
Stihler
Fru formand, jeg vil gerne informere Parlamentet om, at det i dag er tobaksfri dag i Det Forenede Kongerige. Eftersom en halv million EU-borgere hvert år unødigt dør af at ryge, og 80% af rygerne dog ønsker at holde op, håber jeg, at kollegerne vil finde det passende at underskrive den indgivne skriftlige erklæring, der opfordrer til afholdelse af en tobaksfri dag i EU. I dag alene vil 1.500 EU-borgere dø af rygning. Lad os her i Europa-Parlamentet føre an med at forebygge disse dødsfald.

Formanden
Tak, fru Stihler. Kollegernes bifald tyder på, at de har hørt Deres budskab, og jeg er overbevist om, at de alle vil støtte den britiske ikke-ryger-dag.

Watson
Fru formand, jeg vil blot spørge, om vi ikke endnu en gang kunne kontrollere, om rygeforbudsreglerne her i Parlamentet bliver håndhævet. Jeg er blevet gjort opmærksom på, at dette ikke var tilfældet tidligere på ugen. Jeg indstiller indtrængende til, at man vil gøre en fornyet indsats for at anvende disse regler her i Parlamentet.

Formanden
Tak, hr. Watson. Jeg kan se, at fru Banotti og de øvrige kvæstorer har hørt Deres budskab. Vi skal tage os af spørgsmålet.

Banotti
Fru formand, som De ved, er jeg en inkarneret ikkeryger. Men jeg vil gerne minde kollegerne om, at de kan ryge i ro og mag og væk fra alle andre i det dertil indrettede område derovre til højre ved vinduet.

Formanden
Udmærket. Tak, fru Banotti.

Efter Nice"processen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om "efter Nice"processen.
Jeg byder formanden for Rådet, fru Lindh, velkommen og giver straks ordet til hende.

Lindh
Fru formand, ærede medlemmer. "Jeg er meget glad for at se de konkrete skridt, der er taget ... for at inddrage Europas borgere i en debat, der bliver afgørende for Europas fremtid." Det er indledningen på det første indlæg på hjemmesiden om Europas fremtid, som Russel Pickard fra Storbritannien, har lavet. Han håber, at så mange borgere som muligt vil give deres mening til kende om grundlæggende spørgsmål som "Hvilken slags Europa vil vi - Europas borgere - have?".
"Hvis vi ønsker forandringer, så lad os blive forandringen", skriver Vincente Garcia-Delgado Segués fra Spanien. "Nu kan den enkelte EU-borger sige, hvad han eller hun vil - negativt eller positivt - og de ansvarlige ledere inden for EU kan tage hensyn til vores ønsker og håb", skriver Ann Catherine Talbro fra Danmark. Kurt Linderoos fra Finland foreslår, at alle EU-borgere skal kontakte yderligere 14 personer, en fra hver af de andre medlemsstater for at diskutere EU's fremtid.
I sidste uge lancerede Parlamentets næstformand, David Martin, Sveriges og Belgiens premierministre og Kommissionens formand Romano Prodi debatten om Europas fremtid. De selv, fru formand, de to premierministre og Kommissionens formand fremsatte en fælles udtalelse, og hjemmesiden, som Parlamentet og Kommissionen i fællesskab har taget initiativ til, blev åbnet.
Med lanceringen i sidste uge og med dagens debat lader vi "efter Nice" bag os og går i stedet i gang med debatten om Europas fremtid. Denne brede debat om Europas fremtid skal i henhold til erklæringen fra Nice følges op af en regeringskonference i 2004. I år vil det svenske og det belgiske formandskab i samarbejde med Parlamentet og Kommissionen opfordre til omfattende diskussioner med alle berørte parter: repræsentanter for nationale parlamenter og for den brede offentlighed, skoler og universiteter og repræsentanter for det civile samfund. Vi vil lægge stor vægt på, hvad de forskellige politiske grupper i Europa, inden for og uden for Parlamentet, har at sige.
Vi skal naturligvis have de unge med i den debat - det er deres fremtidige Europa, vi diskuterer - og ligeledes ansøgerlandene, da de jo også skal være med til at opbygge fremtidens Europa. Hele processen skal foregå med den størst mulige åbenhed. Det må være vores mål at bringe Unionen og dens institutioner tættere på borgerne.
Ifølge beslutningen, som blev truffet i Nice, skal processen bl.a. omfatte spørgsmålene om afgrænsningen af EU og medlemsstaternes ansvarsområder, således at der tages hensyn til subsidiaritetsprincippet, hvilken status EU's charter om grundlæggende rettigheder skal have, en forenkling af traktaterne, uden at deres indhold ændres, samt de nationale parlamenters rolle i den europæiske struktur.
Allerede da vi gik i gang med debatten i sidste uge på en af Europaskolerne i Bruxelles, stod det klart, at borgernes interesser går langt ud over de eksempler på institutionelle spørgsmål, som blev taget op i Nice. Jeg mener, at det er rigtigt og vigtigt, at vi fører en bredere debat om Europas fremtid. Hvis vi vil indlede denne diskussion i den rigtige ende, må vi, præcis som skoleeleverne i Bruxelles og i indlæggene på hjemmesiden, stille de grundlæggende spørgsmål om, hvilke opgaver Unionen skal tage sig af, og hvilken rolle vi ønsker for Unionen i Europa og på verdensplan.
Vi må kunne vise borgerne, at EU udgør en stærk kraft i de vigtige spørgsmål: for at kunne håndtere globaliseringen, for menneskerettigheder og demokrati, for en fælles asyl- og indvandringspolitik, for beskæftigelse og vækst i hele Europa, for bekæmpelse af kriminalitet samt for miljø, bæredygtig udvikling og fødevaresikkerhed.
Det er vigtigt, at vi indleder denne debat med de sagsspørgsmål, som borgerne kan forholde sig til. I den henseende ser jeg virkelig frem til Parlamentets bidrag, idet De som medlemmer har den direkte kontakt til Deres vælgere rundt om i Europa. Parlamentet er så ofte gået forrest i den vigtige europæiske debat om åbenhed, miljø, udvidelsen og chartret for grundlæggende rettigheder for blot at nævne nogle eksempler. Nu er tiden inde til at gå fra at diskutere form til også at diskutere indhold og substans.
Det er naturligvis også vigtigt at vende tilbage til formen, hvordan vi bedst kan reformere Unionens institutioner og arbejdsmetoder. Lad mig først sige, at fællesskabsmetoden, som har spillet en vigtig rolle i det europæiske samarbejde, naturligvis fortsat skal have en central plads, også selv om vi på visse områder supplerer den med den nye, åbne samordningsmetode. Et stærkt Europa forudsætter stærke institutioner. Det mærkede jeg ikke mindst selv, da jeg var miljøminister og arbejdede meget tæt sammen med både Kommissionen og Parlamentet.
Lad mig også sige, at vi fra svensk side har en åben holdning til spørgsmålet om formen af de fortsatte forberedelser. Jeg kan se både fordele og ulemper ved det "konvent", som flere aktører har fremført som en vigtig eller mulig model i debatten.
Fru formand, vi står ved begyndelsen af en utroligt spændende proces. I hele Unionen diskuterer man nu Europas fremtid. Det sker i dag i Thermonfeckin i Irland, i næste uge på De Kanariske Øer i Spanien, i ugen efter i Kiruna i det allernordligste Sverige og dagen efter i Sparta i Grækenland.
I næste uge skal Parlamentet som den første af en række foranstaltninger arrangere et møde med repræsentanter for parlamenterne i medlemsstaterne og ansøgerlandene. Jeg ser frem til at kunne deltage i den diskussion i næste uge.
Senere på året vil Kommissionen yde et vigtigt bidrag gennem sin hvidbog om europæiske forvaltningsformer. Jeg vil også selv tage denne diskussion inden for Rådet (almindelige anliggender) samt med ansøgerlandene i forbindelse med det uofficielle udenrigsministermøde i Nyköping. Sverige vil også tage initiativ til en konference om EU's rolle over for tredjelande i løbet af efteråret.
De enkelte lande skal naturligvis føre en national debat i lyset af deres egne traditioner og forhold. Vi har selv ansvaret for at sørge for, at der bliver tale om en bred debat, som også involverer de nationale parlamenter og drejer sig om de spørgsmål og organisationer, der er aktuelle i de respektive lande.
Det, som jeg har talt om indtil nu, er naturligvis bare de allerførste initiativer. Processen vil fortsætte, og deltagerne vil inspirere hinanden. Det svenske og det belgiske formandskab, Parlamentet og Kommissionen deler hovedansvaret for denne første fase, som kræver et tæt og tillidsfuldt samarbejde. Ikke mindst Parlamentets interne debat bliver interessant at følge. De første signaler, som vi har fået, er spændende, og jeg ser frem til den beslutning fra Parlamentets side, som ventes i maj måned.
På Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni vil der blive fremlagt en rapport om fremtidsspørgsmålene. Ved topmødet i Laeken/Bruxelles til december skal Det Europæiske Råd så tage stilling til den videre proces.
Fru formand, hvilken slags Europa ønsker vi, Europas borgere? Spørgsmålet er stillet - lad debatten begynde. Robert Schuman sagde en gang, at Europa ikke kan dannes på én gang og heller ikke i én samlet opbygning. Det skal dannes gennem konkrete resultater. Det er vigtigt at huske på det også i dag.
Lad nu debatten begynde, lad os tage udgangspunkt i alle debattører fra Schumans dage og fremefter, og lad os inkludere alle de unge, som i dag taler til os via Europas skoler eller deltager i debatten på hjemmesiden. Nu ser jeg frem til at høre parlamentsmedlemmernes visioner om Europas fremtid.

Barnier
Fru formand, fru minister, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, vi ønsker også fra Kommissionens side at høre medlemmernes forslag og bemærkninger. Jeg vil imidlertid i mit indlæg kort redegøre for Kommissionens holdning til den brede debat, der blev stillet i udsigt efter Det Europæiske Råds møde i Nice allerede i de tidlige morgentimer, efter at der var opnået enighed om Nice-traktaten, ja, endnu inden blækket var tørt. Man fik nærmest indtryk af, at stats- og regeringscheferne i virkeligheden ikke var tilfredse med det resultat, de havde nået efter tre dages forhandlinger. De vedtog således ved samme lejlighed at opfordre til en bredere og mere dybtgående debat om EU's fremtid.
For knap en uge siden opfordrede det svenske formandskab og det kommende belgiske formandskab Europa-Parlamentet og Kommissionen til at indlede denne debat.
Mine damer og herrer, Kommissionen ønsker generelt en sådan debat om europæiske anliggender og vil fremme denne. Kommissionen stillede, som Europa-Parlamentets medlemmer vil erindre, allerede for et år siden forslag om en struktureret proces i så henseende og inviterede til en første og indledende dialog om Europa sammen med Europa-Parlamentet og med Europa-Parlamentets støtte. Skal en sådan debat opfylde de målsætninger, som blev fastsat ved den fælles erklæring, der blev undertegnet den 7. marts af Europa-Parlamentets formand, Nicole Fontaine, Göran Persson, Guy Verhofstadt og Romano Prodi, nemlig at klarlægge de udfordringer, EU står over for, og give forslag til imødegåelse af disse, kræver det, at principper, metode og dagsorden for debatten præciseres. Vi bør i de kommende uger arbejde med disse principper, denne metode og denne dagsorden. Der kræves en fælles indsats især fra Europa-Parlamentets og Kommissionens side under såvel det svenske som det belgiske formandskab, idet vi skal sikre, at der på mødet i Laeken sættes ambitiøse mål for debatten og den fremtidige reform.
Lad mig først nævne et grundlæggende princip. Debattens form bør være afpasset emnet, altså Unionens fremtid, og debatten bør til stadighed sætte fokus herpå. Hvordan ønsker vi, EU skal udvikle sig? Hvad ønsker vi at udrette i fællesskab? Hvordan definerer vi det europæiske projekt? Vil vi styrke den europæiske integration? Vil vi styrke det politiske samarbejde? Og lad mig tilføje endnu et spørgsmål: Hvordan vil vi forny fællesskabsmodellen?
Det kan forekomme vanskeligt at give enkle svar på disse komplekse spørgsmål. Og måske netop fordi det er vanskeligt, er det vigtigt, at borgerne får mulighed for at følge debatten og deltage heri.
Det første princip er således gennemskuelighed og objektivitet, som bør kendetegne debatten. Det bør sikres, at alle synspunkter kan komme til udtryk. Vi ved, der i alle medlemslandene er forskellige og ofte modstridende synspunkter, når det gælder dette spørgsmål. Vi må lade disse komme til udtryk, og vi må som nævnt for at efterleve princippet om gennemskuelighed netop rejse spørgsmål, som skaber debat.
Det andet princip er nærhedsprincippet. En debat af denne art kan ikke med rimelighed gennemføres udelukkende på initiativ af institutionerne i Bruxelles eller Strasbourg. Vist har vi i dag i Internettet et uundværligt værktøj, når det gælder information og dialog. Debatten er allerede i gang på webstedet, om end jeg medgiver, at dette endnu ikke er fuldendt. Dialogen via Internettet er imidlertid ikke tilstrækkelig. Debatten om Unionens fremtid bør føres, hvor folk færdes i det daglige, hvor de arbejder og studerer. Den bør føres blandt de folkevalgte på nationalt og lokalt niveau. Debatten bør således selvsagt føres på europæisk plan, men den bør først og fremmest støtte sig til debatten i de enkelte medlemsstater, til den debat, der føres på det efter min opfattelse mest relevante niveau, nemlig så tæt på borgerne som muligt. EU's institutioner kan bidrage til tilrettelæggelsen af debatten, og Kommissionen vil nu og fremover have en opgave i den sammenhæng. Men den nationale debat skal først og fremmest tilrettelægges af medlemsstaterne.
Det tredje princip kunne være princippet om en fremtidsorienteret debat. Ansøgerlandene er ganske vist endnu ikke medlemmer af Unionen, men de bliver det inden for en kort årrække. Unionens fremtid har derfor allerede nu betydning for såvel disse lande som de nuværende medlemslande. Vi bør efter min opfattelse sikre, at disse lande inddrages og aktivt deltager i debatten.
Mine damer og herrer, så vidt principperne. Næste punkt var metoden. Den endelige beslutningsfase bør, som anført af ministeren, være så kort som muligt. Vi ønsker debatten afsluttet med en regeringskonference, som afvikles i 2004. Og så tidligt på året som muligt, som det også er foreslået af Kommissionens formand, Romano Prodi. Kun på denne måde, altså ved at afholde en regeringskonference som defineret i traktaterne, vil det være muligt at reformere eller ændre traktaterne. Vi ved, det er den eneste mulige metode.
Til gengæld ved vi også, at den fremtidige regeringskonference bør forberedes grundigt og utvivlsomt på anden vis end de foregående regeringskonferencer i Amsterdam og Nice. De problemstillinger, der rejses i den offentlige debat, bør omsættes til konkrete forslag til revision af traktaterne. Den kompetente struktur eller instans bør efter vores opfattelse være inspireret af den model eller det fortilfælde, vi kender fra forsamlingen til udarbejdelse af chartret om grundlæggende rettigheder. Takket være denne forsamling lykkedes det i løbet af nogle måneder at udarbejde et charter om EU's grundlæggende rettigheder, og dette blev højtideligt proklameret i Nice. Der bør med andre ord anvendes en struktur eller instans, som ikke blot er et debatforum, men hvor der arbejdes og stilles forslag, og hvor de legitime demokratiske kræfter i Europa er repræsenteret, det være sig repræsentanter for medlemsstaterne, Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter eller Kommissionen.
Når dette er sagt, skal det tilføjes, at en række spørgsmål fortsat er ubesvarede. Hvilke procedurer skal være gældende for beslutningstagningen i denne instans eller denne fremtidige forsamling? Hvordan skal den være sammensat, og hvilken plads får ansøgerlandenes repræsentanter i denne sammenhæng? Hvilket mandat får den? Og skal det forberedende arbejde i dette forum følge efter den offentlige debat, eller er det ønskeligt, at det pågår sideløbende hermed under hele den proces, der går forud for regeringskonferencen?
Kommissionen er særdeles lydhør over for Europa-Parlamentets svar på og forslag til de omtalte procedurespørgsmål. Vi arbejder selv med spørgsmålene. Og jeg tror, fru formand, at Europa-Parlamentets og Kommissionens forslag nu og fremover i videst muligt omfang bør være afstemt indbyrdes med henblik på Det Europæiske Råds møde i Laeken. Vi bør derfor efter min opfattelse allerede på nuværende tidspunkt intensivere samarbejdet mellem vores institutioner, selvsagt i samråd med såvel det svenske som det belgiske formandskab. Det er i denne sammenhæng ligeledes afgørende, at den struktur, der kommer til at tjene som forum for indsatsen, ikke bliver forbeholdt eksperterne, men at der bliver tale om en åben struktur, som giver adgang for bidrag udefra.
Endelig vil jeg efter at have omtalt principperne og metoden kort omtale dagsordenen for denne debat. I de seneste år og under det meget lange institutionelle forhandlingsforløb, som blev indledt i Maastricht, og som fandt sin foreløbige afslutning i Nice, har Europa-Parlamentet og Kommissionen hele tiden ydet en fælles indsats for at sikre en reel reform. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at udtrykke min anerkendelse af Europa-Parlamentets indsats og takke Europa-Parlamentets formand, formanden for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hr. Napolitano, og medlemmerne af dette udvalg, som har gjort det muligt i nært samarbejde at yde en fremadrettet indsats. Dette gælder ikke mindst i forbindelse med den seneste regeringskonference, hvor Europa-Parlamentet ved dets beslutninger fra november 1999 og februar 2000 havde ønsket, at drøftelserne omhandlede en samlet institutionel reform, hvilket lå på linje med de ønsker, Kommissionen havde givet udtryk for. Vi bør efter min opfattelse bevare den gode forståelse, samtidig med at vi ud over den fælles indsats skal holde øjne og ører åbne, være imødekommende, lytte og deltage i en bredere debat.
Vi vil imidlertid tage alle de udfordringer, EU står over for, i betragtning. Derfor bør den kommende regeringskonference ikke begrænse sig til de fire emner, der omtales i bilaget til Nice-traktaten, og som alle er af konstitutionel art. Så meget mere som vi ærligt må erkende, at der blandt disse fire emner er emner - efter min opfattelse to - som kan have negative konsekvenser for og direkte svække den europæiske integration, hvis de håndteres på uhensigtsmæssig vis. Vi bør således ikke være bange for at tage fat på disse fire emner. Og vi bør ikke begrænse vores indsats til disse fire emner. Imidlertid bør vi, når det drejer sig om disse fire emner - altså forenkling af traktaterne, chartrets juridiske status, præcisering af kompetencefordelingen og de nationale parlamenters placering i den europæiske arkitektur - sikre, at vi ved den måde, hvorpå vi håndterer disse spørgsmål, ikke svækker EU's acquis eller fællesskabsmetoden.
Fru formand, mine damer og herrer, lykkes denne overgang fra den offentlige debat til de nødvendigvis mere tekniske spørgsmål og præcise drøftelser under den kommende regeringskonference, vil vi også kunne sikre et godt resultat og en reform, som er mere ambitiøs end den, man nåede til enighed om i Nice. Samtidig vil vi på effektiv vis kunne imødegå den angst og den dæmagogiske tale, der beror på eller finder støtte i denne angst, og som man i visse kredse søger at give ny næring for at bremse den europæiske integration. Ikke mindst af de her omtalte to årsager, som kan få afgørende betydning for, hvordan vi håndterer EU's udvidelse, vil Kommissionen, Kommissionens formand og det samlede kommissærkollegium, engagere sig fuldt og helt i at fremme den brede debat, stats- og regeringscheferne stillede i udsigt i Nice.

Poettering
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær Barnier, kære kolleger, i vores gruppe glæder vi os meget over denne debat her i formiddag med Rådet og Kommissionen. Det er jo ingen hemmelighed, at vi i Parlamentet og navnlig også i vores gruppe i stor udstrækning er enige med Kommissionen i disse spørgsmål. Det er efter min mening også meget vigtigt, for at det, vi i fællesskab har sat os for, kan blive en succes.
Men, fru rådsformand, efter at der jo i de sidste uger måske har været lidt irritation her og der, hvilket imidlertid er helt naturligt - sådan er det jo i politik - vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse og respekt for den tone og den atmosfære, De i dag har bragt ind i denne debat. Jeg mener, at en sådan indre holdning til Europas fremtid og til samarbejdet mellem institutionerne kan være en god forudsætning, hvis ordene skal følges af handling.
Inden vi vender os mod fremtiden, vil jeg dog sige en ting, som er en bøn netop til det svenske formandskab, men også til Rådet, som nu repræsenteres af det svenske formandskab. Sverige er kendt for, og det værdsætter vi ved Sverige, at gennemsigtighed og åbenhed er et kendetegn for Deres sympatiske land. Men brug også denne grundlæggende holdning om åbenhed og gennemsigtighed til, at der sker ændringer i Rådet, så Rådet bliver mere gennemsigtigt i forhold til de andre institutioner.

Dette skal ikke være en kritik, men kun en beskrivelse. Brug ikke kun Deres formandskab til administrativ afvikling af sager, men brug også Deres formandskab til at styre udviklingen i retning af mere gennemsigtighed, mere åbenhed og også - det er ikke en kritik af Sverige - til at øge Rådets tilstedeværelse her i Europa-Parlamentet. Vi følte det i går ved en beslutning og ved lovgivningsmæssige beslutninger som en mangel, at Rådet ikke var til stede, men det er ikke en kritik af det svenske formandskab. Vi ville gerne have hørt Rådets mening, og derfor kan vores formand med Parlamentets støtte utvivlsomt forhandle sig til rette med Rådet om nye regler for, hvordan vi kan sikre, at Rådet i højere grad er til stede her i Europa-Parlamentet. Det er vel ikke for meget at forvente af et formandskab, som jo kun varer et halvt år, at det er til stede på plenarmødet ikke kun én, men to eller tre dage, så vi kan drøfte de fælles opgaver.
(Bifald) Nu til "efter Nice"processen. Først vil jeg sige, at når man vender blikket mod fremtiden, skal man være ærlig. Nice var ikke nogen stor succes. Jeg skal ikke uddybe det endnu en gang, men man er nødt til at sige det. Derfor er jeg også på dette punkt, men kun på dette punkt, kritisk over for et brev af 7. marts fra den svenske statsminister, som jeg i øvrigt sætter stor pris på, hvori han siger, at Nice er en stærk institutionel basis for EU's fremtid. Det er efter vores mening ikke tilfældet, og det kritiserer vi fortsat. Vi beder Dem også om at have mod til at sige det, som Frankrigs præsident Chirac gav udtryk for, da han var her som rådsformand, nemlig at regeringskonferencen ikke mere er et egnet middel til at sætte en reform af EU på skinner. Det bør alle regeringer i EU indse, og når man først har indset dette, kan vi også finde den rigtige metode, og denne metode vil jeg nu komme ind på.
Fru formand - når jeg ikke henvender mig så meget til kommissær Barnier, skyldes det, at vi i meget høj grad er enige - jeg har med glæde hørt, at De er åben over for metoden, også hvad anvendelsen af et konvent angår. Jeg skal meddele Dem, at vores parti, Det Europæiske Folkeparti, på forslag af vores gruppe her i Parlamentet har foreslået en forberedende konference, som derefter stiller et forslag til regeringerne. Denne konference bør påbegynde sit arbejde i 2002. Metoden skal ikke besluttes under Deres formandskab, men det er vigtigt, at De allerede nu tager de første skridt hen imod Laeken. Her skal beslutningerne træffes. Vi mener, at en forberedende konference, som består af medlemmer af Europa-Parlamentet, medlemmer af de nationale parlamenter, regeringerne og andre personer, er et gennemsigtigt instrument.
Der er talt meget om en såkaldt steering committee. En steering committee ville have mening, hvis den så at sige var en slags bestyrelse for denne konference, men også var fuldstændig integreret i konferencen. Utvivlsomt vil også en formand kunne spille en vigtig rolle, sådan som det jo var tilfældet ved konventet om grundlæggende rettigheder under ledelse af den daværende tyske forbundspræsident Roman Herzog. Hvis man vil nå til et godt resultat, skal metoden være fornuftig.
Endnu en bemærkning om tidsfristerne, hvor jeg er fuldstændig enig med kommissær Barnier, hvad substansen angår. En sådan konference kunne påbegynde sit arbejde i 2002. Konferencen kunne arbejde frem til efteråret 2003 og derefter fremlægge et forslag for regeringerne. Så vidt muligt allerede i slutningen af 2003 og ikke først i 2004 bør der afholdes en regeringskonference, som så i løbet af en kort periode udtaler sig om disse forslag. En ny traktat kunne så ligge klar til underskrift under det irske formandskab i foråret 2004, så vi ikke kommer for langt ind i valgkampen til Europa-Parlamentet og i den fase, hvor også Kommissionens mandat udløber.
En afsluttende bemærkning, fru formand. De talte om fællesskabsmetoden og om Robert Schuman. Jeg er Dem meget taknemmelig for, at De mindede os om et af Europas og netop også vores gruppes store forbilleder, for han repræsenterede fællesskabsmetoden. Netop de små lande nyder størst gavn af fællesskabsmetoden, for hvis de store lande alene træffer beslutningerne på regeringsplan, kan de små lande ikke gøre noget, og derfor er det vigtigt, at vi benytter fællesskabsmetoden. Europa skal være stærkt, Europa skal være handledygtigt, Europa skal være demokratisk og gennemsigtigt, og hvis De følger Robert Schuman, er De på rette vej.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder jeg denne forhandling, som endelig finder sted i Parlamentet, og tilstedeværelsen af minister Anna Lindh, for hun vil kunne fortolke erklæringen i bilag IV, der er blevet til erklæring 23, som vi ikke mener udelukkende var resultatet af træthed og mæthed tidligt mandag morgen, men som indebærer en ændring, en udvikling, der ikke kun er fortrydelse, der er et politisk skift mod mere demokrati.
Formanden for Rådet har fortalt os, at debatten indledtes den 7. marts. Jeg har lyttet opmærksomt til det, hun har sagt, og jeg vil desuden takke hende offentligt for, jeg rejste nemlig spørgsmålet i den foregående mødeperiode, at Parlamentet endelig er blevet inddraget i erklæringen fra 7. marts, hvilket ikke var tilfældet i begyndelsen, og for, at De har ændret den skrivelse, De sendte til os, som havde en for rådssekretariatsagtig tone og var vedlagt bilag. De har udarbejdet en kortere skrivelse, så vi forstår hinanden bedre. De har lanceret et websted. I al beskedenhed havde min gruppe allerede åbnet det den 1. marts. Senere indledte De debatten på Europaskolen, og her må det siges, at De virkelig var på hjemmebane, for børnene er de europæiske tjenestemænds børn, og de er kloge. Aftenen inden spurgte de deres forældre, og de stillede nogle meget relevante spørgsmål. Jeg tror, at det ville være umagen værd at tage til Kiruna eller De Kanariske Øer for at tale med folk, med det jævne folk. I det tilfælde mener jeg, at De spillede med fordel.
For at gå lige til sagen skal jeg sige, at min gruppe, som vi har givet udtryk for i Parlamentet, er enig i kommissionsformand Prodis forslag om en struktureret debat i tre faser, for dette er ikke en akademisk debat, det er heller ikke en kaffeslabberads eller et talkshow. Denne debat skal have et formål. Det vigtige for min gruppe er at få at vide, hvordan De ser på organiseringen af debatten, for når De går ind for og respekterer betydningen af og den svenske tradition for åbenhed og gennemsigtighed, vil De være enig med mig i, fru formand, at chokket kan blive meget større, hvis vi efter at have gennemført en meget bred debat, som var åben for det civile samfund, traf beslutningerne for lukkede døre. Det, der allerede er utåleligt i dag, vil være endnu mere utåleligt i fremtiden. Derfor er det meget vigtigt at få at vide, hvordan De opfatter struktureringen i faser, især fordi vi har systemer med repræsentativt demokrati, og hvordan De opfatter anden fase, hvor de forskellige repræsentanter for det civile samfund, der hovedsagelig består af Europa-Parlamentet, medlemsstaternes parlamenter, Rådet, regeringerne og Kommissionen, virkelig kan bidrage med noget. Dertil skal lægges ngo'ers, foraers, højere læreanstalters og universiteters deltagelse. Det er et helt afgørende spørgsmål. Vi går ind for en åben og gennemsigtig metode, der inddrager alle parter. Det var det, der gjorde mødet til en succes, og vi mener, at det er helt afgørende, at det svenske formandskab, uden at vente på Laeken, stiller nogle metodeforslag, for i Laeken skal der tales om indhold, og De har en historisk chance for at lægge grundstenen, for at planlægge, indlede og strukturere denne debat.
Det kan De regne med vores støtte til. Og selv om vi endte med at ændre erklæringen fra 7. marts, må jeg sige, at den ikke tegnede godt fra begyndelsen. Vi håber, at det svenske formandskab lever op til sin tradition for demokrati og åbenhed og er i stand til at forstå det budskab, som jeg tror, at Parlamentet og Kommissionen er enige om, og at denne proces kan indledes for at sikre debatten og beslutningerne om Europas fremtid.

Cox
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, på min gruppes vegne vil jeg bifalde tonen i Rådets bidrag og indholdet i Kommissionens bidrag. Det er lidt for tidligt at have en endelig idé om, hvordan processen vil udvikle sig, men jeg mener, at De, fru formand, har været overmåde forsigtig, og jeg vil gerne rejse et par spørgsmål og opfordre Dem til at besvare Dem i slutningen af forhandlingen.
De har sagt, at De glæder Dem til at se Europa-Parlamentets bidrag og naturligvis forslaget til beslutning i maj. Det kan jeg tilslutte mig. De har sagt, at De kan se fordele og ulemper i konventionsmetoden, og jeg er klar over, at mange i Rådet vil være enige med Dem i dette synspunkt. Kunne De ikke komme nærmere ind på dette og ikke bare lade det stå åbent? En del af formålet med denne dialog er, at vi søger at nå frem til rationelle løsninger, hvis folk oplever ulemper ved det, vi foreslår. Så vil De ikke nok være så venlig at give os Deres vurdering af de fordele og ulemper, som De har nævnt.
De har henvist til de fire dimensioner i bilaget til Nice-traktaten, debatten om kompetencer, chartret om grundlæggende rettigheder og de nationale parlamenters rolle. De mener også, hvis jeg forstod oversættelsen ret, at traktaten bør forenkles, uden at dens indhold bliver ændret. Er det muligt at se på kompetencer, de nationale parlamenters rolle og chartrets rolle uden at ændre på traktatens indhold? Der forekommer mig at være en selvmodsigelse.
Som de andre institutioner er Europa-Parlamentet for nærværende i gang med at overveje, hvordan man kan præsentere tingene på den næste regeringskonference. Jeg og min gruppe er stærkt overbeviste om, at konventionsmetoden kunne vælges. Europa-Parlamentet har en demokratisk legitimitet. Det har sine rødder og sit grundlag i de europæiske traktater. Vi er ikke en tigger, der søger almisser ved den europæiske dør. Vi har en ret - ja, og en pligt - til at deltage. Jeg mener, at konventionsmetoden, der er åben over for medlemsstaterne, de nationale parlamenter, Kommissionen og måske ideelt også over for ansøgerlandene, kan give nogle meget gode rammer - ikke nødvendigvis en menu med kun ét valg, men rammer for rationelle og forenelige valg - og en regeringskonference kan derefter bliver opfordret til at gøre det videre arbejde.
Endelig vil jeg uden at foregribe begivenhedernes gang alt for meget sige, at denne deltagelse ligger min egen gruppe tilstrækkeligt på sinde til, at vi, hvis Parlamentet upassende blev holdt udenfor eller fik reduceret sin institutionelle rolle, ville overveje at anbefale, at det ikke skulle afgive nogen udtalelse om en regeringskonference.
Det ville være en vanskelig beslutning, og jeg håber ikke, at det vil blive nødvendigt, men det er et forfatningsmæssigt krav i henhold til artikel 48, at Europa-Parlamentet skal afgive en udtalelse inden en regeringskonference, selv om vi beklageligvis ikke har noget at skulle have sagt efter en regeringskonference. Det er noget, vi bør bemærke os på dette stadium, for det er meget vigtigt med fuld demokratisk deltagelse.

Frassoni
Fru formand, 2001 er året, hvor der skal finde en offentlig debat sted. Jeg er virkelig overrasket over, at formandskabet ikke har bebudet et initiativ, som inddrager det civile samfund på europæisk plan. Internettet er ikke tilstrækkeligt, fru formand. Man havde talt om, at Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen skulle tage et omfattende initiativ, som tog sigte på at inddrage det civile samfund og få det til at gøre sig nogle overvejelser omkring Europas fremtid og målsætninger. Dette initiativ støder også her i Parlamentet på en mærkelig og uforklarlig modstand fra en stor gruppe, som sidder til venstre for Dem, fru formand. Det er virkelig en skam, ikke mindst fordi de luftige idéer, som rådsformanden redegjorde for i sit indlæg, der - undskyld udtrykket - var en smule bureaukratisk og vagt, viser, at regeringerne har brug for frisk inspiration. Hvorfor giver Sverige afkald på dette initiativ, der kunne være positivt for dets formandskab og i øvrigt give det mulighed for at gennemføre det mandat, det fik i Nice? Dialogen med det civile samfund er andet og meget mere end flotte ord og et par e-mails.
Jeg er enig i, at det er nødvendigt at afholde nationale debatter, men det er den europæiske offentligheds mening, vi skal nå frem til i denne fase, også for at lette det forberedende arbejde til Rådet i Laeken. Dette Råd burde finde sted efter en stor europæisk parlamentskonference, der ville være en naturlig følge af den offentlige debat, som skal finde sted i år. Kun på denne måde kan vi skabe en engageret og offentlig debat om Europas fremtid, og kun på denne måde kan Parlamentet og Kommissionen finde de allierede, de har så hårdt brug for, hvis de skal bryde med den rent mellemstatslige filosofi for den kommende reform, give ord som "forsamling" og "fællesskabsmetoden" en revolutionær og forfatningsmæssig betydning og gøre regeringskonferencen i 2004 til mere end en ren formalitet.
Fru formand, er der plads til et sådant europæisk initiativ i Deres program, og hvis ikke det er tilfældet, hvad er så årsagen hertil?

Kaufmann
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, som De ved, ser mange af kollegerne her i Parlamentet med kritiske øjne på Nice-traktaten. Også min gruppe og jeg selv er dybt bekymrede for Unionens fremtid. Mange spørgsmål, som er bestemmende for befolkningens daglige bekymringer, er nemlig stadig ikke løst eller tackles kun halvhjertet. Der er navnlig lang vej igen til et socialt Europa.
Jeg er overbevist om, at Nice har svækket Fællesskabet, og denne opfattelse deles åbenbart af mange kolleger her i Parlamentet. Regeringerne kæmpede i sidste ende kun for at bevare deres nationale vetoret. Denne traktat betyder ikke mere demokrati, mere gennemsigtighed, mere handlekraft og beslutningsdygtighed. Derfor skal vi i "efter Nice"processen give os i kast med en ambitiøs og virkelig gennemgribende reform, som skal føre til to ting. For det første må de opnåede fremskridt i integrationen ikke tabes igen - her deler jeg klart de bekymringer, kommissær Barnier har givet udtryk for. For det andet har vi behov for en reform, der reelt forbereder Unionen til fremtiden.
Efter min opfattelse betyder det, at der skal indledes en forfatningslignende proces, hvis resultat skal være dannelsen af et forenet Europa som udtryk for befolkningernes vilje. Hertil hører en bred offentlig og åben debat. Men hertil hører også, at regeringskonferencen efter min mening ikke mere er et egnet middel til at bringe Europa videre. Vi har behov for en anden metode. Som medlem af konventet til udarbejdelse af chartret om de grundlæggende rettigheder og med erfaringerne fra det succesfulde arbejde i dette organ vil jeg kraftigt anbefale denne metode for sammen at bringe Europa videre.

Ribeiro e Castro
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, den situation, som vi står i, er egentlig ret ejendommelig. Nice-traktaten er endnu ikke ratificeret, slet ikke trådt i kraft, og alligevel snakker vi alle sammen om "efter Nice". Vi ved, hvordan vi er nået så vidt, men politisk er det ikke en god situation at vedtage en traktat med tankerne på den næste. At handle sådan er aldrig godt og kan kun være tegn på en større mængde misforståelser, på en længere række fejltrin, hvis ikke ligefrem på en ordentlig bunke mere eller mindre fordækte løgne.
Da vi nu står her, hvor vi står, og der er taget hul på debatten, må vi drage lektien af fiaskoerne i Nice og formå, også her i Europa-Parlamentet, at gøre det anderledes i fremtiden med henblik på 2004, hvis vi ikke skal risikere at gentage de samme fejltrin, de samme frustrationer og de samme fiaskoer. Der er to ting, som jeg finder afgørende, og den første er, at vi bør lytte mere end tale. Vi parlamentarikere har ikke kun til opgave at tale. I disse vigtige spørgsmål er vores opgave faktisk ofte at være i stand til at lytte, at lytte og tolke vores befolkningers egentlige følelser, og ikke så meget institutionernes korporative følelser. Den anden ting er, at vi skal skabe rum for debatten rundt om i landene og ikke være bange for den. De spørgsmål, som kiksede i Nice, er dem, der allerede snublede i Amsterdam, og mange af dem sidder fast siden Maastricht. Det er spørgsmål, der har stor betydning for vores befolkninger, for nationalstaternes fremtid, og det er derfor, at jeg nu siger, at det ikke så meget er en europæisk debat, vi har brug for. Det er derimod 15 grundige nationale debatter eller, på grund af udvidelsen, 27 grundige og ægte nationale debatter, portugisere med portugisere, briter med briter, tyskere med tyskere, tjekker med tjekker, polakker med polakker, om det, som de vil have, at EU skal udvikle sig til i fremtiden. Kun på den måde kan vi i 2004 være et besluttende organ med fuldgyldige beføjelser til at træffe fremtidens beslutninger. Ellers vil vi uvægerligt komme til at begå de samme fejltagelser og fiaskoer som i Nice.

Dupuis
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. Barnier, kære kolleger, Europa-Parlamentet synes omsider at have fastslået et grundlæggende forhold. Der var god grund til at foregribe den kommende regeringskonference en smule. Det glæder mig, at Europa-Parlamentet er sig bevidst, at der afholdes valg i 2004. Det siddende parlament er således ikke valgt for livstid, og der kan meget vel være en sammenhæng mellem Europa-Parlamentets sammensætning og de udfordringer, vi stilles over for.
Grundlæggende må vi konstatere, at spørgsmålet om de nationale parlamenters og Europa-Parlamentets respektive roller og kompetencer ikke rummer meget substans. Emnet dukker med jævne mellemrum op i vores drøftelser som et andet Lockness-uhyre, men drøftelserne har aldrig bragt os særlig langt. Spørgsmål af denne art interesserer ikke EU's borgere. De vil langt hellere vide, hvem der gør hvad på såvel europæisk som nationalt plan. De ønsker færre barokke konstruktioner i integrationens navn og større klarhed. De ønsker lidt større magt til Europa-Parlamentet, når det gælder spørgsmål, som vedrører dette parlament, og ikke når det gælder spørgsmål, som ikke vedrører Europa-Parlamentet. De ønsker lidt større magt til de nationale parlamenter og ønsker, at disse skal være lidt mere synlige, når det gælder spørgsmål, som klart overlades til de nationale parlamenter.
EU's borgere ønsker måske også noget andet, nemlig at kunne vælge formanden for Kommissionen, eksempelvis, og dermed have indflydelse på, hvem der får ansvaret for de store spørgsmål og de afgørende valg, der skal træffes på europæisk plan.
Vi bør således efter min opfattelse ikke altid tro, at det civile samfund er bagud i forhold til de overvejelser, vi gør os her i Europa-Parlamentet. Ofte er det omvendte desværre tilfældet, og Europa-Parlamentets medlemmer burde måske nok færdes en smule blandt EU's borgere og ad den vej hente nye idéer.
Endelig en forespørgsel, som er rettet til formanden for Rådet, formanden for Kommissionen og ikke mindst formanden for PPE-Gruppen, min gode kollega, hr. Poettering. Jeg har erfaret, at den belgiske, liberale minister, hr. Renders, har stillet forslag om oprettelsen af en ny barok institution, en "hr. Euro", i lighed med den eksisterende hr. FUSP. Sidstnævnte blev mødt med protester fra vores gruppe. Men mig bekendt lød der også skarpe protester fra hr. Poetterings og ikke mindst fra PPE-Gruppens side. Er hr. Poettering - sådan som jeg opfattede det i henhold til konklusionerne fra PPE-Gruppens kongres i Berlin - tilhænger af, at der oprettes en sådan lettere barok institution, en "hr. Euro", i lighed med den eksisterende hr. FUSP? Jeg ville gerne høre nærmere herom.

Bonde
Fru formand, jeg vil gerne lykønske det svenske formandskab med en god hjemmeside. Det er rart at kunne se dagsordener for møder i de forskellige arbejdsgrupper. Kan vi også få navnene på deltagerne og adgang til dokumenterne og referaterne fra møderne? Jeg vil også lykønske med initiativet til Futurum-hjemmesiden. Men hvorfor skal den starte med indlæg fra toppen, fra Persson, Verhofstadt, Prodi og Barnier? Hvorfor er der ikke også indlæg fra folk, der er imod Nice-traktaten og centralisering af mere lovgivningsmagt i Bruxelles? Hvordan kan en svensk rådsformand invitere til debatmøde på Europaskolen i Bruxelles uden at have et eneste kritisk indlæg i panelet? Ifølge Eurobarometer er det kun 18% af EU-borgerne, som foretrækker Bruxelles som beslutningssted. 63% foretrækker, at beslutninger træffes lokalt, regionalt eller nationalt. Hvorfor har de 18% alle pladser i den første debat om vores fremtid, mens de 63% slet ikke er repræsenteret?
EU-kritikerne i min gruppe og i Intergruppen SOS Demokrati er parate til debat både på Europaskolen og i forsamlingshusene. Vi vil gerne begrunde vores ønsker om åbenhed, nærhed og demokrati og et slankere EU, som arbejder med meget færre grænseoverskridende spørgsmål og til gengæld arbejder uden bureaukrati, fråds og svindel. Initiativet til fælles regler bør fremover tages i de nationale parlamenter og ikke i Kommissionen eller Parlamentet. Hvorfor ikke skabe en slags parlamenternes råd, der kunne mødes et par gange om året og vedtage arbejdsprogrammet og hjemlen for mulige lovforslag? Hjemlen afgør jo, om det er frivillig koordination eller bindende regler. Så vil det være folkevalgte fra medlemslandene, der afgør, om beslutninger skal flyttes fra vælgere og folkevalgte i medlemslandene til EU. Så vil demokratiet i det mindste have en chance i forhold til den nuværende embedsmandslovgivning, som er blevet vores vane, selv om alle 15 bekender sig til demokrati. Vi står jo i den absurde situation, at hvis det var et af ansøgerlandene, der vedtog love på samme måde, som vi gør, så var vi nødt til at afvise dem, fordi de ikke har demokrati.

Hager
Fru formand, jeg skal først hilse det svenske rådsformandskabs meget ambitiøse program velkomment. Der er allerede sagt og skrevet meget om "efter Nice". Det har glædet mig, at mange af mine synspunkter også i dag er blevet fremført igen. Men i dag skal jeg i den forbindelse belyse et andet aspekt.
Ved den første forhandling i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Méndez de Vigo/Seguro-arbejdspapiret blev det bl.a. krævet, at den historiske indledning i første del af betænkningen ikke skulle fokusere på Rådets sejre og Kommissionens sejre, men på Parlamentets nederlag. Jeg kan forstå, at det netop under indtryk af Nice og det magtspil, der udfoldede sig der, er nærliggende at bruge gloser, der handler om kamp og krig. Alligevel mener jeg ikke, at der kan være tale om sejre eller nederlag for den ene institution i forhold til den anden, men kun om fremskridt eller tilbageskridt for helheden, nemlig for den europæiske idé. Det bør man ikke tabe af syne.
Derfor anbefaler jeg, at netop vi parlamentsmedlemmer ikke anvender den slags ord, men undgår dem og dermed udsender et signal om et fællesskab mellem alle institutioner.

Méndez de Vigo
Fru formand, jeg vil indlede med at byde fru Lindh velkommen. Vi har et udmærket samarbejde med statssekretæren, hr. Danielsson, og derfor er det en fornøjelse at have hende hos os i dag.
Jeg mener, fru Lindh, at det klare, konkrete og glimrende indlæg fra vores gruppeformand, hr. Poettering, fritager mig for at fremkomme med et langt indlæg, for jeg synes, at han har sagt det meget højt og tydeligt. Tillad mig derfor blot at gøre rede for det, som vi forventer af det svenske formandskab og af Det Europæiske Råd i Göteborg.
De har sagt, at debatten skal organiseres. Det er klart. Jeg er enig i det, som den socialdemokratiske ordfører har sagt: Den 7. var en god begyndelse, men der skal gøres mere. Derfor forventer vi af Dem, at De strukturerer debatten, at De stiller os forslag til strukturering af debatten. Hvordan skal det gøres? Parlamentet har nogle idéer, som vi med glæde videregiver til Dem. Men som en appetitvækker kan jeg sige til Dem, at det skal gøres på nationalt plan med nærdemokrati og på europæisk plan.
Den debat er meget vigtig, og den må ikke være lukket. Den kan ikke bare finde sted, færdig. Denne debat skal munde ud i nogle konklusioner, som skal være grundlaget for anden fase. Den ville blive en skuffelse for de mennesker, der deltager i den, hvis der ikke var et sted, hvor idéer kan udformes og foreslås. Det er det, vi kalder forsamlingsmetoden.
Den forsamling, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder, havde succes, for den forenede national og europæisk legitimitet og sikrede gennemsigtighed, offentlighed og befolkningens deltagelse. Derudover udarbejdede den et dokument, som De selv på Det Europæiske Råd i Biarritz erkendte var positivt. Der kan altså ændres noget, tilføjes andet, men vi har en brugbar model. Jeg mener, at det vil være meget nyttigt at arbejde sammen på grundlag af den model.
Endelig vil jeg, hvad angår tidsplanen, sige, at hvis vi gør alt det, vil regeringskonferencen i 2004 blive meget kort, fordi størstedelen af arbejdet er gjort på forhånd.
Jeg mener også, at det er meget vigtigt, at den metode giver mulighed for at inddrage ansøgerlandene. Europa opbygges ikke kun af os, der er medlemmer af Unionen nu, men også af dem, der står på spring for at træde ind i Unionen.
Jeg mener, fru rådsformand, at De i dag vil få et positivt indtryk af denne forhandling, for alle de usædvanligt mange ordførere for grupperne, som har deltaget, har sagt mere eller mindre det samme, de parlamentariske gruppers musik er den samme. Jeg mener, at hvis vi arbejder sammen med Dem og naturligvis med Kommissionen - jeg takker for kommissær Barniers glimrende indlæg - om denne fælles musik, kan vi i fællesskab skabe en god europæisk symfoni.

Napolitano
Fru formand, kommissær Barniers indlæg bekræftede, hvor tæt Kommissionens og Parlamentets holdninger er på hinanden.
Jeg lyttede opmærksomt til rådsrepræsentantens indlæg, og det er hende, som jeg gerne vil stile et par meget korte bemærkninger til.
Den nye regeringskonference er det sidste, vi skal tale om, fru minister. Det afgørende spørgsmål er, hvordan vi når frem til denne regeringskonference. De gav udtryk for ønsket om, at den debat, der nu bliver indledt, og hele den proces, der er omtalt i Nice-erklæringen, bliver så gennemsigtig som muligt, og at det bliver en debat, der er så tæt som muligt på borgerne. Regeringskonferencens forberedelse indtil topmødet i Nice har dog vist en meget lille gennemsigtighed og en meget stor afstand til borgerne. Det er uundværligt med en ny metode.
Vi har allerede et eksempel, nemlig den Forsamling, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder. Denne Forsamling var stats- og regeringschefernes idé og fornuftige opfindelse i Helsinki, og derfor forstår man ikke, at netop stats- og regeringscheferne i dag tager afstand fra denne metode. Det er ikke navnet, der er et problem, men indholdet. Ikke kun Kommissionen, men også Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter skal deltage i debatten og ligeledes i den fase, hvor forslagene stilles og udarbejdes. Vi skal finde løsningerne på de vigtige spørgsmål om EU's fremtid i fællesskab.
Fru minister, vi stoler på, at det svenske formandskab vil gøre en indsats for at overvinde modstanden mod de forslag, der stilles af alle Europa-Parlamentets grupper.
Vi håber, at beslutningen fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - og således fra Parlamentet i sin helhed - også bidrager til at gøre Dem mere overbevist, end De var her til morgen. I mellemtiden ser vi frem til Deres deltagelse på vores møde den 20. marts sammen med repræsentanterne for de nationale parlamenter i både medlemsstaterne og ansøgerlandene.

Malmström
Fru formand, jeg har kigget på Futurum, en hjemmeside for debat og dialog, som netop er åbnet, og den er udmærket. I morges havde 76 borgere fra forskellige lande valgt at deltage i debatten. Der kunne naturligvis have været betydeligt flere, men det er en god begyndelse.
Spørgsmålet er naturligvis, hvad der sker med disse debatindlæg. Kommer de til at leve deres eget liv frem til 2004, når Rådet igen mødes bag lukkede døre til maratonforhandlinger om en ny traktat? Udenrigsministerens tale kunne tyde på, at det ikke bliver tilfældet. Men det er vigtigt allerede nu at fortælle borgerne, hvordan man vil tage hensyn til disse synspunkter og kanalisere dem videre, så der virkelig bliver tale om en bred debat og ikke bare om tomme ord.
Jeg er ked af, hvis vi er besværlige her i Parlamentet, men dette er virkelig vigtigt for os på tværs af gruppegrænserne. Borgerne bør, præcis som vi, vide, hvordan dette kan viderekanaliseres. Bliver der tale om en slags konvent, hvor vi som folkevalgte på forskellige niveauer kan bidrage til udformningen af den nye traktat på grundlag af disse synspunkter?

MacCormick
Hr. formand, jeg vil tale med en røst, der ikke hidtil er blevet hørt meget i denne debat lige bortset fra de to ord i hr. Barniers tale om regionale parlamenter. Det må erindres, at Europa ikke kun er et Europa bestående af centrale institutioner og medlemsstater. Inden for medlemsstaterne er der selvstyrende lande - som i Europa-Parlamentets sprogbrug kaldes "regioner". Mange af deres borgere ser sig selv som borgere af gamle europæiske nationer, der fortjener lige så meget anerkendelse i denne Union som andre. Hr. Poettering udtalte med rette, at fællesskabsmetoden er en god metode set med små staters øjne. Lad det også være en god metode for små lande, der ikke er, eller endnu ikke i sig selv er, medlemsstater i Unionen.
Vi skal i debatten i de næste tre år lytte til de demokratisk valgte parlamenter i delstaterne og regionerne i medlemsstaterne. Hvis vi ikke tager lige så meget hensyn til disse forsamlinger som til medlemsstaternes "nationale" parlamenter og - som fru Frassoni så rigtigt sagde - ngo'erne, så vil debatten have været en fiasko.
Subsidiaritetsprincippet er et begreb med to ender. I den ene ende kræver det, at beslutningerne træffes så nær de berørte mennesker, som det er foreneligt med effektivitet og ret og rimelighed. Men det medfører, at mange beslutninger kun kan træffes i den anden ende, på det højere niveau, når hele et stort statssamfund skal omfattes for ret og rimelighedens og effektivitetens skyld. Det store statssamfund vil imidlertid ikke klare sig godt, medmindre det undgår at tage magten fra de almindelige mennesker, de mere lokale regeringsniveauer. Europas "regioner" bør være ordentligt repræsenterede i denne drøftelse, og der bør fæstes særlig opmærksomhed ved subsidiaritetsprincippet.

Sjöstedt
Hr. formand, jeg vil gerne sige to ting. Den første drejer sig om metoden: Jeg anser det for at være af central betydning, at magten over traktaterne ligger hos de nationale parlamenter. Hvis magten forskydes over til Europa-Parlamentet, tages der et afgørende skridt i retning af at forvandle EU til en stat, hvilket jeg er imod. Derfor er jeg også skeptisk over for konventmetoden. Hvis man skal anvende en sådan metode, skal det være et konvent for de nationale parlamenter, hvor de skal drøfte traktaten.
Det andet, jeg vil kommentere, er indholdet. Jeg mener ikke, at det er nok at diskutere de punkter, som blev opstillet i Nice. Det centrale i diskussionen bør i stedet være en demokratisk reform af EU, hvor man skaber klart indblik i lovgivningsarbejdet og reducerer tjenestemandsmagten, ikke mindst inden for Kommissionen. I dag råder der en enestående situation, hvor tjenestemænd har afgørende indflydelse på lovgivningens indhold, hvilket er et problem rent demokratisk.

Krarup
Hr. formand, EU har et problem, som består i, at man har etableret nogle systemer og benytter sig af en meget, meget lang række ord, en imponerende retorik, men problemet er, at EU's befolkninger enten er indifferente eller direkte modstandere af den integrationsproces, som er på dagsordenen i disse år. Dette kalder man med en pæn eufemisme for et "demokratisk underskud". Det er en eufemisme eller et understatement, for institutionerne opererer i praksis på en måde, der aktivt bidrager til at sætte befolkningens medvirken ud af spillet. Det er aktivt antidemokratisk. På denne baggrund er det nærmest absurd at overvære debatten i dag. Man vil etablere en demokratisk dialog. Det lyder jo så nydeligt, men selve dette projekt afspejler en total fejlopfattelse af demokratiets væsen. Folkestyre er netop folke-styre, hvilket vil sige, at befolkningernes ønsker, krav og politiske standpunkter sættes igennem, uden at det styres ovenfra.
Det, der nu står på dagsordenen, minder meget om en anden union, som brød sammen for et par år siden. Det er den samme tendens, den samme udviklingsmekanisme, der medfører, at man stykke for stykke afmonterer det levende demokrati til fordel for et elitestyre. Og specielt for det svenske formandskab må dette være beskæmmende. Det, der foregår, er i direkte modstrid med de bedste folkelige traditioner i Skandinavien. Sverige har en usædvanlig markant og progressiv tradition for offentlighed og retssikkerhed, og svenskerne er den befolkning i EU, som er mest aktiv modstander af integrationsprocessen. Det er en meget beklagelig situation og en politisk identitetskrise for vores svenske venner.

Berthu
Hr. formand, Det Europæiske Råd vedtog under mødet i Nice en opfordring til debat om Unionens fremtid. Der er imidlertid en betydelig fare for, at denne debat indskrænker sig til en debat blandt specialister i europæiske anliggender, herunder medlemmerne af EU's institutioner. Dette bør undgås, idet vi i givet fald risikerer, at debatten endnu en gang afvikles i et sprog og med en dagsorden, som kun er for de indviede, hvilket i sidste instans blot vil uddybe kløften mellem EU og befolkningerne.
Til fornyelse af denne lukkede kreds stilles der fra føderalistisk side forslag om en forsamling i lighed med den, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder. Der er tale om en løsning, som er rent blændværk. En forsamling, som er sammensat af overvejende lydige håndlangere, som for en sikkerheds skyld ledes af en styrings- eller redaktionsgruppe, som kan styre debatten i den retning, institutionerne ønsker, nemlig i retning af øget føderalisme.
Denne metode vil være særdeles farlig. Vi må ikke glemme, at den foregående forsamling frembragte en tekst til omhandlede charter, som var ganske uacceptabel og havde bindende virkning for samtlige medlemsstater. Man måtte følgelig skjule meningsforskellene ved at proklamere en tekst uden bindende virkning. Hvis en fremtidig forsamling anvender samme arbejdsmetode, uden fast grund under fødderne, vil den i 2004 frembringe en ultraføderalistisk tekst, som vil være uacceptabel for alle eller flere af medlemslandene. Det vil være katastrofalt for Europa.
Omvendt bør vi også undgå en debat præget af forvirring og kaos. Det er vigtigt, at vi sikrer en debat, som bringer os tæt på borgerne og på bølgelængde med disse, samtidig med at debatten skal være struktureret for at være produktiv. Hr. formand, der er følgelig efter vores opfattelse kun én farbar vej, nemlig at lade debatten udspille sig omkring de nationale parlamenter og lade disse være ansvarlige herfor.

Elles
Hr. formand, jeg bifalder navnlig kommissionsformand Romani Prodis bestræbelser på at skitsere indholdet i denne debat, der følger efter vores debatter i januar og februar her i Parlamentet. Nu er det ikke "efter Nice"debatten, men debatten om Europas fremtid. Det er meget vigtigt, at europæiske institutioner gør rigtig brug af denne mulighed. Det er en sjælden foreteelse i historien, at Europas folk potentielt har noget at skulle have sagt om, hvordan en såkaldt forfatningsmæssig ramme skal se ud efter 2004. Det er nu op til Europas politiske lederskab at fastsætte betingelserne og arten, bredden, indholdet og intensiteten af denne debat.
For nærværende ser vi nogen fantasi, men kun lidt handling i betragtning af traktatens bilag IV's omfattende karakter. Her til morgen kikkede jeg på det websted, som rådsformanden nævnte. Der står ikke noget om, at Parlamentet deltager i drøftelserne den 7. marts. Det er blot et websted uden nogen facilitet for borgerne, hvor de kan fremkomme med deres egne synspunkter pr. e-mail. Der er kun et skeletprogram, som er sat på denne webside under det belgiske formandskab, der vil have et erhvervsforum. Det er højst uanseligt, og der bør straks gøres noget ved det.
Så lad os se på den fremtidige debat. Først dens art. Den bør være anført fra politisk hold frem for at lade bureaukratierne drive dyre programmer, som vil se ud som propaganda i vores borgeres øjne. Måske dette ville være et emne for topmødet i Stockholm: at stimulere statsoverhovederne til at indlede drøftelserne. Fru rådsformand, De har sagt, at dette er noget, som bør gøres, men i mit eget land har vores premierminister, hr. Blair, været bemærkelsesværdigt tavs med hensyn til dette emne.
For det andet er der bredden. Det bør være noget, der, som hr. Bonde sagde, inddrager alle dele af samfundet. De kan simpelthen ikke kun tale til de omvendte, sådan som De gjorde på Europaskolen for nogle dage siden. For det tredje er der debattens indhold. Det bør overvejes i henseende til papirer, brede dialoger og andre idéer af denne art. Endelig er der debattens intensitet, der bør udvikles med de bedste teknologiske hjælpemidler, vi har til rådighed.
Jeg vil slutte af med at sige, at vi her i Parlamentet må indlede et netværkssamarbejde med de nationale parlamenter, Rådet må vise os vejen via statsoverhovederne i hver af medlemsstaterne, og endelig kan Kommissionen udarbejde retningslinjer, så vi ved, hvilken kurs denne debat vil følge. Vi kan så drøfte dette, når vi samles for at ratificere Nice-traktaten lidt senere i år.

Seguro
Hr. formand, jeg vil gerne som det første prise Kommissionen for den holdning, som den har indtaget i denne sag, men jeg vil gerne spørge hr. kommissær Michel Barnier, om Kommissionen vil lade det blive ved erklæringen, eller om De og kommissionsformand Prodi tværtom påtænker fra i dag af at rejse rundt for at besøge de forskellige regeringer for at påvirke dem i retning af Deres holdning? Det er det, der adskiller en tænketank fra en institution, der har magt til at føre politik. Jeg ser gerne, at De konkret besvarer dette spørgsmål, fordi allerede til Nice-traktaten havde Kommissionen gode forslag og gode holdninger, som Rådet derefter ikke tog hensyn til.
Med hensyn til det spørgsmål, der her stilles i debatten om "efter Nice", vil jeg gerne udtrykke min glæde såvel over den aftale, der er, som over punkterne på dagsordenen. Der er en aftale mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet om, at de fire punkter ikke er tilstrækkeligt. Det kunne jo ikke være anderledes, for man kan ikke sætte en europæisk debat i gang og derefter, som formanden sagde det, lade være med at udvide den til andre emner.
Jeg vil imidlertid gerne stille to spørgsmål til det svenske formandskab, og det første er, om det kan gå med til at overveje tidspunktet for udarbejdelsen af denne traktat. Vi mener, at 2004 er det dårligst mulige tidspunkt for en sådan øvelse, ikke kun af de årsager, som hr. Dupuis har nævnt, men også fordi en valgkamp i stedet for at samle de partier, der i medlemsstaterne går ind for det europæiske projekt, snarere kommer til at sætte dem op mod hinanden. Jeg vil derfor gerne vide, om formandskabet og Rådet gør sig nogen overvejelser om tidspunktet. Det andet spørgsmål er om debatten.Fru formand, debatten må ikke blive et alibi hverken for Rådet eller for formandskabet. Den må følges op af handling. Derfor lyder vores helt konkrete spørgsmål sådan: Hvorfor er formandskabet bange for et forum, et konvent, som kan stille forslag? Vi vil ikke træde i stedet for regeringerne, vi vil ikke beslutte. Det er Dem, der beslutter, men jeg vil gerne vide, hvorfor De er bange for vores idéer, for vores forslag og for vores bidrag til denne debat.

Duff
Hr. formand, hvorfor er det, at vi insisterer på, at Europa-Parlamentets særlige legitimitet anerkendes i forbindelse med forberedelsen af regeringskonferencen? Det er ikke kun på grund af vores sårede selvagtelse, men fordi medlemsstaterne, hvis de bliver overladt til sig selv, hurtigt vil blive besat af deres egne nationale magtrelationer. Den fælles europæiske interesse vil kun blive fremmet, hvis alle de, der deler den udøvende magt - Det Europæiske Råd og også Kommissionen - samarbejder med dem, der deler den lovgivende magt - Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Der vil kun blive gjort rigtige forfatningsmæssige fremskridt, hvis man enes om en sådan pluralistisk fremgangsmåde.

Voggenhuber
Hr. formand, fru formand for Rådet, at pege på Unionens historiske opgave er let, at løse den er svært. Den mest presserende opgave er at opbygge et europæisk demokrati. Det er kernen i vores diskussion og i vores konflikt.
Den største hindring for et europæisk demokrati - det skal siges endnu en gang - er Rådets krav på magt og de nationale regeringers krav på magt. De vil ikke kun have regeringsmagt i dette Europa og ikke kun lovgivende magt, men de vil også være Europas forfatningsgivende organ. I forhold til denne opgave som forfatningsgivende organ i Europa var Rådet i Nice en fiasko. Det var udtryk for en magtarrogance, som er en trussel mod borgernes accept af et forenet Europa. Det største åbne spørgsmål i denne diskussion om europæisk demokrati er Kommissionens holdning.
Fru rådsformand, De har i store offentlige taler talt om gennemsigtighed, om nærhed, om dialog og om, at det er parlamenterne, der kommer med idéerne. De mente, at De dermed talte om demokrati. Men De talte ikke om demokrati. Hvis der skal være demokrati i Europa, er det nødvendigt at tale om de grundlæggende demokratiske principper og elementer, om magtfordeling, om det uacceptable i, at det er de nationale administrationer, der har ansvar for lovgivningen. Demokrati kræver, at vi taler om princippet om offentlighed i lovgivningsarbejdet og om, at det er uacceptabelt, at Rådet vedtager love bag lukkede døre, så borgerne ikke mere har ret til at vide, hvem der vedtager hvad, og ikke mere kan drage dem, der træffer beslutningerne, til ansvar. Demokrati kræver, at vi taler om et katalog over grundlæggende rettigheder, om retsgyldighed, om borgernes adgang til Domstolen, om et system af checks and balances og om, at retten til at vedtage en forfatning aldrig og intet sted og i intet demokrati er regeringernes ret, men er parlamenternes grundlæggende, ufravigelige opgave.
Så længe Rådet ikke giver afkald på sit krav på magt og gør disse elementer til de centrale i diskussionen, kan vi ikke løse denne store historiske opgave.

Sichrovsky
Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg vil først og fremmest takke Dem for optimismen i Deres tale, hvilket er en interessant udvikling efter det foregående formandskab. I øvrigt vil jeg benytte den korte tid til at stille et forslag. Det forslag, der er diskuteret af forskellige politiske grupper, om i Europa-Parlamentet at oprette et andetkammer, som skal repræsentere de nationale parlamenter, kunne blive overflødigt, hvis man fulgte den østrigske model i dette spørgsmål. Ifølge vores forfatning har en østrigsk repræsentant i Rådet direkte ansvar over for det nationale parlament, således at det centrale udvalg i det østrigske Nationalråd kan påvirke holdningerne hos repræsentanterne i Rådet. På den måde er det sikret, at repræsentanterne for den østrigske befolkning kan kontrollere og øve indflydelse på de politiske forhandlinger i Rådet, uden at der derfor skal oprettes et særskilt andetkammer.
Denne metode med tidligst mulig inddragelse af de nationale parlamenter gør, at man kan undvære det andet parlamentariske plan, og det ville være en enklere løsning og måske også billigere og mindre bureaukratisk.

Formanden
Hr. Brok, De får nu ordet i to et halvt minut. De mente, det var tre, men når jeg giver Dem to et halvt, varer det alligevel altid mindst tre.

Brok (PPE-DE). (DE) Hr. formand, tak for signalet. Jeg mener, vi må indse, at vi har en bredt anlagt diskussionsproces foran os, hvor det vil blive klart, at det koncept, der er vedtaget på regeringsplan under Rådets ledelse, ikke er funktionsdygtigt med 27 medlemsstater, og at den klassiske Monnet-model med Kommissionen som udøvende styring og Parlamentet som ligeberettiget i lovgivningsprocessen vil være den eneste, der kan skabe en handledygtig Europæisk Union.
Men, fru rådsformand, allerede Deres bemærkning om, at man er spændt på Europa-Parlamentets forslag, gør mig mistænksom. Europa-Parlamentet skal jo ikke stille forslag her, men hvis jeg læser Nice-papiret rigtigt, skal Rådet, Parlamentet og Kommissionen i fællesskab tilrettelægge hele debatten. Det betyder, at vi ikke er leverandører til Dem, men at vi i fællesskab skal iværksætte denne brede europæiske dialog. Det er tilsyneladende efter min mening på ingen måde sikret i den hidtidige forberedelse, hvilket allerede virker en smule forræderisk på mig.
Vi skal efter min opfattelse operere med tre niveauer. Først er der den brede offentlige debat, som føres af de tre institutioner - vel at mærke i fællesskab - og som skal gennemføres i løbet af dette og næste år, men også skal ledsage hele processen frem til dens afslutning. Derefter er der den indholdsmæssige forberedelsesfase, der efter min mening som en logisk konsekvens heraf skal gennemføres i form af et konvent, eller hvad man nu vil kalde det. For Laeken og for os, fru rådsformand, er det ikke kun vigtigt, at konventet oprettes, men det må også være klart, hvilken status resultatet af dette konvent har, så det ikke blot producerer ét af mange papirer, men dét papir, som skal være forhandlingsgrundlag for den afgørende runde mellem regeringscheferne.
Jeg skal gøre Dem opmærksom på, at Ungarn og Den Tjekkiske Republik på grund af manglende stemmer i Europa-Parlamentet vil benytte udvidelsestraktaterne til også at behandle institutionelle spørgsmål. Derfor bør forbedringen af Rådets beslutningsdygtighed allerede inddrages i disse udvidelsesforhandlinger, og derfor er udvidelsesforhandlingerne også en integreret del af "efter Nice"processen.
Samtidig vil jeg gerne komme ind på fastlæggelsen af tidsplanen. Jeg er som en række kolleger betænkelig ved at afslutte dette i 2004 midt i valgkampen til Europa-Parlamentet. Jeg mener, at det derfor ville være hensigtsmæssigt at udnytte dette og næste år til den brede offentlige proces, men også påbegynde konventet allerede i anden halvdel af næste år for at have hele 2003 til rådighed for forhandlingerne og afslutte dem sidst i 2003 eller senest i begyndelsen af 2004, så resultatet kan indgå i diskussionen under valgkampen til Europa-Parlamentet.
Jeg mener, at vi på den måde også kunne få en slags folkeafstemning om resultaterne og på en vis måde afslutte dialogen med en meningstilkendegivelse fra borgerne i EU.
(Bifald)

Desama
Hr. formand, kære kolleger, det er sidste gang, jeg beder om ordet i denne forsamling, idet jeg forlader Europa-Parlamentet om nogle uger. Dette er således mit sidste indlæg henvendt til mine kolleger i Parlamentet.
Vist er det vigtigt at løse de metoderelaterede problemer i forbindelse med "efter Nice"processen. Skal det være fællesskabsmetoden, skal det være en forsamling eller en tredje metode? Det afgørende er imidlertid, at der foreligger et projekt og en drivkraft, som kan fremme dette. Hver gang EU, og tidligere EF, har gjort markante fremskridt, har der været et projekt og en drivkraft. Spaak-udvalgene forud for Rom-traktaten, lord Cockfields hvidbog forud for Luxembourg-kompromiset, Kommissionens vægtige forslag og den stærke fransk-tyske akse forud for Maastricht-traktaten.
Vi ved, at regeringskontorerne i dag ikke besidder noget sådant projekt og endnu mindre den politiske vilje til udvikling. Vi ved, at Kommissionen til trods for hr. Barniers særdeles interessante forslag hverken er i besiddelse af den styrke eller autoritet, den besad for 10 år siden. Tilbage står Europa-Parlamentet, som i tidens løb har markeret sig som det mest livskraftige blad i det institutionelle trekløver. Jeg vil gerne over for mine kolleger slå fast, at der i Europa-Parlamentet findes et flertal, som går på tværs af politiske og nationale skel. Et flertal, som ønsker et projekt med sigte på ny europæisk føderalisme. Der er imidlertid behov for en føderation af projekter, en katalysator for initiativerne, for at sikre, at vi når det skridt videre, EU's borgere forventer af os, forventer af Europa-Parlamentets medlemmer.
Kære kammerater, kære venner, kære kolleger, lad mig her på falderebet slå fast, at jeg forventer, I er ambitiøse og viser mod. Det er, hvad borgerne forventer af jer. Tak.

