Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 7. oktober 1999, for genoptaget.

Bethell
Fru formand, jeg meddelte Dem, at jeg havde i sinde at rejse spørgsmålet om den kinesiske præsidents besøg i Frankrig og Det Forenede Kongerige og virkningerne heraf i forbindelse med Kinas krænkelser af menneskerettighederne samt det franske og britiske politis arrestationer og grove opførsel.

Der er tale om meget grove krænkelser af menneskerettighederne i Kina, og det bør ikke gå upåagtet hen. Jeg håber, at De, fru formand, ikke overvejer at invitere den kinesiske præsident her til Parlamentet, for det ville virkelig være en skandale. Det er ikke så slemt, at han bliver inviteret af dronningen eller præsident Chirac, men venligst ikke her.

Formanden
Jeg mener ikke, hr. Bethell, at Deres indlæg falder inden for rammerne af forretningsordenen. Jeg mener, at det drejede sig om et indlæg til forretningsordenen, som det så alligevel ikke var. Men jeg tager Deres gode råd til efterretning.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er behandlingen af det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110.
Torsdag:

Formanden
ELDR-gruppen har anmodet om, at Kommissionens redegørelse om britisk oksekød rykkes frem til torsdag. Jeg gør opmærksom på, at Formandskonferencen har opført punktet på dagsordenen for fredag, og dette er naturligvis af hensyn til mødet i Veterinærkomitéen, der er fastsat til dagen før, det vil sige om torsdagen. Jeg vil ikke diktere Parlamentet noget, men føler mig alligevel nødsaget til at præcisere dette.

Watson
Fru formand, jeg vil gerne tale på vegne af min kollega, fru Lynne, som uheldigvis kom til skade med sin skulder, da hun faldt ned af trappen under et forsøg på at vise, hvor farlig en bestemt trappe er!
Fru Lynne ville have anmodet om, at der skulle kunne indgives beslutningsforslag fra de forskellige politiske grupper som afslutning på forhandlingen om britisk oksekød. Jeg vil gerne anmode om, at de politiske grupper inviteres til at indgive beslutningsforslag som afslutning på forhandlingen om britisk oksekød.

Formanden
Tak, hr. Watson. Først og fremmest vil jeg bede Dem sende fru Lynne mine beklagelser samt ønsker om god bedring. Der er to aspekter i denne sag, både problemet med elevatorerne, som vi allerede kender, men også problemet med hensyn til trapperne, der er en anden sag, som vi må undersøge.
Jeg vil gerne have, at vi tager en ting ad gangen, for jeg forstår det ikke helt. Jeg havde to anmodninger, den første om forhandlingen, som er opført på dagsordenen for fredag, og som ønskes fremskudt til torsdag. Det er denne anmodning, De nu skal støtte på vegne af Deres gruppe, og jeg giver Dem således ordet.

Watson
Fru formand, jeg beklager, at jeg ikke udtrykte mig klart nok første gang.
Vores indledende krav var at rykke forhandlingen frem til torsdag. Vi forstår imidlertid nu årsagen til, at Kommissionen ønskede at afgive erklæring fredag, da der torsdag er et møde med Veterinærkomitéen, som vil se på sagen, og Kommissionen vil derfor have flere oplysninger på fredag. Det vil være velkomment, men vi så også gerne, at medlemmer har mulighed for at indgive beslutningsforslag som afslutning på forhandlingen.

Formanden
Med andre ord, og hvis jeg har forstået det korrekt, trækker De anmodningen om at fremrykke forhandlingen tilbage på baggrund min forklaring. Til gengæld fastholder De anmodningen om et beslutningsforslag som afslutning på forhandlingen. Ønsker nogen at tage ordet for eller imod denne anmodning?

Donnelly
Fru formand, kan vi ikke i stedet for at lytte til tomme ord fra Den Liberale Gruppe og de britiske konservative om britisk oksekød vente og høre, hvad Kommissionen har at sige på fredag. Så kan Parlamentet en gang i fremtiden indgive en mundtlig forespørgsel med forhandling til afslutning af forhandlingen. Vi ønsker på fredag en tydelig erklæring fra hr. Byrne om den juridiske gyldighed af det dokument, som den franske regering har udarbejdet. Jeg forventer en oprejsning for britisk oksekød. Vi ønsker, at Kommissionen griber ind, eller at den franske regering slækker på sine krav og tillader fri bevægelighed for varer over hele Unionen.

Der er ikke grund til en beslutning fra Parlamentet på dette tidspunkt. Men jeg ville ønske, at andre britiske medlemmer ville droppe den billige politik, som vi har været vidne til i Parlamentet i denne uge.
(Bifald fra venstre)

Formanden
Kære kolleger, der er således modtaget en anmodning fra ELDR-gruppen om afstemning om et beslutningsforslag ved afslutningen af forhandlingen om britisk oksekød.
(Forslaget forkastedes)

Elles
Fru formand, det skal lige nævnes, at det er de britiske konservative, PPE-gruppen, der har anmodet om at få spørgsmålet på dagsordenen af den ene grund, som hr. Watson har nævnt, at Kommissionen ikke er klar før fredag morgen. Britiske konservative gik ind for, at man skulle sikre fri handel i Den Europæiske Union. Vi ønsker, at det indre marked skal fungere, og at man kan købe britisk oksekød.

Formanden
Jeg har den store fornøjelse at byde hr. Dehaene varmt velkommen. Hr. Dehaene sidder i tilhørerlogen og er således til stede under vores forhandling, inden han selv skal komme med et indlæg på onsdag.
(Kraftigt bifald)

Formanden
Vi er stadig ved torsdagen, og jeg har en anmodning fra PPE-gruppen om at fremrykke den mundtlige forespørgsel om fiskeriaftalen EU/Marokko til torsdag. I øjeblikket er dette punkt opført på dagsordenen for fredag.
Hvem ønsker at støtte anmodningen?

Poettering
Fru formand, det har altid været ønsket hos vores kolleger i Fiskeriudvalget, at vi ikke kun diskuterer fiskerianliggender om fredagen, og vi har hørt, at der torsdag eftermiddag stadig er tid nok til at diskutere et emne. Da forbindelserne til Marokko ikke kun generelt, men for så vidt også inden for fiskeripolitikken, er af så stor betydning, glæder det os, at der torsdag er tid til at give et sådant emne den betydning, der tilkommer det. Jeg ville være taknemmelig, hvis vi kunne beslutte tingene relativt enstemmigt.

Formanden
Er der nogen indvendinger mod denne anmodning fra PPE-gruppen?
Det er ikke tilfældet, og jeg kan i øvrigt bekræfte, at det er muligt at medtage punktet på dagsordenen for torsdag.
(Forslaget godkendtes) Den mundtlige forespørgsel er nu opført til sidst i dagsordenen for torsdag.

(Den således ændrede dagsorden godkendtes)
Pack
Fru formand, undskyld, men jeg mente tirsdag, da jeg sagde onsdag. Jeg vil gerne bede Dem sige mig, om det er muligt, at Rådet før afstemningen om Kosovo-betænkningen langt om længe tager stilling til Parlamentets ændringsforslag - hvilket vi har bedt indtrængende om - før vi kan foretage den endelige afstemning. Vi har skriftligt bedt om, at Rådet er til stede, at Rådet tager stilling, og at vi først stemmer efterfølgende. Er det nu en aftale, at det bliver fremgangsmåden?

Formanden
Bestemt, fru Pack, jeg kan forsikre Dem om, at Rådet vil være til stede, og at vi har videresendt Parlamentets anmodning til det.

Flemming
Fru formand, for mig handler det om en krænkelse af menneskerettighederne. Chokerede og meget forfærdede har mange europæere i de sidste dage måttet erfare, at det i et land, som vi er meget gode venner med, og som vi europæere, især også mit hjemland, skylder en stor tak, det vil sige i USA, med lovens godkendelse stadig er muligt at føre børn - jeg mener ikke 17- eller 18-årige, men 10- og 11-årige børn - for retten og fjerne dem fra hjemmet med håndjern og fodlænker. Sådan skete det med en lille spinkel dreng med en meget lys børnestemme, som anklages for seksuelt misbrug af sin femårige søster.
Fru formand, jeg vil gerne bede Dem om at skrive et brev til guvernøren i Colorado og anmode om faderlig hjælp til dette lille plagede barn. Mind ham også om, at USA ud over Somalia er det eneste land, som endnu ikke har ratificeret FN's Konvention om Barnets Rettigheder!
(Kraftigt bifald)

Formanden
Tak, fru Flemming. Vi vil undersøge dette nærmere, og jeg agter at gå videre med sagen, hvis De ønsker det.

Plooij-van Gorsel
Fru formand, jeg har et mindre følelsesladet, men alligevel vigtigt punkt. Jeg spurgte Dem under Parlamentets første mødeperiode, om De kunne gøre noget ved tv-kanalerne. I den anden bygning havde vi i fem år en nederlandsk kanal, og nu har vi pludselig ikke længere nogen nederlandsk kanal. Jeg spurgte Dem om det under den første mødeperiode, og De forsikrede mig dengang om, at De ville gøre alt for at bringe det i orden igen. Der er nu gået tre mødeperioder og tre måneder. Jeg tvivler ikke på Deres gode hensigter, men indtil nu er der altså intet sket. Jeg vil gerne endnu en gang anmode Dem om at sørge for, at vi igen har en nederlandsk tv-kanal, således som vi havde i den gamle bygning ved siden af.

Formanden
Tak, fru Plooij­van Gorsel. Jeg takker Dem for igen at henlede min opmærksomhed på dette punkt. Vi vil undersøge, hvornår det kan gennemføres. Jeg troede, det allerede var bragt i orden. Jeg har således anmodet om det, og jeg lagde stor vægt på det. Efter min mening er det endnu ikke bragt i orden på grund af tekniske vanskeligheder, men jeg lover Dem at sørge for, at der bliver rettet op på det hurtigst muligt.

Berthu
Fru formand, jeg vil gerne komme med en henvisning til forretningsordenen, fordi parlamentsmedlemmerne netop har modtaget en fortegnelse, der tilsyneladende er udarbejdet af det amerikanske handelskammer i Belgien, og som omtaler Europa-Parlamentets medlemmer og kommer med oplysninger om dem. Men når jeg læser oplysningerne om mig - eller om mange af medlemmerne fra min gruppe - fremgår hverken mit partis navn eller navnet på min gruppe - Gruppen Union for Nationernes Europa - men derimod en fuldstændig subjektiv vurdering, nemlig at jeg er en antieuropæisk nationalist.

Fru formand, jeg mener, at det er en smule underligt, at amerikanerne foretager en sådan skelnen mellem gode og dårlige europæere. Det er endnu mere mærkeligt, at Europa-Parlamentets generalsekretær, der - måske i god tro - har overtrådt sin tavshedspligt, har skrevet en rosende indledning til denne fortegnelse, hvor man kan læse, at den er en nyttig referencekilde for forretningslivet og endda en sand offentlig tjenesteydelse!
Fru formand, jeg mener, at generalsekretæren er blevet udnyttet. Han kan ikke have set alle detaljerne i denne fortegnelse!
Jeg anmoder om, at man sender en skrivelse til dem, der står bag denne fortegnelse, for at sige, at man ikke står inde for de subjektive udtalelser og for at anmode om en berigtigelse. Ellers må jeg anse det skete for en overtrædelse af tavshedspligten.

Formanden
Jeg kan love Dem, at jeg vil læse denne brochure meget omhyggeligt og om nødvendigt sørge for en berigtigelse.

Chichester
Fru formand, min betænkning, som skulle have været genstand for forhandling og afstemning i denne uge, er udsat. Jeg havde forstået, at den var udsat til den 3. november, men jeg kan ikke se den på udkastet til dagsordenen. Kan De oplyse mig om, hvorvidt der er tale om en fejl, eller hvorvidt betænkningen er udsat endnu en gang. Jeg er nået til den konklusion, at titlen på betænkningen burde have været: "Udsættelsen" !

Formanden
Hr. Chichester, jeg kan fortælle Dem, at den vil blive opført på dagsordenen for mødeperioden i november i Strasbourg. Jeg regnede med, at dette ville passe Dem, og jeg kan se, at jeg havde ret.

Bigliardo
Fru formand, i de seneste dage har den italienske presse afsløret skandalen med Mitrokhin-arkivet, der drejer sig om en spionsag. Eftersom jeg tilhører den gruppe parlamentsmedlemmer, der blev opløst ved en demokratisk afstemning her i Parlamentet, har jeg forsøgt at forstå betydningen af ordet "slægtskab". Ved at følge med i skandalen i pressen har jeg hørt, at der er to højt respekterede medlemmer af Europa-Parlamentet, som er indblandet i denne sag. I betragtning af disse to medlemmers indblanding kunne jeg godt tænke mig at vide, om slægtskabet også vedrører forbindelserne mellem deres grupper og eventuelt KGB.

Formanden
De kan nok regne ud, at det ikke er op til mig at svare Dem.

Ludford
Fru formand, med hensyn til spørgsmålet om tv-modtagelse, som min kollega fru Plooij-van Gorsel rejste, vil jeg gerne udtrykke et håb om, at de tekniske problemer, som i øjeblikket er skyld i, at man ikke kan modtage BBC1 og BBC2, kan løses. Jeg er klar over, at vi engelsktalende er forvænt med Sky, CNN og BBC World, men det er ikke det samme som at have mere lokale kanaler.

Formanden
Jeg tror, at Deres anmodning vil skabe et andet teknisk problem, som vi vil undersøge, men som forekommer mig at være sværere at løse end det problem, fru Plooij-van Gorsel gjorde opmærksom på.

Ændring af forretningsordenen som følge af den interinstitutionelle aftale (OLAF)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0036/1999) af Napolitano for Udvalget om Forfatningsspørgsmål om ændring af forretningsordenen som følge af den interinstitutionelle aftale af 25. maj 1999 vedrørende interne undersøgelser, som foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF).

