Uddannelsesprogrammer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0373/98 af Waddington for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram inden for erhvervsuddannelse Leonardo da Vinci; -A4-0371/98 af Pack for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram for almen uddannelse Sokrates; -A4-0389/98 af De Coene for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om iværksættelse af et fællesskabshandlingsprogram for ungdomsanliggender.
Waddington
Hr. formand, forslagene til et nyt Leonardo-program giver os lejlighed til at anerkende erhvervsuddannelsens stigende betydning for enkeltpersoner, virksomheder og økonomien samt til at gøre os kreative overvejelser om, hvordan Den Europæiske Union kan give merværdi til medlemsstaternes egne systemer og fremme innovation og tværnationalitet. Vi bør glæde os over Kommissionens forslag om at forenkle det nye programs mål og aktioner samt dens vilje til at samarbejde med Parlamentet og udvalgene i bestræbelserne på at indføre yderligere forbedringer.
Jeg vil ganske kort gennemgå de områder, der betyder mest for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og som findes i vores ændringsforslag. For det første har vi foreslået, at Leonardo-programmet skal påvirke de nationale erhvervsuddannelsesprogrammer ved at fremme innovation, livslang uddannelse, beskæftigelsesegnethed og tilgængelighed. Læren fra Leonardo II kan overføres til de øvrige EU-programmer - specielt Den Europæiske Socialfond - men der er brug for mere synergi, integration og koordination, end der findes i det aktuelle program.
Dernæst har vi understreget behovet for at bekæmpe diskrimination og fjerne hindringerne for deltagelse i programmet. Den øvre aldersgrænse for deltagelse i de tværnationale mobilitetsprojekter er f.eks. blevet fjernet, og man har anerkendt de handicappedes særlige behov.
I lyset af erhvervsuddannelsens betydning - ikke blot for medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter, men også for det civile samfund - har vi krævet mere samråd med ikkestatslige organisationer. Innovation er et centralt element. Det unikke ved Leonardo er muligheden for at afprøve nye tværnationale fremgangsmåder inden for erhvervsuddannelse. Programmets centrale mål er evaluering og udbredelse af Fællesskabets innovation og ikke blot finansiering af udveksling. Derfor har vi foreslået, at en større procentdel af budgettet skal bruges på innovative projekter. For at fremme innovation, gennemsigtighed og mere effektiv forvaltning af programmet har vi kun foreslået to klart definerede udvælgelsesprocedurer, centraliserede og decentraliserede.
Jeg kan forstå, at Kommissionen og Rådet stadig diskuterer forvaltningsspørgsmålene, men jeg vil bede dem anerkende, at Kommissionen skal spille en vigtig rolle for at sikre innovation, tværnationalitet, kvalitet, effektivitet og enkelthed i udvælgelsen af projekter og i programmets forvaltning. Vi tror, at det kan gøres uden overdreven bureaukrati.
Vi har også understreget evalueringens betydning i det nye Leonardo-program. Evaluering bør fra starten være et krav for ethvert forslag, og evaluering bør bruges som et værktøj til at påvirke og forbedre erhvervsuddannelsessystemer og - strategier. Det aktuelle program har været populært, men der har været fremsat kritik af indholdet, procedurerne og forvaltningen, hvorfor der er behov for flere undersøgelser. Jeg har skrevet til Kommissionens formand, Jacques Santer, om dette, og jeg håber, at man har lært lektien.
Jeg har lyttet til og værdsat synspunkterne fra en lang række organisationer - herunder arbejdsmarkedets parter - under udarbejdelse af forslagene til Parlamentet. Vores fælles forslag til en forbedring af det nye Leonardo-program giver på ny mulighed for at erkende potentialet af et europæisk program inden for erhvervsuddannelse, der sammen med programmerne Sokrates og Ungdom for Europa yder et væsentligt bidrag til livslang uddannelse i Europa. Leonardo kan primært påvirke medlemsstaternes tilvejebringelsessystemer, fremme tværnationalitet og innovation, skabe basis for mobilitet og give os stor tillid til fremtiden. Vi ved, at erhvervsuddannelse fortsat vil være et centralt element i Europas økonomiske udvikling. Programmet skal vurderes og ses som et laboratorium for innovation.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, jeg er ked af, at kommissæren endnu ikke er kommet, men i disse dage kommer kommissærerne åbenbart for sent hver dag. Det skyldes nok trafikken, det håber jeg i det mindste. Ih, hvor dejligt, der kommer hun jo!
Jeg vil gerne indlede med at henvise til Jean Monnet, en af Europas fædre, som engang sagde: Vi forbinder ikke stater, men vi forener mennesker! Dét formål skal ret beset tjene Den Europæiske Union og i ganske særlig grad Europa-Parlamentet som den ledende idé i vores politik. Håbet samler sig her først og fremmest om den unge generation, for den skal inden længe udforme landets fremtid. Der skal derfor gives næring til det håb, at de unge virkelig finder en indgangsvinkel til den europæiske integrationsproces. En tæt integration af ungdommen i Europa, f.eks. gennem uddannelsesnetværk, vil skabe et Europa, som bliver stærkere, mere enigt og større, end vi kan forestille os.
Ikke mindst denne erkendelse har medført, at den europæiske uddannelsespolitik i mellemtiden endog er blevet en central fællesskabsopgave i Den Europæiske Union. Vi har derfor brug for en omfattende plan til fremme af den europæiske dimension i uddannelsesvæsenet. Jeg vil gerne tilføje: Vi vil ikke ændre eller harmonisere de enkelte landes og nationers uddannelsespolitik. Men vi vil gerne have lov til at gøre det, som nationerne og landene ikke kan så godt, som vi kan her i Europa. Vi vil her blot gerne virkelig øge den europæiske merværdi.
Vi skal tænke på, at skoleuddannelse og uddannelse også er nøglerne til Europas konkurrenceevne, og derfor er forbedringen af kvaliteten af uddannelsen og forberedelsen af de unge, så de kan gå ind i erhvervs- og samfundslivet specifikke mål for vores uddannelsespolitik. Det gør det ikke kun muligt for de unge at deltage i samfundslivet, men sikrer også deres position som deltagere i erhvervslivet. Det nye Sokrates-program og de programmer, vi drøfter her i dag, udvides til et regelret europæisk borgerprogram, som, når de knyttes sammen med andre erhversuddannelses-, forsknings- og ungdomsprogrammer, vil få langt større effektivitet. Indtil nu har ca. 110.000 unge, 500.000 studerende og 60.000 professorer deltaget i Sokrates-programmets udvekslingsforanstaltninger, 30.000 sproglærere har deltaget i videreuddannelsesforanstaltninger, 1.500 universiteter har været involveret sammen med 10.000 skoler, og jeg har ikke tal på dem, der kunne nævnes som deltagere i foranstaltninger i forbindelse med livslang uddannelse. For fremtiden får vi netop også i Sokrates-programmet en øget decentralisering samt en forenkling af ansøgnings- og udvælgelsesproceduren.
Dette program henvender sig til ca. 300 millioner borgere, fra skolestart til efter erhvervsarbejdets ophør, fra vugge til grav sådan lidt flabet udtrykt. Derfor kan vi ikke tage os det let med dette program, vi bliver nødt til at arbejde meget omhyggeligt med det. Derfor har vi alligevel foretaget ændringer i et udmærket forslag fra Kommissionen - det vil jeg gerne fremhæve her - ændringer, som vi i vores egenskab af borgernes repræsentanter daglig får forelagt hjemme. De ændringer, vi har foretaget, er for en dels vedkommende substantielle, for andres vedkommende blot nogle få mindre ændringer. Men en meget substantiel ændring ved programforslaget er, at vi har reduceret de otte forslag til aktioner, som Kommissionen har fremlagt, til seks.
Vi finder det meget vigtigt, fordi vi - og det vil jeg gerne nævne her - simpelthen ønsker at fremhæve betydningen af de fem store aktioner mere. Jeg nævner dem endnu en gang: Heldigvis begynder vi nu med Comenius-delen. Det er skoleuddannelse, det er skolepartnerskaber, det er skolernes personale. Den anden aktion er Erasmus, det er videregående uddannelse. Samarbejde mellem højere læreanstalter i Europa, mobilitet for de studerende og for docenter. Den tredje aktion er Grundtvig, det er andre uddannelsesforløb, uddannelse efter grunduddannelsen, nye uddannelsestiltag. Den fjerde aktion er Lingua, sprogundervisning og sprogindlæring. Den femte aktion er efter mit ønske Minerva og ikke Atlas, som Kommissionen foreslog, fordi jeg mener, at netop uddannelse og multimedier - og det er det, det drejer sig om i denne aktion - behøver megen visdom, og derfor har jeg valgt Minerva som skytshelgen for denne del. Aktion seks er horisontale foranstaltninger.
Vi har lagt stor vægt på, at de unges sprogkundskaber øges, og sagt, at det skal være sådan, at de unge for fremtiden lærer to sprog ud over deres modersmål. Det ene sprog skal være et nabolands sprog, fordi de unge så langt bedre kan opleve det indre marked i nærheden. Sprog nr. to skal være et andet kommunikationssprog. I Comenius-delen har jeg talt Kommissionen imod. Den gav sin tilladelse. Jeg er ikke af den opfattelse, at en skole, som ønsker at deltage, skal forelægge en plan.
Kære fru kommissær, jeg er ikke begejstret for planer. Opfyldelsen af planer står for det meste på papiret og bliver ikke til noget. Derfor må De give mig lov til at fastholde - jeg går stadig ind for det - at en lærer, der vil deltage her, må sende en individuel ansøgning. De må tænke på, at skolesystemet er et andet end det universitære system. Jeg bifalder endvidere, at udveksling af skoleelever bliver mulig for fremtiden. I Erasmus-delen har vi tilføjet noget, som måske tager sigte på at begrænse de få midler, nemlig til dem, der virkelig har et behov, hvis det da er muligt i henhold til de nationale retningslinjer for støtte. Vi har i øget grad forsøgt at sætte gang i meritoverføringssystemet (ECTS) her og anmodet om, at universiteterne går ind i sagen.
Jeg vil gerne lige sige noget om emnet finanser. Det er det vigtigste kapitel, og jeg siger tak til Budgetudvalget, fordi det denne gang igen er på vores side. 1, 4 milliarder er for lidt! Det er for meget til, at aktionen dør, og for lidt til, at den virkelig overlever. Vi har krævet ECU 2 milliarder over fem år, det er til 15 stater og yderligere til 13 associerede, som skal deltage. Her kan man kun sige: Dette er det eneste, vi virkelig kan gøre, som gør borgerne klar til Europa. Vores talrige informationskampagner er jo udmærkede, men det er ad hoc-foranstaltninger. Disse uddannelsesforanstaltninger gør unge borgere i Europa til virkelige borgere, der føler og tænker intensivt europæisk, og De må hjælpe os med at få overbevist Rådet om, at vi har brug for to milliarder til fem år!

Formanden
Tak, fru Pack. Sidste del af Deres indlæg er grundlaget for den debat, der kommer til at finde sted i Forligsudvalget.

De Coene
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, lige inden sommerferien forelagde De, fru kommissær, Deres handlingsprogram Ungdom 2000-2004. Vi er glade for, at der i dag er et omfattende program, hvor de aktioner, som henvender sig til denne målgruppe, er samlet. Det skaber øget sammenhæng mellem aktionerne, det modvirker opsplitning af de trods alt knappe midler, og det gør det muligt at føre en mere klar politik. Denne politik vil vi, og det må De tillade os, i dag justere, blot nogle måneder efter fremlæggelsen af Deres dokument. Som ordfører har jeg lige fra begyndelsen villet lægge vægt på følgende punkter.
For det første at nå ud til så mange unge som muligt med dette program, frem for alt de unge, som har størst behov for den slags programmer. For det andet at indbygge en politisk dimension i programmet. Dette program skal også inddrage unge i opbygningen af Den Europæiske Union ved at styrke de unges europæiske samfundsborgerskab. I Deres forslag, fru kommissær, ligger hovedvægten fortrinsvis på begrebet anvendelighed af unge, det vil sige deres muligheder på arbejdsmarkedet. Men Europa-Parlamentet vil udvide denne målsætning og dermed også gøre programmet mere afbalanceret. Jeg gennemgår lige de ændringsforslag, som Europa-Parlamentets Kulturudvalg i mellemtiden har stillet til Deres programmer.
Først og fremmest en forhøjelse af budgettet. De har foreslået ECU 600 millioner, og vi anmoder om ECU 800 millioner, fordi dette skal vise, at Europa virkelig vil investere i sine unge generationer, og desuden har vi brug for disse penge for at realisere programmets ambitiøse målsætninger. Forhøjelsen er udmærket, men for os er en omfordeling af midlerne mindst lige så vigtig. For i Deres forslag, fru kommissær, tag os det ikke ilde op, er det påfaldende, at Europæisk Volontørtjeneste overalt dominerer. Hvis vi lige lægger tallene sammen, så ser vi, at to tredjedele af midlerne i hele programmet går direkte eller indirekte til Europæisk Volontørtjeneste. Vi er hverken for eller imod Europæisk Volontørtjeneste, det er ikke det, det drejer sig om, men vi konstaterer, at de andre programmer, såsom udvekslingsprojekterne eller ungdomsinitiativerne risikerer at blive skubbet i baggrunden. Derfor vil vi genoprette ligevægten uden at skabe nogen som helst panik, for det europæiske frivillige arbejde vil stadig få flere penge, end fru Fontaine, som dengang var ordfører, i sin tid her i denne sal på Parlamentets vegne anmodede om til Europæisk Volontørtjeneste.
Vi har forskellige argumenter for denne ligevægt. I Deres forslag, og det forstår vi, henvises der næsten udelukkende til forberedelsen til erhvervslivet, optagelsen i arbejdsprocessen og den sociale og erhvervsmæssige integration. Desværre er begreber som de unges europæiske samfundsborgerskab, samfundslivet og interkulturel indlæring skubbet i baggrunden. Vi er naturligvis overbevist om, at beskæftigelsen er særdeles vigtig for de unge, men denne målgruppe er lige så optaget af ting som miljøet, fredsbevarelse og fredelige konfliktløsninger, europæisk og internationalt samarbejde, samt unges stilling, rettigheder og ansvar i samfundet.
Vi er derfor af den opfattelse, at dette program skal imødegå fænomener som individualisme, nationalisme, usikkerhed og manglende tillid til andre og til fremtiden. Derfor tror vi, at grundpillen udvekslinger af unge skal styrkes. Hvis vi oven i købet forøger og omfordeler midlerne, må det lykkes os at inddrage omkring halvanden million unge i de forskellige aktioner.
Vi har endnu en række andre punkter. Vi mener, og vi har set lidt på det eksperiment, som De har risikeret med CFO, at volontørtjeneste ikke må træde i stedet for almindelige job, og desuden, at modtagerorganisationerne fuldt ud skal respektere Unionens spilleregler.
For det fjerde synes vi, at pengene frem for alt skal gå til dem, som har mest brug for dem, og ved evalueringen konstaterer vi, også på grundlag af samtaler med unge og med de lokale kontorer, at de, som kender vejen bedst, ofte også er dem, som bedst kan nyde godt af midlerne. Det vil vi gøre en ende på netop til fordel for de unge, som altid løber i yderbanen.
Endelig vil vi have større åbenhed ved bedømmelsen af projekterne, en bedre bekendtgørelse af programmerne, og vi vil udvise fleksibilitet ved fastsættelsen af aldersgrænserne. Parlamentets Kulturudvalg har frem for alt villet lytte til de unge selv og til de organisationer, som står inde for gennemførelsen af programmerne. Vi har haft kontakt med omkring 5.000 unge, og på grundlag af disse samtaler er der udarbejdet en rapport med flere målsætninger. For det første skal der investeres flere midler, hvorved også mange flere unge kan nås. For det andet skal der skabes større ligevægt mellem de forskellige aktioner, strengere retningslinjer og større tilsyn med henblik på korrekt anvendelse af bevillingerne. For det tredje skal adgangen til og gennemførelsen af programmet gøres mere demokratisk, og endelig skal unge have større udsigt til en fremtid, men samtidig skal det europæiske projekt også have en større fremtid ved at involvere de unge mere.

Christodoulou
Hr. formand, som det også er tilfældet med programmet »Kultur - 2000«, som vi behandlede i går, indfører Kommissionen med de tre forslag, vi drøfter i dag, et nyt helhedssyn og et forsøg på at konkretisere de strategiske retningslinjer, der indgik i Agenda 2000 og i Kommissionens meddelelse af november 1997 »For et kundskabernes Europa«.
Fælles for de tre forslag er, at de alle, via en forbedring af viden og uddannelse, den almene såvel som den faglige, tager sigte på - på direkte og indirekte vis - eller kan resultere i en forbedring af beskæftigelsesniveauet og på mellemlangt og langt sigt i en mindskelse af arbejdsløsheden. Samhørigheden mellem programmerne er derfor af største vigtighed, det er vigtigt, at de er forenelige, og at de kan fungere sammen med andre fællesskabsprogrammer og derved øge effektiviteten, og dette retfærdiggør ikke kun forlængelsen af de programmer, der allerede har vist sig værdifulde, men også den nye ramme, de indgår i. Der er således ikke kun tale om en kvantitativ forøgelse, men også om en stærk kvalitativ forøgelse. Dette har vi taget i betragtning i Budgetudvalget under drøftelserne af, hvilken finansiel synsvinkel der skal anlægges. Programmerne er ikke isolerede aktiviteter, og nærværende forslag har til formål at indføre reelle fællesskabspolitikker inden for ungdom og uddannelse, sådan som det i øvrigt foreskrives i traktatens artikel 126 og 127.
Der er her tale om områder, hvor medlemsstaterne har den største kompetence, noget som jeg vil vende tilbage til senere. Fællesskabet skal imidlertid, på basis af subsidiaritetsprincippet, supplere medlemsstaternes aktioner, tilføre dem en ny europæisk dimension, koordinere de enkelte aktiviteter på overnationalt plan og fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne, men også med tredjelande og internationale organisationer. Det skal med andre ord gøre det, som medlemsstaterne ikke ville kunne gøre, eller det, som ikke ville have den samme virkning og samme merværdi på fællesskabsplan, hvis medlemsstaterne var i stand til at gøre det.
For nu at vende tilbage til det rent finansielle synspunkt må vi ikke glemme, at størrelsen på de påkrævede bevillinger og den nye finansielle ramme endnu ikke er besluttet. Det er noget, som stadig drøftes. Derfor mener jeg - og det er også Budgetudvalgets holdning - at en forhøjelse fra ECU 1, 4 milliarder til ECU 2 milliarder på nuværende tidspunkt er for høj. Jeg ved, at dette er noget, som de ansvarlige udvalg ikke vil gå begejstret ind for, men der er også altid anden del af ændringsforslag 17, som giver mulighed for en årlig justering på op til 20 %. Dette giver mulighed for, at de programmer, der fungerer godt, kan finansieres mere bredt. Under alle omstændigheder vil jeg minde om mine kommentarer i går vedrørende programmet »Kultur - 2000« og beløbenes vejledende karakter, når de indgår i retsakter, samt om den årlige budgetprocedures rolle.
Der er to ting, vi må huske på. Den første er, at så snart beløbene er opført, giver det Parlamentet og Kommissionen et stort ansvar for, at de programmer, beløbene skal dække, også gennemføres. Et ansvar for, at der ikke bliver overskud, som skaber problemer af finansiel art de følgende finansår. Den anden ting, vi må huske på, er, at rammeprogrammer ofte hører under Parlamentets beføjelser og den mulighed, Parlamentet har for at spille sin rolle som den ene af de to dele af budgetmyndigheden fuldt ud i forbindelse med den årlige behandling af EU-budgettet. Når vi kaster os ud i store rammeprogrammer uden mulighed for at foretage justeringer i forhold til resultaterne, går det på en måde ud over Parlamentets rettigheder i forbindelse med finansrammen og budgettet. Disse to ting bør de ansvarlige udvalg tænke på, så vil de forstå det forslag, vi stiller.

Virrankoski
Hr. formand, det foreliggende forslag fra Kommissionen om Sokrates-programmets anden fase er forbundet med en mere omfattende helhed. Ud over Sokrates-programmet omfatter denne erhvervsuddannelsens Leonardo da Vinci-program og det nye handlingsprogram for ungdomsanliggender. Det nye handlingsprogram for ungdomsanliggende dannes ved at sammenlægge Ungdom for Europa og Den Europæiske Volontørtjeneste for Unge. Den sammenlagte finansiering af disse tre programmer i perioden 2000-2004 udgør EUR 3 milliarder. Sammen med det andet nye program, »Kultur-2000«, betyder disse programmer en mærkbar forstærkning af den kulturelle dimension i Den Europæiske Union.
Fordi der stadig er mange programmer og deres tidligere iværksættelse har været usammenhængende, mener Budgetudvalget, at det er vigtigt at øge synergien mellem disse programmer. Denne holdning var allerede fremme ved behandlingen af næste års budget. Ligeledes mente udvalget, at det er vigtigt at støtte skabelsen af arbejdspladser gennem disse programmer, også gennem samarbejde med forskningen og programmer for nye teknikker. Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier har taget idéerne med i deres betænkning.
Sokrates-programmet er det største af kulturprogrammerne. Til finansiering af programmet i de næste fem år foreslog Kommissionen ECU 1, 4 milliarder. Budgetudvalget betragtede dette beløb som den primære vejledning men ønskede at have lidt spillerum inden for denne bevillingsramme og derfor er ændringsforslag 1 fremsat, hvor der foreslås en margen på 20 %, så det er muligt at afvige fra bevillingsrammen, hvis der opstår objektive og varige foranstaltninger med klare og nøjagtige begrundelser.
Budgetudvalget mener, at de administrative, almene støtteforanstaltninger og den tekniske støtte skal holdes adskilt fra de egentlige aktivitetsudgifter. Disse bør den budgetansvarlige godkende for sig. De udgør en betydelig udgiftspost, ca. EUR 85 millioner, hvilket ellers betyder en nedsættelse af de egentlige aktivitetsressourcer.
Ud over ovennævnte ændringsforslag drøftede Budgetudvalget enkelte andre detaljer, som er fremlagt i udtalelsen fra Budgetudvalget. Sokrates-programmet er det mest succesrige af EU-programmerne. Derfor har Budgetudvalget kraftigt støttet dette forslag fra Kommissionen og vil støtte det nu som tidligere.

Papakyriazis
Hr. formand, jeg taler i egenskab af ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og på grundlag af Hughes-proceduren, som vi har anvendt i udvalget til behandlingen af spørgsmålet vedrørende programmet »Ungdom for Europa«.
Jeg vil allerførst slutte mig til dem, der har sagt, at de tre programmer, nemlig programmet for ungdomsanliggender, Leonardo-programmet og Sokrates-programmet, virkelig er et samlet hele, en overordnet ramme, som Den Europæiske Union - og Europa-Kommissionen med sit konkrete forslag - skal opbygge og give liv og realisere som et tiltag for Kundskabernes Europa. På denne baggrund finder vi rammen og ligeledes programmet for ungdomsanliggender særdeles vigtig. Endvidere, hvad ungdommen angår, understreger Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender den betydning, som dette tiltag, der skal fremme en aktiv og ansvarlig borger inden for europæiske rammer, har for arbejdet med at fremme de grundlæggende værdier som solidaritet og større deltagelse.
Herudover er det vigtigt, at der, med en direkte og indirekte sammenkædning med beskæftigelsen, erhverves nogle færdigheder og kompetencer. Her vil jeg blot nævne, at de aktiviteter, der har med ungdom og beskæftigelse at gøre, pr. definition drejer sig om frivillig indsats på lokalt plan og fortrinsvis med foreninger og ikkekommercielle organisationer, det vil sige inden for det tredje beskæftigelsessystem, som Europa-Parlamentet som bekendt tillægger stor betydning.
Desuden tror vi, at der for disse programmers vedkommende bør fokuseres på aktiveringen af unge, der kommer fra en dårlig social baggrund, så netop disse grupper får mulighed for at komme til udtryk. Og i lyset heraf har vi med en række ændringsforslag - omkring 20 - forsøgt at lægge større vægt på disse punkter. Og jeg vil her gerne takke ordføreren for Kulturudvalget, hr. De Coene, fordi han har accepteret størstedelen af ændringsforslagene og gjort det muligt at fremlægge en form for fælles tiltag til afstemning i dag.

