Evaluering af Dublin-systemet (forhandling) 
Formanden. (INI
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Jean Lambert for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om evaluering af Dublinsystemet (2007/2262)).
Jean Lambert
ordfører. - (EN) Hr. formand! Jeg vil også gerne takke skyggeordførerne for deres seriøse interesse og engagement og alle dem, der har bidraget til denne betænkning.
Dublin II-forordningen er, som De ved, en del af det europæiske fælles asylsystem og bestemmer, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for undersøgelsen og vurderingen af en ansøgning om asyl. Dens virkning hænger også meget sammen med en fornuftig gennemførelse af andre direktiver, såsom modtagelses- og proceduredirektiverne.
Vores udvalgsbetænkning gør det klart, at Dublinforordningen og hele systemet er et system, der er baseret på gensidig tillid og pålidelighed, så alle medlemsstater må opfylde deres forpligtelser.
Vi har et antal bekymringer, som vi tager fat på i denne betænkning - selv om jeg naturligvis ikke vil tage fat på dem alle her - om kvaliteten af det, der leveres, når det gælder asylsystemet, virkningen på de berørte personer, og om Dublin II alt i alt er effektiv. Hvilke problemer skaber den for nogle medlemsstater? Er vi simpelthen ved at gøre tingene for enkle i forhold til, hvor kompliceret spørgsmålet er?
Med hensyn til kvaliteten af det, der leveres, ved vi, at der er enorme forskelle mellem medlemsstaterne, når det gælder en fair og grundig undersøgelse af kravene om beskyttelse. Dette er uretfærdigt for enkeltpersoner og for de andre medlemsstater. Faktisk ville man, hvis man var asylansøger og virkelig frygtede for sit liv, næsten være selvmorderisk, hvis man krævede asyl i et par af medlemsstaterne inden for EU, for ens chancer for at få sin ansøgning godkendt ville være meget lille, og risikoen for at blive sendt tilbage derfor meget stor.
Så vi er enige i udvalget om, at vi vil have, at der skal træffes systematiske foranstaltninger mod de medlemsstater, der fejler i denne forbindelse. Et flertal i udvalget ønsker også at få tilbagesendelse efter Dublin-reglerne til sådanne medlemsstater standset, indtil fejlene er rettet - selv om der er et ændringsforslag om dette spørgsmål, som vi vil stemme om i morgen.
For de berørte personer vil vi gerne se en klar forbedring i kvaliteten og konsekvensen af beslutningstagningen. Vi vil gerne se sager om overførsel, der bliver ordentligt undersøgt og ikke lukket på grund af formaliteter (vores punkt 11). Vi vil gerne have, at der gives klar oplysning til dem, der kommer under Dublinforordningen. Vi vil også gerne forøge mulighederne for familiesammenføring og en bredere definition af begrebet familie i denne forbindelse - selv om jeg også her ved, at der er et ændringsforslag herom - så f.eks. en mindreårig kan overføres, så han kan bo med det eneste familiemedlem i EU, selv om denne person er en fætter snarere end en bror eller søster.
Vi vil også gerne gøre procedurerne klarere i relation til mindreårige, som kun bør overføres i forbindelse med familiesammenføring; det bør indgå i disse procedurer, at de er repræsenterede og ledsagede hele vejen igennem, så at intet barn går tabt i transit, som det ulykkeligvis er sket ved en række lejligheder. Vi anmoder derfor om større anvendelse af den humanitære bestemmelse, f.eks. for dem, der er særlig sårbare.
Vi nærer bekymringer angående den mulige udstrækning af Eurodac til andre formål end identifikation. Rådet og Kommissionen vil være opmærksomme på, at Parlamentet tager den slags spørgsmål meget alvorligt.
Med hensyn til problemerne, og jeg ved, at andre kolleger vil tale mere herom, så er et af de spørgsmål, der også vedrører os, at Dublin II kan skabe pres på visse medlemsstater, der ligger først, når man vil ind i EU som asylansøger. Vi anmoder derfor Kommissionen om at fremsætte forslag om såkaldt deling af byrderne, hvilket ikke kun er finansielt, men også giver en løsning for de medlemsstater og enkeltpersoner, der er berørt.
