Okvirni sporazum med EU in Libijo
Predsednik
Naslednja točka je poročilo gospe Ane Gomes v imenu Odbora za zunanje zadeve s predlogom priporočila Evropskega parlamenta Svetu o pogajanjih o okvirnem sporazumu med EU in Libijo.
Ana Gomes
poročevalka. - (PT) Gospod predsednik, Libija je strateško pomembna za obvladovanje migracijski tokov v Evropo, poleg tega ima pomembne energetske vire in je zelo zanimiva kot soseda in partnerka v Magrebu.
Nekatere države članice imajo tesne odnose z Libijo, nujno pa je, da take odnosi usmerjajo temeljne vrednote in interesi Unije. Zato podpiramo nadgraditev naših odnosov z Libijo z okvirnim sporazumom, ki bo zajemal različna področja sodelovanja, njegov namen pa bo spodbujanje vsebinskega političnega dialoga.
Ne smemo pa pozabiti, da Libiji vlada diktatorski režim, ki ima na vesti veliko hudih kršitev človekovih pravic, terorističnih napadov in vmešavanja v druge države, res pa lahko v zadnjih letih opažamo znake njegove pripravljenosti na spremembe. Torej je soglasje Parlamenta z okvirnim sporazumom z Libijo mogoče le pod nekaterimi pogoji. Sine qua non pogoj je, da Libija ponovno dovoli visoki komisiji Združenih narodov za begunce (UNCHR) delovanje na svojem ozemlju z razširjenim mandatom. Naj povem zelo jasno: brez UNCHR ni sporazuma.
Libijo je treba prepričati v ratifikacijo Ženevske konvencije o beguncih. Ker je že podpisnica Afriške konvencije o beguncih, je težko razumeti, zakaj njen notranji pravni red ne priznava statusa begunca.
Iz vsakega sporazuma med Evropsko unijo in Libijo o ponovnem sprejemu oseb morajo biti izključeni prosilci za azil, begunce ali osebe, ki potrebujejo mednarodno zaščito, sporazum pa se mora izvajati v celoti v skladu z načelom nevračanja. Ne sme več prihajati do kriz, kakršna je nastala v zvezi s 400 Eritrejci, ki jim je lansko poletje grozil množični izgon iz Libije.
Evropska unija mora spodbujati Libijo k pravnim in socialnim rešitvam za izboljšanje nečloveških življenjskih razmer približno 2 milijonov priseljencev - približno četrtine prebivalstva - ki delajo v Libiji. Ti priseljenci si zaslužijo pravno zaščito in z njimi ne bi smeli več ravnati kot z abeed, sužnji. Evropska unija mora vlagati v skupne programe boja proti naraščajoči trgovini z ljudmi, ki ima uničujoče posledice, zlasti med ženskami in otroki. Povečati je treba podporo Evropske unije Mednarodni organizaciji za priseljevanje in drugim organizacijam, ki pomagajo migrantom pri prehodu Libije, da bodo lahko izboljšale razmere za ljudi v zbirnih centrih, ki so se po nenadni izpraznitvi sredi lanskega leta zdaj začeli ponovno polniti.
Unija mora prepričati Libijo, naj sprejme moratorij na smrtno kazen, in nujno zahtevati, da libijske oblasti objavljajo imena lastnih in tujih državljanov, nad katerimi izvršijo kazen. Unija mora vztrajati, naj Libija ratificira Rimski statut Mednarodnega kazenskega sodišča. V okviru sodelovanja mora Unija spodbujati reforme, ki bodo posodobile socialne, politične in pravosodne strukture, ki bodo državo odprle navzven, ki bodo družbi zagotovile dostop do neodvisnih informacij, ki bodo krepile neodvisnost medijev in spodbujale institucionalno usposobljenost podjetniških, sindikalnih in drugih organizacij, ki predstavljajo civilno družbo. Revolucija v Tuniziji, ki se je začela s samosežigom študenta Buazizija, bo gotovo odmevala tudi v sosednji Libiji in to je gotovo jasno tudi Gadafijevemu režimu.
Okrepiti moramo podporo, ki jo zagotavljamo libijskemu zdravstvu v okviru akcijskega načrta za Bengazi, in jo razširiti tudi na druge zdravstvene centre in druge potrebe javnega zdravstva. Znano nam je, da so pogajanja med Evropsko komisijo in Libijo že v zreli fazi, da pa so se pojavile nekatere težave v zvezi s trgovino in sodelovanjem na področju energije.
Menimo, da bi bilo koristno čim prej vzpostaviti urad EU v Tripoliju, ki bi olajšal pogajanja in spremljal razvoj dogodkov v Libiji.
Komisar, v naših priporočilih prosimo Komisijo za podrobne podatke o proračunskih vrsticah, ki se že uporabljajo ali so predvidene za sodelovanje z Libijo. Upam, da nam bosta lahko te podatke kmalu posredovali.
Na koncu bi rada še poudarila, da je Parlament šele pred kratkim dobil priložnost za odobritev mandata Svetu za ta pogajanja. To je nesprejemljivo in kaj takega se ne sme več zgoditi. Prav za konec pa bi rada izrazila svojo zahvalo vsem poročevalcem v senci za njihovo sodelovanje, ki je bilo nujno za široko soglasje, ki nam ga je uspelo doseči ob tej temi, ki bi lahko sprožila tudi precejšna razhajanja.
Štefan Füle
član Komisije. - Gospod predsednik, hvala za priložnost, da lahko poročam vaši zbornici o pogajanjih o okvirnem sporazumu med Evropsko unijo in Libijo.
Komisija in Evropski parlament pri vprašanju Libije že tesno sodelujeta. Naš skupni interes je zagotoviti ugoden razvoj naših odnosov z Libijo, ki je naša pomembna soseda. S tem v zvezi bi rad še zlasti čestital vaši delegaciji za odnose z državami Magreba za sporazum, dosežen med njenim obiskom v Tripoliju, ki uvaja redna posvetovanja z libijskim parlamentom.