Guinebertière
Hr. formand, vi har her tre betænkninger med samme målsætning, nemlig borgernes Europa. Det er, hvad man forpligtede sig til i Amsterdam-traktaten med henblik på en politik for viden og uddannelse hele livet igennem.
Når der er enighed om de mål, der er nået inden for en fællesskabsaktion, må man lykønske Kommissionen. Jeg mener faktisk, at de tre programmer Sokrates, Leonardo da Vinci og Ungdom for Europa har været en succes, og derfor må man lykønske alle dem, der på det ene eller det andet tidspunkt har været med til at iværksætte disse programmer. Af rationaliserings- og effektiviseringsgrunde planlægger Kommissionen nogle fælles aktioner for disse tre programmer, selvom den sondring, der er mellem grunduddannelse og videreuddannelse, bliver mindre skarp, ligesom det er tilfældet med sondringen mellem formel uddannelse og uformel uddannelse. Denne idé med fælles aktioner får min fulde støtte, da jeg mener, at der er tale om en positiv nyskabelse.
Det er desværre ikke det eneste, disse programmer har til fælles. De er nemlig også fælles om deres pengemangel, og på trods af Sokrates' nylige finansielle succes er det pengene, der mangler mest, eftersom vi bliver ved med at udvide programmernes anvendelsesområde. Til trods herfor vil UPE-gruppen dog støtte indholdet i de tre betænkninger, og jeg vil gerne takke ordførerne for kvaliteten af det arbejde, de har leveret, og for deres åbenhed over for alle synspunkter.
Hvordan bliver anden generation af disse programmer så? Med Sokrates drejer det sig om at styrke den europæiske dimension i uddannelsen på alle planer, fremme samarbejdet inden for uddannelse, fjerne hindringerne for dette samarbejde og fremme den uddannelsesmæssige innovation. Alle kender nu dette program godt, og på trods af de mange vanskeligheder og hindringer for mobiliteten er der stadig lige så mange ansøgere, der ønsker at få gavn af programmet.
Som Kulturudvalgets ordfører for Leonardo da Vinci-programmet vil jeg gerne komme nærmere ind på dette program. Leonardo da Vinci tager sigte på at styrke og forbedre de unges integration i samfundet og på arbejdsmarkedet ved at give dem adgang til efteruddannelse hele livet igennem.
Jeg vil gerne fremhæve tre væsentlige punkter. Det første punkt vedrører anerkendelsen af fordelene ved mobiliteten og ønsket om også at skabe en virtuel mobilitet. Det er jeg enig i, for jeg mener, at de nye kommunikationsteknologier bør ophæve afstandene, men jeg lægger samtidig vægt på det uerstattelige aspekt, som mødet mellem mennesker er. De nye teknologier skal navnlig bringe landområderne og byområderne tættere på hinanden og bringe folk i nord tættere på folk i syd, og heri består hele programmets fortrin, nemlig i at forstå at integrere og anvende disse teknologier uden at glemme mødet mellem mennesker.
Det andet punkt vedrører de små og mellemstore virksomheders rolle i processen med vekseluddannelse og erhvervsuddannelse og den stadig alt for forsigtige rolle, de har fået tildelt med hensyn til partnerskabet og den sociale dialog. Vi bør tage denne situation op til overvejelse igen, idet vi viser politisk vilje til en reel dialog.
Det tredje punkt drejer sig om den reklame, der skal gøres for programmet hos personer i alle aldre, vel vidende at man med målsætningen om uddannelse hele livet igennem ikke kan indskrænke sig til kun at tilbyde de unge disse programmer. Endelig vil jeg gerne sige - og det giver mig så mulighed for at gå over til en kommentar om programmet Ungdom for Europa og Den Europæiske Volontørtjeneste - at anerkendelsen af den uformelle uddannelses resultater hurtigt bør integreres i færdighederne hos de forskellige deltagere i disse programmer.
Afslutningsvis vil jeg gerne komme ind på rammeprogrammet for ungdomsanliggender og dets stærke og svage sider. Ungdom for Europa fremmer de unges uformelle uddannelse ved at lette mobiliteten inden for Unionen og med tredjelandene, og det fremmer ligeledes de unges initiativ. Dets stærke sider er, at succesen for eksperimentet med Den Europæiske Volontørtjeneste garanterer programmets succes, og at målsætningerne er prisværdige og roste, men man bruger mange flere penge på dette program end på de andre aktioner inden for programmet for ungdomsanliggender. Dets svage sider er naturligvis af finansiel karakter.
Jeg vil gerne sige her, at jeg med stor beklagelse konstaterer, at aktionen og den mulighed, man giver de unge for at tage et initiativ, engagere sig, erobre Europa og blive nogle ægte europæiske borgere, som er ansvarlige for deres egen fremtid og engagerede i at skabe deres eget job, negligeres finansielt, når man tænker på den enorme rolle, denne aktion spiller.
Jeg har i øvrigt fremsat to forslag i den forbindelse, nemlig at genskabe ligevægten i budgettet for disse aktioner og at oprette et organ med det formål at indsamle informationer, dokumentation, publikationer og særundersøgelser om ungdommen, og som skal gøre det muligt at udnytte programmerne til fordel for de unge, både programmerne fra medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner og programmerne fra ungdomsorganisationerne selv. Dette organ kunne suppleres med en internetside, der administreres af Kommissionen, og som ville fremme samspillet i kommunikationen mellem de unge på de mest forskellige områder, der i øvrigt også godt kunne være en del af de integrerede fællesskabspolitikker.
Vi skal give Europa til de unge, og de skal erobre Europa. Det er vores opgave, og organet kunne f.eks. hedde »Europa 15-25«.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, jeg var noget hindret af trafikken i morges, men det har flere andre kolleger nok også været generet af. Tak for Deres tålmodighed.
På vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender kan jeg sige, at denne anden generation af programmer og navnlig Sokrates er et stort skridt fremad med hensyn til sammenhæng og forvaltning. Vi har imidlertid konstateret, at der ikke er nogen strategisk ny plan. Jeg tror alligevel, at vi, når vi ser på beskæftigelseseffekten af den slags programmer, må være klar over, at den slags programmer er overordentlig vigtige for også at fremme f.eks. arbejdsmobiliteten inden for Europa. Det begynder jo hos de unge, og hvis man er vant til at lære i et andet land, så kan man også nemmere acceptere at arbejde i et andet land. Inden for disse programmer udvikles der også ofte udmærkede projekter med henblik på at fremme den slags.
Jeg vil nævne nogle små punkter, hvorom jeg siger, at jeg hellere ville have haft, at det var anderledes. Der må komme særskilte aftaler for Malta og Tyrkiet. Jeg må konstatere, at Kommissionen stadig ikke kommer med forslag, heller ikke med henblik på det særskilte møde for at garantere adgangen for disse lande. Netop når vi vil give demokratiet i den slags lande en ekstra chance, her taler jeg navnlig om Tyrkiet, burde vi fremkomme med disse forslag. De er nu trukket i langdrag i tre-fire år.
Desuden vil jeg gerne henlede opmærksomheden på informationssamfundet med henblik på samarbejde med lande som Japan og USA. Det er overordentlig vigtigt, at unge også på grundlag af disse programmer kan blive udvekslet internationalt. Et spørgsmål, som nævnes i forslagene, men som endnu ikke er udarbejdet særlig udførligt. Jeg vil gerne bede kommissæren om at lægge ekstra vægt herpå.

Elchlepp
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke Kommissionen som helhed for forslaget til en nødvendig videreførelse af Sokrates-programmet. Jeg er enig i de mål, der her er blevet nævnt, koncentrering af og kontinuitet i støtteforanstaltningerne og imødekommenhed over for borgerne. I gennemførelsen kunne jeg ganske vist have ønsket en endnu mere effektiv koncentrering om områder med en ægte europæisk merværdi. Men principielt: Sokrates og de øvrige ungdomsprogrammer er i mellemtiden blevet en uundværlig bestanddel af den europæiske uddannelsespolitik, men desværre tillige, det bliver jeg nødt til at sige, en bekvem undskyldning for medlemsstater til ikke selv at gøre endnu mere for en europæisering af deres skoler, højere læreanstalter og uddannelsesinstitutioner.
Det ville derfor være mere end konsekvent, hvis Parlament og Råd kunne forhandle sig frem til en langt bedre finansiering af programmet. De to milliarder, udvalget kræver, er det absolutte minimum for vores gruppe. De 1, 4 milliarder, Kommissionen har foreslået for fem år, er ikke en reel forhøjelse, når man tager de seneste udgifter, ekstraudgifterne til egentlig uddannelse af voksne, som nu er med, og den merbelastning, som åbningen af Central- og Østeuropa betyder, i betragtning. Og da slet ikke, når man som Socialdemokraterne vil korrigere disse programmers skæve sociale position. De knappe finansielle midler til Sokrates og andre ungdomsprogrammer står på ingen måde i et rimeligt forhold til skønmaleriet om nødvendigheden af, at de unge i Europa får større muligheder for at mødes og indførelsen af et ægte europæisk uddannelsesområde. Det kan da ikke være rigtigt, det er man desværre nødt til altid at gøre tydeligt opmærksom på, at der årligt står færre midler til rådighed for ungdomsudveksling i EU, end der i forbindelse med landbrugsstøtten bruges på dyrkning af ærter, bønner og lupiner.
Det glemmes imidlertid også, at Sokrates ud over integrationsaspektet tillige yder et fortrinligt, effektivt bidrag til beskæftigelsen. Alle unge bør derfor i løbet af deres uddannelse have en chance for at indhøste erfaring i udlandet og uddybe deres kendskab til fremmedsprog. Det drejer sig her om lige muligheder. I stedet for de 2 % studerende, der i dag deltager i Erasmus, burde det ud fra vores forventninger derfor snarere være 10 %. Det samme skal gælde for unge under erhvervsuddannelse, af dem deltager i dag ikke engang 1 % i udvekslingsforanstaltninger inden for EU. Min gruppe krævede derfor fra starten en bedre finansiering af programmet, fordi de enkelte stipendier er alt for små. I forbindelse med Erasmus udbetales der f.eks. kun ECU 70 i gennemsnit. Det er bestemt ikke noget, der ansporer unge fra socialt dårligt stillede familier til at tilbringe et semester af studietiden i udlandet. Men de, der i forvejen har råd til det, tager lige det beløb med.
På ét punkt ønsker vi, at programmet suppleres. Jeg anmoder om Deres støtte dertil. Vi vil gerne til Comenius føje en ny finansieringsmulighed med henblik på støtte til lærere i form af tidsmæssig begrænset anvendelse af unge arbejdsløse lærere i et naboland. Det tjener til at europæisere undervisningen og leder unge arbejdsløse pædagoger ind i erhvervslivet.

Mann, Thomas
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, med Leonardo II er det vores hensigt ikke kun at supplere medlemsstaternes initiativer på europæisk plan, hvad angår erhvervsuddannelse, men at fremme dem. Vi vil bygge videre på et videnorienteret Europa og et Europa med innovation og forskning, udvikling og uddannelse. Det er yderst påkrævet i betragtning af den udfordring, der ligger i globaliseringen. Men om, fru kommissær, de fastsatte midler på ECU 1 milliard til årene 2000 til 2004 er nok, er højst tvivlsomt på baggrund af udvidelsesstrategien. Derfor kræver vi en budgetprocedure, hvor de finansielle midler hvert år fastsættes på ny, og vi kræver en udvidelse af Leonardo-programmet frem til 2006 med et tilsvarende større finansvolumen. Med henblik på at opnå større effektivitet skal midlerne knyttes sammen med andre europæiske foranstaltninger. De nye strukturfonde, fællesskabsinitiativer, uddannelsesprogrammet Sokrates og ungdomsprogrammet, en reduktion af programmålene fra 19 til 3 og af foranstaltningerne fra 23 til 6 er mere end en numerisk korrektur - den skaber forudsætningen for endnu højere effektivitet.
En god erhvervsmæssig grunduddannelse skal omfatte kundskaber i f.eks. omgangen med de nye informations- og kommunikationsteknologier. Gruppearbejde i praksis, gruppedynamiske indlæringsprocesser og stor kompetence i at løse problemer er de fornødne kvalifikationer i fremtidens job. De unge skal have forbedret adgangen til erhvervslivet fra grunduddannelsen. Alle aldersklasser skal have adgang til videreuddannelse på et højere niveau i overensstemmelse med vores plan om life long learning . Der er stadig en tendens til, at de erfaringer, der erhverves med årene, vurderes for lavt, ja, hyppigt nedvurderes, selvom mange unge kunne have gavn af dem. Der er mulighed for, at ældre arbejdstagere bliver ved med at være motiverede og i stand til at yde noget. Investeres der tilstrækkeligt og langsigtet i erhvervsuddannelsen, forbedres europæernes chancer for på den ene side at kunne konkurrere internationalt og for på den anden side at styrke den sociale sammenhæng uden, at den på nogen måde kommer i anden række.
Susan Waddington har på ny udarbejdet en fortrinlig betænkning og integreret næsten alle ændringsforslag fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe. Derfor nærer jeg det håb, at hun også vil overtage vores seneste ændringsforslag, hvori vi fremhæver Leonardos betydning for den erhvervsmæssige efter- og videreuddannelse. Vi er enige om, at erhversuddannelsesordningerne skal satse på, at folk reintegreres på arbejdsmarkedet, og på at de, der ingen uddannelse har eller hvis uddannelse ikke længere er tidssvarende, integreres erhvervsmæssigt. Leonardo bygger på artikel 127, samarbejdsproceduren, Sokrates på artikel 126, proceduren med fælles beslutningstagning. Her mangler der balance. Leonardo for erhversuddannelsen og Sokrates for den almene uddannelse skal have samme rang!
Vores største potentiale er og bliver humanressourcerne, som skal fremmes vedvarende og dermed tillige i erhvervsmæssig henseende. Gid det med Leonardo II må lykkes at videreudvikle fleksibiliteten og individets personlige udfoldelse i det 21. århundrede.

Frischenschlager
Hr. formand, mine damer og herrer, at skolegang og uddannelse har noget at gøre med økonomisk konkurrence og fremadstræben, er almindelig kendt. For os europæere skal det imidlertid tilføjes, at hvis enheden skal realiseres, bliver vi nødt til også at stræbe efter, at ungdommen får en chance for at opleve Europa. Det er den vigtigste politiske opgave i forbindelse med det europæiske uddannelsesarbejde. Jeg vil ikke fuldt ud tilslutte mig den evige jamren over, at der ikke er penge nok, men én ting er klar, ordet skønmaleri er faldet. Der er ikke én regeringskonference, hvor det ikke hedder, at der skal bruges flere penge til uddannelse og forskning. Kendsgerningerne ser ofte helt anderledes ud. Jeg mener, at vi virkelig skal få regeringscheferne til at sørge for, at deres finansministre ryster op med lidt mere. Hvorfor? Fordi uddannelsesarbejdet skal udvides og intensiveres.
I mit hjemland, Østrig, kunne der f.eks. i en periode på tre år konstateres en meget intensiv opadgående udvikling i retning af internationalisering blandt de studerende; i mellemtiden er den dalet noget. Det skal vi modvirke. Det er meget vigtigt, at vi stiller flere ressourcer til rådighed for at få ansøgerlandene med i denne proces. Helt uundværlig er naturligvis intensiveringen af sprogundervisningen. Her er hver eneste ecu virkelig en god investering i den politiske og økonomiske stabilitets fremtid i EU-medlemslandene. Men der er også helt konkrete praktiske problemer. Jeg hører igen og igen, at informationen i de nationale kontorer af og til giver anledning til klager, og at det tillige ofte forholder sig sådan, at informationen på universiteterne i Europa endnu ikke rigtig fungerer. Fru kommissær, det er et spørgsmål, om de er forbundet med hinanden og virkelig ajour med informationerne, så de kan videregive de korrekte oplysninger.
Det er også af betydning, at der udestår et par problemer af praktisk art. Jeg nævner blot problemerne med den sociale sikring, navnlig hvad angår sygesikringen. Også boligproblemet er igen og igen og logisk nok et helt konkret praktisk problem. Måske kan man komme lidt videre ved på europæisk initiativ at indføre en fælles infrastruktur specielt for boligområdet.
Uddannelse er en europæisk opgave. Europa er et uddannelsesfællesskab. Det er en selvfølge. Lad os handle derefter, lad os stille rimelige ressourcer til rådighed for uddannelse. Det er en god investering!

Wolf
Hr. formand, en god erhvervsuddannelse er lig med forebyggelse af arbejdsløshed, det ved vi. Den skaber ikke i sig selv arbejdspladser, men den er central i den aktuelle situation med massearbejdsløshed netop blandt de unge. Europæiske programmer kan ikke erstatte medlemsstaterne, der selv skal gøre deres hjemmearbejde. Det drejer sig om virkelig at gøre merværdiens europæiske dimension gældende i forbindelse med den europæiske beskæftigelsespolitik, der blev indledt på topmødet i Luxembourg, med henblik på vejen hen imod et samfund baseret på viden, som netop takket være den europæiske mangfoldighed kan lære af samarbejdet, og med henblik på at få lukket op for den skatkiste af erfaringer fra hele Europa, vi har. I disse programmer har vi brug for at få ryddet op i bureaukratiet. Vi har ikke brug for en renationalisering.
Målet skal være, at 1 % af EU's budget virkelig anvendes til erhvervsuddannelse, for det er en investering i fremtiden og ikke blot en udgift til forbrug. Da vi tilhører Gruppen De Grønne har vi på punkterne den anden uddannelse, følgeforskning og åbning af det tredje system fået ændringsforslag med i fru Waddingtons særdeles fortræffelige betænkning. Jeg vil gerne fremsætte og bliver nødt til at fremsætte en bemærkning, inden jeg slutter. Over de gode programmer, vi drøfter i dag, hviler der, fru Cresson, en skygge. Bring Deres eget hus i orden, så at Deres efterfølger virkelig kan gennemføre det forbedrede Leonardo-program for fuld kraft, og jeg vil gerne tilslutte mig fru Waddingtons appel til hr. Santer om i den sammenhæng at støtte Dem helt og fuldt.

Maes
Hr. formand, de udmærkede betænkninger, som vi har hørt om i dag, vil jeg ikke kommentere alle sammen på grund af tidnød, og også fordi jeg vil fokusere ekstra på ungdomsprogrammerne.
Jeg er på vores gruppes vegne fuldstændig enig i de forslag, som ordføreren fremsætter. Det ville være godt, hvis der kommer flere midler, men det er frem for alt nødvendigt, at disse midler anvendes på en mere afbalanceret måde. Det har chokeret mig, fru kommissær, at måtte høre, at der blev givet så mange penge til frivilligt arbejde inden for rammerne af verdensmesterskabet i fodbold i Frankrig. Jeg spørger mig selv, om dette er den rette anvendelse af sådanne penge, og om det frivillige arbejde i første række skal sigte mod sådanne reklameaktiviteter, som til syvende og sidst har at gøre med en organisation, som udtrykkeligt er oprettet med sigte på fortjeneste.
Jeg vil fremhæve betydningen af ungdomsprogrammerne for en større udvikling af det europæiske samfundsborgerskab. De fleste af os er opvokset i en atmosfære af optimisme med hensyn til Europa. Det er ikke nødvendigvis tilfældet for de unge af i dag. Vi må kunne vække de unges interesse for det europæiske projekt på en ny måde. Dette vil ske ved, at unge har kontakt med andre europæiske unge på tværs af landegrænserne og på trods af sprogforskelle og kulturforskelle. Derfor er det vigtigt, at de aktører, som på dette område kan samarbejde med os, opmuntres til at fortsætte deres bestræbelser: kommuner og organisationer. Men vi må ligeledes lægge vægt på de unge, som ikke er involveret i faste organisationsskemaer, og som også kommuner og organisationer meget vanskeligt kan nå.
Jeg forstår de mange kolleger, som her opfordrer til erhvervsuddannelse. Det har jeg al mulig forståelse for. Men praksis med hensyn til udveksling viser jo, at unge under erhvervsuddannelse har mange flere problemer end studerende, der udveksles, alene af den grund, at sprogproblemet ved udveksling af studerende i meget mindre grad er et problem end for de unge, som er under erhvervsuddannelse. Derfor opfordrer jeg ligesom ordføreren til et bredt ungdomsprogram, som absolut tager hensyn til den almene kulturelle dimension, således at der skabes et godt grundlag for europæisk samfundsborgerskab og europæisk begejstring.

Seillier
Hr. formand, hvem ville ikke glæde sig over den indsats, der gøres i Kommissionens nye forslag for at undgå, at programmerne overlapper hinanden, for at skabe en større sammenhæng mellem programmerne, for at fastlægge flere mere præcise målsætninger og for at forbedre evalueringen i marken samt over indsatsen for at overholde subsidiaritetsprincippet, det vil sige kun at foreslå fællesskabsaktionen som en reel merværdi til det, vi foretager os i vores forskellige lande?
Selv glæder jeg mig også over, at programmerne Leonardo og Sokrates bliver udvidet til ligeledes at omfatte voksne og ikke kun unge. For det første er sondringen mellem unge og voksne nemlig skønsmæssig, og for det andet er uddannelse hele livet igennem som bekendt af afgørende vigtighed. Med hensyn til programmet for ungdomsanliggender må jeg indrømme, at fordelingen - som jeg ved kritiseres stærkt af mange af mine kolleger - mellem midlerne til Den Europæiske Volontørtjeneste og til programmet Ungdom for Europa ikke er særlig let at fastlægge, da der er argumenter, som trækker i begge retninger. Er det fordelagtigt med et kort ophold for de unge i et fremmed land, selvom antallet af disse unge er meget større, og selvom kontakten er mere overfladisk? Det kan man naturligvis spørge sig selv om. Det er dyrere med et meget længere ophold og en længere erfaring, som f.eks. ved volontørtjenesten, men på den anden side er virkningen større, og det er således svært at afgøre. Jeg tror dog, at det er ønskeligt med en balance.
Men bortset fra disse næsten detaljerede - jeg havde nær sagt manipulerede - spørgsmål, så spørger jeg grundlæggende mig selv om filosofien bag disse programmer. Selvom vi undertiden har nogle meget forskellige opfattelser af, hvordan den europæiske konstruktion og vores landes fælles europæiske skæbne skal se ud, kære kolleger - og det ved min gruppe bedre end nogen anden - så har vi alligevel brug for sammen at gøre os nogle flere overvejelser, så vi når frem til et fælles grundlag med henblik på at forbedre filosofien bag ungdomsprogrammerne.
De vil ikke blive overrasket over, at jeg personligt kritiserer udtrykket »fremme af det europæiske borgerskab«, som er alle vegne, men som ikke er defineret. Til gengæld er jeg overbevist om en ting, som jeg har kæmpet for, lige siden jeg var 18 år - første gang jeg kom til Bruxelles og Strasbourg var nemlig fordi, jeg beskæftigede mig med en avis på mit gymnasium, og fordi vi havde et europæisk møde i den forbindelse - og det er, at der i den europæiske kultur skal lægges vægt på almen dannelse, som er et så nødvendigt grundlag for den tekniske uddannelse, for erhvervsuddannelsen og for vores udvekslingers succes. Dette punkt er efter min mening uundværligt for reelt at kunne forbedre ungdomsprogrammerne.