Napolitano
Fru formand, når man taler i en parlamentsforsamling, er det måske for meget forlangt at bede om stilhed. Det er efter min mening tilstrækkeligt at stille sig tilfreds med mindre summen. Ærede kolleger, den betænkning og det forslag til afgørelse, jeg fremlægger og kort gør rede for på vegne af Udvalget om Forfatningsspørgsmål, vedrører gennemførelsen af den interinstitutionelle aftale om de nærmere vilkår for undersøgelserne i forbindelse med bekæmpelse af svig. Vi fremlægger denne betænkning på parlamentsformandens klare anmodning, og idet vi til fulde tager højde for udtalelsen fra Budgetkontroludvalget.
Jeg vil gerne minde om kendsgerningerne, der i øvrigt er meget enkle. Den 6. maj 1999 godkendte Europa-Parlamentet denne interinstitutionelle aftale ved afstemningen på plenarmødet. Den 25. maj 1999 blev aftalen undertegnet af formanden for Parlamentet, hr. Gil-Robles, formanden for Rådet og formanden for Kommissionen. Rådet og Kommissionen vedtog henholdsvis den 25. maj og den 2. juni de nødvendige afgørelser under deres kompetence med henblik på aftalens gennemførelse internt i disse institutioner. Vi har en betydelig forsinkelse, der naturligvis kan forklares med pausen på grund af valget og med påbegyndelsen af det nye Parlaments arbejde. Vi skal dog fortsætte uden yderligere tøven, så vi undgår misforståelser med hensyn til vores ønske om at samarbejde fuldt ud om en så korrekt og streng gennemførelse som muligt af undersøgelserne i forbindelse med bekæmpelse af svig. Der er faktisk tale om, at vi i henhold til forretningsordenens artikel 186, litra c, tilføjer en ny og meget kort artikel - artikel 9 C - der gør det muligt at medtage teksten til den interinstitutionelle aftale som bilag. Man har foretaget de nødvendige tekniske justeringer af denne tekst med hensyn til vores institutions kompetencer.
For at undgå misforståelser og tvetydighed, hvad angår de respektive funktioner og kompetencer i en institution som Europa-Parlamentet og i et kontor som OLAF, vil jeg gerne understrege, fru formand, at det både i betragtning 5 og i artikel 1, stk. 2, tydeligt slås fast, at man tager forbehold for og til fulde overholder traktaternes bestemmelser i almindelighed og navnlig protokollen om privilegier og immuniteter. Jeg vil gerne tilføje, at under debatten den 14. oktober i Udvalget om Forfatningsspørgsmål, hvor der særligt blev givet udtryk for bekymring med hensyn til artikel 2, blev alle vi udvalgsmedlemmer enige om en ændring, der nu står som det sidste stykke i artikel 2, og hvor der står, at "denne artikel finder anvendelse uanset de fortrolighedskrav, der måtte være indeholdt i den gældende lovgivning eller Europa-Parlamentets forretningsorden". Jeg mener derfor, ærede kolleger, at vi kan vedtage denne tekst med fuldstændig sindsro, også fordi Udvalget om Forfatningsspørgsmål enstemmigt har godkendt denne betænkning og dette forslag til afgørelse.

Dimitrakopoulos
Fru formand, ærede medlemmer, som start vil jeg gerne lykønske formanden for Udvalget om Forfatningsspørgsmål, hr. Napolitano, for den klarhed, hvormed han i sin betænkning behandler et så vigtigt emne. Vi ved alle, at denne ændring kommer på et yderst aktuelt og vigtigt tidspunkt. Nemlig et tidspunkt, hvor der findes et alment krav om at bekæmpe svig og de betingelser, som muliggør denne, for i sidste ende helt at fjerne denne svig. Som De alle ved, har Europa-Parlamentet allerede vist sin interesse for dette spørgsmål, da det for få måneder siden vedtog en beslutning, som indeholder meget konkrete punkter. En beslutning, som hr. Napolitano inddrager i sin betænkning, og som indeholder nogle yderst konkrete punkter om, hvorledes vi skal fungere og hvilke punkter, vi skal tage i betragtning for at nå vores mål om bekæmpelse af svig kan realiseres.
Det er ikke tidspunktet til, at vi igen i denne sal analyserer disse punkter en efter en. De er kendt af alle. Men det er nødvendigt, at vi endnu en gang understreger den interesse, som medlemmerne lægger for dagen, den interesse, som Europa-Parlamentet lægger for dagen, over for spørgsmålet om svig. En interesse, som er blevet praksis gennem Europa-Parlamentets interne beslutning, men også en interesse, der gentager sig, der igen bliver formuleret i hr. Napolitanos betænkning og forslag. Det er efter min mening vigtigt for medlemmerne, det er vigtigt for Europa-Parlamentet som institution, at det endnu en gang lever op til de europæiske borgeres krav. Krav, som er kommet til udtryk på en yderst klar måde i den senere tid, især under det sidste valg til Europa-Parlamentet.
Fru formand og ærede medlemmer, De ved, at bekæmpelsen af svig er noget, der ligger os alle på sinde. Utallige er de gange, hvor vi har omtalt behovet for at bekæmpe og udrydde svig. Men De ved udmærket, og vores erfaring såvel inden for Europa-Parlamentet som også i selve Europa viser det med al tydelighed, at det ikke er nok at konstatere, at det ikke er nok at gentage, om De vil, det synspunkt, at der bør gøres noget. Det er påkrævet, at der bliver taget visse skridt, og det er påkrævet, at der bliver taget visse konkrete skridt. Skridt, som eventuelt stammer fra os, der bekymrer os om og ønsker at bekæmpe og udrydde svig. Hr. Napolitanos forslag, det forslag, som, sådan som han selv har sagt, Udvalget om Forfatningsspørgsmål uden indvendinger har stemt for, er et klart og et yderst konkret skridt i denne retning. Netop af den grund bør Parlamentet stemme for. Samtidig ville det være en forsømmelse fra min side ikke i samme stund at nævne den bekymring og, om De vil, det tilbud, som Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg fremlægger, idet det gennem sin udtalelse, som også er indeholdt i hr. Napolitanos betænkning, faktisk har fremlagt nogle ganske rigtige tanker.
Til sidst vil jeg gerne igen takke formanden for Udvalget om Forfatningsspørgsmål samt Budgetkontroludvalget, og til sidst bede medlemmerne om at stemme for betænkning af Napolitano.

Bösch
Fru formand, kære kolleger, jeg kan fortsætte dér, hvor den foregående taler sluttede. Vi giver betænkningen af vores kollega Napolitano vores uindskrænkede støtte. Vi har i Budgetkontroludvalget anbefalet at integrere de ændringer, der er blevet nødvendige som følge af OLAF, direkte i forretningsordenen. Udvalget om Forfatningsspørgsmål foreslår en enkelt hovedartikel i selve forretningsordenen og den fulde ordlyd som bilag - som aftalt i den interinstitutionelle aftale. Det er fuldt ud i orden. Det afgørende er, at der ikke ændres ved substansen. Substansen er, som det allerede er blevet nævnt: Vi som Parlament sender et klart signal om, at vi ikke kun forlanger og foreskriver undersøgelser ved en ekstern uafhængig instans for andre, men at vi også selv vil underkaste os disse undersøgelser. Det ville glæde mig, hvis vi havde kunnet forhandle om denne parlamentsbeslutning samtidig med udnævnelsen af den nye direktør for OLAF. Vi havde planlagt at høre spidskandidaterne i Budgetkontroludvalget sidste uge. Men Kommissionen udarbejdede den definitive liste over kandidater for sent. Nogle giver endda udtryk for, at vi på upassende vis ønsker at blande os i en udnævnelsesprocedure, som er og skal være en sag for Kommissionen.
I den forbindelse overser eller fortier man, at der under ingen omstændigheder er tale om en normal udnævnelsesprocedure, men derimod om besættelsen af en fremtrædende stilling med vidtrækkende beføjelser og med retten til at foretage administrative undersøgelser i alle EU's organer og institutioner. OLAF-forordningen af 25. maj 1999 foreskriver udtrykkeligt, at Kommissionen først kan udnævne direktøren efter samråd med Parlamentet og Rådet. Der skal altså være enighed mellem de tre organer. Denne procedure blev valgt for at sikre direktørens uafhængighed. Jeg håber, at det vil lykkes her i Strasbourg denne uge at bringe orden i det rod, der er opstået med hensyn til procedurerne. Vi må ikke stå til sidst som den part, der forhaler en beslutning, efter at vi her i Parlamentet for næsten nøjagtig et år siden fremlagde idéen om et uafhængigt kontor for bekæmpelse af svig med overvældende flertal!

Corbett
Fru formand, denne interinstitutionelle aftale er for min gruppe bare endnu et led i genopbygningen af Den Europæiske Unions troværdighed med hensyn til bekæmpelsen af svindel og forkert administration af økonomien. Jeg siger "endnu et" led, fordi Parlamentet i det seneste år har fået de strengeste bestemmelser om medlemmers økonomiske interesser sammenlignet med de øvrige parlamenter i Europa, og forretningsordenen indeholder i forvejen de strengeste bestemmelser med hensyn til lobbyisme inden for institutionen.

Den interinstitutionelle aftale medfører også en forpligtelse for alle medlemmer og personale til at anvende de relevante informationsprocedurer over for det nye kontor, OLAF-kontoret, så enhver anklage om svindel kan blive grundigt undersøgt.

Den interinstitutionelle aftale er undertegnet af de øvrige institutioner og er med hensyn til de interne bestemmelser allerede vedtaget af både Rådet og Kommissionen og gælder både for politikere og personale. I dag skal vi vedtage de samme eller næsten de samme bestemmelser vedrørende os selv. Jeg blev meget glad over at høre i forhandlingen indtil nu, at PPE-gruppen tilsyneladende nu har accepteret, at bestemmelserne også skal gælde inden for Parlamentet, for medlemmerne.
Der var et spørgsmål i denne forbindelse, men jeg tror, at vi løste problemet tilfredsstillende i udvalget gennem et kompromisændringsforslag fra hr. Gil-Robles og undertegnede, som specificerede, at den interinstitutionelle aftale finder anvendelse, uanset de fortrolighedskrav, der måtte være indeholdende i gældende lovgivning eller i forretningsordenen.
Nu, hvor det spørgsmål er klaret, er der ingen grund til ikke at anvende den interinstitutionelle aftale fuldt ud. Til min store glæde lader det til, at vi kan nå til enighed om dette spørgsmål i dag, i hvert fald at dømme ud fra talerne indtil nu.
At udsætte det yderligere eller værre endnu - at undlade at godkende den interinstitutionelle aftale og ikke lade den gælde internt, vil være meget pinligt for Europa-Parlamentet og undergrave det store arbejde, som Parlamentet har udført i forbindelse med genopbygningen af Den Europæiske Unions troværdighed i spørgsmål om svindel og forkert administration af økonomien.

Duff
Fru formand, min gruppe glæder sig over denne beslutning. Faktisk beklager vi, at Parlamentet har været fire måneder om at nå en konklusion. Manglende enighed eller yderligere udsættelse vil være en katastrofe for Parlamentets omdømme i offentligheden.
Beslutningens centrale punkt er artikel 2. Denne artikel vil forhindre en potentiel van Buitenen-sag i at opstå i Parlamentets egne rækker. Den sidste bestemmelse i artikel 2 er en anelse kryptisk, og der vil opstå spørgsmål om betydningen. Det er vigtigt at anerkende, at oplysninger i forbindelse med et midlertidigt undersøgelsesudvalg i henhold til forretningsordenen kun er af fortrolig karakter, hvis de bidrager til udarbejdelsen af undersøgelsesrapporten. Vi må forstå, at enhver viden, som er uvæsentlig for undersøgelsen, eller som frit stilles til rådighed, omgående skal oplyses.

Maes
Fru formand, jeg kan helhjertet tilslutte mig komplimenterne til ordføreren og de foregående talere, som egentlig sagde, at de vil støtte denne betænkning. Med det kunne jeg stoppe, men når jeg nu for en gangs skyld har fire minutter i stedet for to, vil jeg alligevel sige noget mere om det.
Kravet om større åbenhed og gennemsigtighed hænger sammen med kravet om mere demokrati, som der lyder høje røster om i Europa, også over for de europæiske institutioner. Parlamentet opfordrede under sidste mødeperiode, som der er blevet mindet om, kraftigt til klarhed og modsatte sig kunstgreb og svindel. Da jeg kom her for et år siden, så jeg de betænkninger, som kom fra Budgetkontroludvalget, hr. Bösch' betænkning, de mange møder under ledelse af fru Theato og hr. Van Buitenens modstand. Det var alt sammen ét stort krav om tydelighed og gennemsigtighed. Det har da også ført til en interinstitutionel aftale, som vi glædede os over. Det var ganske vist ikke helt, hvad vi ønskede, men det var alligevel et meget ærbart kompromis, og det gik videre end, hvad Parlamentet kunne have opnået, men det var jo dengang allerede den 25. maj 1999. I mellemtiden er Rådet, Kommissionen og Parlamentet i princippet enige, men OLAF, det nye Kontor for Bekæmpelse af Svig, kunne stadig ikke påbegynde arbejdet, for der skulle dels komme en formel beslutning fra Præsidiet for at få procedurerne til at gælde for Parlamentets tjenestegrene, og dels må vi i Parlamentet selv påtage os vores ansvar, for at også vi, vores person, vores tjenestegrene og vores arbejdsmetode underkastes den samme kontrol, som vi pålægger Kommissionen og Parlamentets tjenestegrene. Jeg synes derfor, at det er absolut nødvendigt, at vi tager dette skridt her i dag. Der er naturligvis mennesker, som med rette har gjort formelle indsigelser, men den sagkyndighed, som ordføreren og de mennesker, som har hjulpet ham ved udarbejdelsen af teksterne, har lagt for dagen, forsikrer os fuldt ud om, at alle indvendinger nu er væk, og at vi har krystalklare tekster, som gør, at det hele gælder for Parlamentet selv, hvis vi tilføjer dette ændringsforslag. Vi er derfor tilhængere af, at dette sker ufortøvet, for forestil Dem, at det var omvendt. Jeg tør jeg ikke tænke på, fru formand.
Et af de værste øjeblikke, jeg har oplevet her i Parlamentet, var afstemningen om statutten, fordi der stadig overhovedet ikke er nogen europæisk statut til trods for al den ståhej, som der var omkring den, og til trods for Parlamentets rosværdige bestræbelser. At det bedste ikke var opnået, blev også dengang brugt som argument for ikke at efterstræbe det næstbedste. Jeg tror, at selv argumenterne for at gøre dette mangler her, og at vi fuldt ud, også i fuld overbevisning om, at alle formelle indvendinger er væk, kan tilslutte os de foreslåede tekster, således at bekæmpelsen af svig ikke blot gælder for de andre, men også for os selv. At den informationspligt, som vi pålægger andre, også gælder for os selv, og at den kontrol, som vi kræver for andre, også gælder for os selv. Mange spurgte mig dengang: Nu da Parlamentet vil underkaste Kommissionen strengere kontrol og bekæmpelse af svig, vil Parlamentet så også gøre det for sig selv? Jeg skammer mig, hvis vi ikke kan vedtage dette enstemmigt.