Odločen sem, da bom tudi v prihodnje skrbel za tesno sodelovanje med našima institucijama. Še posebej si bom prizadeval za redno obveščanje Evropskega parlamenta o napredku pogajanj o okvirnem sporazumu. Znano mi je, da vam naš vodja pogajalske skupine redno poroča po vsakem krogu pogajanj.
Dovolite mi nanizati nekaj informacij o sedanjem stanju zadeve. Sredi novembra smo v Tripoliju sklenili deveti krog pogajanj. Naslednji krog je na programu v dneh od 24. do 26. januarja v Bruslju. Od začetka pogajanj pred več kot dvema letoma smo dosegli že precejšen napredek. Dejansko smo se že začasno uskladili glede uvodne izjave in šestih od desetih naslovov sporazuma. Še zlasti smo dosegli začasni dogovor o naslovu o političnem dialogu, ki vsebuje pomembne sklice na spoštovanje človekovih pravic, boj proti orožju za množično uničevanje, boj proti terorizmu itd. Libija je pristala na vzpostavitev rednega dialoga o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, ki je bil za nas cilj ključnega pomena. Z izidom pogajanj o tem naslovu smo dejansko zelo zadovoljni.
Verjetno vam je znano, da je nekaj zadev še odprtih, in sicer gre za vprašanji energije in trgovine. Energija je steber libijskega gospodarstva - njen prispevek k BDB Libije znaša kar 70 %. Zato sta pozornost in previdnost Libije pri tem vprašanju razumljivi. Kar zadeva trgovino, ima Libija omejene izkušnje s pogajanji o zahtevnejših trgovinskih sporazumih. To je vzrok za počasnejši napredek na tem področju. Strokovnjaki obeh strani se redno srečujejo in se trudijo, da bi čim prej dosegli dogovor o teh dveh vprašanjih, ostane pa seveda še nekaj težkih političnih vprašanj.
Eno od njih je vprašanje Rimskega statuta. Libija kategorično nasprotuje izrecni omembi Rimskega statuta. Se je pa pripravljena zavezati k sodelovanju z Evropsko unijo v boju proti nekaznovanosti, še zlasti pri zločinih, opredeljenih v Rimskem statutu.
Pri priseljevanju imamo nekaj težav, predvsem zato, ker Libija zavrača ponovni sprejem državljanov tretjih držav. Jemljem na znanje priporočila vaše zbornice o tem posebnem vidiku pogajanj in o njih bom vsekakor govoril z državami članicami.
Glede priseljevanja lahko zbornici prav tako zagotovim, da smo odločeni poskrbeti za to, da bo Libija spoštovala svoje mednarodne zaveze v zvezi z načelom nevračanja. To je za Evropsko unijo pomembno vprašanje. Menimo tudi, da mora Libija čim prej pristopiti k Ženevski konvenciji iz leta 1951 in njenem Protokolu o statusu beguncev iz leta 1967. Zavedati pa se moramo, da je Libija nakazala, da k tej konvenciji na namerava pristopiti.
Rad bi tudi poudaril, da pazljivo spremljamo pogajanja med Libijo in UNCHR in upamo, da bodo privedla do zadovoljive rešitve in bo UNCHR lahko v celoti izvajala svoj mandat v pravno varnem okolju.
Na splošno pa smo oktobra dosegli dogovor o razvoju sodelovanja z Libijo pri vseh vprašanjih, povezanih z migracijami, tudi vprašanjih mednarodne zaščite, izboljšanja razmer za migrante v Libiji, upravljanja migracijskih tokov in mejnega nadzora. To je napredek, saj moramo tesno sodelovati z Libijo v njenem spopadu z vsemi izzivi, s katerimi se srečuje v zvezi z migracijami.
Naj ¸končam z vprašanjem pogajalskih smernic, dostop do katerih je Parlament že večkrat zahteval. V celoti poznam obveznosti, ki jih nalaga člen 218 Lizbonske pogodbe. Znano pa vam je, da so pogajalske smernice zaupen dokument Sveta. Zato mora Svet vašo zahtevo preučiti horizontalno. Z veseljem vam sporočam, da je ta razprava že zaključena, in kot vam je verjetno znano, je Svet odobril dostop do pogajalskih smernic za okvirni sporazum med Evropsko unijo in Libijo ob spoštovanju dogovorjenih postopkov in varnostnih smernic Sveta. Svet je o tem že obvestil predsednika Odbora za zunanje zadeve.
Ioannis Kasoulides
v imenu skupine PPE. - Gospod predsednik, Svet je junija 2009 priporočil prednostno sklenitev sporazumov o ponovnem sprejemu z Libijo in Turčijo, ki veljata za glavna vstopna vrata tokov nezakonitih priseljencev v Evropo.
Libijska vrata zadevajo predvsem Malto in Italijo. Množično nezakonito priseljevanje na Malto že pomeni tveganje za demografsko sestavo te države. Vsi sicer priznavamo, da je odgovornost skupna, v praksi pa je za obvladanje dogajanja storjenega malo. Poplava priseljencev na Malto je uplahnila šele po tem, ko je Italija, ki jo ti tokovi enako prizadevajo, sprejela dvostranski sporazum z Libijo, s katerim se je Libija zavezala, da bo s patruljiranjem nadzorovala svoje obale in pristanišča.
V okvirnem sporazumu moramo doseči tudi sporazum med EU in Libijo o ponovnem sprejemu. Pogajanja so težka, podpiramo pa prizadevanja Komisije in jo spodbujamo, naj nadaljuje z njimi do uspešnega zaključka.
Pozdravljamo sporazum o migracijah in sodelovanju, ki sta ga lanskega oktobra sklenili Komisija in Libija. Nujno je pripraviti Libijo na reševanje vprašanj, kot so sistem zaščite prosilcev za azil, upravljanje kopenskih meja, uskladitev zakonodaje z Afriško konvencijo o beguncih in obvladovanje migracijskih tokov.
