Podelitev nagrade Saharova (slavnostna seja) 
Predsednik
Spoštovani predsedujoči Svetu gospod Chastel, spoštovana visoka predstavnica Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko/podpredsednica Komisije lady Ashton, spoštovani gostje.
Guillermo Fariñas
(ES) Sporočilo Evropskemu parlamentu: Santa Clara, 14. december 2010
Spoštovani g. Jerzy Buzek, predsednik Evropskega parlamenta
Spoštovani podpredsedniki in evropski poslanci tega demokratičnega in večnacionalnega foruma
Zaradi pomanjkanja strpnosti na tem nemirnem planetu žal ne morem biti med vami kot zastopnik upornega kubanskega naroda in tistih kubanskih državljanov, ki so izgubili strah pred totalitarno vladavino, ki nas zatira že sramotnih 52 let in katere zadnja žrtev je Orlando Zapata Tamayo.
Menim, da tistim, ki nam v naši lastni državi slabo vladajo, ni v čast, da z otoka, na katerem sem se rodil, ne morem prostovoljno oditi in se nanj vrniti, kar je neizpodbiten dokaz za to, da se avtokratski sistem v moji državi ni prav nič spremenil.
Sedanji kubanski voditelji nas državljane obravnavajo tako, kot so obravnavali moje prednike, ki so jih v preteklih stoletjih ugrabili v Afriki in jih na silo pripeljali v Ameriko. Da bi lahko potoval v tujino, potrebujem tako kot vsak drug kubanski državljan dovolilnico, ko so jo včasih potrebovali sužnji, le da se danes imenuje bela karta.
Moje največje upanje je, da se ne boste pustili zapeljati sirenskemu petju krutega režima "primitivnega komunizma", ki prek navideznih gospodarskih sprememb stremi edino k temu, da bi Unija in Evropski parlament sprejela skupno stališče, na podlagi katerega bi bil upravičen do posojil in naložb, ki so v okviru sporazuma iz Cotonouja namenjena pomoči tretjemu svetu.
Z vami bodo verjetno sedeli nekdanji politični zaporniki ali zaporniki vesti, ki so pod "primitivnim komunizmom" nedavno prišli iz zapora. Zmotno bi bilo meniti, da so bili izpuščeni; skupaj s svojimi družinami namreč preživljajo "psihološko izgnanstvo", saj so njihovi najdražji izpostavljeni grdemu ravnanju neostalinistične kubanske vlade.
Kot miroljubni nasprotniki v državi, ki smo najbolj prikrajšani del prebivalstva, potrpežljivo in razumno prenašamo vse materialne ali duševne težave, tudi nevarnosti, ki ogrožajo našo svobodo ali celo življenje. Tu na Kubi vsi trpimo, vendar se ne pritožujemo, zato si želimo, da bi lahko računali na vašo pomoč.
Spoštovani evropski poslanci, pozivam vas, da ne ugodite zahtevam kubanske vladne elite, temveč si prizadevate, da ta izpolni naslednjih pet točk:
prvič: še naprej naj spušča na prostost vse politične zapornike in zapornike vesti, ne da bi jih izgnala, in se javno obveže, da ne bo nikoli več zapirala nenasilnih političnih nasprotnikov;
drugič: nemudoma naj odpravi nasilje in grožnje miroljubnim nasprotnikom v državi, ki jih izvajajo vojaški in paravojaški privrženci režima;
tretjič: oznani naj, da bodo preučeni in odpravljeni vsi kubanski zakoni, ki so v nasprotju s splošno deklaracijo o človekovih pravicah;
četrtič: v vsakdanji praksi naj omogoči oblikovanje opozicijskih političnih strank, tiska, ki ne bo podrejen sistemu državnega socializma, neodvisnih sindikatov ali katere koli druge vrste miroljubnih družbenih subjektov;
petič: javno naj sprejme, da bodo imeli vsi Kubanci, ki živijo v diaspori, pravico do udeležbe v kulturnem, gospodarskem, političnem in družbenem življenju Kube.
V tem odločilnem zgodovinskem trenutku, v katerem je moja domovina, morate biti skupaj z vsemi ljudmi dobre volje po svetu pozorni na družbene pretrese in proteste v državi, ki so odraz nezadovoljstva nad premočjo vlade, ki bi lahko odredila ubijanje mojih rojakov.
Upajmo, da Bog ne bo dopustil, da bi prišlo do nepotrebne državljanske vojne med Kubanci, ker zaradi zaslepljenosti ne bi priznali, da je državni socializem politični model, ki je doživel in še doživlja neuspeh na vseh geografskih območjih, kjer so ga skušali uvesti. To je pred tujim tiskom priznal sam zgodovinski vodja neprimerno imenovane kubanske revolucije.
Stari kubanski voditelji ob nenehnem zaničevanju svojega naroda nočejo razumeti, da bi morali služiti državi in da vsi tisti, ki ji resnično služijo, svojim rojakom dajo možnost, da jih zamenjajo ali potrdijo. Noben voditelj ne sme od svojega naroda zahtevati, da mu služi, tako kot se to dogaja na Kubi.
Z vsemi soborci za uresničitev demokratičnih idej, tako tistimi, ki so še vedno zaprti, kot tistimi, ki so bili očitno spuščeni na prostost in so se znašli na ulici ter odšli na težko pot izgnanstva, bomo nadaljevali neenak in nenasilen boj proti zatiralnemu režimu Fidela Castra in če nam bo Bog pomagal, bomo zmagali brez prelivanja krvi.
Kar lahko storim skupaj s svojimi prijatelji oporečniki, je, da iz svojega srca preženem vsakršno mržnjo do svojih političnih nasprotnikov. Resnica, ki nas je naredila močnejše za obnovo domovine, je, da sem se v tem boju naučil ravnati po besedah prvega znanega oporečnika Jezusa Kristusa: "Ljubite svoje sovražnike".
Zahvaljujem se Evropskemu parlamentu, da ni zapustil kubanskega ljudstva v tem več ko pol stoletja trajajočem boju za demokracijo. Nagrado Andreja Saharova za svobodo misli za leto 2010, ki mi je bila podeljena, sprejmem samo zato, ker se počutim kot delček tega uporniškega duha, ki ga nosi v sebi ta narod, kateremu s ponosom in častjo pripadam.
Spoštovani evropski poslanci, neizmerno sem vam hvaležen, da niste pozabili na naše trpljenje in da ste s tem moji domovini približali luč svobode.
Naj Bog da, da bi bila na Kubi kmalu dosežena sprava med njenimi sinovi, ki bi bila blagoslovljena z demokracijo.
Guillermo Fariñas Hernández
diplomirani psiholog
knjižničar in neodvisni novinar, nekdanji trikratni politični zapornik
(Aplavz)