Caveri
Hr. formand, ordet føderalisme giver ikke mening, hvis der ikke træffes et grundlæggende valg. Vist bør der udarbejdes en europæisk forfatning for at undgå, at vi efter udvidelsen blot står med et frihandelsområde. Det forudsætter imidlertid, at vi til fulde forstår subsidiaritetsprincippet, som er det vigtigste princip, når vi taler om føderalisme. Jeg vil som eksempel nævne min egen situation i Valle d'Aostas.
Den italienske forfatning indrømmer os en speciel selvstændighedsordning. Hvis vi tænker os en udvikling i retning af en nødvendig europæisk forfatning, er det så ikke et spørgsmål om under en eller anden form at lade det regionalpolitiske niveau indgå i den grundlovgivende forsamling, i særdeleshed hvis der er tale om at repræsentere sproglige mindretal? Jeg rejser dette spørgsmål vel vidende, at det langtfra er nemt at finde svaret herpå. Det er imidlertid helt afgørende for den demokratiske udvikling i Europa.

Cederschiöld
Hr. formand, Parlamentets repræsentant i Nice sammenfattede resultatet som en katastrofe. Det er umuligt at forstå, hvordan man med velberåd hu kan indbygge en fremtidig konflikt mellem store og små lande i traktaten. Det er endnu sværere at forstå, hvordan Rådet kan afvise at indføje en henvisning til de rettigheder, som alle medlemsstater tidligere har skrevet under på.
Hvordan skal borgerne kunne forstå, at deres valgte repræsentanter ikke vil stadfæste de rettigheder, som de i politisk henseende forestiller at støtte? En svag traktat kan blive farlig for et udvidet EU, hvor mange forskellige retstraditioner skal forliges. Vi vil se større ambitioner, når det drejer sig om at nå frem til en beslutning om, hvem der skal gøre hvad, og hvem der skal beslutte hvad og hvordan samt om rettigheder og demokrati.
Debatten med borgerne må styres ind på de centrale fremtidsspørgsmål i et mere bevægeligt Europa. Der er behov for et demokratisk konvent, ikke bare en hjemmeside, for at skabe en åben debat og åbne beslutninger. Formandskabet giver indtryk af at ville vige uden om de centrale spørgsmål i Europadebatten. Det vil være at unddrage sig ansvaret som leder af Europa. Udnyt chancen for at bidrage til et demokratisk EU med et demokratisk europæisk parlament - som jeg i øvrigt håber, at formandskabet vil vise respekt.

Leinen
Hr. formand, fru formand for Rådet, De har i deres tale tre gange brugt ordet stærk. EU skal være en stærk kraft, fællesskabsmetoden skal have en stærk stilling, og vi har behov for stærke institutioner. Det er jeg fuldstændig enig med Dem i. Men Deres ord skal følges af handling. For dagsordenen for "efter Nice"processen betyder det, De har sagt, mere Europa og ikke mindre Europa. Det betyder mere integration og ikke mindre integration. Det betyder, at de emner, De foreslår, skal konkretiseres og til dels også formuleres på ny.
Ved afgrænsningen af kompetencer har man ofte det indtryk, at der her er kræfter på spil, som vil svække Europa. Efter min mening er det Deres opgave at sige, hvad vi i fællesskab vil gøre, hvad vi i fællesskab skal gøre i det 21. århundrede, for at vi kan få et stærkt Europa. Så bliver det en helt anden kompetencedebat end den, man delvist ser nu. Også hvad de stærke fællesskabsinstitutioner angår, er der behov for en konkretisering. Det, det drejer sig om for mig, er, at der gennemføres parlamentarisk demokrati i den europæiske politik. Det betyder, at man ikke kun skal diskutere de nationale parlamenters rolle og funktion, men naturligvis også en fortsat styrkelse af Europa-Parlamentet. Der er stadigvæk rettigheder, som vi behøver, men ikke har, i forbindelse med lovgivning, budget og kontrol med den udøvende magt. Stærke fællesskabsinstitutioner betyder også, at vi endnu en gang må diskutere Rådets og Kommissionens rolle og ikke kun betragte Kommissionen som et sekretariat for Rådet, men som en slags regering, hvorefter Rådet også skal være et beslutningsdygtigt organ. Om metoden sagde De meget kryptisk, at konventet har fordele og ulemper. Jeg ville gerne vide, hvilke ulemper og for hvem. Jeg var medlem af konventet om chartret. Jeg så ingen ulemper. Jeg så kun fordele. Derfor beder jeg Dem om at skrive i Deres beretning i Göteborg, at den nye metode betyder et nyt konvent, som forbereder denne regeringskonference.
Et sidste ord om tidsplanen. Også jeg mener, at 2004 er fuldkommen uegnet. Vi er i stand til at afslutte dette sidst i 2003. En ny Rom-traktat ville så måske endvidere være den rigtige basis for valget til Europa-Parlamentet i 2004 og en god basis for udvidelsen, som vi derefter også skal gennemføre.

Maij-Weggen
Hr. formand, kære kolleger, jeg har været medlem af Parlamentet siden 1979, men der har aldrig været fremlagt en traktat med sådan en bitter eftersmag som denne. Det er heller ikke mærkeligt, for når man ser på det kaos, som regeringslederne forårsagede i Nice, er det ingen overraskelse, at al opmærksomheden nu henledes på "efter Nice"processen, for det er måden at glemme Nice på hurtigst muligt. Et af problemerne er, at det ikke længere er muligt at forklare borgerne, hvordan f.eks. stemmefordelingen hænger sammen, eller hvad der præcist er resultatet af kommissærernes rotationssystem. Det er heller ikke til at sige, hvor mange parlamentsmedlemmer der vil være mellem 2004-2009. "Efter Nice"processen er altså ikke en almindelig opfølger til Nice, men en bitter nødvendighed for at reparere det, som gik galt, hurtigst muligt. Hvad skal der ske? Det demokratiske tomrum, som skyldes, at Parlamentet ikke får medbestemmelseskompetence ved alle emner, hvorom der senere træffes beslutninger med et kvalificeret flertal, skal udfyldes så hurtigt som muligt. Der burde faktisk allerede nu træffes en interinstitutionel aftale herom. Det er skandaløst, at magten tages fra de nationale parlamenter og efterfølgende ikke gives til Europa-Parlamentet.
For det andet skal der udarbejdes en god fordeling af nationale og europæiske kompetencer, som fastsættes i en europæisk grundlov, hvori chartret for grundlæggende rettigheder ligeledes medtages. Jeg er nemlig enig med fru Lindh i, at det er et godt dokument.
For det tredje skal den nuværende regeringskonferenceprocedure erstattes med en interinstitutionel samling, som kan forberede disse handlinger. Den skade, som Nice har forårsaget, skal genoprettes før det følgende europæiske valg, altså i 2003, for vi kan ikke tage den byrde med os ved valget i 2004.
Endelig, hr. formand, taler De om borgerne. Men er De klar over, at vi i trilogen om den berømte forordning om offentlig adgang til dokumenter hver eneste gang har et pansret Råd over for os, som ikke vil noget, og som vi har de størst mulige problemer med? Hr. formand, fru Lindh talte om at være stærk. Der var 11 socialistiske regeringsledere i Nice. De var ikke stærke den dag. Lad det også være sagt.

Beres
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, kære kolleger, må jeg ikke anmode om, at vi alle ophører med at tale om "efter Nice"? Lad os i stedet tale om fremtiden. Lad os se fremad. Endvidere vil jeg gerne benytte lejligheden til at anmode om, at vi alle får rettet op på fortidens forsømmelser. Vi bør opfordre medlemsstaterne til snarest muligt at ratificere Nice-traktaten. Det er en forudsætning for en fordomsfri debat.
Når jeg vender blikket fremad, føler jeg mig overbevist om, at det markante fremskridt, vi forventer, vil være inspireret af den offentlige mening, af debatten og ikke mindst af de unge - EU's fremtid er deres. Debat, debat, debat. Det er ikke nok at gentage ordet. Debatten skal planlægges, struktureres, deri har De ganske ret, hr. kommissær.
Vi bør efter min mening før eller senere overveje, om det vil være hensigtsmæssigt med et spørgeskema, som kunne være retningsgivende for debatten. Vi bør endvidere anvende alle fora i forbindelse med den omhandlede debat vel vidende, at ingen af disse vil nå en konklusion - det være sig nationale samlinger, høring af faglige sammenslutninger eller fora for de civile samfund. Konklusioner kan, jf. traktatens artikel 48, kun drages af stats- og regeringscheferne. Lad os mærke os dette. Men mellem de to omtalte faser befinder sig den, der giver nyt håb for EU's fremtid, nemlig processen i forsamlingen, som er mindre dristig, end den umiddelbart kan forekomme. Herom vidner vores erfaringer med chartret.
Det var vist hr. Poettering, der rejste spørgsmålet om et parallelt forløb mellem den offentlige debat og processen i forsamlingen. Efter vores opfattelse vil det være mest hensigtsmæssigt, at der skabes en bred og åben debat, som bør iværksættes snarest muligt og som bør fortsætte sideløbende, når forsamlingen påbegynder sit arbejde, således at vi drager den optimale lære af vores erfaringer med forsamlingen.
Europa-Parlamentet er indforstået med, at alle tænkelige eksperter høres og deltager i de forskellige fora. Men i sidste instans er det de folkevalgte, der skal deltage i den omtalte forsamling.
En sidste bemærkning, hr. formand. Tanken om en forsamling blev mig bekendt fostret af Rådet, som herved viste mod. Vi anmoder Rådet om på ny at vise mod, om frimodigt at rette blikket fremad. EU's borgere forventer et sådant mod med henblik på en ny føderalisme, som opfordringen også lød fra vores kollega, Claude Desama.

Rack
Hr. formand, fru formand for Rådet, De har under denne debat allerede flere gange, og jeg mener med rette, fået ros for Deres sympatiske og engagerede opfordringer til en ægte ny begyndelse i det fælles Europa. "Det drejer sig om fremtiden", således har De beskrevet perspektiverne og målsætningerne for det svenske formandskabs arbejde. Desværre er det blevet ved perspektiverne, ved henvisningen til målsætningerne i bilag 4 fra Nice, ved kravet om større nærhed til borgerne og ved den mere end kryptiske bemærkning om, at de ser positive og negative ting ved konventmetoden.
Det er rent ud sagt ikke meget, det er faktisk for lidt, når man tager i betragtning, at det svenske formandskab nu næsten er midtvejs. Det ville have glædet mig, hvis De i det mindste konkret havde stillet de kritiske centrale spørgsmål, som Michel Barnier berørte. Ønsker vi et Europa, der er mere politisk eller mindre politisk? Hvordan forestiller vi os konkret en grundlæggende reform af institutionerne? Hvordan skal processen hen imod en fremtidsorienteret europæisk forfatning reelt organiseres? Jeg ville have lyttet til Dem med stor begejstring, hvis De i det mindste antydningsvis havde besvaret et eller flere af disse spørgsmål. Måske kommer det i Deres afsluttende indlæg.
Må jeg stille Dem endnu et spørgsmål ud over dem, kollegerne allerede har stillet? Hvad betyder nærhed til borgerne institutionelt, altså ud over Internet og diskussioner i Europaskolen? Betyder det, at der skal tages magt fra Europa-Parlamentet ved oprettelsen af et andetkammer i Parlamentet, som er valgt af de nationale parlamenter, og som Rådet mener bedre at kunne øve indflydelse på end på Europa-Parlamentet? Jeg beder om svar.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru formand for Rådet, De nyder, som deres præsentation jo viste, ikke med urette anseelse som en usædvanlig behændig person. De smigrede os, De talte om vigtige bidrag fra Europa-Parlamentet i fortiden, kaldte visse debatter meget interessante og spændende. Tak for komplimenterne. Men hvordan svarer de til handlingerne - De var også til stede i Nice? Hvordan ser den levende fremtid ud på papiret?
Taberen i Nice var Europa-Parlamentet. I stedet for i det mindste mere gennemsigtighed har vi fået mindre demokrati. Vi er nu nået frem til et Europa, som svarer til Habsburg-monarkiet i det 19. århundrede. Dengang var der mange stemmer til store jordbesiddere, i dag til stater, og det er alt sammen uigennemskueligt.
Nu taler De om en åben holdning til de kommende procedurer. Så længe jeg har arbejdet her som valgt repræsentant for befolkningen og før den tid som journalist, har jeg altid tænkt, hvad foregår der egentlig i hovederne på magthaverne, når de taler sådan, som De gør, og når de handler sådan, som De gør i Rådet? Hvad vil De egentlig? Hvad står De for i dag? I skolen lærte jeg, at parlamentet skal kontrollere, og regeringen skal regere. Hvor regerer De?
Hos Konrad Adenauer, hos François Mitterand og også hos Helmut Kohl vidste man, hvad de stod for, når det drejede sig om Europa. Men hvad står Rådet for i dag? Hvorfor siger De ikke simpelthen, at De helhjertet ønsker et demokratisk og gennemsigtigt Europa med alle konsekvenser? Er det virkelig så svært for Dem at påtage Dem ansvaret over for Deres vælgere? Hvad sker der i Sverige? Vi beundrer Deres land - jeg er selv en fan af netop Deres politiske gennemsigtighed, og nu savner jeg, at De viser mod, når det drejer sig om disse centrale spørgsmål om fremtiden.
Hvis de ikke vil føre og kun forføre, og så endda den forkerte brud, nemlig den nationale og tilbageskuende i stedet for den strålende fremtidsorienterede brud Europa, så risikerer De at indgå i historien som en, der var med til at ødelægge Europa, fordi De ikke kunne og ville forklare Deres borgere, at EU spiller en uundværlig rolle i globaliseringens tidsalder, og at EU derfor grundlæggende skal demokratiseres og underkastes subsidiaritetsprincippet.
Jeg håber, at Sverige alligevel demonstrerer en smule mod. Opgiv Deres smiger og diplomatiske behændighed og bekend Dem til en europæisk magtfordeling og forfatning. Jeg nærer fortrøstning til, at De har ambitioner.

Lindh
Hr. formand, først vil jeg gerne takke for en god debat med mange konstruktive indlæg. Jeg mener at have lagt mærke til, at der hos hr. Poettering, hr. Barón Crespo, hr. Cox og andre, som deltog i debatten, findes en vilje til en bred politisk debat om både indhold og form, og det synes jeg er udmærket.
Jeg vil gerne kommentere nogle af indlæggene og begynder med den første taler, hr. Poettering. Igen: Åbenhed og indsigt er et centralt spørgsmål for det svenske formandskab. Her ved jeg, at Parlamentet og det svenske formandskab har meget til fælles, og jeg håber, at vi kan hjælpe hinanden med at skabe så stor åbenhed og indsigt, som det overhovedet er muligt. Naturligvis skal vi også have medlemsstaterne med og blive enige om dette.
Så er der det store spørgsmål om den næste regeringskonference. Med hensyn til selve beslutningen giver traktaten ikke andre muligheder end regeringskonferencen. Det er vigtigt, at vi husker på dette, netop som fru Berès sagde her til sidst. Jeg forstår, at Parlamentet er meget interesseret, og det er jeg også selv, i den vigtige diskussion om, hvordan vi når frem til en beslutning - hvilken debat vi har haft forud for beslutningen, hvordan vi forbereder den, og hvilken rolle et konvent kan spille. Dette kom de første talere ind på.
Denne diskussion viser, at vi må have en bred debat om disse ting, men jeg mener, at det i dag er for tidligt at tage endelig stilling, da der findes både fordele og ulemper.
Fordelene er åbenbare - en åben debat og en bred deltagelse - men også her findes der spørgsmål. Hvem skal være med - medlemsstater, ansøgerlande og organisationer, og i givet fald hvilke? Her kan vi altså ikke tage endelig stilling i dag.
En del har også været inde på ulemperne. Med virkelig mange deltagere kan det blive svært at håndtere. Desuden kan der opstå uklarhed om selve beslutningstagningen, eftersom konventet fremlægger forslag, og regeringskonferencen skal træffe beslutningerne. Selv om man går ind for et konvent, må man alligevel diskutere håndteringen af ulemperne ved et konvent. Lad os derfor diskutere det ordentligt igennem!
Rådet har ikke sagt ja, men Rådet har heller ikke taget afstand, og vi har helt klart ikke sagt, at vi er bange for et konvent. Vi har sagt, at vi nu må kunne diskutere både de indholdsmæssige spørgsmål om Europas fremtid og metoderne - inklusive spørgsmålet om et konvent.
Europa-Parlamentet er, præcis som bl.a. hr. Brok sagde, naturligvis med i hele denne debat. De har været med og indledt debatten om fremtiden. De deltog ved lanceringen og hører også blandt deltagerne på hjemmesiden. Her ved jeg ikke rigtig, hvor hr. Elles har kigget, men jeg kan garantere for, at Parlamentet er med. Derudover ligger der en hel del indlæg, så det må være en fejl, hvis det ikke er med i dag.
Denne debat er yderligere et eksempel på, at Parlamentet er med, men vi ønsker også at høre Parlamentets samlede syn på debatten om fremtiden, og det sker i maj. Derfor mener jeg, at det er vigtigt, at det også er med i den videre diskussion.
Så vil jeg også kommentere nogle andre spørgsmål. Hr. Cox spurgte, hvorfor jeg sagde, at man skal forenkle traktaten uden at ændre indholdet. Jeg kan svare, at jeg citerede beslutningen fra Nice.
Til hr. Barón Crespo vil jeg sige, at det er klart, at vi skal ud i virkeligheden. Selv har jeg været ude og tage debatten på mange svenske skoler. Jeg formoder, at De også har været ude på skolerne. Jeg synes, at det er vigtigt, at Parlamentet også er med der og tager debatten om indholdet. Det, som skoleeleverne og befolkningen vil spørge os om, går naturligvis langt videre end de spørgsmål, vi har drøftet her i dag. Jeg vil også sige til hr. Barón Crespo, at naturligvis var Parlamentet allerede fra begyndelsen inviteret til at deltage i lanceringen af Europas fremtid.
Til fru Frassoni vil jeg sige, at med hensyn til spørgsmålet om det civile samfund, må der desværre have været et problem med oversættelsen. Det svenske formandskab har nemlig udvist meget stor interesse for det civile samfund. I min første indlæg kom jeg med eksempler på store konferencer, som vi afholder dels i Sverige og dels i andre lande. Forud for topmødet i Göteborg afholder vi tre forskellige brede fora, som det civile samfund står for. Desuden har vi et meget bredt venskabsbysamarbejde. Vi har også et stort engagement på mange skoler og universiteter. Personligt har jeg flere skoleklasser som referencegrupper, hvilket jeg i øvrigt kan anbefale.
Hr. Bonde kom ind på hjemmesiden og sagde, at det kun er statsminister Persson og andre fra toppen, som må skrive der. Jeg vil anbefale ham at gå ind og kigge på siden, da den allerede indeholder mange indlæg. I min indledning citerede jeg bl.a. indlæg fra Danmark og Storbritannien - bidrag fra almindelige borgere i begge lande.
Dette er naturligvis en vigtig debat for fremtiden. Jeg regner med, at vi vender tilbage til diskussionen om metoderne og konventet og om, hvordan vi skal udbrede debatten på bedste vis. Men det er også vigtigt, at vi får en bred debat om det indholdsmæssige, det vil sige om, hvordan Europa skal tage globaliseringen op, og hvordan Europa skal kunne blive en stærk kraft med hensyn til beskæftigelse, miljøspørgsmål og de diskussioner, som vi skal i gang med senere i dag. Med hensyn til Europas fremtid må vi altså både diskutere metoder og indhold!

Barnier
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hver enkelt af de tilstedeværende. Jeg skal kort omtale enkelte punkter og konkrete spørgsmål, som er rejst af flere af Europa-Parlamentets medlemmer, idet jeg i øvrigt på kommissionsformandens og egne vegne ønsker at understege, at Kommissionen er parat til at fortsætte arbejdet i denne, som påpeget af fru Beres, særdeles følsomme fase i debatten om Unionens fremtid i god forståelse og samarbejde med Europa-Parlamentet, hvilket er afgørende.
Fru Lindh har netop kommenteret spørgsmålet om webstedet, som flere af medlemmerne har omtalt, bl.a. James Elles og fru Malmström. webstedet er endnu i indkøringsfasen, så jeg anmoder om, at vi viser forståelse herfor. Det blev åbnet for lige netop en uge siden, og jeg tror, alle de anførte bemærkninger er nyttige med henblik på at skabe et websted, som også reelt er borgernes websted. Det er i øvrigt hensigten, at webstedet skal administreres af flere institutioner i forening, heriblandt Europa-Parlamentet, men jeg medgiver, at det bør forbedres. Og måske bør der også skabes øget forståelse for sigtet med dette websted. Det er hensigten, at webstedet skal tjene som platform for den nationale debat, der snart vil blive iværksat i de enkelte medlemsstater. Dette er mit første og umiddelbare svar, men jeg vil gerne understrege, at webstedet bør forbedres, og Kommissionen vil bidrage hertil.
Hr. Seguro stillede et spørgsmål til kommissionsformanden og kommissæren. Ja, hr. Seguro, vi vil fortsat mødes med regeringerne i de enkelte hovedstæder, ikke blot i medlemsstaterne, men også i ansøgerlandene, sådan som hr. Prodi har praktiseret det, og som alle kommissærer praktiserer det. Det er kommissionsformandens opgave, og kommissionsformanden gennemfører sådanne besøg i forbindelse med debatten om Unionens fremtid, men også i forbindelse med en række andre spørgsmål. Lad mig tilføje, at vi også fortsat vil mødes med de nationale parlamenter, hvilket måske ikke hidtil har været Kommissionens praksis. Jeg besøgte selv i forbindelse med debatten forud for mødet i Nice flere nationale parlamenter, hvilket jeg på ingen måde har fortrudt.
Hr. Leinen og hr. Dupuis pegede på, at Kommissionen og kommissionsformanden har udtrykt bekymring for, at 2004 bliver et usædvanligt travlt år. Vi skal i 2004 fremlægge den nye Agenda, efter Berlin-aftalen. Samme år afsluttes en række tiltrædelsesforhandlinger, hvis det ikke er sket forinden, og der skal være nyvalg til Europa-Parlamentet, samtidig med at det er det sidste år, den nuværende Kommissionen sidder. Jo tidligere vi kan afslutte den omhandlede debat, jo bedre for alle parter - for Kommissionen og for Europa-Parlamentet og dermed afgjort også for debatten om Unionens fremtid. Tidligt i 2004, eller måske allerede i Rom i slutningen af 2003, hvorfor ikke, hr. Leinen? Det er imidlertid stats- og regeringscheferne, der træffer afgørelsen herom.
Jeg vil gerne takke de enkelte medlemmer og ikke mindst gruppeformændene, som har støttet og givet deres tilslutning til Kommissionens tanker og retningslinjer. Vi vil fortsætte samarbejdet. Jeg vil gerne afslutningsvis rette en personlig tak til hr. Desama, som nu forlader Europa-Parlamentet for at hellige sig de mere lokalpolitiske opgaver. Jeg føler mig overbevist om, at hans erklærede europæiske engagement også vil komme til udtryk fremover, når han inden for de nærmeste uger overtager borgmesterposten i Verviers.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

 

Cox
Hr. formand, som et punkt til forretningsordenen vil jeg gerne have ført et spørgsmål til protokols, som jeg rejste ved Formandskonferencen. Det vedrører navnet på webstedet www.europa.eu.int/futurum. Kunne vi ikke finde et mere brugervenligt navn, såsom hello.com, således at folk kan få hurtig adgang til det?

Elles
Hr. formand, jeg ønskede at identificere det websted, som jeg besøgte her til morgen lige inden denne debat. Jeg kan forsikre rådsformanden om, at navnet på Europa-Parlamentets repræsentant den 7. marts ikke er nævnt i den engelske version. Jeg ville derfor være taknemmelig, hvis De kunne bringe den i overensstemmelse med den svenske version, som antagelig er ajourført, som De fortalte os her til morgen.

Formanden
Jeg beundrer alle de kolleger, der har så meget tid til at surfe på Internettet. Det ville jeg også gerne gøre.

Forberedelse af Det Europæiske Råds møde i Stockholm (23.-24. marts 2001)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råds møde i Stockholm, den 23.-24. marts 2001.
Jeg giver straks ordet til formanden for Rådet, fru Lindh.

Lindh
Fru formand, vi har netop diskuteret Europas fremtid. Det er sandelig et nyt Europa, en ny Union, som er ved at blive formet. Den største ændring er uden tvivl udvidelsen - EU baner nu vej for Europas historiske genforening. Endvidere har vi netop indledt debatten om fremtiden, og her stiller vi spørgsmålet om, hvilket Europa vi ønsker.
Nu skal vi imidlertid diskutere den tredje store ændringsproces, nemlig moderniseringen af den europæiske model, og her indtager Det Europæiske Råds møde i Stockholm den 23.-24. marts en central rolle. Det drejer sig om fuld beskæftigelse i EU. Det drejer sig om arbejdskvalitet og livslang uddannelse. Det drejer sig om sociale og økonomiske reformer.
I Lissabon i fjor valgte Unionen en historisk vej, da man behandlede disse spørgsmål. De er centrale for borgerne og dermed også for Unionens politiske legitimitet. Der er stadig 14 millioner mennesker uden arbejde i Europa - et gigantisk sløseri med økonomiske ressourcer og tegn på foragt for menneskers kundskaber og ambitioner. At have et arbejde og kunne forsørge sig selv giver en følelse af at deltage, af tryghed og værdighed, mens arbejdsløshed afføder usikkerhed, udstødelse og fremmedfjendtlighed.
Vejen til fuld beskæftigelse og øget konkurrenceevne går via økonomiske og sociale reformer som bedre uddannelse og livslang uddannelse, større ligestilling og moderniseret social tryghed, øget velfærd og kvalitet i arbejdet. Den forudsætter åbne og velfungerende markeder, en sund makroøkonomisk politik og et erhvervsklima, der letter investeringer og etablering af virksomheder, ikke mindst inden for vækstområder som IT og bioteknik.
Der er brug for balance mellem sociale og økonomiske reformer. Alle disse områder er gensidigt afhængige, hvis Unionen frem til 2010 skal nå sine høje mål: at skabe verdens førende, vidensbaserede økonomi, at skabe 20 millioner nye arbejdspladser og at kombinere konkurrenceevne og øget socialt sammenhold.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm er det første i en række af topmøder i løbet af foråret, hvor man åbent og selvkritisk skal bedømme de fremskridt, der er sket, og tage nye skridt. Arbejdet drives både fremad ved hjælp af fællesskabsretten og med den nye åbne samordningsmetode. Vi må ikke udhule denne proces ved at inddrage alt for mange nye spørgsmål. Vi har ikke brug for nye processer, men vi bør i stedet pege på visse prioriterede områder.
I Stockholm vil vi for det første styrke de ambitiøse beskæftigelsesmålsætninger yderligere, som for 2010 ligger på 70% af hele arbejdsstyrken og på 60% for kvinder. Vi bør overveje at opstille mål allerede for 2005 og indføre særlige mål for beskæftigelsen for ældre, en gruppe med et enormt potentiale - kun 38% i aldersgruppen 55-64 år arbejder i dag. Samtidig med, at vi mennesker lever stadig længere og får lov til at være stadig mere raske, føler mange ældre sig uvelkomne på arbejdsmarkedet - det er en lidt absurd situation. Vi vil fastsætte en række vigtige mål for ligestilling, mangfoldighed og deltagelse på arbejdspladsen. "Det gode arbejde" - at kvaliteten i arbejdslivet udvikles - er både et velfærdsspørgsmål og den bedste måde at udnytte medarbejdernes færdigheder på. Vi vil befæste den livslange uddannelses centrale rolle, både for den enkeltes udvikling og for Europas konkurrenceevne, og opfordre Kommissionen til ligeledes at fastsætte mål for livslang uddannelse.
I Stockholm forventer vi for det andet, at der tages vigtige skridt i retning af en modernisering af Europas økonomi. Vi vil gå videre med reformerne af de finansielle markeder og nå frem til et fælles marked for finansielle tjenester senest i 2005 og for risikovillig kapital senest i 2003. Dette forudsætter, som baron Lamfalussy påpeger i sin rapport, en mere effektiv beslutningsproces. Vi håber, at der kan opnås enighed om dette på topmødet.
Desuden skal vi fortsætte arbejdet med at åbne markederne for el, gas og post samt jernbane- og flytrafikken. At åbne vare- og kapitalmarkederne er ikke noget mål i sig selv. Vi gør det ikke kun, fordi det medfører vækst og øget beskæftigelse, men også fordi det gavner forbrugerne. Det fører til lavere priser, større udbud og bedre kvalitet på tjenester og varer. I denne forbindelse er udenrigshandelspolitikken også vigtig - en fri og retfærdig verdenshandel er i de europæiske forbrugeres interesse.
I Stockholm må vi for det tredje tage højde for befolkningsudviklingen i Europa. Lave fødselstal og en voksende andel af ældre truer med at øge forsørgerbyrden kraftigt for personer i den erhvervsaktive alder fra omkring 2010 og frem. Derfor behøver vi et omfattende eftersyn af pensionssystemerne og en diskussion om udformningen af børnepasningsordningerne og måske også pasning af syge og ældreomsorg. De sociale sikringssystemer skal gøre det lettere for mennesker at forene deres arbejds- og familieliv. Vi har brug for foranstaltninger, der skaber større deltagelse på arbejdsmarkedet, større ligestilling og livslang uddannelse også for at tage de demografiske udfordringer op.
I Stockholm bør vi for det fjerde bane vejen for ny teknologi med henblik på at skabe vækst og bedre vilkår for borgerne. Vi vil udvikle mulighederne for ved hjælp af bioteknologi at skabe bedre lægemidler, naturligvis under hensyntagen til de moralske og etiske aspekter. Vi vil videreudvikle eEurope og modarbejde den digitale kløft, så alle kan få adgang til IT. Med hensyn til den tidligere debat kan jeg oplyse, at det er Kommissionen, der har ansvaret for hjemmesiden. Der kan De altså henvende Dem med Deres synspunkter.
I Stockholm må vi for det femte medtage det miljøperspektiv, som manglede i Lissabon-strategien og bygge bro til topmødet i Göteborg. Vi ønsker, at miljøvenlig teknologi også skal ses som en vigtig faktor i forbindelse med vækst og beskæftigelse, og den skal understrege betydningen af en effektiv anvendelse af ressourcerne. På alle disse områder undersøger Ministerrådet nu, hvordan ansøgerlandene kan kobles på processen.
Jeg vil også understrege betydningen af, at Den Økonomiske og Monetære Union udvikler sig positivt. Som indehaver af formandskabet vil Sverige arbejde aktivt for, at indførelsen af eurosedler og -mønter, der skal ske i valutaunionen i begyndelsen af 2002, bliver en ubetinget succes. Det er i vores fælles interesse.
Desuden vil jeg nævne, at Ruslands præsident Putin besøger Stockholm i forbindelse med topmødet den 23. marts til en uformel arbejdsfrokost med EU's stats- og regeringschefer. Vi regner med, at diskussionen med hr. Putin især kommer til at dreje sig om økonomiske og sociale spørgsmål.
Som sædvanlig vil man ved Det Europæiske Råds møde også drøfte aktuelle udenrigspolitiske spørgsmål, f.eks. Mellemøsten, det vestlige Balkan og Den Koreanske Halvø.
Fru formand, beskæftigelse og velfærd er de vigtigste spørgsmål for borgerne. Hvis det ikke lykkes for os, truer ikke blot stigende arbejdsløshed, fremmedfjendtlighed og dybere kløfter i samfundet, men også en tillidskrise for Unionen. Lissabon-processen er derfor en forudsætning, ikke blot for bæredygtig vækst, fuld beskæftigelse og socialt sammenhold i Europa, men også for troværdigheden i det europæiske samarbejde.
I alle disse spørgsmål har Europa-Parlamentet hele tiden været en vigtig drivkraft og har i kraft af kombinationen af folkelig forankring og et ansvar, der dækker hele Europa, ligeledes en central rolle i det videre samarbejde. Jeg ser frem til at lytte til Deres synspunkter!

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske formandskabet for dets glimrende arbejde med forberedelsen af topmødet i Stockholm, som finder sted i næste uge. Sådan som vi lige har fået at vide, har formandskabet også planlagt et møde mellem EU-myndighederne og præsident Putin, og dette møde er magen til det planlagte møde med præsident Bush i Göteborg i juni måned. Det giver os en glimrende lejlighed til at gennemgå de vigtigste aspekter af vores partnerskab med Rusland og herefter med USA. Jeg håber navnlig, at vi kan gøre status over de fremskridt, der er sket med Ruslands økonomiske reformprogram, over forbedringerne af de investeringsbetingelser, som er nødvendige for, at vores energidialog bliver en succes, og over alle problemerne, også de meget alvorlige problemer, som vi skal drøfte om borgernes rettigheder.
Det andet emne, jeg gerne vil komme ind på i dag, er Kommissionens forårsrapport. For lige præcis et år siden gjorde jeg her i Parlamentet rede for Kommissionens bidrag til topmødet i Lissabon. I Lissabon foreslog Kommissionen en detaljeret strategi, der skal gøre Europa dynamisk og konkurrencedygtigt, idet vi samtidig fremmer solidariteten og den sociale samhørighed. Denne strategi skal sikre, at den økonomiske vækst og den sociale fremgang følges ad i Europa. Resultatet af dette topmøde var meget positivt, eftersom medlemsstaterne vedtog næsten alle Kommissionens forslag enstemmigt.
Lissabon-strategien er kendetegnet af to aspekter. For det første er der tale om en integreret strategi. Interventionsprogrammerne på det sociale og økonomiske område står absolut ikke i modsætning til hinanden, men støtter derimod hinanden. For det andet får de forskellige hovedpersoner nogle specifikke opgaver, der skal udføres inden for en bestemt frist.
Ansvaret og de målsætninger, der skal nås, er således klart fastlagt, og vi kan foretage en nøjagtig måling af vores fremskridt.
Lissabon-strategien strækker sig over en periode på 10 år, men fremskridtene skal vurderes hvert år i forbindelse med Det Europæiske Råd, der finder sted om foråret. For at muliggøre en sådan vurdering udarbejder Kommissionen en årsrapport om de fremskridt, der er sket. Denne rapport kaldes en sammenfattende rapport - det er et af de mærkelige navne, vi altid bruger - og den vil jeg forelægge for Parlamentet hvert år på denne tid af året. Den bliver det vigtigste instrument, som Kommissionen har til rådighed til at samordne den økonomiske og sociale politik. Hvis Det Europæiske Råd i Göteborg samtykker, vil vi tilføje en miljømæssig dimension og give Europa en samlet strategi, der også omfatter bæredygtig udvikling.
Den sammenfattende rapport skildrer de succeser, vi har haft efter mødet i Lissabon, men den fastlægger også de områder, hvor det er nødvendigt at gøre en hurtigere og mere beslutsom indsats. En af de første succeser, som jeg er særligt stolt af i år, er vedtagelsen af den sociale dagsorden i Nice, vedtagelsen af en strategi mod social udstødelse og de fremskridt, der er sket i bekæmpelsen af diskrimination og kampen for lige muligheder. Disse succeser giver grund til tilfredshed, og det står i dette års rapport. Det bliver dog kun nævnt i forbifarten, eftersom vi skal fremhæve de områder, hvor det ikke går så godt.
I år fremhæver vi 10 områder, hvor fremskridtene ikke er tilfredsstillende, og hvor det er nødvendigt at gøre en ny og forstærket indsats. I nogle af disse tilfælde afhænger dette af modstanden fra visse medlemsstater, der - hvilket skal siges her - ikke tror så meget på, at det haster, mangler politisk vilje eller gør modstand af begge årsager. Derfor kommer vi med nogle meget specifikke henstillinger i vores rapport, som jeg vil gøre alt, hvad jeg kan for at få medlemsstaterne til at følge. Der er i øvrigt tale om nogle løfter, som disse stater har givet, og de europæiske ledere bør derfor holde disse løfter, f.eks. når det gælder EF-patentet og Galileo-programmet.
Tillad mig at udtale mig om disse to punkter, som efter min mening er særligt vigtige. Om EF-patentet vil jeg sige, at det er tvingende nødvendigt med et fælles patent, der har retsgyldighed for hele Unionen, og hvor der er en fælles domsmyndighed, så man reducerer virksomhedernes omkostninger, fremmer innovationen og sikrer nogle klare rammer for løsningen af stridsspørgsmål. Industrivirksomhederne og videnskabsmændene beder os om dette, eftersom det kan give et afgørende bidrag til konkurrenceevnen og beskæftigelsen, navnlig inden for de nye sektorer, som vi har mest brug for. De Europæiske Råd i Lissabon og Feira anmodede i deres henstillinger om, at EF-patentet bliver indført inden udgangen af 2001. Jeg vil gerne gentage, at det var De Europæiske Råd i Lissabon og Feira, der bad om dette. Kommissionen fremlagde sit forslag sidste efterår, men Rådets manglende evne til at nå til enighed - som også kom til udtryk på rådsmødet om det indre marked i denne uge - kan kun give os grund til bekymring. Jeg vil især gerne sige, at vi ikke kan blive ved med at arbejde med nogle Råd, hvor man også de gange, hvor et forslag kan vedtages med flertal, stræber efter at opnå enstemmighed og udsætter afgørelsen. Medlemsstaterne bliver nødt til at udvise konsekvens og ansvarsfølelse, så vi kan gennemføre denne proces.
Punkt to er Galileo-programmet. Kosovo-krigen var et meget tydeligt bevis på Europas totale afhængighed af det amerikanske satellitnavigationssystem GPS. Hvis der af militære grunde ikke er nogen forbindelse til dette system, er de europæiske virksomheder tvunget til at opgive mange af deres aktiviteter. Jeg kunne komme med flere andre eksempler i den forbindelse. Med Galileo-projektet får vi dog et alternativ, som kan gøre Europa uafhængigt, når det gælder satellitnavigationssignaler til alle civile, militære og videnskabelige formål. I dette tilfælde er der ikke tale om en mulighed, men om en nødvendighed. En beskeden tilførsel af offentlige midler ville være tilstrækkelig til at sætte gang i en massiv strøm af private investeringer, selv om jeg må indrømme, at vi ikke har gjort så meget ud af denne deltagelse fra den private sektors sides, som nogle regeringer bad og beder os om, og som vi i øvrigt lovede at gøre. Dette projekt, som for mange lande næsten er blevet til noget, man skal undlade at gøre, er i stand til at skabe over 100.000 arbejdspladser på højt videnskabeligt niveau. Derfor vil jeg gerne opfordre Parlamentet og Rådet til hurtigst muligt at nå til enighed om den næste udviklingsfase for dette vigtige projekt. Kommissionen vil for sit vedkommende udvise den nødvendige fleksibilitet med hensyn til inddragelsen af privat kapital.
Mine damer og herrer, jeg vil nu komme ind på et af de 10 vigtige punkter, vi har opstillet. Jeg vil ikke nævne alle disse punkter, men kun et enkelt af dem, nemlig det sidste, som er en effektiv social sikring af den aldrende befolkning. Jeg har valgt dette emne, fordi det ligger mig særligt på sinde, fordi det er meget omfattende, fordi det i høj grad afspejler sig i alle vores politikker, og fordi det bringer os fra Stockholm til Göteborg, hvilket er ensbetydende med bæredygtig udvikling. Endelig er der tale om et spørgsmål, som vi skal beskæftige os med i rigtigt mange år endnu. Lissabon-programmet har at gøre med en stor udfordring, nemlig befolkningens aldring. Europæerne lever heldigvis længere, men de får også færre børn, og de arbejder mindre. For hver person på 65 år eller derover er der i øjeblikket fire personer i den arbejdsdygtige alder i EU. Om 20 år vil der være tre personer, og om 40 år vil der være to. Det er de oplysninger, der foreligger, eftersom de, der ikke blev født, ikke længere har mulighed for at blive det. Sådan ser de nuværende demografiske oplysninger ud.
Dette gælder ikke kun for medlemsstaterne, men også for næsten alle ansøgerlandene. Vi har med andre ord at gøre med en arbejdsstyrke, der svinder ind, og som vil skulle underholde et stærkt voksende antal ikke-erhvervsaktive mennesker, også i den udvidede Union. Dette er de nøgne statistiske kendsgerninger, som vi skal tage højde for. Ønsker vi, at Europa fortsat skal være et retfærdigt og solidarisk samfund, sådan som det er vores målsætning? Ønsker vi, at vores børn og børnebørn skal nyde godt af det samme sociale sikringsniveau, som vi har nu, og som vi efterhånden tager for givet? Hvis vi gør det, er vi nødt til at modernisere vores velfærdssystem og vores pensionsordninger og gøre dem bæredygtige, så vi også kan anvende dem fremover. Vi har brug for en strategi, der styrker Europas konkurrenceevne på langt sigt, uden at vi behøver at give afkald på den sociale samhørighed, som er kendetegnende for vores samfund. Vi vil have, at Europa ikke bare bliver det mest konkurrencedygtige område i verden, men at det også har den største sociale samhørighed.
Efterkrigstiden skabte en hidtil uset fremgang i alle EU-landene. I dag er vores samfund gennemsnitligt historiens rigeste. Samtidig har de veludviklede sociale sikringssystemer og pensionssystemer fordelt vores rigdom således, at der også er et minimum af social retfærdighed. Det er ikke den sociale retfærdighed, vi ønskede os, men der er trods alt tale om et minimum af social retfærdighed.
Disse systemer er dog blevet udviklet ud fra kriteriet om befolkningstilvækst eller i det mindste om et stabilt befolkningstal. Nu, hvor den erhvervsaktive befolkning bliver mindre, risikerer vi måske en strukturel krise i rigdommens fordeling. Denne krise risikerer i løbet af nogle årtier at gå alvorligt ud over EU's konkurrenceevne, Den Økonomiske og Monetære Unions funktion og vores socialmodel, eftersom vores målsætning er at bevare en ordentlig social sikringsmodel. Derfor skal vi handle med det samme, fastlægge et langsigtet policy mix og gøre os nogle meget indgående overvejelser, hvor vi spørger os selv, hvilken slags social retfærdighed og lighed mellem generationerne vi ønsker, og hvilke politiske kriterier vi skal anvende for at nå dette mål.
De sociale sikringssystemer falder naturligvis ind under det nationale kompetenceområde. Jeg vil gerne gentage, at det hovedsagelig er medlemsstaterne og ikke EU-institutionerne, der skal foretage de nødvendige reformer. Der er dog visse nøgleområder, hvor vi skal udarbejde nogle hensigtsmæssige strategier, nemlig en retfærdig balance mellem generationerne, arbejdsfordelingen, social- og familiepolitikken og indvandringen. Det er emner, som vi skal tænke over - selv om de hører ind under de nationale regeringer - og få ført ud i livet.
For det første er der den retfærdige balance mellem generationerne. Aldringen i vores samfund giver visse generationer nogle store ekstraudgifter. Hvis ikke der træffes korrigerende foranstaltninger, kommer de, der er unge i dag, til at betale ikke bare deres forældres og bedsteforældres pension, men også deres egen pension, eftersom systemet ikke vil fungere, når de selv går på pension. Hvis ikke vi træffer korrigerende foranstaltninger for at tage fuldstændigt højde for den demografiske faktor, vil en del af den generation, der er voksen i dag, blive udsat for fattigdom.
For det andet er der arbejdsfordelingen. Det er ikke alle dem, der er i den arbejdsdygtige alder, som reelt har et arbejde. Bortset fra de vanskeligheder, der forhindrer de unge i at komme forholdsvis tidligt ud på arbejdsmarkedet, er der en tendens til at gå på førtidspension, som forkorter folks arbejdsliv med 10 år eller mere. Alt dette har udelukkende den effekt, at det skærper det langsigtede pres på pensionssystemerne. Fra ca. 2007 risikerer vores arbejdsstyrke desuden at være utilstrækkelig til at dække vores økonomiske behov. EU vil skulle løse et problem med manglende arbejdskraft.
I fremtiden bliver alle generationer således nødt til at arbejde længere. Vi er nødt til at lade de ældre blive ved med at være økonomisk aktive, om ikke andet på deltid, og vi er nødt til at sørge for, at de får de nødvendige kvalifikationer til at udføre et arbejde, som måske er nyt for dem. Derfor skal vi sørge for, at medlemsstaterne investerer meget mere i uddannelse og erhvervsuddannelse for alle, både unge og gamle, og det er vores opgave at opfordre dem til dette. Det er nødvendigt med videreuddannelse hele livet igennem for hele tiden at ajourføre befolkningens kvalifikationer og tilpasse dem til udviklingen. Denne politik burde bidrage til at reducere mangelen på arbejdskraft, gøre balancen mellem generationerne mere retfærdig og give borgerne en bedre alderdom.
For det tredje er der familie- og socialpolitikken. Der er så afgjort for få kvinder på arbejdsmarkedet. Kvindernes beskæftigelsesgrad ligger nemlig kun på lige over 70% af mændenes. I sin rapport til topmødet i Stockholm opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at øge kvinders mulighed for at komme ind på eller tilbage på arbejdsmarkedet. Kvinder skal naturligvis have de samme muligheder, betingelser og pensionsordninger som mænd. Vi skal desuden gøre det lettere for begge køn at forene arbejdslivet med familielivet, ikke mindst hvis vi ønsker at opfordre familierne til at få børn. Vi skal kort sagt tage os stadig bedre af vores stadig mere knappe menneskelige ressourcer.
Endelig er der indvandringen. En anden måde at øge vores arbejdsstyrke på er at lokke unge mennesker med de rette kvalifikationer til EU. På samme måde som vi har et europæisk arbejdsmarked uden grænser, skal vi hurtigst muligt vedtage en europæisk indvandringspolitik. Grundlaget for denne politik skal være en fælles vurdering af den økonomiske og demografiske udvikling i EU, hvilket Det Europæiske Råd i Tampere allerede gav udtryk for ønsket om. I november sidste år offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i den forbindelse, og jeg håber, at Parlamentet og Rådet hurtigt vil behandle denne meddelelse.
Fru formand, fru minister, mine damer og herrer, som jeg sagde lige før, er pensionerne og de sociale sikringssystemer hovedsagelig nationale områder, og det er medlemsstaternes opgave at foretage reformerne. EU har dog et ansvar på dette område, og Kommissionen har et særligt ansvar. Derfor vil jeg slutte min tale med at gøre rede for Kommissionens retningslinjer for løsningen på de problemer, der er forbundet med aldringen.
En af de store succeser i Lissabon var, at medlemsstaterne for første gang blev enige om at samordne deres indsats, når det gælder reformen af velfærdssystemet, så de fortæller hinanden om deres erfaringer og om den bedste praksis. Denne proces skal styrkes. De har desuden givet Arbejdsgruppen om Social Sikring til opgave at undersøge den sociale sikrings bæredygtighed og ikke mindst pensionssystemernes bæredygtighed på baggrund af en meddelelse fra Kommissionen. Reformen af velfærdssystemet hører således med til den dagsorden, der blev vedtaget i Lissabon, og Kommissionen udfører den opgave, den har fået tildelt. Kommissionen skal således finde ud af, hvor omfattende det demografiske problem reelt er, og gøre det forståeligt for den europæiske befolkning.
For det første viser de nuværende regnskabssystemer for de offentlige finanser ikke, hvordan situationen virkelig ser ud. Vi skal udarbejde nogle indikatorer, der viser de langsigtede følgevirkninger af vores beslutninger på skatteområdet og på området for sociale udgifter, navnlig når det gælder pensionerne.
For det andet skal vi sørge for, at det indre markeds virkninger til fulde kommer til at gælde for pensionerne. Som det er nu, er pensionsfondene - i modsætning til forsikringerne - ikke dækket af noget retsgrundlag på EU-plan. Kommissionen arbejder dog på højtryk for at få det indre markeds virkninger til at slå fuldstændigt igennem. Vi har allerede stillet et forslag til direktiv, som jeg håber vil få en hurtig behandling i Rådet. Dette direktiv er en del af vores handlingsplan for de finansielle tjenesteydelser, og vi er blevet enige med Det Europæiske Råd om, at det senest skal være gennemført om fem år. Jeg vil derfor gerne opfordre Parlamentet og Rådet til at fremskynde arbejdet i den forbindelse.
Et fælleseuropæisk og tilstrækkeligt reguleret marked for pensionsfonde vil øge arbejdstagernes og pensionisternes mobilitet og give dem en mere fordelagtig pensionsudbetaling. Som det ser ud i dag, er pensionssystemerne unødigt omkostningskrævende, og dette spild har vi ikke råd til. Det er derfor nødvendigt at gøre pensionsordningerne fuldstændigt flytbare fra den ene medlemsstat til den anden. På Rådet i Stockholm skal medlemsstaterne nedbryde de skattemæssige barrierer, der forhindrer grænseoverskridende pensionsudbetaling og grænseoverskridende forvaltning af pensionsfonde. Her er der ikke tale om nogen skatterevolution, men om en fornuftig tilpasning, som borgerne så afgjort har ret til. Det er vigtigt med en samordning af de nationale skattesystemer på disse punkter, og Kommissionen vil fremlægge sine forslag i den forbindelse.
For det tredje er det væsentligt at imødegå aldringens konsekvenser for de offentlige finanser. Aldringens konsekvenser for vores socialsystemer betyder, at vi er nødt til at gøre en større indsats for at reducere den offentlige gæld. De rentebeløb, man sparer, skal bruges på pensions- og sundhedsområdet. Det er et spørgsmål om social retfærdighed, og Kommissionen vil i sin sammenfattende rapport opfordre medlemsstaterne til at gennemføre de reformer, man har iværksat i den retning. Borgerne har brug for tid til at planlægge deres alderdom. Derfor skal vi handle nu, så vi forhindrer, at befolkningen mister sin tro på de sociale sikringssystemer.
Endelig skal vi gøre de offentlige finanser i Den Økonomiske og Monetære Union bæredygtige på langt sigt. Den nuværende regel om, at saldoen skal være tæt på en balance, sådan som der står i Den Økonomiske og Monetære Unions vækst- og stabilitetspagt, har været yderst gavnlig for pensionssikkerheden. Det må vi indrømme, og det bør vi være stolte af, men de offentlige finansers bæredygtighed på langt sigt er ikke et af vækst- og stabilitetspagtens krav. Lad os f.eks. antage, at der i øjeblikket er balance i en bestemt medlemsstats regnskaber, men at dens planlagte udgifter medfører et voksende underskud og gældsætning om 10 år. I en sådan situation kan EU ikke gøre noget for at få denne medlemsstat til at ændre kurs, eftersom EU ikke råder over de nødvendige instrumenter, heller ikke til at få indflydelse på kvaliteten af de tilpasninger, der foretages. Den pågældende medlemsstats succes på langt sigt er dog i afgørende grad afhængig af, om den er i stand til at foretage de nødvendige tilpasninger i dag. Dette aspekt var mindre vigtigt i Den Monetære Unions indførelsesfase, hvor det var nødvendigt at gøre en indsats på kort og mellemlangt sigt, men den europæiske befolknings aldring nødvendiggør et langsigtet indgreb i de offentlige finanser.
Det, vi har brug for, er således en fornyet indsats for at bevare ligevægten i vores offentlige finanser, så den sociale sikring bliver bæredygtig på langt sigt. Sunde finanser er nemlig en vigtig del af strategien for at skabe bæredygtig udvikling i Europa. Kommissionen vil netop foreslå et sådant projekt, og det bliver hovedemnet på topmødet i Göteborg i juni.
Fru formand, mine damer og herrer, det emne, jeg har valgt at tage op her i Parlamentet i dag, er et vanskeligt og teknisk emne, men det er afgørende for, at vi kan skabe fremgang for de kommende generationer i Europa. I Europa har vi ikke - og får vi ikke - nogen fælles model for den sociale samhørighed. De enkelte medlemsstater træffer deres egne valg, som vil afspejle deres traditioner, deres kultur og befolkningens ønsker. Vi skal dog opstille en generel ramme, og det kan vi udelukkende gøre på EU-plan. Parlamentet er naturligvis den EU-institution, hvor de demokratiske drøftelser om de grundlæggende aspekter af vores medborgeres fremtid skal finde sted. Kommissionen er således parat til at spille sin rolle fuldt ud sammen med Dem, mine damer og herrer.

Suominen
Fru formand, ærede formand for Rådet, minister Lindh, ærede kommissionsformand Prodi, den målsætning, man opstillede for Unionen i Lissabon for et år siden, om at gøre den til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske finansområde, som kan frembyde en bæredygtig vækst ved at skabe nye og bedre arbejdspladser og en større samfundsmæssig samhørighed, er i sandhed ikke uden ambitioner. Man kan være enige om målet, men i valget af midler og prioriteringen af disse, ses klare politiske forskelle.
Vi, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater, betoner som de vigtigste midler en fuldstændig gennemførelse af det indre marked, en snarlig liberalisering af konkurrencen inden for monopolområder som elektricitet og gas samt postvæsen og en reel konkurrence inden for offentlige leverancer uden den lokale beskæftigelses røgslør. Vi understreger, at målsætningerne for beskæftigelsen skal opnås ved at opmuntre til foretagsomhed, og det lille og mellemstore forretningsforetagende er det, der skaber mest beskæftigelse. Vi understreger, at overdreven regulering og overdreven lovgivning, troen på almægtigheden og en udmarvende beskatning er beskæftigelsens værste fjender. Vi understreger også, at en økonomi, som er baseret på anvendelsen af innovation og viden, og hvor enhver sikres de samme muligheder, og individet sikres retten til at avancere og leve sit liv i overensstemmelse med sine egne ambitioner, kræver, at man reformerer det europæiske arbejdsmarked, således at det bliver meget mere fleksibelt end nu. Netop mangelen på fleksibilitet er det, der adskiller os fra den mere effektive økonomi i USA. Et andet middel til at øge effektiviteten er yderligere at styrke vores uddannelsessystemer ved at gøre dem mere fleksible i forhold til individuelle behov. Vi skal have statsstøttede læreanstalter, men også private, for at der skabes en konkurrencesituation både i forhold til elever og udbud af forskellige uddannelsesretninger. Efter vores mening bør man også indhente den tabte fart i moderniseringen af den europæiske sociale model ved at udvikle den i retning af mindre afhængighed af de offentligt finansierede, kollektive løsninger for at opretholde den samfundsmæssige samhørighed.
Når man vil have verdens bedste økonomi, må man stille sig nogle spørgsmål. Er USA's økonomi vokset, fordi man der begrænser, brandskatter, fiktivt beskytter gennem lovgivningen, opretholder kunstigt skabte arbejdspladser, begrænser konkurrencen eller forsøger at øge de allierede staters bureaukrati? Helt bestemt ikke, tværtimod! Har Sverige, og hvorfor ikke også Finland, fået succes som IT-lande og førende lande i Europa, når det gælder vækst, fordi de har reguleret mere og mere? Nej, men fordi begge lande det sidste årti, og også lidt før, har investeret i uddannelse og forskning samt under de borgerlige regeringer mindsket den offentlige magts formynderskab. Har Irland fået succes ved at regulere? Nej, det har klaret sig så godt ved at liberalisere og støtte udenlandske investeringer med skattelettelser, at vi endog må skælde det ud for dets succes. Midlerne til en bedre beskæftigelse er enkle. De er de førnævnte, og ikke de velmenende, men nyttesløse formynder- , kontrol- og planlægningsmidler, som vores socialistiske venner lægger vægt på.
På mødet i Stockholm må der imidlertid fra Parlamentets side udtrykkes en fælles bekymring over Kommissionen og Rådet. Dag for dag udvides kløften mellem de opstillede mål og foranstaltningerne til gennemførelse af disse, selv om der dog er forskelle landene imellem. Rådet må se at få opnået resultater med en fortsættelse af liberaliseringen samt med forbedring af virksomhedsmiljøet, og særligt nu hvor vi med USA klart i spidsen bevæger os ind i en usikker tid med faldende børskurser og med en atmosfære af tillid, der svækkes i virksomhederne og blandt forbrugerne. Hvis troen forsvinder, forsvinder de gode konjunkturer, og hvem garanterer os så bedre arbejdspladser, bedre uddannelse og en større samfundsmæssig samhørighed?
Lissabon-processen er ikke den eneste, hvor den europæiske maskine har hostet. Selv om beslutningerne fra Tampere om et fælles sikkerhedsområde er forblevet i baggrunden under diskussionen, finder man i gennemførelsen af disse smøleri af samme slags, om ikke endnu værre end i Lissabon-processen. Uden en effektiv bekæmpelse af kriminalitet kan der imidlertid slet ikke være noget rigtigt indre marked eller Schengen-område. Et indre marked, der fungerer, forudsætter også en vis effektiv og sikker lufttrafik, der fungerer i mindste detalje. I øjeblikket formår to lande, Spanien og England, at torpedere flysikkerheden og udviklingen af effektivitet ved meningsløst at diskutere om lufthavnen på Gibraltar. Man skulle ikke tro, at de samme lande var med til at rådgive om, hvorledes man skal løse balkankrisen eller den betændte situation i Det Nære Østen.
Jeg takker også - ligesom vores ordfører hr. Poettering - minister Lindh for en yderst konstruktiv optakt til mødet i Stockholm; jeg kunne ligefrem ønske Dem velkommen i vores gruppe, minister Lindh, når Deres ministerperiode slutter, det var i den grad en tale efter vores smag. Og nu skifter jeg til det andet officielle sprog i Finland: Minister Lindh, vi har brug for foranstaltninger, ikke bare snak om målsætninger!

Goebbels
Hr. formand, det beroliger mig. Denne lyd fik mig til at tro, at det var vores flyvende tallerken, der lettede.
Kære formænd, tillad mig at fremkomme med nogle helt enkle betragtninger, som kan tjene som supplement til Europa-Parlamentets sædvanligvis vanskeligt tilgængelige beslutninger.
Lad os først slå fast, at Unionen slet ikke klarer sig så dårligt. Vist er arbejdsløsheden stadig for høj, men der er dog skabt 2,5 millioner nye job. Den økonomiske vækst var tilfredsstillende i 2000, og Europa er blevet et verdensøkonomisk vækstcenter. Inflationen er lavere i Europa end i USA, og underskuddene på de offentlige finanser er reduceret. Lønstigningerne er i overensstemmelse med produktivitetsstigningen, og det indre marked samt den snarlige indførelse af euroen sikrer os mod udefrakommende chokpåvirkninger. Afmatningen i den amerikanske økonomi påvirker os således i mindre grad end tidligere, eftersom samhandlen mellem de 15 medlemslande tegner sig for ni tiendedele af Unionens samlede "national"produkt.
Vist er Europa også i underskud på visse punkter. Især når det gælder ny teknologi, og i særdeleshed når det gælder bioteknologierne, mens situationen er mindre udtalt, når det gælder informationsteknologierne. Europas investeringer i informations- og kommunikationsteknologisektoren var således i 2000 højere end USA's, om end nogle lande fortsat langtfra er på højde med de øvrige. EU er verdens største eksportør, og hightechsektoren tegnede sig i 2000 for en femtedel af denne eksport.
Hermed være ikke sagt, at alt er perfekt i EU. Vores investeringer i undervisning og livslang uddannelse er utilstrækkelige. Det samme gælder investeringerne på forskningsområdet. Og de offentlige udgifter ligger på samme niveau som USA's. Den private sektor bør yde en ekstra indsats. Vi kan gøre det bedre på en række områder.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm bør tilføre udviklingen den fornødne dynamik, især på områder som beskæftigelse og sociale anliggender, som også fru Lindh understregede. Træffer vi de rette valg i Stockholm, kan vi sætte gang i en positiv udvikling, som også vil være til gavn for vores partnere i den øvrige del af verden. De rette valg er ikke uhæmmet liberalisering og deregulering uden hensyntagen til den sociale model og de miljømæssige rammer.
Der er fortsat behov for strukturelle reformer og for at overvinde korporative og protektionistiske tendenser, men vi opnår afgjort ikke en bedre tjeneste og billigere priser for forbrugerne ved at ødelægge en universel tjeneste. Deregulering er ikke ensbetydende med fravær af enhver form for regulering. Deregulering indebærer altid nye regler. Disse regler er ikke nødvendigvis til fordel for forbrugerne. Den erfaring har elektricitetskunderne i Californien for nylig gjort. Liberaliseringen af telekommunikationssektoren har været en succes, fordi den faldt sammen med den teknologiske revolution inden for mobiltelefonien og Internettet.
Ny økonomi er imidlertid ikke uden problemer. Al ny teknologi er kun et værktøj. Blot ved at tilføje et e til de kendte økonomiske termer fjerner vi ikke de eksisterende regler om udbud og efterspørgsel og det nødvendige krav om rentabilitet. Verdens børser betaler i øjeblikket en høj pris for at overholde de grundlæggende økonomiske regler. Den omstændighed, at den helt fornuftsstridige vækst på finansmarkederne er standset, giver os paradoksalt nok mulighed for at koncentrere os om realøkonomien og søge at påvirke de faktorer, der spiller en afgørende rolle for vores medborgeres velfærd.
Hr. formand, jeg vil afslutningsvis anføre, at Det Europæiske Råd på mødet i Stockholm bør sætte fokus på investeringer i mennesker, i undervisning, i oplysning og i forskning vedrørende infrastrukturer, som tjener til forbedring af livskvaliteten, som også hr. Romano Prodi påpegede i sit indlæg.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, ærede repræsentanter for Rådets formandskab, mine damer og herrer, når vi laver en opgørelse over resultaterne af det første års gennemførelse af Lissabon-aftalerne, er de meget sparsomme. I Lissabon blev der fastlagt en proces, som skulle strække sig over hele dette årti og gøre den europæiske økonomi til verdens mest konkurrencedygtige og mest socialt ligevægtige med de mest veluddannede medarbejdere, men vi må konstatere, at de mærkbare resultater, i hvert fald ved udgangen af det første år, fra Lissabon til Stockholm, er sparsomme.
Vi er ikke tilfredse. Vi mener, at selv om målene var veldefinerede, er liberaliseringsprocessen, som skulle forbedre konkurrenceevnen mellem markederne, ikke gået hurtigt nok, og de strukturreformer, der skulle forbedre infrastrukturerne, er ikke blevet gennemført, ligesom der heller ikke er blevet iværksat de instrumenter, som er nødvendige for at gøre os mere konkurrencedygtige og ligestille os med især USA, hvad angår uddannelsesniveau og på de områder, hvor de er os overlegne, nemlig inden for teknologisk udvikling og videnskabelig forskning.
Vi mener, at der skal gås meget hurtigere frem på disse områder, og det samler vi i tre prioriteringer, som jeg vil gøre rede for på de få sekunder, jeg har tilbage. For det første strukturreformer og liberalisering. For det andet den private sektors inddragelse og engagement i uddannelse og undervisning af høj kvalitet, og for det tredje en omfattende arbejdsmarkedsreform, der på den ene side sikrer arbejdere og ugunstigt stillede en plads på arbejdsmarkedet og på den anden side sikrer, at der er større og bedre arbejdskraftmobilitet inden for EU.

Jonckheer
Hr. formand, fru minister, hr. formand for Kommissionen, jeg vil kort kommentere Det Europæiske Råds møde i Lissabon og det beslutningsforslag, Verts/ALE-Gruppen er medunderskriver af, om end uden større begejstring.
Hr. Prodi, jeg vil gerne anføre følgende. Det er klart, at EU i Lissabon satte sig et særdeles ambitiøst mål, nemlig at skabe en konkurrencedygtig økonomi. Vi støtter dette projekt, men vi ønsker også at pege på borgernes behov. Et troværdigt projekt for det 21. århundrede må også omfatte borgernes reelle behov. Jeg læste i et dagblad i går, at markedet for mobiltelefoner er mættet, idet der er 50-60 millioner overskydende mobiltelefoner på markedet. Samtidig kan vi konstatere, at der fortsat ikke er anstændige boliger til alle EU's borgere. Behovsproblematikken er således ganske afgørende for os. Vi støtter i denne forbindelse ligeledes tanken om indikatorer på det miljømæssige område, og vi beklager, at der først i forbindelse med Det Europæiske Råds møde i Barcelona i 2002 kan ventes en egentlig samlet strategi på dette område. Vi ønsker således, at Deres meddelelse om bæredygtig udvikling bliver vel modtaget, men vi havde gerne set en hurtigere udvikling.
Min anden bemærkning vedrører de instrumenter, der tages i anvendelse. Liberalisering er en udmærket løsning inden for flere sektorer, men den bør gå hånd i hånd med et krav om forsyningspligtsydelser. Vi støtter i denne forbindelse tanken om, at EU som sådan - selvsagt under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet - bør have et rammedirektiv om offentlige forsyningspligtsydelser, hvilket ikke er tilfældet i dag.
Endelig en sidste bemærkning om de offentlige finanser, som De omtalte i Deres redegørelse. Vær opmærksom på, at der, for så vidt angår udviklingen i de offentlige finanser, er offentlige udgifter, som er helt legitime, når det gælder investeringer og undervisning, som er afgørende forudsætninger for at kunne tage de udfordringer op, der kendetegner morgendagens samfund. Det offentlige og de offentlige udgifter spiller således en væsentlig rolle i forbindelse med Lissabon-strategien.

Schmid, Herman
Hr. formand, Lissabon-beslutningerne var specielle: På den ene side var de kendetegnet af en tydelig højreorienteret økonomisk politik med deregulering og privatisering, og på den anden side var de præget af en venstreorienteret politik om fuld beskæftigelse, som dermed for første gang blev en officiel målsætning for EU. Man talte om social dagsorden, socialt fællesskab, kampen mod fattigdom, livslang uddannelse for alle osv., det vil sige naturlige elementer i en venstreorienteret politik.
Dengang var jeg ret forundret. Jeg undrede mig over, hvordan man på en gang kunne forene - eller skabe ligevægt mellem, som fru Lindh sagde - højre- og venstreorienteret politik. Nu er billedet blevet tydeligere, og jeg kan se, at uenigheden om den økonomiske politik varer ved.
Højrepolitikken dominerer klart forud for topmødet i Stockholm. Stabilitetspolitik, liberalisering og deregulering af det indre marked står i centrum. Den sociale profil er meget svag. Topmødet i Stockholm burde have beskæftigelse som hovedtema, men der er ingen forslag om vigtige foranstaltninger over for den høje arbejdsløshed, som i øjeblikket berører 14-15 millioner mennesker.
Man vil aktivere kvinder for at få dem ud på arbejdsmarkedet. Det er udmærket. Man vil også øge beskæftigelsen for de ældre, hæve pensionsalderen osv. Sigtet med forslagene er dog først og fremmest at øge beskæftigelsesgraden, ikke at nedbringe arbejdsløsheden. Det er to forskellige ting. De 15 millioner, som er arbejdsløse i Europa i dag, og som altså allerede tilhører arbejdsstyrken, har ikke nogen større nytte af, at arbejdsstyrken udbygges med nye grupper.
Min politiske gruppe betragter dette som meget alvorligt. Det burde naturligvis også bekymre den svenske regering, men til forskel fra Frankrig og Portugal har den valgt ikke at skabe sin egen profil, men i stedet så loyalt som muligt at gennemføre det, som Kommissionen og de store medlemsstater ønsker.
Da den svenske regering på et tidspunkt førte kampagne for at få Sverige med i EU, hed det, at målsætningen ikke kun var at bevare den svenske velfærd, men at man sammen med andre venstrekræfter skulle føre en social velfærdspolitik i hele Europa. Nu bliver det lige omvendt. Højrepolitikken befordres inden for EU, og den svenske velfærdspolitik havner i farezonen. Dette sker altså på trods af, at økonomien er god, trods et flertal af venstreregeringer i Rådet og trods venstreflertal i den svenske Rigsdag. Ikke en gang under optimale vilkår har vi i det sidste år nærmet os et socialt Europa. Hvordan bliver det så, hvis de økonomiske konjunkturer forringes, og vi får flere borgerlige regeringer i Rådet?
Tiden er gået for det svenske formandskab. Her til sidst tænker jeg på, om der virkelig ikke er noget, som den svenske regering kan prioritere ved det kommende beskæftigelsesmøde for dem, som er arbejdsløse her og nu.