Znani so nam razmere na področju človekovih pravic, odvisnost pravosodja, razmere v zaporih, mučenje in smrtna kazen v Libiji. Vseeno pa je potreben sporazum o ponovnem sprejemu. Ta ne bo zajel oseb, ki so upravičene do azila, ki potrebujejo politično zaščito, ki jim v Libiji grozi neustrezno ravnanje, načelo nevračanja pa bo veljalo za vse.
Pier Antonio Panzeri
Gospod predsednik, gospe in gospodje, delo, ki ga je opravila gospa Gomes, je po mojem mnenju pomemben prispevek k delu, ki bi ga morala pri opredeljevanju okvirnega sporazuma opraviti Komisija.
Libija ima nedvomno odločilno vlogo v boju proti terorizmu, zagotavljanju miru in varnost v Afriki, v boju proti nezakonitemu priseljevanju čez Sredozemlje in na področju energije. Naš namen v okviru strategije Evropske unije mora biti torej utrditev vključenosti Libije v mednarodno politično in gospodarsko ureditev na osnovi skupnih pravil.
V ta namen moramo Libiji postaviti niz pogojev, k temu pa poziva naše priporočilo. Prvič, na področju migracij je Libija očitno prehodna država. Ta tema je skrajno pomembna, ne smemo pa je poenostavljati na vprašanja varnosti, obvladovanja priseljevanja in nevračanja.
Tema zajema tudi vladanje v skladu z gospodarskimi in socialnimi politikami, primernimi za izzive migracije, vprašanja priznavanja političnih beguncev in libijske ratifikacije Ženevske konvencije, pa tudi problem ponovnega sprejema priseljencev ob zanesljivih jamstvih zagotavljanja življenjskih razmer priseljencev.
Drugo vprašanje zadeva začetek gospodarskih in demokratičnih reform, ki bodo odprle več prostora za demokracijo v tej pomembni državi. To vprašanje zahteva vse več pozornosti, kot kažejo tudi dogodki v sosednji Tuniziji.
Na koncu pa priporočilo poziva k razmisleku o vprašanju dvostranskih sporazumov. Taki sporazumi so vsekakor lahko dragocen prispevek k opredelitvi in reševanju problemov, niso pa končni odgovor. Na primer, težave v zvezi z italijanskimi ribiškimi ladjami kažejo, da dvostranski sporazumi takih težav ne rešujejo. Sedanja revizija partnerskih in sosedskih politik pa poziva tudi k ponovnem razmisleku o vprašanju Libije v novih okoliščinah, torej ob sodelovanju Parlamenta.
Mnogi med nami ste zahtevali razkritje mandata Sveta v zvezi z okvirnim sporazumom. Glede tega, komisar, bo res treba spremeniti prakso in vse bolj vključevati Evropski parlament v opredeljevanje novih politik do držav južno od Evrope.
Kristiina Ojuland
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, najprej bi se rada zahvalila poročevalki za izjemno opravljeno usklajevanje stališč med vsemi skupinami Evropskega parlamenta.
Kar zadeva poročilo, bi rada izpostavila pomen obravnave položaja migrantov v Libiji, ki skušajo priti v Evropo čez Sredozemsko morje. V celoti lahko razumem zaskrbljenost južnih držav članic v zvezi s tokovi priseljencev in bremeni, ki jih ti tokovi povzročajo državnim proračunom in družbi na splošno.
Ob skrbi za interese držav članic pa ne smemo prezreti evropskih vrednot. EU si ne sme umazati rok s krvjo prosilcev za azil ali beguncev. Noben sporazum med EU in njenimi državami članicami z Libijo ne sme odpreti vrat za nehumano ravnanje, mučenje ali usmrtitev kogar koli. Zato so spodbudne besede komisarja, da ugotavlja napredek pri odnosih med EU in Libijo in pogajanjih.
Franziska Katharina Brantner
v imenu skupine Verts/ALE. - Gospod predsednik, v Tuniziji spremljamo upor ljudstva proti tiranskemu in krivičnemu režimu, ki je ljudem leta odrekal temeljne človekove pravice. Velika sramota za EU je, da je dolga leta podpirala to diktaturo. Kot da že to ni dovolj, se EU igra z enakimi napakami tudi v sosedi Tunizije, Libiji.
Če bosta Komisija in Svet nadaljevala v sedanji smeri, to pomeni samo nadaljevanje naše podpore še enega diktatorja na tem območju v imenu stabilnosti, nadzora mej in migracij. Režim polkovnika Gadafija, enega najtesnejših prijateljev Ben Alija, kot lahko v zadnjem času ponovno ugotavljamo, že leta sistematično krši človekove pravice svojih državljanov, še bolj pa delavcev migrantov. EU in nekatere države članice pa kljub temu krepijo odnose z Libijo, EU pa se zdaj pogaja celo o okvirnem sporazumu.
Zato nujno pozivam Komisijo in Svet, naj upoštevata očitne znake in zagotovita, da bodo pred sklenitvijo kakršnega koli sporazuma z Libijo izpolnjeni naslednji pogoji:
Prvič, Libija mora ratificirati in uveljaviti konvencijo ZN o beguncih in zagotoviti UNCHR nemoten vstop v državo, drugič, zajamčiti mora enako raven zaščite in pravic migrantov in sprejeti zakonodajo o azilu, vključno z načelom nevračanja. tretjič, z Libijo ne smemo skleniti nikakršnega sporazuma o ponovnem sprejemu, dokler ne bodo odpravljena visoka tveganja nehumanega in ponižujočega ravnanja z migranti v Libiji.
In s tem v zvezi komaj čakam, da bodo Komisiji pogajanja o sporazumu o ponovnem sprejemu spodletela.
Poleg tega mora biti Parlament v celoti obveščen o vsaki fazi postopka pogajanj.