Berthu
Fru formand, min gruppe går fuldt ind for den interinstitutionelle aftale af 25. maj 1999 om de interne undersøgelser, som OLAF skal udføre i institutionerne og i Fællesskabets organer eller organismer, herunder Europa-Parlamentet. Vi mener, at denne aftale er glimrende. Vi må således reagere kraftigt over for enhver form for mistanke om svindel.
Men vi er en smule mere i tvivl, når det drejer sig om den gennemførelsesforanstaltning i forbindelse med Europa-Parlamentet, som er foreslået os i dag, og som fremstilles som en ændring af Parlamentets forretningsorden, der både sigter mod tjenestemænd og parlamentsmedlemmer. Jeg mener, at vi både går for langsomt og for hurtigt frem. For langsomt, fordi det - med hensyn til tjenestemændene - efter min mening var unødvendigt at vente til slutningen af oktober med at træffe afgørelse om gennemførelsen i forbindelse med Parlamentets tjenestemænd. En simpel afgørelse fra Præsidiet truffet på grundlag af artikel 22, stk. 5, i forretningsordenen burde være nok.
Men vi er måske gået for hurtigt frem med hensyn til parlamentsmedlemmerne, og der må jeg erkende min skyld over for hr. Napolitano, formanden for Udvalget om Forfatningsspørgsmål, eftersom jeg er medlem af dette udvalg, men måske vil forhandlingen her i Parlamentet gøre det muligt at indhente det, vi mangler. Vi burde således nok have studset over - og dette findes ikke i mange parlamenter - at medlemmerne af et folkevalgt parlament kan kontrolleres af et organ, der er mere eller mindre afhængigt af den udøvende magt, og i dette tilfælde er OLAF - selvom det er kontrolleret af et uafhængigt kontroludvalg - også styret af en ansvarlig, der er udpeget af Kommissionen.
Denne bemærkning bør lede os til en fortolkning af betragtning 4 og af artikel 1 i den interinstitutionelle aftale, hvori de personer, hvis forsømmelser kan blive genstand for OLAF's administrative undersøgelser, fastsættes. Det drejer sig om personale med tjenestemandsstatus og øvrige ansatte i Fællesskabet samt medlemmer, ledere eller ansatte i Fællesskabets institutioner, organer og organismer, der ikke er underlagt statutterne. Jeg mener, at denne formulering og bl.a. omtalen af vedtægterne viser, at de medlemmer og det personale, som det drejer sig om, snarere er lønmodtagere og ikke valgte. I øvrigt er Europa-Parlamentet underlagt en særlig status ifølge traktaten.

Derfor, fru formand, mener jeg, at man må fastsætte et omhyggeligt, internt kontrolsystem for medlemmerne - og det er jeg den første, der siger - men jeg mener ikke, at teksten, der indfører denne kontrol, blot skal være en afskrift af den beslutning, der gælder for alle former for fællesskabsadministrationer. Der er behov for en særlig beslutning for medlemmerne, der måske vil kunne nedsætte - f.eks. for undersøgelserne i Parlamentet - et særligt overvågningsråd, der skal vælges af vores Parlament i begyndelsen af hver valgperiode. Denne tekst skal naturligvis tilføjes som bilag til vores forretningsorden, mens teksten om tjenestemændene ikke behøver at fremgå som bilag.

Selvom kollegerne alligevel ikke mener, at det er politisk muligt at differentiere vedtagelsen af det nuværende udkast - og jeg forstår godt deres tankegang - mener jeg, at man alligevel må iværksætte en reform ret hurtigt.

Bonde
Fru formand, den bedste måde at bekæmpe svindel på er ikke at ansætte flere kontrollanter, men at gennemføre fuldstændig åbenhed om bevillinger og administration, også i vores eget Parlament. Det er den nuværende lukkethed, som er svindlernes bedste værn. Alle bevillinger og al administration foretages i dag på edb. Det er en meget enkel sag at give borgerne adgang til denne information gennem Internettet. Enhver kan på biblioteket eller på sin egen computer se, hvem der har fået hvor meget til hvad. Hvis en virksomhed eller en forening ønsker fortrolighed omkring bevillinger, så står det den frit for at finansiere formålet med egne midler. Hvis en virksomhed eller en kommune eller et medlem ønsker tilskud fra mig og de øvrige europæiske skatteborgere, så vil jeg vide, hvad jeg støtter. Jeg forlanger, at midlerne betragtes som betroede midler og ikke går til spilde eller malkes af svindlere undervejs. Men uanset hvor mange vi ansætter i OLAF, kan det højst begrænse svindelen en anelse. Vi skal gå til roden, hvis vi vil svindelen til livs.
Første forudsætning er en radikal nedskæring af de projekter og tilskudsordninger, som EU arbejder med. I Bruxelles bør man kun yde bevillinger til projekter, som går over grænserne, eller i tilfælde, hvor hvert land er for lille til at kunne udføre opgaverne selv. Det bør ikke være en EU-opgave at afgøre, om skatteborgernes midler skal gå til en kirke i Christiansfeld eller en golfbane i Nordjylland. Den prioritering kan meget bedre foretages af danske vælgere og politikere. Det bør heller ikke være en EU-opgave at afgøre, om der skal bygges motorveje eller skoler med EU-tilskud i Alentejo. Det valg kan vi trygt overlade til de portugisiske vælgere og valgte. Overførslen af midler fra de rige lande i nord til de fattige medlemslande gøres mere effektiv ved at nedsætte eller helt fjerne de fattige landes kontingenter til EU. I dag betyder EU-tilskud oftest, at fattige mennesker i rige lande beskattes til fordel for rige mennesker i fattige lande, og sådan vil ingen af os selv føre fordelingspolitik, men det sker ikke desto mindre gennem EU' s talrige støtteordninger. F.eks. får 20% af landmændene 80% af bevillingerne. Vi bør i stedet gøre alle ordninger gennemskuelige. Så skal borgerne nok sørge for, at de bliver fjernet. Så vil aviserne skrive om urimelighederne. Så vil organisationerne og vælgerne blande sig. Så vil det levende demokrati sikre, at incitamenterne til svindel afskaffes, og at svindelen afsløres dér, hvor svindelen foregår. For den svindel, der så måtte være tilbage, er det glimrende at have et samarbejde mellem politiet i vore medlemslande, et mellemstatsligt samarbejde mellem vore politimyndigheder. Vi har derimod ikke brug for corpus juris, fælles anklagemyndighed, straffelovgivning og et europæisk FBI. Det sigter alene mod statsskabelse, mod mere Union, i stedet for mod mindre kriminalitet.
Fuldstændig åbenhed om ordninger og bevillinger - det er jeg helt enig med fru Maes i - vil gøre arbejdet lettere for den nye OLAF-direktør, og hvem skal det så være? Min gruppe foreslår, at vi ikke gør det til et valg mellem højre og venstre. Vi bør i stedet samles om den bedst kvalificerede kandidat og så nøjes med at indstille ham eller hende til jobbet. Ministerrådet har gennem alle årene godkendt mangelfulde regnskaber og har dermed diskvalificeret sig selv til at finde den rette kandidat. Kommissionen har direkte dækket over svindel og dermed dokumenteret behovet for den uafhængige OLAF-direktør. Som situationen ligger, er en enstemmig indstilling fra EU-Parlamentet derfor det bedste, og min gruppe håber oprigtigt, at vi kan finde en OLAF-direktør, som med sine afgørelser vil forebygge al fremtidig svindel. Og, fru formand, det er klart, at Parlamentet selv må underkaste sig de samme regler, så derfor stemmer jeg også for aftalen.

Dell' Alba
Fru formand, De gjorde ret i at blive og lede denne forhandling, fordi det er et meget vigtigt emne. Jeg har lagt mærke til den enighed, der tilsyneladende er i Parlamentet om denne sag, men jeg har indtryk af, at vi er nogle stykker, der trods alt føler en vis tvivl og usikkerhed med hensyn til aftalens formulering og ændringen af forretningsordenen.
Kan oprettelsen af et Kontor til Bekæmpelse af Svig - der logisk nok oprettes for at kontrollere en god forvaltning af Fællesskabets budget - sammenlignes med indførelsen af en effektiv kontrol, som uden diskrimination foretages ikke blot over for den udøvende magt, men ligeledes - som det er blevet bemærket - over for institutionernes medlemmer?
Jeg har læst den regel, der gælder for medlemmerne af Rådet. Tror De virkelig, at europæiske ministre vil acceptere - ud over den lille sætning, der er tilføjet - at der udføres en egentlig kontrol af deres professionelle aktiviteter? Vi ser her en sidestilling af tjenestemanden, der er underlagt en kontrol inden for rammerne af statutten, men ligeledes inden for rammerne af sit ansvar, og medlemmet. Jeg ønsker ikke, at medlemmerne fritages fra enhver kontrol, eller at de ikke udsættes for spørgsmål vedrørende deres aktiviteter - herunder de europæiske parlamentsmedlemmer i forbindelse med udøvelsen af deres mandat - men jeg frygter, at denne aftale er hævet over mistanke og giver anledning til hastværk i lighed med det, der er sket i løbet af de sidste måneder i 1999, uden at få tingene på afstand. Jeg havde for mit vedkommende foretrukket at vente en smule, som visse grupper foreslog på et tidspunkt, for at få et bedre overblik.

Jeg mener, at de foranstaltninger, som vi har iværksat, forudsætter en mere omfattende overvejelse. Der er bestemt en modsigelse mellem basisbeslutningen og gennemførelsen heraf. Det er en sag, vi har arvet, og jeg undrer mig over, at den ikke er forældet. Parlamentet besluttede endda, at man skulle foretage en ny afstemning om hr. Prodi, da beslutningen blev truffet den 4. maj.
Det forrige Parlament vedtog en tekst, der imidlertid blev ændret den 6. maj. Denne tekst er gældende, og Parlamentets formand, Gil-Robles, underskrev den, da alle var i gang med deres valgkampagne, og det er vores arbejde at gennemføre den her ca. to måneder senere.
Der er elementer, som vi burde overveje. Personligt mener jeg, at en lille forsinkelse måske ville gøre det muligt at se tingene klarere og at få en bedre forståelse af, hvilken margen der skal bevares inden for rammerne af protokollen om privilegier og immunitet, hvis vi alle kan blive genstand for OLAF's beslutninger eller undersøgelser.

Frassoni
Hr. formand, jeg har altid været ret skeptisk over for moralistiske eller politiagtige holdninger, der ligefrem opmuntrer til angiveri, og hvor man mener, at svindel kun kan undgås ved at oprette nogle kontrolinstrumenter, som virker stadig mere påtrængende over for den enkelte. Jeg er overbevist om, at jeg sammen med min gruppe kan give min kraftige støtte til formand Napolitanos betænkning, for ændringen af forretningsordenen og den foreslåede afgørelse er en fornuftig løsning, når det gælder ønsket om ikke at udsætte parlamentsmedlemmerne for overdrevne og ubegrundede kontroller. Det er et ønske, man har givet udtryk for for nylig, senest også fra hr. Dell'Albas side. Jeg tror ikke, at der er nogen grund til at forsinke afgørelsen yderligere. Europa-Parlamentet og parlamentsmedlemmerne råder over nogle store muligheder for at forsvare sig i tilfælde af, at et sådant overgreb skulle finde sted. Dette bliver naturligvis nemmere, hvis de interne procedurer gøres gennemsigtigere og klarere. Vi skal have tillid til OLAF's kommende arbejde og gøre dets indsats lettere. Kun på denne måde vil vi kunne reagere på troværdig vis, såfremt der skulle optræde nogle manipulationer, og vi vil også effektivt kunne reagere på episoder som dem, fru Theato og hr. Bösch nævnte i dag.

Schreyer
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, beslutningen om at danne et kontor til bekæmpelse af svig blev i væsentlig grad truffet på grundlag af Europa-Parlamentets engagement. Det var en meget betydningsfuld beslutning, for bekæmpelse af svig spiller en central rolle, når borgerne i medlemslandene bedømmer den europæiske politik. Derfor forventer offentligheden, at dette kontor er fuldt arbejdsdygtigt, og det, at kontoret er fuldt arbejdsdygtigt, vedrører først og fremmest de institutioner, hvor OLAF kan foretage undersøgelser, og jeg glæder mig derfor over hr. Napolitanos betænkning og de taler, der er blevet holdt her.
Selvfølgelig spiller udnævnelsen af direktøren en meget stor rolle for kontorets arbejdsdygtighed. Der blev, det er blevet understreget her flere gange, aftalt en særlig udnævnelsesprocedure. Derfor er det også nødvendigt at forhindre formelle fejl i denne procedure. Jeg kan forsikre Dem, mine damer og herrer, og Dem, hr. Bösch, for, at jeg på min side nøje vil forhindre enhver usaglig indflydelse på valget af direktøren. Det afgørende må her kun være kvalifikationerne til at bestride dette vigtige opgaveområde, og jeg håber, at udvælgelsen af kandidaten og udnævnelsen af direktøren meget snart kan blive gennemført i enighed, og at de stillinger, som De har bevilget allerede for dette år, også snart kan blive besat.
Jeg kan forsikre Dem for, at Kommission er fuldt ud bevidst om, hvilken rolle bekæmpelsen af svig spiller for borgernes bedømmelse af den europæiske politik, og jeg vil derfor gerne endnu en gang udtrykke min glæde over betænkningen og det arbejde, der er ydet, på Kommissionens vegne.