Jacques Barrot
Hr. formand! Gennemførelsen af Dublinsystemet blev teknisk og politisk evalueret under den debat, der blev indledt i 2007 i kølvandet på grønbogen om det fremtidige fælles europæiske asylsystem.
Med udgangspunkt i konklusionerne fra denne dobbelte evaluering agter Kommissionen inden årets udgang at foreslå ændringer til Dublin- og Eurodacforordningerne og samtidig fastholde Dublinsystemets grundlæggende principper. Målet er at styrke både systemets effektivitet og beskyttelsen af de berørte personer.
Jeg skal takke Parlamentet for, at det har taget initiativ til denne forhandling om disse kommende ændringer. Det er en debat, der tegner til at blive konstruktiv og uden tvivl intens. Kommissionen er enig i de bekymringer, der fremgår af Deres betænkning, fru Lambert, med hensyn til manglerne. Den er enig i den konklusion, at Dublinsystemets succes afhænger af, at der finder en større grad af harmonisering sted med hensyn til beskyttelsesstandarderne på EU-plan. Dermed kan man garantere lige adgang til beskyttelse for alle asylansøgere, der overføres til andre medlemsstater.
Vi har både brug for denne større grad af harmonisering af medlemsstaternes asyllove og en forbedring af det praktiske samarbejde, som det overvejes i anden fase af det fælles europæiske asylsystem.
Kommissionen har planer om at definere procedurerne og de tidsfrister, der skal overholdes, bedre samt at forbedre kvaliteten og pålideligheden af de data, der er indeholdt i Eurodacdatabasen.
Jeg skal ikke gå for meget i detaljer, men det er rigtigt, at vi overvejer en række ændringer, herunder at forbedre de oplysninger, der gives asylansøgerne, at gøre retten til appel mere effektiv, at sikre, at tilbageholdelsen af asylansøgere ikke sker vilkårligt, at klarlægge betingelserne for og de procedurer, der skal overholdes i forbindelse med anvendelsen af den humanitære klausul, at yde uledsagede mindreårige flere garantier og at udvide retten til familiesammenføring til asylansøgere og personer, der modtager subsidiær beskyttelse.
Selv om evalueringen af Dublinsystemet trods alt har været positiv, er det også rigtigt, at dette system har medført yderligere byrder for visse medlemsstater, som har begrænset modtagelses- og optagelseskapacitet, og som på samme tid har været udsat for et særligt stort migrationspres på grund af deres geografiske beliggenhed.
Kommissionen overvejer muligheden for at indføre en midlertidig ophævelse af Dublinbestemmelserne for overbebyrdede medlemsstater samt at oprette et team af asyleksperter, som disse i nogen grad overbebyrdede medlemsstater kan trække på.
Kommissionen noterer sig de omfattende og konstruktive anbefalinger i Parlamentets betænkning. Vi vil ikke spare på kræfterne og vil træffe alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe de bekymringer, Parlamentet giver udtryk for i dets betænkning med hensyn til Dublinsystemets funktion og virkning.
Tak, fru Lambert, mine damer og herrer. Jeg vil lytte opmærksomt til Dem, da jeg er overbevist om, at perfektioneringen af asylretten er vigtig for fremtiden, og lad mig sige for vores udformning af Europa, som skal forblive tro mod sin traditionelle gæstfrihed.