Zeleni odločno nasprotujemo kakršni koli kravji kupčiji z diktatorji, kot je Gadafi, na plečih migrantov in libijskih državljanov. Nadaljnja podpora EU njegovemu zatiralskemu režimu je v nasprotju z vrednotami in pravnimi zavezami EU, pa tudi v nasprotju z našimi dolgoročnimi interesi na tem območju. Kot nazorno vidimo v Tuniziji, je lahko resnično stabilna in uspešna samo demokratična in svobodna država.
Poskrbimo, da EU ne bo zagrešila enake napake dvakrat.
Charles Tannock
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, Libija je država, ki vsak dan krši človekove pravice in ne pozna demokracije. Polkovnik Gadafi vse od prihoda na oblast pred 41 leti ni nikoli obnovil svojega mandata z volitvami. Politične stranke so v resnici prepovedane.
Gadafi je Fidel Castro Afrike. Skuša se prikazovati kot dobrohoten oče svojega naroda in celo trdi, da nima nikakršnega uradnega položaja v državni hierarhiji. V naši državi, Združenem kraljestvu, pa poznamo drugačnega Gadafija, nekdanjega podpornika terorizma, še zlasti bombnega napada na letalo nad Lockerbyjem leta 1988.
Za polepšanje svoje podobe pred svetom je sicer izplačal odškodnine žalujočim svojcem, v resnici pa bi odpadnika Gadafija Zahod že zdavnaj popolnoma izobčil, če Libija ne bi imela tako ogromnih zalog nafte in plina. S tem drži v rokah EU, poleg tega pa skuša z dvorjenjem voditeljem nekaterih držav članic celo razdvojiti Svet.
Iz pragmatičnih razlogov pa vseeno priznavam, da so potrebni tesnejši trgovinski in diplomatski odnosi med EU in Libijo, ki jih mora urejati okvirni sporazum. Bojim pa se, da s tem samo utrjujemo Gadafijevo oblast, ki bo sčasoma neogibno prešla na njegove sinove po dinastičnem načelu, tako kot v Severni Koreji.
Takis Hadjigeorgiou
Gospod predsednik, rad bi začel z zahvalo poročevalki za opravljeno delo in gospodu Füleju za udeležbo v današnji razpravi. Menimo, da bi si morali na območju Sredozemlja, občutljivem z vseh vidikov, stalno prizadevati za krepitev razumevanja in sodelovanja, enakopravnega sodelovanja ob upoštevanju asimetrij in razlik v ravneh razvitosti različnih področij med državami Sredozemlja in Evropsko unijo ter sosednjimi državami, sodelovanja, usmerjenega v trajni mir. To lahko dosežemo z dialogom na temelju medsebojnega sodelovanja, zato moramo biti odprti tudi za obojestranske vplive. V tem smislu podpiramo krepitev odnosov med Evropsko unijo in Libijo.
Nekatera občutljiva vprašanja pa zahtevajo posebno pozornost pri razvoju teh odnosov. Dotaknil se bom predvsem vprašanja beguncev, priseljencev in sporazuma o ponovnem sprejemu. Naš namen je z Libijo skleniti sporazum o ponovnem sprejemu kot del okvirnega sporazuma, o katerem tečejo pogajanja med Evropsko unijo in Libijo. Če bo tak sporazum podpisan brez sočasnih reform za izboljšanje socialnega in materialnega položaja priseljencev, bo to samo še zaostrilo stalno kršenje človekovih pravic, saj bi po sporazumu prisilno vračali priseljence v razmere, v katerih nimajo zagotovljene niti varnosti niti osnovnih življenjskih razmer.
Od libijskih oblasti moramo zahtevati odobritev vstopa visokemu komisarju ZN za begunce. Urediti moramo tudi občutljivo vprašanje smrtne kazni. Pravilno bi bilo zahtevati sporazum z Libijo o začasni prekinitvi izvajanja smrtne kazni, končni cilj pa bi moral biti njena odprava.
Fiorello Provera
Gospod predsednik, gospe in gospodje, podpiram sklenitev okvirnega sporazuma med Evropsko unijo in Libijo, ker pomeni korak naprej na nekaterih pomembnih področjih, kot so priseljevanje, sodelovanje na področju gospodarstva in zdravstva, še zlasti v boju proti aidsu, ter do neke mere tudi na področju energije.
Naslednja pomembna točka je libijsko obvladovanje terorističnih dejavnosti, ne le na lastnem ozemlju, ampak tudi na svojih južnih mejah. Kar zadeva sporazum med Svetom in libijsko vlado, je bil že dosežen določen napredek, tudi glede splošnih načel, na primer glede Rimskega statuta in Konvencije Združenih narodov o beguncih. Še precej dela ostaja - to je očitno - pomembno pa je, da Parlament podpre dosedanje izide pogajanj o sporazumu, ne pa ponovno odpira razpravo o njem in tvega razveljavitev že doseženih rezultatov.
Upam, da bo sodelovanje med Evropsko unijo in Libijo obrodilo enake sadove kot sporazum o prijateljstvu med Libijo in Italijo, ki je med drugim uredil tudi dolgotrajni spor v zvezi s kolonialno preteklostjo te države. Ko je treba z državami in vladami urejati konkretna vprašanja, ne moremo izbirati, s kom se bomo pogovarjali.
Barry Madlener
(NL) Gospod predsednik, Evropska komisija je priskrbela nov izvozni posel državi zla Libiji in njenemu diktatorju Gadafiju. Črpanje nafte danes ni le edini zaslužek Libije - z izsiljevanjem Evrope tudi bogati z njim. Predsednik Gadafi bo pospravil v žep 60 milijonov EUR denarja evropskih davkoplačevalcev kot plačilo za to, da bo pustolovcem iz Afrike preprečeval dostop do Evrope. Teh 60 milijonov pa je le začetek, saj gospod Gadafi po novem zahteva že po 5 milijard EUR na leto in to zahtevo podpira z grožnjami. Morda so Evropsko komisijo zavedle lepe oči gospoda Gadafija, sam osebno pa temu človeku ne zaupam niti trohico.