Collins
Hr. formand, det forestående topmøde i Stockholm vil beskæftige sig med mange af EU's væsentligste sociale og beskæftigelsesmæssige problemer. Det er på høje tid, når de nye informationsteknologier sørger for, at små og mellemstore virksomheder i Unionen nu vil skulle ændre deres administrative strukturer.
Jeg støtter den dagsorden, som EU's ledere fastsatte ved deres topmøde i Lissabon sidste år. Unionen må fortsat gennemføre ensartede og rettighedsorienterede uddannelsesprogrammer med hensyn til nye informationsteknologier, således at alle Unionens borgere kan blive ordentligt integreret på arbejdsmarkedet.
Dette stiller os over for to udfordringer. For det første bør de, der er ufaglærte og mangler den nødvendige uddannelse eller de nødvendige kvalifikationer, gives nye muligheder. Her tænker jeg navnlig på de unge og de langtidsledige, der stadig er koncentreret i visse by- og landområder i EU. EU's socialfond er en meget vigtig finansiel mekanisme, der er blevet brugt meget effektivt, navnlig i mål 1-regioner, til at skabe nye uddannelsesmuligheder for de ufaglærte.
For det andet er det lige så vigtigt, at den eksisterende arbejdsstyrke omskoles i de færdigheder, der kræves på grund af nye og ændrede informationsteknologier. Erhvervslivet kan øge deres indtjening gennem brug af Internettet og de deraf følgende e-handelsmuligheder.
Kommissionen, Parlamentet og medlemsstaternes regeringer har helt bestemt samarbejdet meget tæt for at sikre, at Stockholm-topmødet bliver en succes.
Jeg mindes, at Rådet ved sit møde i Nice inden jul opstillede en række retningslinjer for nye social- og arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger. EU-lederne ønsker at fremme flere og bedre job og arbejdstagernes mobilitet, forudse og håndtere forandringer i arbejdsmiljøet, bekæmpe fattigdom, udelukkelse og forskelsbehandling, modernisere socialsikringssystemerne og fremme ligestilling. De ønsker ligeledes at fokusere på de eksterne konsekvenser af beskæftigelses- og socialpolitikkerne, navnlig i relation til udvidelsesprocessen.
Parlamentet har gået forrest, når det gjaldt om at fremme disse foranstaltninger. Unionen har en arbejdsløshed på 8%, og målet om fuld beskæftigelse er opnåeligt. Der bør ikke lyttes til dem, der siger det modsatte.

Blokland
Hr. formand, for at få den politiske og samfundsmæssige debat om bioteknologi i gang har Det Forenede Kongerige og Nederlandene anmodet om at få emnet på dagsordenen på topmødet i Stockholm. Vi har tilkendegivet, at Kommissionen skal udtænke en strategi, som fører til, at EU inden for 10 år kan måle sig med toppen af den globale bio-industri og bioteknologisk forskning.
Selv om bioteknologiens resultater er meget lovende, er etisk begrænsning fortsat nødvendig. I januar 1998 debatterede vi om Europarådets protokol, som omfattede et forbud mod menneskekloning. Jeg udtrykte dengang min frygt for, at lande som Det Forenede Kongerige og Nederlandene, som dengang nægtede at støtte protokollen, måske ikke ville gøre forbuddet så stringent.
I december 2000 tillod Overhuset i Det Forenede Kongerige terapeutisk kloning af menneskeembryoer i laboratorier. Selv om reproduktiv kloning ikke er tilladt, fortsætter udviklingen. Der er risiko for, at diskussionen om reproduktiv kloning startes nu, hvor terapeutisk kloning er tilladt. Argumentet vil så være, at man allerede anvender den samme teknik bare til et andet formål. I Italien er der allerede en læge, som vil klone mennesker reproduktivt, og der har allerede meldt sig 60 frivillige.
Ethvert nyt menneskeliv er en gave fra Gud. Alle former for menneskeliv skal behandles med respekt, og det er endvidere den eneste måde at beskytte menneskets værdighed på. Behandlingen af menneskeembryoet som en brugsartikel, såkaldt retfærdiggjort af argumentet om, at det drejer sig om forskning, er jeg derfor meget imod.
Jeg anmoder Rådet om at håndhæve forbuddet imod terapeutisk kloning ved diskussionen om den menneskelige genetik, sådan som Parlamentet allerede gjorde i september 2000.
Hr. formand, det er næsten umuligt at tale her. Mon hr. Suominens udtalelse om "ikke ord, men handling" også gælder for Dem? Hvilke sanktioner træffer De imod de mennesker, som saboterer dette system?

Formanden
Ja, kære kolleger, jeg bad om, at man udviste tålmodighed i 10 minutter. Det er nu en halv time siden, og der synes ikke at være fundet en løsning på problemet. Vi befinder os i en højteknologisk mødesal og må erkende, at der fortsat er behov for forbedringer. Jeg har anmodet de kompetente tjenestegrene om at gribe ind hurtigst muligt, men jeg venter som De på, at støjen ophører.

Carlsson, Gunilla
Hr. formand, Lissabon-processen skal jo skabe den mest dynamiske økonomi i verden. Man har valgt åben samordning som metode, og jeg vil gerne delagtiggøre Dem i mine erfaringer.
Sverige har deltaget i en lang række topmøder og processer. Lige siden Essen-topmødet i 1994 har man talt om betydningen af at sænke skatten på arbejde og indføre øget fleksibilitet. I praksis har Sverige gjort det modsatte. Præcis som med det selvvalgte eksil i spørgsmålet om euroen ignorer man det, der er besluttet i fællesskab. I stedet øger man skattebyrden og fortsætter med at hæmme iværksætterånden. I Stockholm skal man sammenligne og tage ved lære af hinanden.
Hvordan ser det så ud? Jo, der tales om den øgede beskæftigelsesgrad, men sandheden i Sverige er, at trods tre år med højkonjunktur, står flere i dag uden for arbejdsstyrken sammenlignet med situationen i begyndelsen af 1990'erne, hvor vi oplevede den værste lavkonjunktur siden Anden Verdenskrig. Samtidig skjules den reelle arbejdsløshed i arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger og midlertidige massekundskabssatsninger, der ikke fører til kvalitetsjob. Desuden påvirkes statistikken af et foruroligende sygefravær. Lægger vi dertil de latent arbejdssøgende og underbeskæftigede udgør arbejdsløsheden i Sverige 17% af arbejdsstyrken - sammenholdt med godt 5% i de officielle statistikker.
I Lissabon-dokumentet tales der meget om viden. Med hensyn til viden risikerer Sverige en nedsmeltning trods al snak om livslang uddannelse, fordi det kikser allerede fra starten. 34% af vores gymnasieelever mangler komplette kundskaber i matematik, svensk og engelsk. Samtidig modarbejder man på skolerne den kvalitetsforbedring, som friskoler og øget konkurrence medfører - stik imod intentionerne i Lissabon.
De højere læreanstalter i Sverige er i krise. Vi har bestemt mange højtuddannede, men mangler mennesker med virkelig topkompetence. Derfor sænker socialisterne skatterne for rige specialister, der flyves ind, og øger skatterne for fastboende, lavtuddannede svenskere.
At snakke og planlægge er én ting - især, hvis man kan gøre det i mødelokaler i andre dele af Europa - men at gennemføre tingene og skabe forandringer kræver større overbevisning. Nu er der brug for handlekraft, ikke mindst til nationale strukturreformer og øget liberalisering på EU-niveau. I stedet for at forholde mig til meningsløse kompromiser og smukke ord vil jeg fortsætte med at kritisere den europæiske model, som hidtil ikke har formået at skabe tilstrækkeligt mange nye arbejdspladser, men i stedet dømmer alt for mange til langtidsarbejdsløshed, udstødelse, fattigdom og marginalisering.

Bullmann
Hr. formand, mine damer og herrer, Europa har en god chance for at nå det store mål, der er sat i Lissabon, om at blive den mest konkurrencedygtige økonomi med fuld beskæftigelse. De økonomiske tal er gode, men dette store mål kommer ikke af sig selv og kan ikke gennemføres pr. automatik. Vi skal have mod til en målbevidst prioritering. I Lissabon blev der opstillet klare retningslinjer for en målbevidst prioritering og for at komme videre med en metode med åben koordination mellem medlemsstaterne. Disse retningslinjer er klare og entydige. De indebærer, at der skal investeres i mennesker og deres kvalifikationer. Vi har god anledning til at gøre dette.
Vi taler på den ene side om de nye muligheder inden for informations- og kommunikationsteknologierne og om de millioner af arbejdspladser, der kan opstå her. Men på den anden side har under 22% af vores ikke-selvstændigt beskæftigede en uddannelse, der er målrettet til dette område. Vi taler om mulighederne på et nyt europæisk arbejdsmarked og den unge generations mobilitet, men vi er ikke i stand til at skabe passende forudsætninger herfor i vores skoler og vores erhvervsuddannelser. Vi taler om, at vi allerede har flaskehalse for faglært arbejdskraft på arbejdsmarkederne, men vi er ikke i stand til med en målrettet integrationspolitik at give de arbejdsløse - i alt langt over 14 millioner i EU - en mulighed for at yde et selvstændigt bidrag til erhvervssamfundet.
Jeg har et spørgsmål til Dem, hr. kommissionsformand Prodi, og til Dem, fru rådsformand. Der er her talt om stabilitetspakten, som siges at have været en succes. Hvorfor kan vi så ikke med samme stædighed og samme konsekvens med den åbne koordinationsmetode sørge for, at alle unge på det europæiske arbejdsmarked får en rimelig chance for en passende start ind i en ny europæisk fremtid? Det er opgaven i Stockholm, det er opgaven på de følgende topmøder, og netop derfor må Stockholm ikke reduceres til at blive et ensidigt liberaliseringstopmøde.
Jeg ved, at den balance, der her er tale om, er i fare. Derfor anmoder jeg Dem, fru rådsformand, om at lægge den kraft og den styrke i det svenske rådsformandskab, som er nødvendig for også i praksis at gennemføre dette for os så vigtige integrerede politiske koncept bestående af økonomisk reform, social samhørighed og beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. Netop derfor har vi behov for klare og beslutsomme delmål også for beskæftigelsesprocessen og for omlægningen af de offentlige budgetter.

Lambert
Hr. formand, vi bifalder den vægt, man ved Lissabon-topmødet lagde på bekæmpelse af social udstødelse. Denne vægt anerkender noget, der allerede er klart. Til trods for den stadig større økonomiske vækst i Unionen i årenes løb er der stadig millioner af mennesker, der ikke har draget fordel af denne. Ja, i nogle medlemsstater såsom min egen, der har haft en tendens til at følge den amerikanske model, er kløften mellem rige og fattige blevet stadig større. Vi ser også et betydeligt antal af fattige arbejdstagere, det vil sige folk, der har et job, men som ikke kan leve af deres løn. Der er stadig meget store lønforskelle mellem mænd og kvinder, som fortsætter op i alderen og må være et vigtigt spørgsmål i drøftelsen om pensioner. Vækst alene er ikke løsningen på socialt afsavn, og det har det aldrig været. Fordeling og lige muligheder er også vigtige. Heraf behovet for at medtage sociale kriterier sammen med økonomiske mål og brugen af passende indikatorer for at se på den samlede effekt.
Men som vi har hørt, vil man i Stockholm ikke kun beskæftige sig med opfølgningen af Lissabon-topmødet. Det vil være et første skridt hen imod at forklare, hvordan EU vil klare sig, når det gælder bæredygtig udvikling. Det står klart for os, at der ikke vil være nogen chance for at få en bæredygtig økonomi, hvis vi ikke indtænker miljøet i vores økonomiske politik. Vi må finde en økonomisk vej, der ikke berøver verden dens naturressourcer og frembringer emissioner af gift og drivhusgasser. Det betyder, at vi skal se på kvaliteten af den økonomiske vækst, vi søger, og ikke kun på mængden. Hvis 3%'s vækst betyder, at vi udfisker vores have, øger bilkørslen eller renser op efter forbrydelser, er det ikke den form for vækst, der forbedrer livskvaliteten eller miljøkvaliteten for nogen. Så er den ikke bæredygtig, og derfor har vi henstillet til brug af passende miljøindikatorer ved siden af de sociale og økonomiske indikatorer. Vi kan derefter vælge en sammenhængende tilgang til bæredygtig udvikling og se, om vi virkelig når de resultater, vi ønsker at nå.

Muscardini
Hr. formand, samfundets og økonomiens rivende og ofte ukontrollerede udvikling kræver en ekstra indsats af Det Europæiske Råd i Stockholm.
Den alarmerende fødevaresituation, der indebærer en risiko for sammenbrud i opdrætssektoren og i sektoren for distribution, forarbejdning og salg af kød, forbrugernes bekymring og angst for konsekvenserne af at indtage sygdomsfremkaldende, fordærvet eller forfalsket mad, den skandale med fødevaresvindel, der hele tiden bliver mere omfattende, de store supermarkedskæder, som har et meget stort ansvar for at sikre udbredelsen af fødevarer, der beskytter forbrugernes sundhed, og den systematiske ødelæggelse af de mindre og mellemstore distributionskæder - som er vigtige for produkterne med kontrolleret oprindelsesbetegnelse og for bevarelsen af arbejdspladser - er emner, der er meget væsentlige.
Vi spørger os selv, om Rådet i Stockholm vil føre til oprettelsen af det fødevaresikkerhedsagentur, som man har talt om i meget lang tid, og som man bliver ved med at udskyde. Vi gør i den forbindelse opmærksom på, at byen Parma er en egnet kandidat.
Vi spørger ligeledes os selv om sikkerheden i forbindelse med brugen af helt eller delvist genmodificerede fødevarer, direkte eller indirekte, og om dette spørgsmåls betydning for børnemadsprodukter, lægemidler eller produkter, der sælges i fri handel, f.eks. vitaminer eller kosttilskud med animalsk gelatine.
Andre spørgsmål vedrører den videnskabelige forskning i BSE, bortskaffelsen af titusindvis af kroppe fra dyr, som er blevet slået ned og brændt, den måde, dyrene slås ned på - det sker ofte uden den mindste respekt for dyrene eller miljøet - og de naturkatastrofer, som tit ikke har noget med naturen at gøre, eftersom broer styrter sammen, huse ødelægges, og floder går over deres bredder - hvilket koster menneskeliv og ødelægger ting - på grund af uforsigtigheden hos dem, der har opført bygningerne uden at overholde lovene og områdets sikkerhedsregler.
Alle disse spørgsmål burde behandles på topmødet i Stockholm, og det gælder også andre faktorer såsom den fortsatte brug af Internettet uden nogen regler - i det mindste uden nogen EU-regler - som sikrer, at Nettet er et udtryk for frihed og ikke for misbrug og vold, sådan som det er tilfældet med internetsteder om pædofili, narkotikahandel osv. Pladeselskaberne fik lukket Napster af økonomiske grunde - hvornår får de europæiske regeringer lukket pædofilernes internetsteder? Sidst, men ikke mindst er der forureningen af Middelhavet og andre have.
Vi spørger os selv, om Rådet i Stockholm i det mindste vil beskæftige sig med sammenbruddet på det nye marked og konsekvenserne for forbrugerne.

Jarzembowski
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, det drejer sig om spørgsmålet om liberalisering af posttjenesterne. De har berørt det, fru rådsformand. Men posttjenesterne er et eksempel på, hvor ineffektive Rådets møder er. I Lissabon blev det besluttet at fremskynde liberaliseringen af posttjenesterne.
I Europa-Parlamentet færdigbehandlede vi allerede før årsskiftet vores udtalelse i håb om, at Rådet ville nå frem til en fælles holdning inden årsskiftet. Hvad er der sket? Intet er sket! Rådet har ikke vedtaget en fælles holdning. Ja, man må endda se i øjnene, at Rådet ikke vil vedtage en fælles holdning. I Tyskland skal det oven i købet besluttes at forlænge postmonopolet, fordi der ikke sker noget på europæisk plan.
Fru rådsformand, vi anmoder Dem om på topmødet i Stockholm at sørge for, at stats- og regeringscheferne straks pålægger deres fagministre at arbejde videre med sagen om liberalisering af posttjenesterne. Kun hvis det sker, kan vi bevise, at rådsmøderne reelt har betydning og gør fremskridt.
De skal beslutte endnu en ting, fru rådsformand. Stats- og regeringscheferne skal evaluere strukturpolitikken, og det skal ske hurtigt. Vi skal senest 2003 nå frem til en reform af strukturpolitikken. Det er der to grunde til. For det første har strukturpolitikken i mange lande en vigtig betydning for arbejdsmarkedspolitikken, og for det andet er vi nødt til at sige til ansøgerlandene, hvad der venter dem i den nye periode, hvis de tiltræder efter 2005/2006.
De skal altså sørge for, fru rådsformand, at der på topmødet reelt tages konkrete beslutninger om liberaliseringen af posttjenesterne og evalueringen af strukturfondene, så vi kan komme videre med perioden efter 2006. Jeg takker for kollegernes opmærksomhed.

Formanden
Tak, hr. Jarzembowski.
Forhandlingen om dette punkt afbrydes hermed. Den genoptages kl. 15.00.
Vi går nu over til afstemning.

Díez González
Hr. formand, jeg vil præsentere Parlamentet for et indlæg til forretningsordenen. Spørgetiden til Kommissionen i går eftermiddags omfattede spørgsmål nr. 91 af det spanske parlamentsmedlem fra det spanske konservative parti fru García-Orcoyen. Det sidste spørgsmål, der blev besvaret under den spørgetid til Kommissionen, var spørgsmål nr. 61.
I dag offentliggør nogle spanske medier spørgsmålet og det formodede svar fra kommissær Wallström. Efter at være blevet opmærksom på det anmodede Den Socialdemokratiske Gruppe her til morgen skriftligt Parlamentets tjenestegrene om at fremsende nævnte svar. Kl. 11.28 i dag modtog vi skriftligt følgende svar fra Parlamentets tjenestegrene:
"Jeg kan oplyse Dem om, at svaret på fru García-Orcoyens spørgsmål, som vi fik tilsendt efter spørgetidens afslutning, afventer oversættelse. Når det er oversat og sendt officielt til spørgeren, vil De få tilsendt en kopi via e-post. Underskrift: João Correa".
Hvordan kan det gå til, hr. formand, at parlamentsmedlemmerne ikke er i besiddelse af svaret - end ikke spørgeren - og at det allerede er ude i medierne, ikke bare det formodede svar, men også en meddelelse fra det spanske konservative parti, der forklarer svaret. Hr. formand, det er anden gang på en måned, at noget sådant sker, at formodede svar siver ud til de spanske medier, inden parlamentsmedlemmerne selv - og endda inden spørgerne - har modtaget svaret. Hvordan kan det ske? Er det måske en tilfældighed, at det formodede svar i begge tilfælde støtter den spanske regerings holdning? Kan den spanske regering have en muldvarp et eller andet sted i Kommissionen eller Parlamentet? Hr. formand, som parlamentsmedlem anmoder jeg Dem om beskyttelse af Parlamentet og respekt for medlemmerne.

Formanden
Som De klart angiver det i Deres kommentarer, har Parlamentets tjenestegrene på ingen måde været i kontakt med medierne. Hvis der har været en læk, er den kommet fra Kommissionen, og vi vil helt bestemt tage denne sag op med dem. Det er uacceptabelt, hvis medierne modtager et svar, inden det medlem, der har stillet spørgsmålet, modtager dette svar.

Galeote Quecedo
Hr. formand, jeg vil blot påpege, at de spanske medier er meget professionelle, og at det derfor ikke undrer mig spor, at de er i stand til at få adgang til informationskilder.

Formanden
Det glæder mig altid at høre om folk, der gode til deres arbejde.

AFSTEMNING
Barnier
Hr. formand, der er tale om en vigtig betænkning, og jeg vil gerne meddele, at Kommissionen kan acceptere ændringsforslagene 3, 4, 7, 8 (delvist), 9, 10, 11, 12, 13 (anden del), 14, 16, 17 (delvist), 18 (delvist), 19 (delvist), 21, 28 og 29 (delvist). Vi kan også acceptere ændringsforslagene 39 og 40. Endvidere kan vi i princippet acceptere ændringsforslagene 1, 2, 5 og 23. Til gengæld, mine damer og herrer, kan vi ikke acceptere ændringsforslagene 6, 13 (første del), 15, 20, 22, 24, 25, 26, 27, 30, 31, 32, 33, 35, 36, 37, 38, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50 og 51.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0067/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (10674/1/2000 - C5-0563/2000 - 1999/0067(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer (Ordfører: Myller)
Inden afstemningen

Barnier
Hr. formand, Kommissionen kan, hvad angår denne betænkning, acceptere ændringsforslagene 2, 11 og 12. Vi kan delvist og i princippet acceptere ændringsforslagene 3, 7, 8 og 9. Til gengæld kan vi ikke acceptere ændringsforslagene 1, 4, 5, 6, 10 og 13.
Efter afstemningen om ændringsforslag 13

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg tror, at der blev lavet en fejl ved afstemningen lige før. Anden del af ændringsforslag 10 fik ikke et flertal, og det betyder, at der ikke skulle have været stemt om anden del af ændringsforslag 13. Det medfører, at anden del af Rådets tekst fastholdes.

Formanden
Jeg er egentligt uenig med Dem, men der er ingen grund til at drøfte spørgsmålet. Som følge af afstemningen er resultatet det samme.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0055/2001) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (7074/1/2000 - C5-0615/2000 - 1998/0277(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om opvarmningsanlæg til motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 78/548/EØF (Ordfører: Miller)
Inden afstemningen

Barnier
Hr. formand, Kommissionen kan acceptere de to ændringsforslag 1 og 2, som også anført i går af min kollega, hr. Liikanen.

Formanden
Jeg er glad for at se skotterne få 100%.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0074/2001) af Korhola for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger (KOM(2000) 402 - C5-0352/2000 - 2000/0169(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0070/2000) af Angelilli for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Den Franske Republiks og Kongeriget Sveriges initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om oprettelse af et europæisk kriminalpræventivt net (13464/2000 - C5-0717/2000 - 2000/0824(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0073/2001) af Marinho for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Forbundsrepublikken Tysklands initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om samarbejde mellem medlemsstaternes retter for så vidt angår bevisoptagelse i sager om civile og kommercielle spørgsmål (11808/2000 - C5-0519/2000 - 2000/0823(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Forslag til beslutning (B5-0174/2001) af Gargani for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om EU's informations- og kommunikationsstrategi
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0078/2001) af Bösch for Budgetkontroludvalget om Kommissionens årsberetning for 1999 om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser og bekæmpelse af svig (KOM(2000) 718 - C5-0066/2001 - 2001/2036(COS))
Om ændringsforslag 16

Pomés Ruiz
Hr. formand, jeg vil blot påpege, at der praktisk talt var enighed i udvalget om den tekst, som man forsøger at ændre, og at den enighed nu er blevet brudt på grund af Den Socialdemokratiske Gruppes holdning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0054/2001) af Wijkman for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Handlingsplan for større energieffektivitet i Det Europæiske Fællesskab (KOM(2000) 247 - C5-0567/2000 - 2000/2265(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Formanden. Afstemningen er afsluttet.
Betænkning af Jackson (A5-0041/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte imod fru Jacksons betænkning om Forligsudvalgets fælles udkast om miljøinspektioner. Jeg stemte imod nu, og jeg stemte også imod under forligsproceduren, hvor jeg havde den fornøjelse at deltage som suppleant. Jeg spørger endnu en gang mig selv, hvorfor vi ikke kan få et direktiv om miljøinspektioner. Dette betyder udelukkende, at medlemsstaterne ikke ønsker nogen kontrol af deres gennemførelse af EU's miljøbestemmelser. Vi skal huske, at krigen i Irak brød ud, fordi Saddam Hussein ikke ville have nogen kontrol i sit land. Jeg håber ikke, at det samme sker med Europa.
Instilling ved andenbehandling (A5-0068/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hvorfor stemte jeg for denne betænkning, som gør det muligt for de ældre og pensionisterne at indånde frisk luft? For lidt siden var der en stemme, der kaldte på mig. Som De ved, hr. formand, er det i dag den 14. marts 2001. Jeg hørte en stemme, som kaldte på mig: "Fatuzzo, Fatuzzo!" "Hvem er det?", svarede jeg. "Det er bare mig - kan du ikke kende mig?" "Hvem er "mig"?" "Mig, Carlo Fatuzzo! Jeg er mennesket Fatuzzo." "Nå, så du husker mig kun en gang om året?" "Ja, det ved du godt. Hver gang du har fødselsdag, siger jeg tillykke, for i dag er det min fødselsdag!" "Tak, det er godt, men lad mig nu arbejde, jeg er lige ved at afgive stemmeforklaring." "Fatuzzo, du skal huske, at du fylder 57 år, og du nærmer dig således også pensionsalderen. Jeg ville bare fortælle dig, at jeg er meget glad for, at parlamentsmedlemmet Fatuzzo tager sig af pensionisterne, for så tager han sig også af mig, mennesket Fatuzzo, der trods alt bliver et år ældre hvert år, og som derfor også nærmer sig pensionsalderen."

Speroni
Hr. formand, det er efter min mening ret absurd, at Europa-Parlamentet beskæftiger sig med visse emner på en så teknisk måde. Vi har set nogle ændringsforslag, der endda var vanskelige at forstå for en ekspert på området, så hvad må de ikke være for folk, der ikke er eksperter. Hvis man ikke sidder inde med en vis viden, kan man bestemt ikke forstå ændringsforslagene ordentligt, selv ikke med ens bedste vilje, og heller ikke selv om man gør en indsats og studerer dem nøje. Jeg vil gerne gentage, at det er absurd og ulogisk, og at det burde få dem til at tænke efter, der har beføjelse - og det er bestemt ikke os parlamentsmedlemmer - til at ændre tingenes tilstand, så de tekniske aspekter overlades til teknikerne, og så de politiske aspekter overlades til politikerne, eftersom vi har medbestemmelsesret på disse punkter. På andre mere forståelige og mere politiske punkter er det derimod andre, der bestemmer.

Figueiredo
De fremsatte ændringsforslag grunder sig i vid udstrækning på korrekte forudsætninger om en effektiv reduktion af de forurenende emissioner og beskyttelse af miljø og folkesundhed, og det berettiger ikke de undtagelser, som Rådets fælles holdning foreslår, eftersom:
afsvovlingsprocesserne ikke er så omkostningskrævende i dag som tidligere, og der kan konstateres et tydeligt prisfald, ligesom der er sket betydelige tekniske fremskridt på dette område;
det er indlysende, at der må satses på metoder, der kan forbedre fyringsanlæggenes energieffektivitet ved hjælp af katalysatorer til at nedbringe ikke blot CO2, men også andre forurenende stoffer.
Derfor stemmer vi for denne betænkning.

Grossetête
Det er EU's opgave at fastsætte regler for emissioner fra fyringsanlæg. Vinden respekterer ikke landegrænser, og emissionerne fra de store fyringsanlæg rammer alle medlemsstaterne samt ansøgerlandene.
Vanskeligheden består primært i at få fastsat grænseværdier for sådanne emissioner, som er ambitiøse og beskytter borgernes sundhed, og som samtidig tager højde for de forskellige anlægs og værkers muligheder. Indføres der for høje grænseværdier, er indsatsen for at forbedre situationen værdiløs.
Jeg har stemt for de ændringsforslag, som på markant vis forbedrer Rådets fælles holdning. Til gengæld har jeg stemt imod alle bestemmelser, som i den nuværende situation må betegnes som urealistiske.
Jeg ønsker ganske vist en nedbringelse af de forurenende emissioner, men vi bør være pragmatiske og ikke pålægge industrien krav, den på nuværende tidspunkt under ingen omstændigheder kan overholde. Europa-Parlamentets medlemmer må vedtage realistiske målsætninger. Det er forudsætningen for Europa-Parlamentets troværdighed.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0067/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, som repræsentant for pensionisterne og Pensionistpartiet stemte jeg for denne betænkning om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer, nemlig svovldioxid, nitrogenoxid, flygtige organiske forbindelser og endelig ammoniak, hr. formand, det vil sige NH3. Jeg kom i tanke om - og derfor stemte jeg for betænkningen med endnu større overbevisning - at når der gøres rent hjemme hos Fatuzzo, ligesom der bliver det i alle andre hjem, foregår det med hjælp fra forskellige mennesker, f.eks. min kone og min datter, og hver eneste gang rammer lugten af ammoniak mine næsebor. Jeg regner derfor med, at man også gør rent med ammoniak i alle andre hjem. Hvordan kan det så være, at vi i denne betænkning ikke forbyder brugen af ammoniak, der er så giftigt og skadeligt, til rengøringen hjemme hos os selv?

Figueiredo
Betænkningen afslører meget begrænsede forholdsregler, hvis de forurenende emissioner skal nedbringes, og miljø og folkesundhed beskyttes, eftersom de foreslåede emissionslofter som udtryk for et utvetydigt kompromis med de økonomiske interesser er særdeles lavt sat og ligger langt fra de værdier, som WHO anbefaler, og som den beskyttelse af miljø og folkesundhed, der angiveligt hævdes varetaget, tilskriver.
De fremsatte ændringsforslag modificerer kun i ringe omfang Rådets fælles holdning, eftersom de kun indebærer den forbedring, at de indfører tidsgrænser, i forhold til hvilke målene skal iagttages. Hverken med hensyn til emissionslofter eller med hensyn til undtagelser er der ændret væsentligt i den tidligere fremlagte tekst.

Malmström og Olsson
Rådets kompromisforslag vil sandsynligvis medføre øgede udslip af de fire luftforurenende stoffer, som direktivet vedrører. I hele EU er disse grænseværdier 6% højere for svovldioxid, 10% højere for kvælstofoxider, 17% højere for flygtige organiske forbindelser og 10% højere for ammoniak. Hidtil har man ikke foretaget nogen analyse af miljøkonsekvenserne af Rådets forslag, og man har heller ikke beregnet omkostningerne og de økonomiske fordele. Det står imidlertid klart, at Rådets kompromisgrænseværdier ikke vil mindske udslippene tilstrækkeligt til, at man kan nå delmålene på miljøområdet senest i 2010.
Den såkaldte Göteborg-protokol til konventionen om langtrækkende grænseoverskridende luftforurening blev underskrevet i december 1999, det vil sige seks måneder efter, at Kommissionen fremlagde sit forslag til nationale grænseværdier. Samtlige medlemsstater har underskrevet protokollen. I visse tilfælde er grænseværdierne lavere end dem, der foreslås af Kommissionen. Rådets kompromisgrænseværdier er dermed i nogle få tilfælde også lavere i forhold til Kommissionens forslag og kan betragtes som alt andet end ambitiøse.
De kritiske belastninger og grænseværdierne for forsurende luftforurening vil fortsat blive overskredet i store dele af EU, og en stor del af EU's befolkning vil fortsat være udsat for en luftforurening, der er højere end WHO's retningslinjer for luftkvalitet. Det er ikke berettiget at sænke ambitionsniveauet yderligere ved at udvande direktivet på den måde, Rådet foreslår. Af den grund støttede vi ordførerens linje ved afstemningen og stemte for ændringsforslag 10.
Indstilling ved andenbehandling (A5-0055/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for den betænkning, som vi vedtog, nemlig hr. Millers betænkning om opvarmningsanlæg til motorkøretøjer, og det gjorde jeg også, fordi der er mange gamle vogntogs- og lastbilchauffører, der arbejder lige til det sidste. Vi hørte i øvrigt også Kommissionen sige, at vi så vidt muligt skal arbejde, til vi fylder 99, så vi kan betale pensionerne for dem, der kommer til at leve i 2050. Derfor vil jeg gerne have, at dette arbejde bliver udført med nogle pauser, hvor de ældre mennesker, der kører vogntogene, kan hvile sig og måske også varme sig. Og det får mig spontant til at stille følgende spørgsmål: "Hvorfor sørger vi ikke også for en ordentlig opvarmning af nordeuropæernes huse og lader de ældre mennesker betale mindre for opvarmningen end dem, der bor i Sydeuropa?"
Betænkning af Korhola (A5-0074/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, den fascinerende og smukke fru Korhola, som er ordfører for denne betænkning, har udarbejdet en god betænkning om miljøoplysninger eller rettere sagt om offentlig adgang til miljøoplysninger. Jeg stemte for den, eftersom det er rimeligt at give nogle oplysninger. Jeg må dog spontant stille følgende spørgsmål: "Hvornår vedtager Europa-Parlamentet endelig et direktiv om offentlig adgang til oplysninger om social sikring og pension?!" Det er efter min mening meget vigtigt, at europæerne får alle de nødvendige miljøoplysninger, men det er lige så vigtigt - om ikke vigtigere - at især ældre mennesker får oplysninger om retten til pension i medlemsstaterne. Der er stadig meget, der skal gøres på dette område, og jeg håber, at fru Korhola også snart udarbejder en betænkning om oplysningerne om social sikring og pension i EU's medlemsstater.

Ahern
I de 10 år, der er gået siden Rio, er målene endnu ikke nået. Miljøet er under et enormt pres. Fattigdommen bliver stadig større over hele kloden. Det er af vital betydning, at det næste verdenstopmøde får succes med at styrke foranstaltninger, som sikrer, at udviklingen sker på en bæredygtig måde, der beskytter eksisterende lokalsamfund.
Det femte handlingsprogram på miljøområdet beskytter folk mod de negative virkninger af luftforurening. Det vil ikke blive nemt at nå handlingsprogrammets langsigtede mål, og Kommissionen har derfor med rette besluttet sig til en gradvis tilgang med foreløbige miljømål for år 2010.
Det glæder mig, at betænkningen er blevet ændret til også at omfatte nukleart brændsel og energi og finansielle såvel som økonomiske analyser. Det er af væsentlig betydning, at vi medtager sporingen af information om nukleart brændsel og navnlig støtte til nukleart brændsel og energi.
Lokale myndigheder skal også frit give oplysninger, når de bliver anmodet herom. Jeg har for nylig haft anbringender fra vælgere i min valgkreds i Kilkenny, Irland som følge af de problemer, de har haft med at få oplysninger om anlægsarbejder i Archer's Field. Jeg har selv anmodet om oplysninger fra den lokale myndighed og kommissæren med ansvar for regionalpolitikken, men hidtil uden succes. Hvis europæiske midler er blevet anvendt uhensigtsmæssigt til at omlægge en vej, og anlægsarbejdet foregår dér, hvor den gamle vej gik, er det en absolut skandaløs sag, og vi må have en forklaring på det.

Alavanos
Det nye direktiv inkorporerer de relevante bestemmelser fra Århus-konventionen og forbedrer i høj grad Rådets direktiv 90/313/EØF ved at begrænse de eksisterende undtagelser. Det begrænser fristen for at svare på en begæring til en måned og sikrer kravet om, at den ønskede information udleveres i den ønskede form.
Det tager godt nok anvendelse af de moderne informationsteknologier i betragtning, men det burde også tage hensyn til, at kravene bliver større.
Der findes utvivlsomt vanskeligheder, som kan føres tilbage til de forskellige tjenesters manglende organisering og dårlige bemanding, især på lokalt niveau, og de store forskelle i informations- og kommunikationssystemernes udvikling.
Jeg vil gerne benytte chancen til at påpege, at vi medlemmer af Europa-Parlamentet ofte får klager over mangler og udeståender i miljølovgivningen og dens inkorporering i den interne lovgivning. Jeg vil f.eks. gerne nævne Rådets direktiv 92/43/EØF, kendt under navnet Natura, hvor medlemsstaterne ifølge dets bestemmelser allerede skulle have udarbejdet lister over områder, som skal beskyttes. Det fører til, at vi overdænger Kommissionen med en mængde spørgsmål om indgreb på de forskellige områder. Med den slags udeståender bliver det svært også at implementere den nye lovgivning om "miljøinformation".
Til trods for alle disse ting stemmer jeg for betænkningen, for den er et lille skridt fremad i retning mod en større miljøbevidsthed i samfundet, hvilket vi kan opnå ved en passende spredning af direktivets bestemmelser og de rettigheder, som følger heraf.

Meijer
Politiske strømninger, interessegrupper og myndigheder benægter ikke længere miljøproblemers eksistens. Alligevel opstår der stadig nye tilfælde af miljøforurening, og der gøres ikke nok ved de gamle tilfælde. Mange af de eksisterende miljøproblemer skyldes hemmeligholdelse. Virksomheder hemmeligholder deres produktionsprocesser og dermed produktionen af affaldsstoffer, som udledes i luften, vandet eller jorden. Offentliggørelse ville koste dem penge. Under pres fra virksomhederne er myndighederne ligeledes uklare med hensyn til deres tilladelser og kontroller. Der oprettes ganske vist mange sager, men bortset fra embedsmændene er der ingen, der ved, hvad der står i dem. Under de forhold har omkringboende, arbejdstagere, miljøaktivister og redningsarbejdere meget ofte ikke kendskab til de virkelige farer. Først når der går noget virkelig galt, opstår der stor forargelse, og alle vil vide, hvad der gik galt. Miljøproblemer kan først løses, når der er størst mulig åbenhed. Fru Korholas forslag er et skridt i den rigtige retning og bedre end Kommissionens forslag, selv om det desværre stadig indeholder en række muligheder for undtagelser og hemmeligholdelse.

Titley
Jeg støtter helhjertet foranstaltninger, der muliggør offentlig adgang til miljøoplysninger. Vores borgere over hele Europa skal se, at EU er gennemsigtig, demokratisk og åben.
Direktivet har til formål at tilpasse eksisterende lovgivning, så den afspejler udviklingen inden for IT-området, såsom Internettet. Hurtig og udbredt adgang til Nettet er meget vigtig for at give folk adgang til oplysninger om luft- og vandkvalitet. På et tidspunkt, hvor forbrugerne er usikre på, hvad det egentlig er, de spiser, er det vigtigt, at de har så meget viden som muligt om den luft, de indånder, og det vand, de drikker.
Internetrevolutionen har forandret verden. Man finder pc'er i mange husholdninger, på skoler, læreanstalter og kontorer. Det er på høje tid, at så mange oplysninger som muligt er tilgængelige for vores borgere, og miljøoplysninger bør stå øverst på listen. Mange medlemmer af Europa-Parlamentet, og herunder jeg selv, har oprettet hjemmesider for at lade vælgerne vide, hvad vi gør, og hvordan de foranstaltninger, der bliver truffet i EU, berører dem. Dot-com-verdenen er for vigtig til, at vi ignorerer den. Informations- og kommunikationsteknologien udvikler sig hurtigt, og vi må følge med disse udviklinger og sikre, at oplysningerne fortsat bliver udbredt på effektiv vis.
Adgang til oplysninger er det mindste, vores borgere kan forvente, og vi i Europa-Parlamentet må sørge for, at denne adgang fremmes og ikke nægtes dem.
Betænkning af Angelilli (A5-0070/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i søndags holdt jeg et møde for pensionister, der er medlemmer af Pensionistpartiet, og som bor i Loreto-kvarteret i Bergamo, som er den by, hvor jeg bor, og hvor jeg har min valgkreds.
Da de fik at vide, at vi i Parlamentet skulle drøfte denne betænkning om et europæisk kriminalpræventivt net, sagde de til mig i kor: "Fatuzzo, du skal anmode om, at der indføres en europæisk politibetjent, som patruljerer lokalt. Vi mener, at kriminaliteten skal bekæmpes her i vores kvarterer via tilstedeværelsen af en politibetjent af kød og blod, nemlig en autoritet, som sørger for lovens overholdelse i byens kvarterer". Derfor stemte jeg med glæde for betænkningen, og jeg håber, at vi indfører en europæisk politibetjent.

Speroni
Hr. formand, jeg undlod også at stemme om denne betænkning - ligesom det var tilfældet med den betænkning, jeg afgav stemmeforklaring om før - og det gjorde jeg, fordi Parlamentet udelukkende får lov til at afgive udtalelse om et så vigtigt emne og ikke har nogen beslutningsbeføjelser. Når det gælder et så vanskeligt emne, der ligger borgerne særligt på sinde, er vi udelukkende konsulenter - og måske også godt betalt - men vi har ikke nogen beslutningsbeføjelser. Det er efter min mening på tide, at det bliver ændret, så Parlamentet ligesom Rådet får fuld beføjelse til at træffe beslutning om alle de emner, der interesserer de europæiske borgere, og det med samme værdighed og samme kompetence som Rådet.
Til sidst vil jeg gerne ønske vores kollega Fatuzzo tillykke med fødselsdagen.

Korakas
Der er ikke nogen, der kan være uenige i behovet for at træffe foranstaltninger til at forebygge den såkaldte kriminalitet i byerne, de unges lovovertrædelser og narkokriminaliteten. Der er heller ikke nogen, der er uenige i årsagerne til denne slags kriminalitet. Alle de nuværende kriminologer er enige om, at årsagerne først og fremmest er sociale. Fattigdom, arbejdsløshed, sociale uligheder og fremhævelsen af den rene konkurrence og jagt efter den størst mulige profit, som den herskende klasse over hele verden forsøger at gennemtvinge som det højeste ideal, nærer bl.a. også kriminalitet. Så længe vi har et socioøkonomisk system, der er baseret på menneskets udnyttelse af sit medmenneske, vil kriminaliteten selvfølgelig leve og herske.
Men man kunne forvente, at der ville blive foreslået nogle især sociale og økonomiske foranstaltninger til at lette situationen eller i det mindste til at mindske kriminalitetens hastige vækst via forebyggelse. I stedet for foreslår Frankrigs og Sveriges initiativer, som betænkningen bygger på, at der bliver skabt et netværk til udveksling af information mellem medlemsstaterne om de foranstaltninger, som de træffer på dette område. Endnu værre er det, at betænkningen helt uacceptabelt sætter lighedstegn mellem småkriminaliteten og den organiserede kriminalitet. Forebyggelse af kriminalitet betyder frem for alt, at man træffer foranstaltninger til at mildne de sociale årsager, som fremkalder den, eller i det mindste foranstaltninger til at vanskeliggøre, at den bliver begået. Men ved den organiserede kriminalitet skal der lægges vægt på bekæmpelse.
Denne ligestilling af de to kriminalitetsformer er ikke tilfældig. Endnu en gang ser vi, at det nødvendige behov for at bekæmpe den fælles kriminalitet bliver et påskud for at reducere folkets rettigheder og friheder og opbygge en endnu mere autoritær institutionsramme. Vi må ikke glemme, at Europa-Parlamentets afstemningsforslag om bekæmpelse af organiseret kriminalitet for nylig tager sigte på at indføre foranstaltninger til en fuldstændig indskrænkning af alle de borgerlig-liberale rettigheder, der findes i strafferetten. Netop i denne ånd debatterer man i disse dage i Grækenland et lovudkast, med hvilket regeringen under påskud af "at ville bekæmpe terror og kriminalitet" øger bekæmpelsesmekanismerne mod den folkelige bevægelse.
Af ovenstående grunde vil medlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti stemme imod betænkningen.

Krivine
I Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet af 29. november 2000 om bekæmpelse af kriminalitet i EU, sidestilles begreberne grov kriminalitet, mindre grov kriminalitet, vold og manglende borgersind. Det er en særdeles farlig tankegang. Det kan derfor ikke undre, at omdrejningspunktet i forslaget om et europæisk kriminalpræventivt net er det offentlige eller den dømmende myndighed, men også den private sektor, i forbindelse med Europol, OLAF eller Det Europæiske Narkotikaovervågningscenter mv.
Oprettelsen af et netværk med henblik på udveksling af oplysninger er tænkt som et pilotprojekt, som primært tager sigte på ungdoms- og bykriminalitet samt narkotikarelateret kriminalitet. Det indebærer en risiko i form af oprettelse af europæiske registre og vil i øvrigt uundgåeligt bidrage til at kriminalisere de unge, som i forvejen ofte er ofre for sikkerhedspolitiske initiativer, som iværksættes med det erklærede formål at bekæmpe følelsen af utryghed.
Hvad angår kriminalitetsforebyggelsen, stilles der ingen konkrete forslag, lige med undtagelse af uddelingen af en europæisk kriminalpræventiv pris!
Vi oplever i øjeblikket, at de europæiske beskæftigelsespolitikker som oftest fastholder de unge i arbejdsløshed og usikre ansættelsesforhold. Vi oplever, at der i byerne findes kvarterer med udbredt økonomisk og social udstødelse. Der er således behov for en reel kriminalpræventiv politik, som inddrager socialarbejdere og offentlige tjenester. Jeg har af de her anførte årsager stemt imod den foreliggende betænkning.

Titley
Jeg støtter fuldt og helt oprettelsen af et europæisk kriminalpræventivt net, som er blevet foreslået af det tidligere franske formandskab og det nuværende svenske formandskab, og som er et bevis på EU's engagement, når det gælder om at bekæmpe kriminalitet og beskytte vores borgere.
Vi må være hårde over for kriminalitet og hårde over for årsagerne til kriminalitet. Det er ikke nok, at de enkelte medlemsstater arbejder alene med at bekæmpe kriminalitet. Vi må arbejde sammen med vores europæiske naboer for at tackle dette problem. Vi må udvikle kontaktpunkter og strategier til forebyggelse af kriminalitet og støtte aktiviteter til forebyggelse af kriminalitet på lokalt og nationalt plan over hele EU. Det er vigtigt, at vi er særlig opmærksomme på ungdoms-, by- og narkotikarelateret kriminalitet.
Disse foranstaltninger til bekæmpelse af kriminaliteten må gennemføres fra Blackburn til Barcelona. Kun ved at samarbejde på tværs af Europa kan vi bekæmpe kriminalitetens sociale onder. Derfor vil vores børn blive beskyttet, hvad enten de bor i det nordvestlige England eller det sydlige Frankrig.
Den britiske Labour-regering har sat kriminalitet øverst på sin dagsorden og er i færd med at reducere den voldelige kriminalitet og uorden. De konservative tilbyder på den anden side intet andet end stigende kriminalitet og faldende investeringer. Kriminalitet er årsag til væsentlig bekymring for vores borgere, og vi bør sørge for, at den bliver vores første prioritet i Europa.

Watson
ELDR-gruppen stemte imod nogle af de ændringsforslag, som fru Angelilli havde stillet, og vi besluttede at afholde os fra at stemme ved den sidste afstemning, da vi finder, at det at give EU bemyndigelse til at tage affære i bekæmpelsen af alle former for kriminalitet overskrider subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet. Det er vigtigt at stå sammen om at tackle den grænseoverskridende kriminalitet. Ja, international organiseret kriminalitet er en af de alvorligste udfordringer, vi står over for. Lokal småkriminalitet og hærværk har imidlertid ingen grænseoverskridende konsekvenser og kræver ikke foranstaltninger fra EU's side.
Betænkning af Marinho (A5-0073/2001)
Formanden. Eftersom det er Deres fødselsdag, hr. Fatuzzo, vil jeg give Dem endnu 10 sekunder.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem og Francesco Enrico Speroni for lykønskningerne i anledning af min fødselsdag.
Hvad angår betænkningen om samarbejdet mellem medlemsstaternes dommere under bevisoptagelsen, vil jeg gerne sige, at da jeg i går stod foran elevatoren på 10. sal i tårnet, var der en ung og smuk europæisk pige, som kom hen til mig. Af respekt for privatlivets fred kan jeg ikke fortælle Dem, hvad hun hed, jeg kan kun sige, at det begynder med bogstavet m. "Bravo, Fatuzzo!", sagde hun. Jeg lytter med stor interesse til Deres stemmeforklaringer, for selv om jeg er ung, er jeg også interesset i de ældres og pensionisternes vilkår. Jeg har haft et problem med retsvæsenet på grund af en civil sag, der trak meget ud. Så hvis De stemmer for betænkningen om et samarbejde mellem dommerne, vil jeg lytte til Dem med endnu større glæde."
Betænkning af Bösch (A5-0078/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Fatuzzo, der er repræsentant for Pensionistpartiet, stemte for hr. Böschs betænkning, eftersom jeg er interesseret i at beskytte Fællesskabets finansielle interesser og bekæmpe svig.
Jeg ville dog gerne have, at man også beskyttede de EU-ansattes interesser. Jeg fik nemlig at vide i går, at deres beskyttelse er meget ringe på pensionsområdet, navnlig hvis de også har arbejdet i andre lande og ikke bare i EU.
EU's tjenestemænd bør efter min mening have de samme rettigheder som dem, der bor i en hvilken som helst medlemsstat. Jeg håber derfor, at jeg snart får mulighed for at stemme for en beskyttelse af de sociale sikringsinteresser inden for EU.

Caullery
At sikre fuldstændig klarlæggelse af de alvorlige tilfælde af svig, som blev påvist i 1999, vil være en prøvesten for såvel Kommissionens troværdighed som OLAF's effektivitet. Kommissionen bør vise os og EU's borgere, at den har viljen til at lade erklæringerne omsætte i praksis, når det gælder bekæmpelsen af korruption og svig.
UEN-Gruppen tilslutter sig Budgetkontroludvalgets krav om øget operationel uafhængighed i forhold til Kommissionen for OLAF og for kontorets direktør, når det gælder efterforskningen. Endvidere bør Europa-Parlamentet for at kunne varetage sin kontrolfunktion have mulighed for efter anmodning og uden yderligere hindringer at få adgang OLAF's rapporter. Vi afviser imidlertid med eftertryk det føderalistisk orienterede forslag om hurtigt at udpege en europæisk anklagemyndighed, som det foreslås i Bösch-betænkningen. Selv de mest overbeviste tilhængere af et føderalistisk system erkender i en snæver fortrolig kreds og uden for citat, at det ville være mere fornuftigt at vente endnu en halv snes år.
Når det gælder retlige anliggender og svig med fællesskabsmidler, ville det være at foretrække og langt mere fornuftigt at anvende Eurojust, som er en mellemstatslig samarbejdsstruktur under Rådet bestående af tre repræsentanter for hver af de 15 medlemsstater, nemlig en dommer, en repræsentant for anklagemyndigheden og en politiassistent. Denne løsning ville også i langt højere grad være i overensstemmelse med medlemsstaternes ønsker.
Vi har noteret os de særdeles alvorlige tilfælde af svig, som blev bragt frem i lyset i 1999. De bør selvsagt klarlægges. Det må imidlertid vække en vis undren, når man ser, hvilken partiskhed der lægges for dagen i form af en ensidig indsats, som kun påpeger visse tilfælde (vi kan nævne Fléchard I, hvorved man forsøger at destabilisere visse højtstående franske embedsmænd og med regulær terapeutisk nidkærhed søger at udstille Irland og Frankrig. Eller vi kan nævne Fléchard II, som omhandler tyske, italienske og belgiske virksomheder).
(Indlægget er afkortet, jf. forretningsordenens artikel 137)

Crowley
Jeg støttede overordnet set Bösch-betænkningen. Det påhviler os alle at sikre, at vi kan styrke bekæmpelsen af svig og beskytte alle Europas skatteyderes interesser.
Min eneste uoverensstemmelse med ordføreren gælder afsnit 7 og 10, hvor der en opfordring til udpegelse af en europæisk anklagemyndighed. Jeg har længe været imod udpegelsen af en sådan myndighed, og det har jeg givet udtryk for - ikke blot i denne sammenhæng, men også i relation til spørgsmålet om grænseoverskridende retsforfølgning. Jeg mener ikke, at der er noget retsgrundlag for denne myndighed, og på grund af de forskellige retssystemer i medlemsstaterne er der ikke nogen garanti for forhåndsformodningen om manglende skyld, og jeg mener heller ikke, at retsforfølgningerne vil blive hverken hurtigere eller mere succesrige, end de er i det nuværende system.
Men til trods for disse forbehold har jeg stemt for betænkningen, og jeg lykønsker ordføreren.

Ducarme
Santer-Kommissionen måtte træde tilbage på grund af mistanke om svig, hvilket jeg i øvrigt ikke skal komme nærmere ind på.
I forbindelse med høringen af de nuværende kommissærer lovede alle, med hr. Romano Prodi i spidsen, at gennemføre reformer af tjenestegrenene og etablere et kontor til bekæmpelse af svig. Kontoret skulle være uafhængigt og råde over de fornødne midler, så det kunne løse opgaverne på behørig vis.
OLAF er nu en realitet, men vi bør ikke lade det blive ved det nuværende resultat. Der er behov for at præcisere forskellige aspekter, når det gælder kontorets drift, ligesom det bør sikres fuld uafhængighed.
Bösch-betænkningen påpeger klart de problemer, der står tilbage, og peger på mulige løsningsmodeller. Det understreges således, at OLAF-rapporterne bør tilgå det kompetente udvalg i Europa-Parlamentet.
Endnu vigtigere er det imidlertid, at betænkningen indtrængende opfordrer til, at der etableres en egentlig europæisk anklagemyndighed, som skal forfølge alle sager vedrørende svig på bekostning af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. En sådan myndighed er af afgørende betydning for bekæmpelsen af svig, og vi bør sammen med Kommissionen hurtigst muligt etablere denne. Det er EU's troværdighed, der står på spil i denne sammenhæng.
Endelig foreslår Bösch-betænkningen i begrundelsen, at det fremtidige belgiske formandskab skal opfordres til at gøre sit yderste for at udvirke, at der opnås markante fremskridt, når det gælder etableringen af en europæisk anklagemyndighed.
Jeg støtter fuldt ud denne tanke.
Bösch-betænkningen er ambitiøs, fyndig og realistisk. Jeg har derfor stemt for betænkningen og ønsker inderligt, det må lykkes for det belgiske formandskab at sikre en udvikling, som ligger på linje med Europa-Parlamentets ønsker.

Goebbels og Poos
Vi tilslutter os de elementer i beslutningsforslaget, som tager sigte på at beskytte finansielle interesser, men vi har undladt at stemme om de afsnit, der omhandler udnævnelse af en europæisk anklager.
Der blev ikke under Det Europæiske Råds møde i Nice truffet afgørelse om etableringen af en europæisk anklagemyndighed, hvorfor en sådan myndighed ikke er omtalt i den nye traktat.
Ønsker vi at etablere en ny instans med dømmende myndighed og sikre denne den fornødne kompetence i de enkelte medlemsstater, kræver det et ubestrideligt retsgrundlag.
Så længe et sådant ikke eksisterer, er det ikke ønskeligt, at Europa-Parlamentet pålægger Kommissionen at fremsætte forslag på dette område.
Det samme er tilfældet, uagtet at anklagemyndighedens beføjelser måtte begrænses til lovovertrædelser, der begås af medlemmer og ansatte i EU's institutioner.

Meijer
EU modtager og uddeler penge. Det er forudsigeligt, at sådan et omfattende og centraliseret uddelingsforetagende vækker svindleres interesse. Når der uddeles, gør man en indsats for at være blandt modtagerne. En række erhvervsdrivende går ud fra, at de har krav på støtte fra en stat, som åbenbart har for mange penge. Det fremmes af de beretninger, som i årtier har været i omløb, om dannelsen af store usælgelige forråd af produkter, som ingen åbenbart har brug for. De forråd er bl.a. resultatet af den ydede støtte. Det begyndte for 40 år siden med skrotsvindel, og det eksisterer stadigvæk. I forbindelse med hørproduktionens stærke vækst i Spanien og den efterfølgende afbrænding af de overflødige lagre nævnes sågar den daværende landbrugsminister, som nu er medlem af Kommissionen. Kun ved at stoppe den unødvendige uddeling af penge kan lignende svig ophøre. Nationale og regionale myndigheder har langt bedre muligheder for at forvalte og vurdere disse penge end Unionen, som er langt væk fra alle, og som får folk til at tro, at der er penge nok.

Miller
Jeg stemte for Bösch-betænkningen, men jeg gjorde det med nogen tøven, for som mange af mine kolleger har jeg mine tvivl, hvad angår en europæisk anklagemyndighed og dens rolle.
Men eftersom dens rolle er blevet begrænset til overtrædelser mod De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser begået af EU-institutionernes medlemmer og tjenestemænd, fandt jeg, at denne begrænsede rolle var værd at støtte.
Placeringen af denne myndighed i Luxembourg er fornuftig, da den så vil ligge nær EU-Domstolen.
Det vil være nødvendigt med en omhyggelig overvågning af udvidelsen af den europæiske anklagemyndigheds kompetenceområde, således at man ikke gør indgreb på medlemsstaternes kompetence.

Tannock
Det Konservative Parti gør et stort arbejde for at bekæmpe svindelen inden for EU, men vi kan ikke støtte denne betænkning på grund af dens henvisninger til en europæisk anklagemyndighed, som vi mener er en indtrængen på den nationale suverænitet inden for det strafferetlige område. Vi afholdt os derfor fra at stemme ved den sidste afstemning for at reflektere vores støtte for bekæmpelsen af svig inden for EU, samtidig med at vi fastholdt vores holdning til den europæiske anklagemyndighed.

Titley
Jeg vil gerne lykønske min socialdemokratiske kollega, hr. Bösch med hans betænkning, der opfordrer til en stærkere indsats til optrapning af bekæmpelsen af svig og gør nul-toleranceprincippet til en realitet.
Vi er nået langt siden Kommissionens rapport om svig og fejl og forsømmelser, der førte til dens fratræden i 1999, men der er stadig meget arbejde at gøre. Ikke mindst er der problemet med handel med opblandet smør, hvor der bruges vegetabilske og animalske fedtstoffer og endog kemiske stoffer, der fører til et anslået tab for EU-budgettet på omkring 45 millioner euro. Der er også den højst lovstridige sag om hør og EU-støtte til hør, der vokser i visse medlemsstater.
Jeg bifalder, at mange medlemsstater har sluttet op om den indsats, som Kommissionen har gjort i sagen mod de store amerikanske tobaksselskaber ved EU-Domstolen. I dag er det røgfri dag i Det Forenede Kongerige, og det synes passende at støtte denne sag, som har til formål at bekæmpe storstilet tobakssmugling, som forårsager tab på flere milliarder euro hvert år for EU's og medlemsstaternes budgetter.
Hr. formand, vi må tackle de grundlæggende årsager til fejl og forsømmelser og svig. Kommissær Kinnock fører an og går i spidsen for disse reformer i Kommissionen. Jeg er sikker på, at Neil Kinnock er lige den rette person til at være med til at genskabe folks tillid til EU-institutionerne og deres gøremål. Vi i Europa-Parlamentet bør støtte ham i hans rolle. Jeg kan altså ikke forstå, hvordan nogen kan støtte eller tillade svig. Vi har alle, EU-institutionerne og medlemsstaterne selv, en vigtig rolle at spille, når det gælder om at sikre, at vores borgere atter får tillid til EU.
Betænkning af Wijkman (A5-0054/2001)

Fatuzzo
Hvor er det koldt! Det får jeg lyst til at sige, hr. formand, fordi dette er den anden betænkning om opvarmning i Fællesskabet. Mens den betænkning, vi talte om før, drejede sig om opvarmningen af vogntogenes chauffører, omfatter denne betænkning - som tager sigte på en forbedring af energieffektiviteten i Det Europæiske Fællesskab, og som jeg stemte for - alt, hvad der er energibesparende, f.eks. fjernvarme i byerne, som er noget, jeg ønsker mig brændende, hvilket man med rette kan sige i den forbindelse. Med fjernvarme kan man netop spare en masse energi, eftersom en enkelt varmekedel er nok til at opvarme boligen for 10, 20, 100 eller 1000 mennesker, der bor i byen. Med dette system kunne man således også opvarme pensionisternes huse bedre. På grund af deres beskedne pension har pensionisterne det ofte koldt.

Eriksson, Herman Schmid og Sjöstedt
Vi ønsker hermed at meddele, at grunden til, at vi stemte for originalteksten i Wijkman-betænkningen A5-0054/2001 punkt 26 (viii), ikke er, at vi ønsker fælles, overstatslige skatter på EU-niveau. Grunden er derimod, at vi ønsker, at Kommissionen skal tage hensyn til dette, således at vi eventuelt senere skal kunne blive enige om mellemstatslige løsninger for beskatning af brændstof.

Rübig
Vi går ind for en klimaafgift på national basis, som anvendes for at opnå målet, men uden ekstra belastning for borgere og virksomheder. Det betyder ikke, at der skal indføres en europæisk afgift, men det er en opfordring til at harmonisere de nationale afgiftssatser på dette område. Den internationale konkurrenceevne skal dermed styrkes kraftigt. Sikkerhed i energiforsyningen er et grundlag for økonomien.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.12 og genoptaget kl. 15.00)

Forberedelse af Det Europæiske Råds møde i Stockholm (23.-24. marts 2001) (fortsat)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om Rådets og Kommissionens redegørelser om forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Stockholm den 23. og 24. marts.

Andersson
Hr. formand, jeg vil begynde med at byde fru Lindh velkommen til Parlamentet. For omkring et år siden fandt Lissabon-topmødet sted. Alle, inklusive jeg selv, betragter Lissabon som en stor succes. Ved dette møde knyttede man nemlig en række politikområder sammen - økonomisk politik, beskæftigelses- og social- og arbejdsmarkedspolitik - i et gensidigt forhold. Vi ved, at både beskæftigelsen og velfærden afhænger af den økonomiske vækst. Men der eksisterer også et omvendt forhold: Den måde, vi udformer velfærden på, har betydning for beskæftigelse og vækst. Social- og arbejdsmarkedspolitik er en produktionsfaktor.
For et år siden fremlagde Kommissionen et udmærket dokument forud for Lissabon. Denne gang foreligger der også et dokument, som i visse henseender er udmærket, men jeg må alligevel rette en vis kritik mod Kommissionen. Jeg har ingen indvendinger med hensyn til det saglige, men jeg savner balance i dokumentet. Hr. Prodis tale i dag var afbalanceret, mens Kommissionens dokument i alt for høj grad er fokuseret på de økonomiske aspekter. Jeg ville ønsker, at beskæftigelses- og social- og arbejdsmarkedspolitikken havde fået mere plads. På samme måde håber jeg, at den økonomiske politik ikke får lov til at dominere ved topmødet i Stockholm.
Det er vigtigt at behandle spørgsmål som fuld beskæftigelse, beskæftigelsesspørgsmål i almindelighed, det gode arbejde - hvilket omfatter arbejdsmiljø, kompetenceudvikling, arbejdstagernes indflydelse - den utroligt vigtige livslange uddannelse og befolkningsudviklingen, som bør føre til, at også de ældre får mulighed for at udvikle sig og forblive i arbejde. Endelig bør man også knytte topmøderne i Stockholm og Göteborg sammen og fremover inddrage miljøspørgsmålene i denne proces med økonomisk politik, beskæftigelsespolitik og andre former for politik. Det er særligt vigtigt at inddrage miljøspørgsmålene.

Nobilia
Hr. formand, jeg vil naturligvis gerne takke den fungerende formand for Rådet, fru Lindh, og kommissionsformand Prodi for redegørelsen for de retningslinjer, de agter at præsentere på topmødet i Stockholm.
Jeg er dog af den opfattelse, at det ikke i så høj grad drejer sig om, hvorvidt disse retningslinjer er fornuftige eller ej, men snarere om deres konsekvente gennemførelse på nationalt plan, det vil sige den måde, hvorpå medlemsstaterne foretager ændringsprocesserne, får dem til at harmonere med livs- og arbejdskvaliteten og gennemfører strategien for en større social samhørighed. Selv om det kun er indirekte, indrømmer Kommissionen nemlig, at vi hovedsagelig står over for disse problemer, når den taler om den vedvarende arbejdsløshed, der rammer 14 millioner mennesker, og når den spørger sig selv, om man har gjort en tilstrækkelig indsats på nationalt plan. Når Kommissionen gør opmærksom på, at der mangler kvalificeret arbejdskraft, kunne man på samme måde spørge sig selv, om de nationale uddannelsesinstitutioner er bygget op på en fornuftig måde, og om de eventuelle skolereformer er i tråd med opprioriteringen af landenes særpræg og giver dem en større samhørighed, så alle kan udnytte mulighederne.
Kommissionen gør ligeledes opmærksom på eksistensen af fattigdom og udstødelse i EU. I forbindelse med beskæftigelsespolitikkerne ville det derfor være hensigtsmæssigt at undersøge, om de lokale partnerskabsinitiativer, der er i stand til at skabe investeringer i den indledende fase på grund af den enkle administration, infrastruktur og arbejdets fleksibilitet, er i tråd med de nationale beskæftigelsesplaner og konkret bliver gennemført. På samme måde burde man i forbindelse med førnævnte politikker undersøge, om den bevilgede statsstøtte - selv om dens omfang bliver mindre i fremtiden - virkelig er i overensstemmelse med det vedtagne kriterium for det lokale arbejdssystem.
Endelig burde man også med hensyn til de liberaliserede offentlige tjenesteydelser spørge sig selv - mens man venter på en konstatering af de endelige fordele for forbrugerne - om de nye arbejdspladsers antal og kvalitet svarer til antallet og kvaliteten af de mistede arbejdspladser, og om åbningen af de pågældende markeder i det mindste er i tråd med integrationen af landdistrikterne, de ugunstigt stillede områder, bjergområderne og byområderne.

Harbour
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, i mine korte bemærkninger vil jeg gerne komme ind på de prioriteter, som kommissionsformand Prodi fremlagde her til formiddag. Dette vedrører det rette lovgivningsmiljø. Kollegerne har kopier af teksten. Nu er det ikke overraskende, at afsnittet om det rigtige lovgivningsmiljø er langt det korteste af de 10 sider her. Kommissionen har end ikke været i stand til at finde én side med gode ting at sige om det! Og hvad er grunden til det, kolleger? Grunden er den, at vi til trods for alle de smukke ord om at have en dereguleringsmodel, om at skabe arbejdspladser, om at liberalisere erhvervsmiljøet og om - jeg citerer - at gøre EU til det billigste og nemmeste sted at gøre forretninger, i det år, der er gået siden Lissabon har set en lang række fiaskoer på næsten hver eneste front.
Tag f.eks. mit eget land, som hævder at gå i spidsen for den nye økonomi. Enhver virksomhedsorganisation og enhver undersøgelse bekræfter, at mere og mere regulering og bureaukrati er blevet læsset på det britiske erhvervsliv i det sidste års tid. Når jeg er ude at besøge virksomheder i min valgkreds, siger de til mig: "Hr. Harbour, vi har nået det stadium nu, hvor politikere brugere mere tid på at sende os nye love om beskyttelse og pleje af vores eksisterende ansatte, end de egentlig tilskynder os til at skabe nye arbejdspladser ".
Jeg tog notater under hele rådsformandens tale her til formiddag, og spørgsmålet om deregulering blev ikke nævnt så meget som én gang! Men hvad nævnte hun? Oven i alt det, der blev vedtaget i Lissabon, skal vi nu have en ny økologisk dimension i dette program, og langt fra den moralsk rigtige cirkel, som hr. Goebbels talte om her til formiddag, vil vi i stedet få en ond cirkel. Der var engang, hvor vi faktisk skabte nye arbejdspladser. Nu leder vi efter nye byrder at dynge oven på erhvervslivet i den nye økologiske dimension!
Jeg vil blot nævne et punkt for kommissionsformand Prodi om en vigtig konference om økonomien, der fandt sted for to uger siden, og som han var så venlig at invitere mig og andre medlemmer til. (Han kunne i øvrigt have inviteret mig i december, da han inviterede alle andre, men jeg fik min invitation omkring to uger, inden den fandt sted). Jeg var i stand til at komme til en kort del af den, og over hele den europæiske økonomi sagde virksomheder fra hvert enkelt land, at hvis vi skulle have held med e-økonomien, så måtte vi ikke overregulere den.

Beres
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, Det Europæiske Råds møde i Stockholm er efter vores opfattelse vigtigt, fordi det kommer til at beskæftige sig med to for os væsentlige anliggender, nemlig spørgsmålet om en konkurrencedygtig økonomi og spørgsmålet om sikring af den sociale model.
Det er dog vores opfattelse, at Det Europæiske Råd i Stockholm skal tage stilling til en overvældende mængde dokumenter, og vi bør måske nok optimere forberedelsen af disse møder. Et rigt antal dokumenter er ikke nødvendigvis den bedste sikkerhed for en fremtidsorienteret strategi. Jeg erindrer i denne sammenhæng om Europa-Parlamentets forslag om sammenlægning af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg og Udvalget for Økonomisk Politik. Dette forslag fortjener efter min mening nærmere overvejelse.
Vi glæder os i øvrigt over, at der er vedtaget et begrænset antal strukturelle indikatorer. Det er den rette fremgangsmåde, hvis der skal ske fremskridt på europæisk plan. Det er ikke nok at tale om strukturelle reformer. Vi må vide præcist, hvilke reformer der er tale om. Alle initiativer, som tager sigte på investeringer i mennesker, bør efter vores opfattelse have forrang. Investering i mennesker børe være omdrejningspunktet, når det gælder strukturelle reformer. Vi bør således i forbindelse med befolkningens aldring, som De omtalte, hr. kommissionsformand, være opmærksomme på alle aspekter vedrørende investeringer i undervisning, mobilitet, sprog, livslang uddannelse samt investeringer i forskning, som De nævnte i Deres indlæg for et øjeblik siden, herunder spørgsmålet om patenter og Galilei-projektet.
Hr. kommissionsformand, tillad mig at erindre om de forpligtelser, vi har påtaget os, i særdeleshed i Nice, med hensyn til den sociale dagsorden. Det er efter vores opfattelse et væsentligt aspekt i forbindelse med EU's udvikling, og vi bør sikre, at denne udvikling fremmes, også under Det Europæiske Råds møde i Stockholm.