Simon Busuttil
Hr. formand! Loven trænger til at blive revideret. Lad mig forsøge at forklare hvorfor. Da denne lov blev udfærdiget, var formålet, at alle asylansøgere, dvs. alle der søgte beskyttelse, kunne gøre det i det land, hvortil de først kom. Det forekommer rimeligt, men da loven blev udfærdiget, var der ingen, der forestillede sig, i særdeleshed i nutidens verden, at mange mennesker i sidste instans ville komme ind i EU eller en medlemsstat med båd efter at have krydset Atlanterhavet eller Middelhavet for at komme ind i EU. Det har aldrig været meningen med forordningen, og nu tvinger den lande i denne situation til at tage imod disse mennesker, der kommer med båd, i en situation, der er alvorlig, vanskelig og helt ude af proportioner. Det glæder mig at høre hr. Barrot sige her, at en af mulighederne for revidering af denne forordning er midlertidigt at suspendere den for de lande, der bærer en alt for stor del af en særlig byrde. Det er det, vi behøver; enten dette eller en velfungerende mekanisme med solidaritet, der tillader indvandrere, der kommer til et land, som har en sådan byrde, at tage videre til et andet EU-land. Det er afgørende, at denne revidering bliver udført, og så snart som muligt.
Martine Roure
Hr. formand! Dublinsystemet skal anvendes til at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning. Systemet er imidlertid yderst uretfærdigt. Asylansøgere kan derfor nogle gange blive sendt tilbage til en medlemsstat, som man ved vil afvise deres asylansøgning, mens den medlemsstat, de bliver fundet i, ville have givet dem flygtningestatus. Det er den første uretfærdighed.
Derudover skaber systemet et problem med solidariteten mellem medlemsstaterne. Det er velkendt, at de medlemsstater, der ligger ved Europas ydre grænser, bærer en tungere byrde. Da vi kom hjem fra Malta, krævede vi, at der blev sat spørgsmålstegn ved selve Dublinsystemets princip. Vi mener ikke, at den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, nødvendigvis skal være det første land, asylansøgeren rejser ind i. Der skal herske solidaritet i forbindelse med behandlingen af ansøgninger.
Vi har set alvorlige mangler, navnlig med hensyn til beskyttelsen af uledsagede mindreårige. Vi har set, at medlemsstaterne ikke i tilstrækkelig grad anvender de instrumenter, der giver mindreårige lov til at blive forenet med medlemmer af deres familie, som befinder sig i andre medlemsstater. Vi ønsker også, at de mindreårige skal kunne rejse hen til f.eks. onkler og tanter i en anden medlemsstat i stedet for at blive overladt til sig selv. Vi skal derfor udvide familiebegrebet.
Endelig beklager vi nogle medlemsstaters nærmest systematiske anvendelse af tilbageholdelsen af folk, der venter på en Dublinoverførsel. Vi vil gerne understrege, at disse folk ansøger om international beskyttelse, og at deres ansøgning endnu ikke er blevet behandlet til bunds. Evalueringen af Dublin II-forordningen skal derfor give os mulighed for at afhjælpe de alvorlige mangler, vi konstaterede på vores besøg i interneringscentrene. Vi har aflagt besøg i adskillige interneringscentre, og jeg må sige, at nogle af disse besøg var ganske afskyelige.
Jeg skal minde Dem om, at formålet med Dublinforordningen er at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning. Forordningen skal give adgang til asylsystemet og skal sikre, at medlemsstaterne behandler alle asylansøgninger grundigt.
EU må ikke se stort på dens ansvar over for tredjelandene. Den skal sikre beskyttelse af asylretten.
Jeanine Hennis-Plasschaert
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg takke ordføreren for hendes stort set afbalancerede arbejde. Pedanteri om nogle detaljer vil jeg derfor ikke komme nærmere ind på. Desuden er evalueringen, hvis vi skal være helt ærlige, allerede temmelig forældet.
Den første prioritet, i hvert fald efter ALDE-Gruppens opfattelse, er at harmonisere de oplysninger, som medlemsstaterne stiller til rådighed. Kun da kan der være tale om en virkelig god evaluering og således en effektiv bedømmelse. Medlemsstaterne skal virkelig gøre noget ved dette, selvfølgelig med den nødvendige støtte fra Kommissionen.