Pri sebi imam nekaj časopisnih člankov iz zadnjih let: Gadafi zahteva milijarde od EU. Libija pritiska na London in Edinburgh. Gadafi hoče več denarja, ali pa bo Evropo zavil v črnino. Gadafi: "Islam mora postati vera Evrope". Gadafi zavrača demokracijo in uvaja strogo šeriatsko pravo. Gadafi uporablja 30 milijonov Afričanov, ki hočejo v Evropo, kot sredstvo za pogajanja. Gadafi hoče sprožiti džihad proti Švici.
Spoštovani poslanci Evropskega parlamenta, tega podleža Gadafija ne smemo nagrajevati. Če bo Libija še naprej prosto spuščala take množice beguncev v Evropo, ga moramo kaznovati. Prav tako ne bi smeli nagrajevati beguncev s statusom begunca ali stalnim bivališčem. Poslati bi jih morali naravnost nazaj v Afriko. Če bomo nagrajevali begunce z evropskim statusom begunca, finančno pomočjo in šolanjem, nas bo zalil še večji val prosilcev za azil, mnogi pa bodo pri poskusu doseči evropska tla utonili. Pravi vzrok za naval prosilcev za azil je širokogrudna in šibka evropska azilna politika.
Alf Svensson
(SV) Gospod predsednik, Libiji gre ratificiranje mednarodnih sporazumov precej dobro od rok, prav tako dobro pa ji gre tudi izigravanje izvajanja takih sporazumov. Sramota je, da ima Libija sedež in glas v Svetu OZN za človekove pravice. Mimogrede, tudi sedež in glas Savdske Arabije sta sramota. Energični pritisk največje trgovinske partnerke, EU, bi prav res moral prisiliti Libijo k temu, da bi dojela, kaj pomeni spoštovanje človekovih pravic in svoboščin in kaj zajema.
Znano je, da odnosi med EU in Libijo zajemajo tudi različne vidike ustreznega ravnanja z begunci. Dokler Svet in Komisija Libije ne bosta prepričala, naj omogoči delovanje visokega komisarja Združenih narodov za begunce na svojem ozemlju, ne moremo imeti nikakršnega zaupanja v pravilnost ravnanja z begunci v Libiji.
Libijski voditelj je pravi mojster v muhavosti in nezanesljivosti. EU se pripravlja na podpis okvirnega sporazuma z njim. Ne morem si kaj, da se ne bi vprašal, kaj pojem "okvirni" pomeni režimu, kot je Gadafijev, ki je pri vprašanjih človekovih pravic brez vsakega ozira. Vemo, da Libija izvaja množično diskriminacijo delavcev migrantov na podlagi državljanstva in da afriške delavce migrante zatirajo tudi na podlagi rase.
Človekovo dostojanstvo je pomembnejše od denarja. Torej bi nam moralo spoštovanje človekovih pravic in svoboščin pomeniti toliko, da ne bi predajali ljudi državi, kjer jih čakajo mučenje in druge oblike nehumanega ravnanja. Tako zahtevajo med drugim tudi listine Evropske unije.
Corina Creţu
(RO) Gospod predsednik, Libija je tretja največja dobaviteljica nafte in plina Evropski uniji, Evropska unija pa je najpomembnejša trgovinska partnerka Libije, saj trgovina z EU predstavlja več kot dve tretjini zunanje trgovine te države. Upoštevati moramo tudi napredek, ki so ga dosegle oblasti v Tripoliju z uspešnim obratom iz osame in embarga v odprto in gospodarsko in diplomatsko dinamično državo.
Evropska unija pa ni le zveza gospodarskih interesov, ampak temelji na vrednotah, ki jih ne smemo žrtvovati pragmatičnim koristim. Res je, da Libija ne podpira več terorizma, da je opustila jedrski program, da je pristala na plačilo odškodnine svojcem žrtev terorističnih napadov, da je izpustila bolgarske medicinske sestre, obsojene na smrt zaradi širjenja virusa HIV, in da je sklenila sporazume z nekaj evropskimi državami. Menim, da bi morali ta napredek podpirati, vendar mora imeti partnerstvo med Evropsko unijo in Libijo trdne moralne temelje.
V tem smislu poročilo gospe Gomes, ki bi ji rada čestitala za opravljeno delo, izpostavlja resne pomanjkljivosti na področju človekovih pravic, za katerih odpravo se moramo zavzeti že po dolžnosti. Lani smo sprejeli resolucijo, v kateri smo pozvali Libijo, naj odpravi smrtno kazen. prepričana sem, da je prav, da ta poziv ponovimo, obenem pa jo pozovemo k spoštovanju mednarodnih norm pravne pravičnosti, še zlasti zato, ker so žrtve zlorab tujci.
Posebno pozornost je treba posvetiti problemom migrantov in beguncev, tistih, ki jih Libija izroča tretjim državam, kjer so njihova življenja resno ogrožena, pa tudi tistih, ki jih Italija vrača Libiji, kjer jim grozijo hude represalije. Na drugi strani pa moramo pritisniti na Libijo, da bo spremenila azilno zakonodajo in dovolila odprtje urada visokega komisarja Združenih narodov za begunce, ki je imel v svojih evidencah skoraj 13 tisoč beguncev in prosilcev za azil v Libiji.
Kar zadeva sporazum o ponovnem sprejemu kot del okvirnega sporazuma med EU in Libijo, pozivam Svet, naj ta načrt opusti, saj bi tak sporazum pomenil vračanje ljudi v državo, ki sistematično krši človekove pravice. Politike Berlusconijeve vlade ne moremo jemati za zgled. Italijanska izjema ne sme postati evropsko pravilo.