Formanden
- Tak, fru kommissær Schreyer.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag efter afstemningen om budgettet.

Elektroniske signaturer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0034/1999) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (7634/1/1999 - C5-0026/1999 - 1998/0191 (COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om en fælles ramme for elektroniske signaturer. (Ordfører: Lechner)

Lechner
Hr. formand, ærede kolleger, hvor Internettet tidligere var et informationsmedium, anvendes det i dag også til køb og salg, og det ikke kun af virksomheder, men også af helt normale privatpersoner. Denne udvikling på et hurtigt voksende marked med hurtigt stigende væksttal ignorerer i sagens natur nationale grænser og kræver en fælles ramme. Ud fra den erkendelse har Kommissionen fremsat et forslag til et direktiv om en fælles ramme for elektroniske signaturer, det vil sige for underskrifter, der ikke fremstår som håndskrevne tegn, men som bliver frembragt elektronisk. Parlamentet godkendte ved førstebehandlingen i januar 1999 32 ændringsforslag. Rådet fremsatte derefter den 28. juni 1999 sin fælles holdning under hensyntagen til en stor del af Parlamentets ændringsforslag. Retsudvalget har drøftet holdningen og godkendt den enstemmigt i forbindelse med syv ændringsforslag, hvoraf der dog er ét, vi ikke bør godkende.
Jeg vil gerne komme ind på følgende punkter: Direktivet er først og fremmest møntet på deltagerne i åbne net såsom Internettet og berører ikke retten til at indgå frivillige aftaler i forbindelse med såkaldt lukkede systemer. Internettet stopper ikke ved europæiske grænser. Derfor tager direktivet sigte på en åbning over for tredjelande og foreskriver grænseoverskridende aftaler.
For det andet afhænger fremtiden for elektroniske retshandler og handler i øvrigt i væsentlig grad af, om det lykkes at styrke tilliden, især forbrugernes tillid, til sikkerheden, og det både til den tekniske sikkerhed, f.eks. i forbindelse med forfalskninger, og til sådanne operationers retsgyldighed. Et afgørende punkt er de elektroniske signaturer. Med en sådan underskrift i elektronisk form kan det sikres, at identiteten af den pågældende, der har afgivet en erklæring, der har signeret den, af underskriveren altså, fastslås. Desuden kan integriteten af de formidlede data fastslås.
I forbindelse med de tekniske standarder, som direktivet behandler, drejer det sig om den teknologiske åbenhed. En bedre sikkerhedsstandard skal opnås ved hjælp af avancerede signaturer og kvalificerede certifikater.
Direktivet sikrer, at tilsvarende kryptografiske produkter kan udbydes i hele EU, uden at dette må gøres afhængigt af en godkendelse. Direktivet tillader dog frivillige akkrediteringssystemer for at højne niveauet på kvalitetsstandarderne. For udbyderne af kvalificerede certifikater foreskrives et minimumsansvar. Der skal kunne anvendes pseudonymer, og der tages også højde for databeskyttelse.
Et afgørende spørgsmål i forbindelse med deltagernes tillid til pålideligheden af elektronisk indgåede retshandler på Internettet er spørgsmålet om sådanne handlers retsgyldighed. Avancerede signaturer sidestilles, fordi de er særligt sikre, fremover principielt med en håndskreven underskrift, hvad angår retsgyldigheden. Men heller ikke simple signaturer må principielt frakendes deres retsgyldighed og anvendelse som bevismiddel.
Med dette direktiv, som udgør den første rammeordning af sin art i verden, tager Den Europæiske Union et første og afgørende skridt i retning mod regulering og samtidig fremme af elektronisk handel på fællesskabsplan. Direktivet er velegnet til at styrke borgernes tillid til åbne nets pålidelighed, til de udbudte tjenesteydelser og produkter og til retsgyldigheden for handler, der indgås på Internettet. Direktivet yder samtidig et vigtigt bidrag til den frie bevægelighed for varer og tjenesteydelser i det indre marked, og det både til fordel for forbrugerne - hvis jeg må bemærke noget på en lidt pågående måde: så de så at sige kan shoppe på Internettet - og for udbyderne af de nødvendige kryptografiske tjenesteydelser og produkter.
Jeg vil gerne rette en stor tak til Kommissionen og Rådet, der begge har samarbejdet overordentligt konstruktivt med Parlamentet. Min tak er dog også rettet mod de kolleger i Parlamentet fra alle grupper, ikke mindst også fra den foregående lovgivningsperiode, hvor der blev ydet et stykke vigtigt forarbejde.
Som oftest består vores opgave i en møjsommelig afskaffelse af forskellige nationale bestemmelser og en afstemning af dem. I dette tilfælde har vi at gøre med en ny teknologisk og social virkelighed, som vi kan udforme retligt fra starten med en oprindelig europæisk lovgivning, og med hvilken vi samtidig kan bevise vores værd som europæisk retsfællesskab på en helt særlig måde.
Forskellige nationale bestemmelser ud over det fastsatte spillerum bør slet ikke opstå eller finde fodfæste. Også derfor er det efter min mening vigtigt, at dette direktiv træder i kraft så hurtigt som muligt, og derfor beder jeg om Deres godkendelse!

Wuermeling
Hr. formand, mine damer og herrer, de europæiske bestemmelser kritiseres ofte for at være uharmoniske, man siger, de er for bureaukratiske, de er kun forpligtede over for særlige interesser, eller de ignorerer sågar den globale udvikling. Jeg mener, at vi her kan sige, at vi har et excellent eksempel på det modsatte. Hvad angår harmoniseringen af lovgivningerne, skal der jo altid findes en vanskelig balance mellem den nødvendige harmonisering på den ene side og hensynet til medlemslandenes lovgivningsmæssige traditioner på den anden side. Her har vi et fremragende eksempel på et harmonisk forhold. På den ene side fastlægges der nogle få, men klart definerede regler for kravene til elektroniske signaturer, på den anden side kan medlemslandene imidlertid afgøre, i hvilke tilfælde de sidestiller disse signaturer med de traditionelle viljeserklæringer, f.eks. med underskrifter, skriftlige affattelser eller andre oprettelsesformer.
Her vil jeg især gerne gøre opmærksom på ændringsforslag 2, der tydeliggør en noget misforståelig formulering i artikel 5, nr. 1. Jeg vil gerne understrege endnu en gang, at vi i diskussionerne i udvalget også har fået bekræftet fra alle sider, at der på ingen måde findes nogen automatik mellem en elektronisk signatur og tilpasningen af den til bestemte formkrav i medlemslandene. Det står den nationale lovgiver fuldstændig frit for at vælge, i hvilke tilfælde den elektroniske signatur skal sidestilles med underskriften.
Dette direktiv er også et godt eksempel på balancen mellem erhvervslivets interesser på den ene side og forbrugerne på den anden side. Vi har her først og fremmest en præcis, en simpel regel, der kun stiller få krav. Se f.eks. bilagene. Vi har dog på den anden side den nødvendige beskyttelse med henblik på sådanne aftalers bindende virkning og udbyderens ansvar.
Endelig er det også et godt eksempel på en konsekvent handling fra Den Europæiske Unions side med hensyn til indenrigspolitik, det indre marked, men samtidig også en åbenhed over for internationalt samarbejde. Vi har her nogle klare rammer, der først og fremmest gælder internt for EU, men vi har, og det er da bemærkelsesværdigt, i selve direktivets tekst nedfældet en åbenhed over for internationale regler. Netop på dette område kan man jo se meget tydeligt, at vi med hensyn til EU-harmoniseringen nu befinder os på et mellemtrin i reguleringen. Vi har det nationale plan, vi har det europæiske plan, og i den senere tid er det internationale reguleringsplan også kommet til i større og større grad og på flere og flere områder. Her er det godt, at vi gør det klart, at vi netop inden for de nye teknologier, inden for den elektroniske varehandel, er åbne over for at tage fat på spørgsmålene globalt. Det skal helt sikkert også spille en vis rolle under WTO-forhandlingerne.
Det glæder mig, at jeg som nyt medlem af Europa-Parlamentet får lov til at bidrage til et godt stykke europæisk lovgivning i min første tale, og jeg ønsker, at der kommer bred tilslutning her, og at direktivet bliver godkendt uden problemer i Ministerrådet.

Formanden
Mange tak, hr. Wuermeling, især for Deres første tale her i Europa-Parlamentet.

Berger
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske ordføreren på min gruppes vegne og også i særlig grad takke for, at han - selvom han er ny i Europa-Parlamentet - var i stand til at udarbejde denne betænkning om signaturdirektivet til andenbehandling så hurtigt. For når der er tale om et problem som regulering af kravene til anerkendelse af elektroniske underskrifter, er en hurtig løsning mindst lige så vigtig som en rigtig løsning. Jeg er overbevist om, at vi har fundet en både hurtig og rigtig løsning, så vi kan bidrage til, at den elektroniske underskrift og dermed de nye informations- og kommunikationsmediers anvendelighed i det daglige oplever et gennembrud.
Det er efter min mening især rigtigt at afgrænse anvendelsesområdet for lukkede og for åbne systemer, teknologineutraliteten, den entydige anvendelighed for juridiske personer og tilladelsen til at anvende pseudonymer. Især på den måde kan forbrugerne være anonyme på Internettet, lige så anonyme, som når de handler til hverdag i deres offline-verden, og en nøjagtig profiling af forbrugerne kan forhindres.
Med undtagelse af et af ændringsforslagene vil vi gerne beslutte i denne uge, at det er op til medlemslandene at fastlægge de retsområder, hvor den elektroniske signatur skal finde anvendelse. Det var helt sikkert nødvendigt at gøre det klart. Jeg vil dog gerne kombinere det med en opfordring, en opfordring til medlemslandene om at være så generøse som overhovedet muligt og kun indskrænke anvendeligheden af elektroniske underskrifter og ligestillingen af dem i undtagelsestilfælde.
Hvis vi nu næsten afslutter signaturdirektivet ved andenbehandlingen, er det en vigtig etapesejr. Målet, nemlig at opnå konsistente og mere eller mindre komplette europæiske retlige rammer for informationssamfundet, er endnu ikke opnået. Dertil mangler vi endnu andenbehandlingerne vedrørende direktivet om elektronisk handel, direktivet om ophavsrettigheder og direktivet om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser.
Jeg vil derfor gerne slutte af med at appellere til Rådet om at fastlægge den fælles holdning til disse direktivudkast så hurtigt som muligt, så vidt muligt naturligvis på grundlag af ændringerne efter Parlamentets førstebehandling, for derefter at fremlægge holdningen for Parlamentet ved andenbehandlingen.

Thors
Hr. formand, i dette øjeblik kommer jeg til at tænke på vores tidligere kollega Ullmann, som var ordfører sidste gang, vi diskuterede elektroniske signaturer. Sidste gang var der ikke mange til stede, men vi er lidt flere i dag. Jeg tror, at det skyldes, at der er flere her i salen, som forstår vigtigheden af dette direktiv.
Vigtigheden af dette direktiv illustreres også af den aktieemission, som fandt sted omkring den finske virksomhed Data Fellows i sidste uge. Det blev til ægte folkekapitalisme. Data Fellows er en virksomhed, som markedsfører netop sikkerhedstjenester og verificeringstjenester, bl.a. på Internet. Det er et økonomisk vigtigt forslag, vi forhandler om.
Når vi diskuterer dette, er det også vigtigt, at vi træffer en hurtig beslutning, hvilket både ordføreren og flere andre har fremhævet. Jeg støtter ordføreren og glæder mig over Rådets opfattelse af, at der skal træffes en hurtig beslutning, og at der har været en konstruktiv dialog. Ellers kan det frygtes, at vi får en opdeling af det europæiske marked, da temmelig mange lande allerede nu har vedtaget retningslinjer. Derfor ville det være ulykkeligt, hvis vi ikke får dette direktiv.
Desuden mener jeg, at dette direktiv er klart, selvom der har været nogle diskussioner om, at det ikke fastlægger, hvilke formkrav medlemsstaterne vil stille til forskellige procedurer. Et gammelt eksempel, som kan anvendes her, er, at hvis medlemsstaternes lovgivning forudsætter samtidig tilstedeværelse, så kan man ikke indgå ægteskab over Nettet blot ved, at begge parter benytter denne type underskrift. Der er i det tilfælde stadig et formkrav i lovgivningen, og det kan ikke tilsidesættes.
Når vi taler om denne type identificerings- og sikkerhedstjenester, håber jeg, at vi ikke begrænser os og synes, at det bare drejer sig om tal. Vi får nemlig i fremtiden andre former for måske fysiske identificeringer og fysiske verificeringer, og det håber jeg, at der tages højde for i direktivets revisionsklausul. Tro nu ikke, at jeg bare har set for meget James Bond. Nej, sådan bliver det faktisk i fremtiden. Derfor er revisionsklausulen vigtig.
Der tales om frivillighed og om forskellige muligheder, men i selve arbejdet bliver det vigtigt, at de sikkerhedskrav, som er i direktivet, følges, således at de underskrifter, som anvendes nationalt også kan anvendes internationalt. Der er også god grund til at påpege, at Kommissionen har en vigtig opgave i at fastlægge både det, der anses for at være pålidelige underskrifter, og det, der anses for at være sikre systemer. Hvad det angår, håber jeg, at Kommissionen fastlægger standarder, som er økonomisk rigtige, at det gøres på en åben måde, og at der ikke skabes de facto-monopol. Vi ved jo, at standarder i informationssamfundet netop har denne betydning. Direktivet giver meget stor magt til Kommissionen på dette punkt.

MacCormick
Hr. formand, det er fantastisk, at vi står over for afslutningen af en periode på omkring 500 år, hvor dokumenter og transaktioner er legaliseret ved hjælp af underskrifter og bevidnede underskrifter osv. Inden for et halvt livsforløb står vi nu over for en verden, der vil være domineret af elektronisk handel, ny teknologi og underskrifter, som ikke eksisterer i den oprindelige form, og som derfor må legaliseres på en ny måde. Det er for mange af os, og jeg er overrasket over, at fru Thors ikke nævnte det, et spændende, regulerende og frigørende fænomen, for den gamle verden har jo været domineret af store centre for handel, og periferierne stod udenfor i forhold til disse centre. Men i den nye verden af elektronisk handel eksisterer der ikke centre for handel. Periferien er af lige så stor betydning.