Evans
Hr. formand, i sine indledende bemærkninger sagde fru Pack, at vi ikke blot skal forsøge at forene stater, men også mennesker. Det er altafgørende, når vi udvider Den Europæiske Union. Nu er der behov for en reel indsats i stedet for fine ord. Andre har talt om budgettet for dette program, og jeg har blot en enkelt kommentar hertil. Hvis vi brugte lige så mange penge på studerende og lærere, som vi bruger på velhavende landbrugere, så ville Fællesskabets penge gøre mere gavn. Jeg håber, at vi fremover bevæger os i den retning.
Jeg vil gerne fremsætte tre klare synspunkter. Det første drejer sig om anerkendelse af kvalifikationer. Der skal gøres en langt større indsats for at få Fællesskabets skoler, læreanstalter, og uddannelsesinstitutioner til at overholde vores regler og følge vores målsætninger. I øjeblikket er der alt for mange, der ikke er villige til at acceptere færdighederne hos kolleger fra andre lande på lige fod med deres egne færdigheder. Det er ikke gunstigt.
For det andet er det altafgørende, at Europas befolkninger lærer sprog. Det er vigtigt, at vi anerkender andre sprog, specielt minoriteternes sprog. Det er ekstra vigtigt i forbindelse med udvidelsen af Unionen. Vi må f.eks. acceptere ansøgerlandenes ret til at bruge deres egne sprog. Vi skal i lige så høj grad tilskynde vesteuropæiske studerende til at lære polsk eller tjekkisk som engelsk eller tysk.
Endelig skal vi sørge for, at penge fra Sokrates og andre programmer ikke i al for høj grad går i lommerne på dem, der allerede har nok. Vi må sikre, at pengene fra Sokrates, Leonardo og Ungdom for Europa går til mindrebemidlede studerende, studerende blandt de etniske minoriteter og dårligt stillede personer. I øjeblikket går alt for mange penge til middelklassen og velhavende områder på grund af bureaukrati og ansøgningsprocedurer.
Jeg glæder mig meget over disse programmer, og jeg håber, at Kommissionen vil gøre mere for at sikre, at flere europæere får en uddannelse.

Günther
Hr. formand, fru kommissær, de ungdomsprogrammer, vi drøfter her, har ret beset allerede længe været højt placeret på Den Europæiske Unions dagsorden, og det vil de nok fortsat være et stykke tid endnu. Trods borgernes uhæmmede rejselyst foretrækker stadig flere unge at lære andre lande at kende gennem projekter i praksis eller ved at tilbringe en del af deres uddannelsestid på uddannelsesinstitutioner i andre lande. Når talen falder på denne indsats, vil jeg imidlertid gerne bryde en lanse for dem, som måske ikke lige hører til i den persongruppe, hr. Evans netop omtalte, for det er også magtpåliggende for os, at vi i fremtiden har et lederpotentiale med europæisk udsyn, ledere, som så kan være med til at påtage sig ansvaret for de øvrige. Det er imidlertid forudsætningerne på det sproglige område, som efter min mening absolut bør indtage førstepladsen.
I mine øjne kommer inddragelsen af medlemsstaterne måske lidt til kort i det foreliggende forslag. Det nævnes i betragtning 13 a. Vi er nødt til, nu som før, at kræve, at medlemsstaterne påtager sig et medansvar, for så bliver det måske også nemmere for os at komme igennem med kravet vedrørende den finansielle ramme. Ved siden af det positive billede, vi har af programmernes udvikling, er netop dette punkt 2, finansieringens omfang, jo særlig vigtigt, for omregner man det, således som fru Pack var inde på i sit indlæg, når vi måske frem til EUR 3 pr. ungt menneske i disse programmer. I sammenligning hermed stilles der langt flere midler til rådighed på andre områder - jeg vil ikke nu som andre absolut tage landbruget som eksempel - man kan også nævne Meda-programmet eller andre programmer.
Som næstformand for Malta-delegationen vil jeg imidlertid også gerne give udtryk for min forundring over, at der endnu ikke har været overvejelser fremme om at inddrage Malta mere i disse programmer. Det derværende universitet forbereder sig på det, de unge venter på det, og man kan da ikke gøre dem til gidsler for en toårig regering, som ved en tidligere lejlighed lagde programmerne på is.

Kerr
Hr. formand, jeg hilser Leonardo II-programmet velkomment, specielt den betænkning, som fru Waddington forelagde her til morgen, der som sædvanlig er fremragende. Jeg må sige, at fru Waddington er et af de få medlemmer, der faktisk selv skriver de fleste af sine betænkninger og udarbejder egne ændringsforslag i modsætning til mange andre medlemmer, herunder undertegnede. Hun er derfor en højt respekteret ekspert på dette område. Beklageligvis bringes hun i en situation, hvor hun muligvis ikke kan vende tilbage til Europa-Parlamentet næste år. Det nye Labour-parti respekterer hende tydeligvis ikke lige så meget som medlemmerne af Europa-Parlamentet. Det glæder mig i øvrigt at høre, at Overhuset muligvis vil ændre på systemet.
Leonardo II-programmet er meget vigtigt, ikke mindst fordi det bør få en central position i Den Europæiske Unions strategi for arbejdsløshedsbekæmpelse, almen uddannelse og erhvervsuddannelse. Hvis EU's arbejdsstyrke skal gøres mere effektiv og beskæftigelsesegnet, er specielt erhvervsuddannelse nøglen til strategien for fuld beskæftigelse, der nu skal være i centrum for EU's strategi. Det er specielt tilfældet efter at den rød/grønne storsejr i Tyskland har rykket Europa mod venstre og efterladt hr. Blair som den sidste reaktionære højrestyrke i Europa.
For pokker! Hr. formand, kan De ikke beskytte mig mod disse medlemmers utidige indblanding?
Aktionerne i Leonardo er meget vigtige. Der er imidlertid store problemer med tilsynet og evalueringen i forbindelse med Leonardo I, og jeg håber, at fru Cresson vil forholde sig til de stillede spørgsmål. Det har hun endnu ikke gjort. Jeg håber også, at Kommissionens formand, Jacques Santer, vil forholde sig til de spørgsmål, der er stillet til ham og se alvorligt på de vigtige spørgsmål vedrørende administrationen og budgettet for Leonardo I og sørge for en bedre forvaltning af Leonardo II-programmet.

Raschhofer
Hr. formand, mine damer og herrer, ved hjælp af drøftelsen i plenum af Sokrates og Leonardo kan der meget anskueligt gøres status over og især foretages en sammenligning af de resultater, der er opnået indtil i dag. På siden med aktiver opføres Sokrates-programmet, der er orienteret i almendannende retning. 500.000 studerende, 30.000 sproglærere og mange unge, som med succes har gjort brug af dette program, tegner et entydigt positivt billede. På baggrund af denne udmærkede vurdering er det kun logisk, at yderligere finansielle midler er velbegrundede. På siden med passiver, og det siger jeg helt bevidst, er aktionerne med henblik på faglig uddannelse samlet under programtitlen Leonardo. Jeg siger på siden med passiver, ikke fordi jeg f.eks. principielt anser Leonardo for dårlig eller udformningen og idéen for mindre god, men fordi det i praksis viser sig, at der er komplekse vanskeligheder i forvaltningen.
Svaret på spørgsmålet, hvorfor der foreligger en forskellig vurdering af programmerne, er ganske enkelt: Dér, hvor det drejer sig om den faglige uddannelse, det vil sige om praksis, støder programmer, der er ude af trit med praksis, hurtigt mod deres grænser, og for de mennesker, der deltager i programmerne, ligger den målelige merværdi i, om de kan gøre brug af deres praktiske færdigheder og erfaring. Jeg mener, det er nødvendigt at korrigere her for fremtiden.

Hawlicek
Hr. formand, i dag er der allerede sagt meget vigtigt og rigtigt om betydningen af uddannelsesprogrammerne. Jeg vil navnlig fremhæve, at det er væsentligt generelt at gøre adgangen til uddannelsesprogrammerne nemmere og bredere, især for ungdommen fra landene i Øst- og Centraleuropa, men også for de socialt dårligt stillede lag, der står fremmede over for uddannelse. Uddannelses- og ungdomsprogrammerne udviser en entydig europæisk merværdi, en multiplikatoreffekt. Samtidig forbereder de ungdommen på at være mobile og på et videnorienteret Europa. Leonardo da Vinci-programmet åbner mulighed for at udvikle en europæisk faglig viden inden for erhvervsuddannelsen og for at øge mobiliteten. Sokrates-programmet, som har åbnet mulighed for en første succesrig fase af et europæisk samarbejde på områderne højere uddannelse, skoleuddannelse og sprogundervisning, udvides nu til også at omfatte voksenundervisning og personer uden afsluttende prøve.
Det er endvidere meget vigtigt, at vi når frem til, at alle unge i Europa er i besiddelse af en generel basisviden. Derfor anser jeg i lighed med dem, der har haft ordet før mig - navnlig fru Pack - kravet fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om, at midlerne til Sokrates-programmet øges fra ECU 1, 4 milliarder til ECU 2 milliarder, for det vigtigste. Lige så vigtig er forøgelsen af antallet af unge til ungdomsprogrammet fra 600 til 800, hvis der virkelig her, som Kommissionen ønsker, skal ske en fordobling af antallet af de unge, der nyder godt af programmet. Det er absolut nødvendigt med henblik på en forenkling af strukturerne og en forbedring af kommunikationen. Jeg takker mine kolleger, navnlig fru Waddington og fru Pack, fordi de udarbejdede udtalelserne så hurtigt, at der sandsynligvis allerede under det østrigske formandskab kan foreligge en første fælles holdning.
Det har glædet mig, at der på det uformelle ministermøde i Baden allerede i vidt omfang var enighed om at forøge midlerne og tillige om, at fremgangsmåden i forbindelse med gennemførelsen af uddannelseprogrammerne skal være mindre bureaukratisk, mere gennemskuelig og mere decentral, så et samarbejde her mellem Parlament, Råd og Kommission - forhåbentlig - bliver frugtbart for uddannelsen i Europa.

Baldi
Hr. formand, ærede kolleger, jeg vil gerne gentage de lykønskninger til fru Pack, som jeg allerede fremsatte sidste år her i Parlamentet. Denne anden fase af Sokrates, Fællesskabets handlingsprogram for almen uddannelse, tager sigte på at forsøge at løse to af de vigtigste problemer, vi stødte på under den første fase, nemlig de finansielle midlers utilstrækkelighed og informations- og koordineringsvanskelighederne mellem medlemsstaterne, Kommissionen og borgerne. Det er derfor vigtigt at øge finansieringsrammen for perioden 2000-2004 ved at sætte denne op til ECU 2 milliarder og samtidig forenkle både administrationen og ansøgningsprocedurerne. Det er fundamentalt at forfølge programmets målsætning om at fremme kvaliteten af den almene uddannelse ved at styrke samarbejdet, øge mobiliteten og fremme den europæiske dimension inden for alle uddannelsesområder.
Sokrates er en milepæl i den politik, der har til formål at skabe en Union, som er nærmere borgerne, og Sokrates er også et afgørende bidrag til den gradvise opbygning af et europæisk samarbejdsområde inden for uddannelse. Desuden er udvekslingen af information og erfaringer gennem uddannelsesspørgsmål af fælles interesse vigtig med henblik på at sikre alle de samarbejdsaktiviteter, der er planlagt i forbindelse med de forskellige aktioner. I denne sammenhæng drejer det sig navnlig om ORTELIUS, der er den database for højere uddannelse i Unionens femten medlemsstater, som GD XXII og Ministerrådet har ønsket siden 1993, eftersom det er den eneste database i verden, som med én enkelt søgning og ved hjælp af en krydssøgning giver mulighed for en samlet hentning af informationer om forskellige uddannelsesforhold, og som således samler den information, der er spredt på Nettet.
Endelig vil jeg gerne takke hr. De Coene, som understregede, at det er nødvendigt at skabe en bedre balance mellem Den Europæiske Volontørtjeneste og de andre aktioner, idet man samordner og integrerer disse samt fjerner deres opdelte karakter. Programmet for ungdomsanliggender, der integrerer Ungdom for Europa og Den Europæiske Volontørtjeneste, kan spille en afgørende rolle med hensyn til løsningen af problemerne i forbindelse med individualisme, nationalisme, usikkerhed og mistillid til andre.

Vecchi
Hr. formand, med den nye fase i de tre fællesskabsprogrammer for almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender har vi en vigtig mulighed for på europæisk plan at investere i udviklingen af de menneskelige ressourcer og navnlig i de unge generationer. Vi ved godt, at disse programmer ikke må erstatte de særlige nationale politikker, som tværtimod skal styrkes, men de skal blive et vigtigt holdepunkt både med hensyn til udviklingen af den tværnationale dimension i aktionerne for de menneskelige ressourcer og med hensyn til fortsættelsen af reformprocesserne, navnlig inden for uddannelsessystemerne i alle medlemsstaterne.
Hvad angår programmet for ungdomsanliggender, så regnes der i Kommissionens forslag - sådan som det bliver ændret af Parlamentet - med en stor udvikling i de muligheder, der både tilbydes de unge individuelt og de unge i foreninger. Udvekslinger på tværs af landene, uformel undervisning, frivilligt arbejde og støtte til kreativiteten hos de unge er trumfkortene i et program, som faktisk kan udgøre en vigtig mulighed for individuel og kollektiv udvikling hos de unge generationer på vores kontinent.
Særligt Den Europæiske Volontørtjeneste, som man allerede har fået positive erfaringer med i løbet af de sidste par år, kommer til at blive en af søjlerne i Fællesskabets politikker for at fremme det europæiske borgerskab og for at stadfæste praksisen med uformel undervisning. Som helhed anmoder vi dog om, at de tre programmer bliver finansieret tilstrækkeligt, så de midler, vi har til rådighed, svarer til nødvendighederne. Det er desuden vigtigt, at Parlamentet understreger nødvendigheden af at forenkle og afbureaukratisere administrationen af programmerne, så man i alle situationer sikrer de unges, foreningernes og læreanstalternes adgang til disse programmer. Det er således kun ved at lægge vægt på de unges og uddannelsesområdets energi og intelligens, at vi vil kunne skabe det retfærdige, demokratiske og effektive Europa, som det er umagen værd at arbejde for.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, udvekslingsprogrammerne for studerende og forskere i Den Europæiske Union er en af de mest vigtige fællesskabspolitikker, som henvender sig direkte til borgerne, og som fremmer den frie bevægelighed. Betydningen af udvekslingsprogrammerne kan ikke undervurderes f.eks. i forhold til Unionens udvidelsesprocesser eller lighedsmålsætninger for eksaminer. Jeg mener, at det er vigtigt, at hæve finansieringen af Unionens udvekslingsprogrammer til et højere niveau, end det er tilfældet i dag. Det er positivt, at Kommissionen erkender behovet for en øget finansiering i sin meddelelse om et kundskabernes Europa. I særdeleshed ligger de østeuropæiske landes deltagelse i udvekslingsprogrammerne ekstra tryk på finansieringsrammerne. Risikoen er, at de nuværende unionsborgere skal tage til takke med en meget mindre finansieringsdel end den eksisterende, når EU's ansøgerlande tager størstedelen.
Det er primært vigtigt, at de unges deltagelse i forberedelsen af programmerne bliver sikret. Kommissionen bør således sørge for, at de deltagende unge bliver hørt i disse arbejdsgrupper, hvor der tages beslutninger om spørgsmål i relation til indholdet og udformningen af programmerne. På den måde kan det sikres, at også de fremtidige programmer bevarer deres succes. Til sidst siger jeg tak til ordførerne for et prisværdigt arbejde.

Morgan
Hr. formand, det er første gang, at disse tre programmer er samlet på denne måde for at skabe et kundskabernes Europa. Jeg håber, at det vil give større fleksibilitet mellem programmerne Ungdom for Europa, Sokrates og Leonardo. Et af problemerne har tidligere været manglende fleksibilitet. Vi har forsøgt at lette udvekslingen mellem programmerne ved at skabe sammenhæng i budgettet, så vi kan skabe bedre forbindelser.
Det er tre af de mest vellykkede programmer i Den Europæiske Union, men det er vigtigt for os at analysere, hvem der har haft gavn af programmerne, hvem der har deltaget i dem. Jeg vil specielt fokusere på ét aspekt af ét af programmerne: Erasmus-programmet under Sokrates-programmet. Det handler om udveksling af studerende. Unionen har hjulpet tusindvis af unge med at få erfaringer fra studier i udlandet. Oprindeligt regnede man med, at der kunne bevilges ca. ECU 5.000 pr. person. I virkeligheden har der kun været ECU 70 pr. person. Det er helt til grin. Ingen kan leve for ECU 70. Så forældrene har været nødt til at spæde til, og vi er uforvarende kommet til at skabe et program for eliten. Det vigtigste ændringsforslag i Sokrates-betænkningen drejer sig om vigtigheden af at udvælge studerende både på baggrund af ansøgernes økonomiske behov og deres meriter. Vi ønsker ikke kun at give rige studerende adgang til programmet.
Det vil ikke sige, at andre ikke kan deltage. Vi ønsker deltagelse af op til 10 % af de studerende i EU, og de kan vinde prestige ved at være en del af dette program. Men pengene skal gives til dem, der har brug for dem. Vi har brug for flere penge. Det er det væsentlige. Vi vil kæmpe for at få ECU 2 milliarder, og kampen begynder nu.

Gröner
Hr. formand, fru kommissær, »hvor finder De den europæiske ånd?« spurgte nogle unge mig om i Parlamentet i denne uge. Med de nye uddannelses- og ungdomsprogrammer giver vi svaret, sagde jeg, og med Sokrates, Leonardo og ungdomsprogrammet yder vi med volontørtjenesten et meget vigtigt bidrag til den europæiske ånds synergetiske effekt. En god tilknytning til strukturfondene og til Hughes-proceduren er nødvendig, og vores mål er at integrere ungdommen i de europæiske samfund, at bekæmpe den uacceptabelt høje ungdomsarbejdsløshed, at nå frem til kulturforståelse i Unionen, at opdrage til tolerance og solidaritet, at sørge for lige muligheder til piger og drenge samt at bekæmpe racisme og fremmedhad. Det er målsætningen. Europas ungdom skal gøres klar. Den er morgendagens bærende kraft, og derfor er den kapital, vi investerer i den, den bedste kapital, den bedste økonomiske investering i fremtiden. Det er her, der tænkes i forkerte baner, for vi skal nemlig bruge flere penge på kultur- og uddannelsesprogrammer. Så længe dyrkningen af oliven i Unionen er vigtigere for os end ungdommen, går vi i den forkerte retning. Her skal tænkeprocessen og ændringen sætte ind.

Perry
Hr. formand, hvis Fællesskabet skal opfylde de unges behov, skal man vide, hvad disse behov er. En ung britisk studerende gav udtryk for disse behov, da han fortalte mig følgende: »Vi har alle hørt om de tre u'er - uddannelse, uddannelse, uddannelse. Men jeg tror, at de unge i virkeligheden ønsker fire ting: uddannelse, beskæftigelse, miljø og Fællesskabet«. Jeg synes, at han rammer plet. De første tre ønsker er indlysende. I mit land er Fællesskabet derimod ofte et mindre indlysende valg. Jeg vil hævde, at Fællesskabet primært har betydning for unge, fordi det spiller en vigtig rolle for at sikre kvaliteten af de første tre ønsker - uddannelse, beskæftigelse og miljø - samtidig med at det skaber muligheder på det indre marked.
Alene i Storbritannien er der ca. 200.000 unge, der nyder direkte godt af EU-initiativerne i de kommende fem år. Men efterspørgslen efter pladser er stadig langt større end udbuddet. Der er brug for andre organisationer i medlemsstaterne til at tage over, hvor EU har vist vejen. Jeg vil nævne en velgørende institution ved navn Trident Transnational, som jeg er medlem af. Denne institution skaffer arbejdsophold og erhvervsuddannelser til 150.000 studerende årligt. Det er kun en tredjedel af de ca. 500.000 unge, der enten kommer til eller fra Det Forenede Kongerige i forbindelse med udvekslingsordninger. EU skal ikke føle sig forpligtet til at gøre alt dette alene, men den bør tilskynde andre til at deltage i det arbejde, vi tror på.
Hvis det indre marked skal være funktionelt, og det skal være muligt at arbejde overalt i Europa, så bør et studie- eller arbejdsophold i et andet EU-land ikke blot give mulighed for at opleve et andet land, men også føre til en opkvalificering af vedkommende.

De Esteban Martin
Hr. formand, jeg vil også lykønske de tre ordførere med de betænkninger, som vi i dag diskuterer her i salen. Jeg mener, at vi i Parlamentet skal være bevidste om, at ungdommen er og skal være en af de vigtigste målgrupper for Europa, for de repræsenterer Unionens nutid og fremtid.
Vi har nu - og det skal vi glæde os over - nogle forslag, der er en virkelig omlægning af fællesskabsprogrammerne inden for undervisning, uddannelse og ungdomsanliggender for perioden 2000-2004. Jeg mener, at vi - i betragtning af den store erfaring, der er samlet på disse områder - skal drage nytte af det udgangspunkt og de nyskabelser, som dette nye program for ungdomsanliggender repræsenterer. I Kulturudvalget har vi haft til hensigt at udarbejde en betænkning, der inddrager de unges bekymringer og tager hensyn til deres ønsker. Vi har især stræbt efter at give dem mulighed for at rejse ud for at lære andres sprog og tænke i større perspektiv, og vi har lagt særlig vægt på de nye teknologier.
At tage del i opbygningen af Europa er først og fremmest at hente informationer for derefter at kunne gå i gang med arbejdet og udnytte de nye muligheder. Og det er, hvad der ønskes opnået i dette nye program for ungdomsanliggender.
Efter min mening, mine damer og herrer, åbner dette nye program for ungdomsanliggender endnu mere op for alle de unge i Europa. Det giver unge europæere med forskellig herkomst mulighed for at mødes og vurdere hinanden, samtidig med at de respekterer de kulturelle, sproglige og sociale forskelle, og det begunstiger noget, som vi søger at opnå i Den Europæiske Union: at skabe større tolerance mellem de unge i Europa. Programmet giver de unge mulighed for at få kendskab til foreningslivet og udvikle deres evne til at tage initiativer, hvilket vil være en vigtig uddannelsesparameter for den fremtidige økonomiske verden, som de skal indlemmes i. Og den mulighed det giver de unge, bør støttes af Parlamentet med dets fastlagte mål: at fremme solidariteten og sikre og udvide den fulde udøvelse af det europæiske statsborgerskab. Det giver også de unge mulighed for at få adgang til en række værdier, som giver et tilhørsforhold til et socialt og kulturelt samarbejdsområde.
Forslagets budgetmæssige rammer for disse programmer skyldes bl.a. Parlamentets holdning, og dermed har vi opnået, at programmets aktioner kan benyttes af dobbelt så mange unge som i de foregående versioner, det vil sige ca. 130.000 unge.
I Kulturudvalget har vi forsøgt at skabe budgetmæssig ligevægt mellem de forskellige aktioner, som programmet omfatter, ved at henholde os til gennemførte høringer, ledelsesstrukturer og ungdomsforeninger, som har givet udtryk for deres behov, og vi fremsætter således et ændringsforslag, som, vi mener, er mere realistisk.
Derfor mener jeg, at vi takket være et godt samarbejde mellem alle de politiske grupper og ordførerens gode ledelse har opnået at ændre Kommissionens tekst i positiv retning, og derfor beder Det Europæiske Folkepartis Gruppe om støtte til dette program.

Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, denne mødeperiode for Europa-Parlamentet markerer en meget vigtig etape med hensyn til vedtagelsen af beslutningerne om den nye generation af handlingsprogrammer inden for almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender. Først vil jeg gerne lykønske og takke Parlamentets ordførere - fru Pack for Sokrates-programmet, fru Waddington for Leonardo da Vinci og hr. De Coene for programmet for ungdomsanliggender - for deres engagement og kvaliteten af deres arbejde med henblik på at nå videre med drøftelserne inden for Parlamentet og på at fremlægge deres betænkninger under dette plenarmøde. Jeg vil ligeledes gerne takke ordførerne for udtalelserne fra de forskellige udvalg, navnlig fru Guinebertière, fru Boogerd-Quaak, hr. Virrankoski, hr. Papakyriazis og hr. Christodoulou. Takket være deres indsats kan De i dag, i løbet af samme mødeperiode, udtale Dem om betænkningerne om de tre programmer. Denne sammenhæng i tidsplanerne er efter min mening meget vigtig. Den bestyrker mig i mit ønske om via disse tre forslag at udvikle en integreret indfaldsvinkel, der bidrager til at skabe et kundskabernes Europa, som er tilgængelig for alle borgerne og navnlig for de unge.
Jeg vil ligeledes gerne fremhæve formandskabets meget positive holdning med henblik på at nå videre med arbejdet i Rådet og bedst muligt at sikre forbindelsen mellem de tre specialiserede arbejdsgrupper og med Parlamentet. Det samarbejde, der er opstået mellem institutionerne for at nå videre med forhandlingerne på de bedst mulige betingelser, er efter min mening eksemplarisk.
Kommissionen mener i den forbindelse, at størstedelen af de fremsatte ændringsforslag går i retning af en bedre fastlæggelse eller sågar en styrkelse af fællesskabsaktionen inden for almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender, og at de derfor kan godkendes. Vi godkender således helt eller delvist 33 ændringsforslag til Sokrates-programmet, 42 ændringsforslag til Leonardo-programmet og 36 ændringsforslag til programmet for ungdomsanliggender. Der er dog nogle vanskelige punkter, som jeg gerne vil komme med nogle yderligere bemærkninger til.
For det første mener jeg, at programmernes politiske synlighed bør give sig udslag i nogle korte og klare målsætninger. Vi har i vores forslag gjort en indsats for at samle målsætningerne og give dem et præcist indhold. Det er mit ønske, at man beholder et begrænset antal målsætninger for hvert program; målsætninger, som skal udgøre det budskab, Unionen giver de europæiske borgere for at forklare dem sine aktioner. Og jeg godkender de ændringsforslag, der går i denne retning.
Jeg vil i den henseende gerne fremhæve de fælles foranstaltningers vigtighed for de tre programmer. Disse foranstaltninger markerer programmernes bidrag til oprettelsen af et kundskabernes Europa og til udviklingen af et europæisk samarbejdsområde inden for uddannelse. De tre programmer skal ligeledes bidrage til at fjerne de juridiske eller administrative hindringer, der er i vejen for de unge eller uddannelsessøgendes tværnationale mobilitet, og jeg godkender de ændringsforslag, som styrker disse foranstaltninger.
Jeg mener, at det er vigtigt at øge samspillet med strukturfondene med henblik på at gå videre med de resultater, der opnås i forbindelse med programmerne, navnlig Sokrates og Leonardo, og overføre disse resultater til en større målestok. Jeg deler også til fulde Parlamentets bekymringer og er enig i de forslag, som Parlamentet har fremsat for at forbedre evalueringen af programmerne, både med hensyn til aktionerne på fællesskabsplan og med hensyn til deres indflydelse på moderniseringen af uddannelsessystemerne.
De ændringsforslag, vi ikke kan godkende, kan vi principielt ikke godkende af institutionelle årsager, som f.eks. reglerne for komitologi, betingelserne for høringen af Fællesskabets institutioner, den eksterne politik eller budgetreglerne.
Med hensyn til programmernes varighed har Kommissionen taget højde for de tidligere erfaringer og foreslået en varighed på fem år. Målet er at finde en rimelig balancegang mellem nødvendigheden af nogle programmer, der har en stabil tidsramme for at lette arbejdet, og så den forholdsregel, at målsætningerne og betingelserne for fællesskabsaktionen ikke bør lægges fuldstændigt fast i en alt for lang periode. Og jeg mener, at den rette balancegang er en periode på fem år.
Jeg noterer mig, at Parlamentet støtter en forøgelse af budgetbevillingerne til disse programmer. De senere års erfaring viser, at der faktisk bliver flere og flere ansøgere - sådan som flere af Dem understregede - både fra skoler, læreanstalter og ungdomsorganisationer og blandt de unge og de europæiske borgere selv.
Parlamentet har ved hver eneste årlige budgetafstemning givet udtryk for sin meget faste støtte. I Kommissionens budgetforslag tages der højde for en betydelig forøgelse med henblik på at bekræfte den politiske prioritet, man giver disse programmer, alt imens kravene til de finansielle perspektiver overholdes, navnlig hvad angår rubrik 3. Jeg er glad for, at Kommissionens og Parlamentets indfaldsvinkler er ens med hensyn til dette ønske om at øge budgetmidlerne, så de står mål med ambitionerne. Jeg håber, at fortsættelsen af forhandlingsprocessen vil gøre det muligt for Rådet også at være enig heri.
Foruden de generelle kommentarer om de tre programmer vil jeg fremsætte nogle særlige bemærkninger. I forbindelse med Sokrates-programmet godkender vi mange ændringsforslag, der tager sigte på at styrke Kommissionens forslag, og de vil således kunne overtages, som de er, eller også vil tankegangen heri kunne overtages. Jeg kan navnlig nævne de ændringsforslag, der vedrører målsætningen i tal for den målgruppe, der skal nås med programmet, princippet om at medtage kønsaspektet i alle de foranstaltninger, der støttes, også ved hjælp af positive særforanstaltninger, den prioritet, man ved tildelingen af stipendier skal give de studerende, som på grund af deres finansielle situation har brug for en særlig støtte samt en bedre henvisning til ECTS, Det Europæiske Meritoverføringssystem, når det gælder højere uddannelse.
Jeg vil gerne sige et par ord om Erasmus, og for at vende tilbage til det, der blev sagt for lidt siden, vil jeg gerne pointere, at det ikke er et eliteprogram. Det er et program, der afspejler virkeligheden, som den ser ud for de studerende i medlemsstaterne. Kommissionen har altid lagt vægt på, at de kompetente myndigheder gav stipendier til de dårligst stillede studerende, og resultaterne af den igangværende undersøgelse om den økonomiske og sociale situation vil blive forelagt for Parlamentet til februar.
Jeg bifalder forslaget om at kalde aktion V om multimedier for Minerva og således lade et kvindenavn være knyttet til et uddannelsesprogram.
Jeg kan derimod ikke acceptere visse ændringsforslag, som risikerer at begrænse udviklingen af aktioner, der er fælles for programmerne, og som er fælles med andre fællesskabsaktioner. Jeg vil gerne fremhæve vigtigheden af disse fælles aktioner, som er nogle nye foranstaltninger, der gør det muligt at forene midlerne i de tre programmer og andre aktioner, som bidrager til at skabe et kundskabernes Europa. Hvad Leonardo angår, glæder vi os over, at der udtrykkeligt henvises til ngo'erne for at lette deres adgang til programmerne, men af komitologiske grunde kan de ikke deltage i selve udvalget. Vi går desuden med til at styrke det generelle princip om ikkeforskelsbehandling i forbindelse med adgangen til programmerne, men uden at rette dette princip mod nogen målgrupper. Jeg vil ligeledes gerne understrege, at Kommissionen er enig med ordføreren i, at man i højere grad skal tage den dimension, der hedder lige muligheder, i betragtning.
Som svar på hr. Wolfs og hr. Kerrs spørgsmål om informationerne vedrørende administrationen af Leonardo vil jeg gerne sige, at jeg forelagde sagen for finanskontrollen i starten af året. Af sikkerhedsgrunde standsede jeg indgåelsen af kontrakter i forbindelse med de projekter, der var blevet udvalgt efter indkaldelsen af forslag i 1997, mens jeg ventede på resultaterne af denne undersøgelse. Efter at have foretaget denne kontrol konstaterede finanskontrollen, at der ikke havde været nogen interessekonflikter, og mine tjenestegrene kunne indgå finansielle aftaler til fordel for alle de udvalgte projekter. Finanskontrollen gav ligeledes sin tilladelse til på tredje år at forny de projekter, der blev udvalgt i 1995. Hvad angår den mere generelle revision af programmets administration, er rapporten fra finanskontrollen endnu ikke færdig. Jeg venter på at modtage denne rapport, så jeg kan beslutte, hvilke korrigerende foranstaltninger, der er nødvendige.
Med hensyn til programmet for ungdomsanliggender, så godkender Kommissionen alle de ændringsforslag, der vedrører bidraget til et sandt europæisk borgerskab og til den europæiske konstruktions idealer om demokrati, tolerance og samhørighed, som navnlig hr. De Coene fremhævede, vigtigheden af en information, der gør det muligt at nå ud til samtlige unge, og af at programmet bliver mere tilgængeligt, sådan som hr. De Coene og fru de Esteban understregede, den særlige indsats, der skal gøres, navnlig for at anvende de ekstra ressourcer til integrationen af de unge, der har sværest ved at deltage i programmerne, indførelsen af et organ, som er centreret omkring anvendelsen af de unges projekter, information og dokumentation om ungdommen og en dialog med alle de unge, sådan som fru Guinebertière foreslog. I øvrigt er brugen af Internettet, som fru Guinebertière foreslog, en god idé med henblik på at fremme de unges adgang til programmet. Det gør vi i øvrigt allerede via projektet Eurodesk. Fru Guinebertières forslag bestyrker os i ønsket om at videreudvikle disse redskaber.
Jeg vil gerne sige til fru Maes, at volontørtjenesten er en stor succes hos de unge. De unge, der deltog i organiseringen af VM, tilhørte generelt nogle svagt stillede grupper. De var begejstrede for at deltage i denne enestående oplevelse, som fandt sted til allersidst i deres ophold. Opholdet selv foregik i nogle sportsstrukturer, som ligeledes svarede til deres ønsker.
Kommissionen har til gengæld ikke kunnet godkende de ændringsforslag, der vedrører en ændring af aldersgruppen og en begrænsning af ungdommens bidrag til den europæiske konstruktion. For at være nøjagtig, så godkender vi visse af dem helt eller delvist. I Sokrates-programmet drejer det sig om ændringsforslag 2-8, 10-13, 18, 20-23, 25, 27, 29-39, 41, 42, 44 og 46. I Leonardo-programmet er det ændringsforslag 1-5, 7 og 8, 11-19, 22-24, 27, 29-35, 37 og 38, 41, 42, 46, 47, 49-55, 57 og 58. Og i programmet for ungdomsanliggender er der tale om ændringsforslag 1-15, 17-19, 21, 22, 24, 26, 28-31, 34, 36, 39-42, 46, 49, 52, 57 og 59. Som opfølgning på Parlamentets betænkninger om de tre programmer fremsætter vi nogle ændrede forslag på baggrund af Parlamentets ændringsforslag. Disse forslag kan så tages i betragtning i de fælles holdninger, som Rådet vedtager på sit møde om ungdomsanliggender den 26. november og på sit møde om uddannelse den 4. december.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi efter min mening er på rette vej, hvad angår Parlamentets mulighed for at indlede andenbehandlingen inden valgperiodens slutning. Dette er vigtigt, da det gør det muligt for Dem - indtil Deres arbejdes afslutning - at give og bekræfte den permanente politiske støtte, som Parlamentet har vist disse aktioner, der er rettet direkte mod borgerne, og som giver dem nogle konkrete muligheder for at tage del i det kundskabernes Europa, vi sammen er begyndt at skabe. Dette vil ligeledes give os mulighed for på den bedst mulige måde at forberede iværksættelsen af programmerne i løbet af 1999, med henblik på en egentlig indførelse den 1. januar 2000.

Waddington
Hr. formand, jeg vil blot nævne et punkt, som fru Cresson bragte på bane, men da hun gik glip af min åbningstale, svarede hun ikke på det. Det glædede os at høre hendes kommentarer til undersøgelsen af Leonardo, men jeg vil gerne opfordre hende til at besøge Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, så vi kan diskutere resultaterne af denne undersøgelse af Leonardo I.

Pirker
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte en bemærkning over for kommissæren. Det forholder sig jo sådan, at den bedste mulighed for de unge for at finde arbejde er, at de unge er kvalificerede til det rigtige erhverv. Vi ved nu, at en stor del af de unge, nemlig 80 %, uddanner sig til blot 11 forestillinger om et job og derfor meget ofte af netop den grund overhovedet ikke får nogen mulighed for en første ansættelse. Derfor mit forslag om, at der gennemføres transnationale analyser af, hvilke erhverv der på mellemlangt og langt sigt vil efterspørge arbejdskraft. Det bør støttes, fordi det er forudsætningen for, at de unge uddanner sig. Kan det tænkes, at De vil fremme og støtte en sådan erhvervsanalyse, så vi omsider uddanner de unge til de områder i erhvervslivet, hvor der reelt er en mulighed for at finde beskæftigelse?

Cresson
Hr. formand, først vil jeg gerne sige undskyld til fru Waddington. Jeg var faktisk et par minutter forsinket, så jeg havde ikke den fornøjelse at lytte til hendes tale. Hvad angår revisionen af Leonardo og min tilstedeværelse i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er det faktisk et forslag, der tiltaler mig meget, og jeg vil snarest muligt komme til dette udvalg for at drøfte problemet.
Med hensyn til det, hr. Pirker sagde, så er det rigtigt, at man skal uddanne de unge til de fag, der tilbydes i dag. Vejledningen af de unge er et stort problem, for i betragtning af teknologiernes meget hurtige udvikling har man et ret dårligt kendskab til de præcise kvalifikationer, der bliver nødvendige. Jeg mener desuden, at der ikke er noget, som erstatter en meget solid grunduddannelse og en god vejledning, og jeg vil gerne sige til hr. Pirker, at disse tværnationale analyser for at finde ud af, hvilke erhverv der bliver de mest tilgængelige, allerede eksisterer i forbindelse med området for sociale anliggender i Kommissionen. Men vi kan naturligvis godt rette vores indsats i højere grad mod disse problemer, og jeg er helt åben over for alle forslag i den retning.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Vekseluddannelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0374/98) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (C4-0418/98-97/0321(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets beslutning om fremme af ophold i andre europæiske lande som led i vekseluddannelse, herunder lærlingeuddannelse (Ordfører: Castagnetti).

Castagnetti
Hr. formand, ophold i andre europæiske lande som led i vekseluddannelse er et initiativ, der passer godt ind i debatten her til morgen om uddannelsesprogrammerne. Det er, om man så må sige, et initiativ, der går længere end til udvekslingen af informationer og erfaring; det er en kendsgerning og en mulighed for konkret erfaring og for vekseluddannelse og forskellig uddannelse, der også finder sted i andre lande; det er et svar på den anmodning om nye ting, som Europas unge giver udtryk for over for os; det er på en måde et billede på det, som uddannelsen i Europa bør være fremover. Jeg vil gerne understrege, at jeg sagde ophold i andre europæiske lande, og der er således ikke længere blot tale om ophold i ens eget land, men om de studerendes mobilitet, undervisernes mobilitet og om at blande uddannelsessystemerne og -erfaringerne, og herefter skal vi tale om vekseluddannelse, det vil sige uddannelse, som ud fra dette synspunkt har en større tilknytning til arbejdsmarkedet, og som er bedre egnet til at indsluse de unge på arbejdsmarkedet.
Vi lægger vægt på opholdet i andre europæiske lande. I forhold til den fælles holdning lægger vi som Europa-Parlament større vægt på opholdets værdi og ikke kun på værdien af det endelige bevis, EUROPASS. Det er sandt, at traktaten beskytter de forskellige nationale uddannelsessystemers særlige karakter og autonomi, men det er også sandt, at vi i et Europa med fri bevægelighed for personer, autonomi og unges nysgerrighed med hensyn til uddannelse må fjerne og overvinde visse nationale stramme regler for i det mindste at kunne iværksætte nogle få fælles uddannelsesforløb. Vi var derfor glade for, at Rådet i sin fælles holdning ikke har tilføjet nogen væsentlige ændringer til den tekst, der var resultatet af førstebehandlingen, og at Rådet faktisk har accepteret, at dette initiativ med vekseluddannelse ikke kun gælder for de lande, der planlægger praktikophold og uddannelsesforløb i udlandet, men for hele Unionens område og for alle de lande, der frivilligt går med til at indføre dette initiativ.
Det er på grund af denne tilfredshed med den fælles holdning, at vi har skåret ned på vores ændringsforslag, netop fordi vi ønsker en hurtig vedtagelse af denne tekst.
Vi var desuden glade for, at man i den fælles holdning anser det for hensigtsmæssigt, at Kommissionen kan spille en rolle og ikke er udelukket fra kontrollen og fra også at angive nogle fælles principper for disse former for uddannelse. Rådet har delvist overtaget forslaget om forberedelses- og informationsforanstaltninger, der skal rettes mod de unge, som har mulighed for disse uddannelser. Vi har i udvalget også godkendt nogle ændringsforslag fra fru Waddington - som jeg gerne vil takke - navnlig med hensyn til de sikkerhedsbestemmelser, der skal gælde for arbejdspladserne.
Kommissionens tekst, sådan som den var blevet godkendt af Europa-Parlamentet under førstebehandlingen, beskrev nogle målsætninger, nemlig at fastlægge indholdet og de fælles principper for opholdet i andre europæiske lande og indføre det endelige dokument, EUROPASS. Det er sandt, at Rådet har forkastet den første af disse målsætninger, men det er ikke desto mindre nødvendigt at sikre, at der gælder nogle fælles principper for beviset, og det er, hvad de ændringsforslag, vi har godkendt i udvalget, tager sigte på, navnlig ændringsforslag 1-6 og ændringsforslag 9.
Vi har overtaget forslaget om ophold i andre europæiske lande. Uden at forvanske indholdet i den fælles holdning har vi med nogle beskedne ændringsforslag på en vis måde tvunget den i retning af en ny medtagelse og udnyttelse af ophold i andre europæiske lande og ikke bare EUROPASS. Vi håber derfor, at disse ændringsforslag, som blev enstemmigt vedtaget af vores parlamentariske udvalg, vil blive endeligt godkendt af Kommissionen og Rådet.

Kerr
Hr. formand, jeg glæder mig over betænkningen af Castagnetti og Rådets svar vedrørende dette meget vigtige område om lærlingeuddannelser og ophold i et eller flere andre europæiske lande. Det er rart at tale for en fyldt mødesal. Jeg håber, at medlemmerne vil lytte godt efter, for det er et meget vigtigt emne. I forhandlingerne tidligere på dagen bemærkede hr. Evans, at mange af programmerne på uddannelsesområdet ofte har gavnet børn fra den europæiske mellem- eller overklasse. Det gælder specielt for Erasmus-programmerne for videregående uddannelser.
Her er en ordning, der kan være til stor gavn for mange unge fra arbejderklassen, og vi ønsker, at Den Europæiske Union skal være for alle borgerne i Europa. Det er en ordning, der på en række meget kreative og innovative måder kan lette adgangen til alle områder af Europa. Det har tydeligt vist sig, at jo mere folk rejser rundt i Europa og møder andre mennesker og kulturer, desto mere positive er de over for Den Europæiske Union. Det passer godt sammen med vores tidligere diskussioner om den udmærkede betænkning af Waddington om Leonardo-programmet om erhvervsuddannelser og erhvervsrettet undervisning.
Mit spørgsmål til Rådet lyder: Hvem skal betale regningen? Vi har allerede bemærket, at alle budgetter til uddannelse, erhvervsuddannelse osv. er under pres, ikke mindst i forbindelse med tiltrædelsen af ansøgerlandene fra Central- og Østeuropa. Rådet må gribe om nældens rod, og hvis Rådet mener det alvorligt med den almene uddannelse og erhvervsuddannelsen og med de unges ophold i et eller flere andre europæiske lande, så må det bevilge flere midler til uddannelsesprogrammerne og gøre det meget bevidst som en del af kampagnen for fuld beskæftigelse i Den Europæiske Union.

Waddington
Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Castagnetti for betænkningen, og fordi han er villig til at acceptere mange af ændringsforslagene fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi mener, at man bl.a. kan tilskynde folk til at deltage i en vekseluddannelse i andre medlemsstater ved at validere og anerkende erfaring overalt i Den Europæiske Union. Det er en af de vigtigste aspekter af ordningen.
Her i Parlamentet ønsker vi at sikre kvaliteten af sådanne erfaringer samt af valideringen. For at støtte og fremme sådanne muligheder, skal alle involverede parter forberede sig grundigt, og de forslag, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har genfremsat, indeholder centrale elementer for en sådan forberedelse. De studerende skal f.eks. selv forberede sig, bl.a. om sundheds- og sikkerhedsrisici i et nyt og ukendt miljø. Der sker ofte ulykker, når unge er ukendte med deres arbejdsmiljø, og der kan opstå nye farer, når de flytter til et andet europæisk land for at arbejde. Derfor er det vigtigt at tage højde for sundheds- og sikkerhedsrisici.
Det er også vigtigt at involvere og rådføre sig med arbejdsmarkedets parter på europæisk plan og virksomhedsplan og gøre alle potentielle deltagere, virksomheder og undervisere opmærksomme på mulighederne, så de selv kan informere andre. Det er vigtige aspekter i forbindelse med kvalitet og mobilitetsfremme. Vi håber, at Kommissionen og Rådet vil lytte til os.

Schörling
Hr. formand, jeg hilste Kommissionens meddelelse om øget støtte til lærlingeuddannelsen velkommen, da den først kom. Jeg er også af den opfattelse, at det kan være en god hjælp til i hvert fald at nedbringe ungdomsarbejdsløsheden.
I Sverige har vi jo egentlig ikke nogen lærlingeuddannelse, men siden starten af 90'erne har det været sådan, at der på erhvervsuddannelserne veksles mellem klasseundervisning og praktik, hvilket indebærer, at 15 % af undervisningen foregår på en arbejdsplads og resten i et klasselokale. I henhold til subsidiaritetsprincippet er det selvfølgelig medlemslandene, der skal træffe beslutning om udformningen af lærlingeuddannelsen. Jeg mener imidlertid alligevel, at det er positivt og værdifuldt, at man får nogle fælles principper for, hvordan man kan veksle mellem klasseundervisning og praktik på lærlingeuddannelserne i de forskellige medlemslande, og også, at vi får en EUROPASS-uddannelse.
Jeg tilslutter mig Castagnettis opfattelse af, at man har fokuseret alt for meget på EUROPASS-uddannelsen og mere eller mindre glemt dette med europæiske erhvervsbaner. Vi støtter dog betænkningen i den form, som den er ændret i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.

Raschhofer
Hr. formand, SMV er rygraden i europæisk erhvervsliv, lærlingen er den fremtidige faglærte arbejder og han igen den fremtidige virksomhedsejer, forudsat at uddannelsen er praksisorienteret og opfylder erhvervslivets krav. Den grundlæggende idé, at færdigheder også kan erhverves i andre europæiske lande, skal hilses velkommen. Jeg er imidlertid bange for, at gennemførelsen af denne idé vil komme ud for store vanskeligheder i forbindelse med den faglige uddannelse. Der vil være områder af erhvervslivet, hvor det ligefrem er logisk at indhøste erfaringer internationalt. Et eksempel er kokke- og tjenerfaget. Merværdien af denne indlæring kommer i sidste instans den virksomhed til gode, som lærlingen vender tilbage til. Det virker motiverende på den anden part, nemlig den, der uddanner eller mesteren. Men der vil også være områder af erhvervslivet, hvor dette ikke bliver tilfældet, f.eks. for en lærling, der er under uddannelse til bogholder eller regnskabsfører i lønningsafdelingen. Hvilke færdigheder skal han erhverve i udlandet?
For virkelig at sætte liv i projektet Europa bør de enkelte afsnit af uddannelserne først gøres sammenlignelige. På den anden side vil accepten indskrænke sig til visse sektorer af lærlingeuddannelserne.

Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil benytte mig af denne lejlighed til at takke Parlamentet, og navnlig ordføreren, hr. Castagnetti, for den positive modtagelse, det har givet dette forslag, og for de ændringsforslag, der er blevet fremsat i forbindelse med andenbehandlingen.
Parlamentet foreslår 21 ændringer, hvoraf de 19 kan godkendes af Kommissionen. Disse ændringsforslag forbedrer den fælles holdning, der er vedtaget af Rådet, de gør den klarere, og de styrker den endda på visse punkter. Vi godkender således de ændringsforslag, der tager sigte på at sikre en varighed, som passer til målsætningerne og til de færdigheder, man skal tilegne sig under opholdet i andre europæiske lande, og som tager sigte på at sikre, at dette ophold svarer til en reel uddannelsesperiode.
Vi godkender også de ændringsforslag, der tager sigte på at sikre en god information og en mere omfattende ledsagelse med hensyn til de betingelser, på hvilke opholdet i andre europæiske lande finder sted, navnlig hvad angår bl.a. sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, såfremt den uddannelsessøgende er i en virksomhed under sit ophold. Jeg vil gerne takke fru Waddington, som har henledt min opmærksomhed på dette væsentlige aspekt, der ligeledes bidrager til at sikre opholdets succes. Vi godkender desuden de ændringsforslag, der har til formål at fremhæve den rolle, som mangfoldigheden af partnere, vekseluddannelse og lærlingeuddannelse spiller. Endelig godkender vi de ændringsforslag, der præciserer Kommissionens kompentence til at foretage iværksættelsen og evalueringen af opholdene i andre europæiske lande. Det var alle de ændringsforslag, som vi kan godkende.
Vi kan derimod ikke godkende de ændringsforslag, der vedrører budgettet. Jeg kan desuden forsikre Dem for, at de forslag, som De fremsætter, navnlig med hensyn til formuleringen af beslutningen om EUROPASS-uddannelsen med programmet for erhvervsuddannelse, er blevet taget i betragtning. I Kommissionens forslag om anden fase af Leonardo da Vinci-programmet, som også er på dagsordenen i dag, er det blevet besluttet at sørge for fællesskabsstøtte til tværnationale udvekslinger og beskæftigelse, som består af ophold i andre europæiske lande som led i vekseluddannelse, herunder lærlingeuddannelse.
Til sidst vil jeg gøre Dem opmærksom på, at vi er i stand til at godkende ændringsforslag 1-5 og 7-20. På dette grundlag regner jeg med i løbet af de nærmeste par dage at kunne fremlægge et ændret forslag, så den endelige afgørelse kan blive truffet på Rådets møde om sociale anliggender den 2. december, og så vi i 1999 kan starte med det forberedende arbejde med henblik på denne beslutnings iværksættelse den 1. januar 2000.

Formanden
Tak, fru kommissær. Tak for Deres tålmod. Jeg undskylder medlemmernes støj.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
Janssen van Raay
Hr. formand, jeg havde anmodet om at få lov at fremsætte en kort bemærkning til forretningsordenen inden afstemningen om artikel 5 og 119. Normalt følger jeg fru Fontaines procedure for at meddele, at jeg af principielle og skattemæssige grunde ikke deltager i afstemninger ved navneopråb. I dag har jeg en grund til at meddele det nu, således at det optages i protokollen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, under afstemningen sagde De, at Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa var ansvarlig for anmodningen om næsten alle de opdelte afstemninger, og det var som om, De gav denne sætning en negativ betydning. Så jeg vil gerne takke Dem for den opmærksomhed, De retter mod vores gruppe og mod det arbejde, som den udfører, men samtidig vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på, at det i dette tilfælde ikke var vores gruppe, der havde bedt om de pågældende afstemninger, men derimod Gruppen Union for Europa, som skal have æren for dette arbejde.

Formanden
Tak fordi De korrigerer mig, hr. Fabre-Aubrespy. Det er sandt, at De ikke havde anmodet om særskilt afstemning for denne betænkning, det gjorde Gruppen Union for Europa. Ved de foregående afstemninger var det imidlertid Dem, der i de fleste tilfælde havde anmodet om særskilt afstemning. Jeg sagde de fleste tilfælde.

Blokland
Hr. formand, De har uden tvivl holdt en vigtig tale. Vi vil gerne have, at De gentager denne tale, men så vil jeg også gerne have den tolket til nederlandsk. For desværre er mit græske ikke tilstrækkeligt godt til at kunne følge helt med ordret.

Formanden
Hr. Blokland, jeg er glad for, at De gør opmærksom på det, hvis den hollandske tolkning ikke kunne følge mig. Jeg vil meget gerne - og det venskabsforhold, vi har, gør det muligt - forklare Dem efter mødet, nøjagtigt hvad jeg sagde, og hvad jeg mente med det.

Christodoulou
Hr. formand, jeg vil gerne præcisere, at når min gruppe vil stemme imod disse ændringsforslag, den del, der vedrører fri bevægelighed for personer, er det ikke, fordi vi er uenige i de meninger, de dækker over. Tværtimod er vi helt enige. Men vi mener ikke, at dette skal med i en betænkning, der omhandler varer og varehandel, det vil bare skabe forvirring.

Hendrick
Hr. formand, jeg er sikker på, at ordføreren vil tale for sig selv, men denne gruppe finder det vigtigt at nævne arbejdstagernes frie bevægelighed, skønt det ikke behøver at være i hovedteksten. Det er vores holdning.
Jeg vil også gerne bekendtgøre, at vores gruppe stemmer imod ændringsforslagene fra Gruppen De Grønne, fordi de ikke er behandlet i et udvalg. Hvis alle fremsatte ændringsforslag direkte til plenarforsamlingen, så ville plenarmøderne vare 24 timer.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, som jeg har meddelt formandskabet, har jeg til hensigt at fremsætte et mundtligt ændringsforslag, der føjer et punkt til forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, med følgende korte ordlyd: »Opfordrer Kommissionen til hurtigst muligt at udarbejde et forslag til forordning, der effektivt sikrer medlemsstaternes arbejdskrafts frie bevægelighed inden for Den Europæiske Union.«
Med dette ændringsforslag, hr. formand, som skal stå lige efter afsnit 3, mener jeg at ønsket om at forene forordningen om fri bevægelighed for varer med Parlamentets udtalte målsætning om at fremme arbejdskraftens frie bevægelighed opfyldes.

Formanden
Hr. García-Margallo y Marfil, De har forelagt Præsidiet dette forslag, og jeg vil tage det op til forhandling, når vi når til forslaget til lovgivningsmæssig beslutning. Parlamentet har allerede hørt Dem nævne det; men vi vil behandle det, når vi når til dette punkt.

Wolf
Jeg kan ikke forstå det, for vi har ikke nu beklaget os over, at denne betænkning endnu en gang er blevet sat på dagsordenen med så kort frist, men man bør alligevel bemærke det her. Så blev der oven i købet sat en ny frist for at stille ændringsforslag, og den har vi, så vidt jeg ved, overholdt, ved at vi endnu en gang stillede udvalgets ændringsforslag. At sige til os nu, det går ikke, det er formelt ikke i orden, finder jeg nærmest utilstedeligt, og jeg vil gerne her protestere formelt imod, at der nu så at sige med brækjern gøres forsøg på at gennemtvinge et i forvejen problematisk anliggende.

Skinner
Hr. formand, jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg er imod alle mundtlige ændringsforslag fremsat af andre grupper. Vi har haft otte måneder til at forhandle om denne betænkning.

Formanden
Hr. Skinner, vi vil se på det, når vi når dertil. Så kan De give udtryk for Deres modstand.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, Det Europæiske Folkepartis Gruppe er som sagt for de ændringsforslag, der vedrører arbejdskraftens frie bevægelighed. Men Parlamentet har allerede modtaget forslaget til reform af forordning 1612/68, der vedrører arbejdskraftens frie bevægelighed, og juridisk set bør disse ændringsforslag indarbejdes i dette forslag.

Formanden
Fru Palacio Vallelersundi, vi kan ikke starte forfra på behandlingen af konkrete emner under afstemningstiden, så lad os stoppe nu.
Ændringsforslag 11
Formanden
Gør nogen indsigelse mod, at ordførerens mundtlige ændringsforslag sættes under afstemning?

Lataillade
Hr. formand, det forekommer mig, at De har meddelt, at der ikke ville være nogen godkendte mundtlige ændringsforslag under mødet. Det er bare en påmindelse om, hvad formandskabet har sagt.

Formanden
Hr. Lataillade, jeg spurgte, om nogen er imod, at ordførerens mundtlige ændringsforslag sættes under afstemning. Da dette ikke var tilfældet, vil jeg sætte det under afstemning.

von Wogau
Hr. formand, der er jo ikke tale om et mundtligt ændringsforslag, men om, at en del af en artikel udgår. Det kan man udmærket gøre også med særskilt afstemning. Hr. Skinner foreslår blot, at disse 5-6 ord udgår. Det kan man da godt stemme separat om.

Formanden
Hr. von Wogau, det kan gøres på forskellige måder; men ordføreren foretrak at stille et mundtligt ændringsforslag, sådan som han har ret til, og jeg har pligt til at sætte det under afstemning. De har ret i, at det også kan gøres på andre måder; men han gjorde det mundtligt, og Parlamentet accepterede dette.
Jeg vil læse teksten til det mundtlige ændringsforslag på fransk:
«opfordrer Kommissionen til hurtigst muligt at udarbejde et forslag til forordning, der effektivt sikrer medlemsstaternes arbejdskrafts frie bevægelighed inden for Den Europæiske Union«.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, jeg er sikker på, at ordføreren vil acceptere dette mundtlige ændringsforslag, fordi Den Socialdemokratiske Gruppe og vores gruppe har gjort beføjelsen til at fremsætte mundtlige ændringsforslag til et meget følsomt emne.

Formanden
Jeg vil gerne spørge ordføreren og naturligvis også forsamlingen, om det kan accepteres, at det mundtlige ændringsforslag sættes under afstemning.

Skinner
Hr. formand, mit mundtlige forslag var ment som en hjælp til Deres gruppe, ikke til min gruppe. Deres ændringsforslag var udmærket. Jeg forsøgte at støtte det. Men jeg kan virkelig ikke acceptere denne ændring. Vi har allerede sagt nok om arbejdstagernes frie bevægelighed som en politisk erklæring. Derfor kan jeg ikke støtte dette mundtlige ændringsforslag, uanset hvor godt det måtte være.

Formanden
Gør nogen indsigelse mod, at det mundtlige ændringsforslag sættes under afstemning? Mindst 12 medlemmer skal rejse sig, for at man kan konstatere, at der gøres indsigelse.
(Over 12 medlemmer rejser sig som tegn på, at de gør indsigelse) Der gøres indsigelse, og jeg kan derfor ikke sætte forslaget under afstemning.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg vil blot bemærke, at ordføreren, hr. Skinner, er overordentlig ukammeratlig. Vi stemmer for hans mundlige ændringsforslag. Vi bliver siddende, og det gør De ikke.

Formanden
Fru Oomen-Ruijten, hvis vi skal til at diskutere sportsånd her i forsamlingen, tror jeg virkelig vi får nok at gøre med at se på, hvem der har sportsånd, og hvem der ikke har, og hvordan de har det. Så lad os hellere stoppe diskussionen her.

von Wogau
Hr. formand, jeg vil gerne støtte ordføreren i det, han sagde, for jeg har som formand for udvalget først lige fået hr. García-Margallos mundtlige ændringsforslag. Der findes talrige direktiver om arbejdstagernes fri bevægelighed i Den Europæiske Union. Her kan man ikke sige: ét direktiv; der findes mange direktiver om emnet. Jeg synes ikke, man skal afgøre sådanne anliggender på grundlag af et mundtligt ændringsforslag, og derfor er jeg enig med ham. Hr. Skinner har allerede sagt, at han ikke vil acceptere et mundtligt ændringsforslag i denne sag. Det anser jeg for fornuftigt, og dermed er sagen så også afgjort.

Formanden
Hr. von Wogau, mine damer og herrer, jeg beklager, men vi kan ikke fortsætte denne diskussion. Alle har ret til at have en mening, og andre har naturligvis ret til at være enige eller uenige hermed.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Chanterie
Hr. formand, med hensyn til ændringsforslag 1 fra UPE-gruppen til dette punkt vil jeg gerne sige følgende. Professor Cabrol tillægger det stor betydning, at en læge konsulteres, inden man bruger et medikament. Jeg tror, at vi alle sammen er enige heri. Altså foreslår jeg, at en kombination af hans ændringsforslag og min tekst optages, og under disse omstændigheder kan jeg således støtte det.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Caudron
Betænkningen af vores kollega James Glyn Ford er interessant i mere end én henseende, og den er meget konsekvent og meget fast med hensyn til bekæmpelsen af alle former for racisme.
Selvom det er legitimt at kæde de forskellige instanser, der berøres af problemet, bedre sammen, og selvom vi skal gøre brug af oplysninger og undersøgelser for at forbedre vores kendskab hertil og forstå de problematikker og fænomener, der er forbundet med den stigende intolerance over for andre, så må vi ikke glemme det væsentlige, nemlig at bekæmpe og gøre modstand imod de racister og fascister, der baserer deres taler på had og udelukkelse! Det er nødvendigt at gentage dette, og jeg vil gerne gentage dette meget kraftigt.
Vi må ikke holde op med at være på vagt. Vi skal tværtimod forfølge racisterne uafbrudt og ikke give dem noget pusterum, hverken i Europa eller i resten af verden. Disse idéer er farlige for demokratiet, krænkende for mennesket og uacceptable for de borgere og politikere, som vi er. De breder sig desværre som kræft i alle dele af vores samfund, og selvom vi ikke har tabt vores kamp, så har vi langt fra vundet.
Her ved slutningen på et århundrede, hvor racisme, fremmedhad og antisemitisme har kostet tusinder af menneskeliv, må vi ikke udvise nogen som helst tolerance over for fascister af enhver art, racister, fremmedhadere og deres medskyldige ... hvad enten de camouflerer sig eller ej.
Indstilling af Castagnetti (A4-0374/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Med denne stemmeforklaring vil vi gerne understrege vores interesse for det, der nævnes i udvalgets forslag til en betænkning om sundheds- og arbejdsmiljøsikkerhedsaspekterne for dem, der deltager i lærlingeuddannelse eller vekseluddannelse.

Bonde, Krarup og Sandbæk
Vi har i dag stemt imod Castagnettis betænkning om fremme af ophold i andre europæiske lande som led i vekseluddannelse, herunder lærlingeuddannelse. Vi støtter, at personer kan blive udvekslet som led i deres uddannelse, hvad enten den er faglig eller universitær. Det kan være et forfriskende pust sammenlignet med hverdagens trummerum. Men vi tager kraftigt afstand fra de politiske over- og undertoner, der gives udtryk for i betænkningen, som f.eks. når det siges, at opholdet i et andet europæisk land indgår som en integrerende del i den uddannelse, der gennemføres i oprindelseslandet, eller når man taler om »EUROPASS-uddannelse«.
Betænkning af Roth-Behrendt (A4-0326/98)

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, i anledning af afstemningen om Roth-Behrendts betænkning ønsker jeg først og fremmest at komme med en reaktion og en protest med hensyn til proceduren. Jeg er nemlig ikke modstander af det direktivforslag, der tager sigte på at ophæve undtagelsen for landbrugsprodukter og produkter hidrørende fra jagt i artikel 2 i Rådets direktiv af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar.
Jeg glæder mig desuden over, at ændringsforslag 3, 4 og 7 blev forkastet, hvilket skete ved navneopråb. Det gør jeg for det første, fordi ændringsforslag 3 ophæver skadelidtes pligt til at bevise defekten eller årsagssammenhængen mellem defekten og skaden under visse omstændigheder, og denne regel er uforenelig med erstatningsretten. For det andet fordi ændringsforslag 4, der blev forkastet, ophæver det, man kalder »udviklingsrisikoen«. Og for det tredje fordi ændringsforslag 7 tager sigte på at afskaffe den tiårige forældelsesfrist, der løber fra salget af produktet.
Men jeg vil gerne gentage den bekymring, som Retsudvalget gav udtryk for. Disse ændringsforslag - og andre ændringsforslag, som ligeledes blev forkastet, hvilket jeg glæder mig over - havde ikke nogen direkte forbindelse med udvalget. Ved at acceptere, at de blev sat under afstemning, uden først at undersøge deres antagelighed, satte man uden tvivl spørgsmålstegn ved den kendsgerning, at vores Parlament ikke har intiativretten.
Jeg bemærker, at der er en uoverensstemmelse og en forskel mellem den holdning, som formandskabets tjenestegrene indtog i den forbindelse, og så f.eks. deres holdning i en nylig betænkning om oprettelsen af OLAF. Jeg mener, at det var uacceptabelt - sådan som hr. Casini antyder i udtalelsen fra Retsudvalget - at sætte disse ændringsforslag under afstemning i dag.

Formanden
Tak, hr. Fabre-Aubrespy. For at kompensere for Deres utålmodighed gav jeg Dem et halvt minut ekstra, men vær så venlig at overholde Deres taletid bedre i fremtiden.

Bebear
Forbrugerbeskyttelse har været emnet for adskillige behandlinger af tekster i de sidste par måneder, navnlig betænkningerne af Kuhn og Roth-Behrendt. Den ændring af direktivet, der blev forelagt for os i går, er en del af denne tendens, men indeholder dog en uheldig overdrivelse, som jeg gerne vil fremhæve her.
Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om BSE har stået i spidsen for et udbytterigt arbejde med undersøgelser og overvejelser omkring et særligt delikat emne, der kan bringe sindene i kog. Man har forelagt de fremsatte ændringsforslag for os som en direkte følge af dette tiltag. Som medlem af dette undersøgelsesudvalg vil jeg gerne protestere imod sådanne overdrivelser.
Sammen med mine kolleger har jeg brugt flere måneder på at insistere på, at der blev truffet nogle foranstaltninger til gavn for de eksisterende og kommende skadelidte. Der var ikke noget beskyttelsesdirektiv at henvise til. Det var således uforståeligt, at man skulle blive ved med at ignorere de skader, forbrugerne af alle slags landbrugsprodukter led, når alle andre fremstillede produkter var taget i betragtning i et direktiv.
Af denne i øvrigt fornuftige grund foreslår man os en fuldstændigt ugennemførlig og urealistisk udvidelse. Hvordan skal man kunne genskabe forbrugernes tillid, hvis man tilbyder dem en falsk beskyttelse i form af retssager, der så at sige aldrig vil føre til noget resultat? Hvordan skal man i praksis kunne gennemføre producentens pligt til at bevise, at han ikke er ophavsmand til den skade, som forbrugeren har konstateret?
Med al respekt for fru Roth-Behrendt, så forholder det sig ikke sådan, at de gode forbrugere og skadelidte står over for de onde og skyldige landmænd. Omstændighederne ved BSE-krisen er tilstrækkeligt vanskelige til, at man bør undgå en sådan sammenblanding.
Det samme gælder for afskaffelsen af enhver tidsbegrænsning for konstateringen af producentens ansvar. Denne afskaffelse er lige så uantagelig. Ved at godkende sådanne ændringsforslag giver man alle former for overdrivelse frit spil, og det gælder ikke mindst nogle fuldstændigt ukontrollerbare skred i budgettet.
Jeg stemmer således nej til alle de ændringsforslag, der fremsættes i Roth-Behrendts betænkning. Selvom de tager udgangspunkt i en korrekt opfattelse af situationen for forbrugerne af landbrugsprodukter, er de foreslåede løsninger ude af proportion, og de kræver en meget større overvejelse og enighed med alle de berørte sektorer.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af Dagmar Roth-Behrendt om produktansvar. Det oprindelige direktiv om produktansvar fra 1985 indeholdt en undtagelse for landbrugsvarer. Alle medlemslande udstrakte imidlertid direktivet til også at inkludere landbrugsvarer og jagtprodukter, med undtagelse af Portugal, Spanien og Tyskland. Kogalskabssagen har dog fået Kommissionen til at stryge denne undtagelse. Det er baggrunden for revisionen af direktivet.
Betænkningen indeholder tillige ret kontroversielle ændringsforslag, der vil udstrække beskyttelsen af forbrugerne længere end Kommissionens oprindelige forslag. Det eneste punkt, de danske socialdemokrater ikke kan støtte, er forslaget om, at medlemsstaternes muligheder for at indføre selvrisici eller begrænsninger i ansvaret fjernes. Det må stadig være hovedreglen, at de regler - nationale eller europæiske - der beskytter forbrugerne bedst, skal være gældende.

Bonde og Sandbæk
JuniBevægelsen har stemt for Miljøudvalgets forslag til forbrugerbeskyttelse på produktansvarsområdet. Kun herved kan medlemslandene tage stilling til det i Ministerrådet. Men vi vil ikke skjule, at vi har dybe betænkeligheder ved den valgte fremgangsmåde. JuniBevægelsen ønsker ikke initiativretten flyttet fra Kommissionen til EU-Parlamentet, men ønsker i stedet initiativretten placeret hos de nationale parlamenter.

Grossetête
Europa-Parlamentet har i dag udtalt sig om ændringen af direktivet fra 1985 om produktansvar. Det drejer sig om en yderst vigtig tekst, som indfører en fællesskabsordning for produktansvar, hvor blot det, at et produkt bringes i handlen, tæller.
Som følge af kogalskabskrisen foreslår Kommissionen, på anmodning af Parlamentet, at landbrugsprodukterne medtages i direktivets anvendelsesområde. Dette vil, med hensyn til anvendelsen af denne ansvarsordning, gøre det muligt at komme uden om problemerne med definitionen af forarbejdede produkter og råvarer; problemer, som dommerne desværre er stødt på alt for ofte indtil nu. Dette er et sandt fremskridt for forbrugerbeskyttelsen.
Ordføreren stillede sig ikke tilfreds hermed, og ved at spille på det følelsesmæssige aspekt, der omgærder BSE, har hun fremsat nogle totalt overdrevne og urealistiske forslag. De er overdrevne, fordi man simpelthen ikke kan vende op og ned på reglerne for produktansvar uden først at have foretaget en undersøgelse af konsekvenserne for alle de berørte sektorer og for forbrugernes beskyttelsesniveau. Og de er urealistiske, for bag denne ædle facade vil ordførerens forslag i virkeligheden ikke øge forbrugerbeskyttelsen. De vil tværtimod gøre dommernes opgave mere indviklet (hvordan skal man f.eks. fortolke begrebet »sandsynlig årsagssammenhæng«, som ordføreren slår til lyd for?) og medføre nogle forsikringsomkostninger for producenterne (navnlig de små og mellemstore virksomheder og industrier), som den endelige forbruger i den sidste ende vil komme til at betale gennem købsprisen.
Det er fornuftigt af Europa-Parlamentet, at det har forkastet de seks mest ekstreme ændringsforslag, der var fremsat af ordføreren, som brystede sig af at have indgået et acceptabelt forlig. Men med hvem? Der har aldrig været noget kompromis, for vores PPE-gruppe forsvarede en klar holdning, og der var ikke nogen af de ændringsforslag, der blev fremsat og sat under afstemning, som fortjente at blive vedtaget. Det er der to grunde til. Den første grund er, at man aldrig skal overdrive med lovgivningen, og de ændringer, der vedtages i dag, vil kun sinke iværksættelsen af Kommissionens forslag om landbrugsprodukter. Den anden grund er, at kommissær Monti i går lovede os, at Parlamentet i januar 2000 vil få tilsendt Kommissionens grønbog om gennemførelsen af direktivet og navnlig dets gennemførelse inden for landbrugssektoren. Denne grønbog vil være resultatet af en bred høring af alle de berørte sektorer (producenter, forbrugere, forsikringsselskaber osv.), og denne høring er en arbejdsfase, der er uundværlig for ethvert forslag til ændring af et så vigtigt direktiv.