Agag Longo
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg vil lykønske Rådets formandskab og Kommissionens formandskab, som altid har fremmet dette initiativ, med, at De har genoptaget debatten fra Lissabon. Det er en overordentlig vigtig debat, fordi vi for mindre end et år siden satte os for hverken mere eller mindre end at gøre Europa til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske område med stabilitet. Hverken mere eller mindre. Alligevel formørkes fremtidsperspektiverne for 2010, fordi visse landes tilbageholdenhed over for at gennemføre de liberaliseringer, som alle har vedtaget, og nogle staters, f.eks. den franske stats, uvilje mod at skille sig af med nogle af deres flagskibe blandt de offentlige virksomheder skaber et Europa i to hastigheder, et Europa, hvor fremskridt i lande, der opfylder de kollektive forpligtelser, trues af mistænkeligt aggressive strategier lagt af virksomheder, der stadig er offentlige, i sektorer, som for nylig er blevet liberaliseret.
Kære kolleger, meget er på spil, men især fællesskabsinstitutionernes legitimitet over for de europæiske borgere, som ser, hvordan der opstår en farlig dynamik med store ord og små resultater.
Derfor, mine damer og herrer, mener jeg, at Stockholm er så vigtigt. Stockholm bør være startskuddet til en indgående debat om det offentliges deltagelse i nøglesektorer inden for erhvervslivet, en debat, som ligger inden for rammerne af en gensidig evaluerings- og læreproces, der bidrager til at forbedre det indre markeds gennemførelse, en debat, der med udgangspunkt i en resultattavle for privatisering gør det muligt at forene de forskellige holdninger til principper for konkurrence, etableringsfrihed og fri bevægelighed for kapital, en debat, der i den sidste ende kræves af de europæiske borgere, som, idet de har anset konkurrencen for at være en effektiv ressourceallokeringsmetode, ser, at deres markeder underkastes en ineffektivitet importeret fra lande, som af ideologiske årsager er allergiske over for økonomiske reformer.

Van Lancker
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne fremhæve fire sociale aspekter, som efter min mening er meget vigtige for strategien i Stockholm.
For det første, fru rådsformand, skal målsætningen om fuld beskæftigelse fastholdes i Stockholm. Det betyder endvidere, at væksten på 3% fortsat skal stå på dagsordenen, og at der skal investeres i produktivitet, ikke kun i videnssamfundet, men også i de sociale tjenester og mennesker. Det skal klart gengives i beskæftigelsesretningslinjerne. Det er godt, at der udarbejdes delmålsætninger, men de skal endvidere afspejles i de økonomiske retningslinjer.
For det andet betyder fuld beskæftigelse efter vores mening kvalitetsjob. Og selv om åbne koordineringsmetoder er vigtige, er det endnu vigtigere, at der er en klar sammenhæng mellem den sociale dagsorden, den sociale lovgivning og de sociale aftaler. Det er meget vigtigt, at De har anmodet Kommissionen om at formulere målsætninger om retten til livslang uddannelse, men det ville ligeledes være vigtigt, fru rådsformand, hvis Rådet ville anmode de sociale parter om at indgå endelige aftaler om denne rettighed.
For det tredje skal topmødet i Stockholm være topmødet, hvor kvalitet sidestilles med ligestilling. Det betyder, at vi ikke kun skal drøfte ældres arbejdsdeltagelse, selv om det er vigtigt, men også kvinders. I Stockholm skal der fokuseres på forbedring af de såkaldte atypiske jobs kvalitet, foreningen af arbejde og familie, genfordelingen af arbejde, en strategi om lige løn for lige arbejde og børnepasning.
Min sidste bemærkning er, at Stockholm skal være et socialt topmøde, som ikke reducerer alt til arbejdsmarkedspolitik, hvor vigtig den end er, men som også planlægger ruter for fremtiden med hensyn til social sammenhæng og solidaritet. Jeg håber meget, fru rådsformand, at man på topmødet i Stockholm vil påbegynde udarbejdelsen af strategien om åben koordinering i forbindelse med social udelukkelse og social beskyttelse, så det fremtidige belgiske formandskab kan udarbejde klare og ambitiøse målsætninger for denne strategi.
Teksterne er endnu ikke tilfredsstillende, fru rådsformand, men jeg håber, at de manglende stykker i puslespillet vil blive placeret inden mødet.

Mann, Thomas
Hr. formand, ved topmødet i Lissabon lagde EU et godt stykke til sin egen vækst, i det mindste hvad målsætningen angår. Rådet besluttede at skabe den mest dynamiske økonomi i verden. Siden da er der gået et år. Har vi nærmet os målene? Vi er utvivlsomt blevet mere konkurrencedygtige, også inden for de nye teknologier. I medlemsstaterne har man iværksat talrige strukturreformer. Arbejdsløsheden er nedbragt mange steder, men dog langtfra overalt. Der er desværre endnu ikke i tilstrækkelig grad skabt økonomisk og social samhørighed mellem regionerne. Af det svenske rådsformandskab forventer vi et initiativ til udvikling af intelligente instrumenter til at undersøge de kvalitative og kvantitative fremskridt. Benchmarking og kønsspecifikke statistikker skal forsyne os med en viden, der skal evalueres hvert år. Hvad vi bestemt ikke har brug for, er at overtage den svenske sociale samfundsmodel i Europa. Hvad vi derimod har behov for, er effektive foranstaltninger til at øge beskæftigelsesevnen og bedre uddannelsesmuligheder både for unge arbejdstagere og for kvinder, der ønsker at vende tilbage til arbejdsmarkedet, samt for langtidsledige. Socialt ringere stillede skal integreres bedre i arbejdslivet, og forskelsbehandling ved ansættelser og på arbejdspladsen skal stoppes allerede i starten.
Hvor vigtigt det er, at ældre arbejdstagere ikke længere udstødes, har De, hr. rådsformand Prodi, på prisværdig vis fremhævet i dag. Vi skal arbejde og handle på tværs af generationerne, og vi skal overbevise de unge om, at det betaler sig at samarbejde med de ældre om det projekt, at der skal oprettes sociale forsikringssystemer, som kan finansieres, hvilket igen betyder, at der skal være balance i medlemsstaternes budgetter. Til alt dette har vi brug for fuld støtte fra arbejdsmarkedsparterne, og Anne Van Lancker har ret i, at vi også har behov for aftaler mellem dem og ngo'erne, repræsentanter for det civile samfund og naturligvis Europa-Parlamentet.

Hughes
Hr. formand, da jeg kun har halvandet minut, vil jeg kun komme ind på ét punkt, og også det har at gøre med den sociale dialog og arbejdsmarkedets parter. I næste uge i Stockholm, umiddelbart før topmødet, vil der også være et topmøde for arbejdsmarkedets parter. Det vil finde sted midt i noget af en krise for den sociale dialog, eftersom arbejdsgiverne synes at rende fra forsøg på at forhandle bedre arbejdsrettigheder for arbejdstagere, som er ansat via vikarbureauer.
Det er en meget alvorlig sag. I forbindelse med Stockholm-mødet må vi se meget alvorligt på arbejdsmarkedets parters betydning, når det gælder om at øge vores virksomheders fleksibilitet og samtidig sikre arbejdstagere, der befinder sig i eller bevæger sig mellem disse virksomheder. Det er det, der loves os i beskæftigelsesstrategiens søjle om tilpasningsevne, og det, der bør tilvejebringes af Lissabon-processen. Men desværre er virkeligheden i min region og andetsteds i Unionen den, at arbejdstagere, som er ansat via vikarbureauer, befinder sig under meget ugunstige forhold. De betaler prisen for den øgede fleksibilitet for virksomhederne.
Arbejdsgiverne må tvinges til at anerkende deres ansvar. Hvis de er fast besluttede på at rende fra disse forhandlinger, må Kommissionen gøre det absolut klart, at den vil træffe øjeblikkelige lovgivningsmæssige foranstaltninger, og Stockholm-topmødet bør gøre det klart, at Rådet vil gøre alt, hvad det kan, for at fremskynde det lovgivningsinstrument, der skal omfatte arbejdstagere, som er ansat via vikarbureauer.

Villiers
Hr. formand, da den britiske premierminister tog til Lissabon, belærte han ret så arrogant andre europæiske ledere om, hvordan de burde drive deres økonomier. Det er ikke nok for ham at forsøge at kontrollere os derhjemme, han forsøger også at gøre det i Europa. Han vendte tilbage til Det Forenede Kongerige og sagde, at Europa går vores vej, og at han havde ændret dagsordenen. Men så vidt jeg kan se, er den eneste måde, hvorpå Europa følger hr. Blairs dagsorden den, at man overlæsser erhvervslivet med endnu mere bureaukrati og mere regulering og gør Europa til et endnu dyrere sted at drive virksomhed.
Hr. Blairs regering indførte omkring 3.500 regulativer bare sidste år - en rekordstigning. Lektien fra Lissabon er ikke blevet lært i London eller Bruxelles, for vi ser stadig hver dag her i Parlamentet, at der bliver frembragt mere regulering og mere bureaukrati.
Jeg vil opfordre både kommissær Prodi og fru Lindh til at give et eksempel, hvor erhvervslivets byrde er blevet fjernet eller ophævet siden Lissabon, et eksempel på en EU-foranstaltning, der gør det nemmere og ikke vanskeligere og dyrere at beskæftige folk, og et eksempel på et forslag til en regulering, som er blevet droppet, fordi det var for dyrt eller stod i for stort misforhold til de søgte mål.
Jeg håber, at det vil vise sig, at jeg har uret i min vurdering af, at succesraten fra Lissabon er endog meget beskeden. Vi har stadig direktiver om, hvordan man går op ad stiger. Vi har stadig direktiver om græsslåmaskiner, fluorescerende ballast og et om elektrisk affald, som blot er en skat på computere. Hvordan vil det fremme e-økonomien i Europa? Regulering kan virke som omkostningsfrie point til politikere, men nogen må betale regningen. De folk, der betaler regningerne er disse virksomheders kunder, som betaler dem i højere priser, og frem for alt Europas folk, som bliver tvunget ud af deres job.
Jeg vil opfordre Kommissionen og Rådet til at leve op til de smukke ord fra Lissabon med handling: fjern bureaukratiet og frem for alt gør det nemmere, ikke vanskeligere eller dyrere, at beskæftige folk i Europa.

McNally
Hr. formand, hvis vi virkelig ønsker en vidensbaseret økonomi, er der visse forudsætninger, der skal opfyldes: Vi har brug for en kritisk masse af talkyndige og videnskabeligt uddannede borgere på arbejdspladsen, udgifter på mindst 3% af BNP til forskning og udvikling, en forskningsinfrastruktur og ekspertnetværk såvel som et hurtigt system til dissemination og udnyttelse af resultaterne.
Disse forudsætninger er ikke generelt opfyldt i EU, til trods for Lissabon-erklæringen. For det første har vi en stor mangel på folk inden for ingeniør- og naturvidenskab: Omskoling til naturvidenskab er en væsentlig del af livslang uddannelse. For det andet bruger kun to medlemsstater - Sverige til alt held og Finland - mere end 3% af deres BNP på forskning, og de har den industrielle konkurrenceevne, der ledsager denne udgift.
Fremsyn og dissemination vil naturligvis blive hjulpet af det fremtidig sjette rammeprogram og endnu mere af etableringen af det europæiske forskningsområde med dets videnscenternetværkssamarbejde. Uden et engagement fra medlemsstaterne ved Stockholm-topmødet vil den vidensbaserede økonomi ganske simpelt ikke blive til noget. Så jeg siger til medlemsstaterne: "Vi giver bolden over til jer i Stockholm. Hvis I vil have, at det skal blive til noget, så må der penge på bordet ".

Souladakis
Hr. formand, det er et sørgeligt faktum, at den konservative fløj i Europa-Parlamentet har forhindret, at Parlamentet kan deltage direkte i topmødet i Stockholm ved at nedstemme Bullmann-betænkningen under sidste samling, så vi må nøjes med den nuværende erstatning.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm skal bl.a. træffe afgørelser i spørgsmål om uddannelse og forskning. Vi bør fremskynde udviklingen af elektronisk undervisning. Fornyelserne og massemediernes og Internettets nye teknologier kan give en løsning på fjernundervisningen, som vi har brug for ikke kun til elementærundervisning, men også til efteruddannelser samt til en livslang uddannelse.
Ved topmødet i Stockholm skal vi nå frem til en systematisk overvågning af den elektroniske undervisning ved at forbinde de faktorer, som skal kontrollere, at der er lige adgang for såvel elever som ikke-elever til informations- og kommunikationsteknologien, og vi skal bekæmpe de geografiske, sociale og kulturelle uligheder. På den anden side er livslang uddannelse et hovedmiddel for den europæiske økonomi til at få og udvikle de menneskelige ressourcer, som er nødvendige for et videnssamfund. Vi bør påtage os de sociale omkostninger for disse politikker i tillid til, at de giver det største udbytte til gavn for den europæiske social- og kulturmodel.
Endelig skal det europæiske forskningsområde have reelle dimensioner, have substans. For at opnå det skal aktiviteterne og politikkerne på forskningsområdet koordineres, grundforskningen og de banebrydende teknologier skal styrkes. Det er nødvendigt at øge udgifterne, så vi når op på USA's niveau, og desuden skal der være et bedre og mere givtigt forhold mellem forskning og videnskab på den ene side og offentligheden og de europæiske borgere på den anden.

Lindh
Hr. formand, først vil jeg takke for en god forhandling med mange vigtige indlæg forud for topmødet i Stockholm. Lad mig kommentere nogle af spørgsmålene:
Først vil jeg sige til hr. Suominen, at jeg er enig i, at det er vigtigt, at det ikke kun bliver snak, men også handling. Netop derfor tror jeg, at en årligt tilbagevendende evaluering og opfølgning af målene er en ny og enestående proces, som vil føre til, at vi forhåbentlig virkelig bliver bedre til at sørge for, at ord omsættes til handling.
Jeg vil takke hr. Goebbels for det positive billede af Europa. Jeg er enig i, at det også er vigtigt at udbrede opfattelsen og billedet af, at det går godt for Europa. Jeg er enig i, at det er vigtigt, at vi kombinerer økonomiske og sociale og arbejdsmarkedsmæssige foranstaltninger. Det er jo egentlig det, hele denne debat har handlet om. Nogle talere har talt om det økonomiske, andre om det sociale. Det, der gør, at vi faktisk kan modernisere og ikke bare liberalisere Europa, er, at vi formår at kombinere økonomiske reformer og sociale reformer.
Herman Schmid var inde på problemet med, at der skulle være tale om en "højrepolitik", når vi snakker om økonomiske mål og økonomiske reformer. Det kan jeg ikke forstå! Selvfølgelig er det vigtigt for velfærden med en stærk økonomi. Desuden har vi tydeligt prioriteret kampen mod arbejdsløsheden, og vi har understreget betydningen af at sætte beskæftigelsesmålsætningerne i vejret, hvilket jeg betragter som vigtige spørgsmål for Europas fremtid.
Jeg er enig i det, hr. Andersson, fru Van Lancker og fru O'Toole sagde. De understregede, at vi for at være konkurrencedygtige også skal sørge for, at vi satser på uddannelse og sociale forhold. Livslang uddannelse er et vigtigt spørgsmål for Europa. Vores borgere skal have tilstrækkelig uddannelse og dermed opnå en god kompetence. De ældres deltagelse på arbejdsmarkedet har vi allerede talt om. Fru Van Lancker fremhævede også kvindernes stilling på arbejdsmarkedet. Hr. Andersson fremhævede miljøteknikken. Det er alt sammen vigtigt, for at vi skal kunne nå vores mål med hensyn til konkurrenceevnen.
Hr. Harbour klagede over, at jeg ikke kom ind på spørgsmålet om deregulering. I mit indlæg sagde jeg imidlertid, at vi må åbne markederne for el, gas, post, jernbanetrafik og flytrafik, og at vi skal have et fælles marked for finansielle tjenester i 2005 og et fælles marked for risikovillig kapital i 2003. Hvis hr. Harbour ikke betragter det som vigtigt for den økonomiske udvikling i Europa, ved jeg ikke, hvad han betragter som vigtigt.
Thomas Mann var inde på betydningen af, at vi også evaluerer vores mål, hvilket jeg kommenterede i indledningen. Jeg er enig med ham. Derefter er vi måske ikke helt enige med hensyn til den svenske sociale model, men det kan vi vel diskutere senere.
Hr. Hughes kom ind på det vigtige spørgsmål om arbejdspladser, der savner de grundlæggende krav med hensyn til arbejdsret, tryghed og lign. Det gælder f.eks. midlertidigt arbejde i vikarbureauer. Det er et vigtigt spørgsmål, som vi især drøfter nationalt, men som naturligvis også skal diskuteres med henblik på fremtiden. Bl.a. når vi taler om arbejdets kvalitet og betydningen af at opstille sociale mål, tror jeg, at vi også kan få lejlighed til at tage spørgsmålet om midlertidige ansættelsesforhold op inden for rammerne af topmødet i Stockholm.
Jeg vil slutte af med at takke for en god debat. Jeg håber, at vi får et godt møde i Stockholm. Jeg er også overbevist om, at De fra Parlamentets side også fremover vil sørge for, at der bliver tale om handling og ikke bare ord.

Prodi
Fru formand for Rådet, jeg vil blot sige nogle få ord, da jeg mener, at forhandlingen har vist en meget klar linje, nemlig at der er stor generel enighed om det projekt, vi skal gennemføre, at de retningslinjer, der blev udstukket i Lissabon, er meget vigtige, og at det er nødvendigt at fortsætte i samme retning på Rådets møde i Stockholm. Men der var også almindelig enighed om, at det er absolut nødvendigt at sætte tempoet op. Vi går langsomt frem, og vi er gået glip af nogle lejligheder. Derfor vil jeg gerne bede om, fru formand, at vi i fællesskab sætter tempoet op på Rådets møde i Stockholm, og at vi også gør dette på en lidt sammenbidt måde, for selv om vi er enige, sker det alt for tit, at vores løfter ikke bliver indfriet. Med dette løfte og med ønsket om et positivt topmøde vil jeg gerne takke Dem for Deres tale.

Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag i henhold til artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen. Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag ved middagstid.

Forebyggelse af konflikter og krisestyring
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlige forespørgsler til Rådet og Kommissionen (B5-0012/2001) og (B5-0013/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om styrkelse af Unionens kapacitet til forebyggelse af konflikter og civile aspekter ved krisestyring, herunder redegørelser om situationen ved grænsen mellem Forbundsrepublikken Jugoslavien/Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.

Brok
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, tak for muligheden for at afholde denne debat i dag. Trekanten konfliktforebyggelse, civil krisestyring og militære kapaciteter skal nemlig ses i en større sammenhæng, hvor man naturligvis skal sørge for, at konfliktforebyggelse og civil krisestyring har en høj prioritet. Alle tre ting har noget med hinanden at gøre. Man kan kun udøve en troværdig civil krisestyring og forebyggelse, hvis alle parter er bevidste om de militære kapaciteter. På den anden side er videreudvikling af vores muligheder inden for konfliktforebyggelse og krisestyring en betingelse for, at vi aldrig bliver nødt til at anvende militære midler. Derfor skal dette prioriteres så højt.
Efter beslutningerne i Köln, Helsinki og Feira og efter de betingelser, der blev skabt i Nice, er der klare pålæg om, at de civile aspekter af krisestyringen, herunder også udbygning af kapaciteter til planlægning og gennemførelse af politimæssige operationer, samarbejdet med FN og spørgsmålene om kohærens og effektivitet i forbedringen af Unionens politik på dette område skal fremskyndes. Det er her blevet klart for os og bliver igen og igen klart for os, at den nuværende kunstige opgavefordeling - nemlig at noget ligger hos Kommissionen, noget andet hos den højtstående repræsentant - i det lange løb er skadelig, og at man i Rådet på langt sigt bør overveje, om ikke Kommissionens næstformand kunne overtage den fælles styring af dette område med særlige referencer til Rådet for på dette grundlag at opnå en højere grad af kohærens mellem disse tre områder.
Det drejer sig også om, at vi ønsker en undersøgelse af, i hvor høj grad de forskellige kompetencer findes i EU's institutioner. Vi skal forbedre EU's informations- og analysekapacitet. Vi bør efter min mening ikke opbygge dobbelte strukturer, men koordinere ressourcerne i Rådet, Kommissionen, medlemsstaterne og andre institutioner for på denne måde at opnå reelle fordele.
Jeg skal ikke komme ind på alle enkeltheder, men jeg mener, at det i den forbindelse også er meget vigtigt, at Kommissionen i højere grad tager initiativer på disse områder og spiller en central rolle i formuleringen af kriseforebyggelse og krisestyring, for at der på den måde skabes en politisk forståelse for, at kompetencerne skal samles ét sted.
Vi opfordrer kraftigt medlemsstaterne til at stille de nødvendige kapaciteter og ressourcer til rådighed, for at EU hurtigt kan blive klar til at gribe ind på de fire områder, der er defineret i Feira. Det forudsætter bl.a., at der forinden defineres konkrete mål eventuelt kombineret med en tidsplan, som det også var tilfældet ved diskussionen om politistyrkerne.
På eksemplet Kosovo ser vi, hvor nødvendigt det er, at vi har disse kapaciteter, men også, at vi kan handle under fælles styring og koordinering. Selv om Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne i de sidste to, tre år har opnået uhyre positive ting med denne udvikling, er det på den anden side også nødvendigt at sige, at vi på mange områder desværre endnu halter langt bagefter i forhold til de opgaver, vi umiddelbart skal løse. Derfor lægger vi stor vægt på, at vi gør fremskridt her.
Her er det uden tvivl også nødvendigt, at vi foretager den nødvendige koordination med organisationer som FN, OSCE og Europarådet og finansielle institutter som IMF og Verdensbanken og ngo'er. Her skal jeg blot minde om, at det stadig er sådan, at der for Kosovo gælder den gamle vits om, at nu må vi se at finde en koordinator for koordinatorerne. Jeg mener, at der stadig er mange opgaver, der skal løses her, og at vi i betragtning af de problemer, der optræder her - navnlig vedrørende enkeltpersoner - skal overvinde de vanskeligheder, kompetencestridigheder og den forfængelighed, der findes mellem institutionerne. I så fald kan vi udvikle de europæiske kompetencer, som sætter os i stand til at skabe fred og frihed, ikke kun inden for EU, men også i områder uden for EU, og yde et rimeligt bidrag hertil.

Lindh
Hr. formand, hr. Brok, ærede medlemmer, først af alt vil jeg gerne takke hr. Brok, fordi han tager dette væsentlige spørgsmål op. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at svare bredt, også på hvordan vi fra det svenske formandskabs side ser på arbejdet med forebyggelse inden for Unionen.
"Alle mennesker er født frie og lige i værdighed og rettigheder". Sådan indledes FN's menneskerettighedserklæring - hovedhjørnestenen i vores arbejde for det enkelte menneskes frihed, tryghed og værdighed.
I krig og væbnede konflikter ved vi, at alle grundlæggende principper ødelægges. I stedet gælder den stærkes ret gennem våbenmagt og undertrykkelse.
1900-tallet var krigens århundrede med verdenskrigene og krigen i Mellemøsten og på Balkan. Hver gang ringede advarselsklokkerne, men alligevel kom det internationale samfund oftest for sent. Nu kan vi vise, at vi har taget ved lære af fortiden. Ved aktivt at satse på at forebygge væbnede konflikter kan vi bidrage til, at dette århundrede bliver anderledes.
Her har EU en hovedrolle. Lad mig citere, hvad John Hume sagde i Parlamentet, da havde modtaget Nobels fredspris: "Lad os ikke glemme, at EU er det bedste eksempel på konfliktløsninger, vi kender til i verdenshistorien". I dag er konfliktforebyggelse også en central del af den fremvoksende europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
FUSP, sikkerheds- og forsvarspolitikken, hviler på tre ben: militær krisestyring, civil krisestyring og konfliktforebyggelse. Disse tre hænger tæt sammen. Samtidig er forebyggelse andet end militær og civil krisestyring, idet det drejer sig om andet end at reagere på en allerede opstået krise, nemlig om i god tid at fremme de grundlæggende værdier, som vi er enige om: At børn får lov at gå i skole i stedet for i krig, og at demokratiet forankres på alle niveauer.
EU råder over et meget stort antal instrumenter, der kan anvendes til at forebygge væbnede konflikter og håndtere kriser. Vi skal anvende det på en mere gennemtænkt og koordineret måde, både i felten og i Bruxelles. Hele Unionen og alle institutioner skal inddrages i disse spørgsmål. Vi ved allerede, at EU kan yde en vigtig indsats. Vores ubevæbnede kontrollører i Presovo og politimissionen i Albanien er blot to eksempler.
Erfaringerne fra Balkan har tydeligt vist, at konfliktforebyggelse skal bygge på et langsigtet engagement. De grundlæggende årsager til væbnede konflikter skal udryddes. Udviklingssamarbejdet spiller derfor en central rolle. Kommissionens og udviklingsministrenes beslutning om at integrere forebyggelse i udviklingssamarbejdet er af central betydning og skal nu omsættes til praktiske retningslinjer for projekter og programmer. Det gælder om på langt sigt at styrke menneskerettigheder og demokrati og om at finde ud af, hvordan krisestyring og katastrofehjælp går over til at blive udviklingssamarbejde. Kommissionens kommende meddelelse om forebyggelse af konflikter, om menneskerettigheder og demokrati og om katastrofehjælp, genopbygning og udvikling bliver derfor væsentlige.
Vi skal også opdage potentielle konflikter tidligere. Et eksempel er, hvordan vandspørgsmål i dag ofte fører til konflikter. Men lige ved siden af os kan vi også se et tydeligt eksempel på, hvordan EU kan medvirke til, at ressourcer af fælles interesse kan skabe samarbejde og udvikling. Floden, som løber gennem Strasbourg, var tidligere en forgiftet vandstrækning, en grænse. Nu er den en fælles vandvej og fiskevand.
EU skal også udvikle holdbare og effektive partnerskaber med andre vigtige aktører. FN er vores allervigtigste samarbejdspartner. Vi forsøger nu at skabe et langsigtet og tæt samarbejde mellem EU og FN på alle niveauer. På tilsvarende vis styrker vi relationerne med OSCE.
I Afrika vil vi samarbejde med de subregionale organisationer SADC, IGAD og ECOWAS, som også arbejder med konfliktforebyggelse og krisestyring, for at hjælpe dem med at opbygge kapacitet og støtte lokale processer. ECOWAS' moratorium for lette våben er et godt eksempel.
Derudover er vi i færd med at opbygge en fælles ekspertgruppe for konfliktforebyggelse sammen med Canada, og vi udvikler kontakterne med G8-gruppen.
Samarbejdet med andre skal naturligvis drives frem af de virkelige behov og de komparative fordele. Da jeg sammen med hr. Patten og hr. Solana for nylig besøgte det sydlige Kaukasus, var det naturligt at bygge på OSCE's og Europarådets viden om og tilstedeværelse i området. Nu drøfter vi, hvordan EU sammen med OSCE kan udvikle overvågningen af grænsen mod det nordlige Kaukasus. Trojkaens besøg i Kaukasus i februar samt i Israel og Gaza i går og i forgårs er også eksempler på EU's konfliktforebyggende rolle.
Jeg vil også understrege, at forholdet til det civile samfund og til ngo'er er afgørende, hvis det skal lykkes for os.
Hr. formand, der er fremsat en begæring om en rådsudtalelse om situationen i den nordlige del af det tidligere Jugoslavien, og jeg vil gerne tage dette op som et eksempel på, hvordan EU kan arbejde:
Vi har i flere år forsøgt at virke konfliktforebyggende gennem ubevæbnede observatører, gennem bistand til politiske og økonomiske reformer samt til centrale og lokale institutioner, gennem handels- og samarbejdsaftalen af 1998 og gennem den stabiliserings- og associeringsaftale, der ventes underskrevet inden længe.
Den 22. februar kom de første rapporter om, at væbnede albanske grupper var gået ind i den nordlige del af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Der hersker uklarhed om deres hensigter, men der var klar modstand mod ratificeringen af den grænseaftale mellem Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Forbundsrepublikken Jugoslavien, som for nylig blev underskrevet.
For at forebygge yderligere uroligheder etablerede EU og det lokale formandskab i Skopje en tæt dialog med Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering. Trojkaen sammenkaldte de ledende albanske partier og opfordrede dem til at stemme for en ratificering af grænseaftalen, hvilket et flertal også gjorde.
Efter kamphandlingerne, mineeksplosionerne og skudvekslingerne har EU fordømt de voldsomme angreb og opfordret samtlige parter - navnlig repræsentanter for det albanske mindretal i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien - til at tage afstand fra voldshandlingerne. Vi har sagt, at det er vigtigt med et tættere samarbejde og ligeledes hilst samarbejdet mellem KFOR, UNMIK og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens myndigheder velkommen og udtalt støtte til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens suverænitet og territoriale integritet, men samtidig opfordret til tilbageholdenhed.
Det vigtige budskab til befolkningen har været, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens fremtid ligger i en tilnærmelse til Europa og EU, og at stabilitet og sikkerhed er en vigtig forudsætning for dette. Viljen til integration og samarbejde med Europa hos Balkans befolkning gør, at EU kan spille en vigtig rolle - også en vigtig meningsdannende rolle.
Hr. formand, vi har indledt en vigtig proces, når vi nu gennemfører de forslag, som Kommissionen og den høje repræsentant præsenterede i rapporten på Nice-topmødet, og vi håber at kunne gå videre og vedtage et program for konfliktforebyggelse i Göteborg i juni. Ved forberedelserne til dette program vil vi helt sikkert studere forslagene fra Parlamentet, herunder den vigtige Lalumière-beslutning fra i fjor og den beslutning, der bliver vedtaget i morgen.
Til slut har jeg nogle bemærkninger om andre dele af samarbejdet om sikkerheds- og forsvarspolitikken.
Den militære kapacitet har jeg ikke berørt i dag, men jeg mener, at den spiller en vigtig rolle. Bevidstheden om, at EU har en militær kapacitet, spiller også en vigtig rolle for det forebyggende arbejde.
Med hensyn til den civile krisestyring skal vi arbejde videre med det, som Det Europæiske Råd tog op - civilt politi, retsvæsen, civil forvaltning og redningstjenester. Vi arbejder hårdt for at omsætte målet om 5.000 politifolk til konkrete resultater. De enkelte medlemsstater er blevet opfordret til at melde ud med deres nationale bidrag. Den første oversigt udarbejdes i maj. Vi satser meget energi på at udvikle evnen til at planlægge og lede politiindsatser samt på fælles standarder for bl.a. udrustning og uddannelse.
Desuden har vi indledt arbejdet med de øvrige kapacitetsområder - styrkelse af retsvæsen og civil forvaltning under kriser og konflikter, og Rådets arbejdsgruppe for redningstjenester opstiller konkrete mål inden for sit område.
Vi ved jo, at en væbnet konflikt anretter skade på alle vitale funktioner i et samfund. Krisestyring skal derfor omfatte støtte på alle områder, lige fra retsvæsen til håndtering af affald. Menneskerettigheder, internationale aftaler og humanitære principper skal forsvares, ikke mindst hvad angår sikker adgang med hjælpen til ofrene.
Vi vil derfor også indlede diskussioner om andre kapacitetsområder end dem, vi tidligere har identificeret. Observatører og eksperter i menneskerettigheder og nedrustning er eksempler på noget sådant.
Selvfølgelig skal vi også løse spørgsmålene om, hvordan vi opnår en effektiv samordning mellem den civile og militære krisestyring. Vi løser jo næsten altid disse problemer i fællesskab i det praktiske arbejde i felten.
Hvis det skulle ske, at jeg forlader denne forhandling før tiden, vil jeg gerne understrege, at det på ingen måde skyldes, at jeg ikke er interesseret i at høre, hvad Parlamentets medlemmer mener. Men jeg skal til Murmansk for at drøfte de vigtige spørgsmål om nuklear sikkerhed i det nordlige Rusland, og det er ikke så let at komme til Murmansk.

Patten
Jeg bemærker det, det ærede medlem siger om det vanskelige ved at komme til Strasbourg frem for Murmansk, men jeg går ud fra, at én forskel er, at De ikke kan komme til Strasbourg med undervandsbåd.
Det er et stort privilegium for mig at følge efter ministeren, som jeg har tilbragt en god del tid sammen med på trojkabesøg i de sidste par uger med, går jeg ud fra, at håndtere konfliktforebyggelse, og det er mig en glæde at deltage i den debat, der er indledt af det ærede medlem. Vi udvekslede sidst ord i samme generelle retning i Washington for et par dage siden. De har indledt en vigtig debat. Måske vil man undskylde mig, hvis jeg bruger lidt længere end mine tildelte fem minutter til at begynde med og barberer det af det, jeg måtte have at sige i slutningen af debatten. Jeg vil ikke vende tilbage ved afslutningen af debatten, medmindre der er særlige spørgsmål, som folk måtte ønske, at jeg besvarer, hvilket jeg naturligvis i så tilfælde med glæde vil gøre - ikke mindst, da ministeren er fraværende.
Som ministeren mindede os om, er EU ikke nogen novice, når det drejer sig om konfliktforebyggelse, krisestyring og genopbygning efter konflikter. Vi erkender, at konfliktforebyggelse og krisestyring er langsigtede aktiviteter. Alle vores regionale samarbejdsprogrammer, Cards, Alure-programmet for Latinamerika, Phare, Meda, Tacis m.v., Cotonou-aftalen såvel som vores førtiltrædelsesstrategier og stabiliserings-, associerings- og samarbejdsaftaler med tredjelande, indeholder bestemmelser om konfliktforebyggelse og krisestyring. Genopbygningsprogrammer såsom det program, vi havde i Rwanda efter folkemordet, økonomiske genopbygningsprogrammer som det, vi har i Kosovo i dag, bilaterale bistandsprogrammer baseret på fredsaftaler såsom dem, vi har i Guatemala og El Salvador, er praktiske eksempler på, hvordan vi hver dag hjælper med at forebygge konflikt og skabe fred rundt omkring i verden.
Der er ingen, der bestrider, at nyere historie på Balkan, i Afrika og andetsteds har lært os, at vi har brug for at klæde os bedre på til at forsøge at forhindre udbrud af voldelige konflikter og reagere mere effektivt, når de forekommer. Vi har taget en række vigtige nye initiativer med hensyn til konfliktforebyggelse. I december sidste år forelagde Kommissionen og den højtstående repræsentant sammen en rapport for Rådet i Nice med henstillinger om forbedringer. Vi fokuserede bl.a. på at udvikle bedre analysemetoder, en tættere koordinering inden for Unionen og en mere effektiv koordinering med vores internationale partnere - og dette følger et punkt, som min ærede ven bragte op - navnlig FN og OSCE.
Vi samarbejder nu med den højtstående repræsentant om en opfølgning af henstillingerne i Nice-rapporten. Vi ser på udviklingen af konfliktindikatorer og varslingssystemer, således at vi kan rette vores opmærksomhed meget bedre på lande eller regioner i vanskeligheder. Vi ser også på, hvordan FUSP-instrumenter såsom politisk dialog kan tilpasses, således at de er mere robuste, fleksible og betimelige. Kommissionen samarbejder med formandskabet om det handlingsprogram, som formandskabet, som ministeren gjorde klart, vil forelægge ved Det Europæiske Råds møde i juni.
Kommissionen er også i gang med at udarbejde en meddelelse om konfliktforebyggelse, som vi vil forelægge for Rådet i april. Denne meddelelse vil navnlig fokusere på at tackle de underliggende årsager til konflikter via Fællesskabets instrumenter for bistand og udvikling til tredjelande. Vi vil fremsætte forslag om f.eks. at indbygge målet om fred og demokratisk stabilitet mere klart i vores bistandsprogrammer. Vi vil i fremtiden lægge mere vægt på støtte til etablering af stabile institutioner og retsprincipper, herunder naturligvis politi og retspleje. Vi vil også gennem vores bistandsprogrammer sikre, at vi tager hensyn til indikatorer for politisk udstødelse, etnisk, social eller regional marginalisering, miljøforringelse og andre faktorer, der kan bidrage til voldelige konflikter.
Vi har i sinde at bidrage til internationale initiativer, f.eks. via G8 og OECD, om spørgsmål som international kriminalitet, diamanthandel, narkotikahandel og børnesoldater. Vi må også fuldt ud udnytte andre midler såsom handelspolitiske instrumenter og handels- og samarbejdsaftaler, eller vores færdigheder hvad angår uddannelse af grænsepoliti, toldbistandsmissioner - som har været en så stor succes på Balkan - eller ekspertise om indvandring og social- eller miljøpolitik. Jeg ser frem til at vende tilbage her til Parlamentet for at forelægge meddelelsen, når den først er blevet færdiggjort. Men jeg er stærkt bevidst om, at begivenhederne i den virkelige verden ikke er sat i stå, mens vi arbejder med disse spørgsmål. I det sydlige Serbien og på Kosovos grænse til Makedonien har vi et eksempel fra det virkelige liv på en krise, som det er nødvendigt at styre, som ministeren sagde, og en yderligere konflikt, som må forebygges.
Lad mig udtrykke mig helt klart. Hvis det ikke tackles med fast hånd og meget snart, vil det, der sker ved disse to grænser, true med at vende mange af de seneste meget glædelige fremskridt, der er gjort i regionen. Nye konflikter truer, og ny ustabilitet truer, ligesom vi er ved at lægge disse ting bag os på Balkan. De regulære militære sikkerhedsspørgsmål er det rent ud sagt op til Rådet at ordne og frem for alt NATO, ikke Europa-Kommissionen. Jeg ved, hvor meget formandskabet, ministeren og min kollega, Javier Solana, har arbejdet med disse spørgsmål, og det samme har NATO. Jeg bifalder i høj grad den våbenhvile, der blev forhandlet i mandags i Presovo-dalen. Jeg håber inderligt, at den vil holde.
Jeg har imidlertid været besluttet på, at Kommissionen bør bidrage så hurtigt og fuldt ud som muligt med at støtte de videre bestræbelser på at tackle denne krise både i det sydlige Serbien og på grænsen til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Som Parlamentet sikkert ved, har vi allerede bebudet, at vi er rede til at yde omkring en million euro i bistand til det sydlige Serbien, til Presovo-dalen. Vi har stillet endnu 900.000 euro til rådighed og er blevet enige med premierminister Covic af Serbien og den lokale borgmester om 24 projekter. De 24 projekter er projekter inden for sådanne områder som vandforbedring og forbedring af skoler, som vi også er rede til at gennemføre. Det øger vores umiddelbare bistand til næsten to millioner euro. Jeg mener, at det er denne måde er den rette til at støtte premierminister Covics forpligtelse til at forsøge at løse disse problemer via dialog frem for konflikt. Vi er også rede til at bruge nogle af de 240 millioner euro, som vi yder Serbien i år i genopbygningsbistand, til at gøre mere i Presovo-dalen.
Vi har stadig lang vej at gå med at øge vores kapacitet, når det gælder om at kunne reagere på kriser på kort sigt. Jeg vil karakterisere de udfordringer, vi står over for, under tre overskrifter. Vi må for det første reagere hurtigere på krisesituationer. Kommissionen er i færd med at imødegå denne udfordring. Som Parlamentet ved, er vi i gang med en reformproces, hvad angår vores bistand til tredjelande, som vil betyde, at vi vil blive i stand til at levere bistand hurtigere og mere effektivt på tværs af alle Fællesskabets bistandsprogrammer. I sidste måned vedtog Rådet også på vores initiativ forordningen om oprettelse af en særlig udrykningsordning.
For det andet må vi være i stand til at mønstre egnet personel i et tilstrækkeligt antal, hvilket er et reelt problem og en udfordring for os alle. Den særlige udrykningsordning vil give Kommissionen mulighed for at gøre dette, og vi vil snarest begynde at forhandle rammekontrakter med henblik herpå med medlemsstater, internationale organisationer, ngo'er og andre. Det største problem, vi har på dette område, er imidlertid mangelen på ordentligt kvalificeret og tilgængeligt personel i medlemsstaterne. Det er et problem, som ikke kun Unionen, men også FN, OSCE og andre organer involveret i internationale fredsmissioner, har.
Efter Kommissionens opfattelse er den bedste måde at opbygge Unionens kapacitet på dette område at udvikle fælles rekrutteringsstandarder og træningsprogrammer. Kommissionen tilskynder medlemsstaterne til at samarbejde med hinanden og med FN og OSCE og er rede til at støtte træningsprogrammer med fællesskabsmidler.
For det tredje og sidste må vi udvikle en mere effektiv koordinering. Efter Kommissionens opfattelse kræver en effektiv krisestyring ikke nødvendigvis større ændringer i de eksisterende beslutningsprocedurer, der er fastsat i traktaten. Det kræver etablering af forbedrede ordninger for den daglige koordinering på hovedkvartersplan, i felten og mellem felten og hovedkvarteret.
Kommissionen er for sin del rede til at foretage en intern omstrukturering med henblik på at sikre en bedre koordinering af fællesskabsinstrumenterne i krisesituationer. Kommissionen har oprettet en konfliktforebyggelses- og krisestyringsenhed. Inden for denne enhed har Kommissionen til hensigt at etablere en krisestyringscelle og et knudepunkt for Rådets krisecenter. Denne krisestyringscelle bør være operationel inden sommer.
Vi har desuden i forbindelse med den igangværende debat i Rådet om krisestyringsprocedurer foreslået Rådet, at den koordineringsmekanisme, der er tilvejebragt i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Helsinki, bør introduceres igen. Vi er rede til at spille vores fulde rolle, for at denne mekanisme kan komme til at fungere.
Endelig har Kommissionen med hensyn til både konfliktforebyggelse og civil krisestyring til hensigt i nært samarbejde med Rådets Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité at spille en aktiv rolle med at bistå med at videreføre indsatsen inden for dette område sammen med Rådet. Vi ønsker at samarbejde med den højtstående repræsentant, den politiske enhed og Rådets sekretariat i denne ånd. Vi ønsker et nært samarbejde med Parlamentet såvel som Rådet om disse spørgsmål. Vi vil helt bestemt holde Parlamentet fuldt orienteret. Jeg håber inderligt, at den meddelelse, som vi introducerer i april, vil tilvejebringe et fokus for en debat, som giver os lejlighed til på en mere kreativ og konstruktiv måde at samle det ansvar, som ligger på Kommissionen, og som vi er blevet enige om at dele på europæisk plan. Vi kan tage initiativer på dette område, som ingen andre kan, og hvis vi gør det på en konstruktiv måde, vil vi føre etableringen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ud i livet.

Gahler
Hr. formand, fru udenrigsminister, hr. kommissær, først skal jeg bringe en undskyldning fra min kollega Doris Pack, vores førende ekspert i kriseregionen. Hun er på vej til Sarajevo og har bedt mig om at være sin stedfortræder her.
I kriseregionen er civil krisestyring og konfliktforebyggelse faktisk helt akut igen blevet aktuelt, og vi håber, at vi ikke skal gøre brug af den tredje mulighed, nemlig at føre bevis for vores militære kapacitet. Udviklingen i regionen er både positiv og helt aktuelt også negativ, og jeg mener, at vi tager højde for begge dele i Parlamentets kompromisbeslutning, som vi skal stemme om i morgen.
Som positivt kan jeg anføre, at det faktisk i de sidste år er lykkedes at bevare freden i Makedonien, og hr. Georgievskis regering har også ydet et særligt bidrag ved, at den politisk har optaget repræsentanter for det albanske mindretal i koalitionsregeringen. Ved nærmere øjesyn ser man, at dette ikke kun er en tom formalitet, men at også mange vigtige poster i Makedonien er besat af medlemmer af det derværende mindretal. Så meget mere er vi forpligtet til at sørge for stabilitet i dette land, og det er en god nyhed, at der nu på femte dag igen er relativt roligt, også i Tanusevci, den landsby, som midlertidigt var besat af ekstremister fra UCK.
Lad mig dog også i den forbindelse nævne et andet punkt. Også i Kroatien er der sket en positiv udvikling, og den nuværende kroatiske regering ledet af hr. Mesic er - i modsætning til den foregående regering - i hvert fald ikke under mistanke for at støtte de kroatiske ekstremister i Hercegovina, som vil hindre en positiv udvikling i statsdannelsen Bosnien-Hercegovina og forsøge at udråbe en selvstændig stat. For så vidt er det også berettiget at opfordre HDZ i Hercegovina til at afstå fra sådanne tilbøjeligheder.
Vi har som bevis på tillid - og jeg mener, som berettiget bevis på tillid - til den nye jugoslaviske regering tilladt, at der igen patruljerer jugoslaviske tropper i Presovo-dalen for at holde UCK's ekstremister dér under kontrol, og som modydelse hertil har også NATO forstærket grænsekontrollerne. Det er efter min mening et vigtigt punkt.
Men hvad skal vi gøre, når vi kræver af de kommunale repræsentanter i Kosovo og af de lokale myndigheder, at de skal kæmpe mod ekstremisterne? Jeg mener, at det i den forbindelse er vigtigt at sige, at vi skal styrke de moderate kræfters legitimitet i Kosovo, og hr. Rugova - for blot at nævne et enkelt navn - styrker vi ved at gøre det muligt at afholde valg i Kosovo. Jeg mener, at det er et vigtigt politisk punkt. Ellers kan UCK hævde, at de har større indflydelse, end de rent faktisk har. Hvis vi bevæger os i den retning, mener jeg, det er en god udvikling.

Van den Berg
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg for det første gerne takke det svenske formandskab for Rådets redegørelse. Det er klart, at en civil strategi bliver en helt ny del af konfliktforebyggelsen og udenrigspolitikken. Jeg vil endvidere gerne takke hr. Patten, der meget klart har redegjort for, hvor vigtigt det er, at vi kan skaffe human resources med et virkeligt indhold.
Jeg starter med et praktisk punkt. Den Socialdemokratiske Gruppe har i sine ændringsforslag tilføjet et nyt punkt til spørgsmålet om den lille våbenhandel. Dette spørgsmål behandles på PrepCom, som finder sted fra den 19. marts til slutningen af denne måned i New York. Det bliver et afgørende møde.
EU's medlemsstater er naturligvis meget involverede. Vi ved, at der er en adfærdskodeks, men også, at vi ikke altid lige standhaftigt forsøger at implementere reglerne. Europas rolle på mødet i New York bliver meget vigtig. Der mangler stadigvæk en række vigtige punkter i handlingsplanen. Dem har vi taget med i vores ændringsforslag, som vi håber bliver vedtaget i morgen i beslutningsforslaget, så Europa på det punkt sender et klart signal.
For ca. 100 år siden i starten af det forrige århundrede krævede konflikterne lige så mange ofre blandt soldaterne som den dag i dag blandt borgerne. Der er mere end 100 konflikter. De fleste er af civil karakter og har en etnisk og regional karakter. Det faktum alene retfærdiggør helt vores konfliktforebyggelsesstrategi, men tvinger os endvidere til at indse, hvor kompleks strategien er. Det er ikke længere et spørgsmål om diplomati i klassisk henseende. En hel skala af midler er indblandet. Det er en opgave på langt sigt, som ikke udelukkende kan gennemføres af en bestemt gruppe og ikke af andre, og det har ikke altid været Europas stærkeste punkt, hverken i fortiden eller nu. Den Socialdemokratiske Gruppe mener, at vi i den forbindelse står over for en stor udfordring med at opnå et resultat, hvormed Europa kan profilere sig på en ny måde.

Nicholson of Winterbourne
Hr. formand, som det er blevet nævnt, finder denne vigtige debat sted, samtidig med at der finder yderligere kriser sted på grænsen mellem Kosovo og Makedonien. Derfor må jeg først og fremmest understrege det aktuelle behov for samarbejde mellem NATO og EU.
Den særlige udrykningsstyrke, den særlige udrykningsordning og det civile fredskorps skal supplere NATO. Ja, det er rent faktisk understreget i artikel 8 i Rådets (almindelige anliggender) bemærkninger til det internationale samarbejde.
Som minister Lindh nævnte, udfører soldater i dag fredsskabende fællesskabsaktiviteter. Det er nu vanskeligt at se overgangen mellem freds- og krigsaktiviteter. EU skal supplere NATO. Jeg henstiller til, at Ministerrådet og Kommissionen kommer med bemærkninger til dette punkt.
Tackling af underliggende årsager er et andet problem. Samfundet destabiliseres voldsomt af organiseret kriminalitet. Kan Kommissionen og ministrene garantere, at de vil tackle dette på tværs af grænser via Interpol og med mekanismer som Scotland Yards pædofilienhed?
Kapacitetsopbygning er et andet meget vigtigt punkt. Når vi ser på Pristina, ser vi, at hospitalet er under stort pres. Er det ikke nødvendigt, at den nye AIDCO-organisation, som Kommissionen har etableret, opbygger kapaciteten inden for de lægelige og uddannelsesrelaterede professioner?
Lokale fagfolk opretholder det civile samfund, men under pres. Hvor fremragende ngo'erne end måtte være, er lokale fagfolk, navnlig inden for uddannelse og medicin, da bestemt meget vigtige. Jeg henstiller til Kommissionen, at den støtter disse funktioner.
Og endelig er der naturligvis ansvarlighed. Jeg mener helt bestemt, og det er jeg sikker på, at alle her også gør, at den bedste af alle konfliktforebyggelsesmekanismer er et fuldt ud fungerende Parlament. Jeg henstiller til dem, der er til stede her, at sørge for, at Europa-Parlamentet spiller sin fulde rolle, ikke kun i konfliktforebyggelse, men også med at sikre, at den særlige udrykningsstyrke har et endeligt ansvar over for Parlamentet her såvel som over for de nationale parlamenter, Ministerrådet og Kommissionen.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, fru formand for Rådet, fredens omkostninger er betydeligt lavere end krigens omkostninger. Det understreger, at den ikke-militære konfliktforebyggelse bør have en central betydning i udenrigspolitikken. Det har Kosovo-konflikten været et eksempel på. Omkostningerne efter krigen får hver gang EU's budget til at vakle. De overstiger mange gange det, 2000 OSCE-observatører eller et stabilitetsprogram for Kosovo-regionen i begyndelsen af 90'erne ville have kostet.
Eksemplet Kosovo viser os også, at civil konfliktstyring skal indsættes tidligt. Den kræver tid, og den er ikke særlig opsigtsvækkende. Konfliktforebyggelse kræver i dag ikke kun politiske instrumenter, men også økonomiske instrumenter, sociale foranstaltninger og økologiske foranstaltninger. EU har dette potentiale. EU kunne spille en betydelig rolle i forebyggelsen og løsningen af konflikter i verden. EU har det største indre marked, økonomisk styrke og kan planlægge økonomisk samarbejde. EU besidder et stort spektrum af historiske og kulturelle erfaringer og råder over et diplomatisk korps på internationalt plan, men spiller ikke en førende rolle i forebyggelsen af konflikter i verden, fordi vi deler denne kapacitet op i 15 plus 1 med hver deres små særinteresser, og det er det centrale problem. Den europæiske konfliktforebyggelse har behov for et europæisk centrum, en Kommission og et ...
(Formanden afbrød taleren)

Marset Campos
Hr. formand, vores gruppe ser positivt på det initiativ, der har til formål at give EU en større rolle i forbindelse med konfliktforebyggelse, og den afventer med spænding og interesse den meddelelse, som Kommissionen ifølge hr. Patten vil forelægge i næste måned.
Erfaringen viser, at der er nogle vanskeligheder, som vi bør tage i betragtning. Selv om vi derfor samlet er enige i hr. Broks mundtlige forespørgsel og anerkender, at han har påtaget sig et kollektivt arbejde i Udvalget om Udenrigsanliggender, er der et konkret punkt, der bekymrer os, og som er netop det modsatte af det, fru Nicholson sagde. Vi mener faktisk, at omtalen af NATO i både betragtning D og punkt 8 er uheldig, fordi NATO har været en af hovedårsagerne til problemer mange steder, som f.eks. i det tidligere Jugoslavien, i Kosovo og i Cypern, da det blev invaderet af Tyrkiet. Derfor er vores støtte ikke ubetinget.
Denne mundtlige forespørgsel har også et vigtigt formål, nemlig at påpege de samlede sociale og økonomiske forhold, der kan gå forud for konflikter. Vi skal være vågne over for situationer, der kan opstå i morgen eller i overmorgen. Der er i øjeblikket en meget eksplosiv situation i Vestsahara, som myndighederne ikke vil anerkende, og som burde give anledning til stor bekymring i EU. Det samme kan siges om Israel og Palæstina, hvor der når som helst kan bryde en krise ud med alvorlige følger for os.
Vi ønsker ikke at optræde som USA, som, når der er et problem - f.eks. i Colombia - i stedet for at fremme en forhandlet løsning baseret på dialog sender flere soldater, flere fly, mere krigsmateriel og dermed forværrer situationen. Vi ønsker, at Europa skal fremme stabilitet, fred og forhandlede løsninger på konflikter. Derfor mener vi, at vi i forbindelse med den konflikt, der nu er ved at opstå mellem Makedonien og Kosovo, først og fremmest bør bekymre os om den velvilje, hvormed amerikanerne i området har modtaget UCK-styrkernes skridt, og dernæst bør vi anerkende og støtte Makedoniens bestræbelser på at opnå en grænseaftale og fordømme terrorismen.

Poli Bortone
Hr. formand, kære kolleger, de begivenheder, der har fundet sted i de sidste par timer, bekymrer os dybt.
Europa gør en stor fredsbevarende indsats i Sydøsteuropa, og mange enkelte lande gør det samme ved hjælp af deres finansielle støtte og samarbejde.
Men freden har desværre lange udsigter, og korruptionen er faktisk blevet værre. Hvis der afholdes valg, er de ofte blottet for gennemsigtighed, og udvandringen fra Kosovo, Montenegro og Albanien er blevet alt for massiv. Den har medført en dårlig fordeling, når det gælder dem, der er blevet tilbage i området.
EU burde sandsynligvis gøre en større indsats for at lette udvandrernes tilbagevenden til området, så det bliver beboet af ivrige befolkninger, som virkelig ønsker at starte forfra og indlede en proces, der skaber fred og ro i deres område.
Der er således ikke kun tale om et problem, der vedrører den militære sikkerhed ved grænserne. De etniske minoriteter bliver hele tiden mere krævende og voldelige over for indbyggerne og fredsstyrkerne. Dette viser de lokale regeringers stadig meget tydelige sårbarhed - det gælder navnlig den albanske regering, som også i højere grad burde sikre oppositionens rettigheder - og de skrøbelige forbindelser til EU og visse ikke-statslige organisationer.
Vi er af den opfattelse, at der skal findes en politisk løsning på Balkan-krisen. Denne løsning skal dog ledsages af en fuldstændig og gennemsigtig stadfæstelse af rettighederne og af et reelt ønske om en fysisk og psykisk genopbygning.
EU skal gøre den størst mulige indsats for, at man når målsætningerne om fred og stabilitet på Balkan. EU skal dog gøre stadig tydeligere opmærksom på, at den reelle finansielle støtte kun kan være betinget af, at disse målsætninger nås på kort tid og uden yderligere eftergivenhed fra vores side.

Dupuis
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg deler slet ikke fru Lindhs synspunkter, når hun taler om "erfaringen fra Balkan". Det, der sker i Makedonien i dag, viser, at vi intet har set eller hørt, intet har lært. Eller snarere De har intet set eller hørt, intet lært.
Det, der sker i Makedonien i dag, sker i Makedonien, og det tjener intet formål at søge alibier og sige, som mange gør, at krisen hidrører fra Kosovo, at den skyldes de tidligere UCK-medlemmer, der er overført til Makedonien. Krisen i Makedonien er en krise, som er opstået og har udviklet sig på grund af vores reelt manglende politik i forhold til Makedonien i de sidste 10 år.
Vores kolleger i Den Socialdemokratiske Gruppe vil erindre, at fru Pack og jeg gentagne gange har peget på vigtigheden af et tilsyneladende marginalt projekt, som de socialdemokratiske og kommunistiske kolleger betragtede med en vis nedladenhed, nemlig projektet om et universitet i Tetovo. Projektet var af afgørende betydning for at fjerne en af de frustrationer, der prægede albanerne i Makedonien. Vi mødte en nedladende holdning, som det også var tilfældet, da vi for 15 år siden i Europa-Parlamentet begærede det daværende Jugoslavien optaget i Det Europæiske Fællesskab, idet vi så det som den eneste mulighed for at undgå den sprængning, der blev en realitet nogle år senere.
Det er den albanske befolknings frustrationer, det drejer sig om, og disse frustrationer er langtfra af ny dato. Først med hr. Georgievskis regering blev der gjort et første forsøg på at imødegå disse. Makedoniens første otte år som uafhængig republik gav i virkeligheden blot ny næring til disse frustrationer under hr. Crvenkovskis socialdemokratiske regering, som i bogstaveligste forstand købte nogle albanere ved at tilbyde dem mindre betydende poster i regeringen og tilbyde dem enkelte ambassadørposter.
Til gengæld har hr. Georgievskis regering utvivlsomt reddet Makedonien fra en gigantisk katastrofe ved at give hr. Xhaferis parti plads i sin regering. Vores socialdemokratiske kolleger anså ganske vist hr. Xhaferi for at være ekstremist, men de må have mistet mælet, da de så, hvilken rolle hr. Xhaferi spillede i forbindelse med krisen i 1999, hvor flere hundrede tusinde kosovoalbanere blev fordrevet fra Kosovo af Milosevics forbryderiske styre. Makedonien var tæt på en sprængning. Når denne ikke indtraf, skyldtes det "ekstremisten" Xhaferi. Og når der fortsat ikke er sket nogen sprængning, skyldes det fortsat især hr. Xhaferis indsats. Det skyldes afgjort ikke vores indsats. Det skyldes ikke EU's indsats.
Kommissær Patten har nu taget sagen op. Spørgsmålet om universitetet i Tetovo skulle være løst. Der er imidlertid grund til at påpege, at sagen er presserende, idet det drejer sig om 6.000 studerende, som skulle kunne overføres til dette nye officielle universitet. I modsat fald vil de ikke have mulighed for at opnå ligestilling af eksaminer. Sker det ikke inden årets udgang, vil der være endnu 6.000 fortvivlede personer, som vil bidrage til yderligere at skærpe den krise, vi i så høj grad har bidraget til i de seneste år.
Det er situationen i Makedonien. I dag er situationen endnu værre, fordi den ikke blot er kendetegnet ved den albanske befolknings frustrationer, men også den makedonske modparts stærke bekymring. Hvor vi tidligere kunne tænke i gradvise løsninger, eksempelvis føromtalte universitet, og forestille os en langsomt fremadskridende demontering af den slavisk-makedonske nationalstat med henblik på at skabe en føderal stat, er der i dag behov for at sætte tempoet op og foreslå vores makedonske samtalepartnere nye og mere vidtgående løsningsmodeller for at tage højde for såvel albanernes frustrationer som den slavisk-makedonske befolknings alvorlige bekymring.
Hvad angår forebyggelsen af konflikter i denne sammenhæng, må vi konstatere, at vi i 10 år har oplevet en helt uacceptabel optræden fra vores græske venners og kollegers side. Deres optræden er ikke fremadrettet. De prøver ikke at overbevise den græske befolkning om, at der er behov for med navnet Makedonien at give den makedonske befolkning en identitet - det være sig den albanske eller den slavisk-makedonske befolkning. I stedet blokerer de på skamløs vis, for at sige det pænt, for enhver proces, som omsider kunne sikre makedonerne en republik ved navn Makedonien - og ikke Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, fru rådsformand. Det var måske på tide, man i Rådet forsøgte at overbevise den græske repræsentant, således at problemet omsider kunne finde sin løsning og Makedonien sikres den fulde ret til dette navn.
Dette er situationen. Det er efter min mening påtrængende nødvendigt, at der skrides til handling, at udviklingen fremmes. Det er påtrængende nødvendigt at give såvel den makedonske som den albansktalende befolkning i Makedonien håbet tilbage.

Oostlander
Hr. formand, jeg er helt enig med hr. Dupuis på en række punkter og på andre helt uenig. Det er godt, at to punkter er på dagsordenen på dette møde, nemlig opbygningen af civil kapacitet til at styre konflikter og de konflikter, som spiller en rolle i Makedonien. For hvad er det, vi allerede længe har set dernede? At Makedonien er en skrøbelig stat, som kun holdes sammen takket være præsidenters og regeringslederes fornuft, især de nuværende, og en række politiske ledere, som sammen laver koalitioner og ikke opdeler staten Makedonien. For 10 år siden fortalte de makedonske albanere os allerede, hvor de mente, at de var i flertal. Hvis man tænker sådan, tænker man allerede på etnisk udrensning. Så langt må det bestemt ikke komme.
Derfor er det meget vigtigt, at vi især ad civil vej gør noget ved dette, sådan som det i øjeblikket foregår under ledelse af hr. Patten. Jeg er ligeledes meget tilfreds med rådsformand Lindhs alvorlige indlæg herom. Og det gør vi ikke kun med de almindelige midler, men med alle midler, som skal anvendes koordineret. Hertil hører især de midler, som også appellerer til befolkningens følelser, som kan sørge for, at borgernes mentalitet forandres. Punkt 7 i beslutningsforslaget drejer sig om bedre information, f.eks. via radio og tv. Det emne har tit været på Parlamentets dagsorden, også under de bosniske krige, fordi radio og tv i høj grad påvirker folks holdninger, og hvordan de forholder sig til hinanden. Det er meget vigtigt, at dette våben også sættes ind som en af de civile kanaler, ikke kun gennem de uafhængige medier dernede, men om nødvendigt også gennem Unionens uafhængige indsats, så man virkelig kan påvirke befolkningen og gøre op med den frygtelige etniske holdning, som forpester hele Balkan.
Hr. formand, jeg er meget glad for, at der klart er redegjort for, hvad der allerede gøres. Det er vigtigt, at det offentliggøres. Kommissionens handlinger i Presovo-dalen er meget vigtige, og jeg håber, at hr. Patten også ved, hvad der skal gøres i de andre grænseområder.

Lalumière
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, de spørgsmål, der rejses af hr. Brok på vegne af Udvalget om Udenrigsanliggender, kommer som kaldet tre måneder efter vedtagelsen af betænkningen om en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik, som jeg havde fornøjelsen af at fremlægge for Europa-Parlamentet.
Det er vigtigt at vide, hvad det svenske formandskab og Kommissionen har foretaget sig siden da, eftersom der blev afgivet løfter i særdeleshed vedrørende de civile aspekter i forbindelse med krisestyring. Idet jeg takker rådsformanden og kommissæren for de oplysninger, vi allerede nu har modtaget, må jeg erkende, at jeg personlig føler en vis bekymring. Efter at have arbejdet sammen med eller inden for organisationer som OSCE eller Europarådet, som begge tager sigte på konfliktforebyggelse og civil krisestyring, ved jeg af erfaring, med hvilken spagfærdighed medlemslandene støtter disses indsats. Jeg tænker ikke blot på de manglende finansielle ressourcer. EU råder i denne sammenhæng lykkeligvis over betydelige ressourcer. Men det er selvsagt afgørende, at de anvendes på sammenhængende og koordineret vis.
Jeg tænker først og fremmest på den manglende politiske støtte. Hvad kan en international organisation udrette? Hvad kan EU udrette, hvis medlemsstaternes analyser ikke stemmer overens, hvis de forfølger forskellige mål eller slet ikke har noget mål, og hvis medlemsstaterne tøver med at træffe afgørelser? Krigen på Balkan rummer eksempler på alle disse mangler - og undertiden tragiske eksempler.
Fru rådsformand, hr. kommissær, jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet gerne så, at Rådets medlemmer klart viste vilje til at yde den politiske støtte, som er en forudsætning, hvis konfliktforebyggelsen ikke skal udvandes og blot antage form af spredte aktioner beroende på velvilje.

Maes
Hr. formand, indtil nu har konfliktforebyggelse ikke været en rigtig prioritering. I forbindelse med militær indgriben stilles der allerede mandskaber og midler i udsigt, men vi er åbenbart endnu ikke så vidt med hensyn til forebyggelse. Vi ser frem til april. Hovedspørgsmålet er fortsat, som fru Lalumière sagde, om Unionen vil være tilstrækkelig beslutsom, når det drejer sig om forebyggelse. I det tidligere Jugoslavien har vi i lang tid ikke kunnet forebygge konflikterne. Men af og til har konfliktforebyggelsen også været katastrofal. Jeg henviser til de mange afrikanske eksempler, især Rwanda. De mandater, som forebyggelse udarbejdes på grundlag af, skal være tilstrækkelige til at være foran konflikten. De skal være proaktive og tillade krisestyring.
Hr. kommissær, De taler om hele det korps, som vi skal oprette. Men vores udgangspunkt skal for det første bygge på en korrekt forståelse af de dybere baggrunde og årsager til konflikterne. De skyldes ofte underudvikling og forsømmelse eller undertrykkelse af visse regioner, religioner, kulturer og etniske mindretal. Det er en frugtbar basis for ulovlig våbenhandel og banditter. Lad os derfor ikke glemme integreret udviklingssamarbejde som et middel til at gøre noget ved de dybere årsager til konflikterne.

Papayannakis
Hr. formand, inden for afværgelse og styring af kriser kan hverken de fleste af medlemsstaternes ledelse eller selve EU fremvise nogle gode papirer, og de kan heller ikke give ret mange garantier for fremtiden. Den tragiske situation, som Balkan befinder sig i, viser det tydeligt, skulle jeg mene. Vi siger, at vi vil forbedre alle disse ting. Gid det var så vel.
I dag er forholdene meget konkrete. Vi har ikke brug for generaliseringer, fornærmelser eller hentydninger. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er i fare på grund af en række kræfter, statslige eller politiske, som ikke vil anerkende den endelige udformning af landets grænser. Så simpelt er det. Deraf stammer alle de andre ting, og derfor sås der tvivl om selve landets eksistens.
Hvis De altså gerne vil afværge kriser og styre den allerede eksisterende krise, så sig tydeligt, at FN's resolution 1244 har fuldstændig gyldighed. Kræv, at KFOR-styrkerne gør deres arbejde i hele Kosovo, at de kontrollerer grænserne, skrider til arrestationer og stiller personer for retten i samarbejde med repræsentanterne for FN. Fortæl endnu tydeligere, at den grænseaftale mellem Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, som blev underskrevet den 24. februar, er gældende, at den er juridisk bindende, og at alle nabolandene skal respektere den til punkt og prikke, og at den er kriteriet for vores forhold til dem og for den økonomiske hjælp, som De med så stor stolthed fortalte os, at De yder, selv om den på ingen måde er tilstrækkelig.

Crowley
Hr. formand, i den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg ikke komme ind på nogle af de punkter, der allerede er blevet rejst. Konfliktløsning og -forebyggelse kræver imidlertid investering. Og det er ikke kun investering i henseende til teorier og historiestudier og -viden, men også finansielle investeringer for at forsøge at sikre, at årsagerne til konflikt anerkendes. Nogle af årsagerne med hensyn til etnisk og religiøs oprindelse m.v. er allerede blevet nævnt. Men der er også økonomiske årsager. Det område, som EU har været involveret i i de senere år, hvor den har haft størst succes med konfliktforebyggelse, var i byen Mostar. Selv om det ikke lykkedes i sidste ende, var den form for investering, vi startede ud med at lægge i Mostar, meget succesfuld.
Når vi nu ser fremad mod en række konflikter og regional usikkerhed, må vi sikre os, at vi har kapaciteten til at imødegå dem. Irland ville være stolt af at tage del i en særlig udrykningsstyrke med en humanitær og fredsskabende rolle, men den og NATO må ikke være det eneste, der gøres. Konfliktløsning og forebyggelse kræver dialog, og modstanderne må bringes sammen. Man må skabe fred med sin fjende, ikke med sin ven. Der er et ordsprog, der siger, at man må smede, mens jernet er varmt. Alt for ofte går vi glip af lejligheden til at gribe ind og forebygge en konflikt.
Mit sidste punkt er, at vi i vores drøftelser må være opmærksomme på konflikters virkninger på børn og unge. Ifølge UNICEF-rapporter er over 2 millioner børn blevet dræbt i konflikter i de sidste 10 år. Der er 300.000 børnesoldater i hele verden og millioner og atter millioner af forældreløse. Der må gøres mere for at beskytte børn.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, min største bekymring er, at EU-aktioners fokus på krisestyring alt for ofte - jeg kunne sige konstant - er af militær karakter frem for en langfristet konfliktforebyggelse, som mine kolleger har talt om.
Det glæder mig, at rådsformanden og kommissær Patten forstår behovet for at iværksætte foranstaltninger, der kan forudse voldelige konflikter og fremme noget, jeg vil kalde en kultur af forebyggelse. Indsættelse af tropper er som bekendt dyrt og tilbøjelig til at slå fejl. Vi bør naturligvis være i stand til at reagere hurtigt, men EU må forbedre sin evne til at gøre brug af alle de økonomiske og politiske midler, der er til rådighed, og bruge dem mere effektivt til at tackle de underliggende årsager til spændinger, som kommissæren nævnte tidligere.
24 af verdens 40 fattigste lande er enten indblandet i en eller anden form for væbnet konflikt eller er for nylig kommet ud af én. I Afrika lever 20% af befolkningen i lande, der er berørt af væbnet konflikt. Jeg må derfor spørge kommissæren, hvorfor det er, at Kommissionens politiske planlægnings- og varslingsenheder, som der er hjemmel for i Amsterdam-traktaten, har et personale på 20, hvoraf de 11 er beskæftigede med at arbejde på Balkan, hvorimod kun én beskæftiger sig med verdens mest konfliktramte region, Afrika. Det ville glæde mig meget, hvis kommissæren kunne se nærmere på dette. Er der planer om en mere afbalanceret tilgang til varslingsenheden?
Kan Rådet og Kommissionen for det andet ikke støtte mig i, at vi har et meget stort behov for at udvikle fælles strategier for Vestafrika, Afrikas Horn, De Store Søers Område og det sydlige Afrika?
Og endelig, kan Kommissionen støtte mig i, at landestrategipapirer, som bliver udarbejdet i henhold til Cotonou-aftalen, helt bestemt må indeholde en konsekvensundersøgelse af konfliktpolitikker, således at vi kan være sikre på, at vi ved, hvad der kan ske i de 77 lande, som er del af Cotonou-aftalen?