For mange i Parlamentet og helt sikkert for mig og hr. Miller, som repræsenterer Skotland, er det af stor betydning. Faktisk er det sådan en glædelig udvikling, at vi i Den Europæiske Union burde fastsætte passende fællesskabsrammer for denne form for handel - passende rammer for gensidig tillid blandt de forskellige landes borgere, for hvis der er noget, der ikke lader sig hæmme af grænser, er det Internettet.

Vi tror, som andre talere allerede har sagt, at dette direktiv er vigtigt. Jeg vil gerne takke min nye kollega, hr. Lechner, for det store arbejde, han har gjort for os i udvalget. Min egen gruppe ville gerne have set større beskyttelse af privatlivets fred og mere omfattende databeskyttelse. Det er formentlig helt i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, at disse former for beskyttelse hører under medlemsstaterne, og jeg har ingen særlige indvendinger. Men det er et spørgsmål, som vi nok kommer til at vende tilbage til på et tidspunkt.

Som nævnt tidligere er det også meget vigtigt, at der findes en mulighed for yderligere udvikling internationalt på grund af EU's kunstige grænser i forbindelse med denne sag.
Jeg vil gerne være sikker på, at vi ikke støder på undertrykkende faktorer, hverken for borgere eller forbrugere, når vi udarbejder internationale aftaler. Det er ikke alle, der synes, at balancen altid har været lige god i verdenshandelsorganisationen, f.eks. mellem miljø-, forbruger- og arbejdsbeskyttelse og liberaliseringen af handel. Lad os ikke se en gentagelse på dette område. Vores forhandlere må kæmpe hårdt for retfærdige rammer og for et frit marked.

Gallagher
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Lechner med udarbejdelsen og præsentationen af sin betænkning, som min gruppe principielt støtter. Verdensomspændende elektronisk kommunikation og handel inden for informationsteknologi er mere og mere væsentlige produkter, og tjenesteydelser inden for informationsteknologi vil øges med over 100% inden for Den Europæiske Union fra nu og til 2001. Hvem ville have troet for 10 år siden, at der ville ske sådan en udvikling inden for informationsteknologien? Dengang eksisterede der ikke e-mail på personlige computere, men det ændrer sig nu med rivende hast.

Vi ved, at nye former for handel, især inden for internethandlen, er under udvikling. Jeg læste for nylig i Financial Times, at halvdelen af alle tvister mellem kunder og kreditkortselskabet Visa har med internethandler at gøre. Derfor er det meget vigtigt at få etableret procedurer til forbedring af sikkerhedsstandarder, herunder også sikring af gensidig anerkendelse af elektroniske signaturer, og der er behov for certificeringstjenester til imødekommelse af denne udvikling. Det er af afgørende betydning i forbindelse med sikring af forbrugersikkerhed og -tillid.
Rådets fælles holdning fra juni i år indeholder et bud på en europæisk ramme for elektroniske signaturer. For første gang fastsættes et europæisk retsgrundlag for legaliseringstjenester, og for første gang sikres den juridiske anerkendelse af elektroniske signaturer. På områder med hastig teknologisk udvikling må Den Europæiske Union gøre en særlig indsats for at undgå eventuelle fremtidige hindringer på det indre marked på grund af modstridende nationale regler og fastsætte et europæisk retsgrundlag på et tidligt tidspunkt.

Afslutningsvis vil jeg nævne, at gennemførelsen af ensartede europæiske regler kan spille en vigtig banebrydende rolle i forbindelse med aftaler på verdensplan. Parlamentet bør tage dette i betragtning under afstemningen om et så vigtigt direktiv.

Dell' Alba
Hr. formand, først vil jeg gerne byde kommissær Liikanen velkommen, og jeg kan for første gang se, at han tager sig af spørgsmålene i forbindelse med informationssamfundet og ikke længere af budgetspørgsmålene. Jeg vil ønske ham god arbejdslyst. Jeg er meget glad for denne udvikling. Jeg håber, at vi med vores afstemning får sat størst muligt skub i proceduren for endelig at muliggøre en anerkendelse, der i virkeligheden allerede eksisterer, af den elektroniske signatur. Vi er bevidste om den hurtighed, som dette system udvikler sig med, og om, at man på Internettet - det vil sige informationssamfundets brugere - allerede er meget langt fremme med hensyn til gyldigheden af kontrakter og transaktioner via det elektroniske system. Jeg vil gerne understrege, at vi her i Europa-Parlamentet kunne have været foregangsmænd, men det var vi ikke, fordi vores forvaltning nægtede at rette sig efter en beslutning fra Parlamentet. For flere år siden vedtog vi en ændring af forretningsordenen, som specielt med hensyn til andragender og henvendelser til ombudsmanden tog sigte på at gøre den elektroniske signatur gyldig. Dette skulle gøre det muligt at indgive andragender via Internettet, hvilket ville øge gennemsigtigheden og muligheden for at henvende sig til Parlamentet og de andre institutioner, f.eks. Ombudsmanden. Men på trods af denne ændring er denne bestemmelse reelt ikke blevet gennemført. Det er nemlig rigtigt, at man kan indgive et andragende via Internettet, men det er jo altid nødvendigt med en skriftlig bekræftelse fra ophavsmændenes side, hvilket gør, at denne mulighed rent faktisk ikke eksisterer.
Jeg håber, at vi i den afstemning, vi nu står for at skulle foretage, kraftigt stadfæster Parlamentets ønske, så vi straks kan gennemføre den bestemmelse, der øjeblikkeligt ville give mulighed for en større synlighed, en større gennemsigtighed og en større adgang for borgerne til vores demokratiske liv.

Lord Inglewood
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske hr. Lechner med hans betænkning og præsentation til Parlamentet. Han understregede et meget vigtigt punkt - at dette stykke lovgivning er et af en række lovgivningsstykker til regulering af elektronisk handel. Lovgivningen vil uden tvivl være af afgørende betydning, både for Europa og for virksomheder over hele verden.

Jeg vil i den forbindelse gerne bruge min taletid på at give udtryk for min bekymring for den mulige virkning af de foreslåede - hvis jeg kan bruge det frygtelige ord - "Amsterdamiserede" versioner af Bruxelles- og Rom-traktaterne med hensyn til funktionen af denne del af det indre marked. Efter min opfattelse kan de udgøre en alvorlig trussel mod markedet, da en række bestemmelser ser ud til at skære lige igennem princippet om oprindelsesstater, der, som hele Parlamentet ved, er grundlaget for oprettelsen af det indre marked. Hvis princippet om oprindelsesstater ikke honoreres i konstruktionen af det indre marked, er jeg bange for, at det ikke vil fungere til fordel for Europas borgere.

Som vi alle ved, får den elektroniske handel større og større betydning for det økonomiske og sociale velfærd for Den Europæiske Unions borgere. Hvis det viser sig, at den juridiske ramme for denne handelsform er mangelfuld, vil det gå ud over borgernes velfærd i hele Europa.

Og hvis det, som jeg er overbevist om, er tilfældet, at tilsidesættelsen af princippet om oprindelsesstater vil medføre en grundlæggende trussel mod det indre marked i forbindelse med internethandel i Europa - og hvis det får betydelige konsekvenser for den globale elektroniske handel - vil det være sørgeligt og til skade for Europas borgere. Det er noget, vi som borgernes repræsentanter skal gøre vores yderste for at forhindre.

Paasilinna
Hr. formand, jeg takker ordføreren for denne betænkning. Den elektroniske handel vokser hurtigt, og det er efter vores mening meget positivt. I mange tilfælde forstår vi dog endnu ikke nettenes kulturelle eller politiske betydning. I fremtiden får vi naturligvis brug for en medborgerrettighedsbevægelse for elektronisk nethandel.
Elektroniske signaturer gør den elektroniske handel sikker, og det er vigtigt. Vi har behov for en udviklende handel, bl.a. set ud fra vores konkurrenceevne i forhold til USA. Hos os er brugen af Internettet kun en tredjedel af, hvad den eksempelvis er der. Selvom der var tre kodeord i hver transaktion og man ændrede to af dem hver gang, ville systemet alligevel ikke være helt sikkert. Hvis hackere kan bryde ind i Pentagons databaser, kan de selvfølgelig også bryde ind i det elektroniske handelsnet. I detailhandlen, hvor svind som følge af tyveri kan være f.eks. en procentdel af salget, rammer tabet selve detailforretningen. Tabene i elektronisk handel rammer også kunderne og ofte kun dem. Som følge heraf kan sikkerheden ikke betones for meget.
Som det tidligere er blevet nævnt her i aften, har vi brug for et internationalt samarbejde,. Vi har brug for et samarbejde, der er så bredt, at der burde oprettes et netpoliti i stil med et færdselspoliti. Men tænk på, hvor meget større hastigheden er i den elektroniske handel, og hvor meget længere vejene er, end de er i landevejstrafikken. Det er også vigtigt, at kontrollen finder sted i aktiviteternes centrum. Dette kræver et internationalt samarbejde, og det kræver meget af vores forhandlere under WTO's forhandlingsrunde. Vi ønsker også at beskytte minoriteterne. Den største minoritet i alle landene er dog de fattige. Jeg forventer, at også de får adgang til denne netverden, og at Kommissionen træffer foranstaltninger i denne henseende.

Niebler
Ærede hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne starte med at rette en hjertelig tak til hr. Kurt Lechner for den glimrende betænkning, hvis indhold jeg også fuldt ud kan tilslutte mig. Med direktivet om en ramme for elektroniske signaturer foretager Den Europæiske Union et vigtigt skridt i retning mod at nedbryde barrierer for den elektroniske handel. Hidtil har retsvirkningen af elektroniske signaturer været uklar, og det var navnlig uafklaret, om elektroniske erklæringer med digital signatur kan tillægges beviskraft ved retshandlinger. Disse problemer bliver nu reduceret på EU-plan, idet der i henhold til direktivet fremover også kan afgives elektroniske erklæringer med retligt bindende virkning og på den måde også handles elektronisk.
Direktivet er det første skridt på vejen mod at skabe en omfattende retlig ramme for den elektroniske handel. Det er dermed bl.a. retningsvisende for direktivet om elektronisk handel, for direktivet om fjernsalg og til dels for copyright-direktiverne, der begge snart kommer til andenbehandling i Europa-Parlamentet. Min kollega, hr. Wuermeling, har med rette allerede understreget, at direktivet lader det være op til medlemslandene at bestemme, hvornår en elektronisk viljeserklæring, der er forsynet med en digital signatur, skal sidestilles med en erklæring med underskrift eller en erklæring, for hvilken loven f.eks. foreskriver skriftlig affattelse.
Det glæder mig udtrykkeligt, at direktivet i sit anvendelsesområde undtager national aftaleret, navnlig bestemmelser om udformningen og opfyldelsen af aftaler, og kun begrænser sig til det væsentlige. Jeg har desuden to korte bemærkninger til direktivet. For det første er det af stor betydning, at der på europæisk plan skabes et system for elektroniske signaturer, der er åbent og integrationsvenligt over for den globale udvikling. Her opfordres også især Kommissionen til at tage kontakt til tredjelande og internationale organisationer med henblik på at finde egnede løsninger. Her skal man navnlig være opmærksom på, hvilke forslag FN's Kommission for International Handelsret (UNCITRAL), OECD og WTO udvikler på dette område.
Det skal være målet, at elektroniske signaturer finder anvendelse på tværs af grænserne, det vil sige, at der skabes nogle internationalt kompatible rammer. For det andet vil jeg gerne fremhæve, og det vil jeg så også gerne slutte af med, hvor vigtigt og presserende det er, at vi langt om længe får nogle bestemmelser for certificeringstjenesteudbyderne med henblik på deres markedsadgang, anvendelsen af principper i det indre marked og ansvarsreglerne. Det er på høje tid, at der gennem fastlæggelsen af fælles bestemmelser skabes retssikkerhed for på den ene side certificeringstjenesteudbydere og på den anden side for forbrugerne, der dermed - på samme måde som ved anvendelsen af kreditkort - helt nøjagtig ved, i hvilket omfang handlerne er forbundet med ansvar.

Harbour
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Lechner med præsentationen af betænkningen, og jeg vil især gerne takke ham for ikke at gøre et grundlæggende fornuftigt direktiv alt for omfattende. Det er altid fristende for ordførere at tilføje nye aspekter, men hr. Lechner modstod klogt nok fristelsen.

Jeg gav min første tale i Parlamentet i juli, da jeg udtrykte min glæde over det finske formandskabs initiativ om at prioritere spørgsmål om informationssamfundet. Det er en særlig glæde at kunne kommentere det direktiv, som vi drøfter i dag, og bygge videre på andre kollegers erklæringer om, at det er et afgørende tiltag, fordi det er det første af en række. Behandlingen af direktivet i Parlamentet, Kommissionen og Unionen vil være meget vigtigt for udviklingen af elektronisk handel i fremtiden. I dette afsluttende bidrag ønsker jeg at se på den fremtidige virkning af dette tiltag på andre direktiver og samtidig anmode især Kommissionen om at sikre, at virkningen af dette direktiv i praksis overvåges nøje.
Som min kollega, fru Berger, og en række andre talere har påpeget, gives der en vis fleksibilitet til medlemsstaternes regeringer i forbindelse med gennemførelsen af direktivet. Vi vil gerne sikre, at regeringerne ikke tilføjer bestemmelser til direktivet, så det bliver for restriktivt eller for indgribende og hæmmer udviklingen eller anvendelsen af elektroniske signaturer og dermed udviklingen inden for elektronisk handel. Vi ønsker jo netop at fremme udviklingen af den elektroniske handel fra forbrugerens perspektiv og opmuntre virksomheder til at benytte denne nye direkte forbundne handelsform.