Sonia Alfano
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, človek težko verjame, da evropske institucije še vedno hočejo skleniti okvirni sporazum z diktaturo, kot je Libija.
Ne moremo vendar ves čas ponavljati, da ima Libija zelo pomembne trgovinske vezi z državami članicami Evropske unije in da je partnerka Evropske unije v Sredozemlju, spoštovanje človekovih pravic pa puščati ob strani.
Osnovni pogoj za začetek verodostojnega dialoga z Libijo je, da ta država ratificira Ženevsko konvencijo. Naši gospodarski interesi ne smejo pretehtati človeških življenj: ne le življenj libijskih državljanov, ampak tudi življenj ljudi iz drugih držav, ki bežijo pred državljanskimi vojnami in verskih preganjanjem, na poti skozi Libijo pa jih čakata smrt in grozovito mučenje.
Naša dolžnost je slišati tisoče klicev na pomoč iz libijskih zaporov. Ne smemo pozabiti grozot, ki jih je razkril zapor Gandufa.
Libijskim državljanom je kratena vrsta političnih in državljanskih pravic, kot so svoboda govora, zbiranja in združevanja. Ustna sprememba Skupine Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov), po kateri naj bi izraz "sporazum" v uvodni izjavi B zamenjali z izrazom "sporazumi med Italijo in Libijo o skupnih priobalnih patruljah" je popolnoma nesprejemljiva in italijanska delegacija iz stranke Italia dei Valori je glasovala proti njej.
Sporazum med Italijo in Libijo je mnogo bolj vsestranski: je sporazum, ki natančno ureja mnogo obsežnejša vprašanja, kot so priobalne patrulje. Če hoče Evropski parlament delovati verodostojno, mora bobu reči bob, čeprav je to neprijetno.
Odpreti pa moramo ločeno razpravo o UNCHR, Agenciji Združenih narodov za begunce, ki ne more opravljati svojega dela v Libiji in jo libijski režim obtožuje neverjetnih zlorab in zločinov. Ali lahko na takih podlagah sklepamo sporazume? Ne smemo trgovati z diktatorji ali teroristi. Smo Evropski parlament, ne pa uprava velike gospodarske družbe.
Hélène Flautre
Gospod predsednik, rada bi se zahvalila gospe Gomes, da nam je omogočila razpravo o mandatu za pogajanja, ki je nekoliko kočljiv, tako kot tudi sama vsebina pogajanj. Tunizija bi nam morala biti v opozorilo, da moramo ravnati skrajno previdno, še zlasti glede poročanja o pogajanjih.
Ne smemo preprosto nizati kljukic v pogajanjih in praznovati kot uspeh, da je režim, kot je Gadafijev, na primer pristal na nekaj omemb človekovih pravic, saj je ta režim razvpit po hudih kršitvah vseh temeljnih pravic. Še več, vsi migranti, ki prispejo do naših obal, ki jih je sicer vse manj, zatrjujejo, da bi raje utonili kot se vrnili v Libijo, zaradi posilstev, mučenja, zlorab, prisilnega vračanja v domačo državo, množičnih izgonov in rasizma. Slišali smo že, pa bom ponovila: seznam hudih, množičnih zlorab človekovih pravic migrantov v Libiji je dolg.
Zato seveda menim, da moramo nujno narediti vse, kar je v naši moči, za izboljšanje položaja teh ljudi. To je naloga visokega komisarja za begunce, naša naloga pa je ponuditi zatočišče ljudem s seznama HCR. To je tudi naloga organizacij po naših skupnostih, ki so za zdaj na terenu še zelo šibke in jih moramo vsekakor okrepiti.
Če resnično želimo uresničevati cilje, ki so jih zastavili naši zunanji politiki v Pogodbah, sem prepričana, da nas čaka še veliko dela, preden lahko začnemo vračati nezakonite priseljence iz EU v Libijo.
David Campbell Bannerman
Gospod predsednik, leta 2007 je predsednik Sarkozy zanikal kakršno koli povezavo med izpustitvijo petih bolgarskih medicinskih sester iz Libije in libijskim naročilom francoskih raket v vrednosti 240 milijonov EUR.
To orožje so prodali državi, ki je odgovorna za napad nad Lockerbyjem in za katero velja, da oskrbuje teroriste z orožjem. Pa je celo Gadafijev sin namignil, da sta zadevi povezani: orožje v zameno za zapornice.
Leta 2004 je Evropa odpravila embargo na orožje za Libijo v zamenjavo za nadzor migracij: v tem primeru torej orožje za meje.
Zdaj pa London Times poroča, da želi baronica Ashton nenadoma odpraviti evropski embargo na orožje za Kitajsko, ki ga je EU uvedla zaradi pokola na Trgu nebeškega miru, z utemeljitvijo, da je embargo "velika ovira za krepitev sodelovanja med EU in Kitajsko".
Po mojem mnenju pa je verjetno velika ovira za ohranitev evra, ali pač? Tako kot pri trgovanju z Libijo je videti, da so EU tako obupno želi rešiti evro, da je pripravljena žrtvovati našo skupno varnost, saj imajo le Kitajci dovolj denarja za rešitev evra. Tokrat gre za prodajo orožja za obveznice. Kitajske zunanjetrgovinske rezerve znašajo 2,9 bilijona USD. Kitajci že kupujejo grške, španske in portugalske obveznice. Kitajska pa je država, ki prepoveduje uporabo besede "demokracija" v spletnih brskalnikih in na leto izvrši več tisoč smrtnih kazni.
Zato vas odkrito vprašam: kako nizko se bo še spustila EU, da bi rešila evro?
Andreas Mölzer
(DE) Gospod predsednik, padec tunizijske vlade povzroča potresne valove v sosednjih državah na območju Magreba, ki so večinoma diktature, pa tudi v Libiji. Take radikalne spremembe so seveda tudi priložnost za demokracijo, a le če jih ne izkoristijo islamski agitatorji.