Gahrton
Hr. formand, inden for fredsbevægelsen hersker der stor bekymring for, at den enormt hurtige opbygning af en militær kapacitet skal hindre satsningen på langsigtede, konfliktforebyggende foranstaltninger, et argument, som bl.a. blev fremført af omkring 40 fredsorganisationer over for det svenske og belgiske formandskab sidste år.
Et eksempel er den berømte civile fredsstyrke, som Parlamentet har udtrykt ønske om nogle gange, og som nævnes i punkt fem i det foreliggende beslutningsforslag. Jeg har længe plaget det svenske formandskab om at få sagen taget op, da jeg betragter den som noget, der burde være et vigtigt profileringsspørgsmål for Sverige - som jo gerne vil være et fredens land.
I ret lang tid fik jeg negative svar. Nu fik jeg pludselig et brev fra formanden for Rådet, inden hun tog til Murmansk. Her skriver hun: "Jeg lover dig hermed skriftligt, at vi vil tage fredsstyrken op, når vi har fået strukturerne på plads".
Det er måske lidt usædvanligt, at formanden for Rådet meddeler Parlamentet noget på den måde. Jeg må alligevel acceptere det, og jeg går derfor ud fra, at der kommer til at ske noget med hensyn til den civile fredsstyrke. Hvis ikke, stoler jeg på, at kollegerne i Parlamentet går i gang med sagen for alvor.

Korakas
Hr. formand, idet jeg anklager hykleriet hos alle de personer her i Parlamentet, som tidligere har holdt lovtaler over forbryderne i UCK, idet de kaldte dem for frihedskæmpere og ydede dem enhver tænkelig politisk bistand, og idet jeg henviser til kynismen hos alle dem, der hilste NATO's forbryderiske bombardementer af Jugoslavien velkommen og i næste række afsendelsen af besættelsestropper til Kosovo som humanitær og fredsskabende hjælp, vil jeg gerne erindre om, at man høster, som man sår.
Jeg vil derfor gerne spørge Rådet og Kommissionen om, hvad de har tænkt sig at gøre allerede i dag for at fjerne KFOR-styrkerne fra området, når man tænker på deres katastrofale rolle i dets destabilisering. Vil De ophøre med at støtte Kosovos løsrivelse fra Serbien? Hvad vil De gøre med hensyn til implementeringen af Sikkerhedsrådets afgørelse nr. 1244, som forsøger at afvæbne UCK og lade den jugoslaviske hær overvåge grænserne mellem Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, så den nyligt indgåede aftale mellem de to lande om deres grænser kan træde i kraft? Ved hr. Patten mon, hvorfor regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien blev nødt til at lukke BBC's kontor i Skopje? Og hvorledes vil han tackle den såkaldte nationale befrielseshærs katastrofale forslag, den, som for nylig udførte forbrydelser i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien for at få den med i en konføderation?

Katiforis
Hr. viceminister, hr. kommissær, ærede medlemmer, mine damer og herrer, den bedste måde at vurdere behovene og kursen for krisestyring på er naturligvis at følge udviklingen i en allerede eksisterende krise. I begyndelsen af måneden kunne man observere væbnede sammenstød på Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens territorium, og deres forbindelse med styrker, som opererer uden for landet, er tydelig.
I Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien ser vi det fænomen, som vi kender fra så mange andre tilfælde, Albanien, Kosovo, Cypern og i høj grad Tyrkiet, hvor der bor blandede befolkninger, etnisk blandede med forskellige sprog og religioner, og hvor de blandede befolkninger er naboer til massive, etnisk homogene statscentre eller områder, som udgør flertallet i de respektive befolkninger.
Sådanne situationer har tidligere ført til en meget kendt, afprøvet og tragisk proces og set ud fra vores tidsalder og ud fra, hvad vi forsøger at opnå i EU, er det en uacceptabel proces. Processen begynder med blodige terrorhandlinger over for en af de to nationaliteter, idet man forsøger at vise, at det er umuligt, at de kan bo sammen under det samme statslige tag. Derefter følger kravet om en geografisk opdeling af samfundene på det fælles statsområde, oprettelsen af selvstyrende mindretalssamfund, hvorefter der følger sammenstød mellem samfundene, opdeling i adskilte stater og endelig løsrivelse i en enkelt statsidentitet. Der er tale om et scenarium, som vi har set udfolde sig mange gange i vores område, og det er kendt, at det følges af blodsudgydelser, udrensninger og interne styrkers indgreb, hvad enten de har gode eller dårlige hensigter. Der er tale om en proces, som er katastrofal for befolkningerne og farlig og dyr for det internationale samfund.
Hr. formand, styring af sådanne kriser består først og fremmest i politiske og diplomatiske indgreb for at få det følsomme mindretal socialt optaget i samfundet. Der er taget sådanne skridt i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Eksemplet med universitetet i Tetovo er karakteristisk, men de ting, som hr. Dupuis sagde om Grækenland, er under alle omstændigheder uretfærdige, for Grækenland er i øjeblikket hovedstøtten, om De vil, for denne stat, og det vil vi vedblive at være.

Rod
Hr. formand, for at forebygge konflikter må man kende årsagen til disse, hvad enten der er tale om økonomiske interesser eller social opstand, uligheder, diktatur, undertrykkelse eller kamp for at overtage magten eller sikre sig adgang til naturrigdomme. Optrapningen af konflikterne i kontinentets sydlige lande hæmmer imidlertid disses udviklingsmuligheder. Der er tale om en ond cirkel. Konfliktforebyggelse kan således ikke ses løsrevet fra en politik, som sikrer en bæredygtig udvikling, som tager sigte på en bedre fordeling af goderne og indførelse af reelt demokrati på verdensplan.
Jeg hører og støtter de kræfter, også i Europa-Parlamentet, der slår til lyd for dialog, for inddragelse af det civile samfund, adgang til undervisning og sundhed for alle, rationel anvendelse af ressourcerne og regionalt samarbejde. Det er vigtigt at tage fat på de strukturelle omkostninger i tilknytning til de omhandlede konflikter, og tage disse i opløbet.
Men hvilken værdi har disse erklæringer og de tilhørende beskedne og faldende budgetbevillinger, når der er europæiske stater, som sælger våben til de krigsførende lande, eller som støtter olieindustrien eller minedriften, uagtet at der med disse aktiviteter drives rovdrift på de pågældende landes rigdomme på bekostning af menneskerettigheder og liv.
Konfliktforebyggelse er og bliver et fantasifoster, så længe hensynet til udviklingen ikke vejer tungere end de økonomiske interesser, og så længe de europæiske stater udnytter konflikter i andre lande til egen berigelse.

Alavanos
Hr. formand, jeg synes, at såvel Kommissionen som Rådet skal have topkarakter. Topkarakter for deres hensigter, idéer og det net af foranstaltninger, de har fremsat for at forebygge og styre kriser. Men med hensyn til de praktiske færdigheder er deres resultater, som vi har set det på Balkan, en tragedie, en sand tragedie. Man får lyst til at græde, og ikke kun over det, som sker i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, for vi har nemlig også problemerne med Bosnien og det kroatiske synspunkt i spørgsmålet om Hercegovina og suveræniteten, som viser, at sagen er ude i det blå, og at de bedste intensioner fører til et helvede, hvis de ikke er i overensstemmelse med stabile og retfærdige politikker. Her ligger der et stort problem, her er det, som jeg gerne vil sige til hr. Patten. Hr. kommissær, det er, skal vi kalde det, fysiologisk, at der findes et parlamentsmedlem, der permanent og dogmatisk støtter UCK's synspunkter. Men at klappe af hans synspunkter, når han taler om en ændring af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens forfatning og en omdannelse til en forbundsstat, er yderst farligt, synes jeg, især under de nuværende forhold.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, krænkelse af menneskerettighederne og diskrimination af mindretal er i dag de væsentligste årsager til konflikter og krige i og mellem stater. Mange ser derfor en kompromisløs gennemførelse af selvbestemmelsesretten som det eneste middel mod diskrimination og undertrykkelse af mindretal. De overser imidlertid ofte, at de derved tit kun skaber nye mindretal, som derefter er underlagt de samme diskriminerende mekanismer og igen forsøger at blive selvstændige for at befri sig for dette åg.
Især på Balkan med den vidt forgrenede blanding af befolkningsgrupper med forskellig etnisk, religiøs og sproglig oprindelse er en klar etnisk adskillelse slet ikke mulig og efter min mening heller ikke ønskelig. Undgåelse og forebyggelse af kriser på Balkan består i dag især i ikke at foretage ensidige skridt for ikke at forstyrre den usikre magtbalance. Navnlig er naturligvis enhver form for attentater og terroristiske aktiviteter uegnet til at etablere en ny orden, men skaber derimod ny uorden.
Derfor gælder det om, at vi især støtter de stater - her skal først og fremmest nævnes Makedonien - som gør alt for at integrere mindretallene i samfundslivet, og det gælder også for det nuværende Jugoslavien og Serbien. Derfor mener jeg, at EU's kriseforebyggelse i dag skal bestå i at sende tydelige signaler til alle de ekstremistiske etniske albanske grupper, som ikke ønsker fred, og til de få, men dog eksisterende ekstremistiske organisationer eller personer inden for HDZ i den kroatiske del af Bosnien-Hercegovina, som ensidigt vil undergrave Dayton-kompromiset, så problematisk dette end er. Jeg mener også, at der skal sendes tydelige signaler til Montenegro, så der her ikke tages ensidige skridt, som kortsigtet fejres som en sejr for selvstændigheden, men er en trussel mod freden og stabiliteten i denne region.

Rocard
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, så snart vores debatter bliver konkrete, taler vi kun om krisestyring. Kriseforebyggelse er ganske vist det bestandige omkvæd i al politisk tale, idet det som bekendt er bedre at forebygge end at helbrede. Omkvædet lyder, når talen er om fred, krig og sikkerhed. Men vi formår ikke at omsætte det i praksis. Det er ledemotivet for vores diplomater, for vores generaler og for vores politikere, men det klinger hult.
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil hævde, at begrebet kriseforebyggelse er indholdsløst, så længe man ikke etablerer de værktøjer og instrumenter, der kræves for at kunne virkeliggøre forebyggelsen. Kriseforebyggelse forudsætter først og fremmest fremtidsorientering. Og forebyggelsen lykkes ikke, medmindre man råder over en specifik strategisk overvågning, som beror på konkrete geopolitiske og sociologiske observationsinstrumenter, som kan sikre permanent overvågning af etniske, sproglige og religiøse spændinger.
Hr. formand, hr. kommissær, Europa-Parlamentet har arbejdet meget med dette spørgsmål og har vedtaget to beslutningsforslag, som jeg har fremsat desangående. Det første, som blev vedtaget i 1996, indeholdt en anmodning til Kommissionen om i eget regi at etablere et kriseforebyggelsesnetværk (Crisis prevention network (CPN)), som skulle varetage den strategiske overvågning, således at der fremkom fælleseuropæiske analyser, diagnoser og forslag. Kommissionen etablerede netværket i 1998 og videreførte det i 2000.
Jeg vil gerne stille kommissæren følgende spørgsmål: Er Kommissionen tilfreds med det arbejde, der er udført? Hvilken lære drager man heraf? På hvilken måde har Kommissionen kunnet anvende disse rapporter? Og henvendt til Rådet vil jeg gerne spørge: Er Rådet bekendt hermed? Har Rådet, trods Kommissionens snævre bureaukratiske rammer, fået kendskab til dette arbejde? Har Rådet anvendt denne viden?
Det andet beslutningsforslag omhandlede Afrika og indgik i to betænkninger fra henholdsvis 1997 og 1998 udarbejdet af henholdsvis hr. Martens og mig. Hr. kommissær, beslutningsforslaget opfordrede Kommissionen til i forbindelse med forhandlingerne om det, der blev til Cotonou-partnerskabsaftalen, at foreslå AVS-staterne, at EU yder finansiel støtte og ekspertbistand til oprettelsen af fire regionale centre i Afrika med henblik på overvågning af etniske, sproglige eller religiøse spændinger.
Etablerer vi ikke sådanne fremtidsorienterede redskaber, bliver der, som nævnt af fru Lindh for et øjeblik siden (ja, hun nævnte ikke redskaberne), tale om krisestyring, mens man ikke ser de kriser, som er under udvikling. Kommissionen har ikke reageret på denne opfordring. Rådet heller ikke. Tanken og behovet består imidlertid. Har Kommissionen til hensigt at tage emnet op igen? Har Rådet helt opgivet denne tanke?

Souladakis
Hr. formand, ærede medlemmer, det virker, som om vi under den fælles forhandling om en politik til at forebygge og styre kriser og om problemerne i Sydjugoslavien forsøger at afprøve den både i teori og i praksis. Når befolkninger bliver omdannet til forsøgsdyr ud fra opfattelsen, at "gulerod og pisk er bedre end politik", er der noget galt. Lad os i det mindste nu starte forfra og kun se på forebyggelse af kriser.
Det varer lang tid endnu, inden de, som har udført de indtil videre tragiske fejltagelser i Sydøsteuropa, får analyseret, afkodet og forstået det balkanske, sociopolitiske DNA. I dag, hvor EU påtager sig vigtige initiativer, og de generelle forhold i området må anses for at være blevet bedre, kan man ikke tillade nogen ny tilspidsning eller nogen ny væbnet konfrontation. Fred, samarbejde, retsstat og grænsernes ukrænkelighed bør være rammen for vores politik, ligesom også fortsatte forsøg på at forbedre de demokratiske institutioner og velstanden i disse hårdtprøvede områder bør være det.
EU bør hjælpe og støtte de sunde kræfter i området og holde afstand til den underverden og organiserede kriminalitet, der forsøger at blive politiske institutioner. Man har endnu ikke hverken for området eller for hele Europas vedkommende vurderet de enorme omkostninger ved de fejlslagne operationer, som endelig ser ud til at slutte.
Det er først og fremmest nødvendigt med fred og stabilitet i området for at opnå en politisk løsning af den langvarige krise, og det vil kræve lang tid og meget arbejde, inden der kan etableres stabile og levedygtige forfatningsinstitutioner. Med hensyn til EU, se en strålende ærens mark. Lad nu endelig Unionen dukke op med sejrkrans, med Athenes visdoms- og fredskrans og ikke med den gamle krigsgud Ares' krigssværd og skjold.
Til medlemmet hr. Dupuis vil jeg blot sige, at det ville have været bedre, dersom han havde forhørt sig hos Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering, inden han udtalte sig om forholdet mellem Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Grækenland. Så ville han nemlig have konstateret, at Grækenland er det af alle de europæiske lande, der har det bedste forhold til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Det er en realitet, og det bidrager frem for alt til stabiliteten i området.

Danielsson
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg skal forsøge at svare meget kort på nogle af de konkrete spørgsmål, der er blevet stillet til Rådet.
Fru Nicholson of Winterbourne kom ind på spørgsmålet om organiseret kriminalitet som en væsentlig årsag til konflikter og spurgte, om Rådet har forsøgt at tage problemet med organiseret kriminalitet op i det konfliktforebyggende arbejde.
Et af hovedpunkterne, når præsident Putin og udenrigsminister Ivanov fra Rusland kommer til Stockholm i næste uge for at mødes med stats- og regeringscheferne samt udenrigsministrene i forbindelse med Det Europæiske Råds møde, bliver netop genoptagelsen af diskussionen om, hvordan vi sammen med den russiske regering fortsat kan bekæmpe den organiserede kriminalitet, som desværre optræder mange steder i Rusland, og som er årsagen til mange af de konflikter, vi ser i Ruslands grænseområder. Jeg kan derfor love fru Nicholson of Winterbourne, at vi fra Rådets side aktivt forsøger at modarbejde organiseret kriminalitet.
Fru Lalumière rejste et spørgsmål, som er meget centralt i alt konfliktforebyggende arbejde, nemlig hvordan vi fra Unionens side kan skabe et større helhedssyn i udenrigspolitiske spørgsmål. Et sådant helhedssyn er jo nødvendigt, hvis vi skal kunne være effektive i vores konfliktforebyggende arbejde.
Det er Rådets håb, at navnlig de fælles strategier, vi har udarbejdet for en række konfliktområder, kan bidrage til udviklingen af et sådant helhedssyn. De fælles strategier har ikke altid fungeret sådan, som Rådet og andre har ønsket. På sit møde i januar vedtog Rådet (almindelige anliggender) konklusioner på grundlag af en rapport fra den højtstående repræsentant Javier Solana, hvori man påtager sig at forsøge at finpudse dette instrument, forbedre det og gøre det mere konkret. Jeg håber, at det bliver et effektivt middel til at opnå det, som fru Lalumière ønsker, et ønske, som jeg fuldt ud deler.
I den forbindelse vil jeg også knytte an til fru Kinnocks spørgsmål om, hvorvidt der bør udvikles flere fælles strategier for andre områder, hvoraf de fleste blev nævnt. Den generelle opfattelse i Rådet er nok, at vi først må sørge for, at instrumentet med fælles strategier bliver mere effektivt, inden vi tager næste skridt og begynder at undersøge, om det kan udvides til andre konfliktområder. Vi noterer således forslagene og tager dem uden tvivl med i de videre overvejelser.
Hr. Rocard stillede afslutningsvis en række relevante spørgsmål og bad om konkrete reaktioner på erfaringerne med Kommissionens styrkede stilling med hensyn til konfliktforebyggende arbejde. Jeg overlader det gerne til kommissær Patten at komme med et mere detaljeret svar.
Jeg vil dog påpege, at en af de vigtigste grunde til, at formandskabet har prioriteret udarbejdelsen af et program for konfliktforebyggende foranstaltninger, er netop, at vi mener, at der inden for Unionen er behov for at samle ressourcerne, så vi kan blive mere effektive på det konfliktforebyggende område.
I dette arbejde må vi gennemgå de beslutninger, der allerede er truffet, og de initiativer, der findes på forskellige områder med hensyn til organisationsstrukturen. Forhåbentlig kan vi udforme et samlet, slagkraftigt program, som gør Unionen endnu bedre egnet til at forebygge de konflikter, der findes rundt om i verden.

Patten
Jeg vil gerne besvare fire spørgsmål, der er blevet stillet i løbet af forhandlingen. Jeg ser, at to af dem, der har stillet mig direkte spørgsmål, desværre ikke har været i stand til at blive for at høre svaret, men jeg er sikker på, at det ikke betyder, at de ikke mener, at spørgsmålene var vigtige. Under alle omstændigheder har jeg fundet spørgsmålene vigtige, så jeg vil besvare dem, og måske vil de være i stand til at læse svarene i det officielle referat.
Det første spørgsmål handlede om Tetovo Universitet, og jeg vil gerne gøre det klart for det ærede medlem, som rejste det spørgsmål in absentia, at jeg finder universitetet yderst vigtigt. Jeg er glad for, at regeringen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er engageret i etableringen af dette universitet. Jeg er sikker på, at Parlamentet vil blive glad, men ikke overrasket over, at Kommissionen har i sinde at yde 5 millioner euro i støtte til det universitet, som har en yderst vigtigt rolle at spille med at sikre udviklingen af et succesfuldt multietnisk samfund.
Hvad angår spørgsmålet om ekstremisme, er jeg enig med det ærede medlem, som sagde, at vi ikke bør støtte albansk ekstremisme. Vi bør alle fordømme den kraftigt. I den sammenhæng mener jeg ikke selv, at det er bare tilnærmelsesvis nyttigt, ja, det er lige det modsatte, at tale om forfatningsændringer i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Vi ved udmærket godt, at der er en regering i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, som har udført et ekstraordinært stykke arbejde, et meget tappert stykke arbejde og et meget engageret stykke arbejde med at bevæge sig ud ad vejen til økonomisk og politisk reform. Jeg vil rose de bestræbelser, som regeringen har gjort indtil nu. Det er grunden til, at vi er blevet enige om at påbegynde forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale med den regering, og det er grunden til, at vi afsluttede disse forhandlinger om en aftale, inden vi gjorde det med nogen andre. Vi bør fortsat støtte Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering i alle dens bestræbelser på at opbygge et succesfuldt pluralistisk og åbent samfund i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. De har gjort et fremragende stykke arbejde indtil nu, og vi vil fortsat støtte dem mod de ekstremistiske trusler, som de har at slås med.
To andre spørgsmål og først og fremmest spørgsmålet om landestrategipapirer og betydningen af at medtage idéer om konfliktforebyggelse i landestrategipapirerne. Jeg troede, og havde helt bestemt i sinde at gøre dette klart i mine tidligere bemærkninger, at det var et spørgsmål, som vi havde i sinde at tage os af i vores meddelelse i april om konfliktforebyggelse. Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi vil gøre det. Det er yderst vigtigt. Det udgør den type udvikling i udarbejdelsen af landestrategipapirer, som vi har set med andre donorer og udviklingspartnere, så jeg håber, at vi fortsætter med det.
Det ærede medlem foreslog, måske på grund af vores tidligere oplevelser, en smule ambitiøst, at vi burde kaste os ud i fire nye fælles strategier. Jeg mener, at vi har noget at lære om fælles strategier, som både den højtstående repræsentant og kommissæren her har gjort det klart vidt og bredt. Men det ærede medlem har helt ret, når hun siger, at vi må se at få mere sammenhæng i vores politikker i Afrika. Vi må tage højde for, at der er et ukristeligt og usundt forhold mellem udviklingsproblemer i Afrika og konflikt.
Jeg vil slutte af med at besvare det spørgsmål, som er blevet rejst af hr. Rocard, som på mange måder er gudfader for konfliktforebyggelsesnetværket. Det har været og er stadig et meget værdifuldt bidrag til vores politiske våben, selv om jeg mener, at vi må gøre noget mere brug af det. Det håber jeg, at vi kan i fremtiden. Vi havde et yderst godt møde om CPN i sidste uge med en gruppe parlamentsmedlemmer. To af hans kolleger fra Den Socialdemokratiske Gruppe var i stand til at deltage i det møde, hvor der fandt en god udveksling sted mellem mine embedsmænd og en gruppe parlamentsmedlemmer. Vi har et fremragende forhold til Parlamentets rådgivende gruppe om konfliktforebyggelse og vil da helt bestemt tage hensyn til deres råd og til gudfaderens oplyste råd og visdom - dette siges i en helt igennem velmenende ånd - i vores fremtidige udvikling af netværket og vores politikker på dette område. Jeg håber, at vi kan vende tilbage til dette emne i april, når Kommissionen fremlægger sin meddelelse om konfliktforebyggelse i dens helhed.

Formanden
Jeg har modtaget otte beslutningsforslag i henhold til artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag ved middagstid.

Reguleringen af de europæiske værdipapirmarkeder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlige forespørgsler til Kommissionen (B5-0016/2001) og (B5-0082/2001) af fru Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Vismandsudvalgets endelige rapport om reguleringen af de europæiske værdipapirmarkeder.

Randzio-Plath
Hr. formand, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål bifalder rapporten fra Vismandsudvalget og har understreget dette i en enstemmigt vedtaget beslutning. Det er nemlig i EU's interesse, i de tre institutioners interesse at overvinde opsplittelsen af det europæiske kapitalmarked og at finde løsninger, som tilgodeser industriens, investorernes og forbrugernes interesser, og som i globaliseringens navn bidrager til at stabilisere kapitalmarkedet.
Det er efter vores mening derfor vigtigt at undersøge, hvordan lovgivningen på dette område kan fremskyndes og udformes mere effektivt. Det skal alle tre institutioner deltage i. Rapporten fra Vismandsudvalget gør det ikke klart, hvordan forholdet mellem aktørerne og institutionerne skal udformes på de forskellige niveauer, og opfordrer derfor til en dialog mellem de europæiske institutioner. Dette er grunden til spørgsmålene til Kommissionen og Rådet, fordi Europa-Parlamentet ikke kan se, hvordan man med et sådant forslag kan sikre den institutionelle ligevægt i EU. På denne baggrund har vi udarbejdet forslag, og vi venter på svar fra Rådet og Kommissionen.
I modsætning til de fleste medlemsstater eller til USA giver traktaten ikke mulighed for sekundær lovgivning, ikke mindst fordi der på Fællesskabsplan ikke findes et udøvende organ, som kan gives denne beføjelse. Desuden har Europa-Parlamentet i modsætning til de nationale parlamenter ingen initiativret. Derfor skal den komitologiprocedure, som Rådet forslår, og som også foreslås i rapporten, helt sikkert udvides for at skabe ligevægt mellem institutionerne, hvis en hurtig procedure skulle komme på tale. Hvis en rammelovgivning kan skabe klare forhold mellem politiske og tekniske anliggender, betyder det, at der hurtigst muligt skal skabes bemyndigelse til implementering på det tekniske område og til tilpasningen til den teknologiske udvikling. Og dette skal yderligere understreges ved, at Europa-Parlamentet tildeles en klar tilbagekaldelsesret, hvis bemyndigelsen ikke overholdes, eller hvis kravet om gennemsigtighed, f.eks. i forbindelse med høringer, ikke respekteres. Endelig har jo også Lamfalussy-rapporten nøjagtigt som Europa-Parlamentet lagt stor vægt på en yderst gennemsigtig procedure netop på dette område af lovgivningen.
Jeg vil mene - hvis Rådet og Kommissionen er positivt indstillet - at denne tilbagekaldelsesret kan optages i komitologibeslutningen fra 1999 ved en enkel ændring, nemlig for det tilfælde, at Europa-Parlamentet synes, at Værdipapirudvalget har overskredet sine beføjelser, og at der altså må ske en efterfølgende forbedring enten ved, at Kommissionen stiller et nyt forslag eller anvender den normale procedure med fælles beslutningstagning på dette område.
I Europa-Parlamentet kræver vi i denne sag helt klart en interinstitutionel aftale, som gør det klart, at grundprincipperne og den klare afgrænsning mellem politiske og tekniske gennemførelser er reguleret i lovene fra sag til sag. Vi er indstillet på at medvirke til enhver fremskyndelse - også i forbindelse med proceduren med fælles beslutningstagning kan vi anvende den hurtige procedure - og også på at sikre den størst mulige gennemsigtighed. Men jeg appellerer til Rådet og Kommissionen om i dag at give os et klart svar på, hvad der har været deres hensigt med Europa-Parlamentets tilbagekaldelsesret eller en tilsvarende procedure, fordi dette er af central betydning for vores demokratiske ansvar i EU.

Danielsson
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg er taknemmelig for at få lejlighed til at uddybe Rådets syn på forslaget i rapporten fra de vise mænd, der havde baron Lamfalussy som formand. Vi har allerede haft mange uformelle kontakter mellem Parlamentet og Rådet i dette spørgsmål. Jeg vil gerne give udtryk for Rådets store anerkendelse af det arbejde, som fru Randzio-Plath har udført som formand for Udvalget for Økonomi og Valutaspørgsmål i denne sag. For Rådet og for formandskabet har det været af uvurderlig betydning løbende at kunne drøfte dette spørgsmål med Dem.
Nu har ØKOFIN-Rådet, som De sikkert ved, behandlet forslagene i Lamfalussy-rapporten ved sit møde den 12. marts 2001. Rådet hilste rapporten velkommen, men diskussionerne vil fortsætte. Der afholdes et nyt møde i ØKOFIN-Rådet umiddelbart før topmødet i Stockholm. Fra formandskabets side ønsker vi hurtigst muligt at nå til enighed.
Rådet er af den opfattelse, at de finansielle markeders funktion har væsentlig betydning for øget vækst i økonomien. Derfor er det særlig vigtigt at drøfte netop dette spørgsmål i forbindelse med topmødet i Stockholm, hvor et af målene netop er at modernisere den europæiske økonomi.
Det er afgørende for vækst og øget beskæftigelse, at finansmarkederne på en omkostningseffektiv måde kan formidle kapital mellem opsparing og investering, varetage betalingssystemer og fordele risici. Samtidig må vi sikre, at markederne giver god beskyttelse til forbrugerne, og at de er stabile.
Finansmarkederne og markederne for risikovillig kapital i Unionen må integreres og effektiviseres. Handlingsplanerne for finansielle tjenester og risikovillig kapital indeholder et godt grundlag for at gennemføre netop disse mål om integration og effektivitet. Gennemførelsen af handlingsplanen er det primære. For at holde tidsplanerne må vi gøre os de anstrengelser, som nu er nødvendige.
Derfor er det efter vores opfattelse nødvendigt, at de berørte institutioner og medlemsstaterne i fællesskab gennemgår lovgivningsprocessen på det finansielle område og udnytter mulighederne her mere effektivt, så man hurtigere kan træffe vigtige og nødvendige beslutninger.
Rådet mener, at den fællesskabsret, der er gældende for værdipapirmarkedet skal indeholde en vis grad af fleksibilitet for at kunne tage højde for udviklingen og skabe et konkurrencepræget EU-marked, der er modtageligt for nye, internationale tendenser. Lovgivningsprocessen skal gøres hurtigere, men traktatens grænser skal naturligvis respekteres. Dette kan og skal gennemføres, samtidig med at traktatens bestemmelser, de berørte institutioners rettigheder og den eksisterende balance mellem dem respekteres fuldt ud.
Rådet går stort set ind for den strategi i fire niveauer, som de vise mænd foreslår for at gøre reguleringsprocessen mere fleksibel inden for rammerne af den nuværende traktat.
Jeg vil ikke kommentere de nærmere detaljer i den kommende værdipapirkomités virksomhed. Jeg vil blot understrege, at Rådet og medlemsstaterne, som jeg netop sagde, er klar over behovet for at gøre lovgivningsproceduren hurtigere.
De procedurer, som de vise mænd har foreslået for beslutninger på det, som betegnes niveau 1 og niveau 2, er egentlig ikke nye. De bygger på eksisterende muligheder, nemlig den fuldstændige lovgivningsprocedure og gennemførelsen i henhold til komitologien. Derfor er de grundlæggende regler og virkningerne af dem velkendte med hensyn til de spørgsmål, som fru Randzio-Plath tager op i sin mundtlige forespørgsel.
Fru Randzio-Plath spørger, hvordan Rådet foreslår, at man skal kunne garantere balancen i den fælles beslutningsprocedure samt en høj grad af åbenhed. Den juridiske ramme for uddelegering af gennemførelsesbeføjelser ligger fast i henhold til traktaten, i henhold til Rådets afgørelse fra 1999 om komitologi, i henhold til retspraksis ved EF-Domstolen og i henhold til lovgiverens beslutning, når der uddelegeres gennemførelsesbestemmelser i de enkelte tilfælde. I den henseende følger både Rådet og Europa-Parlamentet allerede fastlagte regler. Vi har en fælles forpligtelse til at overholde denne juridiske ramme. Gennem den fælles beslutningsprocedure træffer vi for de enkelte retsakter en fælles beslutning om, hvad der skal uddelegeres til komitologiproceduren og ifølge hvilke regler. Desuden garanteres Parlamentet gennem den nye rammebeslutning om komitologi fra 1999 en større rolle end nogensinde før, idet der samtidig garanteres en høj grad af åbenhed.
Denne nye åbenhed er fordelagtig og vigtig for Europa-Parlamentet, men naturligvis også for den brede offentlighed. Europa-Parlamentet har garanti for hele tiden at blive holdt fuldt underrettet om værdipapirkomitéens arbejde og for at få adgang til alle dokumenter i den sammenhæng: dagsordener, forslag til foranstaltninger, afstemningsresultater, mødeprotokoller og tilstedeværelseslister. Hvis Parlamentet mener, at de forslag til foranstaltninger, som Kommissionen fremsætter, overskrider gennemførelsesbeføjelserne i det grundlæggende instrument, bør Kommissionen hurtigst muligt tage de pågældende foranstaltninger op til fornyet overvejelse og i den forbindelse i videst mulig udstrækning tage hensyn til Parlamentets beslutning.
En uafhængig komité af reguleringseksperter skal fungere som rådgivergruppe for Kommissionen ved udarbejdelsen af udkast til gennemførelsesforanstaltninger for rammeprincipperne. Hvis dette system skal fungere ordentligt, skal alle involverede institutioner handle i god tro og respektere de grundlæggende forudsætninger for den strategi i forskellige niveauer, som foreslås i vismandsrapporten.
Fru Randzio-Plath opfordrer mig videre til at sørge for, at værdipapirkomitéen ikke griber for drastisk ind for at ændre eller bremse gennemførelsesbestemmelser, som foreslås af Kommissionen, samt at give en politisk garanti for Rådets beredvillighed til at fremskynde sine procedurer.
Jeg må understrege den grundlæggende forfatningsmæssige sondring mellem Rådet som institution og en komité for komitologiproceduren, som består af repræsentanter for medlemsstaterne og ikke for Rådet. Denne sondring er vigtig, og ligger, som alle ved, til grund for hele strukturen i komitologiproceduren. Jeg vil gerne understrege, at værdipapirkomitéens hovedopgave bliver at bistå Kommissionen ved udøvelsen af dennes uddelegerede beføjelser i overensstemmelse med proceduren for beslutninger om komitologiproceduren. Med hensyn til Rådet vil jeg gerne gentage det, jeg sagde tidligere, nemlig at alle berørte institutioner vil skulle handle i god tro og respektere de grundlæggende forudsætninger i vismandsrapporten.
Den struktur, som foreslås i Lamfalussy-rapporten, er i overensstemmelse med den fælles beslutningsprocedure og den institutionelle ligevægt, der fastlægges i traktaten. Rådet mener derfor ikke, at der er behov for nogen yderligere institutionel ramme på dette område.
Jeg vil også nævne, at ØKOFIN-Rådet stiller sig positivt til tanken om at etablere et interinstitutionelt overvågningssystem med henblik på at evaluere udviklingen hen imod et integreret økonomisk marked og identificere flaskehalse. Der kunne afleveres regelmæssige rapporter til Europa-Parlamentet og Rådet som led i denne overvågningsproces. Desuden bør den gennemgribende og åbne revision, som foreslås i 2004, give os mulighed for at vurdere, hvordan systemet fungerer og rette op på eventuelle mangler.
Som sagt hilste ØKOFIN-Rådet den 12. marts rapporten og den foreslåede strategi i fire niveauer velkommen og gjorde gode fremskridt med hensyn til at fastlægge de generelle regler for løsning af de institutionelle og organisatoriske spørgsmål, som strategien giver anledning til. Visse spørgsmål er dog fortsat uløste. Det drejer sig om forholdet mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet i forbindelse med bestemte retsakter og indretningen af komitéen af reguleringseksperter.
Nu har ØKOFIN-Rådet opfordret til, at der arbejdes videre med disse spørgsmål, og, som jeg sagde indledningsvis, at vi snarest muligt når frem til en samlet løsning.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at sige, at Kommissionen i store træk er enig i hovedbudskabet i rapporten fra Vismandsudvalget under hr. Lamfalussys formandskab.
For at kunne integrere værdipapirmarkederne inden 2005 mener Kommissionen, at Fællesskabslovgivningen skal gøres mere effektiv og fleksibel for hurtigt at kunne reagere på udviklingen på de finansielle markeder. EU-lovgivningen skal også gennemføres hurtigt og konsekvent og håndhæves strengere.
Fru Randzio-Plath har stillet fem spørgsmål om Kommissionens stilling til rapporten. Jeg vil gerne prøve at besvare dem alle, men i en lidt anden rækkefølge. For det første må jeg vedrørende ansvarlighed og gennemsigtighed i processen minde om, at de vigtigste elementer i en lov ifølge traktaten og retsvidenskaben defineres af lovgiverne, og derfor vil den gennemgå den normale fælles beslutningsprocedure på det såkaldte niveau 1. Gennemførelsesbestemmelser delegeres derimod i overensstemmelse med komitologibeslutningen til en niveau 2-proces, som det er klart for enhver, der har læst Lamfalussy-rapporten. Kommissionen er enig i, at det er afgørende, at forbrugerne og industrien konsulteres om alle gennemførelsesbestemmelser, der vedrører dem.
Ved vedtagelse af direktiver eller forordninger på niveau 1 definerer Rådet og Parlamentet ved fælles beslutningsprocedure de tekniske gennemførelsesbestemmelsers anvendelsesområde sag for sag.
På niveau 2 er Kommissionen også parat til i vidt omfang at konsultere aktørerne og slutbrugerne på markedet på en åben og gennemsigtig måde, før der vedtages taktiske gennemførelsesbestemmelser. Kommissionen er også enig i, at det europæiske værdipapirreguleringsudvalg bør gennemføre en fuldstændig konsultationsproces vedrørende udkast til gennemførelsesbestemmelser, og at Europa-Parlamentet skal holdes fuldstændig orienteret.
Hvad angår Kommissionens initiativret, vil jeg gerne understrege, at Kommissionen under udarbejdelsen af forslag til de tekniske gennemførelsesbestemmelser på niveau 2 ser frem til at kunne udnytte den tekniske ekspertise, som EU's reguleringsinstanser bidrager med - de er jo eksperter på dette område. Der kan derfor ikke herske nogen tvivl om, at Kommissionens initiativret påvirkes af denne rådgivning. Kommissionen mener, at hvis de europæiske reguleringsinstanser opfordres til at arbejde på denne måde, vil det også med tiden gøre det lettere at harmonisere reguleringsstrukturerne i EU.
Jeg kommer nu til fru Randzio-Plaths tredje spørgsmål om symmetrien i de to lovgivende søjlers fælles beslutningsprocedure og om gennemsigtigheden i Værdipapirudvalget. For Kommissionen at se garanteres en sådan symmetri af den fælles beslutningsprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 251. Denne procedure giver Parlamentet beføjelse til sammen med Rådet at fastlægge anvendelsesområdet for de tekniske gennemførelsesbestemmelser, der skal vedtages på niveau 2. Parlamentet skal sammen med Rådet beslutte, hvilken forskel der skal være på de generelle principper og gennemførelsesbestemmelserne.
Med hensyn til disse bestemmelser giver komitologibeslutningen af 1999, som repræsentanten for Rådet henviste til tidligere, Parlamentet ret til regelmæssigt at blive orienteret af Kommissionen om, hvad der foregår i de udvalg, der er involveret i udvalgsprocedurer. I overensstemmelse med artikel 1 og 2 i de interinstitutionelle aftaler om procedurer for gennemførelse af komitologibeslutningen af 1999 sender Kommissionen til Parlamentet alle nødvendige dokumenter, udkast til bestemmelser og dagsordener for det europæiske Værdipapirudvalg, som Rådets repræsentant netop nævnte. Kommissionen er også parat til at følge udvalgets anbefaling og i videst muligt omfang tage hensyn til eventuelle parlamentsbeslutninger om et forslag til det europæiske Værdipapirudvalg.
Og nu til spørgsmålet om forslag til gennemførelsesbestemmelser. Hvis det europæiske Værdipapirudvalg ikke kom med en positiv udtalelse til Kommissionen, og hvis Rådet skulle gå imod bestemmelserne, eller hvis Parlamentet indtog den holdning, at gennemførelsesbestemmelserne gik ud over de delegerede beføjelser i en beslutning vedtaget med absolut flertal - såkaldt ultra vires - ville Kommissionen i overensstemmelse komitologibeslutningen af 1999 tage sit forslag op til revision. Under disse omstændigheder, og også hvis det europæiske Værdipapirudvalg allerede havde udtalt sig positivt om de foreslåede gennemførelsesbestemmelser, ville komitologibeslutningen stadig give Kommissionen mulighed for at fremsætte et lovgivningsmæssigt forslag på basis af traktaten, det vil sige gennem den fælles beslutningsprocedure.
Kommissionen er imidlertid overbevist om, at alle parter er meget interesseret i at få dette system til at fungere. Kommissionen er parat til at samarbejde med Rådet og Parlamentet inden for traktatens og komitologibeslutningens rammer om at klarlægge eventuelle tvivlsspørgsmål. Desuden vil det foreslåede interinstitutionelle tilsynsudvalg, som Parlamentet selvfølgelig bliver repræsenteret i, komme til at spille en afgørende rolle med hensyn til at sikre alt dette. Endelig vil hele processen blive revideret i 2004.
Afslutningsvis, og inden jeg besvarer fru Randzio-Plaths spørgsmål, vil jeg sige, at Kommissionens grundlæggende mål på værdipapirområdet er at skabe et integreret europæisk finansmarked ved at gennemføre handlingsplanen for de finansielle tjenester, og det kan ikke gå hurtigt nok.
Kommissionen mener, at det vil medføre betydelige fordele på langt sigt. For at nå det mål mener Kommissionen, at Fællesskabslovgivningen skal gøres mere effektiv og fleksibel for at kunne reagere hurtigt på udviklingen på de finansielle markeder. Som Rådets repræsentant også understregede, skal lovgivningen gennemføres i overensstemmelse med traktaten og komitologibeslutningen af 1999. Alle interesserede parter skal tilfredsstilles og spille en passende rolle inden for rammerne af traktaten.
Jeg er klar over, at jeg får mulighed for at komme med yderligere kommentarer i slutningen af forhandlingen, men jeg vil gerne svare på et par af fru Randzio-Plaths bemærkninger.
Kommissionen bifalder i høj grad fru Randzio-Plaths positive holdning som formand for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål til rapporten fra Vismandsudvalget under hr. Lamfalussys formandskab. Hun sagde, at vi skal gøre alt, hvad der står i vores magt for at fremskynde processen, og Kommissionen er helt enig med hende - ellers kommer vi til at gennemføre gårsdagens forholdsregler over for morgendagens udvikling. Hun sagde ligeledes - og her er vi igen enige - at procedurerne skal være fuldstændig gennemsigtige, og det fremgår også klart af hr. Lamfalussys og hans kollegers rapport. Som sagt vil Parlamentet blive repræsenteret i et tilsynsudvalg, som skal overvåge hele processen. Hvis gennemsigtigheden ikke er tilstrækkelig, vil tilsynsudvalget uden tvivl gøre opmærksom på dette.
For det tredje kan jeg sige, at hvis Parlamentet ved en flertalsafgørelse skulle vedtage en udtalelse om, at Kommissionen har handlet ultra vires, er Kommissionen atter enig med Lamfalussy-rapporten i, at den i videst muligt omfang skal tage hensyn til Parlamentets udtalelse og handle derefter. Det er en vigtig sikkerhedsforanstaltning for Parlamentet at se, at det ikke bliver forbigået ved et kunstgreb. Så her kan vi altså igen berolige fru Randzio-Plath.

Von Wogau
Hr. formand, med Deres tilladelse vil jeg gerne først komme med en bemærkning til Parlamentets dagsorden. Jeg har i tiltro til Parlamentets dagsorden, som denne og andre betænkninger var sat på i formiddag, sagt ja til her om en time at tale med borgere i min valgkreds om spørgsmål vedrørende den europæiske økonomi. Jeg vil altså gerne på forhånd undskylde for, at jeg ikke kan blive, til denne forhandling er afsluttet.
Jeg vil gerne komme med et par bemærkninger til Vismandsudvalgets forslag og især takke baron Lamfalussy for den meget kloge og perspektivrige rapport, som han har udarbejdet om dette emne, og tage stilling til den første del af denne rapport, nemlig til spørgsmålet om fremskyndelse af proceduren. Vores egentlige anliggende består jo i, at vi ønsker, at denne vigtige lovgivningspakke bliver behandlet og gennemført hurtigt. Og her er en første lejlighed, hvor vi i Parlamentet allerede har sagt, at vi er parat til, hvis det er muligt, og hvis Rådet imødekommer os, at behandle de enkelte lovgivningsprocedurer allerede i førstebehandlingen. Hvis vi således kan blive enige i førstebehandlingen, er vi i Parlamentet indstillet på at undlade at stille yderligere forslag i andenbehandlingen. Det er en selvfølgelighed.
Jeg tror, det ville være ganske godt, hvis vi i denne forbindelse f.eks. tog udgangspunkt i to pilotprojekter, som er meget vigtige. For det første i ordningerne vedrørende pensionsfonde, som er meget centrale, og for det andet i en enklere sag som f.eks. ordningen vedrørende prospekter i EU. Disse pilotprojekter skal vi så bruge til helt konkret at se, hvilke spørgsmål det egentlig drejer sig om, når vi flytter lovgivningen til et andet plan.
Jeg vil også gerne sige et ord om spørgsmålet om, hvorvidt demokratiet tager tid. I denne forbindelse siges det jo hele tiden, at det faktum, at Parlamentet muligvis beskæftiger sig med en sag i tre behandlinger, forlænger lovgivningsprocessen unødigt. Jeg kan ikke bekræfte dette. Tænk på tidligere tiders enstemmighed, hvor lovgivningsprocessen i EU tog op til 20 år. Der findes jo helt konkret eksempler på dette, f.eks. produktansvarsdirektivet. Erfaringen viser, at vi er i stand til ifølge den nye procedure med fælles beslutningstagning at gennemføre vigtige lovgivningsprocesser på to år. Jeg synes, det viser, at det er muligt at have en demokratisk proces og alligevel ikke bruge for meget tid.
Nu til det andet spørgsmål om gennemførelsen af lovgivningen i EU. Vi er enige i Vismandsudvalgets forslag på de fleste punkter, i modsætning til Rådet, som jo også har forbehold. Vi kræver dog i Europa-Parlamentet enstemmigt en tilbagekaldelsesret for det tilfælde, at vi får den opfattelse, at der er sket fejl i gennemførelsen af lovgivningen. Dette er Europa-Parlamentets enstemmige krav, det bliver også vedtaget i beslutningen meget snart.

Goebbels
Hr. formand, jeg vil gerne indledningsvis takke hr. Wogau og hr. Huhne, som sammen med mig har sikret, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål kunne vedtage et beslutningsforslag med enstemmighed. Enstemmighed er et særsyn i vores udvalg og derfor nok værd at bemærke. Det burde få Kommissionen og Rådet til nærmere at overveje de argumenter, Europa-Parlamentet fremfører.
Jeg vil dernæst gerne takke hr. Alexandre Lamfalussy, der som leder af Vismandsudvalget har arbejdet tålmodigt og forstandigt. Han har været lydhør over for Europa-Parlamentet, og størstedelen af de forslag, han har stillet, er fornuftige og nyttige, ja, nødvendige for at opnå en hensigtsmæssig regulering af de europæiske værdipapirmarkeder og etablere et reelt marked på dette område. Hr. Lamfalussys rapport fik ikke desto mindre en blandet modtagelse både i ØKOFIN-Rådet og i Europa-Parlamentet, idet man henviste til, at nogle af rapportens forslag truer den interinstitutionelle ligevægt. Fru Randzio-Plath har omtalt dette forhold, og jeg skal ikke komme nærmere ind herpå. Jeg underkender ikke, at der er behov for hurtigere lovgivning især af hensyn til udviklingen af de europæiske kapitalmarkeder. Problemet ligger primært i Værdipapirudvalget, som træffer afgørelse om Kommissionens forslag i henhold til Rådets regler. Vi får at vide, at disse afgørelser kun vedrører spørgsmål af teknisk art, og fru Danielsson påpegede forskellen mellem Ministerrådet og et forskriftsudvalg. Men hvorfor mobilisere statssekretærerne på grund af såkaldte tekniske forskrifter? Endvidere kræves det, at disse statssekrektærer anvender samme afstemningsregler som Rådet. Hvem kan forklare, hvorledes statssekrektærerne, som arbejder under de respektive ministres ledelse, skulle være i stand til at lovgive hurtigere end ØKOFIN-Rådet? Det forekommer meningsløst, og hvis vi virkelig ønsker det, kan vi efter min opfattelse arbejde hurtigere. Hr. Wogau anviser forskellige veje, vi kan gå, og jeg skal ikke gentage, hvad der allerede er sagt.
Europa-Parlamentet ønsker påtaleret. En sådan eksisterer i mange lande, herunder i USA. Det er en beskyttelsesklausul i markedernes egen interesse, og jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet - såfremt en sådan beskyttelsesklausul, en sådan påtaleret, eksisterede - næppe ville anvende denne særlig hyppigt. Det drejer sig under alle omstændigheder om at sikre, at et udvalg, som holder sine møder for lukkede døre og træffer afgørelser, uden at Europa-Parlamentet har mulighed for at gribe ind, ikke bevæger sig i udemokratisk retning.

Cox
Hr. formand, jeg tager det for givet, at min gruppe støtter hr. Lamfalussys rapport og dens ræsonnement. Jeg vil gå lige til sagen. Jeg er ikke blevet beroliget af Rådets og Kommissionens forsikringer om, at der tages hensyn til os i Parlamentet i denne proces. Selvfølgelig skal vi respektere traktaterne, selvfølgelig skal vi forstå forskellen mellem primær lov og sekundær lovgivning som nævnt i Lamfalussy-rapporten, og selvfølgelig har vi et muligt udgangspunkt i den interinstitutionelle aftale om komitologi af juni 1999.
Vi befinder os i den særlige situation, at vi har mulighed for som institutioner sammen at forsøge på en kreativ måde at gennemføre noget, vi absolut ikke har været i stand til tidligere. Lamfalussy nævner en lang række forhindringer, og det er primært forhindringer fra Ministerrådets side. Der er en lang række eksempler på manglende gennemførelse, og det er primært Kommissionens opgave som vogter af traktaten. Der er ingen grund til at gå tilbage i tiden, når vi kan benytte denne lejlighed til omgående at skabe en meget bedre fremtid i form af et fælles finansmarked.
Ja, vi har rettigheder i forhold til den primære lovgivning. Vi har, som det er blevet sagt, ret til at definere lovgivningens anvendelsesområde og regulerings- og værdipapirudvalgenes begrænsede beføjelser. Men der er et tilbagemeldingssystem i dette. Vil vi række dem en lillefinger eller hele hånden? Hånden eller hele armen? Det skal jeg sige Dem - vi vil uddele beføjelserne i små portioner i overensstemmelse med den demokratiske kontrol, balancen, paralleliteten mellem de lovgivende institutioner samt ansvarligheden. Hvis De ønsker hurtighed og substans, hvis De i Kommissionen og Rådet ønsker fleksibilitet til at finde morgendagens løsninger på morgendagens og ikke gårsdagens problemer, så vil vi give disse udvalg et stort spillerum, men vi vil om nødvendigt have mulighed for call back efter nærmere overvejelse. Uden call back bliver der heller ikke noget spillerum. Vi står over for et vigtigt valg. Hvad er det, vi vil have? Det er ikke blot et lukket kredsløb. I første omgang får vi mulighed for at beslutte, hvor vide de sekundære beføjelser skal være. Det afhænger delvis af, hvor åbent og demokratisk det foregår, og hvordan balancen er mellem denne Unions to lovgivende institutioner.
Lad mig gå videre til den del af forhandlingen, som ikke er nævnt ved navn. Selv om vi - trods ministerens høflige facon - har fået læst og påskrevet af Rådet, at der findes en traktat, der findes en procedure, og at de vil informere os og sende os mødereferaterne, men ellers helst ikke høre mere fra os, så kan jeg ikke acceptere den besked. Jeg vil høre fra Rådet, når De giver os den besked, hvorfor De eller i det mindste nogle medlemsstater ad bagdøren vedtager tillæg, som ellers bruges til fornuftige emner, til beslutningen af juni 1999 og opfinder nye komitologiregler, så De kan gå fra kvalificeret flertal til simpelt flertal over for Europa-Kommissionen. Det er uacceptabelt. Der bør kun være én og ikke to regler, kun ét demokrati og én åbenhed.

Herzog
Hr. formand, kære kolleger, vi bør efter min opfattelse klart tilkendegive over for Rådet og Kommissionen, at kravene om demokratisk kontrol ikke er opfyldt, når det gælder et helt afgørende spørgsmål. Vismandsudvalgets mandat omhandlede i øvrigt udelukkende metoden, hvorimod den politiske debat om målene for og konkretiseringen af reguleringen og den politiske kontrol langtfra er afsluttet.
Etableringen af et fælles kapitalmarked kan blive en udvikling til det værre på grund af kapital fra ustabile og diskriminerende markeder eller på grund af ensidig fokuseren på formuegoder. Det kan imidlertid også blive en positiv udvikling, hvis det bliver et spørgsmål om at forene ressourcerne for at udvikle et produktivt system, udvikle social samhørighed eller solidaritet mellem generationerne. Men er det, hvad vi reelt tilstræber? Det er ikke Europa-Parlamentet, som stiller sig hindrende i vejen. Medlemsstaterne har sagt ja til et fælleseuropæisk kapitalmarked, men har ikke nærmere overvejet konsekvenserne heraf. De har ikke udviklet en strategi og er stødt på utallige administrative forbehold.
Vismandsudvalget har således måttet foreslå en procedure, som er overordentlig tung og af umiskendelig mellemstatslig karakter, hvorimod en metode, som gav Europa-Parlamentet initiativretten og indebar, at der blev etableret en europæisk regulerende myndighed med et klart defineret mandat, afgjort ville have skabt resultater hurtigt og på effektiv og acceptabel vis.
Vi står følgelig med en metode, vi ikke kan gå ind for, hvilket vi - som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål - enstemmigt kan fastslå. Vi må som et minimum kræve en påtaleret, som vil gøre det muligt for Europa-Parlamentet at søge at udøve en vis kontrol med denne yderst bureaukratiske procedure, som ligger helt uden for vores rækkevidde. Vi må kræve, at den offentlige mening får mulighed for at erhverve indsigt i dette spørgsmål. Det drejer sig endnu en gang om at handle på demokratisk vis.

Formanden
Jeg skal meddele Dem, at vi for at overholde dagsordenen afbryder denne forhandling, som genoptages kl. 21.

Mund- og klovsyge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er formanden for Rådets redegørelse om mund- og klovsyge.

Danielsson
Hr. formand, ærede medlemmer, mund- og klovsyge er en forfærdelig sygdom. Den er utroligt smitsom, den er dødelig. Den medfører også store økonomiske tab og store lidelser. Det er således ikke mærkeligt, at dette spørgsmål optager Parlamentets medlemmer, nu hvor man for første gang i mange år har konstateret et udbrud inden for Unionen.
Den 20. februar i år konstateredes udbrud af mund- og klovsyge i Storbritannien. Ved Rådets (landbrug) møde for landbrugsministrene den 26. februar informerede Storbritannien om situationen i landet og redegjorde for de foranstaltninger, der var truffet for at forhindre smittespredning. Rådet har som bekendt på dette område overladt det til Kommissionen på grundlag af beslutninger truffet af veterinæreksperter i medlemsstaterne at træffe beslutninger om foranstaltninger, der som regel gennemføres af medlemsstaterne.
Kommissionen har i henhold hertil truffet beslutninger, som indebærer indførelse af visse beskyttelsesforanstaltninger for at hindre sygdommen i at sprede sig. Beslutningen indebærer, at der er forbud mod eksport af levende dyr fra Storbritannien af arter, som kan rammes af mund- og klovsyge samt af mælk, kød og andre animalske produkter fra disse arter.
Den 6. marts i år traf Kommissionen yderligere beslutninger, nemlig om forbud mod al transport i hele Unionen af dyr, der er modtagelige for mund- og klovsyge og forbud i hele Unionen mod markeder og samlesteder for dyr, der er modtagelige for sygdommen. Transporter direkte til slagterier er ikke omfattet af denne beslutning.
Ved et ekstraordinært møde i går fik Den Stående Veterinærkomité oplysning om, at der også er konstateret et udbrud i det nordvestlige Frankrig. Her har man nu indført forholdsregler svarende til dem, der tidligere blev indført i Storbritannien. Spørgsmålet vil givet blive taget op på næste rådsmøde for landbrugsministrene i begyndelsen af næste uge. EU's Veterinærkomité afholder sit næste møde den 20. marts, hvor situationen i Storbritannien og Frankrig samt eventuelle yderligere forholdsregler vil blive drøftet på ny.
Rådet beklager situationen i Storbritannien og Frankrig og følger udviklingen meget opmærksomt og i tæt kontakt med Kommissionen, samtidig med at medlemsstaterne indfører forskellige forebyggende foranstaltninger. Rådet har fuld tillid til de foranstaltninger, der er indført i Storbritannien og Frankrig og til de to landes håndtering af problemerne.
Udbrud af en så smitsom og alvorlig sygdom som mund- og klovsyge er altid overordentlig smertefuldt for alle, der rammes. Det er dog særlig svært, når udbruddet rammer en allerede hårdt prøvet erhvervsgruppe bestående af avlere, mælke- og kødproducenter og i høj grad smålandbrugere.

Byrne
Hr. formand, jeg er glad for denne lejlighed til at føre Parlamentet ajour med den seneste udvikling i udbruddet af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige og nu også i Frankrig.
Som De ved, blev det første udbrud i Det Forenede Kongerige bekræftet den 20. februar om aftenen. Kommissionen vedtog en sikkerhedsbeslutning den følgende dag, altså den 21. februar. Det betød et forbud mod eksport af visse levende dyr, det vil sige kvæg, får og geder, fra Det Forenede Kongerige og restriktioner på eksport af kød, kødprodukter, mælk, mælkeprodukter og visse animalske produkter. Siden da er der indført yderligere forbud mod flytning af husdyrbesætninger i hele EU. Der er tale om en sikkerhedsforanstaltning med det formål at mindske risikoen for spredning af sygdommen mest muligt. Den skal også ses på baggrund af den fortsatte stigning i antallet af tilfælde i Det Forenede Kongerige. Alle forventninger om, at krisen ville være hurtigt overstået, er blevet gjort til skamme. Det er klart, at udviklingen i udbruddet bør give anledning til stor bekymring.
Der er især tre foruroligende faktorer. For det første er der den stadige uvished om, hvornår sygdommen topper i Det Forenede Kongerige, for det andet er sygdommen nu brudt ud i Frankrig, så der ikke længere er håb om at holde sygdommen inden for Det Forenede Kongerige, og for det tredje er der de restriktioner, som tredjelande har lagt på import af produkter fra Fællesskabet, hvoraf mange er fuldstændig urimelige. Jeg vil nu kommentere disse tre faktorer, og jeg begynder med udbruddet i Det Forenede Kongerige.
Det er meget skuffende, at forventningerne om, at sygdommen snart ville toppe, ikke er blevet indfriet. De veterinære eksperter er stadig af den mening, at restriktionerne på transport af dyr efterhånden vil begrænse den potentielle spredning af sygdommen. Dette understreger det fortsatte behov for årvågenhed i Det Forenede Kongerige og for den strengest mulige håndhævelse af de foranstaltninger, der allerede er indført. Siden den oprindelige beslutning om at forbyde eksport af visse typer kød og kødprodukter, mælkeprodukter osv. er der indført forbud mod flytning af husdyrbesætninger i både Det Forenede Kongerige og andre medlemsstater. Disse restriktioner er naturligvis upopulære, men det er billigt sluppet i forhold til, hvad der vil ske, hvis sygdommen ikke udryddes hurtigt. Jeg håber, at man ikke i den nuværende krise glemmer, at det er til vores fælles bedste.
Med hensyn til Frankrig er jeg sikker på, at alle deler Kommissionens bekymring over, at det første udbrud af sygdommen nu er konstateret på det europæiske fastland. Som De uden tvivl ved, blev der i går bekræftet et tilfælde af mund- og klovsyge i Mayenne-regionen i det nordvestlige Frankrig. Det blev konstateret på et kvægbrug, som var omfattet af restriktioner, der var pålagt forebyggende over en uge inden udbruddet blev bekræftet. Kvægbruget er nabo til en bedrift, hvortil der blev importeret får fra Det Forenede Kongerige i inkubationstiden den 16. februar, altså et par dage før man kendte noget til udbruddet i Det Forenede Kongerige. Fårene fra Det Forenede Kongerige blev destrueret den 1. marts som en forebyggende foranstaltning i overensstemmelse med den relevante beslutning fra Kommissionen. Nedslagtningen og destruktionen af alle 114 køer i det udbrud, der blev bekræftet i går, startede i går aftes og er endnu ikke afsluttet. Dette udbrud gjorde en ende på vores forhåbninger om, at sygdommen kunne begrænses til Det Forenede Kongerige. Det er dog meget betryggende, at de franske myndigheder allerede har taget skridt til at isolere og destruere besætninger, som kan have været i kontakt med smittede dyr, der er importeret fra Det Forenede Kongerige. Den hurtige indsats for at begrænse transport af besætninger i Frankrig bør også have reduceret den mulige spredning af sygdommen. Disse foranstaltninger, der af nogle blev opfattet som overdrevne, har nu vist sig at være kloge. Ikke desto mindre er der risiko for yderligere udbrud, og situationen skal nøje overvåges. Den Stående Veterinærkomité besluttede sent i går aftes at forbyde eksport af klovbærende dyr fra Frankrig og også at indføre restriktioner på transport af dyr og visse produkter fra Mayenne-regionen til det nærliggende Orne. Yderligere udbrud ville kræve yderligere restriktioner for de berørte regioner, men de franske myndigheders hurtige indsats vil forhåbentlig sikre, at der ikke bliver behov for mere drastiske forholdsregler.
Og nu til tredjelandene. Kommissionen er dybt skuffet over, at den meget beslutsomme indsats for at tackle den nuværende krise ikke er blevet anerkendt efter fortjeneste. I stedet for at blive beroliget over denne indsats har tredjelande i mange tilfælde reageret ved at indføre restriktioner, som er både overdrevne og efter min mening unødvendige. Kommissionen forsøger indtrængende at få de pågældende tredjelande til at begrunde restriktionerne. Vi vil naturligvis forklare de foranstaltninger, der allerede er truffet, og som gør disse restriktioner unødvendige, og vi vil udnytte vores bilaterale kontakter og WTO-handelsaftaler til at få dem afskaffet.
Jeg har allerede haft kontakt med USA's landbrugsminister i eftermiddags om de forholdsregler, som USA har indført. Ministeren forsikrede mig om, at disse forholdsregler omgående ville blive taget op til revision. Vi har aftalt, at vores respektive veterinærmyndigheder skal samarbejde om at finde løsninger. Vi blev enige om at holde tæt kontakt, indtil der er fundet en løsning, og jeg er overbevist om hendes gode vilje i den henseende.
Som eksempel på, hvordan Kommissionen tackler situationen, vil jeg nævne Fællesskabets forhold til Argentina. Oksekødsimport fra Argentina har været tilladt på trods af landets regionale problemer med mund- og klovsyge. Denne import var selvfølgelig genstand for meget streng kontrol. Oksekødet skulle være fra BSE-frie regioner, udbenet og modnet for at fjerne risikoen for overførelse af sygdommen. Det var først efter yderligere udbrud for nylig, indførelse af vaccination og deres eget forbud mod eksport til USA og Canada, at Kommissionen følte sig tvunget til at forbyde import af oksekød fra Argentina. Kommissionen går dog stadig ind for, at eksport fra bestemte regioner kan genoptages under sikre vilkår.
Mere generelt vil jeg gerne endnu en gang forsvare Kommissionens beslutsomme indsats til bekæmpelse af det igangværende udbrud. Det er en afgørende og meget nødvendig reaktion på en yderst smitsom sygdom med enorme potentielle økonomiske og handelsmæssige konsekvenser for hele EU. Denne indsats nyder stadig stor støtte fra medlemsstaterne i Den Stående Veterinærkomité og i Rådet (landbrug). Jeg er fast overbevist om, at veterinærmyndighederne, medlemsstaterne og Kommissionen har arbejdet meget tæt og effektivt sammen. Indsatsen støttes også af EU-landmænd, der er meget bevidste om den alvorlige trussel mod deres levebrød, som denne sygdom udgør. Der er stadig bred enighed om, at vaccination kun må benyttes i yderste nødsfald og kun under de omstændigheder, jeg angav før, nemlig som forebyggelse mod, at sygdommen spredes yderligere, inden der kan træffes foranstaltninger til at udrydde den.
Jeg vil gerne slutte med at forsikre Dem om, at Kommissionen fortsat vil lægge alle sine kræfter i at standse dette udbrud så hurtigt som muligt. Jeg er stadig lige imponeret over medlemsstaternes enorme indsats for hurtigt og beslutsomt at genoprette den tidligere sygdomsfri status i hele EU.

Doyle
Hr. formand, det er værd at notere, at det eneste positive aspekt af denne frygtelige sygdom er, at den ikke påvirker mennesker. Der er ingen forbrugerrisiko. Når krisen er overstået - og det er en krise i Det Forenede Kongerige, det kan ikke beskrives på anden måde - må vi revidere hele den fælles landbrugspolitik og hele det indre marked for roligt at tage stilling til, om vi som økonomisk fællesskab har ofret dyresundheden på handelsliberaliseringens alter.
Mund- og klovsyge har aldrig kun været et britisk problem, og udbruddet i Frankrig er på tragisk vis med til at understrege dette, hvis nogen af os skulle have glemt det. Selv om spredningen af denne ondartede sygdom har rejst berettigede spørgsmål om de britiske myndigheders håndtering af sagen, vil jeg gerne sammen med mine kolleger lægge afstand til de ubeherskede og højst upassende kommentarer, som er fremsat af visse yngre ministre i den irske regering.
Uanset forbuddene mod import af dyr og animalske produkter samt transportrestriktionerne må jeg sige, hr. kommissær, at EU's fælles reaktion lader til at være utilstrækkelig og langsom. Er De overbevist om de veterinære myndigheders evne til at håndtere denne krise, især i Det Forenede Kongerige? Er De overbevist om, at Den Stående Veterinærkomité kan klare jobbet? Jeg drager ikke deres individuelle evner i tvivl, men er deres mandat og kommissorium nu utilstrækkelige i forhold til mund- og klovsygen, som breder sig så voldsomt? Kan kommissæren forklare Parlamentet, hvorfor der er så stor forskel på de veterinære myndigheders reaktion i Det Forenede Kongerige og Irland? Ganske vist er de enkelte medlemsstater i første omgang ansvarlige for dyresundheden i deres eget land, men det er åbenbart for mig og for mine kolleger fra andre medlemsstater, at den veterinære indsats ikke er koordineret eller konsekvent. I Det Forenede Kongerige fortsætter væddeløb, fodboldkampe og konferencer på trods af, at der har været et godt stykke over 200 udbrud, og jeg har hørt om endnu 28 udbrud i dag. I Irland, hvor der ikke er noget udbrud, er alle ikke-livsvigtige sammenkomster i landområderne stoppet. Vi har sat det irske samfund i stå.
Der er ingen koordineret logistisk politik om transport af dyr og endnu vigtigere af mennesker til og fra smitteramte områder og lande gennem havne og lufthavne. Standarder og krav er vidt forskellige, og der er et presserende behov for en fælles EU-holdning til det. EU's reaktion har været utilstrækkelig og langsom. Sygdommen er ude af kontrol i Storbritannien og har nu spredt sig til det europæiske fastland. Jeg er forbløffet over, at der endnu ikke har været indkaldt til krisemøde mellem landbrugsministrene, og at der ikke er kommet en koordineret reaktion fra nogen af vores udøvende myndigheder.
Jeg har netop lyttet til Det Forenede Kongeriges nationale landmandssammenslutnings indlæg på mødet i vores Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og jeg takker dem for deres deltagelse. De har forklaret situationen i England.
Jeg går ikke ind for vaccination uanset problemets omfang, da mund- og klovsyge ikke er endemisk i EU. Vaccination er ikke en 100% garanti, og der er mange forskellige typer, som kræver forskellige vaccinationer.
Hr. kommissær, det er Deres opgave at overbevise medlemsstaterne om, at alle lufthavne, havne og andre ind- og udrejsesteder i smitteramte områder skal kontrolleres, og at passagerer og køretøjer skal undergå en ordentlig desinficeringsproces. Nu må vi tage os sammen og lære af BSE-krisen. Vi må have flere oplysninger fra Argentina. Efter at have nægtet, at der var konstateret et udbrud i de seneste uger, har de nu bekræftet, at der er et. Jeg tror ikke, vi har alle fakta endnu, hverken fra Argentina eller andre lande.