Elektroniske signaturer vil være en væsentlig faktor i forbindelse med at få forbrugerne til at bruge elektronisk handel. Jeg vil derfor anmode Kommissionen om i forbindelse med denne del af direktivet at overvåge regeringernes effektive gennemførelse og opnåelse af målet, som er at opmuntre forbrugere og virksomheder til at deltage i den elektroniske revolution.
Direktivets andet og meget vigtige aspekt er teknologisk neutralitet. Det er ikke politikernes opgave at komme med teknologiske løsninger. Vi lever i en revolutionerende tid, hvor nye produkter udvikles på få måneder, kommer på markedet hurtigt og accepteres af forbrugerne meget hurtigt. Vi må sikre, at vores lovgivning ikke hindrer teknologiske muligheder eller forhindrer ingeniører og software-eksperter i at udvikle nye produkter. Det er også noget, jeg vil anmode Kommissionen om at overvåge nøje.
Sidste - og efter min opfattelse meget væsentlige - punkt for udviklingen af elektronisk handel i Unionen er etableringen af en ramme, som gør det muligt for små virksomheder at bruge den elektroniske handel. Hvis vi ikke opmuntrer små og mellemstore virksomheder til at drage fordel af denne teknologis store muligheder for hurtig og billig adgang til internationale markeder samt at kunne tilbyde nye produkter på en enkel og effektiv måde direkte til forbrugeren, har vi svigtet. Vi må se på direktivets konsekvenser for små og mellemstore virksomheder og især - for at minde om min kollega lord Inglewoods indlæg - sikre, at ændringerne i de overordnede juridiske rammer ikke potentielt kan hindre adgangen til elektronisk handel for små og mellemstore virksomheder.

Jeg vil gerne anbefale denne lovgivning. Jeg håber, at mit indlæg har givet stof til eftertanke og håber, at Kommissionen vil tage det til efterretning på tærskelen til denne nye æra inden for rammelovgivning i forbindelse med elektronisk handel.

Liikanen
Først og fremmest vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for opmuntring og støtte i forbindelse med dette spørgsmål. Jeg kan for første gang her i Parlamentet sige, at jeg er enig med alle talerne. Der har været mange konstruktive og forskellige synspunkter. Især vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Lechner, for hans konstruktive betænkning.

Denne udvikling i Parlamentet har også været af symbolsk betydning for fremtidige spørgsmål på samme område. Den hurtige teknologiske udvikling gør, at vi er nødt til at skabe en balance mellem hurtige procedurer og fleksibel lovgivning. Ellers kan vi ikke følge med de enorme ændringer, vi oplever i informationssamfundet i de forskellige sektorer.
Direktivet på dagsordenen i dag omhandler anvendelse og juridisk anerkendelse af elektroniske signaturer. Det er som nævnt mange gange tidligere i dag meget vigtigt. Elektronisk handel bruges mere og mere af både virksomheder og forbrugere. Internettet vil i løbet af ca. fem år helt præge Europa. Vi kan forvente, at halvdelen af Europas befolkning vil være tilsluttet Internettet i 2005 og ikke kun via pc - men i højere grad via mobile kommunikationsanordninger. Det var budskabet fra Geneva Telecom for to uger siden.
Anvendelsen af elektroniske signaturer er et vigtigt middel til sikring af autentifikation i fremtidens elektroniske verden. Uden autentifikation vil anvendelsen af elektronisk kommunikation ikke være tilstrækkelig sikker for Europas borgere. Faktisk er bekymringen om sikkerhed og privatlivets fred hæmmende for den fremtidige vækst i anvendelsen af Internettet. Sagens kerne er, at sikkerhed og tillid er afgørende for handel og økonomiske transaktioner på Internettet.
Direktivet er ikke udformet således, at alt kan reguleres, og det skal heller ikke erstatte markedet. Direktivet giver mulighed for juridisk anerkendelse af elektroniske signaturer - i øjeblikket anerkendes kun signaturer i brevform - og det vil give en større sikkerhed på markedet. Endvidere sikres det indre marked for elektroniske signaturprodukter og -tjenester. Men der er også en betydelig international dimension i forbindelse med dette initiativ. Internet og elektronisk handel er globale af natur. Andre internationale organisationer, som f.eks. FN og OECD, er derfor mere og mere aktive på området for elektroniske signaturer. Næsten alle amerikanske stater har allerede en lov eller en lov under udarbejdelse om elektroniske signaturer. Japan er også ved at udarbejde en lov på dette område. Harmoniserede europæiske juridiske rammer vil derfor styrke Europas position i international sammenhæng.

Direktivet er som nævnt også nødvendigt for at undgå afvigelser i medlemsstaternes love. I dag er alle EU-medlemsstater enige om vigtigheden af elektroniske signaturer for at skabe sikkerhed og tillid inden for elektronisk kommunikation. Det er gode nyheder. Vi kan bygge videre på det ved at undgå hindringer for den frie udveksling af elektroniske signaturprodukter og -tjenester inden for det indre marked.
Med hensyn til ændringsforslagene kan Kommissionen acceptere alle med undtagelse af ét. Vi har et problem med ændringsforslag 6, da det efter vores fortolkning er i strid med traktaten, idet traktaten fastsætter, at den type forslag forelægges Rådet. Europa-Parlamentet nævnes ikke i den forbindelse.

Jeg vil gerne gentage, at jeg stort set er meget tilfreds med den store grad af konsensus mellem Kommissionens og Europa-Parlamentets holdninger.
Det er i alles interesse at støtte en hurtig behandling af dette spørgsmål. Derfor vil jeg gerne foreslå, at Parlamentet overvejer ændringsforslag 6 igen for at undgå en unødvendig forligsprocedure. Traktaten giver ikke mulighed for fortolkning i denne forbindelse.

Mange tak for samarbejdet. Jeg håber, at vi igen vil opleve denne gensidige vilje til samarbejde i forbindelse med de mange nye initiativer på samme område, som allerede er i gang i Parlamentet eller forventes senere på året og næste år.

Formanden
Tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0033/1999) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (8697/1/1999 - C5-0031/1999 - 1998/0071 (COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 70/221/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende beholdere for flydende brændstof og afskærmning bagtil mod underkøring på motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil. (Ordfører: Harbour)

Harbour
Hr. formand, jeg vil nu påtage mig en anden rolle og præsentere min betænkning for Parlamentet. Jeg vil gerne takke mine kolleger fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for at betro mig dette hverv en uge efter, at jeg har fået mit mandat, og jeg kan se, at der er kommet flere kolleger for at støtte mig.
Jeg vil forsøge at gøre præsentationen enkel. Fastsættelsen af ensartede tekniske krav til brændstoftanke i motorkøretøjer er en vigtig del af lovgivningen for det indre marked. Forslaget opfylder fire vigtige målsætninger. Den første er indførelse af ensartede prøvestandarder for brændstoftanke for alle motorkøretøjer, både biler og erhvervskøretøjer. Mange ved sikkert, at plastmateriale anvendes mere og mere i motorindustrien, og denne ensartede prøvestandard vil give bilfabrikanter mulighed for at koncentrere sig om at opfylde en enkelt standard i stedet for at opfylde en lang række forskellige standarder.

Det er ofte opfattelsen, at disse tekniske direktiver ikke betyder noget for forbrugerne, men jeg vil gerne ud fra min erfaring som ingeniør i bilindustrien understrege, at det i den sidste ende vil være til fordel for kunder og forbrugere, hvis vi giver ingeniørerne mulighed for at konstruere mere sikre og mindre forurenende biler i stedet for at opfylde en række forskellige forskrifter. Det er den første målsætning.

Den anden målsætning er udvidelse af de tekniske krav gennem en forskriftsudvalgsprocedure for at indføre nye standarder for brændstoftanke, der indeholder luftformige brændstoffer. Det er et vigtigt og fremsynet forslag, da luftformige brændstoffer anvendes i stigende grad - jeg taler om f.eks. flydende naturgas og petroleum, og der er også den mulighed, at brint bliver et fremtidigt brændstof. Der er tale om en fornuftig foranstaltning, og dog har det allerede taget 18 måneder for denne relativt enkle tekniske foranstaltning at nå til andenbehandlingen. Det virker efter min opfattelse ikke som fornuftig brug af administrativ tid. Det var den anden målsætning.

Den tredje målsætning er udvidelse af typegodkendelse til at omfatte motorkøretøjer, der efter konstruktion har fået monteret yderligere brændstoftanke til ekstra brændstof eller yderligere store tanke. Det er også meget vigtigt af sikkerhedshensyn.
De tre vigtigste målsætninger er beskrevet i det oprindelige forslag fra Kommissionen til Parlamentet under førstebehandlingen og har resulteret i den fælles holdning. Parlamentet var under førstebehandlingen meget opsat på at tilføje endnu en vigtig målsætning, nemlig problemet med oliespild på vejbanen, som udgør en større og større sikkerhedsrisiko for brugere af veje, især motorcyklister.

Parlamentet foreslog, at man skulle tage problemet op. Kommissionen afslog, men den fælles holdning fra Rådet indeholdt denne foranstaltning. Brændstofudslippet stammer fra utilstrækkeligt monterede tankdæksler, og direktivet, som vi nu præsenterer for Dem med Parlamentets ændringsforslag fra andenbehandlingen til opstramning af bestemmelserne, indeholder krav om, at motorkøretøjers brændstoftanke forsynes med lukkemekanismer, der sikrer, at tanken altid er lukket.

Vi har tilføjet betragtninger, som udtrykkeligt fastsætter dette som lovgivningens målsætning og styrker de tekniske krav til sikring af effektive bestemmelser. Jeg er sikker på, at hele Parlamentet vil gå ind for det.

I forbindelse med denne præsentation vil jeg gerne sige, at det ikke er den eneste løsning på problemet, og at vores udvalg ønsker at gøre opmærksom på behovet for, at andre udvalg behandler sikkerhedsproblemerne via det kommende direktiv om emissioner fra tunge erhvervskøretøjer og via prøvestandarder for køretøjer for at sikre, at defekte tankdæksler opdages enten på vejene eller ved årlige undersøgelser af erhvervskøretøjer.

Som afslutning, hr. formand, omhandler det sidste punkt i forslaget udvalgsproceduren for opretholdelse og forbedring af de tekniske bestemmelser i direktivet, som jeg har nævnt tidligere. Parlamentet foreslog under andenbehandlingen en ændring af komitologiproceduren, men i lyset af Amsterdam-traktaten har jeg ikke anbefalet disse ændringsforslag. Jeg foreslår, at Rådets og Kommissionens forslag til et regulerende udvalg undertegnes. Spørgsmålet vil blive behandlet, når vi drøfter hr. Ferris forslag senere.
Afslutningsvis vil jeg gerne anbefale dette forslag til Parlamentet. Det er et fornuftigt og enkelt forslag vedrørende det indre marked, som indeholder en række vigtige punkter, og jeg håber, at vi får Deres enstemmige støtte.

Miller
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Harbour med hans første betænkning. Han har klaret det godt, i betragtning af at han er et nyt medlem. Han kom med en klar og tydelig forklaring om betænkningens indhold. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et par af de nævnte aspekter. Det drejer sig om spørgsmålet om sikkerhed. Sikkerhed er kernen i betænkningen. I den sidste del omhandles sikkerheden for tohjulede køretøjer.

Måske er der ikke mange personer her, som er klar over, at der sker flere motorcykelulykker i forbindelse med rundkørsler end alle andre steder på motorveje eller veje. Hvorfor? På grund af udslip af dieselolie. Hr. Harbour tager højde for det i sit første ændringsforslag. Han siger klart og tydeligt, at oliespild er til fare for brugere af tohjulede køretøjer.

Vi må derfor se på, hvorfor der er mere oliespild på motorveje. Det er på grund af manglende dæksler eller dæksler, der ikke er fastgjort på brændstoftankene. Når erhvervskøretøjerne kører rundt i en rundkørsel, spildes brændstoffet, og motorcykler, der kører lige bagved, glider i den fedtede overflade fra brændstoffet. Det andet ændringsforslag løser hele problemet med manglende dæksler og dæksler, der ikke er fastgjort. Jeg vil gerne takke ham for det.

Jeg vil også gerne påpege, at motorcykler er meget populære i øjeblikket. Motorcykler er in igen. Jeg ved ikke hvorfor. Jeg ser mig omkring her i mødesalen og ser, at vi alle er ved at være midaldrende. Måske er der nogle af os, der tænker tilbage på vores ungdom og drømmer om at være Dennis Hopper i filmen Easy Rider. Jeg ved det ikke, men motorcykler er i hvert fald in igen. Det glæder mig, og hvis der er flere motorcykler på vejene, må vi øge sikkerheden på vejene. Derfor støtter min gruppe fuldt ud hr. Harbours betænkning.

Liikanen
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Harbour, for den grundige analyse af den fælles holdning og hans kortfattede præsentation af spørgsmålet i dag.
Direktivforslaget har til formål at fastsætte konstruktionsstandarder, som fabrikanter af brændstoftanke skal overholde med henblik på EF-typegodkendelse. Idéen er at indføre nye bestemmelser i Rådets direktiv 70/221/EØF for plasticbrændstoftanke til motorkøretøjer. Bestemmelserne vil dække områder som frontmodstand, mekanisk styrke, brændstofgennemtrængelighed og brandmodstand. I brændstoftanke er sikkerhed af altafgørende betydning, især når der indføres nye teknologier og materialer.
Udkastet til forslaget hænger fint sammen med de tekniske krav i forskrift nr. 34 i FN's Økonomiske Kommission for Europa med hensyn til forebyggelse af brandrisiko og især i forbindelse med bestemmelserne for plasticbrændstoftanke. Betænkningen indeholder to ændringsforslag, begge vedrørende dieseloliespild, som er en alvordig fare for motorcyklister, især kombineret med en våd overflade som nævnt her. Vi er helt enige i, at det er et alvorligt problem, set både fra et sikkerhedsmæssigt og miljømæssigt synspunkt, og Kommissionen kan acceptere de to ændringsforslag.
For at opsummere kan Kommissionen acceptere alle ændringsforslagene.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Hastighedsmålere for to- og trehjulede motordrevne køretøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0029/1999) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (KOM(98) 285 - C5-0029/1999 - 1998/0163(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om hastighedsmålere for to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ændring af Rådets direktiv 92/61/EØF om standardtypegodkendelse af to-og trehjulede motordrevne køretøjer (Ordfører: Ferri).