Souchet
Selvom jeg er enig i alle de bemærkninger, min kollega Édouard des Places fremsatte om sagens indhold, og navnlig i hans bemærkninger om nødvendigheden af at lade produktansvarsordningen gælde for første led, det vil sige for landbrugets leverandører (kvægfoder, såsæd osv.), vil jeg gerne komme ind på de alvorlige juridiske problemer, som visse ændringsforslag medfører.
Visse ændringsforslag tager nemlig sigte på at ændre den generelle opbygning af direktiv 85/374/EØF og er uden tilknytning til Kommissionens forslag til direktiv. En behandling af disse ændringsforslag forudsætter, at man først afgør spørgsmålet om deres antagelighed. Det er nemlig Kommissionen, der har initiativretten på lovgivningsområdet.
Selvom vi i grunden kun kan være enige i visse af de fremsatte ændringsforslag, så er det ikke acceptabelt, at en ændring af dette direktiv således sker på en tilfældig måde og endnu en gang krænker reglerne for de europæiske institutioners funktion, uden nogen forudgående undersøgelse og uden at medlemsstaterne har lejlighed til at drøfte dette grundigt, med alle de nødvendige informationer til rådighed.
Vi stemmer derfor nej til ændringsforslag 3, 4 og 7 i betænkningen.
Ændringsforslag 3 tager sigte på at afskaffe skadelidtes forpligtelse til at bevise defekten eller årsagssammenhængen mellem defekten og skaden under visse omstændigheder, som ændringsforslagets uklare formulering gør det svært at blive klar over. Ændringsforslaget er desuden uforeneligt med vores nationale ret og ændrer det generelle indhold i direktiv 85/374/EØF.
Ændringsforslag 4 tager derimod sigte på at afskaffe en af undtagelserne for producentens ansvar, nemlig den undtagelse, der vedrører udviklingsstadiet for den videnskabelige og tekniske viden, ofte kaldet »udviklingsrisikoen«. Dette ændringsforslag vil ændre indholdet i direktiv 85/374/EØF betydeligt.
Endelig tager ændringsforslag 7 sigte på at afskaffe den tiårige forældelsesfrist, der løber fra salget af produktet. Også denne afskaffelse ændrer opbygningen af produktansvarsordningen.
Afslutningsvis vil jeg bemærke, at nogle så grundlæggende ændringer i forbindelse med et forslag til ændring af et direktiv kun bør kunne finde sted med medlemsstaternes samtykke og aktive deltagelse inden for de forskellige fællesskabsinstitutioner, navnlig inden for Rådet. Vi kan under ingen omstændigheder acceptere, at Europa-Parlamentet på denne måde forsøger at træde i stedet for medlemsstaterne ved at tro, det kan lægge beslag på deres beslutningsret på lovgivningsområdet.
Betænkning af Mouskouri (Á4-0370/98)

Blot
Betænkningen drejer sig om omlægningen af Den Europæiske Unions indsats på kulturområdet og navnlig om oprettelsen af et enhedsinstrument for finansieringen. I betænkningen kommer man ikke ind på et afgørende spørgsmål, der underminerer kulturlivet i Europa, nemlig et lille oligarkis monopolisering af kulturen, og denne klike er i øvrigt stærk, da den er i stand til at samle hele den offentlige støtte.
Den store kunsthistoriker Ernst Gombrich mener, at en politisering af kunsten ikke kun er et særkende for de totalitære regimer, men også for de vestlige regimer. Han konstaterer, at de kunstnere, der ikke underkaster sig modens tendenser til en kosmopolitisk, anti-klassisk og traditionsbrydende kunst, bliver udelukket fra de kommercielle kanaler. Denne situation fører til, at støtten gives til kunst, som er forbeholdt et lille oligarki, der er afskåret fra folkets ønsker. Den offentlige sektors rolle er i øvrigt meget vigtig med hensyn til kunststøtten, hvilket går ud over den nødvendige kulturelle mangfoldighed.
Den Europæiske Union må ikke være ligeglad med denne situation, der fører til et monopol for produktionen og udbredelsen af kunst udelukkende til gavn for de kunstnere, der tilhører de støttemodtagende kliker, og som lever i tæt symbiose med kulturforvaltningerne. Denne situation resulterer i en officiel kunst, der ganske vist er forskelligartet, men som udelukker mange kunstnere - navnlig dem, der er optaget af klassicismen - på en uretfærdig og udemokratisk måde. Det er beklageligt, at denne problematik ikke tages op, ikke mindst i forbindelse med denne betænkning om programmet »Kultur-2000«.

Darras
Jeg vil gerne takke fru Mouskouri for kvaliteten af det arbejde, hun fremlægger for os i dag. Selvom Europa-Kommissionens indfaldsvinkel for denne nye generation af kulturprogrammer er prisværdig, eftersom den bygger på gennemsigtighed og effektivitet, er der nemlig ingen tvivl om, at dens opfattelse af iværksættelsen skulle revideres. Og det er netop, hvad fru Mouskouri med held har gjort.
For medlemmerne af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier var det nemlig uforståeligt, at Kommissionen lod til dels at glemme den almindelige borgers deltagelse i og adgang til de kulturelle aktioner i sine målsætninger, og dels - med hensyn til iværksættelsen - at glemme i højere grad at fremme det, der udgør det europæiske samfunds rigdom, nemlig de »små« projekter, det vil sige de projekter, som inddrager borgerne direkte.
Kommissionen lagde for stor vægt på de store og allerede etablerede netværk, som under alle omstændigheder ikke ville få nogen problemer med at svare på indkaldelserne af tilbud eller med at finde de nødvendige partnere, selv i seks andre medlemsstater! Den lagde ligeledes for meget vægt på de store projekter og arrangementer, der kræver en stærk mobilisering, hvilket de små foreninger ikke kan stille med.
Jeg stemmer derfor ja til fru Mouskouris betænkning, da hun har forstået at genskabe ligevægten til fordel for den almindelige borger og dem med de små projekter, alt imens hun giver et mere fuldstændigt billede af de sociokulturelle aktiviteter, der vil kunne finansieres, og som således er betydningsfulde for udviklingen i vores samfund. Det drejer sig f.eks. om plastisk kunst, brugskunst og virtuel kunst (visuel kunst og multimedier), musik og kunstneriske udtryksformer (eksisterende og kommende).
Jeg appellerer til Europa-Kommissionen om at revidere sin bedømmelse og godkende vores ordførers synspunkt, som jeg håber vil blive hele Europa-Parlamentets synspunkt.

Deprez
Alle er enige om, at kulturen skal være en hjørnesten i den samling af Europa, som vi ønsker os. For at skabe et integreret Europa må vi nødvendigvis udnytte og fremme et europæisk samarbejde på kulturområdet, hvor målsætningerne for europæisk samhørighed kun vil kunne nås fuldstændigt, såfremt alle europæiske mænd og kvinder kommer til at føle sig som fuldgyldige deltagere og aktører heri.
Den store fordel ved det af vores ordfører ændrede rammeprogram »Kultur-2000« ligger i, at man i dette program godkender denne opfattelse og som følge heraf planlægger en ny indfaldsvinkel for indsatsen på kulturområdet. I programmet slår man faktisk i høj grad dørene op for kulturelle aktioner, der består af unionsborgernes initiativer og aktive deltagelse, og kulturen anerkendes udtrykkeligt som beskæftigelsesskabende faktor og som en faktor for borgerskab og social integration.
En anden stor fordel ved dette ændrede rammeprogram er, at det tager sigte på at sikre en optimal effektivitet i dets budgetter ved at bekæmpe spredningen af bevillinger og ved at foretrække en områdeinddelt indfaldsvinkel, der både fremmer samvirket mellem de forskellige områder inden for kunsten og de nye udtryksformer og samvirket mellem disse områder og andre fællesskabsprogrammer.
Når jeg gør status over de perspektiver, der således bliver mulige, kan jeg ikke lade være med at glæde mig over det ændrede rammeprograms overordentlige demokratiske karakter og over vores ordførers fremragende arbejde. Hun har forstået at få det bedste ud af det omfattende kultursamarbejde, som Kommissionen har gjort det forberedende arbejde til.
Det siger sig selv, at jeg giver min fulde støtte til det forslag til lovgivningsmæssig beslutning, vi forelægges her.

Hyland
Jeg kan fuldt ud støtte Nana Mouskouris ønske om flere penge til »kulturprogrammer«.
Med det kærkomne skridt hen imod større EU-integration - og specielt i lyset af udvidelsen - er Europas store kulturelle mangfoldighed den største ressource til beskyttelse af de enkelte medlemsstaters identitet og individualitet. Den kulturelle mangfoldighed er endnu ikke fuldt anerkendt eller udnyttet set fra et økonomisk perspektiv. Der kan ikke herske tvivl om dens store betydning i den nye og stadigt voksende kulturturisme og landboturisme. Intet andet EU-program sætter folk og deres kulturelle rødder og traditioner i rette perspektiv.
Jeg kommer fra Irland, hvor vi er specielt stolte over vores rige og forskelligartede kulturelle tradition. Det er vigtigt for Europa at beskytte og fremme den kulturelle tradition i de kommende generationer. Jeg husker Gandhis ord: »Vi har ikke arvet denne verden af vores forfædre, vi har lånt den af vores børn«.
Til sidst vil jeg bede Kommissionen om at foretage en grundig undersøgelse af de lokale myndigheders betydning for fremme af kulturelle programmer. I Irland har vi haft positive erfaringer med at ansætte kulturmedarbejdere, og jeg mener, at vi bør styrke deres rolle, hvis alle mennesker skal nyde godt af vores rige kulturelle ressource. Kulturen bør ikke være forbeholdt eliten.

Leperre-Verrier
Ved at stemme ja til fru Mouskouris betænkning om programmet »Kultur- 2000« ønskede ARE-gruppen at give sin støtte til dette forslag fra Kommissionen om indførelsen af et politisk enhedsinstrument for indsatsen og samarbejdet på kulturområdet.
«Kultur-2000« er nemlig et meget reelt fremskridt, der kan styrke kulturens rolle i den europæiske konstruktion og give den et effektivt og konsekvent interventionsredskab.
Det er derfor - i betragtning af, at en opdelt støttetildeling og en fordeling efter discipliner inden for kunsten ville medføre, at man gik tilbage til den tidligere spredning - at ARE-gruppen ikke stemte ja til de ændringsforslag, der vedrører forslagets bilag.
Eftersom iværksættelsen af dette ambitiøse og lovende projekt kræver nogle betydelige finansielle midler, støtter ARE-gruppen dog ordførerens forslag om at sætte budgetrammen op til ECU 250 millioner.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen, Sjöstedt og Svensson (GUE/NGL), Holm og Schörling (V), Bonde, Krarup og Sandbæk (I-EDN)
Fru Mouskouris betænkning om indførelsen af et enhedsinstrument for planlægning og finansiering af samarbejdet på kulturområdet er endnu et forsøg på at få kød på begrebet »EU-kultur« - en kultur, som ikke findes, og som vi heller ikke mener er ønskelig. Betænkningen lægger vægt på, at den vigtigste målsætning for samarbejdet er at sikre, at den kulturelle dimension kommer til at stå i centrum og fungerer som drivkraft for den europæiske integration, og at kulturen er en faktor for social og folkelig integration. Og videre ved prioriteringen af udvælgelseskriterierne lægger man størst vægt på en såkaldt »europæisk merværdi«.
Kultur kan ikke skabes kunstigt gennem politiske tiltag. Den lokale, nationale og regionale kultur blomstrer, og det har den gjort i flere århundreder, og vi ønsker, at den skal fortsætte med at så sine frø blandt de enheder, som føler et kulturelt fællesskab. Vi mener, at det er utopi at tro på, man kan opfinde en EU-kultur eller en europæisk kulturarv. Det ville være helt på sin plads at bruge subsidiaritetsprincippet på den rigtige måde, nemlig ved at give de lokale, regionale og nationale kulturer udfoldelsesmuligheder, og ikke gennem etableringen af kulturpolitik i EU.
Det er ud fra ovenstående betragtninger, at vi stemmer imod betænkningen.

Mutin
Betænkningen af fru Mouskouri har den fordel, at den på acceptabel vis får to forskellige tankegange i forbindelse med kultur til at gå op i en højere enhed. Ved at fremlægge et rammeprogram, der indfører et enhedsinstrument for planlægning og finansiering, gør Ministerrådet og Kommissionen denne kultur og dens vigtige frembringelser til et strukturredskab for en europæisk politik og identitet. Der er tale om en mindre spredning end før og om at samle bevillingerne på nogle vigtige europæiske arrangementer eller dybtgående aktioner, der inddrager et større antal europæiske partnere (seks eller syv) end det eksisterende (som regel tre).
Mange politikere mener, at dette kultursamarbejde risikerer at privilegere de store kulturelle netværk, der allerede eksisterer, og at fjerne den kulturelle indsats fra borgerne. De foretrækker derfor en mere områdeinddelt indfaldsvinkel, og at man fremmer og fremhæver nogle aktioner, der i højere grad er rettet mod små projekter.
Den debat, der er blevet skabt, har været spændende. Fru Mouskouris betænkning giver mulighed for et kompromis med hensyn til den pågældende periode, nemlig 2000-2004. Der er ingen tvivl om, at debatten ikke vil stoppe her, og at synspunkterne vil udvikle sig i takt med etaperne i den europæiske konstruktion og i takt med den enkeltes ønske om at skabe et sandt europæisk fællesskab.

Palm
Denne betænkning handler hovedsageligt om foranstaltninger på supranationalt plan. Målet er, at vi ved at gennemføre en fælles kulturpolitik styrker den fælles europæiske kulturelle identitet og anvender denne som drivkraft for kulturel integration.
Jeg kan godt se, at de foranstaltninger, der foreslås, f.eks. at løse de problemer, der opstår på grund af medlemslandenes forskelligheder med hensyn til skattebestemmelser og arbejdsmarkedsregler, er de rigtige, hvis man ønsker en supranational kulturpolitik, men jeg er ikke enig i, at dette er en god fremgangsmåde. Jeg går i stedet ind for en mellemstatslig kulturpolitik.
Desuden bør man tænke over, hvor vigtigt det egentlig er at værne om den europæiske kulturelle identitet. Historisk set er det meget svært at finde noget, man kan kalde en »fælles europæisk identitet«. I dag skabes der desuden flere og flere kulturelle grupper på tværs af lande- og kontinentgrænser. Et ungt menneske i Stockholm oplever f.eks. at have mere til fælles med unge mennesker fra samme sociale gruppe og med nogenlunde samme livsstil i New York, Paris og Barcelona end med gruppen »hele den europæiske ungdom«.
For at undgå, at der opstår fjendtlighed over for fremmede og mistænksomhed mellem mennesker fra forskellige dele af verden, og for at sprede idéer om solidaritet og broderskab, mener jeg, at EU i stedet for at konstruere kunstige kulturelle identiteter bør bestræbe sig på at skabe forståelse ud over de kulturelle grænser, som eksisterer i dag.

Vaz da Silva
Der er en mangel i denne tekst, som jeg ikke kan undlade at påpege, da det drejer sig om et rammeprogram for kulturen.
Man kan ikke behandle kulturen som noget statisk og defineret én gang for alle. Den er hele tiden i bevægelse og kender ingen grænser.
Hvis det europæiske kulturprogram skal spille en nyttig rolle, må det være bredt og fleksibelt, så det kan favne de nye fremvoksende kulturformer og de forskellige kulturskabere, der dukker op, forandrer sig og forsvinder igen som kometer. Men der er også minoritetskulturer og -sprog og de grænseoverskridende kulturer, migranters og immigranters, der ikke er tilknyttet et bestemt område, og som er de mest glemte, fordi de ikke har nogen stat eller region til at repræsentere sig. Og vi skal ikke glemme, at den europæiske mosaik er skabt af dem alle sammen.
Betænkning af Waddington (A4-0373/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi vil gerne takke ordfører Waddington for et velgennemført arbejde med en betænkning, som har stor betydning for Den Europæiske Union. Waddington har vist et stort engagement på de områder, vi mener er vigtige at fremføre i forbindelse med udviklingen af Leonardo da Vinci-programmet. Frem for alt vil vi understrege ikkediskrimineringen i forbindelse med gennemførelsen af projekter som led i programmet, betydningen af ikkestatslige organisationers rolle og støtten til erhvervsuddannelsens kvalitative og innovative indfaldsvinkler.

Bonde, Krarup og Sandbæk
Vi har i dag stemt imod Waddingtons betænkning om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram inden for erhvervsuddannelse, Leonardo da Vinci-programmet. Vi støtter, at personer kan blive udvekslet som led i deres uddannelse, hvad enten den er faglig eller universitær. Det kan være et forfriskende pust sammenlignet med hverdagens trummerum. Men vi tager kraftigt afstand fra de politiske over- og undertoner, der gives udtryk for i betænkningen, som f.eks. fremhævelsen af den europæiske dimension inden for den teoretiske og praktiske faglige uddannelse.
Der slås også til lyd for, at Leonardo da Vinci-programmet skal ses i sammenhæng med en europæisk beskæftigelsesstrategi. Vi mener, at arbejdsløsheden skal bekæmpes lokalt, regionalt eller nationalt, da der er mange forskellige grunde til, at folk mister deres job. Strategierne til bekæmpelse af arbejdsløsheden må derfor også afspejle denne diversitet.

Caudron
Betænkningen af vores kollega Susan Waddington indeholder flere forslag, der bør gøre det muligt at forbedre erhvervsuddannelsen og dens konsekvenser for beskæftigelsen.
Mange af vores tekster, som tager arbejdsløshedsproblemet op, anfører uddannelsens kvalitet som en nødvendig betingelse for, at arbejdstagerne og borgerne kan blive beskæftiget.
Det er således naturligt, at dette fællesskabsprogram først og fremmest er rettet mod personer, som er truet af udstødelse. Denne indsats bør støttes og fortsættes, og jeg er enig i Kommissionens udtalelse om, at planen bør forlænges til seks år. Selvom denne retningslinje i den sidste ende hører ind under Den Europæiske Socialfond, er det en fordel at få tidsplanerne til at passe sammen for at øge sammenhængen og effektiviteten. Hertil kommer, at man bør sørge for, at den nødvendige budgetramme er i stand til sikre programmets ordentlige forløb.
Et andet punkt, jeg er tilfreds med, er ønsket om at lade partnerne deltage i iværksættelsen af Leonardo. Dette ønske om gennemsigtighed gør Europa-Parlamentet ære og er et udtryk for en stærk vilje, der allerede er blevet understreget i andre af Europa-Parlamentets tekster.
Endelig vil jeg gerne give udtryk for et forbehold med hensyn til forslaget om, at Lenoardo kunne støtte nogle allerede eksisterende aktioner, navnlig i forbindelse med de studerendes og undervisernes mobilitet. Meningen er god nok, men risikerer man ikke at gøre systemet mere trægt? I stedet for at vise interesse herfor vil jeg foretrække, at man øger de midler, der er sat af til Sokrates-programmet.

Holm
Lad mig først fastslå betydningen af de handlingsprogrammer, der findes i bl.a. Leonardo da Vinci-programmet, og hvor grundlæggende dette er. De mål, man har sat sig, kan jeg for en stor dels vedkommende fuldt ud tilslutte mig.
Jeg har derimod indvendinger imod, at den interne undersøgelse, som Kommissionen foretager netop nu vedrørende Leonardo da Vinci I-programmet, og som snart er afsluttet, ikke er blevet præsenteret i forbindelse med, at Europa-Parlamentet nu skal træffe beslutning om fortsættelsen. Det er kommet frem, at der er åbenlyse problemer med styringen af og opfølgningen på programmet, hvilket er alvorlige anmærkninger.
Jeg mener, at Europa-Parlamentet burde udskyde behandlingen af denne betænkning, til den interne undersøgelse af Leonardo da Vinci I er afsluttet og evalueret.

Titley
Det glæder mig at kunne stemme for denne betænkning af Sue Waddington, der er min kollega i Labour-partiet.
Merværdien af EU's programmer for erhvervsuddannelse - eksempelvis Leonardo - skal sikres i de kommende år, og den må ikke trues af nedskæringer. Uddannelsen skal have tid til at bære frugt i form af nye job til folk, der deltager i kurser. Vi er nødt til at investere både tid og penge i vores uddannelsesprogrammer.
I betænkningen anmoder man med rette Kommissionen om at oplyse om nye og innovative erhvervsuddannelser i hele EU. Hvis vi på uddannelsesområdet kan lære hinanden noget om, hvordan vi bedst uddanner os til morgendagens karrierer, så bør alle lande informeres herom - man skal fokusere på det, der virker, og ikke på, hvilket land der kommer først med idéerne.
Alle offentlige, private og ikkeerhvervsmæssige grupper bør have adgang til Leonardo, og der bør gives fortrinsret til EU's erhvervsuddannelsesprojekter for dårligt stillede personer - f.eks. dem, der både er arbejdsløse og samtidig har et handicap eller tilhører en etnisk minoritet.
Betænkning af Pack (A4-0371/98)

Bonde, Krarup og Sandbæk
Vi har i dag stemt imod Packs betænkning om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram inden for almen uddannelse, Socrates-programmet. Vi støtter, at personer kan blive udvekslet som led i deres uddannelse, hvad enten den er faglig eller universitær. Det kan være et forfriskende pust sammenlignet med hverdagens trummerum. Men vi tager kraftigt afstand fra de politiske over- og undertoner, der gives udtryk for i betænkningen, som f.eks. europæiske skoleplaner, uddannelsesprojekter med europæisk dimension, Europa-moduler og etablering af europæiske videnscentre.

Caudron
Jeg vil gerne lykønske fru Pack for klarheden i hendes betænkning og det rigtige i hendes forslag til en forbedring af Sokrates-programmet.
Denne fællesskabsaktion, der er rettet mod skoler og studerende, er en af Den Europæiske Unions store succeser. Den har gjort det muligt for tusinder af studerende at fuldende deres uddannelse, idet de har fået den dimension med, der hedder det europæiske borgerskab.
Der er ingen tvivl om, at vi skal forbedre den eksisterende ordning, navnlig med hensyn til administrationen af dette program.
Det er selvfølgelig først og fremmest vigtigt at øge bevillingerne til Sokrates, ikke blot for at gøre det muligt at øge antallet af dem, der får gavn af programmet, men også - og måske frem for alt - for at gøre det muligt at forhøje beløbet til den enkelte studerende.
Som betænkningen gør os opmærksom på, er omkostningerne ved denne mobilitet meget højere end den tildelte støtte. Jeg får jævnligt henvendelser fra studerende, der har gavn af denne ordning, og som spørger mig, om de ikke kan få en ekstra støtte, så de kan leve ordentligt i det land, hvor de befinder sig.
Jeg mener således, at man bør sætte dette »mobilitetsstipendium« betydeligt op og tage højde for de eksisterende forskelle i levestandarden i Unionen.
En sådan forhøjelse ville gøre det muligt at give mange flere studerende adgang til dette program: studerende, som undertiden er urolige over de ekstraomkostninger, et ophold i udlandet medfører.
Jeg bifalder desuden det forslag, der udvider Sokrates-programmets kompetenceområde til også at omfatte de voksne, der har forladt uddannelsessystemet uden at få en uddannelse. Denne bestemmelse går i retning af en bekæmpelse af arbejdsløsheden og er helt i tråd med de retningslinjer, der blev fremsat på topmødet i Luxembourg om beskæftigelse.