Nemiri bodo seveda vplivali tudi na dotok beguncev. Zato moramo nujno tesneje sodelovati z afriškimi državami v zvezi z begunci. Zahteva polkovnika Gadafija, naj Evropska unija plačuje Afriki vsaj 5 milijard EUR na leto za boj proti nezakonitemu priseljevanju, pa vsekakor ni na mestu. Države Evropske unije že nakazujejo milijarde evrov razvojne pomoči. Po mojem mnenju sistem pomoči nujno potrebuje revizijo, da pomoči ne bo več prestrezali diktatorji in pokvarjeni režimi, ampak bo prišla do ljudi, ki jo res potrebujejo.
Poleg tega moramo trpljenju kristjanov v islamskim državam posvetiti več pozornosti v zunanjepolitičnih odnosih EU.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Gospod predsednik, gospod Füle, odgovorni smo za vse moške, ženske in otroke, ki v življenjski nevarnosti iščejo pribežališče pri nas. Ta odgovornost je na eni strani rezultat moralnih vrednot, ki jih danes predstavlja Evropa, in osebnih izkušenj množice Evropejcev, na kar sicer pogosto pozabljamo, na drugi strani pa pravnih jamstev, zagotovljenih z mednarodnimi pogodbami in konvencijami.
Ko prevzemamo nase odgovornosti, moramo biti pripravljeni prevzeti tudi bremena, ki jih prinašajo. To pa pomeni tudi delitev bremen med državami članicami. Nikakor ne smemo odgovornosti naprtiti peščici držav, katerih meje so slučajno zunanje meje Evropske unije, ali pa, kar je graje vredno ravnanje, ki ga nikakor ne morem podpreti, plačevati režimom, kot je režim polkovnika Gadafija, da prevzamejo naše breme.
Bodimo si na jasnem. Če lahko ljudem preprečimo nevarno potovanje, na katerem lahko izgubijo življenje, je to prav. Polkovniku Gadafiju in njegovemu režimu pa ni do reševanja življenj ali zaščite ljudi. Zanimajo ju le konkretna finančna dejstva. Evropska unija naj se pazi, da ne bo pajdaš režimu, ki popolnoma prezira človekove pravice.
Obiskal sem nekaj taborišč v Libiji in videl, kaj se dogaja v njih. Pogovarjali smo se z ljudmi, ki upravljajo ta taborišča. Ne zanimajo jih človekove pravice in skrb za ljudi. Pritoževali so se nam, da niso dobili bojnih ladij, da bi lahko učinkoviteje branili svoje meje. Prav je, da polkovniku Gadafiju nismo poslali nobenih ladij, saj bi jih lahko tudi zlorabil. Tudi to možnost moramo upoštevati. Ne smemo izdati naših vrednot samo za gospodarske koristi ali v zameno za sporazum o ponovnem sprejemu. Menim pa, da bi morali pregledati pogajalske mandate vseh članov naše zbornice, ne le nekaterih. Skrivna diplomacija nas ne bo pripeljala daleč, še zlasti ne glede na izkušnje, ki jih ima Evropska unija z režimom - ne moremo mu reči drugače - polkovnika Gadafija. To je še ena točka, ki je ne smemo prezreti, in pozivam vas, da poskrbite za to. Gospa Gomes je rekla, da morajo biti izpolnjeni vsi pogoji, da bomo sploh lahko govorili o sklenitvi sporazuma.
Simon Busuttil
(MT) Gospod predsednik, nasprotniki sporazuma z Libijo naj upoštevajo, da je ta država naša soseda! Sosedov ne moreš kar zanemariti. Naučiti se moraš živeti s sosedom, čeprav ne soglašaš nujno, kako počne stvari.
Lahko je kritizirati kolegom, ki prihajajo iz držav, ki ne mejijo z Libijo, mnogo težje pa je tistim sredozemskim državam, ki so sosede Libije, iskati načine za sodelovanje s to državo.
Drži, da bi moral okvirni sporazum vsebovati tudi poglavje o priseljevanju, pa tudi sporazum o ponovnem sprejemu. Vsekakor mora biti spoštovana tudi pravica prosilcev za azil do mednarodne zaščite.
Francisco José Millán Mon
(ES) Gospod predsednik, o Libiji razpravljamo v času zelo pomembnih sprememb v drugi, sosednji sredozemski državi: Tuniziji.
Od nekdaj sem prepričan, da mora Evropska unija spodbujati resne reforme na območju Sredozemlja, da bo to območje postalo območje svobode in blaginje. O tem pričajo moji govori v tej zbornici v zadnjih letih, v katerih sem ves čas ponavljal, da politika Unije ne sme biti usmerjena samo v ohranjanje statusa quo.
Vendar to ni tema naše današnje razprave; tema je okvirni sporazum z Libijo. Rad bi poudaril nujnost sodelovanja z Libijo pri obvladovanju migracijskih tokov, vključno s sporazumom o ponovnem sprejemu priseljencev, tudi državljanov tretjih držav, tako kot pri vseh sporazumih o ponovnem sprejemu, ki jih sklepa Unija.
Popuščanje pred libijskim nasprotovanjem takemu sporazumu bi bilo škodljivo, če upoštevamo pomembno lego Libije kot tranzitne države, pomenilo pa bi tudi negativno sporočilo za pogajanja o ponovnem sprejemu z Marokom in Alžirijo, ki so na mrtvi točki že vrsto let.
Vztrajati pa moramo tudi pri tem, da bodo libijske oblasti spoštovale pravice beguncev, vključno z načelom nevračanja - kot smo že slišali.
Salvatore Iacolino
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, Magreb preživlja težke čase. Jasen dokaz tega so krvavi spopadi v Tuniziji v zadnjih dneh.