Det er vigtigt at understrege - jeg skelner tydeligvis anderledes end Martine Roure - at det på grundlag af de indhentede transferoplysninger ikke kan konkluderes, at Dublinsystemet som sådant fører til en uforholdsmæssig stor transferbyrde for medlemsstaterne ved de europæiske ydre grænser. Selvfølgelig - og det sagde ordføreren og kommissæren også - medfører disse medlemsstaters geografiske beliggenhed, at de konfronteres med en betydelig belastning. Det er også præcist grunden til, at ALDE-Gruppen hele tiden har opfordret til en obligatorisk byrdefordelingsordning, både i finansiel og i materiel henseende, men også når det gælder anvendelsen af arbejdskraft på stedet. Alle 27 medlemsstater er jo ansvarlige for det, der udspiller sig ved de europæiske ydre grænser.
Jeg er derfor meget spændt på, hr. kommissær, hvad De præcist mener med denne mulighed for midlertidig suspension. Hvad indebærer det? Indebærer det, at asylsøgerne kan vælge, hvilken medlemsstat de vil rejse til, og at de frit kan rejse videre? Det ville alvorligt underminere Dublinsystemets politiske budskab. Kort sagt, fokuser bare på den obligatoriske solidaritetsordning, som vi har opfordret til i al den tid.
Endelig må der, hvis EU vil bevare sin troværdighed, virkelig være tale om et tilstrækkeligt sammenhængende beskyttelsesniveau i alle 27 medlemsstater. Betydningen af en virkelig fælles asylprocedure og dertilhørende status kan ikke fremhæves nok.
Johannes Blokland
Hr. formand! Fru Lamberts betænkning må tilskynde os til at drøfte sagen alvorligt. De kendsgerninger, som betænkningen beskriver, er foruroligende. Mens Kommissionen fortsætter med at tage nye initiativer på området asyl og lovlig indvandring, viser det sig, at gennemførelsen ikke kan kontrolleres. En beregning af udgifterne, oplysninger om asylansøgninger og behandling af personlige oplysninger er ikke fyldestgørende. Jeg synes, at det er en foruroligende konklusion. Hvis Dublinsystemet ikke fungerer ordentligt, hvordan vil det så gå med de nye initiativer vedrørende cirkulær migration? Kan Parlamentet stole på, at Rådet og Kommissionen arbejder seriøst på en beregning af omkostningerne? Tages beskyttelse af personoplysninger nu også alvorligt?
Jeg vil gerne have at vide, hvilken konklusion Rådet drager af fru Lamberts betænkning. Det er tydeligt for mig, at Dublinsystemet endnu ikke er perfekt. Kan Rådet undersøge, om udvekslingen af oplysninger i forbindelse med de nye initiativer på asyl- og indvandringsområdet fungerer ordentligt?
Stavros Lambrinidis
(EL) Hr. formand! Dublin II-systemet for asylbevilling bør omsider revideres. For det første er det ikke rigtig europæisk; det garanterer ikke ægte solidaritet og støtte til de medlemsstater, der får et alt for stort antal asylansøgere på grund af deres geografiske placering.
Den anden og vigtigere grund til, at det bør revideres, er, at sådanne alt for store antal ofte direkte truer de humanitære principper og pligten til at behandle folk, der kommer til vores grænser på jagt efter beskyttelse, på en værdig måde.
Vi ved, at mange medlemsstater af og til enten ganske rimeligt er ude af stand til at opfylde deres forpligtelser i henhold til denne forordning, eller at de i værste fald skjuler sig bag en mangel på europæisk solidaritet for at retfærdiggøre endog grov overtrædelse af menneskerettighederne fra deres myndigheders side.
Praksis såsom tilbageholdelse af mindreårige under uacceptable forhold og generel afvisning af asylansøgninger af politiske grunde kan ikke retfærdiggøres ved nogen mangel på solidaritet. Vi har imidlertid også oplevet, at medlemsstater, som ikke står over for sådanne problemer, mener, at de har opfyldt deres menneskerettighedsforpligtelser, hvis de anklager andre stater. Men vi hører ikke noget om solidaritet.
Således har Dublin II i praksis ført til en række anklager og modanklager mellem medlemsstaterne. De eneste, der virkelig taber herved, er asylansøgerne. Det er derfor af afgørende betydning at etablere et ægte fælleseuropæisk asylsystem.
Formanden
Forhandlingen fortsættes efter forhandlingen om Georgien.