Garot
Hr. formand, hr. minister og formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, der er nu konstateret mund- og klovsyge i Frankrig, i mit eget departement, til trods for at der var etableret karantæneafspærring for at hindre smittespredning fra Storbritannien til det europæiske fastland, og til trods for at der er truffet strenge forholdsregler i Frankrig, herunder foretaget nedslagtning af 20.000 får, som Frankrig havde importeret fra Storbritannien, umiddelbart før der blev truffet beslutning om forbud mod eksport af dyr fra Storbritannien.
Omtalte tilfælde af mund- og klovsyge i Frankrig har selvsagt givet anledning til mange spørgsmål og megen ængstelse blandt landmændene og i befolkningen i øvrigt. Man kan efter min opfattelse ganske vist berolige forbrugerne, eftersom sygdommen ikke overføres til mennesker. Men det er langt vanskeligere at dæmpe bekymringen i landbruget og de erhverv, som er tilknyttet denne sektor, idet disse i forvejen er ramt af BSE og de ulykkelige følger heraf.
Vi skal imidlertid ikke lade os gribe af panik, deri er jeg helt enig. I næsten 10 år har der kun været ganske få udbrud, og de sygdomstilfælde, der blev konstateret i Italien i 1993 og i Grækenland i 1996 og 2000, blev tilsyneladende hurtigt bragt under kontrol. I den nuværende situation taler erfaringen således for, at det fortsat er hensigtsmæssigt at bortskaffe de smittede dyr. Det synes at være den mest effektive metode, idet der hermed er håb om, at kilden til omhandlede virus helt fjernes. Det er imidlertid vigtigt, at man samtidig støtter den betrængte sektor og sikrer landmændene godtgørelse i fornødent omfang, således at man ikke udrydder både besætninger og erhverv.
Endvidere skal det påpeges, at bekæmpelsen af denne virus skal ses i internationalt perspektiv, eftersom den synes at gå verden rundt. Den forekommer i Asien, i Indien og i Latinamerika. Argentina er berørt. Og den forekommer i Europa, hvilket giver anledning til følgende spørgsmål: Hvordan er denne virus nået til Europa fra Asien? Der har været tale om et luftfartsselskabs frokostbakker. Er den sag fuldt klarlagt? Hvilke forebyggelsesstrategier kan man anlægge på internationalt plan, når man påtænker, hvor nemt denne virus spredes, og når man påtænker den ganske betydelige passager- og varetrafik på tværs af grænserne? Hvilken værdi kan man tillægge internationale garantier, hvis staterne skjuler oplysninger ved manglende eller mangelfuld indberetning til Det Internationale Kontor for epizootier?
Hr. minister og formand for Rådet, hr. kommissær, der er behov for en redegørelse, hvor De gør status over disse aspekter. Jeg imødeser en sådan med tak.

Mulder
Hr. formand, på dette tidspunkt har jeg svært ved at kritisere den holdning, som Kommissionen eller medlemsstaterne har indtaget efter det første udbrud af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige. Jeg mener, at de alle har været opmærksomme og har truffet alle mulige sikkerhedsforanstaltninger, men er det tilstrækkeligt? For ikke så længe siden var jeg i USA. Når jeg ankommer dertil, slår det mig hver gang, at jeg skal oplyse, om jeg har været på et landbrug i de seneste tre uger, eller om jeg medbringer levnedsmidler. Det er for at kontrollere, om smitsomme sygdomme kommer ind i USA. Det gør man ikke i Europa. Er det ikke et godt tidspunkt at overveje, om det ikke også er nødvendigt i EU? Med alle de jumbojets, som hver dag ankommer til vores lufthavne, er der stor risiko for smitte fra hvor som helst i verden.
Diskussionen om vaccination er nu i fuld gang. Kan Kommissionen klart redegør for, hvilke økonomiske konsekvenser vaccination har, og hvilke fordele det har ikke at vaccinere? De sidste ni år er det gået godt, men jeg tror, at offentligheden skal overbevises om nødvendigheden af denne politik. Vi skal vide, hvor meget det vil koste.
Parlamentet har i de forløbne seks år udarbejdet budgetposten "SOS-landdistrikt". Kommissionen nægtede sidste år at gennemføre denne budgetpost. Det drejer sig om et telefonnummer, som alle landmænd i EU kan ringe til. Hvorfor gennemfører Kommissionen ikke denne budgetpost, og hvorfor er der tilbøjelighed til igen i år at skubbe den til side? Det er et klart ønske fra Parlamentet, og jeg mener, at det er meget hensigtsmæssigt.

Auroi
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, De har med Deres redegørelser gjort status og tegnet et billede af en udbredt panik. De har - hvis vi fører analysen til ende - påvist de negative følger af globaliseringen. Og vi ser i dag, hvorledes staterne en efter en forbyder handel med kød. Dette vidner om, at krisen først og fremmest er af kommerciel art. Lad os ikke gøre det til et spørgsmål om sundhed. Lad os ikke blande tingene.
Og mens vi drøfter dette spørgsmål, taler ingen om en anden krise, som er på vej verden rundt, nemlig BSE-krisen. Hr. kommissær, hvad sker der, når det gælder test? Hvad sker der, når det gælder kontrol af kød- og benmel? Det er spørgsmål, som ligeledes bør tages op, når vi behandler den aktuelle krise.
Endvidere er der tale om et vildspor i forhold til forsigtighedsprincippet. Jeg peger på dette forhold i al venskabelighed som økolog. Et stort antal dyr slås ned og brændes, uagtet at mund- og klovsygen ikke er farlig for mennesker. Hvad mere er, dyr, som i øvrigt er raske, kan helbredes for sygdommen. Men det er ikke interessant ud fra en kommerciel betragtning.
Kald dog tingene ved deres rette navn, og lad os se forslag til holdbare løsninger. Dyr slås ned. Javist, men måske burde vi på kort sigt for at overvinde krisen overveje løsninger, som ikke ganske udelukker, at der gennemføres vaccinationer i meget begrænsede områder. Det drejer sig først og fremmest om at overvinde krisen. Når først krisen er overvundet, bør forsigtighedsprincippet tages i anvendelse, og man bør i højere grad tage fat på årsagerne til krisen, frem for i al hast at imødegå følgerne heraf.
De har således for nylig i anden sammenhæng udtalt, at De eksempelvis ønsker at se på transportsiden. Det er imidlertid utilstrækkeligt! Otte timer er fortsat for lang transporttid, når det gælder dyr! Der bør sættes en stopper for dette system. Vi bør opgive den intensive drift og opdræt på samlebånd. Træf langsigtede foranstaltninger, således at vi får bragt denne uheldsvangre produktivitet til ophør og igen kan opleve ekstensiv drift.

Jové Peres
Hr. formand, vi står over for et problem, der har stor risiko for at blive eksplosivt. Selv om der er blevet truffet drastiske foranstaltninger i de forskellige medlemsstater, er det nødvendigt at erkende, at der er en risiko for, at sygdommen breder sig. Vi står over for en meget smitsom stamme og nogle miljøforhold, som får os til at frygte det værste.
Problemet med mund- og klovsyge kan ses ud fra tre synsvinkler: aktioner, der skal iværksættes straks eller på kort sigt, fastlæggelse af ansvar og forebyggelse af disse problemer i fremtiden.
Tillad mig at fremkomme med tre betragtninger. For det første ville de økonomiske virkninger af en vaccinationskampagne på kort sigt svare til virkningerne, hvis den ikke blev gennemført, og følgerne ville være meget alvorlige. Hvis det afvises at vaccinere, skal der reageres voldsomt på de foranstaltninger, som Canada har truffet. EU kan ikke stiltiende lide under generaliserede og ubegrundede embargoer, som Canadas, eller forvridninger, som dem USA udsætter os for.
For det andet, hr. kommissær, vil husdyravlerne blive kompenseret for denne frygtelige krise? Hvor skal vi få pengene fra? Ifølge mine beregninger er der efter det seneste forslag til budgetrevision kun 50 millioner euro tilbage til kompensationer til husdyrbrug ramt af følgerne af mund- og klovsyge og tillige BSE.
Og for det tredje, den sidste betragtning. For at forebygge denne og andre sygdomme vil det være nødvendigt at overveje følgerne af bestræbelserne på at forbedre konkurrenceevnen ved reduktion af støtten inden for den fælles landbrugspolitik.
Vi bør også overveje risiciene ved et husdyrbrug i EU, der er baseret på transport af levende dyr og store koncentrationer af dyr.
De kriser, der omgiver os, bør få os til at udforme en fælles landbrugspolitik, der er rettet mod forbrugeren og producenten mere end mod handel. Derfor er det nødvendigt at målrette støtten, så den kan sikre levedygtigheden af bedrifter, der er mindre risikable for miljøet og for forbrugeren og mere nødvendige for bevarelsen af den sociale struktur i landdistrikterne, i stedet for at reducere eller fjerne støtten.

Hyland
Hr. formand, hvis vi ikke får mund- og klovsygen under kontrol, kan det betyde, at hele EU's husdyrproduktion udryddes, og det vil kulminere med enorme tab af arbejdspladser i landbrugsfødevaresektoren med alvorlige konsekvenser til følge i dagligdagen.
Som Parlamentet ved, blev det første udbrud af mund- og klovsyge bekræftet i Storbritannien for nogle få uger siden. Siden da har sygdommen bredt sig med foruroligende hast og medført destruktion af tusindvis af dyr. De økonomiske konsekvenser er betydelige. Den psykologiske effekt på landmændene, ikke blot i Storbritannien, men også i Irland, giver anledning til stor bekymring. Vi må ikke undervurdere de sociale konsekvenser af denne katastrofe. Vi ved alle, at mund- og klovsyge er en vanskelig sygdom at bringe under kontrol, men konsekvenserne for europæisk landbrug og den europæiske økonomi i almindelighed kræver, at den strengeste form for kontrolforanstaltninger indføres og håndhæves.
Jeg erkender, at det er en vanskelig situation for den britiske regering. Men der er ikke noget vundet ved på nuværende tidspunkt at skyde skylden på andre. Jeg føler virkelig med de britiske landmænd. Jeg mener, at katastrofens omfang og den hast, hvormed den har spredt sig, ikke blot kræver skrappere foranstaltninger fra de britiske myndigheders side, men også løbende EU-indgreb. Jeg vil gerne rose kommissær Byrne for hans beherskede og positive reaktion på krisen.
Den trussel, som mund-og klovsyge udgør for Fællesskabet som helhed, kan ikke blot overlades til de enkelte medlemsstaters kontrolforanstaltninger. Jeg opfordrer Kommissionen til at nedsætte en specialgruppe, der skal overvåge gennemførelsen og håndhævelsen af bestemmelser i de pågældende lande. Den Stående Veterinærkomités arbejde og rådgivning er naturligvis vigtigt i denne sammenhæng.
Parlamentet forstår sikkert, at jeg må understrege alvoren af denne situation for Irland, hvor man allerede har truffet meget strenge forholdsregler. Jeg vil gerne anerkende den forståelse, som offentligheden har udvist, og samarbejdet mellem myndighederne nord og syd for grænsen. Det er ironisk, at der skulle et udbrud af denne frygtede sygdom til, før vores befolkninger kunne forstå konsekvenserne ikke blot for landmændene, men også for beskæftigelsen i fødevareindustrien, for fødevareeksporten og den økonomiske trussel mod turismen og andre kommercielle aktiviteter.

Martinez
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger, først var det zoonosen kogalskab, nu er det mund- og klovsyge. Og det skyldes ikke en ren tilfældighed. Det er i koncentreret form vidnesbyrd om de ideologiske fejltrin, der begås i forbindelse med den europæiske integration.
Det første fejltrin er globaliseringstanken, som fru Auroi omtalte. Den omhandlede virus er kommet hertil fra Indien. Den kunne også være kommet fra Pakistan, eller den kunne være kommet fra Zimbabwe. Når der er fri bevægelighed for alt, er der også fri bevægelighed for den virus, som fremkalder mund- og klovsygen.
Det andet fejltrin er jagten efter rentabilitet. Sundhedshensyn bevirkede, at man ønskede at etablere slagterier, som tåler sammenligning med Pasteur-instituttets laboratorier. Man gennemførte en sammenlægning af slagterierne, og dyrene måtte herefter fragtes til disse fra alle egne i Storbritannien. Man fik på denne måde den omhandlede virus spredt over hele Storbritannien.
Det tredje fejltrin er immigrationen. De 20.000 får, som blev eksporteret til Frankrig, og som medbragte den britiske virus, skulle slagtes efter forskrifterne i forbindelse med den muslimske Aid El Kebir-fest og bringes som Abrahams offer. Da man åbnede carotis-arterien, fik man omhandlede virus i tilgift!
Det fjerde fejltrin er jagten efter profit. Man har i Adam Smiths navn opgivet at gennemføre vaccinationer. Og i rentabilitetens og Adam Smiths navn afspores de britiske tog, afspores de britiske køer, afspores de britiske får!
Hvad skal vi gøre, når vi står over for disse alvorlige fejltrin? Løsningen er i virkeligheden en indsats på to fronter. Dels en indsats i retning af større retfærdighed, herunder skadesløsholdelse af landmændene, som er uden skyld i denne sammenhæng. Dels en indsats i retning af større mådehold. Mådehold, når det gælder dyrene, som man ikke behøver at aflive, idet de er helbredt i løbet af nogle uger. Mådehold, når det gælder medierne, som opruller dommedagsbilleder. Mådehold i sundhedsmæssig henseende, idet der bør gennemføres vaccinationer, som det sker i Argentina. Og mådehold, når det gælder den europæiske landbrugsmodel. Det er en industriel model, som med fordel kunne modereres og gøres mere afbalanceret.

Raymond
Hr. formand, vi må se i øjnene, at mund- og klovsygen, som man troede, det var muligt at begrænse til Storbritannien, har nået det europæiske fastland. Omfattende nedslagtninger har intet ændret ved dette forhold, og vi er ved at miste vores eksportmarkeder. USA og Canada har lukket grænserne, hvilket stiller de europæiske landmænd i en særdeles vanskelig situation. Denne svøbe rammer svineproducenter og kvægavlere, som i forvejen er ramt af svinepest og BSE.
Kan De love, at producenterne hurtigst muligt får vaccine stillet til rådighed, såfremt situationen forværres til trods for medlemsstaternes bestræbelser for at udrydde sygdommen? Vi må endvidere erkende, at det ikke vil være muligt at yde fuld godtgørelse for det økonomiske og ikke mindst moralske tab. De europæiske landmænd er hårdt ramt af krisen, og vi bør støtte dem. Hvorledes forestiller De Dem, at vi kan støtte landmændene, uagtet at den svenske statsminister har erklæret, at der ikke kan være tale om at forhøje godtgørelsen?
EU er vokset op omkring landbruget, og vi må, når vi står i en situation som denne, ubetinget kræve, at medlemsstaterne håndterer krisen, som det også skete i forbindelse med BSE-krisen. Landmændenes fremtid og overleven afhænger af, at der træffes de nødvendige afgørelser og udvises solidaritet på europæisk plan.

Jeggle
Hr. formand, hr. fungerende formand for Rådet, hr. kommissær, krisen i det europæiske landbrug er i forvejen stor nok på grund af BSE. Den ekstremt smittende dyresygdom mund- og klovsyge får bægeret til at flyde over. Det er forståeligt, at landmænd - og ikke kun de - kræver strenge beskyttelsesforanstaltninger. Jeg har et par spørgsmål i denne forbindelse.
For det første: Ved De, hvilket omfang sygdommen - til dags dato - virkelig har?
For det andet: Landmænd spørger bekymret, om beskyttelsesvaccinationen mod mund- og klovsyge er afskaffet definitivt og for altid. Hvilke overvejelser gøres der om dette i den aktuelle situation med hensyn til bestandene generelt og med hensyn til særligt værdifulde dyr, f.eks. på avlsstationer?
For det tredje: Transporter er igen i søgelyset. Er der fælles kontroller ved transport af dyr, af kød inden for EU? Hvis ja, hvilke? Hvilke sanktioner er der, hvis de ikke overholdes?
For det fjerde: Enhver import af dyr og animalske produkter giver anledning til store bekymringer i Fællesskabet. I denne forbindelse kan De se, at Argentina tilbyder, hvad kunderne nu kræver, nemlig oksekød, som er garanteret fri for BSE. Det agiteres der stadig for. Men som De sagde tidligere, mund- og klovsyge findes. Hr. kommissær, hvilken konkret beskyttelse og hvilke sikkerhedsforanstaltninger har De truffet i denne forbindelse?
Og for det femte er mit sidste og vigtigste punkt omkostningerne ved mund- og klovsygen. Hvilke omkostninger opstår der for hvem, og hvilke finansieringsmuligheder ser De fra EU's side?
Er Kommissionen indstillet på at lære af de erfaringer, man gjorde i forbindelse med BSE-krisen, og fra nu af at handle og ikke kun reagere på alle områder, hvor det er nødvendigt, for at bekæmpe mund- og klovsyge? For mig er det ensbetydende med, at Kommissionen selv skal handle og desuden koordinere de nationale foranstaltninger.

Whitehead
Hr. formand, vi fra Det Forenede Kongerige vil gerne udtrykke vores medfølelse med George Garots vælgere og medborgere efter, hvad der indtil videre lykkeligvis er et isoleret udbrud i Frankrig. Vi anerkender også de bekymringer, som hr. Hyland og andre har udtrykt i forbindelse med vores naboer i republikken Irland.
Kan kommissær Byrne bekræfte, at Det Forenede Kongerige gjorde sit yderste for at advare sine naboer, da det første udbrud blev konstateret? Kan han ud fra sin aktuelle viden komme med en videnskabelig udtalelse om oprindelsen til udbruddet i Heddon on the Wall? Kan han fortælle os, om transportrestriktionerne i Europa nu overholdes i vid udstrækning, og hvilke straffe eller sanktioner der er mulighed for i tilfælde af, at der er slyngler, som ikke overholder dem?
Er han enig i, at sygdommen fortrinsvis er spredt gennem får og således ved dyrekontakt og ikke med vinden, og at det giver håb om, at sygdommen kan bremses, selv om den endnu ikke har toppet?
Endelig vil jeg gerne høre, om han er enig i, at Det Forenede Kongeriges politik til at bremse sygdommen gennem nedslagtning og karantæne stadig er den bedste måde at udrydde sygdommen på, ikke blot i Storbritannien, men hvor som helst den ellers måtte sprede sig til i Europa.

Watson
Hr. formand, vi kan helt klart lære af denne mund- og klovsygeepidemi, at der er behov for større årvågenhed og mere fokus på dyresundhed, på strengere importkontrol over for lande, hvor sygdommen er endemisk, på svinefoder- og husdyrbedrifter samt dyretransport og beredskabsplaner for katastrofer som denne. Besætningerne på vores kontinent må aldrig mere bringes i fare på grund af fejltagelser begået af et enkelt lands landbrugsministerium.
Opgaven i dag er imidlertid ikke at give nogen skylden, men at planlægge for fremtiden. Når støvet har lagt sig, finder vi et ødelagt økonomisk landskab i nogle af de fjerneste og mest sårbare regioner af EU, f.eks. min valgkreds i det sydvestlige England. Dette er ikke blot en landbrugskrise, men en ødemark af krakkede virksomheder og mistede arbejdspladser inden for turisterhvervet, transporterhvervet og andre sektorer. Unionen kan spille en vigtig rolle i genopbygningen af disse økonomier. Jeg ønsker kommissærens forsikring om, at Kommissionen nu vil tale med regeringerne i de berørte lande og regioner om, hvordan strukturfonde og andre programmer kan tilpasses, så de kan yde hurtig og effektiv hjælp.

Wyn
Hr. formand, der kræves absolut en grundig undersøgelse af konsekvenserne af mund- og klovsygeudbruddet. Det rejser mange spørgsmål. Hvorfor blev smittede dyr ikke sat i karantæne med det samme, og hvorfor blev der ikke iværksat nødvaccinationer i stedet for den massenedslagtningspolitik, som vi har fulgt? Jeg vil gerne spørge Kommissionen om, hvor den står i forhold til en massenedslagtningspolitik, og om vi bør skelne mellem nedslagtning af hensyn til dyrenes velfærd og uberettiget massenedslagtning for at tilfredsstille markedet og medierne.
Jeg vil også endnu en gang sætte spørgsmålstegn ved transporten over lange afstande af levende dyr til slagtning, som øger risikoen for spredning af sygdommen. Lukningen af små slagterier bør tages op til revision. Transporten af levende dyr undersøges i øjeblikket af Kommissionen, og jeg afventer med spænding Kommissionens rapport om dette meget vigtige spørgsmål og opfordrer igen kraftigt Kommissionen til at ændre sin politik om transport af levende dyr og til at indføre strengere kontrolforanstaltninger.
Driftstab dækkes ikke i forbindelse med kompensation. Er Kommissionen ikke enig i, at det er bydende nødvendigt, at vi ser på situationen i dens helhed og evaluerer landmændenes direkte og indirekte tab som følge af mund- og klovsygen samt de relaterede erhverv og turisterhvervet? Hvor mange katastrofer i landbrugserhvervet skal der til, før medlemsstaternes regeringer indser, at der er et presserende behov for en reform af den fælles landbrugspolitik?

Sturdy
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for, at han har sikret, at der er EU-midler til rådighed for den britiske regering i denne tragiske situation. Kan kommissæren fortælle mig, om den britiske regering har søgt om alle de EUGFL-midler, der er til rådighed for den? Tidligere har den ikke gjort sig den ulejlighed at søge denne støtte. Har den udnyttet denne mulighed i den aktuelle situation, som er en national tragedie? Fru Doyle sagde, at det var en krise. Ja, vel er det en krise. 225 tilfælde i øjeblikket og en kvart million dyr, der skal nedslagtes! Vores minister sagde i tv for tre dage siden, at situationen er under kontrol. Kan Kommissionen fortælle mig, om den er under kontrol?
Må jeg også have lov at spørge, hvad EU gør? Har den britiske regering henvendt sig til EU for at nå til en form for konsensus om, hvordan vi stopper sygdommen fra at sprede sig til hele Europa? Jeg bemærkede, da jeg rejste ind i Europa den anden dag, at der ikke var nogen desinfektionsmåtter, der var ingen blodhunde til at kontrollere, om jeg havde en skinkesandwich i lommen, ingen spørgsmål. Jeg ved, at når man rejser til et andet land, bliver man spurgt, hvad man har med. Er den veterinære rådgivning blevet koordineret? Der lader til, som fru Doyle sagde, at være store forskelle mellem medlemsstaterne i hele EU. Er det sikkert at transportere smittede slagtekroppe tværs over Det Forenede Kongerige, som vi gør i øjeblikket? Endelig vil jeg gerne vide, om den britiske regering har haft en særlig slap holdning til at stoppe importen fra andre lande, hvor sygdommen er endemisk.

De Rossa
Hr. formand, jeg vil gerne takke Rådet og Kommissionen for at være til stede som følge af Parlamentets beslutning i mandags om at have denne forhandling. Fødevareindustrien i Irland og nu også i Europa som helhed vakler under vægten af mund- og klovsygekatastrofen, men det er forkert at give et enkelt land skylden for udbruddet. Det er særlig tåbeligt af en minister i et land, der eksporterer 90% af sine landbrugsvarer, at gøre det. Det kunne være sket i et hvilket som helst af vores lande på grund af det intensive tilskudsdrevne europæiske landbrug, hvor levende dyr konstant flyttes fra bedrift til bedrift og også fra land til land.
Jeg er ikke sikker på, at delvise eller rimelige forbud mod flytning af levende dyr er tilstrækkeligt i den nuværende fase af udbruddet. I praksis må jeg sige, at det ikke er særlig sandsynligt, at noget land vil importere dyr fra et land, hvor sygdommen er konstateret - og hvem kan også bebrejde dem det?
Det er også blevet sagt gentagne gange, at denne krise ikke berører folkesundheden. Landbrugssektoren er heller ikke krisens eneste offer. Folk, der er beskæftiget i fødevareindustrien og turisterhvervet, samt sportsbegivenheder og det daglige sociale liv er alle ofre for bestræbelserne på at stoppe sygdommen fra at brede sig. Det har været acceptabelt indtil nu, men vi må ikke bare afvise at se på, hvad det koster at fortsætte den nuværende strategi i forhold til indvirkningen på andre vigtige erhverv og borgernes frihed til at leve deres liv, som de vil.
Endelig vil jeg sige, at når vreden og beskyldningerne har lagt sig, skal vi have gennemført en reform af den fælles landbrugspolitik. De europæiske forbrugere er nu mere interesserede i sikre fødevarer, som er produceret på en miljøvenlig måde og selvfølgelig til priser, der er til at betale. Men de er ikke længere interesseret i latterligt billige fødevarer, uanset hvordan de er produceret, eller fødevarer med skjulte uacceptable sundhedsrisici.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, den sygdom, der nu truer et Europa uden grænser, kan bidrage til, at borgernes tillid til såvel de nationale som til EU's institutioner svækkes yderligere.
Husdyrbestandenes sundhedsrisici, ændringerne i spisevaner og produktionssektorens nedgang er mere end nok til at retfærdiggøre, at vi træffer ekstraordinære beslutninger. Foranstaltningerne har økonomiske og politiske omkostninger, og jeg vil gerne vide, hvilke omkostninger både Rådet og Kommissionen er rede til at påtage sig.
Er De rede til at forøge støtteforanstaltningerne i alle landene i EU?
Hvad mener de europæiske institutioner om massevaccinationer?
Hvilken holdning vil man indtage over for tredjelande? Vil der blive truffet nogen foranstaltninger i anledning af de ensidige restriktioner, som USA, Canada, Bulgarien og Saudi-Arabien underkaster os, og i anledning af den ikke-restriktive import fra lande, der vaccinerer, f.eks. Argentina, Chile, Brasilien osv., som kan bringe hele vores bestand i fare?
Hvad vil der ske med de vilde dyr? Hr. kommissær, hvilke foranstaltninger er der fastlagt for vilde dyr, dyr i zoologiske haver, cirkuser osv.? Hvad sker der, hvis hjorte, vildsvin og geder smittes?
Endelig vil jeg gerne vide, om Europa-Kommissionen vil tage disse sundhedskriser i betragtning, når den skal forelægge sit budget for Veterinærnødfonden, som er så dårligt udrustet.

Byrne
En række forskellige problemstillinger er blevet rejst. Jeg vil gerne ganske kort komme ind på dem i stedet for at gennemgå de individuelle spørgsmål, og jeg håber, at jeg på den måde kommer ind på alle problemstillingerne, især de vigtigste.
For det første skal det vedrørende globalisering understreges, at mund- og klovsyge var almindelig - og også endemisk - i mange medlemsstater før i tiden, da handlen kun var en brøkdel af de nuværende niveauer. Så at give handlen skylden er efter min mening en overforenkling. Mund- og klovsyge er endemisk i udviklingslandene. EU har et enormt handelsoverskud inden for fødevare- og landbrugsprodukter. Ønsker vi at give afkald på fordelene heraf? Handel med landbrugsprodukter er et af de områder, hvor udviklingslandene virkelig har mulighed for at øge handlen. Jeg beder personligt mine egne tjenestemænd om at rådgive mig om, hvordan man kan hæve standarderne i udviklingslandene, så de kan blive i stand til at handle med EU. Det er en vigtig sag. Den skal vi holde os for øje. Skal vi fortælle disse lande, at vi ikke ønsker deres produkter af de grunde, vi har drøftet her i eftermiddag? Den anden fremgangsmåde er bedre.
Intensivt landbrug er en anden problemstilling, der blev rejst. Jeg vil gerne gentage, at mund- og klovsyge er endemisk i udviklingslandene. Omvendt er den meget sjælden i OECD-landene USA, Canada, EU, Australien og New Zealand. Det er vigtigt at huske på. I disse lande er landbruget allermest intensivt. Så igen mener jeg, at det i forbindelse med denne komplicerede problemstilling er helt utilstrækkeligt bare at fokusere på, om landbruget er intensivt eller ekstensivt. Intensivt landbrug har meget på samvittigheden, men det er en overforenkling at give det skylden for det nuværende udbrud.
Transport var en anden problemstilling. Det er Kommissionens politik, og en politik vi prioriterer, at reducere antallet af transporter af levende dyr over lange afstande. Flere af Dem spurgte, om situationen er under kontrol. Restriktionerne på dyretransport vil minimere risikoen for smitte. Dette vil igen sikre, at udbruddet bringes under kontrol. Vi får så se, hvor lang tid det tager. Meget afhænger af, hvor meget handel der foregik, før vi kendte til det første udbrud. Vi må vente på, at inkubationstiden er overstået, før vi kan få et bedre overblik over situationen.
Mange af de foranstaltninger, som medlemmerne har anbefalet, f.eks. restriktioner på sportsbegivenheder, ligger simpelthen uden for Kommissionens kompetence og uden for traktaterne.
Med hensyn til kontrolforanstaltninger vil jeg også pointere, at dette udbrud sandsynligvis begyndte i Det Forenede Kongerige som følge af ulovlige handlinger. Det skal understreges. Flere har spurgt, hvorfor Kommissionen ikke stiller flere forslag. Det er standardreaktionen, når der sker noget. Lovgivningen findes allerede. Det var en lovovertrædelse, der gav stødet til denne infektion i Det Forenede Kongerige. Jeg vil også pointere, at det er medlemsstaternes ansvar at gøre, hvad der er nødvendigt for at håndhæve lovgivningen i denne og andre sammenhænge. Jeg kan blot henlede Deres opmærksomhed på de drøftelser, vi tidligere har haft om BSE. Kontrol og håndhævelse er vigtigt. Det må vi ikke glemme.
Jeg håber, at jeg har svaret på de fleste af Deres spørgsmål.

Formanden
Mange tak, hr. Byrne, for Deres svar og for Deres kortfattethed. De har holdt Deres ord.
Forhandlingen er afsluttet.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0018/2001).
Da spørgeren, som undskylder sit fravær, ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 1.

William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 2 af (H-0141/01):
Om: Mindskelse af afstanden mellem EU-borgerne og beslutningstagerne Hvilke fremskridt har Rådets formandskab gjort med hensyn til mit forslag, som tilsyneladende vandt tilslutning på Rådets møde med udvalgsformændene i Bruxelles tidligere på måneden, og som gik ud på, at Rådets formand i en tv-udsendelse orienterer EU-borgerne om konkrete fremskridt efter hvert formandskabs afslutning?

Danielsson
Jeg vil gerne takke det ærede medlem, fordi han tager det vigtige spørgsmål om mindskelse af afstanden mellem borgerne og beslutningstagerne op. Ved topmødet i Nice gentog medlemsstaterne endnu en gang, at det er deres mål at føre Unionen og dens institutioner tættere på borgerne.
Formandskabet er enig med det ærede medlem i, at borgerne i Unionen bør informeres om fremskridtene i den fremtidige udvikling af EU. Betydningen af virkelig at nå ud til borgerne kan ikke betones kraftigt nok. Problemerne på europæisk plan er stort set de samme som de problemer, vi møder på nationalt plan. Vi må dog ikke lade os slå ud af det.
Vi arbejder hårdt, og det vil vi fortsat gøre, for at finde hensigtsmæssige metoder til at forbedre kommunikationen med Europas borgere. I dette arbejde er det væsentligt, at borgerne informeres løbende, så de har mulighed for at vurdere sammenhænge og helheden.
Jeg vil erindre om muligheden for at afholde offentlige forhandlinger i Rådet. En af det svenske formandskabs førsteprioriteringer var at udarbejde en oversigt over offentlige forhandlinger, der omfatter det størst mulige område af Rådets virksomhed. Desuden afholder Rådet ligesom de øvrige institutioner og medlemsstaterne regelmæssigt seminarer og konferencer og udarbejder lettilgængelige dokumenter om Unionens udvikling.
Det ærede medlem har et mere specifikt forslag, som vi drøftede på et møde med udvalgsformændene i januar, men formandskabet har ikke selv mulighed for at arrangere noget sådant. Der er imidlertid planer om en debat med den svenske statsminister ved Europa-Parlamentets samling i juli, hvor han ifølge traditionen skal berette om resultatet af topmødet i Göteborg og om, hvad formandskabet overordnet har opnået i løbet af perioden.
Forhandlingerne ved Europa-Parlamentets samlinger sendes jo regelmæssigt direkte på tv gennem Europe by Satellite. Så vi skal sørge for, at sendingerne får størst mulig gennemslagskraft.

Newton Dunn
Med andre ord - nej, men det var et meget velformuleret svar. Hr. formand, De og jeg er enige om, at målet er at forsøge at informere den europæiske offentlighed, ikke blot i Bruxelles, men alle steder, om, hvad vi laver. Jeg foreslår, at De prøver - eller får Deres personale til at prøve - at sælge idéen til tv-selskaberne. Selv om Deres statsminister i juli vil holde en pragtfuld tale om formandskabet her i plenarforsamlingen, er en tale i Parlamentet ikke det samme som en komfortabel snak med Europas befolkning.
Hvis De tænker på præsident Clintons taler, er det ikke det samme. Jeg må virkelig understrege, at De ikke når ud til 300 millioner mennesker over hele Europa med de publikationer, seminarer og debatter, som De arrangerer i Bruxelles. En god tv-tale af den svenske statsminister ville være en vældig god begyndelse, og det er ikke nok bare at tale her i Parlamentet.

Danielsson
Det er let at være enig i hr. Newton Dunns ønske om, at sammenhængende budskaber om, hvad der sker i Unionen, skal ud til så stor en gruppe som muligt. Nu forholder det sig imidlertid således, at vi heldigvis har frie og uafhængige medier i Europa. Jeg stiller mig lidt tvivlende over for, hvorvidt selv en så energisk regering som den svenske har mulighed for og evner til at overtale f.eks. uafhængige tv-kanaler til at gå ind på de i og for sig udmærkede tanker, som hr. Newton Dunn fremfører.
Jeg synes også, at medlemmerne til en vis grad undervurderer Parlamentets muligheder for i sin egenskab af politisk arena at få budskaber ud. Jeg håber, at vi i fællesskab kan arbejde for at udbrede god, konkret og interessant information om, hvad der sker inden for Unionen. Men vi skal gøre det med respekt for, at der er tale om uafhængige medier, der selv afgør, hvad der skal sendes eller ikke skal sendes.
  

Alavanos
Hr. formand, mit spørgsmål skulle have været det første. Hvis formandskabet havde organiseret dagens forhandlinger ordentligt, skulle spørgetiden begynde kl. 18.15. Vi begyndte med en halv times forsinkelse. I samme stund var jeg formand ved mødet i det fællesparlamentariske udvalg med Bulgarien og havde planlagt at være her kl. 18.15. Det var ikke muligt, for jeg kom et minut for sent på grund af formandskabets forsinkelse. Hvis jeg skal straffes, fordi formandskabet ikke holder sin tidsplan, så straf mig.

Formanden
Jeg beklager lige så meget som Dem, hr. Alavanos, at Deres spørgsmål er bortfaldet. Jeg bestemmer ikke, hvornår forhandlingen begynder. Som alle de tilstedeværende har kunnet konstatere, har jeg bedt Dem undskylde, og jeg beklager situationen. Jeg håber, at det ikke gentager sig.
  

Formanden


Ewa Hedkvist Petersen
Spørgsmål nr. 3 af (H-0229/01):
Om: Styrkelse af dialogen med borgerne i Europa Borgerne i Europa er meget interesseret i EU-spørgsmål. Det er for mig som svensker blevet klart i forbindelse med de uformelle ministermøder i mit land, og senest i forbindelse med telekommunikations- og arbejdsmarkedsministrenes møde i Luleå.
De folkevalgte medlemmer af Europa-Parlamentet møder regelmæssigt borgerne i valgkredsen. EU-Kommissionen har sin Europa-dialog, hvor den regelmæssigt møder borgerne rundt omkring i medlemsstaterne. Rådets rolle er mere kompliceret. EU-spørgsmål skal konkurrere med nationale anliggender i regeringernes arbejde, samtidig med at det er Rådet, der træffer de store afgørelser. Vi ved, hvor vigtigt det er for tilliden til EU, at Rådet diskuterer indholdet af EU-politikken med almindelige mennesker.
På den baggrund vil jeg gerne stille følgende spørgsmål: Hvad agter Rådet at gøre for at styrke dialogen med borgerne i Europa om EU-politikken, f.eks. i forbindelse med ministermøder?

Danielsson
Rådet er enig med det ærede medlem i, at dialogen med borgerne i Europa skal forbedres i overensstemmelse med beslutningerne på Det Europæiske Råds møde i Nice i december 2000.
I bl.a. den erklæring, som blev tilføjet konferencens slutakt om Unionens fremtid, erkender man behovet for at forbedre og overvåge Unionens og institutionernes demokratiske legitimitet og åbenhed for at bringe dem tættere på borgerne i medlemsstaterne.
Med hensyn til møderne i Rådet gøres der en indsats for, at drøftelserne skal være mere åbne og overskuelige. Dette sker gennem offentlige debatter, hvilket bl.a. indebærer, at man via direkte sendinger på internt tv eller, desværre ikke så ofte, direkte via tv-stationer åbner forhandlingerne for medier og borgere. Man forsøger også at gøre pressekonferencer og pressemeddelelser stadig mere informative.
Andre positive foranstaltninger med henblik på at styrke offentlighedens bevidsthed drejer sig om at forbedre adgangen til information, både via konventionelle kanaler og ad elektronisk vej. I den forbindelse ventes Rådet den 19. marts 2001 at vedtage en beslutning om at offentliggøre visse kategorier af Rådets akter. Det er meningen, at så mange af Rådets akter som muligt skal offentliggøres på Internet uden at afvente en forespørgsel fra borgerne. Denne beslutning vil træde i kraft den 1. maj 2001.
Der gøres altså en hel del. Trods dette vil Rådet givetvis forbedre sin analyse for yderligere at styrke dialogen med EU-borgerne med hensyn til Rådets arbejde.

Hedkvist Petersen
Jeg takker Rådet for svaret. De beslutninger, der træffes i EU, har stor betydning for os EU-borgere, eftersom de påvirker vores dagligdag. Derfor er det også vigtigt, hvilket Rådet erklærer sig enig i, at borgerne får bedre mulighed for at følge og vurdere de politiske debatter, så de efterfølgende kan gå til valg. Deltagelsen i valg er jo borgernes mulighed for at markere, hvordan Europa efter deres mening skal udvikle sig. Det er vi helt enige om.
Nu, hvor mit eget land Sverige har formandskabet, bliver dette naturligvis endnu mere håndgribeligt for mig, når Rådets møder holdes rundt om i landet. Jeg er naturligvis tilfreds med de foranstaltninger, som Rådet gennemfører, og med at arbejdet med at analysere, hvordan man kan skabe større åbenhed, skal føres videre. Man kan formentlig bruge Internet og elektronisk kommunikation langt mere end i dag. Debatter kan følges direkte, ikke kun på tv, men også via Internet. Det er et råd til Rådet.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, dialogen med borgerne er hver dag i centrum for os, og derfor er jeg interesseret i at vide, hvad Rådet har tænkt sig at gøre for at bringe "efter Nice"processen tættere på borgerne.
Man kan f.eks. forestille sig, at der oprettes egne chat-steder på Internettet, hvor man ved hjælp af en søgemaskine kan stille visse emner til rådighed, så borgerne også kan klikke sig ind på de emner, som interesserer dem personligt. Jeg tror også, at det ville være meningsfyldt at give adgang til forhandlinger i Parlamentet, i Rådet, men også i Kommissionen i form af videoklip på det pågældende modersmål, så der i denne forbindelse er bedre mulighed for at deltage i dialogen. Kunne De forestille Dem, at det efter topmødet i Lissabon kunne blive et hovedområde for det svenske formandskab?

Danielsson
Det ærede medlem bemærkede måske under formiddagens forhandling om Unionens fremtid, at en af de mange konkrete foranstaltninger, der nu gennemføres for at stimulere til mere debat, netop er åbningen af en hjemmeside, der skal administreres af Kommissionen, men som Rådet, medlemsstaterne, Parlamentet og alle interesserede kan komme med skriftlige bidrag til.
Jeg ved ikke, om det er muligt, som det ærede medlem foreslår, at udvide satsningen ved også at åbne et chat-steder. Jeg synes imidlertid, at tanken er interessant, og jeg påtager mig gerne sammen med Kommissionens repræsentanter at drøfte, om den kan gennemføres i praksis.

Newton Dunn
Hr. formand, formanden for Rådet nævnte en kommende beslutning om at gøre nogle af Rådets dokumenter offentligt tilgængelige på Internettet. Agter Rådet at respektere ombudsmandens beslutning fuldt ud, således at alle Rådets dokumenter, hvis jeg har forstået det rigtigt, gøres offentligt tilgængelige, og ikke bare nogle af dem?

Danielsson
Lad mig understrege, at vi - og nu taler jeg på formandskabets vegne - betragter ombudsmandens anbefalinger om offentliggørelse af akter som et meget vigtigt skridt imod den større åbenhed, som ikke mindst Parlamentet har kæmpet for.
Den beslutning, som vi regner med at kunne træffe den 19. marts, er ikke så vidtgående, som ombudsmanden foreslår, men skal opfattes som et skridt på vejen. Det er formandskabets klare håb, at man snarest kan tage de yderligere skridt, der er nødvendige for at skabe større åbenhed. Vi når altså ikke helt til vejs ende den 19. marts, det skal jeg ærligt indrømme.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 4 af (H-0145/01):
Om: Pas for svenskere ved rejser i Norden Den 25. marts 2001 går Sverige og de øvrige nordiske lande med i Schengen-samarbejdet. De nuværende identitetskort i Sverige opfylder ikke kravene til identifikation ifølge Schengen-bestemmelserne. Et nyt nationalt identitetskort i Sverige kan erstatte det svenske pas næste år.
Men hvad sker der i mellemtiden? Skal svenske borgere efter den 25. marts 2001 medbringe deres pas ved rejser i de nordiske lande, indtil de modtager de nye svenske identitetskort?

Danielsson
Rådet vil gøre hr. Sjöstedt opmærksom på, at Schengen-reglerne ikke indebærer nogen regulering af spørgsmålet om pas og ID-kort for EU-borgere.
I henhold til den nordiske pasunion, som en del af os jo værner om, har borgerne i de nordiske lande ret til at rejse inden for de nordiske landes område uden at have pligt til at vise pas.
Aftalen om Danmarks, Finlands og Sveriges tilslutning til konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen og aftalen mellem Rådet for Den Europæiske Union og Island og Norge om disse landes associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne indeholder en bestemmelse, i henhold til hvilken anvendelsen af disse aftaler ikke er til hinder for samarbejdet inden for rammerne af den nordiske pasunion.
Desuden forholdet det sig således, at gennemførelsen af Schengen-aftalen hverken er i modsætning til eller til hinder for den nordiske pasunion. Efter at de nordiske lande er gået med i det praktiske Schengen-samarbejde, vil borgerne i de nordiske lande fortsat have ret til at rejse inden for de nordiske lande og overnatte på hoteller, campingpladser osv. uden at have pligt til at vise pas. Gennemførelsen af Schengen-reglerne i de nordiske lande medfører altså ikke nogen pligt til at vise pas. Derfor vil svenske statsborgere også efter den 25. marts 2001 kunne rejse inden for Norden uden pas.

Sjöstedt
Baggrunden for mit spørgsmål er artikel 45 i Schengen-aftalen. Her står der, at enhver, der tager på hotel i et andet Schengen-land, skal kunne legitimere sig og bevise sit statsborgerskab, men det eneste dokument, en svensk borger har, som beviser statsborgerskabet, er passet.
Mit spørgsmål er, om der eksisterer en formel undtagelse fra artikel 45 i Schengen-konventionen for Sveriges vedkommende, for det må der vel gøre i sådanne tilfælde.
Mit andet spørgsmål er, at hvis der ikke findes en sådan undtagelse, er det så ikke i sidste ende Unionens myndigheder, der afgør, hvilken type legitimationspapirer der er godkendt?

Danielsson
Jeg mener faktisk, at jeg allerede har besvaret det tillægsspørgsmål, hr. Sjöstedt stiller. Det ret komplicerede og langtrukne svar, jeg gav, bygger på en temmelig grundig analyse af situationen. Den enkle konklusion er, at der ikke behøves noget pas, så jeg kan blot gentage dette. Som vi ser det, ligger det altså helt fast, at gennemførelsen af Schengen-bestemmelserne i de nordiske lande ikke medfører nogen pligt til at vise pas.

Trakatellis
Jeg vil gerne spørge, om De mener, at en europæisk borgers identitetskort på grundlag af fællesskabsdirektiverne 68/360/EØF og 74/148/EØF samt på grundlag af EF-Domstolens dom i Vincenzo Micheletti-sagen skal anføre vedkommendes statsborgerskab eller ej? For uden kravet om statsborgerskabet er der fare for, at pågældende ikke må opholde sig der, sådan som hr. Sjöstedt også fortalte. Mit spørgsmål, som jeg gerne vil have et klar svar på, er altså: Skal statsborgerskabet stå anført på kortet, ja eller nej?

Danielsson
I nogle lande, bl.a. i Sverige, findes der i dag ikke noget nationalt identitetskort, som viser statsborgerskabet. Regeringen overvejer nu at indføre et sådant kort på nationalt plan - som en service for borgerne og i en vis udstrækning også for at gøre rejser lettere.
Igen: Vi mener, at den nordiske pasunion helt klart ikke medfører noget krav om, at nordiske statsborgere skal vise pas ved rejser inden for de nordiske lande.

Gahrton
Jeg må indrømme, at formandskabets svar i og for sig forekommer ganske tydeligt. Men jeg har dels via danske aviser, dels via publikationen Från Riksdag & Departement, og desuden gennem mit medlemskab af SAS' Eurobonus-system fået besked på at medbringe pas også efter Schengen-aftalens ikrafttræden.
Derfor har jeg et tillægsspørgsmål - jeg går ud fra, at det, formandskabet har sagt, er korrekt, nemlig at der ikke længere behøves noget pas.
Er man fra formandskabets side parat til at sørge for, at oplysningen om, at der overhovedet ikke er behov for pas efter Schengen-aftalens ikrafttræden formidles bredt og effektivt - desværre er det nok ikke alle, der læser protokollen fra møderne her?

Danielsson
Det ærede medlem hr. Gahrton benytter sig af en meget anvendt diskussionsteknik, nemlig at lægge ord i modstanderens mund. Jeg mente, at jeg sagde det ganske tydeligt.
Jeg hævdede ikke, at man ikke behøver pas til rejser i almindelighed, efter at Sverige er trådt ind i Schengen-samarbejdet. Det, jeg talte om, var reglerne for indre kontrol mellem de nordiske lande, og jeg står naturligvis ved det, jeg sagde. Derudover er det, hvilket hr. Gahrton sikkert forstår, umuligt for mig at kommentere oplysninger i enkeltstående tidsskrifter og publikationer. Det ligger ikke inden for rammerne af et formandskab at gøre noget sådant.
Ved alle større ændringer af en sådan karakter, såsom indtræden i det praktiske Schengen-samarbejde, er det naturligvis hensigtsmæssigt, at myndighederne og andre - i første række de nationale myndigheder - informerer borgerne om konsekvenserne.
Jeg kan forsikre hr. Gahrton om, at den svenske regering vil gøre, hvad den kan, for at give borgerne så god en information som muligt. Det er dog ikke en diskussion, der bør føres her i Europa-Parlamentet.

Formanden
Da spørgsmål 5 og 6 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Ulla Margrethe Sandbæk
Spørgsmål nr. 5 af (H-0147/01):
Om: Integration af miljøaspekter i Rådets arbejde - udviklingsområdet Hvad er Rådets (udviklingssamarbejde) planer i forbindelse med udarbejdelse af en omfattende og sammenhængende strategi til at integrere miljødimensionen i dets politikker - indeholdende et sæt indikatorer og en tidsplan for yderligere opfølgning, som det blev efterspurgt i Helsinki-konklusionerne?

Chris Davies
Spørgsmål nr. 6 af (H-0156/01):
Om: Rådets bæredygtige udviklingsstrategi På Det Europæiske Råd for stats- og regeringscheferne i Helsinki i december 1999 blev ni Råd mindet om nødvendigheden af at udarbejde omfattende bæredygtige integrationsstrategier, herunder indikatorer og en tidsplan for handling i god tid inden Det Europæiske Råd i Göteborg i juni 2001.
Kan Rådets formand gøre rede for, hvilke fremskridt der hidtil er blevet gjort af de ni Råd, hvad der endnu mangler at blive gjort for at opfylde Helsinki-mandatet, hvordan fremskridt med hensyn til udarbejdelsen af de ni Råds strategier vil blive offentliggjort fra nu af og indtil topmødet i Göteborg, og på hvilket grundlag kvaliteten af de ni strategier vil blive bedømt?

Danielsson
En af hovedhjørnestenene i det svenske formandskab er miljøspørgsmål. Det er jo et af de tre E'er, som de ærede medlemmer kender så godt. Det arbejdsprogram, som vi har fremlagt på det område, viser forhåbentlig, at vi tillægger disse spørgsmål stor betydning.
Inden for rammerne af de regelmæssige og løbende kontakter til Europa-Parlamentet har Rådets formandskab siden Det Europæiske Råds møde i Cardiff i 1998 informeret Europa-Parlamentet om situationen i forbindelse med processen for indarbejdelse af miljøhensyn i andre relevante områder af fællesskabspolitikken.
Med hensyn til den nuværende situation vil alle de relevante rådskonstellationer gennemgå de tidligere integrationsaktiviteter, som er blevet indberettet til Det Europæiske Råd, og sørge for en ajourføring før Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni i år. Denne proces er i gang, og Parlamentet vil blive informeret snarest muligt.
I den forbindelse skal jeg minde om, at processen for integration af miljøhensyn er en kompliceret affære, der omfatter såvel lovgivningsvirksomhed inden for Fællesskabet som mere politisk prægede aftaler, som i de fleste tilfælde udformes som Rådets konklusioner. Ifølge arbejdsprogrammet vil konklusioner på området blive behandlet mere detaljeret på en række møder i forårets løb: i marts for fiskeri, i april for transport og landbrug, i maj for energi, industri og udvikling og i juni for det indre marked.
Konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender) vil også blive fremlagt i løbet af foråret. De konklusioner fra ØKOFIN-Rådet, som blev forelagt Det Europæiske Råd i Nice, betragtes fortsat som gældende. Med hensyn til strategien for Rådet (almindelige anliggender) afventer Rådet et arbejdsdokument fra Kommissionen, som sammen med et dokument fra formandskabet vil danne grundlag for en rådsbeslutning, der skal vedtages i løbet af foråret.
Med hensyn til udviklingsspørgsmål mere specifikt opfordrede Rådet på sit møde i maj 2000 Kommissionen til at udarbejde en specifik strategi, bl.a. med en tidsplan og resultatindikatorer, der skal muliggøre en løbende opfølgning. I øjeblikket afventer Rådet denne meddelelse fra Kommissionen, der skal danne grundlaget for de rådskonklusioner, der skal vedtages den 31. maj 2001.
Det svenske formandskabs arbejdsprogram for udviklingssamarbejde indeholder en diskussion om en strategi for integration af miljøhensyn i udviklingspolitikken. Målet med denne diskussion er at udarbejde de konklusioner, der skal vedtages på Rådets møde den 31. maj 2001, og her vil man tage hensyn til kravene i de såkaldte Helsinki-konklusioner.
Formandskabet vil anvende alle disse bidrag som grundlag for udarbejdelsen af en sammenhængende strategi, hvor man sammenfatter resultaterne af miljøintegrationsprocessen med forslag til, hvordan disse resultater skal følges op. Dokumentet samt alle bidrag vil blive fremlagt på topmødet i Göteborg.

Sandbæk
Hr. formand, jeg kan forstå på Rådets svar, at fisk skal behandles på et senere tidspunkt, men jeg vil alligevel gerne vide, hvorvidt det er sandsynligt, at Cardiff-integrationsprocessen vil tage højde for miljømæssige problemer i forbindelse med eksterne aspekter af andre EU-politikker, som f.eks. den skade på miljøet, som fiskeriaftalerne med de vestafrikanske stater medfører. Jeg vil også gerne høre, om det er tanken at bruge nogle af de ressourcer, som Rådet har bedt Kommissionen om at vurdere, til at implementere Cardiff-integrationsprocessen, og om man har tænkt sig at øge budgettet for at sikre denne implementering. Desuden vil jeg gerne vide, om man vil udvikle mere specifikke integrationsindikatorer og samle datakilder og anvende den ad hoc-konsultation, som Kommissionen gennemførte i forbindelse med udarbejdelsen af sin meddelelse, i Rådets arbejde. Og til sidst vil jeg gerne vide, hvordan Rådet har tænkt sig at overvåge og vurdere integrationsprocessens videre forløb.

Danielsson
Arbejdet med at færdiggøre konklusionerne for fiskeriområdet foregår i øjeblikket. På stående fod mener jeg ikke at kunne huske, at de aspekter, som det ærede medlem efterlyser, er med i konklusionerne. Jeg er derfor nødt til at undersøge sagen og vende tilbage med et mere præcist svar.
Med hensyn til de budgetmæssige aspekter af dette arbejde er der, siden Cardiff-processen indledtes, sket en løbende forøgelse af de ressourcer, der anvendes til dette arbejde. Jeg mener nok, at man kan sige, at de store ambitioner, der findes i Cardiff-processen, i rimeligt omfang også kommer til udtryk i form af en vis forøgelse af ressourcerne.
Spørgsmålet om vurderingsmekanismer i den samlede strategi er meget vigtigt og relevant. Det er blot et af de aspekter, vi vil forsøge at få med i den samlede strategi, der skal fremlægges på topmødet i Göteborg. Jeg vil gerne pointere, at denne samlede strategi for integration af miljøhensyn i de forskellige sektorers aktiviteter nu også skal indeholde en ordentlig opfølgningsmekanisme, så alle parter løbende kan følge dette arbejde op.

Davies
Hr. formand, det er en vanskelig opgave at gennemføre principperne om bæredygtighed i praksis, og jeg synes, at rådsformandens ord er opmuntrende, men må jeg have lov at bede ham svare på det, jeg spurgte om? Vil de dokumenter, der udarbejdes inden Göteborg-topmødet, indeholde klare og specifikke indikationer, som formandskabets og hele EU's fremtidige præstation kan bedømmes ud fra, samt en klar og specifik tidsplan for, hvornår visse mål skal være opfyldt, eller bliver det endnu et tilfælde af vage formuleringer, som nok opfylder målet om gode intentioner, men som ikke kan måles i praksis?
Vi har en svensk miljøkommissær, og vi har nu et svensk formandskab, som er meget engageret i miljøet. Vi har store forventninger til Dem, og det er derfor, vi stiller så mange spørgsmål.

Danielsson
Jeg glæder mig over de store forventninger, og jeg kan love det ærede medlem, at vi skal gøre vores allerbedste for at leve op til dem.
Jeg gentager, at det er formandskabets ambition at gøre dette arbejde så præcist som muligt, at have tidsplaner og klare opfølgningsmekanismer. Som det ærede medlem sikkert vil være enig i, er der forskel på, hvor vanskeligt dette er for de forskellige politikområder. Det er lettere på visse områder. F.eks. på energiområdet er det helt klart, hvilken type indikatorer der kan anvendes. Derimod kan det være vanskeligere på andre områder, f.eks. for rådskonstellationer som ØKOFIN eller almindelige anliggender. Det er imidlertid vores ambition at gøre det så præcist som muligt, så det bliver muligt at gennemgå ikke kun det, som Kommissionen og formandskabet gennemfører, men også det, som kommende formandslande gennemfører.

Formanden


Marco Cappato, overtaget af Olivier Dupuis
Spørgsmål nr. 7 af (H-0150/01):
Om: Et midlertidigt organ for retligt samarbejde Rådet har oprettet et midlertidigt organ for retligt samarbejde som det første skridt i retning af Eurojust. Italien overvejer muligheden af at udpege den tidligere (fra januar 1993 til juni 1999) offentlige anklager i Palermo, Giancarlo Caselli, som medlem. I det italienske parlament er der indgivet en række endnu ubesvarede forespørgsler, hvor der anmodes om yderligere oplysninger om de mindst 368 tjenesterejser, som ovennævnte har foretaget i forbindelse med mødeaktiviteter af forskellig art som led i udøvelsen af sit hverv, samt de dermed forbundne omkostninger. Mener Rådet ikke, at det for at sikre dette midlertidige organs anseelse bør kontrollere akkreditiver, korrekthed og professionel integritet hos de dommere, medlemsstaterne udpeger til dette organ, inden det godkender disse udnævnelser? Mener Rådet ikke, at det vil være hensigtsmæssigt at indhente alle nødvendige oplysninger fra medlemsstaternes regeringer for at kunne vurdere de nationale udnævnelser (herunder eventuelle parlamentariske initiativer i forbindelse hermed) og foretage en ikke-bindende høring i Europa-Parlamentet?

Danielsson
Jeg kan sige det meget kort: Dette er helt og holdent et anliggende for medlemsstaterne, som har ret til selv at udnævne nationale medlemmer inden for rammerne af Rådets beslutning af 14. december 2000.

Dupuis
Hr. formand, dette forekommer mig at være et noget flot svar fra Rådets side. Der er tale om et organ under Rådet, et organ, som er oprettet inden for Rådets rammer. Man kan selvsagt mene, at dette - som stadig flere områder - unddrager sig Europa-Parlamentets kontrol, at det er et rent mellemstatsligt anliggende. Ikke alle - og slet ikke alle Europa-Parlamentets medlemmer - deler imidlertid dette synspunkt, hr. rådsformand. Europa-Parlamentet ville gerne i det mindste have høringsret, når det gælder dette spørgsmål. Og Europa-Parlamentet ville gerne vide, hvilke kriterier Rådet og ikke blot medlemsstaterne vedtager. Der er tale om et EU-organ, og kriterierne er fælles for samtlige medlemsstater. Hvilke kriterier lægger man til grund ved besættelsen af dette embede, når det gælder kandidaternes moralske habitus? Det er ikke et spørgsmål, som henhører under medlemsstaterne. Det er ikke et spørgsmål, som vedrører Sverige eller et andet medlemsland. Det er et spørgsmål, som vedrører alle, og det ville glæde mig meget, om Rådet besvarer dette spørgsmål.

Danielsson
Man kan have forskellig opfattelse af, hvorvidt det er ønskværdigt eller ej med fælles kriterier. Nu forholder det sig imidlertid sådan, at selv om det drejer sig om et rådsorgan, er udnævnelsen af repræsentanter helt og holdent et nationalt anliggende. Det ville derfor være et brud på gældende bestemmelser, hvis man på nogen måde forsøgte at hindre medlemsstaterne i at udnævne nationale medlemmer.

Formanden


Antonios Trakatellis
Spørgsmål nr. 8 af (H-0152/01):
Om: Slettelse af statsborgerskab i identitetspapirer og illegale naturaliseringer i Grækenland På grundlag af de resultater, en undersøgelseskomité er nået frem til i forbindelse med det græske valg i Grækenland (9.4.2000), blev der afsløret i tusindvis af illegale naturaliseringer (helleniseringer) af personer, som ikke havde ret til at få græsk statsborgerskab, og der blev ligeledes konstateret en mængde ulovligheder i forbindelse med erhvervelsen af dette statsborgerskab. Der er allerede blevet konstateret 5.000 ulovlige tilfælde på konsulatet i Moskva, som diplomatisk personale også er indblandet i, og udenrigsministeriet har beordret en administrativ undersøgelse under edsaflæggelse af denne "helleniseringsindustri", som har fungeret siden 1993.Til trods for at det udelukkende er medlemsstaterne, der har kompetence med hensyn til erhvervelse og tab af statsborgerskab, og med tanke på at den græske regering forsøger at fjerne oplysningen om statsborgerskab fra identitetspapirerne, hvilket er en krænkelse af direktiv 68/360/EØF og 73/148/EØF, hvori det bl.a. udtrykkeligt kræves, at statsborgerskab skal angives, bedes Rådet oplyse:
Er denne aktion forenelig med fællesskabslovgivningen, og hvilke foranstaltninger har Rådet til hensigt at træffe i forbindelse med denne krænkelse, eftersom det ikke vil være muligt at konstatere statsborgerskabet og følgelig at kontrollere, at personer fra tredjelande ulovligt trænger ind på og bevæger sig rundt på medlemsstaternes territorium? Hvorledes har Unionen til hensigt at imødegå illegal bevilling af statsborgerskab i en medlemsstat, og i forlængelse heraf af europæisk statsborgerskab, og hvilke foranstaltninger kan der træffes for at bringe sådanne fremgangsmåder til ophør? Bliver der indsamlet oplysninger om naturaliseringer i Grækenland og de øvrige medlemsstater, og burde det måske overvejes at foretage en tilnærmese af de forskellige EU-medlemsstaters lovgivning vedrørende erhvervelse af statsborgerskab?

Danielsson
Ansvaret for erhvervelse og fortabelse af statsborgerskab i en medlemsstat ligger hos medlemsstaterne selv. Selv om der findes direktiver, der indeholder visse bestemmelser om indholdet af og gyldighedsperioden for identitetskort og pas, fremgår det tydeligt af det pågældende direktiv, at det er medlemsstaterne, der udfærdiger identititetskort og pas til deres borgere i overensstemmelse med national ret. Det påhviler den enkelte medlemsstat at indføre de foranstaltninger, der anses for hensigtsmæssige med hensyn til inddragelse af sådanne identitetskort og pas, hvis det senere konstateres, at indehaveren af passet eller identitetskortet ikke har ret til at blive behandlet som borger i den pågældende stat.
Jeg kan også oplyse om, at Rådet ikke har begæret oplysninger om naturaliseringsproceduren i Grækenland, og at Rådet ej heller har beføjelser til at tage stilling til en eventuel tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om erhvervelse af statsborgerskab. Som netop forklaret er dette spørgsmål et nationalt anliggende.

Trakatellis
Jeg vil gerne rette opmærksomheden mod det svar, som Kommissionen gav Parlamentet sidste måned, hvor den fortalte, at manglende oplysninger om statsborgerskab på de græske identitetspapirer måske er i modstrid med fællesskabslovgivningen og kan udgøre en risiko for, at græske statsborgere ikke kan bevæge sig frit på medlemsstaternes territorium, idet det overtræder fem direktiver. Jo, jeg accepterer ligesom Dem, at det er medlemsstaternes kompetence, men der findes visse regler. Hvad siger De selv? Er Kommissionens svar forkert? Kan man fjerne statsborgerskabet fra alle de græske identitetskort, og kan indbyggere i EU have identitetskort uden anførelse af hverken EU, statsborgerskab eller noget som helst? Hvorledes kan man så rejse omkring, og hvordan kan man bevise, at man tilhører en medlemsstat? Kan De forklare mig det?

Danielsson
Jeg har ingen grund til på nogen måde at kommentere det svar, som Kommissionen måtte have givet på dette spørgsmål. Som fungerende formand for Rådet kan jeg blot gentage det, jeg netop sagde til det ærede medlem, nemlig at dette principielt er et anliggende for medlemsstaterne.

Formanden
Glenys Kinnock har trukket spørgsmål nr. 9 tilbage.

Pernille Frahm
Spørgsmål nr. 10 af (H-0159/01):
Om: USA's militære tilstedeværelse i Europa Den svenske forsvarsminister, Björn von Sydow, har ved flere lejligheder i den senere tid udtalt, at den sikkerhedspolitiske balance i Europa er afhængig af USA's fortsatte militære tilstedeværelse.
Deler Rådet den svenske forsvarsministers opfattelse, og mener Rådet, at NMD, US National Missile Defence, er positivt for den sikkerhedpolitiske balance i Europa?

Danielsson
Rådets holdning til USA udtrykkes generelt bl.a. i den erklæring, der blev fremsat i Bonn den 21. juni 1999. Unionen og USA meddelte dengang, at de sammen kan fremme deres fælles værdier, deres fælles sikkerhed og deres fælles velfærd mere effektivt end hver for sig. I denne erklæring bemærker man også, at de to parter tilsammen udgør en mægtig kraft med hensyn til at tage de udfordringer op, man står over for, f.eks. manglende stabilitet i regioner, der har betydning for dem begge, samt nye grænseoverskridende trusler mod deres fælles sikkerhed. Desuden påpegede man, at den nye transatlantiske dagsorden, der blev underskrevet i Madrid i december 1995, har styrket parternes mulighed for en mere struktureret håndtering af opgaverne i Europa, på begge sider af Atlanten og andre steder.
Med hensyn til en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik bemærkede man mere specifikt i formandskabets rapport til Det Europæiske Råd i Nice, at NATO, for så vidt angår dets medlemmer, fortsat er grundlaget for det fælles forsvar af medlemmerne og fortsat vil spille en vigtig rolle ved håndtering af kriser. Man påpegede ligeledes, at udviklingen af den fælles europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik vil bidrage til levedygtigheden af en fornyet transatlantisk forbindelse.
Med hensyn til anden del af det ærede medlems spørgsmål har flere medlemsstater som bekendt udtrykt deres nationale synspunkter vedrørende USA's planer om et nationalt missilforsvarssystem. En række medlemsstater har betonet betydningen af at bevare den globale stabilitet og bidrage til nedrustning og ikke-spredning gennem en aftalt ramme mellem USA og deres allierede. Fra amerikansk side har man i de seneste udtalelser bekræftet sine forpligtelser i så henseende.
Ved konferencen sidste år om ikke-spredningstraktaten for kernevåben fastholdt Unionen betydningen af traktaten om antiballistiske missiler, den såkaldte ABM-traktat, der er en af grundpillerne for strategisk stabilitet. Unionen understregede ligeledes, at den ønsker at bevare denne traktat.

Frahm
Hr. formand, jeg forstod ikke rigtigt svaret på spørgsmålet om Rådets syn på NMD. Jeg har forstået, at der nu er et projekt, som går ud på, at der efterhånden skal laves et fælleseuropæisk missilforsvar i samarbejde med USA. Har Rådet slet ingen holdning til det? Så vidt jeg forstår, ligger den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Rådet, så det må vel være Rådet, der skal komme med et standpunkt i denne sag. Og det efterlyser jeg stadigvæk.

Danielsson
Som det ærede medlem sikkert er klar over, findes der en række spørgsmål inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som der er forskellige meninger om. Et af disse spørgsmål vedrører netop National Missile Defense. Det var derfor, at jeg gjorde opmærksom på, at en række medlemsstater har kommenteret dette spørgsmål, men nogen fælles holdning fra Unionens side findes altså ikke.

Formanden
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 11-46 skriftligt.
(Mødet udsat kl. 19.20 og genoptaget kl. 21.00)

Reguleringen af de europæiske værdipapirmarkeder (fortsat)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelsen af forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B5-0016/2001 af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål til Rådet om endelig rapport fra Vismandsudvalget om reguleringen af de europæiske værdipapirmarkeder;
B5-0017/2001 af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål til Kommissionen om endelig rapport fra Vismandsudvalget om reguleringen af de europæiske værdipapirmarkeder.

Villiers
Hr. formand, jeg bifalder i høj grad Lamfalussy-rapporten og denne lejlighed til at kommentere den, men jeg vil gerne starte med at rette en personlig tak til hr. Bolkestein for at være til stede her på dette sene tidspunkt trods afbrydelsen. Jeg ved, at alle mine kolleger sætter stor pris på det.
Vi er alle klar over fordelene ved et indre marked for finansielle tjenesteydelser, men jeg vil gerne gentage dem, fordi de er så vigtige. Det drejer sig om billigere forbrugerprodukter, bedre forrentning af opsparinger og lettere og billigere finansiering til erhvervslivet. Desværre er dette mere et håb end en realitet. En af hovedårsagerne til, at vi ikke har fået et sådant indre marked, er den ringe gennemførelse og inkonsekvente fortolkning. Begge dele afhjælpes af hr. Lamfalussys forslag, som er fornuftige og pragmatiske.
Vi har brug for yderligere forsikringer og garantier om gennemsigtighed og markedskonsultation og om demokratisk overvågning, men jeg håber, at vi og de øvrige to institutioner i EU kan finde en måde at få disse forslag til at fungere på. Det er en vigtig politisk mulighed, som vi ikke må lade gå fra os, og det glæder mig at høre, at Kommissionen har en pragmatisk holdning til sin initiativret.
Som hr. Bolkestein fremførte i sin indledning, er han ikke bekymret over reguleringsudvalgets rolle. Det er den fleksibilitet, vi også ønsker at se fra Rådets side, og hvis det er rigtigt, at Rådet prøver at begrænse Europa-Parlamentets i forvejen begrænsede rolle i komitologiprocessen under de nuværende regler, er det lidet formålstjenligt og meget beklageligt. Alle tre institutioner må udvise god vilje, bringe ofre og indgå kompromiser, hvis denne ordning skal fungere, men det er værd at kæmpe for, fordi et indre marked på værdipapirområdet vil give så mange fordele for de mennesker, vi er valgt til at repræsentere.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig fru Villiers' udtalelser om kommissær Bolkesteins tilstedeværelse, og jeg synes, at vi skal glæde os over, at kommissæren under en forhandling så kort som denne er til stede og kan svare os næsten øjeblikkeligt.
Jeg taler ikke som medlem af Udvalget om Økonomi, men som medlem af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, og jeg vil tilslutte mig parlamentsmedlemmerne Cox' Goebbels' og Herzogs udtalelser. Vi har helt tydeligt et lovgivningsmæssigt problem. Vi er alle enige om, at fællesskabslovgivningen er meget kompliceret, meget barok og meget kompleks, men årsagen til, at fællesskabslovgivningen er så kompliceret og barok, er den mellemstatslige procedure, som anvendes til vedtagelse af bestemmelser i mangel af et ægte lovgivningsorgan i EU, som har beføjelse til at vedtage klare bestemmelser. Selv om vi altså i grunden er enige med hr. Lamfalussy og Vismandsudvalget og er enige i behovet for at få en klar og hurtig fællesskabslovgivning, er vi ikke enige i den løsning, de finder frem til, for det betyder flere udvalg, mere udbredt anvendelse af den berømte komitologiprocedure. I den forbindelse vil jeg minde om en berømt talemåde, som siger, at en kamel er en hest, der er tegnet af et udvalg, med mange pukler, og fælleskabslovgivningen er en kamellovgivning, en mangepuklet kamellovgivning. Den komitologiprocedure, der foreslås i Lamfalussy-rapporten, vil betyde, at vi laver mange flere kameler og ikke skaber en hensigtsmæssig lovgivning.
Løsningen er altså ikke at følge denne type forslag, at holde fast ved komitologien. Løsningen er at skabe en klar lovgivningsprocedure, der giver Parlamentet reel mulighed for at udøve sine beføjelser. I modsat fald ville det eneste, vi gjorde, være at lade regeringerne fortsætte med at lege med hinanden for fortsat at tegne fællesskabslovgivningskameler.