V tem zgodovinskem trenutku bi hudo pogrešili, če se ne bi zavedali nujnosti in odločilnega pomena okrepitve odnosov z Libijo, ki leži v osrčju Sredozemlja in ima ključno vlogo pri obvladovanju in urejanju migracijskih tokov. Kljub vsem protislovjem - Libijo sem obiskal z gospod Gomes - ni dvoma, da bi bil okvirni sporazum vsekakor prispevek k boju proti terorizmu, spodbujanju temeljnih svoboščin in urejanju energetskih vprašanj. Zanemarjati Libijo in Magreb bi bila zelo huda napaka.
Zgled je sporazum o prijateljstvu z Italijo, s katerega izvajanjem bi lahko zagotovili resnično trdnost okvirnega sporazuma.
Štefan Füle
član Komisije. - Gospod predsednik, spoštovanim poslancem se zahvaljujem za njihove pripombe. Poročevalki gospe Gomes bom poslal podrobnejše podatke o okvirnih državnih načrtih za leta 2011-2013 o zagotavljanju 60 milijonov EUR za naše programe v Libiji.
Popolnoma jasno mi je, da so nekatera področja naših odnosov z Libijo problematična. Vseeno pa se je Evropska unija odločila za graditev odnosov z Libijo, da bo mogoče odprto in konstruktivno reševati vsa vprašanja, tudi najobčutljivejša, kot so vprašanja človekovih pravic, spoštovanja temeljnih svoboščin in pravic migrantov.
Lani sem s Cecilijo Malmström obiskal center za pridržanje v Libijski puščavi. Ne delam si nikakršnih utvar glede izzivov, s katerimi se srečujemo. Lahko pa sem tudi doumel, kakšne bi bile alternative našemu sodelovanju na področju migracije.
Rad pa bi podal še tretjo, osebno pripombo: s temi pogajanji ne nagrajujemo nikogar, skrbimo za lastne interese v skladu z vrednotami, v katere verjamemo. Libija je pokazala močno voljo za poglobitev odnosov z Evropsko unijo. Menimo, da je to dober znak in da mora Evropska unija nadaljevati s politiko sodelovanja. Seveda sem odločen poskrbeti, da bodo zadeve potekale pregledno in ob upoštevanju mnenj Evropskega parlamenta.
Ana Gomes
poročevalka. - Gospod predsednik, rada bi se zahvalila vsem poslancem, ki so sodelovali v razpravi.
Menim, da razprava izpostavlja dilemo, pred katero smo. Med obiskom v Libiji novembra 2010 z delegacijo pod vodstvom kolega gospoda Panzerija sem ugotovila, da moramo nadaljevati v smeri sodelovanja. Zavedamo se, da imamo opravka s težavnim sogovornikom, nezaslišano pa bi bilo opustiti tako smer, saj nas k njej zavezujejo humanitarne obveznosti do ljudi, ki v Libiji tako hudo trpijo, še zlasti do migrantov, ki v takih razmerah potujejo skozi Libijo.
Prepričana sem, da veliko teža izvira iz tega, da je režim osamljen. Kljub težavam in kljub temu, da se ne moremo slepiti, da bo sporazum dosežen kmalu in da bodo izpolnjeni vsi naši pogoji, moramo nadaljevati v tej smeri. Po mojem mnenju je to jasno.
V tem smislu pa je skrajno pomembno tudi namestiti delegacijo EU v Tripoliju, saj menim - tako kot več govornikov v razpravi - da bodo imeli sedanji dogodki v Tuniziji posledice tudi na Libijo, kljub razlikam. V Libiji so razmere v marsičem drugačne, saj so ljudje v celoti odvisni od prihodkov od nafte.
Kakor koli že, menim, da je sporočilo razprave, da smo kljub razlikam med nami v pogledih v tej fazi odločeni pazljivo spremljati pogajanja Komisije. Hvaležna sem za zelo koristno poročanje o njih. Pogajanja bomo pazljivo spremljali in tako lahko kadar koli prispevali svoja priporočila.
Mislim, da z zelo širokim soglasjem, ki smo ga dosegli s poročevalci v senci in vsemi drugimi, pošiljamo zelo jasno sporočilo Svetu in Komisiji, ki je zadolžena za pogajanja, pa tudi našim libijskim sogovornikom glede tega, katere točke morajo biti po našem mnenju brezpogojno izpolnjene, da bo mogoč želeni napredek v dvostranskih odnosih, pa tudi glede ključnega vprašanja spoštovanja človekovih pravic v Libiji. To sporočilo je zelo jasno.
Predsednik
Razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo v četrtek, 20. januarja 2011.
Pisne izjave (člen 149)
David Martin
v pisni obliki. - Pozdravljam začetek pogajanj med EU in Libijo, nov korak EU v razvoju odnosov na območju Sredozemlja in Afrike. Prav tako menim, da je sodelovanje z Libijo koristno za urejanje vprašanj, kot so varnost in stabilnost, migracije, javno zdravje, razvoj, trgovina, podnebne spremembe, energija in kultura.
Nujno pa pozivam Svet in Komisijo, naj prepričata Libijo k ratifikaciji in uveljavitvi Ženevske konvencije o beguncih iz leta 1951 in njenega protokola iz leta 1967, vključno s polnim sodelovanjem z UNCHR, da bodo migrantom zagotovljene ustrezne pravice in zaščita, ter k sprejetju azilne zakonodaje, ki bo upoštevala status begunca in ustrezne pravice, še zlasti prepoved množičnega izgona in načelo nevračanja.
Prav tako opominjam Svet in Komisijo na njune obveznosti glede popolne usklajenosti zunanje politike EU z Listino o človekovih pravicah, še zlasti z njenim členom 19, ki prepoveduje množični izgon in potrjuje načelo nevračanja. Pozivam Svet in Komisijo, naj od libijskih oblasti zahtevata podpis memoranduma o soglasju, ki bo UNCHR omogočil zakonito vključenost v državi s pooblastilom za dostop in izvajanje vseh njegovih dejavnosti v zvezi z zaščito.