Ferri
Hr. formand, der er tale om et forslag til bestemmelser, som har at gøre med de tekniske kendsgerninger, nemlig pligten til at installere en hastighedsmåler i de såkaldte mindre køretøjer, det vil sige dem med to eller tre hjul, og i visse tilfælde også i specialkøretøjer med fire hjul. Eftersom denne bestemmelse i dag er valgfri, giver den også - navnlig når det drejer sig om køretøjer, man på en eller anden måde piller ved og kører så stærkt på som muligt - et alibi for ikke at overholde hastighedsgrænserne og dermed reglerne om færdselssikkerhed, hvilket ofte fører til alvorlige ulykker, især blandt unge. Forslaget er således ikke kun rent teknisk, denne lille række af bestemmelser bliver tværtimod central i dagligdagen. Vi har derfor fremsat nogle forslag og godkendt nogle ændringsforslag, der tager sigte på at understrege, hvor vigtig færdselssikkerheden er i dag, ikke blot i de enkelte medlemsstater, men også i fællesskabssammenhæng. I Delors' hvidbog lagde man i øvrigt vægt på dette centrale spørgsmål og angav en meget klar forpligtelse til inden for et par år at reducere antallet af færdselsuheld, og navnlig af de mere alvorlige af slagsen. Der er i højere grad tale om en moralsk forpligtelse end om en juridisk forpligtelse, og der er i højere grad tale om en social forpligtelse end om en teknisk forpligtelse.
Vi har fulgt dette forslag med stor opmærksomhed, også fordi vores udvalg, der godkendte det, ønskede at understrege, hvor vigtigt det er, at man ikke behandler hvert område for sig, når det gælder færdselssikkerheden, men ifølge en mere overordnet og ensartet indfaldsvinkel, så der bliver tale om en egentlig færdselssikkerhedspakke. Desuden er færdselssikkerheden i kraft af Amsterdam-traktaten blevet et fællesskabsområde. Man har overvundet hele den modstand, der ofte kom sig af, at køretøjsfabrikanternes interesser krydsede hinanden, og i dag satser man endelig på sikkerheden som beskyttelse af menneskers liv og sundhed.
Denne række bestemmelser vil med tiden blive ændret, også på grund af de teknologiske innovationer, der er et redskab for denne mere omfattende beskyttelse. Men hvordan skal man tage højde for en ændring af disse bestemmelser? Det er et spørgsmål, der går længere end til dette lille forslag, og som har at gøre med et længerevarende forslag, nemlig komitologien, som vores kollega Harbour var inde på. Dette er et centralt punkt, som jeg gerne vil opfordre Kommissionen og alle vores kolleger til at overveje. Vi har foretaget et ret fornyende valg, idet vi ved at vælge et rådgivende udvalg og ikke et forskriftsudvalg satser på en vis ligevægt mellem Kommissionen og Rådet, netop ud fra et fælles synspunkt, hvor man på en måde går uden om de enkelte stater, men uden at krænke dem, og giver Kommissionen en vis samordnings- og tilpasningsbeføjelse, med en indfaldsvinkel, der går længere end til de enkelte situationer, hvor der undertiden risikerer at være modstand med hensyn til nogle så delikate emner.
Ved den første sammenligning forekom det os dog, at Kommissionen var, jeg vil ikke sige ligeglad, men ret enig i Rådets holdning. Når man tilpasser bestemmelserne, er det nemlig klart, at hver institution meler sin egen kage. I dette tilfælde forekommer det mig dog - og det vil jeg bede Kommissionen om at bekræfte - at Kommissionen og Rådet snarere går ind for et forskriftsudvalg.
For at udtrykke mig klart vil jeg gerne minde om, at dette direktiv allerede tager højde for en udsættelse til 1. juli 2001 for alle køretøjers vedkommende og til 1. juli 2002 for knallerters vedkommende på grund af de tekniske tilpasningsvanskeligheder, for ikke at tale om muligheden for at nå frem til en forligsprocedure, der måske udsætter direktivets gennemførelse på ubestemt tid. Men hvis Kommissionen bestræbte sig på at fremsætte et tværgående forslag, det vil sige et mere omfattende forslag, som ikke kun vedrører dette ene forslag, men en hel sektor, f.eks. hele transportsektoren, også uden at udvide det til at omfatte et endnu mere generelt emne, som vi dog alligevel skal nå frem til, eftersom komitologispørgsmålet er et spørgsmål, der vedrører mange områder - der er allerede blevet afskaffet en bestemmelse, så vi ikke længere kan tage udgangspunkt i de gamle forvaltnings- eller forskriftsudvalg eller i det rådgivende udvalg - hvis Kommissionen således på forholdsvist kort tid indtog en mere global holdning, kunne vi afholde os fra den slags forslag - det er naturligvis min personlige holdning, som også skal drøftes med Retsudvalget - fordi dette selvfølgelig ville være en mere omfattende og således stærkere målsætning end den mere begrænsede målsætning. Såfremt dette ikke skulle ske, vil man hver især følge sin egen vej, og det bliver så alle institutionerne, der træffer beslutning på demokratisk vis.

Fiori
Hr. formand, hr. Ferris indstilling ved andenbehandling går efter min mening i den rigtige retning, da der lægges vægt på nødvendigheden af at garantere den størst mulige sikkerhed for to- og trehjulede køretøjer, og navnlig for knallerter, som er årsag til mange dødsfald blandt vores unge. Hastighedsmåleren bliver uden tvivl et instrument, der kan reducere antallet af uheld, ikke mindst når det gælder om at forebygge. Med hensyn til indstillingens indhold mener vi desuden, at udsættelsen af implementeringsfristen er hensigtsmæssig for industrien, så den kan tilpasse sig set ud fra et teknisk synspunkt.
I mit indlæg ønsker jeg dog at komme ind på et vanskeligt emne af almen karakter, som ordføreren Ferri allerede har taget op, eftersom denne indstilling ved andenbehandling direkte behandler et af de vanskeligste emner i de interinstitutionelle forbindelser, nemlig komitologi. Det er gennem udvalgene, at lovgivningens gennemførelsesforanstaltninger fastlægges, og der er ikke nogen, som ikke er klar over vigtigheden heraf. Der er nemlig tale om nogle meget vigtige gennemførelsesforanstaltninger, der ofte griber ind i lovgivningsteksten, og som har direkte indflydelse på den måde, som fællesskabslovgivningen herefter gennemføres på i medlemsstaterne. I det specifikke tilfælde med færdselssikkerheden, som er det grundlæggende emne i indstillingen, mener vi f.eks., at alle er opmærksomme på en almen politik, der skal samordnes mellem EU-landene, og vi ville gerne have, at man betragtede den som en nødvendighed i stedet for at betragte den som et håb ligesom det, man kommer med i øjeblikket.
Hvad dette direktiv angår, foreslår Retsudvalget et rådgivende udvalg, der giver Kommissionen beføjelse til at træffe beslutning om gennemførelsesforanstaltningerne efter at have indhentet udtalelse fra medlemsstaternes repræsentanter. Vi fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe har fulgt meget opmærksomt med i den igangværende debat om den metode, der skal anvendes. Kommissionens forslag, som blev godkendt af Rådet, og som tog sigte på en anvendelse af type III a)-proceduren, er efter vores opfattelse sandsynligvis en overdrivelse. Vi mener, at det rådgivende udvalg ville have givet en større ligevægt mellem institutionerne. Det rådgivende udvalg er også den type udvalg, som Parlamentet altid har foretrukket, og jeg vil i den forbindelse minde om de holdninger, som vores kolleger Bourlanges, Di Giovanni og Aglietta har givet udtryk for i de tidligere valgperioder. Dette er med henblik på en fuldstændig adskillelse af beføjelserne mellem den lovgivende og den udøvende magt og med det formål at sikre en bedre varetagelse af Fællesskabets interesse.
Det er i øvrigt sandt, at afgørelsen af 28. juni i år medfører nogle gennemgribende ændringer af udvalgsprocedurerne og tildeler Europa-Parlamentet nogle vigtige kontrolbeføjelser, navnlig med hensyn til de akter, der vedtages efter den fælles beslutningsprocedure, uafhængigt af udvalgets type. Jeg mener derfor, at proceduren i dag ikke har lige så stor betydning for Parlamentet som tidligere, men jeg mener også, at Fællesskabets institutioner skal indtage en samlet og velovervejet indfaldsvinkel netop for at respektere ligevægten mellem institutionerne. Vi kan i dag godt lade være med at støtte det rådgivende udvalg, på betingelse af at Kommissionen forpligter sig til så hurtigt som muligt at fremlægge en række forslag for at tilpasse de retsakter, der tager højde for komitologien, når det gælder deres gennemførelsesforanstaltninger, så der bliver en indgående debat, som er i stand til at sikre nogle sammenhængende beslutninger inden for de forskellige områder under Fællesskabets kompetence. Vi anmoder Kommissionen om et hurtigt forslag og om at være rede til at drøfte sådanne valg med den åbenhed, man hidtil har lagt for dagen.
Jeg vil slutte af i fuldstændig harmoni med hr. Ferri, og jeg mener i dette tilfælde, at vi i øjeblikket godt kunne udsætte beslutningen om det rådgivende udvalg og således muliggøre en hurtig vedtagelse af direktivet, eftersom Ministerrådet har vist sin vilje til at indlede en forligsprocedure, såfremt dette udvalg vedtages.

Medina Ortega
Hr. formand, ved førstebehandlingen gjorde Parlamentet ikke noget ved dette direktiv, fordi det syntes at være et teknisk direktiv, som ikke medførte vanskeligheder.
Men Rådet åbnede senere Pandoras æske ved at fremsætte to tilsyneladende tekniske ændringsforslag: det ene til artikel 3, hvor der indføres en slags delegeret lovgivning med en vedvarende reference til regulativet fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, og det andet til artikel 6, der forlænger fristen for direktivets ikrafttrædelse, fordi industrien har behov for en tilpasningsperiode.
Som følge af Rådets ændringer til Kommissionens forslag har Parlamentet set sig nødsaget til at revidere teksten.
Hvad angår fristen, er det, når den forsinkelse, som dette direktiv forårsager, tages i betragtning, fornuftigt at forlænge den for knallerter fra 1. januar til 1. juli 2002, så industrien får lidt tid til at tilpasse sig.
Men det, som Rådet især har gjort, er at genoptage spørgsmålet om komitologi. I den oprindelige beslutning var der tale om et bestemt udvalg, nemlig udvalget i artikel 3 A, som imidlertid blev ophævet i juli i år. Dette udvalg eksisterer ikke mere, og derfor har ordføreren med stor ansvarsfølelse og intelligens foreslået et rådgivende udvalg.
Jeg synes, at det er urimeligt i forbindelse med nogle bestemmelser af denne art, som Rådet selv kalder tekniske, at Kommissionen er bundet af et forvaltningsudvalg. Jeg håber, at ordføreren fastholder sit forslag om vedtagelse af et rådgivende udvalg, hvilket er det rigtige for denne type bestemmelser. Det er kompliceret at bibeholde et forvaltningsudvalg, og det skulle desuden gøres ved at ændre det, som havde været det oprindelige direktiv om typegodkendelse af motordrevne køretøjer.
Derfor håber jeg, at Rådet og Kommissionen på grundlag af Parlamentets vedtagelser i denne uge, overvejer muligheden af endeligt at indføre rådgivningsproceduren.

Beysen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne understrege, at hver foranstaltning, som sigter mod at fremme trafiksikkerheden, bør vi glæde os over. Ud fra denne synsvinkel vil Den Liberale Gruppe derfor godkende Ferri-betænkningen.
Imidlertid bør der kraftigt opfordres til, at Europa-Parlamentet i fremtiden vil godkende et meget mere omfattende program for trafiksikkerhed. Vi kan ikke længere resigneret se på, at der hvert år er 42.000 trafikdræbte på de europæiske veje. Den stigende aggression i trafikken gør alle, som er ansvarlige for politikken, opmærksom på, at der er et presserende behov for en række foranstaltninger, som bør iværksættes fuldt ud i alle medlemsstater i Den Europæiske Union.
I denne kontekst vil jeg fremsætte idéen om at indføre et månedligt trafikbarometer. Dette trafikbarometer skal sætte de respektive myndigheder, der er ansvarlige for trafiksikkerheden i Den Europæiske Union, i stand til hver måned at foretage en evaluering af trafiksikkerheden i Unionen. På denne måde kan årsagerne til den manglende trafiksikkerhed systematisk undersøges, og gennem regelmæssige drøftelser kan man ikke blot gribe ind, men frem for alt gøre indtryk på trafikanterne.
Gennem en udveksling af oplysninger og ved permanent at henlede trafikanternes opmærksomhed på det enorme ansvar i trafikken kan man uden tvivl i betydelig grad bidrage til mærkbart færre personlige og familiemæssige lidelser.
Ferri-betænkningen appellerer til de unge om at lægge større vægt på trafiksikkerheden. Ingen tvivler på, at unge virkelig skal gøres opmærksom på risiciene i trafikken. Alligevel er det en appel, som efter min opfattelse ikke udelukkende skal rettes mod unge. Efter min mening skal alle trafikanter, uanset deres alder, permanent gøres opmærksom på den kendsgerning, at kun en korrekt og høflig adfærd i trafikken kan få det dramatiske antal af trafikofre til at falde.
For nylig oplevede jeg i mine umiddelbare omgivelser, at to bilister kom op at slås med drab til følge, fordi den ene generede den anden i trafikken. Det drejede sig om to voksne. Når jeg konfronteres med sådanne dramaer, er jeg klar over, at vi står over for et enormt problem. Ferri-betænkningen er et lille skridt i den rigtige retning. Det er ikke ment nedsættende, kære kolleger. Det viser blot, at vi stadig har lang vej igen, førend vi når det mål, som vi alle sigter mod, nemlig at gøre trafikken meget mere sikker.