Kauppi
Hr. formand, hr. kommissær, det er vist ganske kedeligt at lytte til indlæggene her på denne tid af aftenen, især når vi er så enige. Der er sikkert meget gentagelse i indlæggene.
Også jeg mener, at vismandsgruppen under ledelse af baron Lamfalussy har udført et sjældent omhyggeligt arbejde. Vismandsgruppens forslag udgør en fælles helhed og indeholder også konkrete foranstaltninger til i praksis at få gennemført systemet. En udførelse af så klare forslag er meget sjælden i politik, og det vil jeg gerne takke gruppen for.
Vi, medlemmerne af Europa-Parlamentet, tilslutter os fuldt ud betragtningerne om, at man må gøre reguleringen af værdipapirmarkederne mere effektiv og hurtigere. Det er det krav, vi må fremsætte, hvis vi ønsker at få gennemført et virkelig fungerende indre marked for det europæiske finansieringsområde i løbet af de næste år. Vi kan aldrig opnå de ambitiøse mål fra Lissabon, hvis reformarbejdet med ét direktiv for finansieringsmarkedet tager 10 år, som der har været skik for i det nuværende system, vi kan f.eks. nævne UCITS-direktivet.
Parlamentet alene kan dog ikke bebrejdes disse mangler i det nuværende system. Parlamentet har taget sin rolle som det ene af de lovgivende organer i EU alvorligt og har handlet ansvarligt. Vi har særligt i løbet af den igangværende valgperiode peget på, at en sikring af Parlamentets muligheder for indflydelse og tilstrækkelig demokratisk kontrol ikke er i modstrid med kravene om hurtighed og effektivitet. Parlamentets hovedopgave er at definere de politiske kernespørgsmål. Derfor er en uddelegering af teknisk lovgivning til det udvalg, der skal nedsættes, som udgangspunkt ikke noget problem for os. Cheferne laver ikke sekretærenes arbejde og sekretærerne ikke chefernes. I den fælles beslutningsprocedure er Parlamentet og Rådet cheferne og alle andre sekretærer. Dette udvander dog ikke det krav, som Parlamentet fremsættet med klare ord i form af den såkaldte callback-mekanisme. Parlamentet skal have juridisk bindende ret til at tage en sag tilbage til behandling, hvis sagen udvikler sig i en forkert retning.
Parlamentet er ikke den eneste institution, som ønsker at sikre sin ryg på denne måde, også Rådet har vist et tilsvarende behov for at sikre sin egen position ved hjælp af den såkaldte aerosol clause. Et sådant system, hvor man tager hensyn til både Parlamentets og Rådets bekymringer, må også skabes på baggrund af Lamfalussy-rapporten.

Bolkestein
Jeg vil gerne indlede med at besvare nogle af de spørgsmål, der er rejst her i eftermiddag.
For det første sagde hr. von Wogau, at han bifalder brugen af forordninger og også den hurtige beslutningsprocedure. Jeg er enig med ham i denne holdning. Visse forordninger og en hurtig beslutningsprocedure ville fremskynde lovgivningen. Hr. von Wogau sagde, at en pensionsfond måske kunne bruges som pilotprojekt til at vise, hvor hurtigt disse procedurer kan anvendes. Kommissionen ser i hvert fald gerne, at pensionsfonddirektivet realiseres hurtigst muligt.
Der er dog visse artikler om det indre marked i traktaten, som nævner direktiver og ikke forordninger. Vi må naturligvis holde os inden for traktatens rammer, så når traktaten nævner "direktiver", kan vi ikke benytte forordninger. Men jeg er enig med Parlamentet i, at forordninger som regel - men ikke altid - er hurtigere end direktiver.
Hr. Goebbels spurgte, om de nye procedurer vil fremskynde lovgivningen. Ja, det vil de, som jeg har forklaret. Komitologiproceduren giver også mulighed for korte tidsfrister, og derfor vil den også fremskynde hele processen. Hr. Goebbels spurgte så, om Værdipapirudvalget kommer til at bestå af ministre. Det kan jeg desværre ikke svare på. Værdipapirudvalget har delegerede fra forskellige medlemsstater, og det er op til medlemsstaterne at bestemme, hvem der skal repræsentere dem i udvalget. Så det kan jeg ikke kommentere. Som jeg sagde, udnævner medlemsstaterne deres egne repræsentanter. Det vigtigste er, at disse repræsentanter udviser den rette europæiske ånd, at de er villige til at arbejde tæt sammen, og at de er fagligt kompetente.
Jeg kommer nu til spørgsmålet om gennemsigtighed, som er rejst af flere parlamentsmedlemmer. Jeg er enig med alle dem, der har understreget vigtigheden af gennemsigtighed i hele lovgivningsprocessen, og hr. Lamfalussys og hans kollegers rapport nævner da også flere gange behovet for gennemsigtighed. Kommissionen støtter dette helhjertet.
Hr. Herzog sagde, at dette er en besværlig mellemstatslig procedure i stedet for at have en fælles europæisk reguleringsinstans. Procedurerne i denne rapport er ikke mellemstatslige. Værdipapirudvalget, som er et vigtigt udvalg på dette område, bliver f.eks. ikke en arbejdsgruppe under Rådet. Det bliver et forskriftsudvalg som defineret i komitologibeslutningen af 1999, og Kommissionen får formandsposten. Det er altså ikke et mellemstatsligt udvalg. Lamfalussy-udvalgets beslutning om ikke at foreslå en enkelt europæisk reguleringsinstans på nuværende tidspunkt er resultatet af en fuldstændig og grundig høringsproces. Som det fremgår af rapporten, kan det blive nødvendigt at se på muligheden for en enkelt reguleringsinstans, når hele proceduren tages op til revision i 2004, hvis den proces, der nu foreslås, ikke er tilfredsstillende, men ikke før.
Jeg vil nu besvare et par spørgsmål, der er blevet rejst her i aften. Jeg er fru Villiers og hr. Medina Ortega taknemmelig for deres venlige ord, men for mig er det kun naturligt at være til stede, når et emne under mit ressort drøftes.
Hr. Medina Ortega sagde, at EU's lovgivning er kompliceret, og det er helt rigtigt. Normalt er der en regering og et parlament. Vi har et trekantsforhold bestående af Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Det gør det vanskeligere. Og det faktum, at der er 15 lande, gør det endnu mere kompliceret. Han sagde, at hele systemet til behandling af gennemførelsesbestemmelser under komitologiproceduren får én til at tænke på talemåden om, "at en kamel er en hest, der er tegnet af et udvalg med mange pukler". Der var faktisk et udvalg, nemlig Lamfalussy-udvalget. Men hele idéen med en komitologiprocedure er at få gennemførelsesbestemmelserne hurtigere igennem. Det er et formål, jeg er enig i.
Jeg må dog sige, at spørgsmålet om sekundær lovgivning er meget vigtigt. I mange medlemsstater, f.eks. Tyskland og Nederlandene, er der vedtaget en procedure for behandling af sekundær lovgivning, som man ikke har i EU. Der findes ingen bestemmelser i traktaten om, hvordan sekundær lovgivning skal behandles. Parlamentet, Rådet og Kommissionen kunne med fordel overveje indførelse af et egentligt system til behandling af sekundær lovgivning. Da hele denne proces vil blive taget op til revision i 2004, må vi håbe, at vi samtidig kan se på den sekundære lovgivning. Hvis det så lykkes os at fremsætte en klar plan, kan den tages op på den regeringskonference, der forhåbentlig begynder i 2004.
Kommissionen er taknemmelig for fru Kauppis støtte til Lamfalussy-udvalgets rapport. Der er ingen uenighed. Hun ønsker hurtigere lovgivning. Hun har ret. Kommissionen ønsker det, fru Randzio-Plath ønsker det, alle ønsker det. Hun nævnte eksemplet med investeringsinstitutter (UCITS), som det tog så lang tid at blive enige om. Heldigvis er vi nu nået til enighed, men jeg giver fru Kauppi ret i, at det har taget meget lang tid.
Det centrale i hele denne diskussion er muligheden for at få en callback-mekanisme, som Parlamentet har ønsket. Jeg behøver ikke at forklare, hvad det er, for det ved alle.
Kommissionen er overbevist om, at vi bør finde en løsning inden for traktatens rammer, det vil sige artikel 202 og 211, og at vi skal holde os inden for rammerne af komitologibeslutningen af juni 1999. Vi kan derfor ikke se, at det kan lade sig gøre at give Parlamentet denne mulighed. Når det er sagt, vil jeg bede Parlamentet huske, hvad sagen drejer sig om. For det første vil Kommissionen tage hensyn til en forordning, som godkendes af Parlamentet. For det andet, som hr. Cox sagde i eftermiddags, er det Parlamentet - og Rådet - der beslutter gennemførelsesbestemmelsernes anvendelsesområde. Hvis direktivet indeholder vidtgående principper og gennemførelsesbestemmelser, og Parlamentet ikke er enig i, at en bestemt gennemførelsesbestemmelse skal kaldes sådan og henvises til niveau 2, skal Parlamentet sige det og ændre direktivet, så det fremgår, at denne gennemførelsesbestemmelse skal have ændret status til generelt princip og derfor behandles på niveau 1. Det er altså op til Parlamentet selv at afgøre forskellen mellem generelle principper og gennemførelsesbestemmelser. Det er det andet argument.
For det tredje, hvis Parlamentet mener, at Kommissionen misbruger systemet, hvad tror De så, der sker, næste gang Kommissionen stiller et forslag om et bestemt direktiv? Så ville Parlamentet ganske sikkert sige: "I snød os sidste gang, så nu vil vi være meget strenge over for jer." Parlamentet har således sikkerhed for, at det kan stramme grebet, næste gang det behandler et direktiv i henhold til denne plan. Det ved Kommissionen. Så hvorfor skulle Kommissionen gå imod Parlamentets ønsker ved at gøre noget, som ikke er helt korrekt? Det er det tredje argument.
For det fjerde skal hele processen revideres i 2004, og - det er mit femte argument - styres af Tilsynsudvalget, som er et interinstitutionelt udvalg, som Parlamentet bliver repræsenteret i. Tilsynsudvalget vil ikke sidde det overhørigt, hvis det mener, at procedurerne misbruges, og at Kommissionen giver sig selv for meget spillerum.
Mit sjette argument er, at Parlamentet kan vedtage en beslutning om, at Kommissionen er ultra vires, det vil sige, at den går for vidt i forhold til loven. Igen vil Kommissionen tage fuldstændig hensyn til den udtalelse og tage hele forslaget op til fornyet overvejelse.
Disse seks forholdsregler bør dæmpe den forståelige, men efter min mening uberettigede angst for, at Kommissionen skulle ignorere Parlamentets udtalelse. Kommissionen kan og vil ikke gøre noget sådant. Jeg mener derfor ikke, der er grund til at ønske en callback-mulighed. Jeg kan ikke finde belæg for det i hverken traktaten eller komitologiproceduren af 1999.
Endelig har to medlemmer af Parlamentet nævnt noget, de tror, er sket i Rådet, nemlig at Rådet ønsker en stærkere position til sig selv, end det afbalancerede forhold mellem de tre institutioner berettiger. Jeg kan ikke tale for Rådet. Rådsprocedurerne er ikke åbne og derfor meget vanskelige at kommentere. Men hvis der skulle ske forsøg på at ændre et kvalificeret flertal til et simpelt flertal, vil Kommissionen på det kraftigste protestere imod det. Simpelt flertal nævnes jo stort set aldrig i traktaten. Vi ved, hvad enstemmighed er, og vi ved, hvad et kvalificeret flertal er. Simpelt flertal bruges måske i proceduremæssige spørgsmål, men ikke i forbindelse med vigtige beslutninger. Kommissionen vil således kraftigt modsætte sig eventuelle tiltag i retning af at ændre beslutningstagningssystemet fra afstemning med kvalificeret flertal til simpelt flertal. Som jeg sagde før, kan jeg ikke tale for Rådet, og det er med stor tøven, at jeg overhovedet kommenterer noget, som måske eller måske ikke er sandt.

Randzio-Plath
Hr. formand, hr. kommissær, De har påpeget mange muligheder og umuligheder. Som ordfører og formand for udvalget vil jeg komme ind på det spørgsmål, som De ikke har besvaret, og som for os i udvalget med hensyn til tilbagekaldelsesretten er af central betydning. Ingen ønsker i øjeblikket at ændre traktaten. Det drejer sig om, hvorvidt der kan findes en løsning inden for rammerne af komitologibeslutningen fra 1999. Hvorfor kan artikel 6 dog ikke suppleres og Parlamentet få en garanti, så tilbagekaldelsesretten også er sikret for det tilfælde, hr. kommissær, at Kommissionen eller de andre institutioner netop ikke retter sig efter Europa-Parlamentets anbefalinger? Jeg mener da, det ville være en imødekommelse af institutionerne i tråd med, at vi lever i et europæisk demokrati.

Bolkestein
Hr. formand, må jeg have lov at udtrykke Kommissionens taknemmelighed over fru Randzio-Plaths bemærkninger. Jeg gentager, at Kommissionens holdning er baseret på to bestemte artikler i traktaten og på komitologibeslutningen. Når jeg ser på artikel 5 og 8 og ikke så meget på artikel 6 i komitologibeslutningen, må jeg beklage, at jeg ikke kan se nogen begrundelse for en callback-procedure. Fru Randzio-Plath nævnte i eftermiddags en callback-procedure eller en lignende foranstaltning eller sagde noget i den retning.
Kommissionen er her for at finde en balance, og hvis fru Randzio-Plath er villig til at stille et nyt forslag, vil Kommissionen naturligvis lytte til det, men igen skal det ligge inden for rammerne af komitologibeslutningen. Hvis fru Randzio-Plath eller et andet medlem af Parlamentet så siger, at det er på tide, vi ændrer komitologibeslutningen, er jeg ikke længere med. Det er ikke min opgave her i aften at udtale mig om muligheden for at ændre komitologibeslutningen, selv om vi kunne overveje komitologien sammen med den sekundære lovgivning. Det er imidlertid et stort skridt, og jeg mener ikke, at jeg kan kommentere ændringer i denne hårfine og komplicerede interinstitutionelle balance i aften.
Lad mig gentage, at hvis fru Randzio-Plath ønsker at stille et nyt forslag, som vi ikke har overvejet, vil vi bestemt se på det og prøve at besvare det positivt, forudsat at det ligger inden for rammerne af komitologibeslutningen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget et beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 42, stk. 5.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Den økonomiske situation i EU
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0082/2001) af von Wogau for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om den økonomiske situation i EU - rapport udarbejdet med henblik på Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik (2001/2008(INI)).

Karas
stedfortræder for ordføreren. (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, De har jo allerede nævnt, at ordføreren, Karl von Wogau, ikke kan være til stede. Det har han jo også selv begrundet i sit indlæg om Lamfalussy-rapporten. Den kortfristede tidsforskydning af dagsordenen gør, at han ikke kan ændre på sin mødeplanlægning og selv være til stede. Jeg vil gerne henvise til, at Lamfalussy-rapporten og også den aktuelle økonomiske rapport var sat på den oprindelige dagsorden først på dagen, og at ordføreren for længe siden har aftalt en diskussion med borgerne i sin valgkreds om de to rapporter denne aften. Jeg undskylder endnu en gang på hans vegne.
Jeg vil forsøge at gøre mit bedste i denne sag og kan henvise til enkelte punkter. For det første befinder vi os nu i det sidste år før indførelsen af euromønter og -sedler. EU's indre marked bliver derefter til et ægte EU-hjemmemarked, i det mindste for medlemmerne af eurozonen. Tolv medlemslande kommer til at deltage i dette EU-hjemmemarked med en fælles valuta for alle borgere og virksomheder. Det er derfor rigtigt og vigtigt, at der i denne sammenhæng laves en grundig analyse af økonomien i Europa. Det er allerede blevet berørt let i dag, at prognoserne for det indeværende år og analysen af status quo er grundlæggende positive, men naturligvis også indeholder et par risikoelementer, som jeg vil komme ind på.
Som noget positivt skal trods al kritik og alle forslag til forbedringer nævnes, at vi har en relativ høj vækst i bruttonationalproduktet. Det er positivt, at arbejdsløshedstallet er faldende, og at vi i EU i de senere år har skabt 2,5 millioner nye arbejdspladser. Forbedringen af de offentlige finanser og den dermed sammenhængende reduktion af inflationsraten samt den igennem flere år konstante prisstabilitet er positiv. Det tæller på plussiden.
Men vi har to elementer, som også skal påpeges, og som kan vække bekymring. Det er på den ene side konjunkturerne i USA. Væksten falder i USA, hvilket på baggrund af, hvordan en kraftig vækst i USA påvirker den europæiske handel, kan få negative konsekvenser for EU's økonomi. Det skal dog i denne forbindelse ligeledes nævnes som en positiv faktor, at vi hele tiden bliver mere og mere uafhængige af den amerikanske økonomiske udvikling, hvilket ligeledes er en positiv status og et positivt vidnesbyrd om vores foranstaltninger.
Et andet element er den langsommere vækst i den europæiske økonomi. I prognoserne regnes der med en gennemsnitlig vækst på 2,8%. Jeg vil derfor gerne på det kraftigste understrege, at vi også i dag skal rette en appel til alle medlemsstater om at styrke viljen til reformer og udarbejde effektive strukturelle foranstaltninger. Vi skal kritisere, at konsolideringsanstrengelserne i mange lande er gået i stå. Jeg henviser blot til, at konsolideringsanstrengelserne skal vurderes så meget desto mere kritisk, når flertallet af lande trods gunstige konjunkturer stadig ikke har opfyldt de selvudstukne bestemmelser i stabilitets- og vækstpagten.
Et andet område, som skal berøres, er det faktum, at vi skal gratulere Den Europæiske Centralbank, fordi politikken ført med en rolig hånd viste sig at være den rigtige. Den Europæiske Centralbank skal fortsætte den stabilitetssikrende kurs og skal fortsat have tilladelse til at føre en selvstændig europæisk stabilitetsorienteret politik.
Men vi har også et par krav. Inflationen skal i andet halvår holdes under 2%, en velovervejet liberalisering af telekommunikations-, post-, energi- og jernbanesektoren skal gennemføres hurtigt. Vi har brug for, at der bliver gjort større anstrengelser på uddannelsesområdet. Vi har brug for større fleksibilitet på arbejdsmarkedet, og strukturreformerne på vare-, tjenesteydelses-, kapital- og arbejdsmarkederne skal fremskyndes.
Hr. formand, ladt mig kort til slut sige, at hovedformålet med Karl von Wogaus betænkning også er at pege på de fælles grundprincipper, som kan afledes vores systemprincip om den sociale markedsøkonomi, det vil sige frihed og demokrati, konkurrence, prisstabilitet og vedvarende vækst, subsidiaritet, solidaritet og privat ejendom samt ikke kun arbejdsgivernes ansvar over for arbejdstagerne, men derimod begge disse parters ansvar over for fremtiden og dermed for videreudviklingen af den sociale markedsøkonomi til den økosociale markedsøkonomi.

Mann, Thomas
Hr. formand, om knap ni måneder sker det. Vi kommer til at opleve fødslen af en formodentlig sund euro, som kommer til verden som et reelt betalingssystem. Vores borgere kommer endelig til at stå med den i hånden. Dens betingelser giver tilsagn om noget godt med en økonomisk kraft fra 12 af de 15 medlemsstater i EU, dertil lav inflation, faldende statsgæld og et historisk gunstigt renteniveau. Der vil blive passet godt på den i Den Europæiske Centralbank i Frankfurt am Main - de er fortrolige med stabilitet og har faktisk gjort det, som Othmar Karas nævnte, nemlig drevet politik med en rolig hånd. Det kommer nu til udbetaling. Den, der som euroen har modstået pessimisme og en årelang undervurdering, har fortjent, at der bliver investeret i den.
Endnu er situationen i Euroland med over 2,5 millioner nye arbejdspladser på tre år god, men med de faldende konjunkturer i USA er det på sin plads at være forsigtig. Forventningerne til vækst og investeringer korrigeres over alt ned. En svagere eksport og tiltagende problemer med finansieringen af de sociale sikringssystemer truer. Euforien som følge af den nye økonomi er med kurstab styrtet ud, hvor der er bundløst. I dag viser det sig endda, at den gamle økonomi på ingen måde er så gammeldags. Lad os strategisk drage omsorg for at afstemme den økonomiske politik, valutapolitikken og socialpolitikken med hinanden. Rammebetingelserne for nyskabelsen af innovative virksomheder skal forbedres. Investeringer i informations- og kommunikationsteknologien skal gøres nemmere. I medlemsstaterne skal reformen af uddannelsesplanerne fremmes mere end nogensinde. De skal være indrettet bedre i forhold til udfordringen fra den nævnte nye teknologi og den stadig mere nødvendige mobilitet. Med bedre kvalifikationer opnås bedre beskæftigelsesmuligheder netop i det videnssamfund, som vi taler om hele tiden. Det drejer sig også om konstant at garantere en effektiv social sikring. Dette er igen kun muligt, hvis finansieringen af den står højt på de politisk ansvarliges dagsorden.
På arbejdsmarkedsparternes dagsorden står bevarelsen af arbejdspladser for ældre, skabelsen af flere arbejdspladser og arbejdstagernes andel i virksomhedernes overskud. Den sociale markedsøkonomi, som Karl von Wogau hele tiden taler varmt for, genspejles i hans udmærkede betænkning. Vi, de kristelige demokrater, stemmer enstemmigt for. Dertil tæller liberalisering og solidaritet, konkurrence og lige muligheder og vækst, som tager hensyn til miljøet. Den sociale markedsøkonomi er netop mere end en rendyrket økonomisk model. På grundlag af denne samfundsmodel opstår det hjemmemarked, som Karl von Wogau hele tiden prognosticerer, og det er der fremtid i.

Katiforis
Hr. formand, hr. kommissær, med en vis overraskelse hører jeg, at euroen bliver født om ni måneder. Jeg havde ellers det indtryk, at euroen allerede var blevet født og heldigvis for det, for kan De forestille Dem, hvad der ville være sket med Europas økonomier, hvis de europæiske valutaer fortsat konkurrerede indbyrdes i den nuværende nedgangsperiode, som er startet i USA. Dette blot være sagt en passant.
Som ordføreren nævner, var året 2000 positivt for europæisk økonomi, både med hensyn til udviklingstempo, prisstabilitet og beskæftigelse. Men i denne forgængelige verden er intet naturligvis perfekt, og ordføreren påpegede, at prisindekset for andet år i træk vil overskride de 2%, som den Europæiske Centralbank har sat som stabilitetskriterium, men denne overskridelse er ikke tilstrækkelig alvorlig til, at vi behøver bekymre os i særlig grad. Vi for vores vedkommende anser det for vigtigt at understrege, at selv om der har været og stadig er en vis fremgang i beskæftigelsessituationen, så er der stadig en arbejdsløshedsprocent på 8, hvilket er uacceptabelt højt for en social markedsøkonomi, hvis principper ifølge ordføreren - og jeg er enig med ham - skal styre vores politik. Derfor gør det indtryk på mig, at ordføreren, når han opregner den sociale markedsøkonomis kendetegn, ikke medtager fuld beskæftigelse på sin liste, selv om han selv kommer fra et land, hvor virksomhedernes samarbejde med lønarbejderne, så vidt jeg ved, er det bedste eller et af de bedste, man har opnået i Europa, og det taler naturligvis til ære for den tyske økonomi og det tyske samfund.
For vores vedkommende, hr. formand, må fuld beskæftigelse være alfa og omega for en moderne økonomi. Ikke, som nogen kunne tro, af ideologiske grunde, selv om de ikke er at foragte, men af konkurrencehensyn. En økonomi bliver ikke konkurrencedygtig, blot fordi den opnår lave omkostninger eller har topteknologier til sin rådighed. Konkurrencedygtigheden bedømmes efter, om den i sammenligning med andre udnytter alle sine rigdomsskabende midler. Hvis dette ikke er tilfældet, har vi ikke opnået konkurrencedygtighed. Netop derfor er fuld beskæftigelse - og ikke kun fuld beskæftigelse, men en stigning i den voksne befolknings deltagelse i arbejdsstyrken på 60% for kvinders og 70% for mænds vedkommende - ikke kun et socialt krav, men først og fremmest et økonomisk spørgsmål. Det var kernen i den politik, som man erklærede på topmødet i Lissabon, og det vil forhåbentligt gentage sig på det kommende topmøde i Stockholm.
Det er vigtigt, at vi altid erindrer os selv og Europas borgere om, at Unionen har kastet sig ud i et meget stort, økonomisk forsøg på at få den plads i verdens økonomiske avantgarde, som passer til den. Dette forsøg baserer sig på følgende tre punkter: økonomi baseret på viden, fuld beskæftigelse og fornyelse af socialstaten. Disse tre punkter udgør en enhed, det ene medfører det andet, og de giver netop udtryk for forbindelsen mellem social solidaritet og konkurrencedygtig økonomi. Man kan nemlig ikke opnå en effektiv solidaritet uden konkurrencedygtighed, og tilsvarende kan konkurrencedygtigheden kun opretholdes, hvis den er baseret på social solidaritet.
Vores ordfører holder fast ved de teknologiske elementer for økonomisk overlegenhed. Vi mener, at man bør lægge lige så stor vægt på de sociale elementer såsom ligestilling, retfærdig fordeling af indtægter og bekæmpelse af den ekstremt ulige fordeling af rigdom og fattigdom. Og, kære medlemmer, hvis vi, i den grad det er os muligt at påvirke, havde gjort det nødvendige arbejde for på globalt plan at kræve, at markederne udviste selvbeherskelse, ville vi måske ikke være nået så langt som til at blive truet af den økonomiske krise, der i dag truer os fra USA. Jeg ved ikke, hvordan Wall Street lukkede, men i middags var kurven stadig nedadgående, og der er risiko for, at vi bliver trukket med i en afmatning. Vi må beskytte os mod den ikke-sociale økonomis yderligheder. Hvis vi ønsker en social økonomi, må vi give den et reelt indhold, der er baseret på solidaritet og bekæmpelse af profitjagt, for med ord alene opnår vi ikke noget.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil allerførst på egne og Den Liberale Gruppes vegne give udtryk for vores lykønskning og den dertil hørende støtte til betænkningen af vores kollega von Wogau om et emne, der, selv om det er meget vigtigt - for de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik er vigtige - kun er en erstatning for det, vi ønskede. Vi har altid gået ind for, at man i euroens Europa skulle have en ægte og veldefineret retning i den økonomiske og monetære politik. Det er velkendt, at den i øjeblikket udformes gennem nogle forbindelser mellem ØKOFIN og Kommissionen selv med Parlamentets deltagelse. De overordnede retningslinjer er naturligvis grundlæggende, men jeg understreger, at for os er de kun en erstatning for det, som skulle være en ægte økonomisk og monetær politik på unionsplan med mulighed for at handle mere direkte.
Ud af de forskellige aspekter, der behandles i von Wogaus betænkning, vil jeg fremhæve tre, som set ud fra vores liberale synspunkt er særligt vigtige. Det første er at fortsætte med liberaliseringsprocessen inden for telekommunikation, posttjenester, jernbaner osv. Det er sektorer, der stadig dæmper muligheden for at skabe større konkurrence og bedre gennemførelse af det indre marked. En følge af denne proces ville også, som hr. Bolkestein så rammende siger, være, at det europæiske indre marked fungerer bedre, og at hindringerne for det ryddes af vejen. Og en bedre funktion indebærer - hvilket Parlamentet allerede bestemte med min betænkning om struktur- og arbejdsmarkedsreformer - at der i særdeleshed skal gennemføres en dybtgående reform af arbejdsmarkederne, som for det første er nødvendig for bedre at kunne tilpasse sig til det europæiske samfunds økonomiske og sociale behov, og for det andet er nødvendig for at opnå det, vi har brug for, nemlig større produktivitet, så vi kan blive konkurrencedygtige på internationalt plan.

Markov
Hr. formand, det er sandt, at den europæiske økonomiske vækst har set solid ud de seneste år. Hovedårsagen er, at der er gang i eksporten til det amerikanske dollarområde takket være konjunkturerne i dette område og den svage euro. Altså burde princippet lyde, at en svag euro er god for den eksportorienterede økonomi og dermed god for Europa. Det er sandt, at den europæiske inflation på over 2%, hovedsageligt på grund af stigende oliepriser, som handles i dollars, ikke modsvarer stabilitetskriteriet for indførelsen af euroen. Altså burde princippet lyde, at en svag euro er dårlig for den europæiske økonomi. Dette viser paradokset, når europæisk handel reduceres til finanspolitik.
Det er sandt, at arbejdsløshedstallene faldt sidste år. Men det er også sandt, at arbejdsløsheden ikke er faldet i mål 1-regionerne, fordi deres økonomi ikke er særlig eksportorienteret. Vi har altså ikke konvergens, men derimod yderligere divergens, det vil sige en større kløft i samfundet. Det er sandt, at investeringerne er steget i de seneste år. Men det er også sandt, at hovedparten er sket som rationaliseringsinvesteringer og investeringer uden udvidelser, og at det offentliges investeringer i infrastrukturen er faldet.
Hvad har det med fremtidsorienteret økonomisk politik at gøre? Der er ingen forslag i betænkningen om styrkelse af efterspørgslen på det indre marked, om små og mellemstore virksomheders specifikke problemer, om styrkelsen af regionale økonomiske kredsløb, om europæisk skatteharmonisering, om gennemførelsen af beskæftigelsestopmødet i Lissabon, men derimod om liberalisering, privatisering, sænkning af den sociale standard og ophævelse af de solidarisk finansierede syge- og pensionskasser. Der skal ikke stemmes for hr. von Wogaus betænkning.

Ilgenfritz
Hr. formand, udviklingen i den europæiske økonomi kan stadig betegnes som god. Vi ved dog også, at vi egentlig havde ventet os mere. Det er mindre glædeligt, at inflationen igen overskrider grænsen på 2%, og at investeringerne er faldet fra 5,3% til 4,9% af bruttonationalproduktet. Derfor skal vi fortsat være opmærksomme på, at de vigtige europæiske målsætninger - støtte af de små og mellemstore virksomheder, mindre bureaukrati og sænkning af de for høje afgifter - også bliver gennemført konsekvent.
Men vi skal også tage fat på vores uddannelsessystemer og reformere dem, så vi ikke også kommer til at mærke den truende mangel på specialister. Til syvende og sidst kan en økonomisk udvikling kun betegnes som vellykket, hvis det lykkes at nedbringe de alt for høje arbejdsløshedstal i Europa.

Trentin
Hr. formand, hr. kommissær, i Kommissionens rapport om den økonomiske situation i EU i 2000 og til dels også i hr. von Wogaus betænkning undlader man ikke at gøre opmærksom på, at euroens svingninger - også når det gælder opfattelsen på finansmarkederne - i det mindste delvist kunne tilskrives mangelen på en tilstrækkeligt samordnet aktion fra eurozonens regeringers side med det formål at føre en politik, der skaber økonomisk vækst og stigning i beskæftigelsen.
På den anden side kan man ikke udelukkende give Centralbanken ansvaret for, at den ud over en begrænsning af inflationen ikke også medtager en udvikling i væksten og en målsætning om fuld beskæftigelse blandt sine prioriteringer, når den fastlægger rentesatsen.
Det er derfor tvingende nødvendigt at indføre en egentlig form for styrket samarbejde mellem eurozonens 12 lande, så vi kan foretage et kvalitetsløft af samordningen af finanspolitikkerne, de økonomiske politikker og socialpolitikkerne og - sådan som man ønskede på topmødet i Lissabon - gå bort fra den strengt sektoropdelte indfaldsvinkel, der begrænser socialpolitikkerne ved at give dem en rent assisterende rolle i sidste instans.
Det er også den vej, vi skal gå, når vi på en samordnet måde skal fastlægge Den Monetære Unions tilstedeværelse som sådan i beslutningsdygtige institutioner som Valutafonden eller Verdensbanken og eurozonens forbindelser til tredjelandene, navnlig til de lande, der producerer råvarer og energikilder. F.eks. ville det ikke alene være muligt, men også ønskeligt med en langtidsaftale med olieproducenterne, hvor der fastsættes en maksimalpris i euro.

Herzog
Hr. formand, vi oplever ikke nogen særlig livlig debat. Hvorfor ikke? Man får det indtryk, at EU forholder sig særdeles passivt. Man kan pege på udviklingstendenser på verdensmarkedet. Man kan pege på USA's politik. Vi ser ransagende på alle disse forhold. Men vi har ikke en økonomisk politik, vi har ikke en fælles økonomisk doktrin i Europa, når det gælder disse udviklingstendenser. Vi er således i disse anliggender så at sige mere eller mindre henvist til ordet.
Jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger. For det første kan den konjunkturanalyse, der er forelagt af Den Europæiske Centralbank og Kommissionen, stort set sammenfattes som en afmatning på verdensplan, om end vækstindikatorerne for EU's vedkommende er positive, når det gælder de kommende 18 måneder, hvorfor der ikke er anledning til initiativer fra EU's side.
Vi savner i udtalt grad initiativer med henblik på en konsolidering af EU's potentielle og måske reelle økonomiske vækst. Personlig ville jeg lægge stor vægt på behovet for offentlige og private investeringer og på den manglende indsats, når det gælder forskning og uddannelse. Betænkningen beskæftiger sig imidlertid ikke med disse spørgsmål, men fokuserer beklageligvis endnu en gang på bestræbelserne for at holde inflationen i ro. Samme tendens gør sig gældende i Den Europæiske Centralbanks redegørelser. Det vil være ulykkeligt, hvis Galilei-projektet slår fejl.
For det andet vil jeg gerne anføre, at vi har påpeget, hvorledes socialpolitikken er en forudsætning for at konsolidere væksten. Man får, som anført af Emilio Gabaglio, indtryk af, at der er sket en afsporing mellem Lissabon og Stockholm. Vi burde iværksætte et markant initiativ, som omsætter ord til handling, når det gælder udvikling af viden og kompetencer i EU.
For det tredje taler vi om at fremme en afbalanceret liberalisering. Drøftelserne om balancen mellem fri konkurrence og forsyningspligtsydelser er kun lige kommet i gang. Jeg føler mig overbevist om, at det ikke er muligt at virkeliggøre det indre marked, uden at der stilles krav om forsyningspligtsydelser på fællesskabsniveau. Også på dette felt savner vi initiativer. Jeg håber, det de kommende måneder vil vise sig, at jeg tager fejl.

Solbes
Hr. formand, mange tak til hr. von Wogau for hans betænkning, til hr. Karas for hans forelæggelse og til Dem alle for Deres indlæg.
I år er det første gang, procedurerne for debat om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik er blevet ændret som følge af Lissabon-proceduren, og De selv har haft lejlighed til at give udtryk for Parlamentets holdning til denne debat, som i princippet er den, der skal hjælpe os med at definere den økonomiske politik, som nogle af Dem, blandt andre hr. Trentin, har nævnt, og som vi ikke tillægger betydning nok.
Kommissionen er enig i betænkningens grundlæggende synspunkter. Både punkt 1 om social markedsøkonomi og punkt 2 om en økonomi baseret på demokrati, prisstabilitet, bæredygtig vækst, subsidiaritet, solidaritet osv. er mål, som vi er helt enige i.
Jeg er også enig i det, som nogle af Dem har sagt om, at dette tidspunkt er vigtigt, for der er nu mindre end 300 dage til euroens indførelse. Men jeg vil som altid understrege, at vi mange gange forveksler indførelsen af sedler og mønter den 1. januar næste år med indførelsen af euroen, der fandt sted den 1. januar 1999, og som vi allerede har haft stor fordel af og opnået positive resultater med, som nogle af Dem har påpeget.
Blandt de positive resultater figurerer det gode økonomiske resultat, som EU nyder godt af i øjeblikket. Det er rigtigt, at vi ikke bør stille os tilfredse, for det gode økonomiske resultat dækker alligevel over nogle mangler, nogle problemer, der skyldes eksterne faktorer, en vis mangel på ambitioner, hvad angår budgettet, og især skaber det nogle risici som følge af især udviklingen i økonomier som den amerikanske.
Alligevel vil jeg også på dette konkrete punkt understrege, at euroen også beskytter os imod tomgangsprocesserne i de økonomier, der ligger uden for EU. Kommissionens holdning, der stadig er forholdsvis optimistisk, hvad angår væksten i Europa i 2001, er baseret på, at forbrugerne og producenterne i Europa for øjeblikket stadig har en tillid, som har nået historiske højder, at beskæftigelsen stiger mærkbart og at inflationen har nået loftet, og i denne sammenhæng mener vi, at de ansvarlige for den økonomiske politik især er forpligtede til at bevare den økonomiske vækst på kort sigt, og derfor holder vi fast ved vores holdning om, at det er nødvendigt at bibeholde en budgetpolitik, der kan sikre, at de offentlige finanser balancerer nogenlunde, og vi mener også, at lønpolitikkerne skal være forenelige med vækst uden inflation og med tydelig jobskabelse, og at den monetære politik skal sikre prisstabilitet. Der er ingen tvivl om, at vi vil lette den monetære politik, hvis vi har en sammenhængende finanspolitik og større liberalisering af markederne.
En af Dem har også nævnt, at beskæftigelsesproblemet er vigtigt. Det er helt sikkert et nøgleområde. Derfor lægger vi også vægt på - det har vi gjort, når vi har forelagt beretningerne til Stockholm - stigningen i Unionens vækstpotentiale. I vores årsberetning om Unionens økonomi for 2000 analyserede Kommissionens tjenestegrene omkostningernes og produktionens indflydelse på informations- og kommunikationsteknologier og de fordele, de kunne give os med hensyn til den mulige forøgelse af vores vækstpotentiale.
Strukturreformerne - som hr. Gasòliba har nævnt - er selvfølgelig vigtige, men der er også andre mangler, som vi bør lægge vægt på. I Lissabon gjorde vi den vidensbaserede økonomi til et afgørende nøgleområde. Hvis vi derfor ønsker at gøre fremskridt på det område, skal der også skabes gode betingelser for den private sektors investeringer i forskning og udvikling og i ny teknologi. Vi skal også forbedre forskningen, og desuden skal vi øge de faglige kvalifikationer inden for ny teknologi.
Strukturreformerne er et af de emner, vi normalt taler om. Vi har helt klart gjort fremskridt, og det fremgår temmelig tydeligt af beretningen om gennemførelse af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for i år, men vi må ikke betragte disse fremskridt som helt tilfredsstillende.
Kommissionen mener stadig, at er der behov for at gøre fremskridt på disse områder, og som De ved, stillede Kommissionen i går nye forslag for at sætte skub i liberaliseringen af energimarkedet. Vi er bevidste om, at der skal findes en balance mellem liberalisering og regulering for at opnå de bedst mulige økonomiske resultater af denne proces. Vi er også enige i behovet for at gøre fremskridt for at få nogle finansielle markeder, der er mere effektive og integrerede. De har netop haft forhandlingen med hr. Bolkestein om behovet for at iværksætte de procedurer, der hidrører fra det såkaldte Lamfalussy-udvalg. Der er ingen tvivl om, at de vil fremskynde de finansielle tjenesteydelsers liberalisering, men vi mener, at det ikke er nok, og at det er nødvendigt også at gøre fremskridt med hensyn til risikovillig kapital og forbedring af den risikovillige kapital i Europa.
Arbejdsmarkedet er en anden grundlæggende bekymring, hvis vi ønsker at øge beskæftigelsen. En bedre kombination af skattereformer og låneordninger vil utvivlsomt kunne få en positiv indflydelse på den arbejdende befolknings adfærd, ligesom den vil fremme en bedre balance mellem løn og produktivitet på lokalt plan, bedre beskæftigelse i nogle områder eller ting som arbejdskraftmobilitet eller bedre organisering af arbejdet.
Problemerne med de offentlige finansers holdbarhed på langt sigt bekymrer os også, og det er et af de punkter, der efter vores mening ikke er lagt nok vægt på i betænkningen. Problemerne som følge af befolkningens aldring vil være et af de store spørgsmål, og det er klart, at vi for at klare dem skal træffe foranstaltninger vedrørende den offentlige gæld og forbedring af arbejdsmarkedet, så vi får en højere erhvervsfrekvens, en højere beskæftigelsesfrekvens, særligt blandt kvinder og ældre arbejdstagere, som også kan bidrage til at modvirke en del af disse virkninger, ligesom reformer af de nuværende sociale sikringsordninger i sammenhæng med beskæftigelse og modellens bæredygtighed også vil bidrage.
Jeg takker Dem alle for Deres indlæg, Deres kommentarer, Deres positive bidrag til betænkningen, som vi vil tage i betragtning, når vi skal udarbejde vores nye forslag til de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for det kommende år.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0071/2001) af Kauppi for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 med henblik på omklassificering af betalinger som led i swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler (KOM(1999) 749 - C5-0018/2000 - 2000/0019(COD)).

Kauppi
Hr. formand, som De kan se, er dette ikke ligefrem et emne, der debatteres ivrigt i Parlamentet i dag. Da jeg fik til opgave at udarbejde denne betænkning i januar 2000, mente jeg, at det måtte være meget nemt. Det var desværre ikke tilfældet. Så snart vi begyndte drøftelsen i Parlamentet, hørte vi fra Kommissionens og Rådets repræsentanter, at der måske stadig var nogle problemer i Rådet angående dette hovedsageligt tekniske initiativ. Efter at have lyttet til Rådets bekymringer besluttede jeg at foreslå nogle ændringer til Kommissionens forslag for at opnå så bred en konsensus som muligt ved førstebehandlingen. Jeg håber, at de øvrige politiske grupper vil tilslutte sig disse ændringsforslag i morgen.
Dette forslag til forordning omhandler omklassificering af betalinger som led i swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler. Det muliggør pålidelig sammenligning af underskud på medlemsstaternes finanser i forbindelse med proceduren for uforholdsmæssigt store underskud. Det er meget vigtigt, at oplysningerne om medlemsstaternes finanser er sammenlignelige. Sammenligning af disse oplysninger er ofte forudsætningen for økonomisk koordination i Unionen. De forskellige statistiske oplysninger om arbejdsløshed er et af de bedst kendte eksempler. Forskellige måder at indsamle, beregne og dokumentere data om reel arbejdsløshed på gør det svært at sammenligne medlemsstaterne. Det gør det også svært at samarbejde. Muligheden for at foretage pålidelige sammenligninger af statistiske oplysninger om statsfinanserne øger også gennemsigtigheden i forbindelse med de offentlige forvaltninger. Og gennemsigtighed er det eneste, vi beder om i Parlamentet.
På finsk siger man, at der findes tre forskellige grader af løgne. Der findes løgne, store løgne og statistik. Jeg håber, at vi i Parlamentet kan forhindre, at det også gælder statistiske oplysninger i Unionen.
Kommissionens forslag gav til at begynde med anledning til bekymring i Rådets arbejdsgruppe. Flertallet af delegationerne udtrykte forbehold over for den foreslåede omklassificering, da den ville medføre ændringer i niveauet for medlemsstaternes underskud i forbindelse med proceduren for uforholdsmæssigt store underskud. Den foreslåede ændring ville resultere i, at virkningen af swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler udstedt af den nationale gældsforvaltning kunne udelades ved beregningen af den offentlige sektors nettolåntagning eller nettolångivning.
Jeg er grundlæggende enig i Kommissionens forslag med de ændringer, der er foreslået af de nationale statistikeksperter og Rådets arbejdsgruppe. Den Europæiske Centralbank har også godkendt dette system med to definitioner, selv om den ville foretrække love med kun én definition af vigtige statistiske indikatorer. Hvis swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler udelades ved beregning af underskuddet i forbindelse med proceduren for uforholdsmæssigt store underskud, kan det faktisk lægge en unødvendig begrænsning på de nationale gældsforvaltningers markedsaktiviteter. Swap-aftaler, fremtidige rentesikringsaftaler og andre finansielle afledninger heraf kan i visse tilfælde nedsætte omkostningerne til statslig låntagning, og de er derfor nyttige redskaber til gældsforvaltning.
Jeg har foreslået forskellig behandling af swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler for på den måde at bane vejen for vedtagelse af denne sag ved førstebehandlingen. Det er min personlige holdning, at jeg ikke ønsker at bringe denne sag videre til andenbehandling eller at tale om denne sag i Parlamentet igen.
Jeg håber, at sagen kan behandles hurtigt, ikke blot ved mødet i morgen, men også efterfølgende i Rådet. Spørgsmålets tekniske natur burde gøre det muligt.

Solbes
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil takke fru Kauppi for hendes arbejde og hendes redegørelse. Jeg ved, at det er et meget teknisk og vanskeligt arbejde, men sagen er egentlig forholdsvis enkel: regnskabskriterierne for swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler er - som hun så rigtigt har sagt - blevet ændret.
Begrebsmæssigt kan der tales for og imod denne ændring, men der er ingen tvivl om, at indførelsen af det nye begreb og ændringen af ENS 95 med det formål at tilpasse os til de i dag almindeligt udbredte kriterier skabte et problem med hensyn til systemet for beregning af offentlige underskud og ændrede de tal, som vi hidtil havde taget i betragtning. Vores behandling var uretfærdig, og de ansvarlige for forvaltningen af medlemsstaternes offentlige gæld gik ind for at fortsætte med det tidligere system, hvad angår uforholdsmæssige store offentlige underskud.
Kommissionen mener, at det er en acceptabel holdning, for ellers ville det, vi gjorde, være at ændre det tidligere system.
Jeg mener ikke, at vi taler om relevante og statistiske løgne. Vi taler ganske enkelt om at anvende forskellige kriterier til forskellige formål. Efter vores mening er spørgsmålet ikke særlig vanskeligt, og det skaber endda større sammenhæng. På langt sigt skal de to begreber naturligvis harmoniseres, men vi mener, at det for øjeblikket er bedre at bevare kriteriet for uforholdsmæssige store offentlige underskud, som de anvendes.
Derfor kan jeg også meddele Dem, at ordførerens ændringsforslag er helt acceptable for Kommissionen.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

EU-bistand til valghandlinger og valgovervågning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0060/2001) af Fava for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om meddelelse fra Kommissionen om EU-bistand til valghandlinger og valgovervågning (KOM(2000) 191 - C5-0259/2000 - 2000/2137(COS)).

Fava
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne sige, at vi er enige i den tankegang, der ligger bag Kommissionens udarbejdelse af denne meddelelse om EU-bistand til valghandlinger og valgovervågning, nemlig princippet om, at indførelsen af ægte demokratier ikke kun er en etisk nødvendighed, men også en betingelse for en bæredygtig udvikling og varig fred. Traktaterne giver EU denne specifikke opgave, og den er grundlaget for vores udenrigspolitik.
Jeg vil gerne tilføje, at der ligeledes er tale om en uformel, men arbejdskrævende indsats, som ikke udelukkende består i principerklæringer, men som skal udføres ved hjælp af konsekvente og konkrete politiske handlinger. Dette er således EU's og Europa-Parlamentets rolle i valgbistanden og valgovervågningen, eftersom frie valg er en forudsætning for demokratiet.
To af Rådets forordninger fra 1999 tjener som retsgrundlag for, at vores rolle kan indbære en omfattende indsats. Hvordan skal dette foregå? Her er det nødvendigt med en konsekvent politisk strategi.
Vi har hidtil haft otte år med interventioner, hvor vi har ydet en meget generøs valgbistand og - overvågning, som ofte har givet nogle glimrende resultater. Her tænker jeg på Zimbabwe og Rusland. Der var dog tale om lejlighedsvise interventioner, og derfor er vi meget tilfredse med Kommissionens meddelelse, som tager sigte på at give os en konsekvent politisk strategi.
Et andet nødvendigt skridt er at lade denne strategi omfatte alle interventionsfaserne i den overvågning, der sker før og under valgene. Den demokratiske proces er nemlig en proces, som ikke udelukkende finder sted på valgdagen, men hvor der også er den nødvendige forbindelse mellem valgstøtten og udviklingsbistandspolitikkerne, idet man tilrettelægger forholdet til de internationale organisationer, ngo'erne og det civile samfund. Dette skal ikke ske efter et system, hvor der uddelegeres nogle beføjelser, sådan som vi ofte har slået os til tåls med, men snarere efter et system, der bygger på en sand politisk enighed.
Med vores betænkning har vi ikke mindst forsøgt at give et bidrag ved at tage Parlamentets rolle op. Parlamentet må under ingen omstændigheder - og slet ikke ved denne særlige lejlighed - betragtes som en notar, der har til opgave at ratificere en valgprocedure eller kvaliteten af en valgprocedure.
Vores legitimitet og funktion er af politisk karakter, og vores tilstedeværelse under EU's overvågningsmissioner kan - netop på grund af vores politiske funktion - udgøre en merværdi for EU. Derfor er det hensigtsmæssigt, at Parlamentet er til stede i alle faser, også i de faser, der går forud for den egentlige valgovervågning. Såfremt de nødvendige betingelser er til stede, er det ønskeligt, at det er et af parlamentsmedlemmerne, som bliver chef for EU's mission. Det har vi i øvrigt haft nogle glimrende erfaringer med. Her tænker jeg på vores tidligere kollega Schori, der var chef for missionen i Zimbabwe.
Vi skal i øvrigt tilkæmpe os vores rolle og politiske synlighed på stedet, og det er efter min mening ikke bare en ressource for Parlamentet, men for hele EU.
Et andet vigtigt punkt er, at det er nødvendigt med en institutionel samordning mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Vi har foreslået en permanent høringsmekanisme, der efter vores mening er at foretrække frem for en interinstitutionel aftale, som er tungere, og som nødvendiggør nogle meget mere krævende tidsfrister, administrationsformer og gennemførelsesmetoder. Vi har godkendt forslagene fra nogle af vores kolleger og foreslået en halvårlig tidsplan, der giver mulighed for en konstant overvågning af begivenhederne, idet vi tager højde for, at den politiske udvikling i dag er meget voldsom.
Vi har foreslået, at der oprettes en valgenhed under Kommissionen, og denne valgenhed skal have et tilstrækkeligt personale. I et af vores ændringsforslag anmoder vi specifikt om, at personaleantallet svarer til den opgave, som Kommissionen skal udføre.
Efter vores mening er det nødvendigt med en anderledes og bedre fleksibilitet i EU's interventionskriterier. De første valg og regionalvalg er måske ikke tilstrækkelige kriterier til, at vi kan finde ud af, hvornår det er hensigtsmæssigt at gribe ind. Tænk på Peru, hvor vi deltager i overvågningen, og hvor der bestemt ikke er tale om de første valg. Det er naturligvis nødvendigt med fleksibilitet i vurderingskriterierne, men frie og retfærdige valg er fine ord, der ikke svarer fuldstændigt til de krav, som Parlamentet og EU stiller til deres egen overvågningsindsats.
Alt dette er ikke et udtryk for stivhed, men for konsekvens, og denne konsekvens er nødvendig, eftersom vi i de senere år navnlig har manglet nogle konsekvente valg og konsekvente retningslinjer. Strategien består i øvrigt af regler og målsætninger.
Til sidst vil jeg gerne sige, at vi er af den opfattelse - og det er Kommissionen i øvrigt også - at demokratiet er en proces og ikke et valg, der kan foretages på en enkelt dag. I mange lande begynder der som bekendt at opstå et ægte demokrati på valgdagen, hvorefter det udvikler sig. Vi vil gerne fortsætte med at deltage, idet vi stiller vores midler til rådighed, og der bliver ikke kun tale om økonomiske midler, men også om vores demokratiske erfaring og vores politiske indsats.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, jeg vil begynde med at tilslutte mig det, min kollega hr. Fava har sagt. Under vores forhandlinger om dette emne har vi haft et vældigt godt samarbejde. Han har altid forstået vigtigheden af et stærkt udviklingsperspektiv, da halvdelen af alle EU-observatørmissioner har været i udviklingslande. Og EU som en multinational organisation bestående af 15 udviklede demokratier har naturligvis en forpligtelse og en vigtig rolle i alle de globale bestræbelser på at fremme demokratisering, bæredygtig udvikling og fredelig udvikling.
Jeg vil gerne hilse denne meddelelse fra Kommissionen velkommen, fordi den skaber den nødvendige klarhed over disse spørgsmål og fokuserer på, hvordan EU skal komme videre og sandsynligvis gøre disse ting bedre i fremtiden. Hovedsagen er, som hr. Fava sagde, at det ikke er nok bare at afholde valg med jævne mellemrum for at garantere demokrati under alle omstændigheder. Valg handler ikke bare om at få et øjebliksbillede af situationen, det, vi skal finde ud af, er, hvordan vi dækker hele valgprocessen.
Det er hovedbudskabet i den betænkning, vi behandler i aften. Det er vigtigt, at en dom afsagt af EU ikke ufrivilligt legitimiserer, giver sin tilslutning til eller på anden måde støtter tvivlsomme valgprocesser. Ordene "frie og retfærdige" bør undgås. Det er en floskel, som medierne altid kaster sig skånselsløst over efter ethvert valg. Som EU's repræsentant i Cambodia var jeg udmærket klar over, hvor svært det var at leve op til de ord. Det er også meget vigtigt for os at pointere behovet for støtte til lokale observatørhold. Det er disse personer, som i udviklingslandene forstår de sociale, politiske og kulturelle spørgsmål, som vi, der bare kommer flyvende for at overvåge valghandlingen, måske slet ikke er opmærksom på.
Vedrørende Parlamentet anbefaler vi, at det nedsætter en valgkoordinationsgruppe, der kan reagere meget hurtigere og mere effektivt. Jeg vil også gerne spørge Kommissionen, hvilke ressourcer, især personale, der afsættes til at opfylde målene for denne meget vigtige meddelelse.
Endelig spiller Europa-Parlamentet en central rolle i Unionens bestræbelser på at dække valgene. Vores troværdighed står på spil her, og jeg er glad for den mulighed, Kommissionen giver os for at formulere en meget klar og fælles vision for, hvilken rolle Europa skal spille i den demokratiske proces i lande over hele verden.

Maij-Weggen
Hr. formand, for det første er jeg, også på vegne af min gruppe, meget tilfreds med Kommissionens meddelelse og med hr. Favas betænkning og beslutningsforslag. Det er godt, at Kommissionen har undersøgt Unionens politik med hensyn til valgbistand og - overvågning og har stillet forslag om en bedre fremgangsmåde og modernisering af politikken. Der har alt for tit været tale om ad hoc-politik med hurtigt sammensatte delegationer og med en ringe indflydelse og synlighed for Unionen. Hvis indflydelsen og synligheden var der, så var det for det meste, fordi Parlamentet ledede en delegation. Jeg tænker f.eks. på hr. Gahlers udmærkede arbejde i Zimbabwe og hr. Cushnahans arbejde for nylig. Derfor er Fava-betænkningen så vigtig. Den støtter sig bl.a. til Parlamentets store erfaring, og bl.a. derfor støtter min gruppe den. Alle vores ændringsforslag er allerede blevet vedtaget i Udenrigsudvalget, og derfor har vi ikke stillet nye ændringsforslag. Jeg vil imidlertid fremhæve en række aspekter for klart at markere vores stilling.
Vi støtter oprettelsen af særlige enheder for valgovervågning i Kommissionen og Parlamentet. Enhederne skal ikke kun fokusere på selve valget, men også på den forudgående periode, fordi det ofte er meget vigtigt at vide, om kandidaterne og partierne får lige muligheder før valget. Jeg henviser i den forbindelse til det nylige genvalg af præsident Museveni i Uganda. Det er blevet kendt, at hans modkandidater slet ikke fik lige muligheder for at føre kampagne. I den forbindelse forstår jeg i øvrigt ikke, hvorfor ordføreren og fru Kinnock i ændringsforslag 1 foreslår at fjerne sætningen "der henviser til, at valgperioden er en demokratisk udtryksform for den politiske pluralisme og bør tilrettelægges i overensstemmelse med internationalt anerkendte normer". Jeg forstår virkelig ikke, hvad det skal gøre godt for, og det er vi derfor imod.
For det andet skal observatørerne forberedes godt, så alle deltagere ved, hvilke problemer de kan forvente i det land, hvor de skal hen. Det kan naturligvis finde sted gennem e-mail og Internet, men det ville endvidere være godt, hvis der blev afholdt forberedende møder. Delegationerne skal endvidere helst domineres af parlamentsmedlemmer og være tilstrækkeligt store til at få et godt billede af valgene på stedet. Delegationsmedlemmerne skal i tide rejse til det pågældende land for at orientere sig om forberedelserne til valget. Ledelsen skal helst være i hænderne på et fremtrædende parlamentsmedlem eller et tidligere parlamentsmedlem med tilstrækkelig kompetence til f.eks. at give den tidligere præsident Carter lidt modstand, for det virker nogle gange som om, at han er den eneste, der tæller. Det er naturligvis nyttig og nødvendigt, at der samarbejdes med andre organisationer, såsom Europarådet og OSCE.
Endelig skal Unionen overveje blandede valgovervågningsdelegationer, f.eks. med parlamentsmedlemmer fra AVS-landene, især når det vedrører et AVS-land. Det kan forstærke en delegations styrke og troværdighed, og det er i sidste ende det, som det drejer sig om.
Endnu en gang, hr. formand, vi er tilfredse med kommissærens meddelelse og ordførerens betænkning, og vi håber, at politikken på dette område forbedres på kort sigt takket være denne betænkning.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske hr. Fava med hans betænkning, der efter min mening vedrører et emne, som er afgørende for sammenhængen i og synligheden af EU's indsats udadtil. Jeg mener, at valgovervågning og bistand til valghandlinger er et fremragende middel til støtte for EU's indsats til fordel for menneskerettigheder, demokratiske frihedsrettigheder, demokratiske værdier og retsstaten.
Det er - som hr. Fava så rigtigt sagde - vigtigt, at vi ikke isolerer valgovervågningsprocesserne fra deres generelle sammenhæng. Borgerne indkaldes ved bestemte lejligheder til at udtrykke sig ved stemmeurnerne, men demokratiet skabes hver dag. Derfor mener jeg, at EU's indsats skal være rettet imod at sikre demokratisk stabilitet på langt sigt i udviklingslandene gennem effektiv finansiering af de relevante programmer, som Kommissionen spiller en afgørende rolle for.
Jeg vil, hr. formand, kort opholde mig ved den rolle, som Europa-Parlamentet skal spille i disse processer. Jeg mener, at der i punkt 9 i beslutningsforslaget i hr. Favas betænkning peges meget træffende på, at disse missioner helst skal ledes af medlemmer af Europa-Parlamentet af tre afgørende årsager. For det første fordi Europa-Parlamentet kan bidrage med særlige erfaringer, viden og synspunkter på området, eftersom alle medlemmerne af Europa-Parlamentet er blevet valgt ved åbne og demokratiske processer i vores medlemsstater, for det andet fordi Europa-Parlamentet legitimerer vores integrationsprojekt, og jeg mener derfor, at Europa-Parlamentet er meget kvalificeret til at repræsentere EU bedre end - havde jeg nær sagt - de nationale parlamenter, og for det tredje fordi Europa-Parlamentet, når alt kommer til alt, er en af budgetmyndighedens to magtfaktorer.
EU er verdens største yder af udviklingsbistand, og jeg mener derfor, at det tilkommer Europa-Parlamentet at deltage i denne type processer. Derfor, hr. formand, ønsker og håber jeg, at hr. Favas betænkning om meddelelse fra Kommissionen om EU-bistand til valghandlinger og valgovervågning vil bidrage til effektivt, synligt og sammenhængende at forbedre EU's indsats udadtil.

Van Hecke
Hr. formand, frie og retfærdige valg er desværre stadigvæk ingen selvfølge i mange lande. Især i Afrika følges valg ofte af intimidation, vold, svindel eller udelukkelse af rivaler gennem en grundlovsændring, hvilket skete for nylig i Côte d'Ivoire. Udsending af observatører er derfor meget nyttigt, men kan også indeholde risici. Observatører kan manipuleres og spilles ud imod hinanden. De kan bruges som alibi til at legitimere et styre, som er kommet til magten på ulovlig vis. Man skal derfor være meget forsigtig, både før man bestemmer sig til at udsende observatører og på stedet ved kontroller og rapportering. I øjeblikket improviseres der for meget. Folk sendes ud, uden at de er tilstrækkeligt forberedt, kender baggrunden eller taler det officielle sprog. En forudgående obligatorisk briefing er derfor et mindstekrav. Tættere samarbejde mellem de forskellige observatørhold er endvidere nødvendigt. Alt for tit kommer observatørerne for sent og rejser de for tidligt. En stor del af manipulationen finder sted på forhånd gennem fusk med valgregistre eller forbud imod oppositionens møder. Af og til afspores processen bagefter, når et statsoverhoved nægter at acceptere valgresultatet, som f.eks. i Togo. En lille kerne af langtidsobservatører kan i den forbindelse være en løsning. Alt dette har naturligvis kun nytte, hvis der bagefter gøres noget effektivt med observatørernes rapporter. Førhen blev økonomiske eller strategiske interesser desværre foretrukket frem for demokratiets og menneskerettighedernes interesser. Lad os håbe, at Kommissionens meddelelse og Hr. Favas udmærkede betænkning får en efterfølger og fører til en mere sammenhængende og konsekvent optræden over for udemokratiske regeringer.

Cushnahan
Hr. formand, jeg var beæret over, at kommissær Patten bad mig lede EU's valgobservatørmission i Sri Lanka. Det var en stor udfordring, og jeg vil gerne rose alle medlemmerne af det team, jeg var så privilegeret at lede og arbejde sammen med. Jeg vil også gerne takke for det store samarbejde og den store støtte, jeg fik fra lederen af EU-missionen, hr. Ilkka Uusitalo, alle lederne af EU's diplomatiske mission samt regerings- og oppositionspartierne i Sri Lanka og navnlig valgkommissæren.
På grundlag af mine erfaringer derfra vil jeg gerne komme med et par bemærkninger til Fava-betænkningen og Kommissionens meddelelse, som jeg begge bifalder varmt. Troværdigheden af en EU-observatørmissions endelige rapport afhænger i høj grad af missionens opfattede eller faktiske uafhængighed. Det er af afgørende betydning, at hverken chefen for valgobservatørmissionen eller dens medlemmer forfølger en politisk dagsorden i forbindelse med det land, de overvåger. Missionen skal til enhver tid handle uafhængigt og opfattes som uafhængig. Det betyder, at missionens integritet aldrig må kompromitteres af handlinger, som kan udlægges, som om den vælger side til fordel for et politisk parti, en gruppering eller en ngo. Og selv om det er vigtigt, at observatørmissionen rådfører sig med de lokale diplomatiske EU-missioner, skal den være uafhængig af dem, og EU-missionerne må ikke blande sig i det arbejde, der udføres af deres landsmænd eller missionen som helhed. Jeg var så heldig, at det også var det, jeg oplevede i Sri Lanka.
Det er endvidere ønskeligt, at EU-missionen sammensættes på en sådan måde, at den ikke blot kan trække på ungdommelig idealisme og entusiasme, men at den også har betydelig erfaring. Jeg vil gerne til sidst sige, at værdien af valgovervågningen falder betydeligt, hvis resultaterne ikke følges op. Hvis observatørmissionens endelige rapport konkluderer, at der var alvorlige fejl og mangler i udførelsen af valghandlingerne, og kommer med forslag til, hvordan det kan forhindres i fremtiden, skal Rådet og Kommissionen handle derefter, og begge institutioner skal være parat til at anvende sanktioner i forbindelse med EU's handelspolitik og donorbistand for at opnå dette.

Patten
Som hr. Fava sagde i sin fremragende indledning, er demokratiske valg ubetinget nødvendige for at opnå bæredygtig udvikling og selvfølgelig for at opnå bæredygtigt demokrati og pluralisme. Unionen støtter og agter fortsat at støtte valghandlinger i lande, der befinder sig i en overgangsfase til etableret demokrati, som et vigtigt led i vores politik om eksterne forbindelser.
Kommissionens meddelelse om bistand til valghandlinger og valgovervågning var en reaktion på en anmodning fra Parlamentet, og talerne i aften har vist, at vi reagerede på den rigtige måde med de rette observationer og argumenter. Formålet med meddelelelsen var at forbedre præstationen på hele dette område. Der er generel enighed om, at den individuelle sagsbehandling, man tidligere benyttede, ikke længere er acceptabel. Hjulet blev genopfundet for mange gange, og der var alt for ofte forvirring om rollefordelingen.
I Kommissionen ønsker vi, at alle tre institutioner engagerer sig fuldt ud i Unionens støtte til demokratiseringsprocessen, så jeg bifalder varmt denne betænkning. Den er et nyttigt supplement til meddelelsen, som belyser Europa-Parlamentets enestående værdi som EU's egen demokratisk valgte instans. Jeg vil især komme ind på et par punkter, som betænkningen rejser.
Først vil jeg komme med nogle bemærkninger om koordination og information mellem EU's institutioner, som jeg mener er af afgørende betydning. Jeg ville helt sikkert bifalde vedtagelsen af hensigtsmæssige aftaler mellem de europæiske institutioner om at forstærke vores koordination og om at definere vores roller og ansvarsområder bedre, herunder nedsættelse af en valgkoordineringsgruppe under Parlamentet. Koordineringen bør begynde med en formulering af EU's prioriteter på grundlag af meningsudvekslinger om en valgkalender, som Kommissionen nu udarbejder. Vi kan og bør ikke overvåge eller støtte alle valg. De menneskelige og økonomiske ressourcer er begrænsede, og mange lande har ikke behov for hjælp udefra. Prioritering er altså vigtig, og Parlamentet bør bidrage hertil. Det ville være en god idé med regelmæssige drøftelser, f.eks. hvert halve år, som det foreslås i betænkningen.
Før vi beslutter noget om, hvordan og hvorvidt vi skal overvåge et bestemt valg, er det nu normalt med forberedende missioner til fastlæggelse af behovet. Vi vil stille resultaterne til rådighed for andre institutioner for at inddrage Parlamentet på et tidligt tidspunkt, som betænkningen anbefaler. Sådanne missioner skal fastlægge, hvilken form for overvågning der skal være tale om. Som det understreges i betænkningen og meddelelsen, er valghandlinger ikke endagsforestillinger. Det er vigtigt at overvåge forskellige stadier af valgprocessen - registrering, nominering, stemmeafgivelse, optælling og klager.
Kommissionen er ikke interesseret i valgturisme. Normalt begynder første del af en EU-valgmission mindst 5-6 uger inden valgdagen. Missionens ledelse skal være erfaren og have den nødvendige tekniske ekspertise. Her giver inddragelse af medlemmer af dette Parlament god mening. Som Kommissionen bemærker, har parlamentsmedlemmer som folkevalgte indgående kendskab til alle aspekter af valgprocessen.
Kommissionen ønsker at samarbejde med Parlamentet om dette og, hvis det ønskes, at inddrage en eventuel parlamentarisk delegation i EU's valgobservatørmission. Delegationen skal i givet fald også deltage i observatørernes uddannelse, instruktion, rapportering og fordeling. Observatører, som deltager i en mission, er naturligvis underlagt EU's adfærdskodeks for valgovervågning og det generelle princip, at EU skal tale med én stemme. Så den eneste talsmand for EU's valgobservatørmission skal være missionens leder.
Fru Kinnock spurgte, hvordan vi har tænkt os at udføre dette arbejde i Kommissionen. Vi er netop ved at lægge sidste hånd på en omstruktureringsplan for fordeling af opgaver mellem samarbejdskontoret Europe Aid, Generaldirektoratet for Udvikling og mit eget Generaldirektorat for Eksterne Forbindelser. Idéen er for hvert valg, vi er involveret i, at etablere en valggruppe, som dækker alle de relevante tjenester. Når omstruktureringen er færdig, agter vi at orientere Parlamentet om den nøjagtige opgavefordeling, og vi er naturligvis parat til at stille en personaleliste til rådighed, sådan som fru Kinnock bad om.
Jeg mener, at den senere tids erfaringer, hvor parlamentsmedlemmer, f.eks. hr Schori og hr. Cushnahan, er blevet udnævnt til ledere af valgobservatørmissionerne, har været yderst vellykkede og bør gentages. Det er vigtigt, at EU's handlinger er synlige. Den bedste synlighed opnås ved at afvikle en operation effektivt og professionelt. Lederen af missionen skal dog helst også have en vis medietække og politisk erfaring.
Bæredygtighed er ligeledes vigtig. Demokratisk støtte er, som Parlamentet ganske rigtigt har påpeget, en langsigtet proces. Kommissionen mener, at vores missioners anbefalinger skal indbygges i udviklingsstrategierne og i den politiske dialog med det pågældende land. F.eks. får kommissionsformand Prodi og jeg selv besøg af Sri Lankas præsident senere på ugen. Vi vil opfordre hende til at gennemføre de anbefalinger, som er fremsat af flere valgobservatørmissioner, herunder den, som hr. Cushnahan var leder af, først og fremmest at etablere et fuldstændig uafhængigt valgkommissærembede. Formålet bør være at fremme ændringer og opbygge kapacitet, så den internationale overvågning bliver overflødig.
Med hensyn til koordineringen med andre organisationer og opbygning af hjemlig kapacitet vil jeg gerne understrege, at EU har arbejdet sammen med mange internationale organisationer og ngo'er om bistand til valghandlinger og valgovervågning, og det har vi tænkt os at fortsætte med i fremtiden.
Parlamentets betænkning omhandler et ekstremt vigtigt emne. EU står først og fremmest for demokrati, retsstatsprincipper, pluralisme og borgerrettigheder. Vi ved alle, at der skal mere til end blot et valg for at skabe det demokrati og den demokratisering, som vores udviklingspolitik hovedsagelig bygger på. Men korrekt afviklede og frie valg er en nødvendig, omend ikke tilstrækkelig forudsætning for demokrati. Det må derfor være det rigtige, at EU, som i stadig højere grad og med rette betragtes som en af demokratiets bastioner i resten af verden, yder en meget større indsats for at fremme frie og retfærdige valg i lande, hvor de rettigheder, som vi ofte har en tendens til at tage for givet, stadig er skrøbelige og truede.
Jeg vil gerne endnu en gang lykønske hr. Fava med hans betænkning, som indeholder fornuftige og værdifulde råd om, hvordan vi kan gøre en bedre indsats på dette område. Vi glæder os til at arbejde meget tæt sammen med Parlamentet om at gennemføre denne indsats, og jeg vil gerne endnu en gang rose de parlamentsmedlemmer, som allerede har spillet en så afgørende rolle for at sikre, at demokratiseringen kan realiseres i lande verden over.