Deprez
Jeg er enig med vores ordfører i, at den første fase af Sokrates, Fællesskabets handlingsprogram for almen uddannelse, på trods af sine handicap - såsom de finansielle midlers utilstrækkelighed eller en splittet struktur og funktion - har været en succes, som i høj grad har bidraget til at forstærke følelsen af et fælles tilhørsforhold inden for Unionen.
I en verden, hvor det bliver sværere og sværere at skelne mellem almen uddannelse og erhvervsuddannelse og mellem grunduddannelse og videreuddannelse, er den integrerede indfaldsvinkel for alle programmerne for almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender uden tvivl en stor nyskabelse og en stor fordel ved Sokrates II-programmet.
Programmet kan naturligvis forbedres. Det kan således blive mere effektivt og relevant. En bedre overensstemmelse mellem de forkyndte målsætninger og de metoder, der skal iværksættes, samt en mere nøjagtig definition af de forpligtelser, der pålægges Kommissionen i forbindelse med dens opgaver, kan navnlig bidrage til en endnu større succes for Sokrates II.
Under alle omstændigheder er jeg overbevist om, at udviklingen af en europæisk uddannelse, der går ud over de nationale grænser og giver vores kommende medborgere nogle nye perspektiver og nye horisonter, er en nøglefaktor med henblik på at samle Den Europæiske Union, og herigennem det europæiske kontinent, til en fredfyldt og lykkelig helhed.
Den Økonomiske og Monetære Union alene kan nemlig ikke sikre et så ambitiøst forehavende succes. Unionen vil i lige så høj grad - og måske endnu mere sikkert - blive skabt i tankerne og i de unge generationers opdagelse af et fælles tilhørsforhold og et fælles projekt, som dog er åbne ud mod verden.
Dette er den grundlæggende idé bag Sokrates II-programmet, og den er jeg helt enig i. Jeg giver derfor min uforbeholdne støtte til den udtalelse, som Europa-Parlamentet afgiver om dette emne i dag.

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi vil gerne takke ordføreren for en vigtig betænkning. Udviklingen af Sokrates-programmet har stor betydning for den kommende europæiske satsning inden for uddannelse. Vi vil med denne stemmeforklaring understrege, at vi mener, at programmet også skal omfatte Tyrkiet. Det er kontroversielt med tanke på Tyrkiets manglende overholdelse af menneskerettighederne, men samtidig bør det noteres, at ændringsforslag 22 om bl.a. Tyrkiets medvirken i programmet også fremmer EØS- og EFTA-landenes medvirken i programmet.
Vi mener, det er absolut nødvendigt, at Europa-Parlamentet udtaler sig, således at f.eks. Norge og Island kan blive omfattet af Sokrates-programmet. Hvad angår Tyrkiet, gælder ovennævnte indstilling ligeledes for spørgsmål om handlingsprogrammet »Ungdom«.

Palm
Da Tyrkiet 50 år efter undertegnelsen af menneskerettighedskonventionen stadig ikke overholder indholdet i denne konvention, støtter jeg ikke forslaget om landets medvirken i det handlingsprogram, der bliver behandlet i betænkningen.

Heinisch
I den ny udgave af Sokrates-programmet vil jeg gerne fremhæve to punkter:
Gennem det ny Grundtvig-program inddrages forældreforeninger for første gang i voksenuddannelsen som ligeberettigede partnere. Som initiativtager til europæiske forældreprojekter er jeg særdeles tilfreds dermed. Vores uddannelsesprogrammer har et fælles mål: Uddannelsen af en generation af unge europæere, i hvis hænder vi vil lægge Fællesskabets fremtid. Forældre har afgørende medindflydelse på denne skoling. Deres indbyrdes samarbejde på europæisk plan, deres samarbejde med lærerne og deres egen videreuddannelse er derfor et vigtigt anliggende.
Jeg er ligeledes glad for, at det ny Sokrates-forslag skaber retsgrundlaget for, at også Tyrkiet kan deltage i programmet. Jeg ville ønske, at det også gennemføres inden for en overskuelig tid. Jeg anser medtagelsen af Tyrkiet for en chance til hos de tyrkiske borgere at udvikle bevidstheden om menneskerettigheds- og demokratitanken. På det grundlag har jeg også udarbejdet min betænkning om at medtage Tyrkiet i det Sokrates-program, der gælder for øjeblikket. Den beslutning, der står i den betænkning, gør det muligt at begynde at forberede Tyrkiet på at deltage i programmet, og jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet nu også støtter denne betænkning.

Darras
Denne anden fase af Sokrates-programmet er ligesom de andre programmer for ungdomsanliggender og erhvervsuddannelse en del af en helhed, hvor der lægges vægt på almen uddannelse og erhvervsuddannelse for alle hele livet igennem.
Det drejer sig om at indføre et fælles grundlag, der fører til oprettelsen af et europæisk samarbejdsområde inden for almen uddannelse og erhvervsuddannelse. Dette program bygger naturligvis på den erfaring, man har fået under programmets første fase, og de positive resultater bliver således styrket, alt imens der tilføjes nogle nyskabelser - hvilket er uundværligt for væksten i ethvert samfund - samt et »passende« budget for 29 lande.
Denne betænkning fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier forekommer mig at være acceptabel, sådan som den fremlægges for os i dag. Den er acceptabel, fordi Europa-Parlamentet foreslår et højere budget, nemlig ECU 2 milliarder i stedet for de 1, 4 milliarder, Kommissionen foreslog. Hvis vi vil have, at dette program skal være tilgængeligt for det størst mulige antal unge og voksne, der ønsker at uddanne sig og/eller fortsætte deres uddannelse, så er det et minimumsbeløb, når man tænker på, at programmet er tilgængeligt for borgerne i 29 lande i alt. Betænkningen er også acceptabel, fordi der er taget højde for aktioner, der er fælles med de andre ungdoms- og uddannelsesprogrammer, og fordi den nye informationsteknologi er taget i betragtning som et undervisningsredskab og som ny viden. Endelig er den acceptabel, fordi procedurerne er blevet forenklet, og fordi der er taget højde for det lokale og regionale plan. Dette er naturligvis sket med henblik på en decentralisering, hvilket indebærer en bedre information, en bedre spredning af informationen og et bedre samarbejde med medlemsstaterne.
Det er en vigtig udfordring. Det drejer sig nemlig ikke bare om den europæiske samfundsmodel, som vi ønsker at forsvare, men også og ikke mindst om fremtiden for de unge og lidt ældre, og om muligheden for at tilbyde dem et arbejde og en plads i dette borgernes Europa, som vi ønsker os.
Betænkning af De Coene (A4-0389/98)

Bonde, Krarup og Sandbæk
I Danmark er der lang og god tradition for at udføre frivilligt arbejde i alle aldersgrupper, og ikke kun blandt unge mennesker, selvom aktivitetsniveauet nok er betydeligt højere i denne del af befolkningen. Danmark bliver ofte benævnt som »organisationernes land«, og i gennemsnit er hver enkelt dansker medlem af en organisation af en eller anden art, det være sig et politisk parti, en ungdomsorganisation, en spejderbevægelse eller en beboergruppe. Alle disse mennesker arbejder for at forbedre vilkårene for deres medlemmer og andre, som sympatiserer med deres sag. Men det er et fåtal, der vil arbejde for at udvikle den europæiske dimension, fremme bevidstheden om et egentligt unionsborgerskab og fremme en europæisk uddannelsessektor. Vi stiller også spørgsmålstegn ved, om der overhovedet findes en »europæisk dimension«. Vi tager kraftigt afstand fra de politiske over- og undertoner, der gives udtryk for i betænkningen.
Ovenstående betragtninger udgør grundlaget for, at vi stemmer imod De Coenes betænkning.

Darras
Jeg vil gerne lykønske Philippe de Coene for det glimrende stykke arbejde, han har leveret, og det er ikke blot, fordi jeg er enig i hans analyse, men også fordi den sandsynligvis »vender op og ned« på visse af Kommissionens og ikke mindst medlemsstaternes tjenester. Jeg har nemlig altid været af den opfattelse, at man for at forbedre tingene er nødt til at drøfte alle de modtagne forslag grundigt og ikke standse op ved den første forhindring. Det er netop, hvad vores ordfører foreslår os i dag.
Med hensyn til indholdet vil jeg sige, at forslaget om at genskabe balancen i aktionerne inden for programmet for ungdomsanliggender forekommer mig at være meget positivt. Som følge af deres situation og tankegang kræver de unge nemlig mobilitet, viden, erfaring og deltagelse, eller kort sagt borgerskab. Det er således en meget god ting at give nyt liv til alle de unges udveksling og bevilge sig selv de budgetære midler hertil. De seneste gymnasiedemonstrationer i Frankrig er i den forbindelse hændelser, der støtter ordførerens påstande.
Hvad angår Den Europæiske Volontørtjeneste - et program, som jeg giver min fulde støtte, og som kommissæren og hendes tjenestegrene skal have stor ros for - tror jeg i øvrigt også, at dette kan forbedres, navnlig ved at vedtage Philippe de Coenes forslag om at give en nøjagtig definition af de støttemodtagende organisationer (organisationer med ikkelukrativt formål) og de støttemodtagende projekter (aktiviteter, der ikke kan erstatte et arbejde). Det er bedre at udtrykke sig klart fra starten, så man undgår misforståelser.
Det, vi ønsker, er at være tættere på de unge, informere dem bedre for bedre at få dem til at deltage, og bedre få dem til at deltage for at gøre dem til medvirkende i et Europa, der skabes gennem dem og for dem. Det er derfor, jeg stemmer ja til denne betænkning.

Holm
Det er af flere grunde godt, at man samler de forskellige projekter under ét. De fleste af målene med programmet er også prisværdige, f.eks. at der skal gives støtte til sprogkundskaber og de unges mobilitet, således at de kan lære nye og fremmede kulturer at kende.
Derimod kan jeg ikke støtte de mål, der er indeholdt i flere ændringsforslag, om at fremme et »ægte europæisk borgerskab«, »Den Europæiske Unions principper og regler« og »unges deltagelse i Unionens udvikling«. Jeg mener ikke, at der her er tale om mål, som skal kombineres med dette ungdomsprojekt. For mig handler det om at udvide det globale og internationale aspekt, hvilket er noget helt andet end den indskrænkede EU-identitet, en tanke, som gentages gang på gang på trods af, at den ikke har noget grundlag.

Palm
Da Tyrkiet 50 år efter undertegnelsen af menneskerettighedskonventionen stadig ikke overholder indholdet i denne konvention, støtter jeg ikke forslaget om landets medvirken i det handlingsprogram, der bliver behandlet i betænkningen.
Betænkninger af Waddington (A4-0373/98), Pack (A4-0371/98) og De Coene (A4-0389/98)

Amadeo
Amsterdam-traktaten og Agenda 2000 gør uden tvivl hele kulturpolitikken, forsknings- og innovationspolitikken og uddannelsespolitikken, eller kort sagt kundskabspolitikken, til et centralt emne i Unionens fremtidige udvikling.
Det drejer sig i dag om at give den størst mulige adgang til uddannelse og permanent ajourføring af kundskaberne. Ved at fremlægge sine tre forslag til afgørelse om almen uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender angiver den udøvende magt retningslinjerne for en fællesskabsaktion, der tager sigte på at bidrage til oprettelsen af et europæisk samarbejdsområde inden for kultur og uddannelse.
Efter vores mening bliver det derfor vigtigt med et samvirke mellem disse tre forslag, der uundgåeligt vil skulle bidrage til at udvikle kundskaberne, berige borgerskabet og fremme mulighederne for beskæftigelse takket være erhvervelsen af de særlige færdigheder, som er blevet nødvendige i dag.
I en verden i hastig udvikling, navnlig som følge af de teknologiske ændringer og informationssamfundet, bør opdelingen mellem almen uddannelse og erhvervsuddannelse hele tiden blive mindre skarp, og dette er vores vigtigste opgave, nemlig at sørge for en lovgivning, der støtter Unionens kulturpolitik på alle planer.
Vi mener, at også den traditionelle skelnen mellem grunduddannelse og videreuddannelse, eller mellem formel og uformel uddannelse, bør fjernes ved at gøre de bureaukratiske procedurer smidigere og ved at skabe en tæt og fortsat forbindelse med strukturfondene, både på fællesskabsplan og på nationalt plan, og navnlig med Den Europæiske Socialfond, når man tænker på, at samarbejdsaktionerne på ungdomsområdet er et centralt element i de unges aktive integration og i styrkelsen af deres europæiske borgerskab, og at Sokrates, som fremmer uddannelsens kvalitet og udvikler dens europæiske dimension - hvilket vedrører 4 millioner undervisere og 70 millioner unge - er et vigtigt acquis communautaire , særligt i forbindelse med, at Unionen skal være nærmere borgerne, og med den europæiske konstruktionsproces.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater i Parlamentet har i dag stemt for en videreførelse og forbedring af de tre programmer med udgangspunkt i retningslinjerne i Agenda 2000. Programmerne bliver forenklet, og ligestillingsaspekterne bliver styrket, både i forhold til ligebehandling mellem mænd og kvinder og i forhold til indslusning af marginaliserede grupper.
Vi støtter også i hovedtræk de foreslåede ændringer af programmerne. Der er dog enkelte formuleringer, som vi mener går for langt med hensyn til at betone det overnationale element. Det er vores holdning, at medlemsstaterne fortsat skal have hovedkompetencen på uddannelsesområdet. Den europæiske uddannelsespolitik skal kun supplere og støtte den nationale uddannelsespolitik.

Lindqvist
Der er flere gode forslag om uddannelse og kultur i betænkningerne af Waddington, Pack, De Coene og Castagnetti. Det drejer sig om erhvervsuddannelse, lærlingesystemet, livslang uddannelse, uddannelse i andre lande, gæstelærere osv.
Programmet hælder dog voldsomt i retning mod »europæisk identitet«, »europæisk kulturarv«, »EUROPASS-uddannelse« - alt sammen med henblik på at fremme den europæiske integration. Flere af programmerne vil bevilge nye midler. Hvad angår Leonardo da Vinci-programmet, finder der for tiden undersøgelser sted om bedrageri med EU-midler. Det saglige indhold i flere af betænkningerne er godt, men de permanente »europæiske« overbygninger savner folkelig forankring. Spørgsmålet er, hvad der menes med en europæisk kultur, og om der findes en sådan.

Seillier
I anden fase af programmerne Sokrates og Leonardo tager man opfindsomhed og innovation i brug med hensyn til unges og voksnes erhvervsuddannelse og videreuddannelse »hele livet igennem«. Eftersom målsætningen om »lige muligheder for mænd og kvinder« i øvrigt fremhæves kraftigt, ville det så ikke være fornuftigt og rimeligt at foreslå nogle selvstændige uddannelsesophold for unge kvinder?
Som det ser ud nu, venter mange nemlig med at få deres første barn, fordi de først for enhver pris skal sikre sig erhvervskvalifikationer (gennemsnitsalderen for den første fødsel er i Europa 29 år), eller også afbryder de deres universitets-eller erhvervsuddannelse, ligeså snart de får børn. At de kvinder, der ønsker det, kan forene børn med uddannelse, bør være muligt - og er meget ønskeligt - for mange kvinder, par og børn, og således for den sociale samhørighed. Ville det ikke være en god idé at skabe en sund konkurrence på dette område mellem vores forskellige europæiske lande?
Hvad angår det nye fællesskabshandlingsprogram for ungdomsanliggender, så mangler det kraft, inspiration og kulturelt perspektiv. Eftersom der allerede eksisterer andre ungdomsprogrammer, der vedrører udveksling, erhvervsuddannelse og lærlingeuddannelse, så ville vi godt have haft, at der i dette nye program var nogle forslag til at hjælpe de unge i vores forskellige lande til at få et bedre kendskab til deres fælles kulturarv, som de ikke længere lærer om. For i alle Europas lande er den litterære undervisning og kendskabet til den græske oldtid, for ikke at tale om den romerske oldtid og de 10 århundreders historie og kultur, som med urette kaldes Middelalderen, eller kort sagt den almene dannelse, desværre gået tilbage til fordel for nogle fag, hvis formål ikke længere er kendskabet til menneskets situation.
Alle de store etaper i vores forskellige folks historie og kultur har haft en europæisk dimension: Romerriget, Karl den Stores tid, det tyske kejserdømme, munkevæsenet, ridderne, den romerske kunst, den gotiske kunst, universiteterne, pilgrimsfærdene, Renæssancen, klassicismen, Oplysningstiden osv. At gøre det muligt for vores unge at få kendskab til mangfoldigheden af vores respektive arv på baggrund af en vigtig enhed, og at give dem mulighed for at tage den fælles kultur til sig, ikke blot af kærlighed til fortiden, men for at være intellektuelt og åndeligt rustet til sammen at imødegå de store udfordringer i dag - det ville være et ædelt mål at fremme.
Er den største mangel i Europa her ved slutningen af århundredet og årtusindet ikke manglen på humanisme, selvom Europa ifølge Paul Valéry er det kontinent, der har gjort sig de største overvejelser om menneskets plads i naturen, i samfundet og over for Gud?
Jo, hvis vi ønsker det, vil det igen være muligt at lade de unge i Europa begejstres over deres fælles skæbne.

Vaz da Silva
Uddannelsesspørgsmålet er så centralt i vores samfund, at det store antal, der har bedt om ordet i denne forhandling, har gjort det nødvendigt for mig at ty til en skriftlig erklæring. Jeg hilser denne forhandling under ét om almen og faglig uddannelse og om ungdomsanliggender velkommen, fordi den afspejler den stigende tendens til en integreret politik for disse områder, som jeg selvfølgelig støtter. Jeg har to bemærkninger, den første til betænkningen af De Coene og den anden til Pack-betænkningen, der sammenfatter de ændringsforslag, som jeg har fremsat.
For det første: Det er i gennemførelsen af ungdomspolitikken vigtigt at undgå at fremprovokere et brud mellem de unge og de voksnes verden og mellem de unge, der er medlem af en organisation og de øvrige unge, som jo er de fleste. Den rigtige ungdomspolitik er den, der i stedet for at gøre sig selv synlig og skabe strukturer og råderum for flere unge tværtimod gør sig usynlig for at skabe råderum for de unge inden for de andre politiske områder.
For det andet: Der bliver ikke nogen europæisk uddannelsespolitik uden en europæisk sprogpolitik. Det er en alvorlig overvejelse og en grundig debat værd, om der på EU-niveau for alle børn lige fra første klasse skal indføres undervisning i ét og samme sprog, der skal tjene som kommunikationssprog. Samtidig med en sådan beslutning skal der udvikles en aktiv politik til fremme af flersprogethed, fordi kun disse to linjer tilsammen kan udgøre en realistisk europæisk sprogpolitik.
Betænkning af Skinner (A4-0385/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi vil gerne takke ordfører Skinner for hans engagement i en vigtig sag. Spørgsmålet om en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør er tidligere blevet håndteret dårligt af Kommissionen, især hvad angår respekten for de faglige rettigheder og medlemslandenes selvbestemmelsesret. Ikke desto mindre er det absolut nødvendigt at finde en løsning på problemet. Med den betænkning, der nu er forelagt plenarforsamlingen, mener vi, at spørgsmålene om de faglige rettigheder og medlemslandenes selvbestemmelsesret har fået en acceptabel løsning.

Berthu
Det forslag til Rådets forordning, som forelægges for os i dag, tager sigte på at indføre en interventionsmekanisme for Kommissionen, der gør det muligt at tvinge medlemsstaterne til at fjerne visse interne handelshindringer. Kommissionen fik denne idé som følge af de franske landmænds demonstrationer fra 1993 til 1995, hvor importerede produkter - navnlig lastbiler med spanske jordbær - blev standset og ødelagt af landmændene. Den franske regering mente, at det i visse tilfælde var bedre, at man ikke lod ordensmagten gribe ind, så man ikke riskerede nogle endnu alvorligere uroligheder - en holdning, som Bruxelles var forarget over. Dette er årsagen til det aktuelle forslag til forordning, der har til formål at give Kommissionen de instrumenter, som kan sikre en bedre overholdelse af varernes frie bevægelighed. Vi har fået gentaget til bevidstløshed, både i begrundelsen og i betragtningerne, at det drejer sig om et af de grundlæggende principper i Det Europæiske Fællesskab, men man glemmer dog at gøre opmærksom på, at det ikke er det eneste, og at det trods alt er mindre grundlæggende end visse andre principper.
Kommissionens forslag viser den skandaløst udemokratiske måde, de europæiske institutioner sædvanligvis anvender for at gøre overstatsligheden mere fremtrædende. Vi opfordres også til at gøre os nogle overvejelser om medlemsstaternes ansvar med hensyn til den offentlige orden, hvilket netop er aktuelt i forbindelse med debatten om ratificeringen af Amsterdam-traktaten.
Jeg vil først komme ind på den udemokratiske metode. Under førstebehandlingen af forslaget var der taget højde for - og hverken mere eller mindre - Kommissionens ret til at træffe »beslutninger« med hensyn til medlemsstaternes indsats (eller mangel på samme) i forbindelse med handelshindringerne. Disse beslutninger skulle herefter tjene som grundlag for dommene ved de nationale domstole eller fællesskabsdomstolene, der skulle pålægge medlemsstaterne bøder eller tvangsbod. Da Rådet modtog et så enormt forslag, blev det alligevel overrasket. Kommissionens embedsmænd bad nemlig uden at blinke Rådet - men for dem er der selvfølgelig tale om et naturligt skridt - om at give dem beføjelse til at pålægge medlemsstaterne sanktioner. Selvom Rådet gerne ville, så kan det ikke give denne beføjelse, af den simple grund, at det ikke råder over denne beføjelse, undtagen når der er tale om proceduren med de uforholdsmæssigt store underskud.
Embedsmændene påberåbte sig så konklusionerne fra Rådets møde i Amsterdam om handlingsplanen for det indre marked, og i disse konklusioner bad stats- og regeringscheferne Kommissionen om »at undersøge, hvordan der effektivt kan sikres fri bevægelighed for varer, herunder muligheden for at pålægge medlemsstaterne sanktioner«. Ved den lejlighed opdagede Ministerrådet, at man på Rådets møde i Amsterdam havde fået stats- og regeringscheferne til at sige alt muligt, uden at vedkommende lagde mærke til det. Vi håber i øvrigt at have spillet en rolle ved ajourføringen af denne manipulation, for vi gjorde kraftigt opmærksom på den dengang.
Rådet ændrede således Kommissionens forslag, men kun meget lidt, så den andenbehandling af teksten, der fremlægges for os i dag, ikke er ret meget bedre end den første. Begrebet Kommissionens »beslutning« er nemlig blevet erstattet med begrebet »henvendelse«, som med vilje er uklart, og hvor det er svært at sige, om overholdelsen heraf er frivillig, som ved en udtalelse, eller tvungen, som ved en beslutning. Vanskelighederne bliver større som følge af den totale mangel på et juridisk grundlag, så Kommissionen så sig nødsaget til at finde den uopslidelige artikel 235 frem; en artikel, som vi har erklæret for ubrugelig hundrede gange, fordi den giver Fællesskabet mulighed for at bevilge sig selv nogle beføjelser, som traktaterne ikke har villet give det. Alle disse grunde gør det i høj grad berettiget, at Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa i dag stemmer nej til forslaget til forordning.
Denne sag får os dog også til at gøre os nogle mere omfattende overvejelser om princippet om medlemsstaternes grundlæggende ansvar med hensyn til den offentlige orden internt i medlemsstaterne. Selvom denne fundamentale regel anerkendes i traktaten gentagne gange, f.eks. i artikel 36, der netop drejer sig om varernes bevægelighed, så bliver den konstant tilsidesat, også af De Europæiske Fællesskabers Domstol. I en efterhånden gammel retspraksis (dom i sagen om Rutili, den 28. oktober 1975) fastslår Domstolen, at dette begreb (medlemsstaternes ansvar med hensyn til den offentlige orden internt i disse) skal forstås i strengeste forstand, således at dets rækkevidde ikke kan fastlægges unilateralt af de enkelte medlemsstater uden kontrol fra Fællesskabets institutioner. En kontrol, som selv er opstået som følge af ønsket om at bevare fællesskabsrettens principper.
I sagen om landmændenes demonstrationer i perioden 1993-1995 råder vi nu netop over den dom, som Domstolen afsagde den 9. december 1997. Denne dom går i samme retning og støtter alle Kommissionens krav. Frankrigs argumenter, som tog udgangspunkt i det nationale ansvar for den offentlige orden, blev fejet af bordet af Domstolen. I dommen står der bl.a., at medlemsstaterne, som alene er kompetente med hensyn til opretholdelsen af den offentlige orden og beskyttelsen af den indre sikkerhed, naturligvis råder over en skønsmargen, så de kan fastlægge, hvilke foranstaltninger der i en given situation er de mest velegnede til at fjerne hindringerne for importen af et produkt. Der står endvidere, at det således ikke er fællesskabsinstitutionernes opgave at træde i stedet for medlemsstaterne med henblik på at pålægge dem de foranstaltninger, de skal vedtage og også gennemføre for at sikre varernes frie bevægelighed på deres område. Endelig står der, at det i de tilfælde, hvor sagen indbringes for Domstolen, dog er domstolens opgave at kontrollere, idet den tager højde for de nævnte skønsbeføjelser, om den pågældende medlemsstat har truffet nogle foranstaltninger, der kan sikre varernes frie bevægelighed.
Med andre ord er nationalstaten ganske vist ansvarlig for sin offentlige orden, men denne kompetence finder sted inden for rammerne af fællesskabsprincipperne, som den ikke kan gå imod, og som den tværtimod skal tage udgangspunkt i.
Denne holdning fra Domstolens side, og fra de europæiske institutioners side i det hele taget, kaster et meget interessant lys over debatten om ratificeringen af Amsterdam-traktaten. Tilhængerne af denne traktat påstår nemlig, at det ikke gør noget, at vi opgiver vores personkontrol ved grænserne til nabolandene, og at det heller ikke gør noget, at hele vores indvandringspolitik bliver bestemt af Fællesskabet, eftersom artikel 64 i Traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber udgør en beskyttelsesklausul, da den sikrer, at »dette traktatafsnit« ikke er »til hinder for, at medlemsstaterne kan udøve deres beføjelser med hensyn til opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed«. Vi kan godt se, hvad en sådan »beskyttelse« i virkeligheden betyder. Der er tale om et optisk bedrag, der har til formål at lede borgerne på vildspor ved at få dem til at tro, at deres nationalstat beholder sine beføjelser, selvom disse gradvist bliver taget fra den ved hjælp af Domstolens udemokratiske retspraksis. Hvis Frankrig, efter at have ratificeret Amsterdam-traktaten, således gerne ville genoprette personkontrollen ved sine grænser en dag, på grund af en voksende fare for landets offentlige orden, ville Kommissionen svare, at vores land skal finde en måde at opretholde sin offentlige orden på, der ikke går ud over det grundlæggende fællesskabsprincip om personers frie bevægelighed. Vi ville få en henstilling om at adlyde dette påbud, da vi ellers ville blive slæbt for Domstolen, og Domstolens dom ville være givet på forhånd.
Det, som Rådet i dag ønsker at vedtage med dette forslag til forordning, og det, som man vil indføje i Amsterdam-traktaten, er den mest forfærdelige forbrydelse, man kan begå mod et folk, nemlig at forhindre det i at forsvare sig, når det bliver angrebet.