Markov
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil ikke lægge beslag på de to minutter, fordi nogle af de tanker, jeg vil give udtryk for, især vedrørende trafiksikkerheden, allerede er blevet nævnt af de foregående talere. Jeg mener, at problemet med trafiksikkerhed, især også de tohjuledes problemer, faktisk er et problem, som først og fremmest vedrører den yngre generation. Jeg er personligt udelukkende motorcyklist og ikke bilist, jeg er også medlem af forskellige motorcykelklubber og beskæftiger mig dér ligeledes med unge. Derfor er det efter min mening yderst nødvendigt, at vi gør noget netop på dette område. Selvfølgelig er hastighedsmålere på sin plads, idet de automatisk indbygger en øvre grænse under kørselen, fordi til dels meget høje hastigheder, som disse køretøjer ikke er dimensionerede til, fordi de har et for højt massetyngdepunkt, jo - sådan er det desværre - har en ugunstig virkning.
Derfor støtter vi netop dette direktiv, og det ville selvfølgelig også glæde os, hvis Europa-Parlamentet samlet set kunne gøre mere for trafiksikkerheden, så der kan foretages en tilnærmelse medlemslandene imellem, for antallet af ulykker beviser det tydeligt: På dette område er det især de unge, der rammes.
Vi er indforståede med, at fristen er rykket. Man skal give industrien mulighed for at gennemføre tingene, når det i sidste ende bidrager til, at vi får et fælles direktiv. Et rådgivende udvalg ville efter vores mening også være det rigtige instrument.

Harbour
Hr. formand, jeg beklager at måtte bruge så meget af mine kollegers tid, men det er udtryk for den interesse, vi har i hinandens foranstaltninger.

Jeg vil gerne takke hr. Ferri for hans glimrende betænkning og især hans behandling af spørgsmålet om vejsikkerhed. Da disse aspekter er så vigtige, er jeg bekymret for, at direktivet forsinkes på grund af diskussioner om komitologi. Efter min opfattelse er direktivet alt for vigtigt til det. Jeg ved, at hr. Ferri har stærke meninger om komitologi, men efter min opfattelse drejer det sig om meget bredere spørgsmål. Det hænger godt sammen med min egen betænkning, som jeg nævnte tidligere.

Det er tydeligt ud fra hr. Ferris analyse, at vi taler om lovgivning for motorkøretøjer, ikke bare på europæisk plan, men også på det plan, der vedrører FN's Økonomiske Kommission for Europa, som i mange år har været accepteret inden for motorkøretøjsindustrien som den kommission, der fastsatte de globale standarder. Vi har indledt en dialog med USA og Japan om globale tekniske standarder for motorkøretøjer. Faktisk går vi snart i gang med en rapport om emnet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som jeg også er medlem af.

Jeg mener ikke, at det er den rigtige fremgangsmåde at se på komitologiaspektet i forbindelse med direktivet, så dette tiltag forsinkes. Vi skal tænke på, hvordan vi vil tackle spørgsmålet om vurdering og godkendelse af tekniske forskrifter og Den Europæiske Unions bidrag til dem. Det er noget, vi må bede Kommissionen om at overveje.

Vi må også overveje vores egen indgangsvinkel. Det er helt tydeligt, at der ikke er en overvældende interesse for tekniske direktiver blandt medlemmerne af Europa-Parlamentet. Der er enkelte entusiaster, som interesserer sig for disse spørgsmål, og vi må tænke på mulighederne for at give input til de tekniske processer. Vi må lade medlemsstaterne og Kommissionen komme med forslag og vurdere nøgleinitiativerne og fremlægge synspunkter fra Unionens borgere, erhvervsliv, brugere af veje og førere af motorkøretøjer.
Jeg tror ikke, at vi har fundet den rigtige balance. Vi har brug for sikkerhedsforanstaltningerne i hr. Ferris direktiv, men vi har også brug for at se nøjere på, hvordan vi kan opnå globale tekniske standarder inden for en livsvigtig industri for Den Europæiske Unions vedkommende.

Liikanen
Hr. formand, det direktivforslag, som nu er til behandling, omhandler en obligatorisk montering af en typegodkendt hastighedsmåler på alle nye knallerter, motorcykler og trehjulede køretøjer. Kommissionen mener, at det af hensyn til sikkerheden og for miljøbeskyttelsen ikke længere bør være tilladt at markedsføre knallerter og motorcykler, som ikke er udrustet med en typegodkendt hastighedsmåler.
Førere af to- eller trehjulede motordrevne køretøjer skal til enhver tid kunne overholde de hastighedsbegrænsninger, der eksisterer i et medlemsland. De skal ikke have mulighed for at henvise til mangelfulde regler på området for at undgå følgerne, hvis de overskrider hastighedsbegrænsningerne. Hastighedsmålere hører desuden allerede nu til standardudstyret på adskillige af de køretøjer, der markedsføres i Den Europæiske Union, uden at det har påvirket køretøjernes samlede pris nævneværdigt. Desuden vil en obligatorisk montering af hastighedsmålere på de nævnte køretøjer afføde stordriftsfordele, som også vil gavne forbrugerne.
Kommissionen ville være parat til at godkende alle de foreslåede ændringer, men ændringsforslag 5 vedrørende udvalgsproceduren kan vise sig at være meget problematisk. Da Kommissionen i en nær fremtid fremsætter et forslag om at ændre udviklingsdirektivet, eller det direktiv, som udvalget om motorkøretøjer er baseret på, foreslår Kommissionen, at det ville være bedre at behandle udvalgsproceduren i den forbindelse. Eller når den nye komitologiafgørelse, som blev vedtaget i juni, træder i kraft for de nuværende udvalg, kan sagen også behandles i denne forbindelse. Jeg ville dog synes, det var beklageligt, hvis behandlingen af dokumentet denne gang endte med et kompromis blot på grund af problemet med udvalgsproceduren.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Tovbaneanlæg til personbefordring
Formanden
- Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0028/1999) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning (KOM(93) 646 - C5-0030/1999 - 1994/0011(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tovbaneanlæg til personbefordring (Ordfører: Miller).

Miller
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang takke alle mine kolleger i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for deres assistance i forbindelse med denne betænkning.

Førstebehandlingen af betænkningen fandt sted i Parlamentet tidligere på året - i april, mener jeg - og betænkningen havde to målsætninger, som var lig målsætningerne i denne betænkning. Den første målsætning omhandlede fri bevægelighed for tovbaneanlæg, og det er det centrale for hele konceptet om det indre marked. Men det kan kun lade sig gøre - og jeg understreger "kan kun lade sig gøre" - hvis vi harmoniserer sikkerhedsstandarderne. Jeg vil gerne tilføje, at den enkelte medlemsstat beholder ansvaret for overvågning heraf. Den oprindelige målsætning var fri bevægelighed for tovbaneanlæg.

Den anden målsætning var tovbaneanlæggenes sikkerhed. Jeg har tidligere i aften talt om sikkerhed - sikkerhed for tohjulede køretøjer på vejene. I Den Europæiske Union bør vi beskæftige os med sikkerhedsaspekterne for alle former for færdsel, ikke blot tohjulede køretøjer, firehjulede køretøjer, toge, fly, skibe osv., men også svævebaner og tovbaneanlæg. Vi bør beskæftige os med sikkerhed.

Det bringer mig frem til ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Ændringsforslag 1, 2, 3 og 5 indeholder klarlæggelser af den fælles holdning med hensyn til de personer, der anvender tovbaneanlæggene. Det har indtil nu været et gråt område, men vi håber, at vi med indførelsen af disse fire ændringsforslag har klarlagt den fælles holdning med hensyn til anvendelse af sådanne anlæg.
Ændringsforslag 4 er grundlæggende en oprydningsmanøvre, da den tidligere paragraf er udgået. Ændringsforslag 6 omhandler spørgsmålet om mineanlæg, som er genstand for separat lovgivning. Ændringsforslag 7, 8, 9 og 10 simplificerer sikkerhedsbestemmelsen. Hvis vi havde accepteret Kommissionens tekst, ville vi have haft tre tunge sikkerhedsbestemmelser. Ændringsforslag 11 fremhæver sikkerhedsaspekterne. Ændringsforslag 12 er endnu en oprydningsmanøvre.
Jeg vil gerne anbefale denne betænkning. Betænkningen fremhæver hele sikkerhedsspørgsmålet inden for Den Europæiske Union. Det er et område, som vi alle bør beskæftige os med, og jeg håber, at Kommissionen og Rådet støtter betænkningen.

Karas
Ærede hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater takke både ordføreren og udtrykke min glæde over direktivet. Vi opfordrer alle til at gennemføre de formelle procedurer så hurtigt som muligt efter Parlamentets beslutning og gennemføre direktivet hurtigt og dermed afslutte denne diskussionsproces, som Kommissionen indledte i 1994, med succes. Dette direktiv har betydning på fire områder. Det har en industripolitisk, en konkurrencepolitisk, en sikkerhedspolitisk og en forbrugerpolitisk betydning. Alle fire politiske områder er berørt i dette direktiv.
Vi har alle kendskab til de dramatiske ulykker på og på grund af tovbaner. De har hovedsageligt styrket råbet om fælles sikkerhedsstandarder. Dette råb er også blevet mere og mere aktuelt. Det glæder mig derfor meget, og det har den foregående taler også været kort inde på, at de ikke kun skal gælde for de personer, der lige befinder sig i tovbanens kabine, men også for de personer, der stiger af på stationerne eller venter på turen ned.
Fælles sikkerhedsstandarder i Europa er nødvendige for at sikre på den ene side passagerernes sikkerhed og på den anden side den europæiske tovbaneindustris konkurrencedygtighed på det internationale marked.
Tovbaner er løbende underlagt højt specialiseret nytænkning. Tovbaner er i mange medlemslande, især i Alperne, en vigtig økonomisk faktor. Det glæder mig, at jeg i min første tale i Europa-Parlamentet kan påpege, at tovbaner er en hjørnesten for turismen i mit eget hjemland, Østrig, og dermed for det østrigske erhvervsliv.
Jeg ønsker blot at vise, hvor vigtigt dette direktiv er. Alene hos os er der ni millioner passagerer, der i 255 tovbaneselskaber sørger for i alt 526 millioner transporter og nationaløkonomisk set betyder en samlet omsætning på ATS 10,8 milliarder. Direktivet betyder en konkurrencefordel og øger konkurrenceevnen for de europæiske, især også de østrigske tovbaneselskaber. Direktivet sørger for fælles sikkerhedsstandarder for passagerer. Det sørger for, at de frie varebevægelser og det indre marked for tovbaneindustrien styrkes. Det styrker tovbanebranchen som en vigtig del af erhvervslivet. Fælles og enklere procedurer og en aflastning af myndighederne samt en uddelegering af procedureskridt er en del af dette direktiv.
Det glæder mig, at vi med dette direktiv kan afslutte et initiativ, der blev indledt under det østrigske rådsformandskab med hensyn til forbrugernes sikkerhed og konkurrenceevnen, på en god måde.

Zappalà
Hr. formand, jeg vil gerne over for ordføreren give udtryk for min tilfredshed med det væsentlige og vigtige indhold i dette direktiv. Jeg har kun været med i Retsudvalget i nogle få dage, og jeg har således ikke haft lejlighed til at følge hele direktivets forløb. Det er kun her i de seneste par dage, at jeg har haft lejlighed til at få kendskab til det. Taleren før mig sagde, at denne type anlæg er meget udbredt i Europa, og det er så afgjort tilfældet i mit land, som omfatter næsten hele alpeområdet og Appenninerne. Der er således tale om nogle strukturer og om en aktivitet, der i høj grad vedrører os.
Som jeg sagde, er hele direktivets indhold prisværdigt, og man kan uden tvivl være enig i hele dette indhold. På denne måde giver man grønt lys for teknologiernes frie bevægelighed og for leverancernes frie bevægelighed. Som det blev sagt lige før, muliggør man en konkurrence på dette område, som med hensyn til teknologi og sikkerhed udgør et væsentligt aspekt, eftersom der er det ved konkurrencen, at den bidrager til de tekniske fremskridt.
Jeg har læst direktivets indhold omhyggeligt, og med hensyn til den tekniske side af sagen er der stadig et par punkter, som står uklart for mig. Direktivet har naturligvis nogle principielle karakteristika, det opstiller nogle præcise bestemmelser, og det ensretter og harmoniserer også noget i medlemslandene, som bør være en fundamental målsætning, nemlig sikkerheden. Hvad sikkerheden og teknologien angår, er de tekniske data, parametre, karakteristika og anvendte materialer dog af meget stor betydning, hvilket også gælder for vedligeholdelsesniveauerne og planlægningstidspunkterne. Jeg er af den opfattelse, at de tekniske bestemmelser, der følger af dette direktiv - og som vil blive fastlagt andre steder og efter andre møder - så afgjort kommer til at udgøre det grundlæggende element, når det herefter gælder om at fastlægge dette direktivs gyldighed i alle medlemslandene.
Ud fra den betragtning og på baggrund af kendskabet til alle de parametre, der bliver undersøgt ud fra et rent teknisk synspunkt, vil jeg gerne spørge, om det er muligt, at Parlamentet og navnlig udvalget bliver holdt underrettet, og ikke mindst om det er muligt at få at vide af Kommissionen, hvordan der ud fra et rent teknisk synspunkt vil blive fulgt op på gennemførelsen af dette direktiv.

Liikanen
Direktivudkastet, som drøftes i Parlamentet, berører sikkerheden for tovbaneanlæg til personbefordring og fri bevægelighed for tovbaneanlæg. I almindelig tale drejer det sig om svævebaner, tovbaner, skilifter, der anvendes på feriesteder i bjergene, alle anvendt på steder, der er vanskeligt tilgængelige. Det er klart - som nævnt her - at det er meget vigtige spørgsmål.

Jeg vil gerne takke udvalget og især ordføreren, hr. Miller, for det fremragende arbejde under andenbehandlingen. Kommissionen vil med glæde acceptere alle ændringsforslagene. For det første er ændringsforslagene udarbejdet til at klarlægge visse bestemmelser i den fælles holdning, især i forbindelse med anvendelsesområdet, og er derfor meget velkomne.
For det andet har ordføreren foreslået at tilføje mineanlæg til undtagelserne. Det er der belæg for, da der gælder meget specifikke regler og forskrifter for disse anlæg.
Kommissionen er også enig i, at dette spørgsmål bør være en del af den rapport, som Kommissionen skal udarbejde fire år efter ikrafttrædelse af direktivet.

Vedtagelsen af Deres betænkning vil være et vigtigt skridt i retning af den længe ventede gennemførelse af et direktiv, som vi har stort behov for.

Formanden
- Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 19.40)