Fælles strategi over for Ukraine
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0083/2001) af Väyrynen for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Den Europæiske Unions fælles strategi over for Ukraine (C5-0208/2000 -2000/2116(COS)).

Väyrynen
Hr. formand, Det Europæiske Råd godkendte Unionens ukrainestrategi i Helsinki i december 1999. Nu godt et år senere kan vi konstatere, at grundlinjen i strategien er rigtig. I betænkningen, som blev godkendt i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik stillede man da også kun forslag om den strategiske iværksættelse og i forlængelse af denne.
Jeg har i min betænkning tilegnet mig den samme fælles måde at tackle problemet på, som Parlamentet godkendte som grundlag for parlamentsmedlem Oostlanders betænkning om ruslandspolitikken. Således kritiseres Ukraine i betænkningen rent ud for mangler i gennemførelsen af demokrati, menneskerettigheder, ytringsfrihed og markedsøkonomi. På den anden side opfordres Unionen til at intensivere det samarbejde, som kan hjælpe Ukraine til at få løst disse problemer.
Ukraine er imidlertid meget anderledes end Rusland. Ukraine har central strategisk betydning såvel for Rusland som for de vestlige lande. Ukraine er internt splittet. Landets vestlige dele har i lange perioder hørt til Polen eller Østrig-Ungarn, og der er den russiske del af befolkningen forholdsvis lille. Landets centrale og østlige dele har længe hørt under Ruslands indflydelsessfære, og der bor mange russere. Unionen bør bestræbe sig på at lade Ukraine blive samlet og få et velafbalanceret forhold for det første til Rusland og for det andet til de vestlige lande, EU og NATO. Ukraine har fået en klar europæisk orientering. Det må vi her opmuntre og støtte.
I min betænkning har jeg bestræbt mig på at placere Ukraine i en bredere paneuropæisk sammenhæng. Mine udgangspunkter har været de standpunkter, der blev vedtaget i Elmar Brok-betænkningen om udvidelsen. I betænkningens punkt 56 gentages tanken om et nyt europæisk område baseret på markedsøkonomi og frihandel, miljøbeskyttelse, demokrati, menneskerettigheder og fremtiden. For punkt 57 forudsættes det, at Rådet udvikler en helhedsbetonet paneuropæisk politik for Unionen ved at forene på den ene side udvidelsen og på den anden side Unionens bi- og multilaterale eksterne forbindelser. Særligt foreslås der, at EU systematisk skulle udnytte såvel Europarådet som EØF's organer, når den forbereder de nuværende og fremtidige ansøgerlande til medlemskab, og til at fremme målene for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og integrationen på paneuropæisk niveau.
Disse afsnit er til en vis grad åbne for fortolkning. Hvad der er klart, er Parlamentets ønske om, at man får skabt en helhedsorienteret paneuropæisk politik for Unionen. Åbent for fortolkning er det nye europæiske områdes forhold til forslaget om, at Unionen skulle begynde af anvende Europarådet og EØF's organer som et politisk instrument. Min egen tanke er, at skabelsen af det nye europæiske område som en særskilt organisation let ville kunne forårsage overlapning af de allerede eksisterende fora. Derfor burde vi i første omgang udnytte de eksisterende organisationer og i denne forbindelse handle fordomsfrit.
Til sidst vil jeg yderligere takke Udvalget om Udenrigsanliggender og specielt skyggeordførerne for deres konstruktive indstilling til betænkningen. En enkelt kritisk bemærkning vil jeg dog fremsætte: Udvalget har efter min mening godkendt for mange ændringer. Som ordfører udarbejdede jeg et udkast til en betænkning, som af længde allerede overskred den fastsatte grænse. Udkastets 21 punkter indeholdt efter min mening alt væsentligt. Under afstemningen blev der imidlertid tilføjet hele 37 punkter - flere af dem mod ordførerens anbefaling. Vi bør efter min mening overveje midler til at undgå udvidelse og opsplitning af betænkninger, som er blevet godkendt i udvalg og i plenarforsamlingen. På denne baggrund forholder jeg mig reserveret over for ændringsforslag, som yderligere vil udvide betænkningen.

Adam
Hr. formand, jeg bifalder i høj grad denne afbalancerede og gennemarbejdede betænkning. Det er en meget læseværdig betænkning.
Jeg besøgte første gang Ukraine tilbage i 1991 kort tid efter uafhængigheden, da jeg deltog i en sundhedskonference. I den senere tid har mine besøg fortrinsvis drejet sig om nukleare spørgsmål. I sidste uge mødtes jeg med en gruppe på 10 medlemmer af Verkhovna Rada, som var i Bruxelles for at høre om vores institutionelle forhold. Ved alle mine kontakter i årenes løb har det slået mig, hvor stort ønsket om at opnå tættere forbindelser til EU var. Overgangen til markedsøkonomi har ikke været let for Ukraine. De mangler endnu at nærme deres lovgivningsmæssige og økonomiske strukturer til vores. Privatiseringen går langsomt. Men vi bør være positive og forstående over for disse bestræbelser.
Det er næsten umuligt at tale om Ukraine uden at komme ind på kernekraft. Jeg mener, at jeg er det eneste medlem af Parlamentet, som har besøgt Tjernobyl, Khmelnitskij og Rivne, som er de tre kernekraftværker, som ofte optræder i vores forhandlinger. De to sidstnævnte steder bygges der nu reaktorer, som opfylder vestlige sikkerhedsstandarder. Men vi bør erkende, at Ukraine også har en kulindustri og bestræber sig på at fremme energivirkningsgraden og vedvarende energi. Vores økonomiske støtte bør omfatte hele sektoren.
Med hensyn til Den Europæiske Investeringsbanks rapport ville jeg medtage støtte til turisterhvervet og landbruget. Det er gået kraftigt tilbage for sidstnævnte i de senere år, og begge sektorer kan bidrage meget til at drive økonomien fremad.
Jeg håber, at denne betænkning får stor tilslutning i morgen, og at dens vedtagelse viser medlemmerne af Verkhovna Rada, at der er stor opbakning bag deres ønske om stadig tættere forbindelser til EU.

Stenzel
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, betænkningen om Den Europæiske Unions fælles strategi over for Ukraine fremlægges på et tidspunkt her i Parlamentet, hvor man ikke længere kan overse krisesymptomerne i dette store og vigtige land på grænsen mellem øst og vest.
Mordet på journalisten Georgij Gongadze og de efterfølgende delvist voldelige demonstrationer bringer de interne svagheder og det demokratipolitiske underskud i dette land i søgelyset her 11 år efter dets løsrivelse fra Sovjetunionen. Ordføreren, som jeg takker hjerteligt, er klar over alle disse fakta og over de økonomiske problemer i Ukraine, som indebærer en stor udlandsgæld og en endnu større kapitalflugt samt gør store befolkningsgrupper fattige og skaber rigdom for en lille gruppe.
At det er en frugtbar grobund for korruption og internationalt organiseret kriminalitet, kan ikke være ligegyldigt for os. Menneskesmugling generelt og især handel med kvinder samt den tiltagende illegale immigration har en snebold-effekt i forhold til EU og bør bekæmpes effektivt med hjælp fra EU, ikke mindst fordi EU's ydre grænser mod Ukraine kommer tættere på efter en fremtidig udvidelse med Polen, Ungarn, Slovakiet og Rumænien.
Den fælles strategi over for Ukraine sammen med partnerskabs- og samarbejdsaftalen tilstræber med rette at styrke demokratiet, økonomien og samfundet og at vise Ukraine vejen til EU's værdisystem. Hvad der hidtil er sket, er på trods af de midler, som EU har bidraget med til Ukraine, endnu ikke tilstrækkeligt. Ukraine selv har sat sig det ambitiøse mål at være tiltrædelsesklar inden 2007. Også selv om dette i betragtning af den aktuelle situation lyder mere som sød musik, så peger hr. Väyrynens betænkning dog i den rigtige retning, idet den jo ikke alene giver Ukraine et tiltrædelsesperspektiv, men også stiller et eventuelt frihandelsområde i udsigt uden at foregribe en senere tiltrædelse.
Netop i lyset af den forestående udvidelse af EU skal der med støtte til grænseoverskridende programmer og hjælp til grænseadministration gøres alt for, at der ikke skabes nye skillelinjer i Europa. Dette gælder så meget desto mere, fordi Ukraine spiller en væsentlig rolle i den europæiske sikkerhed og beviser dette ved sit engagement i Eksjugoslavien og ved sin deltagelse i Partnerskab for Fred samt Partnerskabsaftalen med NATO.
I forbindelse med knytningen af relationer mellem EU og Rusland og som regional ordensmagt spiller Ukraine en vigtig rolle. Hr. Väyrynens betænkning viser vej til hjælp til selvhjælp og til en styrkelse af vores gensidige relationer.

Wiersma
Hr. formand, det, som jeg siger nu, er ment som et tegn på venskab over for Ukraines befolkning. Jeg kender mit ansvar som formand for den interparlamentære delegation, men jeg mener, at det er vigtigt, at vi er kritiske af og til.
Unionens fælles strategi over for Ukraine er den praktiske udfyldning af en klar politisk holdning, nemlig at Ukraine er en integral del af vores kontinent, at velfærd og stabilitet i Ukraine bidrager til velfærden og stabiliteten i resten af Europa, og at Unionen derfor vil være medansvarlig for den demokratiske, økonomiske og sociale udvikling i dette land. Det er de gode nyheder.
Det skal imidlertid være klart, at EU ikke kan bære ansvaret for opbygningen af den ukrainske stat og landets socialøkonomiske udvikling alene og heller ikke i første række. Med den fælles strategi viser EU og medlemsstaterne, at de er villige til at give den nødvendige tekniske og finansielle bistand, såfremt Ukraines politiske ledere viser vilje og mod til selv at lede en dybtgående reformproces. Det er en vanskelig, men ikke umulig opgave. Hvis vi kritiserer, gør vi det i Ukraines interesse. Det vi anmoder landet om, burde regeringen selv anmode om.
Til Unionens ansvar hører endvidere, at vi udtrykker bekymring over de spørgsmål, som vedrører de grundlæggende menneskerettigheder og borgerrettigheder i landet. Her drejer det sig bl.a. om undersøgelse af mordet på journalisten Gongadze. Som delegationsformand og medformand for Samarbejdsrådet EU-Ukraine har jeg allerede anmodet om nærmere undersøgelse, bl.a. i forbindelse med den brutale og hårde måde, som demonstrationer er blevet slået ned på i de forløbne dage i Ukraine.
Regeringer dannes ikke på gaden, men demokratiet kan slås ihjel på gaden, hvis befolkningen fratages ytringsfriheden med magt. Det er de dårlige nyheder.
Som formand for Parlamentets Samarbejdsråd tager jeg sammen med mine kolleger inden længe til Ukraine i håb om, at vi der bl.a. på grundlag af den betænkning, som behandles i dag og vedtages i morgen, kan føre en god debat om de sager, som vedrører begge parter, og som vi i fællesskab burde bekymre os om.

Pohjamo
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også gerne lykønske hr. Väyrynen med en vellykket betænkning. Ukraines sprængfarlige situation gør betænkningen endnu mere aktuel. Unionen har nu brug for en klar fælles strategi for sin politik i forhold til Ukraine. Betænkningen giver strategien en stærk basis. Vores gruppe støtter hovedlinjerne i betænkningen. Der er grund til at kritisere Ukraine for alvorlige mangler inden for bl.a. menneskerettigheder, demokrati og ytringsfrihed. Der er også problemer i gennemførelsen af markedsøkonomien. Samtidig er der imidlertid behov for et intensiveret samarbejde med Unionen, for at Ukraine kan løse sine brændende problemer.
Den højtstående repræsentant Solana påpegede for nylig, at man burde centralisere og prioritere Unionens problemer. Udvalget har dog åbenbart glemt denne henstilling, og har ladet betænkningen vokse sig umådelig bred og splittet ved en masse ændringer. Dette hentydede ordføreren for betænkningen også til i sit eget indlæg. I plenarforsamlingen bør vi stryge de unødige ændringer og koncentrere os om det allervigtigste.
Ud over en forbedring af menneskerettighederne og rodfæstelsen af en retsstat vil også jeg desuden fremhæve energispørgsmålet. Det værste sikkerhedsproblem blev fjernet, da man endelig fik lukket Tjernobyl-atomkraftanlægget. Betingelsen for energifinansiering fra Fællesskabet bør være et sikkerhedsniveau, der svarer til vestlige normer, og en anstændig behandling af miljøet. Ukraine har desuden behov for en dækkende energiplanlægning, som også forpligter landets regering og ledelse.
En forøgelse af samarbejde og handel forudsætter også en udbredelse af det transeuropæiske transportnet helt til Ukraine. Nu standser planlægningen og realiseringen af netværket ved grænsen til Ukraine.

Schroedter
Hr. formand, når vi taler om strategien over for Ukraine, er der med baggrund i spørgsmålet om EU's finalitet og dermed spørgsmålet om, hvorvidt Ukraine som det vigtigste europæiske land en dag får chancen for at blive medlem af EU eller ej. Der er to muligheder for at svare på dette. Enten siger man nej, økonomiske aftaler og handelsaftaler er nok. Så vil EU dog kun kunne yde et lille bidrag til stabiliteten og vil ikke kunne anvende sine egne strenge kriterier. Eller vi giver Ukraine det langsigtede medlemskabsperspektiv og opbygger nu en omfattende stabilitetsstrategi, som først og fremmest styrker demokratiet og medfører en socioøkonomisk udvikling. Men så må Ukraine heller ikke blive Europas atomlosseplads.

Belder
Hr. formand, den nuværende politiske uro i Ukraine kunne ikke komme på et mere uheldigt tidspunkt. Netop nu er landet på nærmest spektakulær vis i gang med at komme ud af en dyb økonomisk krise. Den voldsomme strid om præsident Kuchmas direkte indblanding i det makabre mord på journalisten Gongadze er ved at blokere Lutsenko-regeringens klare reformkurs.
Denne vedvarende skandale berører imidlertid ikke EU. Hr. Väyrynens klare betænkning understreger betydningen af Unionens forbindelser med det fremtidige naboland Ukraine. Det er i Europas interesse, at man i Kiev går ind for en velfungerende demokratisk retsstat. Det er der indtil videre slet ikke tale om, fremhæver hr. Väyrynen meget rigtigt. Faktisk fjerner Ukraine sig med den politiske tumult omkring den sinistre Gongadze-affære yderligere fra Europa.
Hvad kan, hvad skal Europa gøre ved denne deprimerende situation? Hr. Väyrynen peger på nogle gode muligheder, nemlig uændret europæisk støtte til en virkelig reformindsats i Ukraine, og at døren til fuldstændigt ukrainsk medlemskab af EU bevidst holdes åben. Muligheden for medlemskab er ikke mindst ment som et incitament til landets reformvenlige politikere om at fastholde deres vision og politik.
Hr. formand, efter Sovjetimperiets fald sagde en polsk diplomat: Hvis Ukraine fortsat er uafhængig, har Rusland mulighed for at blive en normal national stat. Denne gåde - efter al sandsynlighed et ærligt polsk ønske - svarer til medlemsstaternes og ansøgerlandenes politiske bestræbelser. Väyrynen-betænkningen illustrerer det på en realistisk måde.

Van Orden
Hr. formand, det blev tidligere i dag drøftet i Parlamentet, hvilken form og retning EU skal tage efter Nice. Der er meget i disse planer og ønsker, som nogle af os måske er imod, men en af EU's forcer er i al sin enkelhed rollen som tiltrækningspunkt for lande, der ikke har kunnet nyde godt af demokrati, retsstatsprincipper og økonomisk vækst. Udsigten til en tilknytning til eller et medlemskab af EU er et kraftigt incitament for lande, som har levet under kommunismen i mange generationer, til at få orden på deres politiske og økonomiske situation og løse langvarige problemer med nabolandene.
I løbet af dette årti vil Polen, Ungarn, Slovakiet og Rumænien blive medlemmer af EU. De grænser op til Ukraine, et land af enorm geopolitisk betydning, hvis blotte eksistens er en vigtig faktor for Europas sikkerhed og stabilitet, men hvor den seneste udvikling giver anledning til bekymring. Det er i alles interesse, at Ukraine får hjælp til at konsolidere sig som et uafhængigt, demokratisk land med forankring i Vesten, men med et åbent, levende og venskabeligt forhold til Rusland mod øst. I denne forbindelse må vi ikke glemme, at ud over sin associering med EU har Ukraine også et stærkt partnerskab med NATO, som har bidraget til en følelse af sikkerhed i Ukraine samt en meget tiltrængt militærreform.
Hr. Väyrynen skal lykønskes med en fremragende betænkning, selv om den er noget længere, end han oprindelig havde tænkt sig. Det er så vigtigt, at EU nu fokuserer på og gennemfører sin strategi.
Lad mig ganske kort komme ind på et enkelt meget vigtigt aspekt, nemlig spørgsmålet om personelminer. Ukraine underskrev Ottawa-konventionen om forbud mod brug og oplagring af personelminer i 1999. De mangler endnu at ratificere tiltrædelsen. Samtidig har landet det femtestørste lager af personelminer i verden på ca. 10 millioner våben. Ottawa-konventionen indebærer en forpligtelse til at destruere lagre af personelminer. Vi bør forvente, at Ukraine gør noget ved det. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil understrege dette aspekt i deres forhandlinger med Ukraine.

Schröder, Jürgen
Hr. formand, først vil jeg takke ordføreren for hans meget velovervejede betænkning, og hvis De derefter tillader det, vil jeg gå nærmere ind på et strategisk punkt, som ligger mig særligt på sinde. Der er efter den politiske omvæltning i Central- og Østeuropa indgået associeringsaftaler med det formål på et tidspunkt at lade disse lande blive medlemmer af Det Europæiske Fællesskab eller af Unionen. Ukraine var ikke med. Spørgsmålet om Europas grænser, som med jerntæppets forsvinden igen er kommet på dagsordenen, har vi aldrig diskuteret alvorligt, og på samme måde heller ikke spørgsmålet om Ukraines skæbne.
Svaret på spørgsmålet om Europas grænser er dog, at Europa ikke slutter øst for Bulgarien, for der ligger Ukraine og ikke kun Ukraine. Europa har ingen entydigt fastlagte grænser. Derfor er en fuldstændig udvidelse af EU i sig selv et paradoks. Det aktuelle udvidelseskoncept kan ikke undgå at skabe nye skillegrænser i Europa, f.eks. mellem Polen og Ukraine. Det er et stort problem. Derfor har vi brug for et nyt koncept. Efter 1989/90 er Europa ikke længere delt politisk og geografisk, men er derimod et åbent kontinent. Hvilket koncept mener jeg? Princippet om eksklusivitet, som enten optager et ansøgerland helt i EU eller udlukker det helt fra EU, skal afløses af en løsning, der går ud på, at enhver stat, som definerer sig selv som delvist eller helt europæisk, som f.eks. Ukraine, skal have muligheden for selv at afgøre, om og i hvilket omfang det vil og kan deltage i den europæiske politik. Dermed ophæves stamfædrenes visioner for et frit Europa i dialektisk forstand, og den formulerede kernesætning bliver fremhævet igen, nemlig at skabe fred under frihed for hele befolkningen i Europa.

Sacrédeus
Hr. formand, jeg vil rette en varm tak til Finlands tidligere udenrigsminister, hr. Väyrynen, for et glimrende stykke arbejde. Det svenske formandskab udtalte sig den 7. februar i år om den generelle situation i Ukraine, og fremhævede da især journalisten Georgiy Gongadzes forsvinden. Hans skæbne rører os alle.
Ukraine bliver snart EU's naboland. I Väyrynen-betænkningen behandles vores nærområde efter udvidelsen af EU. I Ukraine, Moldavien og Hviderusland kan vi iagttage samme udvikling med større politisk uro, antidemokratiske tendenser, økonomisk tilbagegang, stadigt mere autoritære regimer og mindre politisk pluralisme. Som første næstformand for Europa-Parlamentets delegation til disse tre lande er jeg bekymret over udviklingen. Jeg har haft mulighed for at møde forskellige repræsentanter i landet, f.eks. den unge borgmester Natalia Gnatyuk og lederen af den forenede græsk-katolske kirkes ungdomsbevægelse, Andriy Yaniv. Deres budskab til os var: Glem ikke etikkens og religionens betydning for vores lands udvikling.
Jeg har to spørgsmål til kommissær Patten, som udfører et prisværdigt udenrigspolitisk arbejde for EU. For det første vil jeg spørge, hvordan Tacis-programmet og partnerskabsaftalen kan bidrage til at styrke etiske og moralske principper, ikke mindst inden for erhvervsliv, politik og det civile samfund - noget som er nødvendigt i et land som Ukraine. For det andet er der spørgsmålet om, hvorvidt det på baggrund af, at udviklingen i de to lande går i samme retning, på længere sigt er holdbart og rimeligt at behandle Ukraine og Hviderusland så forskelligt, som vi gør i dag. Kan vi isolere det ene land, men ikke det andet?

Patten
Dette er en god betænkning. Jeg lykønsker ordføreren. Den giver et imponerende overblik over situationen i Ukraine på et afgørende tidspunkt i landets historie. De aktuelle begivenheder i landet giver anledning til stor bekymring for os alle. De beklagelige voldsomheder i de seneste dage og årsagen til dem understreger de aktuelle risici for den politiske og økonomiske stabilitet, som er så vigtig for Ukraine, som det fremgår af vores fælles strategi. Situationen er særligt foruroligende, fordi Ukraines grænse til EU efter første udvidelsesfase bliver så lang.
Ukraine ønsker tættere forbindelser til EU og nabolandene. Det er vi glade for. Men for at det kan ske, skal Ukraine vise sin vilje og evne til at leve op til grundlæggende værdier, europæiske værdier, værdier, som også fremgår af vores partnerskabs- og samarbejdsaftale. Det betyder en styrkelse af retsstaten. Det betyder fremskridt i forbindelse med bekæmpelsen af korruption. Det betyder vedtagelse af markedsorienteret lovgivning. Som det hedder i betænkningen har Ukraine desværre spildt en masse tid, men det er et land med et enormt potentiale, hvad angår økonomiske og menneskelige ressourcer. Situationen er helt klart forbedret under præsident Jusjenkos regering, men der er stadig meget, der skal gøres.
Flere medlemmer har nævnt Gongadze-sagen. Den har ikke blot rejst spørgsmålet om pressefrihed, men også om et pluralistisk samfund og den måde, den udøvende magt forvaltes på i Ukraine. Parlamentet husker måske, at EU i begyndelsen af december, kort efter, at Kutjma-båndene var blevet præsenteret i Parlamentet, udtrykte sin store bekymring over hr. Gongadzes forsvinden. I januar havde kommissionsformand Prodi en lang samtale om denne sag med præsident Kutjma, da de mødtes i Berlin. Jeg er sikker på, at Parlamentet er bekendt med den erklæring, som det svenske formandskab udsendte inden ministertrojkaens besøg i Ukraine for nylig. Jeg var medlem af den delegation, og jeg kan forsikre Parlamentet om, at vi gjorde vores stilling meget klar. Den eneste måde at behandle denne sag på er at sikre fuldstændig gennemsigtighed på kort sigt og hensigtsmæssige kontrolforanstaltninger på længere sigt.
Selv om det ikke burde være nødvendigt, vil jeg gerne understrege, hvor meget denne sag ligger os på sinde. Det svenske formandskab har medtaget EU's støtte til frie medier i Ukraine i sit arbejdsprogram for gennemførelse af den fælles strategi. Det vil organisere et seminar om uafhængige medier i Kiev. Vi er også parat til at yde teknisk assistance.
Betænkningen pointerer med rette behovet for at fremme økonomisk vækst og handel i Ukraine, men de rette betingelser skal være til stede. I rapporter udarbejdet af den europæiske erhvervssammenslutning for nylig fokuserer OECD og private organisationer på det overordnede investeringsklima. De gør det klart, hvor lang vej der er igen. I Ukraine udgør den private sektor stadig mindre end en fjerdedel af BNP. For to år siden fremgik det af en EBRD-undersøgelse, at Ukraines virksomhedsledere brugte op til 17% af deres tid på bare at finde rundt i de lovgivningsmæssige krav.
Som nævnt i den fremragende betænkning, der er under forhandling, er en reform af energisektoren absolut nødvendig for at sikre økonomisk stabilitet og vækst i Ukraine. Det er også en vigtig forudsætning i aftalememorandummet af 1995 om lukning af kernekraftværket i Tjernobyl. Sammen med vores internationale partnere følger vi nøje Ukraines fremskridt med at reformere energisektoren, og vi yder betydelig assistance i nært samarbejde med de ukrainske myndigheder.
Gas- og elektricitetsmarkedsreformen hører også til de højt prioriterede projekter i Tacis-handlingsprogram 2000. Det glæder mig at betænkningen finder hovedformålet med Tacis-programmet for Ukraine hensigtsmæssigt. Betænkningen foreslår øget fokus på visse aktiviteter. Jeg kan bekræfte, at en række af dem faktisk kommer med i både det vejledende Tacis-program for 2000-2003 og Ukraine-handlingsprogram 2000. Det gælder projekter om institutionel, juridisk og administrativ reform samt bistand til udvikling af den private sektor, økonomisk udvikling, udvikling af ngo'er og civilsamfundet.
En anden vigtig del af Tacis-aktiviteterne er at se på de sociale konsekvenser af overgangen i sundhedssektoren og på arbejdsmarkedet. Indtil videre har vores samarbejde hovedsageligt været koncentreret om teknisk bistand inden for retlige og indre anliggender. Tacis-programmer for told- og grænsekontrol har til formål at forbedre både driftskapaciteten og effektiviteten af told- og grænsekontrollen for at bremse kriminelle handlinger.
Forundersøgelsen om bekæmpelse af hvidvaskning af penge er mere direkte rettet mod bekæmpelse af organiseret kriminalitet, og den støtter Ukraine i dets bestræbelser på at udarbejde den nødvendige lovgivning og skabe en økonomisk efterretningsenhed. I fremtiden vil der på utallige opfordringer fra ukrainsk side være mere fokus på Ukraines grænse mod øst for bedre at kunne regulere strømmen af illegale indvandrere, som på ulovlig vis forsøger at komme ind i Unionen. Jeg vil gerne sige til det ærede medlem, som kom med det sidste indlæg, at hvad angår det overordnede formål med Tacis-programmerne, skal de selvfølgelig inddrage de etiske overvejelser, de demokratiske overvejelser og de markedsorienterede overvejelser, som han udførligt og med rette omtalte.
Vi skal anerkende og handle i overensstemmelse med den berettigede bekymring i Ukraine over de mulige konsekvenser af udvidelsen. Jeg er i det store hele overbevist om, at disse vil være til gavn for den ukrainske økonomi, men der vil også være problemer, f.eks. i forbindelse med folks færden mellem Ukraine og dets vestlige naboer. Vi skal tage os tid til at håndtere disse spørgsmål, så de ikke kommer til at stå i vejen for forbindelsen mellem den udvidede Europæiske Union og vores ukrainske partnere.
Hr. Van Orden nævnte lageret af personelminer i Ukraine. Hans argument er helt og aldeles velbegrundet. Vi drøftede det for nylig med vores canadiske kolleger på ministermødet mellem EU og Canada, og jeg håber, at vi kan komme videre med dette yderst vigtige emne i de kommende måneder og år.
Den indsats, som vi - formandskabet, Kommissionen og Parlamentet - har ydet indtil videre, er tegn nok på, hvor seriøse vi er i forhold til Ukraine. På trods af landets betydelige interne problemer er der uden tvivl opnået fremskridt. F.eks. markerer lukningen af Tjernobyl forhåbentlig et vendepunkt, men vi skal fortsat være dybt involveret i opfølgningen.
Med hensyn til vores politiske dagsorden kan vi nu fokusere på andre spørgsmål, nemlig på retsstaten, på den demokratiske kontrol, på at fremme handel og investeringer, på at etablere en ramme for samarbejde om retlige og indre anliggender og på forholdet mellem Ukraine og EU efter udvidelsen. Dette er en meget vigtig opgave, som alle de europæiske institutioner skal koncentrere sig om i de kommende år.
Jeg lykønsker det ærede medlem med hans betænkning. Jeg er ganske velvilligt indstillet over for hans synspunkter. Jeg mener ikke, at al den efterfølgende bearbejdning, som den har været udsat for, var nødvendig, men han har udvist stor langmodighed i sine bemærkninger, hvilket heller ikke er overraskende. Han har skrevet en fremragende betænkning, og vores forhold til Ukraine vil få gavn af hans kloge råd.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Christopher Patten.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen torsdag kl. 12.00.

Internettets organisation og administration - Politiske aspekter 1998-2000
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0063/2001) af Carraro for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om Internettets organisation og administration - Politiske aspekter på internationalt og europæisk plan 1998-2000 (KOM(2000) 202 - C5-0263/2000 - 2000/2140(COS)).

Carraro
Hr. formand, i betænkningen giver vi navnlig udtryk for vores tilfredshed med Kommissionens meddelelse i den forbindelse, eftersom den først og fremmest tager sigte på en fuldstændig udnyttelse af interneterfaringerne og således af selvforvaltningen via ICANN og de tilhørende organer, som har repræsenteret Internettet i de senere år. Foruden selvforvaltningen drejede det sig også om en selvregulering, som i den forbindelse så afgjort udgør et glimrende eksempel på det, som Internettet har betydet for kommunikationsfremskridtene og verdensøkonomiens fremgang i de senere år. Man er desuden gået bort fra den kritiske del af den oprindelige betænkning, det vil sige fra nødvendigheden af, at alle fem kontinenter er repræsenteret i det styrende organ - nemlig i ICANN's bestyrelse - og det er man, fordi repræsentanten for det afrikanske kontinent netop kom med i ICANN's bestyrelse efter udarbejdelsen af den første udgave. Derfor stilles der et ændringsforslag til punkt 6, og der anmodes om en opdelt afstemning om punkt 7, som nu er blevet overflødigt.
I betænkningen gives der desuden udtryk for vores fulde støtte til den rolle, som Kommissionen også skal spille som repræsentant for alle medlemsstaterne, når det gælder Internettets tilrettelæggelse og administration. Betænkningen indeholder dog også en klar opfordring og henstilling til, at denne rolle ikke på noget tidspunkt giver sig udslag i, at den politiske myndighed eller Kommissionens og EU's administrationsapparat - hvilket er endnu værre - blander sig i Internettets funktions- og styringsorganer, og det er netop, fordi man til fulde skal respektere de positive erfaringer med selvstyre og selvregulering.
Vi beder derimod Kommissionen om at samarbejde med den amerikanske regering. Det amerikanske handelsministerium har i de senere år hovedsagelig støttet og fremmet ICANN's gradvise uafhængighed af den amerikanske regering. Vi anmoder derfor Kommissionen om at samarbejde i samme positive retning som den amerikanske regering for at gennemføre denne uafhængigheds- og selvstændighedsproces for Internettet og de organer, der administrerer det.
Desuden er der - og dette spørgsmål skal naturligvis tages op med hensyn til kompetencerne - det vigtigste spørgsmål for EU, nemlig hvordan vi skal indhente det forspring, som USA og andre af de lande, der er længst fremme i verden, har på dette område. Vi er således helt enige i forslaget om at oprette et EU-domæne på dette område, vi henstiller til, at der vedtages nogle ensartede bestemmelser på EU-plan for registrering og beskyttelse af domænenavne, bekæmpelse af svig, bekæmpelse af cyber squatting osv. Et ensartet europæisk marked er ikke noget beskedent krav - heller ikke, når det gælder Internettet - men jeg tror til gengæld, at det er en af de væsentlige betingelser for at sikre udviklingen og tiltrække investeringer på det europæiske kontinent, også i de infrastrukturer, der stadig er utilstrækkelige. Det er nemlig kun et ensartet marked, der vil give os mulighed for at råde over et omfattende marked, som er tilstrækkeligt stort til, at vi virkelig bliver konkurrencedygtige i forhold til USA.
Endelig - og det er den sidste betingelse i betænkningen - er det nødvendigt at gennemføre og fremskynde liberaliseringen inden for telekommunikationssektoren, eftersom Internettets fremtid og udvikling på det europæiske kontinent naturligvis er nært knyttet til denne liberalisering. Jeg tror ikke, at det er nødvendigt at sige mere om dette, da jeg mener, at Kommissionen og Parlamentet har gjort en stor indsats i den retning i de sidste par måneder. I den forbindelse vil jeg ikke blot konstatere, at kommissær Liikanen gør et glimrende stykke arbejde på dette område, men også give udtryk for min fulde overbevisning og tillid til hans og Kommissionens vilje til at gennemføre også denne proces på en konsekvent og beslutsom måde. Den vil give endnu et afgørende skub i den rigtige retning, ikke bare når det gælder telekommunikationens udvikling på det europæiske kontinent, men også når det gælder Internettets tilrettelæggelse, funktionsdygtighed og udvikling i vores medlemsstater.

Harbour
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske og også takke Massimo Carraro mange gange for en fremragende betænkning. Den trænger ind til sagens kerne, og den indeholder en glimrende analyse. Jeg vil også gerne takke ham på mine kollegers og mit udvalgs vegne, fordi han har været så åben over for os. Vi har arbejdet meget tæt sammen, og jeg håber, han mener, at vores udvalg har kunnet bidrage med noget.
Jeg vil gerne fokusere på en række nøglespørgsmål fra Udvalget om Retlige Anliggenders synspunkt. Hele spørgsmålet om styring af, hvad der er ved at blive en afgørende international ressource, er særligt vigtigt. Vi befinder os i en meget vigtig overgangsfase, hvor EU skal skabe en afgørende balance i styringen af Internettet, som traditionelt har været domineret af interesser i USA, så det bliver en ægte global organisation. USA's regering har spillet en vigtig og nyttig rolle, fordi internetudviklingen og -teknologien startede i USA. Betænkningen henleder med rette opmærksomheden på den afgørende rolle EU skal spille i denne overgangsfase.
Det andet vigtige spørgsmål handler om de offentlige myndigheders rolle. Det er klart, at de offentlige myndigheder har en vigtig rolle, men den må ikke være anmassende. Den internationale styring af Internettet er hidtil lykkedes, fordi den ikke er baseret på komplekse internationale traktater. Det har været overladt til en række ekspertgrupper. Det har i høj grad været styret af enkeltpersoner og brugere, som driver systemet. Sådan bør det blive ved med at være, men vi skal selvfølgelig overvåge det og sikre, at det fungerer til gavn for alle de borgere, der bruger det.
Parallelt hermed er det andet vigtige spørgsmål for Udvalget om Retlige Anliggender spørgsmålet om registrering af domænenavne. Hele området udvikler sig meget hurtigt sammen med Internettet, og simple ting som navne, tekst, strenge og tegn er blevet meget værdifulde. Her er der behov for en styrende instans, som er baseret på konkurrencelovgivningen, for at sikre en fri fordeling, og at de internationale ophavsretslove beskytter de borgeres lovmæssige rettigheder, som ejer disse navne, for at overvinde det problem, der så malende kaldes cyber squatting.
Til slut vil jeg gerne sige, at det er en meget vigtig betænkning på et område, som vil få stadig større betydning for os. De af os, som bruger Internettet hver dag, tager teknikken bag det for givet. Men det bør vi ikke gøre. Vi skal se på det som en vare - et offentligt gode - som vil blive stadig mere uundværligt for os.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, i overskrifterne læser vi i dag "død.com"! Vi oplever i øjeblikket en sand krise på området ny teknologi. På den anden side mærker vi, at markederne faktisk meget intensivt tager den til sig. Datamængderne fordobles i øjeblikket hver tredje måned, sådan at der egentlig i princippet findes to modsatrettede bevægelser. For det første styrtdykket i kurserne, og der er også mange konkurser på dette område, og for det andet et enormt behov og en enorm fascination, som udnyttes meget bredt.
Det har også vist sig, at domænenavne har en værdi. Nu oprettes de første handelssteder, hvor man kan handle med, bortauktionere og sælge egne domænenavne. Derfor opstår spørgsmålet om ophavsretten også. Hvordan ser det ud på dette område med hensyn til udbuddet af licenser? Vil der i fremtiden være mulighed for at udbyde tvangslicenser, hvis der f.eks. på en kendt side ganske enkelt tvungent kan henvises til et link til en yderligere side? Hvordan skal vi gebærde os med hensyn til bilæggelse af tvister, når der, og det siger jeg nu, opstår tvister mellem kontinenterne? Er det i denne forbindelse WIPO, som alene skal have ansvaret, eller er det mon også en sag for WTO? Jeg mener, at vi netop frem for alt skal se misbrugssager og sager om kriminalitet i international sammenhæng.
Det, vi har brug for, er tillid til den elektroniske handel. Den kan man sikre via en ordentlig og fair registrering. Man kan endelig også med EU-domænet signalisere accept af EU-love, hvilket igen vil påvirke e-handlen enormt.

Paasilinna
Hr. formand, jeg takker min kollega Carraro for en kyndig og aktuel betænkning. ICANN regulerer Internettets informationsvej og bestemmer, hvem der - og hvorledes man - får tildelt adresser. Hele lande kan blive offer for organisationens forgodtbefindende og afskåret fra information, hvis de ikke underkaster sig dens spilleregler. Virksomheders forretningsresultater kan lægges i ruiner, hvis et bogstav eller et punktum bliver anbragt forkert. Organisationens magt udbreder sig nu helt til ophavsret og forbrugerspørgsmål, og dens magt vokser hele tiden. Men der er ingen, der kontrollerer organisationen, og den er ikke ansvarlig over for nogen. Det er da en ejendommelig kombination! For nylig arrangerede man valg af de 19 medlemmer i styrelsesrådet. Ud af de 400 millioner stemmeberettigede til netværksvalget deltog 76.000. Det er et besynderligt spil! Der er tale om en ufattelig udemokratisk organisation med en ufattelig central opgave.
Kommissionen har ganske rigtigt indledt foranstaltninger, det skulle den også. Men vi har behov for mere. ICANN kan ikke være netverdenens forvaltningsorgan, verdens nervecentrum uden noget ansvar og under tilfældige personers ledelse, man skal da være ansvarlig over for nogen. Jeg takker alligevel Kommissionen og kommissær Liikanen, som flittigt til topmødet i Stockholm har forberedt et godt dokument i denne alvorlige situation, hvortil bl.a. hr. Carraro henviste. Det er et væsentligt element, det giver håb til IT-sektoren, og der foreslås foranstaltninger, som forøger virksomhedernes handleevne og beskæftigelsen og derigennem Europas konkurrenceevne.

Thors
Hr. formand, hr. kommissær, i dag har Parlamentet grund til at være ret selvkritisk. Allerede den 11. april 2000 offentliggjorde Kommissionen sin meddelelse om Internetpolitikken 1998-2000, og vi ved, at ICANN-mødet i Melbourne sluttede i går.
Hr. Paasilinna, kommissæren og jeg selv har haft den fordel at kunne læse aviser, hvor man rapporterede lidt om, hvad der formentlig er sket i Melbourne. Hvis man går ind på ICANN's egen hjemmeside, finder man kun meget sparsomme oplysninger om, hvad der egentlig er sket.
Er ibrugtagningen af de nye domænenavne .bytes, .info og .pro blevet forsinket? Er det korrekt, at en norsk virksomhed har fået topdomænenavnene? Hvordan går det for EU og med forhandlingerne om vores eget topdomænenavn?
Mange sådanne spørgsmål er fortsat ubesvarede, og det er forbløffende, at der ikke står noget om sagen på Nettet. Kommissionen og ordføreren understreger helt korrekt, at der er brug for åbenhed i forvaltningen. Hr. Paasilinna nævnte også, at man kan være kritisk på det område.
Spørgsmålet er også, hvilke allierede Kommissionen har haft i Melbourne. Har vi haft repræsentanter på mødet? Hvor repræsentativt kan ICANN anses for at være? Hr. Paasilinna stillede samme spørgsmål.
Jeg mener, at Parlamentet skal søge at få betydeligt større nytte af, at den tidligere svenske statsminister Carl Bildt er udpeget til at lede et panel for administrationen af ICANN. Vi har altså god grund til at være selvkritiske. Vi har grund til at tænke over, hvordan vi har kunnet udskyde behandlingen af denne sag i et år. Vi skal arbejde hurtigere.
I betænkningen kommer man også ind på mange andre vigtige spørgsmål, bl.a. dem, der behandles forud for topmødet i Stockholm. Her vil jeg tilslutte mig de rosende ord, der er blevet rettet mod kommissæren, fordi han påpegede, at man på den ene side lancerer eEurope-programmet, mens finansministrene på den anden side fjerner grundlaget for selvsamme program. Jeg er vældig taknemmelig over, at Kommissionen og nogle af medlemsstaterne vil tage dette alvorlige spørgsmål op i Stockholm.

Schröder, Ilka
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg synes, det er fint, at vi i denne betænkning påpeger, at vi vil gøre alle beslutninger om forvaltningen af Internettet mere demokratiske. Det er et vigtigt punkt, men i modsætning til mange af jer drejer det sig for mig ikke så meget om EU-domænenationalisme som om, hvem der egentlig kan udnytte internetteknologien. Det er en ny teknologi, og den er kun god, hvis mange mennesker kan udnytte den. Den digitale kløft findes først og fremmest mellem nord og syd, og det er et kæmpe problem, fordi folk i syd knapt nok har adgang til Internettet. Derfor mener jeg, at det er totalt vigtigt, at EU engagerer sig i netop at indkredse den digitale kløft mellem nord og syd, at der f.eks. etableres et program, og at der frem for alt investeres i den offentlige adgang, altså f.eks. på skoler og biblioteker. Kun på denne måde kan så mange som muligt i syd også udnytte Internettet, og kun på denne måde nærmer vi os det punkt, hvor folk kan få selvbestemmende adgang til informationer og udfolde sig så frit og ucensureret som muligt også på Internettet.

Fatuzzo
Hr. formand, vi taler om Internettet, og det første ord, man kommer i tanke om i den forbindelse, er "surfe", der på italiensk hedder "navigare", hvilket også betyder "sejle". Hvad kommer man så til at tænke på? Jeg kommer til at tænke på Christoffer Columbus. Og det gør jeg, fordi Christoffer Columbus som bekendt var fra Genova og ikke fra Portugal. I aften har jeg taget et slips på med byen Genovas symbol, og derfor kunne jeg ikke lade være med at sige noget om dette vigtige emne.
Hr. formand, jeg bad om ordet for at sige, at Internettet for det første også har en social funktion og ikke kun en handelsmæssig funktion. Internettets sociale funktion betyder, at voksne, ældre og pensionister takket være computeren og Internettet kan fortsætte med at lære nyt, få informationer og føre den meget omtalte livslange uddannelse ud i livet.
For det andet giver Internettet de handicappede en beskæftigelsesmulighed. Selv om man ikke kan gå, kan man sagtens arbejde via Internettet og overvinde sin sygdom på denne måde.
For det tredje giver de computere med internetforbindelse, der er installeret på plejehjemmene, de ældre og syge mennesker, som ikke kan røre sig, mulighed for at holde kontakt med hjemmet og med børn og venner. De kan så at sige få forbindelse til hele verden, selv om de desværre er på plejehjem.
Derfor håber jeg, at EU og dem, der administrerer Internettet, husker, at Internettet ikke bare har en handelsmæssig funktion, men også en social funktion, der gavner de ældre og pensionisterne.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, med betænkningen gøres det ufrivilligt tydeligt, hvor meget vi i EU halter bagefter i to tidsvigtige spørgsmål, nemlig i det fungerende demokrati og i praktiske internetspørgsmål. Mens vi diskuterer dette spørgsmål og nærmer os spøgelsestimen, er amerikanerne allerede i gang med senathøringer, hvor man behandler problematikken detaljeret. Selv for mig som formand for ICANN, hvilket jeg blev valgt til for få uger siden, er det svært at finde ud af, hvad det præcis er, ICANN gør. Vi tager os ikke en gang tid til det.
Det tekniske blev berørt på enkelte punkter. Jeg kan absolut ikke begribe, hvorfor Kommissionen ikke offentligt går kraftigt ind for, at vi skal have dot-børn, at vi skal have dot-sex, at vi skal have detaljerede underinddelinger, som gør alt det muligt, som vi har talt om her, nemlig at adskille af e-handlen og det offentlige rum. Det vil være afgørende, at ICANN frigør sig fra den amerikanske dominans, ikke fordi den som sådan er farlig, men fordi det drejer sig om administrationen af Internettet, og De må i denne forbindelse gøre det, som De normalt kun taler om, hr. kommissær, nemlig skabe offentlighed og gennemsigtighed.

Liikanen
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for betænkningen, Massimo Carraro, for en fremragende betænkning. Denne betænkning er fuld af tekniske detaljer, men Carraro har på fremragende vis formået at fremdrage de spørgsmål, der er væsentligst set ud fra en økonomisk og politisk synsvinkel. Tak fortjener også den udtalelse, Malcom Harbour har udarbejdet for Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Samtidig vil jeg takke alle Parlamentets medlemmer for denne forhandling. Der kommer en tid, hvor man vil tale om Internettet om dagen, og salen vil være fuld. Derfor takker jeg Dem - De er avantgardegruppen på dette felt.
Kommissionen indledte en stram kontrol med disse spørgsmål i 1997, da man i USA indledte drøftelser af fremtiden for Internettets administration. Internettets revolutionerende indflydelse på kommunikationen i det hele taget og særligt på den elektroniske handel har siden hen øget vigtigheden af dette politiske område. I forbindelse med udviklingen af domænenavnssystemer (DNS) er der opstået talrige spørgsmål i relation til konkurrence, ytringsfrihed, forbrugerbeskyttelse, varemærker, rettigheder til navne, sikkerhed og åbenhed ved transaktioner, personbeskyttelse, databeskyttelse osv. Kommissionen tilslutter sig fuldt ud den holdning, der udtrykkes i Parlamentets betænkning, nemlig at disse spørgsmål om Internettet, der er af fælles interesse, bør løses analogt og effektivt.
Det vigtigste internationale forum i øjeblikket, som har bemyndigelse til og muligheder for at indlede en drøftelse af disse spørgsmål, er ICANN's mellemstatslige rådgivende udvalg Government Advisory Committee (GAC). Kommissionen og medlemslandene udfører et bredt samarbejde på dette område. Det vigtigste mål for EU's parter er at sikre, at internationaliseringen af internetadministrationen fortsætter også under USA's nye regering, og at det mellemstatslige rådgivende udvalgs aktivitet inden for behandlingen af politiske spørgsmål styrkes.
Som hr. Carraro konstaterede, er forholdet til USA vigtigt på dette område, når man tager hensyn til, at kongressen og en del af den private sektor i USA har tendens til indimellem at fornægte eller overse Internettets globale dimension. Vi holder tæt forbindelse til den nye regering i USA om sagen; planen er da også, så snart Parlamentet har stemt om betænkningen, at sende handelsminister Evans et brev, hvori jeg forklarer ham EU's interesser på dette område, og også sender Deres betænkning til ham til information.
Ministerrådet fremsatte sidste oktober en erklæring om sagen. I erklæringen bemyndigede man Kommissionen til at koordinere holdningerne internt i EU, til at fremme EU's interesser i internationale forbindelser samt skabe et netværk inden for den private sektor til støtte for EU's arbejde inden for dette felt. Det er da også glædeligt, at Parlamentets betænkning tilslutter sig denne linje, og at Kommissionens arbejde har både Parlamentets og Rådets støtte. Dette er et vigtigt faktum med hensyn til, hvor effektivt vi formår at få indflydelse på de internationale områder.
Hernæst nogle bemærkninger og kommentarer til hr. Carraros betænkning og også hr. Harbours udtalelse: I betænkningen understreges vigtigheden af definitionen af EU's rolle, og jeg er glad for, at man i betænkningen ønsker at give Europa-Kommissionen en stærk position i disse spørgsmål. Ligeledes bemærker jeg ønsket om at begrænse den offentlige magts indflydelse på den internationale selvreguleringsproces; hvad dette angår, må vi gå frem et skridt af gangen og holde os in mente, at målet er et virkelig internationalt, ligevægtigt og upartisk reguleringssystem. Men vi må erkende, at vi endnu ikke har opnået dette mål. Regeringen i USA har fortsat særlige magtbeføjelser og ICANN's bestyrelse og personale har ikke altid kendskab til alle EU's standpunkter. Derfor følger Kommissionen situationen nøje og informerer umiddelbart vores partnere om problemer, som kan opstå f.eks. inden for konkurrencepolitikken.
Jeg er også parat til at godkende de fælles mål for ICANN's administration, som er defineret i punkt 8 i Parlamentets erklæring. I praksis forbliver det dog i stor udstrækning repræsentanterne fra den private sektor og særligt de nationale ccTLD-registres opgave at fremsætte synspunkter om ICANN's struktur. Dette er en af grundene til, at Kommissionen allerede i 1997 ansporede repræsentanterne for den private sektor i Europa til at deltage direkte i det arbejde, som siden hen tog form af ICANN-processen. Det må siges, at dette har bragt gode resultater, hvoraf man kan nævne Europas kraftige tilstedeværelse i dag i ICANN's bestyrelse og støtteorganisationer. På mødet i Melbourne i denne uge var adskillige europæiske organisationer og virksomheder repræsenteret. Desværre har jeg endnu ikke rådighed over rapporten fra dette møde, men jeg formidler informationerne direkte videre til medlemmerne, så snart jeg får dem. Repræsentanterne er på dette tidspunkt vendt tilbage fra Melbourne, og der var endnu ingen oplysninger på Internettet, da jeg tog afsted.
I punkt 15 af Parlamentets erklæring henvises også til procedurereglerne, de bedste praksisser og lovgivningen på området. Internetudbyderne og brugerne har meget arbejde for sig på disse delområder. Kommissionen kan naturligvis ikke gøre det hele alene. For det første har vi brug for internationalt samarbejde og aftaler, og for det andet opbygger vi området baseret på selvregulering. Vi kan med passende midler fremme og sætte fart i selvreguleringsprocessen sammen med den private sektor og andre regeringer, f.eks. inden for rammerne af det mellemstatslige rådgivende udvalg.
Jeg har også kunnet konstatere, at man i Parlamentets erklæring ønsker at overlade behandlingen af visse ting til medlemslandene. De nationale registres arbejde og principperne for disse hører da også i høj grad inden for medlemslandenes kompetence. Kommissionen har dog forsøgt gennem en uofficiel arbejdsgruppe og et rådgivende udvalg at få gennemført nogle fælles vedtagne principper. Og hvis behovet opstår, er Kommissionen selvfølgelig parat til at anvende sin kompetence inden for f.eks. lovgivningen for det indre marked og konkurrencepolitikken.
Lad os til sidst konstatere, at Kommissionen er enig med ordføreren for betænkningen i vigtigheden af en liberalisering af teleområdet og af investeringer i hovedkapacitet såvel i Europa som internationalt. Vi forsøger i forbindelse med forskningsrammeprogrammet aktivt at fremme udviklingen af en anden generation af Internettet og at styrke de landegrænseoverskridende og internationale forbindelser for det europæiske forskningsnetværks vedkommende.
Hvad eu-forslaget angår, er det i øjeblikket til behandling i Rådet og Parlamentet. Så snart man får et retligt grundlag herfra, indleder Kommissionen alt det praktiske arbejde for, at de europæiske virksomheder, selskaber og borgere kan få mulighed for at anvende dette topdomænenavn, hvorunder aktørerne derefter naturligt vil respektere den europæiske lovgivning, herunder beskyttelsen af integritet.
Kommissionen giver Rådet og eksperter på området i medlemslandene Parlamentets betænkning til information. Endnu en gang tak!

Arbejdet i Den Blandede Paritetiske Forsamling AVS-EU i 2000
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0057/2001) af Martínez Martínez for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om arbejdet i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU i 2000 (2000/2106)INI)).

Martínez Martínez
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi skal tale om aktiviteterne i Den Blandede Paritetiske Forsamling AVS-EU i 2000, og muligvis har denne betænkning nogle karakteristika, der afviger noget fra dem, der var gældende for betænkningerne om det samme emne i de foregående år. Først og fremmest fordi der netop i 2000 er indtruffet en række væsentlige begivenheder, som har været af betydning for Den Blandede Paritetiske Forsamlings virke og også for dens identitet, men også fordi vi ønskede at give betænkningen et vist opfindsomt præg. Ud over den traditionelle opregning af konkrete data om Forsamlingens aktiviteter i løbet af året åbner vi for en mere omfattende politisk drøftelse af Forsamlingens rolle og desuden af, hvordan man skal opfatte medlemmerne af Europa-Parlamentets arbejde i den.
Ud over formelle og juridiske overvejelser mener vi, at de medlemmer af Parlamentet, der deltager i Forsamlingen, ikke er der uafhængigt, men at vi er delegerede, og derfor skal vores arbejde i den være målrettet, og senere skal det vurderes af Parlamentet. Derfor mente vi, at det var nødvendigt set i et demokratisk perspektiv, at denne årlige betænkning om begivenhederne i Den Blandede Paritetiske Forsamling ikke længere var en mere eller mindre rutinepræget og bureaukratisk sag, men blev de delegeredes regnskabsaflæggelse over for Europa-Parlamentet. Samtidig skulle forhandlingen om den årlige betænkning give Parlamentet lejlighed til at målrette dets repræsentanters arbejde i Den Blandede Paritetiske Forsamling i de følgende måneder.
Hvis vi ser på det, der er sket i 2000, har årets højdepunkt været vedtagelsen, efter langstrakte forhandlinger, af Cotonou-aftalen, som godkender Forsamlingens juridiske legitimitet og ophøjer den til Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Især markerer den et før og efter i EU's samarbejde med gruppen af de nu 77 medlemsstater fra Afrika, Vestindien og Stillehavet. Den effektive iværksættelse af aftalen er uden tvivl årets vigtigste begivenhed, også for Forsamlingen. Begivenhedernes forløb er nærmere beskrevet i selve betænkningen. Der var plenarforsamling i Abuja i Nigeria i marts og i Bruxelles i oktober, nu med den nye benævnelse Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Der var der vigtige ting på dagsordenen: hovedbetænkningen om globalisering og høringen om aids og den betydningsfulde tilstedeværelse af rådsformand Josselin og kommissærerne Lamy og Nielson, men der var også en beklagelig konstatering: det alt for ringe fremmøde af medlemmer af Europa-Parlamentet på mødet og især i arbejdsgrupperne.
Blandt de fremtidige udfordringer, der nævnes i aftalen, er inddragelsen af civilsamfundet og foreningsverdenen i iværksættelsen af den, og her må vi overveje, hvordan vi kan sikre, at det sker effektivt og uden forvirring, og således at de enkelte bibeholder den plads, der tilkommer dem.
En anden udfordring består i at undersøge Forsamlingens betydelige muligheder for at koordinere AVS-medlemmernes og EU's synspunkter med henblik på at fremme effektiviteten i samarbejds- og udviklingsprocessen og i selve aftalen og måske også med henblik på at nå frem til fælles holdninger ved optræden i andre sammenhænge, f.eks. i WTO. En af de vigtigste betingelser for det er, at Europa-Parlamentet ansvarsbevidst påtager sig arbejdet i Den Blandede Paritetiske Forsamling og giver det den fortjente opmærksomhed.
Endelig giver vi i betænkningens konklusioner nogle retningslinjer for, hvordan vi mener, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling bør fungere. Det er klart, at det tilkommer Forsamlingen selv at træffe beslutning om alt det, men Parlamentet er forpligtet til at give udtryk for sine synspunkter for at målrette dets parlamentsmedlemmers arbejde i Forsamlingen. Disse retningslinjer er naturligvis næsten identiske med det, som Forsamlingens arbejdsgruppe selv foreslår om Forsamlingens funktion.
Til sidst skal jeg sige til Dem, at vores beslutningsforslag indeholder mange ændringsforslag fra kolleger fra forskellige grupper, som alle er berigende, og to ændringsforslag mere, som Det Europæiske Folkeparti har forelagt under forhandlingen. Jeg anmoder Dem om at stemme for det første. Det andet går ud på at udelade et afsnit, som blev tilføjet til mit oprindelige forslag gennem et ændringsforslag af hr. van den Bos fra Den Liberale Gruppe, der blev vedtaget i udvalget. Jeg mener, at det indeholder en række vigtige emner, som kunne blive diskuteret i Forsamlingens egne udvalg, og jeg mener ikke, at det ville være godt at udelade det nu. Det forpligter os ikke til noget, og det indeholder en række interessante idéer. Derfor anmoder jeg PPE-Gruppen om at trække forslaget tilbage, og hvis det ikke sker, anmoder jeg Dem om at stemme imod det.
Jeg vil slutte med at takke Udviklingsudvalgets sekretariat for godt samarbejde. Også tak til medlemmerne af udvalget, og tak til Dem alle for Deres opmærksomhed og for, at De forhåbentlig stemmer for forslaget i morgen.

Howitt
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Martínez Martínez med hans betænkning og gentage, at det vigtigste, vi har opnået i de sidste 12 måneder, er at støtte underskrivelsen af Cotonou-aftalen, en rungende gentagelse af Europas forpligtelse til udvikling på baggrund af globaliseringen og liberaliseringen i de internationale forbindelser. Vores opgave er nu som vogter at sikre, at disse fælles forpligtelser inden for handel og bistand realiseres fuldt ud.
Med hensyn til handlen giver det stadig anledning til bekymring, at det ikke lykkedes Europa-Kommissionen at nå frem til en fælles aftale med vores AVS-partnere op til WTO-mødet i Seattle. Kommissionen konsulterede ikke den fælles EU-AVS-handelskomité, som aftalt i Cotonou, ved drøftelserne om EBA-forslaget om "alt andet end våben" for nylig, og de langvarige problemer i forbindelse med bananordningen er stadig ikke løst. Adgang til handel er nøglen til udvikling for vores AVS-partnere, ligesom det er en prøvesten for Europas vilje til at sætte udvikling i højsædet.
Med hensyn til bistand lader det til, at de udmærkede principper om civilsamfundets deltagelse endnu ikke er realiseret under første programmeringsfase i henhold til Cotonou. De manglende mekanismer til forhandlinger med civilsamfundet i visse AVS-lande udgør et reelt problem. Kommissionen via dens kvalitetsstøttegruppe, vi i Den Blandede Paritetiske Forsamling og ikke mindst modtagerregeringerne bør alle vedstå os vores ansvar i denne forbindelse. Det er ikke blot et spørgsmål om støtte til ikke-statslige organisationer, det handler også om vores støtte til princippet om god regeringsførelse.
Hvad dette spørgsmål angår, indeholder beslutningen mange gode ting med hensyn til at fremme direkte valgte parlamentsmedlemmers rolle i Den Blandede Paritetiske Forsamling. Men ligesom vi ofte her i Parlamentet drøfter problemer med overtrædelser af menneskerettighederne og med konflikter, skal vi også anerkende den løbende indsats for fred og demokrati i mange afrikanske lande. Det gælder f.eks. de nylige glædelige fremskridt, som Joseph Kabila i Congo har gjort i retning af national dialog, det gælder det demokratiske magtskifte i Kap Verde, den tentative fredsaftale mellem Etiopien og Eritrea og den befæstelse af demokratiet, som vi i Den Blandede Paritetiske Forsamling var vidne til i Nigeria efter Abacha sidste år.
Alt dette kan synes lidt fjernt for Europas borgere, hvis støtte er afgørende for vores partnerskab med Afrika. Så for at slutte lidt mere positivt er det mig en glæde at kunne fortælle Dem, at mit eget land - Det Forenede Kongerige - på fredag afholder det halvårlige kæmpeshow til fordel for Afrika under betegnelsen Comic Relief, hvor ellers seriøse borgere tager røde plasticnæser på for at indsamle penge og et godt grin i solidaritet med Afrika.
Jeg vil selv servere gammeldags britiske kirsebærtærter for brugerne af Suffolk Learning and Resource Centre i Bungay og derefter sælge håndtryk til 10 pence pr. stk. til skolebørn i Highwood Infant School i King's Lynn, Norfolk. Og ja, jeg har en rød plasticnæse på ligesom alle andre.
Europa-Parlamentet burde ikke blot lykønske alle de involverede, men også pointere, at vores vælgere gennem sådanne kreative offentlige arrangementer viser os, at de støtter den politiske målsætning om udvikling, som vores partnerskab med stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet indebærer, og som denne forhandling er udtryk for.

Rod
Hr. formand, Cotonou-aftalen stadfæster Den Blandede Paritetiske Forsamlings parlamentariske dimension. Dette betyder, at det - med visse undtagelser - kun er demokratisk valgte repræsentanter, der har ret til at deltage og udtale sig i Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Den omstændighed, at det enkelte AVS-land kun er repræsenteret ved ét medlem i forsamlingen, forhindrer imidlertid, at oppositionens repræsentanter kommer til orde, og repræsentationen afspejler således ikke den politiske mangfoldighed i de pågældende lande.
Endvidere er det ikke rimeligt at håndhæve princippet om ét land, én stemme, når det gælder AVS-landene, mens EU's repræsentanter omvendt hver råder over en stemme. Forsamlingen er således allerede i sin opbygning præget af manglende balance. Europa-Parlamentet er en selvstændig institution. AVS-landene eksisterer imidlertid kun som gruppe, når det gælder tilhørsforholdet til Den Blandede Paritetiske Forsamling, og de har derfor ikke nogen organisation i form af politiske grupper.
Min anden bemærkning vedrører de nye beføjelser, der tillægges Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Det er ikke nok at tale om en rådgivende funktion. Forsamlingen har ikke stemmeret, når det gælder anvendelsen af Den Europæiske Udviklingsfonds midler, og den inddrages heller ikke i ratifikationen af Cotonou-aftalen.
Vi stemmer med overbevisning for hr. Martínez Martínez' betænkning, eftersom den klart påpeger disse mangler. Forsamlingen må imidlertid fortsat overveje, hvorledes den bør være sammensat og fungere, og hvilke beføjelser den bør have, således at vi i 2001 kan få en lighedsbaseret paritetisk sammensat parlamentarisk forsamling.

Corrie
Hr. formand, jeg håber, at det manglende fremmøde til forhandlingen her i aften skyldes det sene tidspunkt og ikke mit forsæde for de to møder, vi har haft i Forsamlingen i det forløbne år. Jeg takker hjerteligt ordføreren, ikke blot for hans betænkning og fremlægning af den i aften, men også for den store indsats, han yder i både AVS- og Udviklingsudvalget. Jeg har udarbejdet denne betænkning to gange. Jeg ved, hvor svært det er at komme med friske idéer, og alligevel er det lykkedes ham at fremsætte ikke bare friske idéer, men virkelig gode argumenter, som vi nu har prøvet at indarbejde i vores fremtidige regler.
Det seneste år har været en skillelinje i AVS/EU-partnerskabet. Der var stor modstand mod at tage til Abuja i Nigeria sidste år. Men jeg mente, at det var afgørende nødvendigt, at vi viste vores støtte til dette nye demokrati. Det blev et af de bedste møder, vi nogensinde har haft i Forsamlingen.
Som hr. Howitt lige sagde, var det i høj grad et tilbageblik og en debat om fremtidige partnerskabsaftaler. Men den egentlige fordel ved at besøge disse udviklingslande er ikke blot Forsamlingen, men også at tale med de mennesker, som deltager i udviklingsarbejdet på stedet, og at tale med dem, der hjælpes, fordi vi i Europa yder denne udviklingsbistand.
Ved Forsamlingens møde i Bruxelles tog vi de første skridt til at justere Forsamlingen i forhold til Cotonou-aftalen. Som medformand er jeg fast besluttet på, at der fremover skal arbejdes og ikke bare snakkes. Vi har indbygget mange af hr. Martínez Martínez' idéer i de nye regler. Vi er nu en parlamentarisk forsamling. Vi kan inddrage civilsamfundet - det er ekstremt vigtigt. Det er mit ønske, at der oprettes stående udvalg, som udfører egentligt arbejde, i stedet for de workshopper, vi har nu. Jeg ønsker et reelt nord-syd-partnerskab til afskaffelse af fattigdom, og jeg ønsker, at Forsamlingen skal spille en vigtig rolle for forebyggelse og løsning af konflikter.

Nielson
Hr. formand, må jeg benytte lejligheden til at takke ordføreren for hans fremragende og nyskabende betænkning og til at takke Den Blandede Paritetiske Forsamling for dens store indsats i 2000. Det er mig en glæde at kunne bekræfte, at jeg deltager i Forsamlingens møde i Gabon i næste uge. I aften kører jeg tilbage til Bruxelles, og i morgen flyver jeg dertil for at lære vores værtsland at kende og lave noget politisk arbejde. Jeg glæder mig til en åben og ligefrem meningsudveksling med Den Blandede Paritetiske Forsamling, og jeg er enig med ordføreren i, at denne meningsudveksling ikke blot må ende i retorik. Jeg mener også, at Den Blandede Paritetiske Forsamlings arbejde i de sidste par år har haft det formål.
2000 var på mange måder et betydningsfuldt år, ikke mindst fordi vi med underskrivelsen af Cotonou-aftalen i juni startede på en ny og spændende fase af partnerskabet med AVS-staterne, en fase, som vil vare de næste 20 år. Det er derfor passende, at Den Blandede Paritetiske Forsamling nu begynder at overveje, hvordan den vil tilpasse sig de ændringer, der indføres med den næste aftale, navnlig med hensyn til at fremme øget dialog med vores udviklingspartnere om spørgsmål som fredsbevarelse og god regeringsførelse.
Ambitionsniveauet hæves i den nye Cotonou-aftale, og alle er meget spændte på udviklingen. Ordføreren siger, at Den Blandede Paritetiske Forsamling i denne nye sammenhæng er parat til at indtage sin plads som en ægte parlamentarisk myndighed og hilser ændringerne som følge af Cotonou-aftalen velkomne, fordi de vil styrke Forsamlingen. Kommissionen støtter naturligvis Forsamlingens ønske om at påtage sig en politisk mere ambitiøs rolle. Det er helt i tråd med vores ønske for Cotonou-aftalens bidrag til nord-syd-forbindelserne generelt, og det er også meget ønskeligt, at forbindelserne får et parlamentarisk præg.
Jeg er helt enig med ordføreren i, hvilken betydning en politisk dialog kan få i AVS-regionerne og -landene, som ofte er kendetegnet ved et ustabilt klima. Det er derfor vigtigt at udnytte mulighederne for fredelige og konstruktive meningsudvekslinger som led i en dialog internt i AVS-regionerne og -landene med deltagelse af regeringen og civilsamfundet. Betænkningen indeholder også mange andre nyttige forslag, som kun kan gøre Forsamlingens arbejde mere interessant og effektivt, og Kommissionen afventer spændt gennemførelsen af disse ændringer. Det er et meningsfyldt og nødvendigt mødested for nord og syd. Som europæere kan vi være stolte af vores rolle. Jeg glæder mig til samarbejdet inden for disse rammer.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Poul Nielson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen torsdag kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 24.00)