Blak, Iversen og Kirsten Jensen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for indførelse af en interventionsmekanisme, der skal sørge for at bringe bestemte handelshindringer til ophør. Kommissionens oprindelige forslag var helt uspiseligt, da Kommissionen fik for stor magt til at gribe ind i faglige konflikter, og fordi forslaget kunne underminere fundamentale rettigheder såsom strejkeretten.
Det nye forslag, som vi har stemt for, er helt anderledes. Kommissionen får ikke længere magt til at kræve, at en medlemsstat griber ind i nationale strejker. Det nye forslag forpligter kun medlemsstaterne til at holde Kommissionen informeret om eventuelle handelshindringer, og om, hvordan de agter at bringe dem til ophør. Der er også indsat en bestemmelse om, at strejkeretten er garanteret.
Vi har derfor valgt at støtte ordføreren, som har indstillet, at Kommissionens forslag bør støttes i sin nuværende form.

Eriksson, Seppänen, Sjöstedt og Svensson
Undertegnede har stemt mod betænkningen af følgende årsager:
En afgørelse risikerer at krænke grundlæggende faglige rettigheder.-Det er lovgivningsmæssigt uhensigtsmæssigt at kombinere bestemmelser om varers bevægelighed med personers bevægelighed.-Kommissionen bør ikke gives den form for beføjelser, der foreslås, da de hører hjemme i Domstolen eller i forhandlinger om traktatens indhold. Kommissionen bør ikke have ret til at agere i anliggender, der vedrører grænsedragningen mellem national ret og EU-ret.
Hager, Kronberger, Linser, Lukas og Raschhofer
De liberale medlemmer stemmer ikke for ændringsforslagene 1-15. Selvom indholdet af disse ændringsforslag er rigtigt, forekommer sammenknytningen af det legitime anliggende arbejdstagernes fri bevægelighed med en forordning om indførelse af en mekanisme, så Kommissionen kan skride ind og fjerne visse handelshindringer, ikke saglig korrekt. Emnet arbejdstagernes fri bevægelighed bør gøres til genstand for en selvstændig betænkning.

Lindqvist
Betænkningen er udarbejdet med en umotiveret høj hastighed og taget op som en ekstra betænkning med kort varsel i denne mødeperiode. Betænkningen er ikke gennemtænkt. På trods af, at det oprindelige - og endnu værre - forslag er blevet nedtonet, er den uacceptabel. Retten til at strejke er blevet indskrænket, der gøres indhug i arbejdsretten, og den nationale lovgivning og aftalen for arbejdsmarkedets parter tilsidesættes. Betænkningen bør afvises.

Murphy
PSE-gruppen støtter Skinner-betænkningen om forslag til Rådets forordning (EF) om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør (KOM(97)0619). Det handler primært om den frie bevægelighed for varer på det indre marked og ikke om den frie bevægelighed for personer. PSE-gruppen har imidlertid henvist til den frie bevægelighed for personer i betragtningen til betænkningen på grund af dennes store betydning.

Palm
Denne betænkning omhandler muligheden for at intervenere, hvis »private lægger hindringer i vejen« for den frie bevægelighed for varer. I og for sig står denne ret ikke over strejkeretten, men det kan alligevel få alvorlige konsekvenser for fagforeningernes arbejde. F.eks. pålægger forslaget de respektive stater vidtgående forpligtelser til at rydde hindringer af vejen, hvilket indebærer, at staten ikke længere er neutral i forbindelse med konflikter på arbejdsmarkedet. Desuden har forslaget den konsekvens, at enkelte staters regeringer skal handle på en måde, som ifølge det svenske transportarbejderforbund opmuntrer til handlinger, som er medvirkende til strejkebrud i en konfliktsituation. På den baggrund stemmer jeg mod betænkningen.

Theonas
Nu hvor EU har etableret det indre marked og styrer direkte mod euroens gennemførelse, forsøger det at indkapsle sin politik med foranstaltninger, som vil »sikre« den mod de europæiske borgeres reaktioner og kampe.
Under påskud af den uhindrede gennemførelse af princippet om varernes frie bevægelighed forsøger det med nærliggende forslag til forordning at underminere de mest grundlæggende sociale rettigheder.
Det påskud, der altid bruges, de famøse »handelshindringer«, anvendes endnu en gang til en kvælende begrænsning af de europæiske borgeres demokratiske sociale og individuelle rettigheder.
Med det første forslag, som var symptomatisk for de holdninger, der hersker i Kommissionen - EU-institutionen med den totale »føderative« karakter og store udøvende beføjelser - får private, efter Kommissionens beslutning, ret til at anlægge individuelle søgsmål ved de nationale domstole og anmode om, at der træffes midlertidige foranstaltninger, tildeles erstatning og pålægges bøder. Samtidig, for at »undgå yderligere forstyrrelser«, forvandles det medlemsland, hvor aktionen finder sted, til et udøvende politiorgan med pligt til i tide at træffe de »nødvendige« repressive foranstaltninger for at »fjerne hindringerne«, for ellers har man Damokles-sværdet, i form af EF-Domstolen, hængende over sig. Arbejdstagerne vil stå over for to fronter: den nationale statsmagt og de »krænkede personer«.
Med den politiske aftale, der blev indgået i Rådet, skete en vis forbedring af den oprindelige tekst, idet retten til at anlægge individuelle søgsmål på grundlag af Kommissionens afgørelse og af hensyn til de sikkerhedsmæssige foranstaltninger fjernes. Det juridiske og politiske pres på den pågældende medlemsstat om at fjerne »hindringerne« vil imidlertid fortsat eksistere.
På trods af de ændringer, der er foretaget, åbner det pågældende forslag til forordning helt op for Aiolos' sæk og tilfører de overenskomstmæssige, arbejdsmæssige rettigheder et dødbringende slag. Retten til at strejke og retten til at organisere sig undergraves fuldstændig, og officielt indvarsles en ny periode, hvor disse rettigheder vil blive begrænset. Det står klart, at monopolernes og bankfolkenes Europa ikke kan holde stand mod kravene fra de græske, franske og italienske landmænd, som kæmper mod følgerne af EU's og medlemsstaternes landbrugsfjendtlige politik, og mod lastbilchaufførerne, som med deres aktioner kræver en menneskelig arbejdstid og fjernelse af dumping. Den »frie bevægeligheds« Europa kan ikke holde stand mod sømændenes aktioner, når de kæmper mod indskrænkningen af deres arbejdsmæssige rettigheder, der kommer til at ligne den tredjeverdens standard.
Endnu en gang går hykleriet ud over alle grænser. På den ene side henvises til den berømte subsidiaritet, der fremsættes store erklæringer, og de grundlæggende individuelle rettigheder påkaldes, men samtidig forvandles landene til mørke undertrykkere af arbejdskampen. Den fordeling af beføjelserne, som følger af den berømte subsidiaritet, giver medlemsstaterne rollen som skruebrækkere.
Der er også grund til bekymring over den rolle, som Schengen-informationssystemet skal spille på dette område, idet der lurer en fare for, at alle, der deltager aktivt i aktioner på arbejdsmarkedet, kommer på listen over »mistænkte« for forstyrrelse af den offentlige orden. Herfra er der ikke langt til en genindførelse af begrebet »samfundsfjende«, og afstanden bliver ikke mindre af det forsætligt uklare begreb »bekæmpelse af terrorisme«, som tilsyneladende er ved at blive en af Åuropols grundlæggende aktivitetsområder.
Vi stemmer kategorisk imod betænkningen. Dette er et emne, som der ikke engang kan stilles ændringsforslag og rettelser til. Men det er ikke tilfældigt, at nogle af de ændringsforslag, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender stillede, og som forsøgte at indføre nogle sikkerhedsventiler i forbindelse med retten til at organisere sig og vurderingen af legitimiteten, ud fra et retligt synspunkt og udelukkende på grundlag af den nationale arbejdsret, ikke kom med i betænkningen. Vi for vores vedkommende opfordrer Europas arbejdstagere til at kæmpe imod og kassere sådanne bestemmelser samt kæmpe for at stadfæste og udvide deres rettigheder. Og vi vil stå ved deres side.

Titley
Jeg er glad for at kunne stemme for denne betænkning af Peter Skinner, der er min kollega fra Labour-partiet. Efter at de franske lasbilchauffører med de seneste års strejker har forvoldt stor skade for andre landes uskyldige virksomheder og selvstændige chauffører, indeholder denne betænkning fornuftige forslag til begrænsning af sådanne problemer fremover.
Jeg støtter forslaget om en hurtig genoprettelse af den frie bevægelighed for varer i tilfælde, hvor den hindres, og hvor det indre markeds funktion forstyrres.
Det er vanskeligt at finde en balance mellem de konkurrerende krav om på den ene side fagforeningernes ret til at protestere fredeligt i deres eget land og på den anden side behovet for at lade handlen fortsætte på det indre marked, hvilket alle regeringer for længst har forpligtet sig til.
Interne stridigheder som f.eks. de nylige blokader af havne i Frankrig bør løses af de stridende parter i de pågældende lande. Resten af os bør uhindret kunne fortsætte vores virke.
Det ville være til stor hjælp, hvis der blev indført et tidligt varslingssystem mellem regeringerne og Kommissionen om mulige hindringer for den frie handel. Regeringerne bør sikre, at udenlandske statsborgere og virksomheder kan fortsætte deres lovlige ærinder, hvor en lokal tvist ikke har noget med dem at gøre. Jeg håber, at den balancerede fremgangsmåde i denne betænkning vil gøre det muligt at løse lovlige tvister i alle EU-lande, samtidig med at resten af EU kan sikres en fri og fair handel.

Wibe
Jeg stemmer mod denne betænkning af følgende grunde:
For det første siges det udtrykkeligt, at forordningen ikke skal slå fast, hvad borgernes frihedsrettigheder indebærer.
For det andet risikerer vi, at alle foranstaltninger på dette område vil medføre en indskrænkning af konfliktretten, eftersom alle grundlovsbestemte og lovlige aktioner på transportområdet er en hindring for varernes frie bevægelighed.
For det tredje skelner forslaget ikke mellem lovlige og ulovlige aktioner.
For det fjerde pålægger forslaget de respektive stater vidtgående forpligtelser til at fjerne hindringer, hvilket indebærer, at staten ikke længere er neutral i arbejdsmarkedskonflikter.
For det femte har forslaget den konsekvens, at enkelte staters regeringer skal agere i en retning, som støtter borgere i andre lande i at arbejde, hvilket bidrager til strejkebrud i en konfliktsituation.
Den svenske grundlovs § 2, stk. 1, garanterer de svenske borgere frihedsrettigheder og andre grundlæggende rettigheder.
Den svenske grundlovs § 2, stk. 17, siger desuden, at arbejdstagerforeninger samt arbejdsgivere og arbejdsgiverforeninger har ret til at træffe faglige kampforanstaltninger, medmindre andet fremgår af loven eller aftaler.
Betænkning af Chanterie (A4-0378/98)

Dell »Alba
Hr. formand, jeg giver udtryk for min mening via denne stemmeforklaring, for jeg vil gerne have, at min stemme om hr. Chanteries betænkning - en stemme, der afveg fra resten af min gruppes stemme - bliver ført til protokols. Jeg er meget stolt over at have stemt på denne måde, navnlig med hensyn til stk. 7.
Jeg glæder mig over vedtagelsen af denne tekst, og mens vi venter på, at Den Europæiske Union indfører foranstaltningerne til den fuldstændige harmonisering, som vi går ind for, var det efter min mening meget fornuftigt af Parlamentet med et så stort flertal at anmode om, at artikel 6, stk. 1, i det eksisterende direktiv ændres således, »at medlemsstaterne pålægges en umiskendelig forpligtelse til at anerkende en anden medlemsstats registreringer eller godkendelser« med hensyn til homøopatiske lægemidler.
Stemmen fra min gruppe, der ikke fulgte denne anbefaling, var efter min mening ikke hensigtsmæssig. Jeg stemte derfor på samme måde som flertallet i dette Parlament, og det ønskede jeg at gøre opmærksom på, så det kan blive ført til protokols. Jeg glæder mig af hele mit hjerte over denne afstemning om Chanteries betænkning, der er meget vigtig for de homøopatiske lægemidlers fremtid.

Deprez
Man må således konstatere, at der seks år efter vedtagelsen af de to direktiver i 1992, der tilføjede bestemmelser til direktiverne fra 1965, 1975 og 1981 om homøopatiske lægemidler, stadig eksisterer konkurrenceforvridninger og markedsforstyrrelser inden for denne sektor. Desuden har Kommissionen lagt sag an mod fire medlemsstater ved Domstolen for ikke eller kun delvist at have omsat de to nævnte direktiver til national ret.
Samtidig er der nu mere end en ud af fem europæere, der benytter sig af homøopati!
Der er ingen tvivl om, at det er trukket for meget i langdrag. Det er således meget vigtigt at finde en hurtig løsning på denne situation, ikke mindst fordi producenterne af homøopatiske lægemidler som regel er små og mellemstore virksomheder, der lider under, at de stadig reelt er forpligtede til at registrere deres produkter separat i de enkelte medlemsstater.
Jeg støtter derfor det forslag, som vores ordfører har fremsat om at ændre fællesskabslovgivningen, således at medlemsstaterne er forpligtede til - på nogle særlige betingelser, der endnu ikke er blevet fastlagt - at anerkende en anden medlemsstats registreringer eller godkendelser.
En sådan ændring af den gældende lovgivning forudsætter naturligvis, at alle medlemsstaterne opfylder de strengeste sundheds- og sikkerhedskrav med hensyn til de nationale godkendelser og registreringer af homøopatiske produkter. Denne reelle liberalisering af markedet for disse produkter må ikke i nogen medlemsstat give sig udslag i, at niveauet for beskyttelsen af folkesundheden bliver ringere.

Lindqvist
Interessen for og brugen af homøopatiske lægemidler vokser. For forbrugerne er det vigtigt, at homøopatiske lægemidler og medicin anerkendes som medicin. Det er vigtigt at foretage denne bedømmelse, så sikkerheden ikke påvirkes. Folk skal kunne købe og anvende homøopatiske lægemidler og være sikre på, at de ikke har nogen negativ indvirkning på sundheden.
Det er ønskeligt for forbrugerne, at de får større klarhed, og at der kan gives en bedre beskrivelse af det produkt, de anvender. En større gensidig anerkendelse af homøopatiske lægemidler er derfor ønskelig. Samtidig er der mange forskellige nationale bevæggrunde for medlemslandenes forskellige lovgivninger på området. Den manglende samordning af hidtidige direktiver viser dette.
En større gensidig anerkendelse kræver dog, at hvert medlemsland har kendskab til de forskellige landes krav om registrering. Disse krav og motiver skal derfor offentliggøres, før der kan foretages en sammenligning. Hvert land skal derefter selv vurdere, om det vil anerkende andre landes homøopatiske produkter. Mens vi venter på, at dette kan ske, er der ingen grund til at tvinge medlemslandene til at registrere produkter, som er blevet godkendt i et andet medlemsland.

Palm
I denne betænkning står der bl.a., at den obligatoriske angivelse »homøopatisk lægemiddel, hvis terapeutiske indikationer ikke er attesteret« på homøopatiske produkters etiket har en nedsættende konnotation og har en diskriminerende virkning. På den baggrund vil man udskifte teksten med »anvendelse i overensstemmelse med den kliniske homøopatiske lægemiddellære«. Desuden ønsker man, at alle medlemslande skal tvinges til at anerkende andre medlemslandes godkendelser af homøopatiske lægemidler, og at forbuddet mod fantasinavne på homøopatiske lægemidler skal ophæves.
Jeg mener, at dette kan få en negativ virkning. Grunden til, at bestemmelserne om salg af homøopatiske lægemidler er ret strenge, f.eks. hvad angår navn og advarsler, er, at forbrugerne ikke skal vildledes til at tro, at præparatet kan helbrede alvorlige sygdomme. Især i lande med høje afgifter på sygehusbesøg risikerer man at forlede folk til at tage »lykkepiller« i stedet for at konsultere en læge med henblik på at blive undersøgt og få en recept på et korrekt præparat. I den forbindelse spiller f.eks. præparatets navn en stor psykologisk rolle.
Homøopatiske lægemidler er et godt supplement til det traditionelle sundhedsvæsen, men man må ikke havne i en situation, hvor folk anvender homøopatiske lægemidler i stedet for at konsultere lægen.

Wibe
Jeg kan ikke stemme for denne betænkning, eftersom den i alt for mange henseender forsøger at forringe anerkendt medicinsk praksis til fordel for mere eller mindre dubiøse homøopatiske lægemidler og kure. Man vil eksempelvis i punkt 17 ændre den nu vedtagne tekst, som siger, at man ikke har kunnet påvise, at det aktuelle homøopatiske middel har nogen (positiv) indvirkning til det helt ubegribelige »homøopatiske lægemidler, hvis allopatiske virkninger ikke er dokumenteret«. I punkt O står der videre, at »obligatorisk brug af den videnskabelige benævnelse på etiketter/.../skaber uklarhed«.
Kort sagt, den aktuelle betænkning vægter efter min mening det uvidenskabelige alt for højt, hvilket jeg ikke mener gavner den medicinske udvikling og omsorgen for folks sundhed på langt sigt.
Betænkning af Thyssen (A4-0359/98)

Blokland
Fru Thyssens betænkning har jeg helhjertet støttet. Med rette understreges betydningen af en god ekstern evaluering af Kommissionens aktiviteter. I Kommissionens udførlige rapport er det for ofte uklart, hvilke resultater der præcist er opnået. På forskellige punkter indhylles merværdien ved en EU-aktion i en tåge. Kommissionen har pligt til konkret at udforme subsidiaritetsprincippet i praksis. Hvis der ikke er nogen merværdi, er en EU-aktion ikke retfærdiggjort. Man må da være så nøgtern, at man ophører med den. Kort sagt: Kommissionen skal gøre mindre, men det skal være bedre.
Punkt 20 i beslutningsforslaget peger på den mangelfulde integration af miljøpolitikken i SMV-politikken. Om denne forbindelse mellem SMV-politik og miljøforvaltning konkluderede det uformelle miljøministerråd i Amsterdam i midten af 1997, at SMV foruden fremme af beskæftigelsen også bidrager betydeligt til miljøforureningen. Jeg har indtryk af, at Kommissionen ikke tager forpligtelsen hertil i henhold til traktaten så alvorlig, at miljøet virkelig bliver bedre af det. I sektoren miljøteknologi ligger der en lovende udfordring, både med hensyn til vækst inden for beskæftigelsen og inden for formindskelse af miljøpresset.
Jeg håber, at Kommissionens næste koordineringsrapport vil give betydelig større indsigt.

Deprez
Alle er klar over de små og mellemstore virksomheders rolle som drivkraft i en livskraftig, moderne økonomi og i nettoskabelsen af arbejdspladser. Det omfattende arbejde, som Unionens forskellige institutioner har udført i de sidste par år for at fremme de små og mellemstore virksomheders udvikling, kan man med rette hilse velkommen.
Desværre må man dog konstatere, at mange af disse virksomheder stadig har en kraftig mistillid til Den Europæiske Union. Og det er bl.a. fordi - hvilket vi allerede har beklaget flere gange her i Parlamentet - at disse virksomheder ikke er inddraget i den europæiske proces med social dialog.
En anden årsag til de små og mellemstore virksomheders mistillid til de europæiske institutioner er den komplekse lovgivning, der ofte lader til at være sammenblandet med de nationale bestemmelser med det resultat, at det bliver et uforståeligt virvar. Jeg er ligesom vores ordfører overbevist om, at en større klarhed og præcision i Kommissionens meddelelser om SMV'erne med hensyn til Kommissionens reelle beføjelser på området vil kunne føre til en hurtigere forståelse hos de pågældende virksomhedsledere.
En anden ting, som vores ordfører fremhæver, og som har fanget min opmærksomhed, er mangelen på nøjagtige oplysninger om de små og mellemstore virksomheders reelle andel i strukturfondene.
Denne mangel på statistik på et så vigtigt område virker ulogisk, eftersom strukturfondene udgør en tredjedel af Fællesskabets udgifter, og eftersom alle er enige om - som jeg sagde før - at SMV'erne spiller en afgørende rolle for den moderne økonomi og for oprettelsen af arbejdspladser.
Endelig er det efter min mening nødvendigt at lægge særlig vægt på de metoder, der kan fremme samarbejdet mellem SMV'erne inden for alle de aktivitetsområder, hvor der er mulighed for stordriftsfordele, nemlig administration, forskning og udvikling, uddannelse, markedsundersøgelser osv.

Wibe
Betænkningen indeholder mange gode forslag. Jeg mener dog, at det forslag, som Piquet har inkorporeret, om en »europæisk kvalitetsattest for små og mellemstore virksomheder«, som oven i købet skal indeholde »identiske kriterier for alle medlemslande«, går alt for vidt i bestræbelserne på at regulere. Der findes allerede kvalitetsattester i de forskellige lande, som selv små virksomheder kan tilslutte sig. Jeg tror, at alle forsøg på at skabe en sådan europæisk attest bare vil munde ud i et omfattende bureaukrati.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.40)

