Cartea verde privind coeziunea teritorială şi stadiul dezbaterilor privind viitoarea reformă a politicii de coeziune - Cele mai bune practici din domeniul politicii regionale şi obstacolele din calea utilizării fondurilor structurale - Dimensiunea urbană a politicii de coeziune în noua perioadă de programare - Caracterul complementar şi coordonarea politicii de coeziune şi a măsurilor de dezvoltare rurală - Punerea în aplicare a Regulamentului privind fondurile structurale 2007-2013: rezultatele negocierilor privind strategiile naţionale de coeziune şi programele operaţionale - O iniţiativă europeană de dezvoltare a microcreditelor în sprijinul creşterii şi a ocupării forţei de muncă (dezbatere)
Preşedinta
Următorul punct pe ordinea de zi îl reprezintă dezbaterea comună privind următoarele rapoarte:
A60083/2009 al dlui van Nistelrooij, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, referitor la Cartea verde privind coeziunea teritorială şi dezbaterile referitoare la viitoarea reformă a politicii de coeziune;-
A60095/2009 al dnei Krehl, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, privind cele mai bune practici din domeniul politicii regionale şi obstacolele din calea utilizării fondurilor structurale;-
A60031/2009 al dlui Vlasák, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, privind dimensiunea urbană a politicii de coeziune în noua perioadă de programare;-
A60042/2009 al dlui Roszkowski, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, privind complementarităţile şi coordonarea politicii de coeziune cu măsurile de dezvoltare rurală;-
A60108/2009 al dlui Mikolášik, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, privind punerea în aplicare a Regulamentului privind fondurile structurale 2007-2013: rezultatele negocierilor privind strategiile de coeziune naţională şi programele operaţionale; şi
A60041/2009 al dlui Becsey, în numele Comisiei pentru afaceri economice şi monetare, privind o iniţiativă europeană de dezvoltare a microcreditelor în sprijinul creşterii şi ocupării forţei de muncă.-
Lambert van Nistelrooij
Dnă preşedintă, dorinţa expresă a Comisiei pentru dezvoltare regională a Parlamentului este organizarea unei singure dezbateri comune privind viitorul politicii de coeziune, la finalul acestei legislaturi, însă, astăzi şi mâine, nu mai puţin de cinci rapoarte importante ale unor membri ai acestei adunări urmează a fi dezbătute şi, cu atât de puţin timp înainte de alegerile europene, acestea vor fi, de asemenea, votate. Avem de a face cu cel mai mare buget al Comunităţii Europene şi cu componenta cea mai vizibilă în ceea ce îi priveşte pe cetăţeni. Datorită politicii de coeziune, Europa are o înfăţişare care vădeşte interconectare şi solidaritate. Nicio altă parte a lumii nu a generat un nivel atât de înalt de coeziune reciprocă. De asemenea, coeziunea reprezintă încă o dată un obiectiv central al noului Tratat de la Lisabona. Acesta adaugă şi o a treia componentă, aceea a coeziunii teritoriale.
Vremurile neobişnuite impun formularea unor răspunsuri noi. Criza financiară, concurenţa înăsprită ca urmare a globalizării, criza climatică şi eşecul de până acum de a îndeplini obiectivele de la Lisabona necesită o abordare mai integrată, alături de consolidarea şi eforturile de îmbunătăţire a politicii regionale. Aceste chestiuni sunt tratate în prezenta carte verde. Această carte verde nu este sub nicio formă un document obişnuit, ci reprezintă un apel pentru o mai bună guvernanţă şi coeziune teritorială, care, de asemenea, critică situaţiile în care unele regiuni se dezvoltă foarte mult şi zonele marilor oraşe înregistrează progrese, în timp ce alte regiuni sunt lăsate în urmă. Acest fel de Europă nu corespunde aşteptărilor acestui Parlament. În cadrul acestei dezbateri comune de astăzi, vom stabili, aşadar, şi orientările pentru perioada de după 2013, ulterioară revizuirii legislaţiei, cu care vom începe următoarea legislatură, în urma alegerilor.
Voi enumera pe scurt cele mai importante aspecte ale acestei dezbateri şi ale coeziunii teritoriale. În 2005, dl Guellec a expus dorinţele Parlamentului în raportul său. Noua dimensiune teritorială este stabilită acum ca obiectiv permanent la articolele 13 şi 174 din noul Tratat de la Lisabona. Aşa cum spuneam, aceasta este o opoziţie clară faţă de o Europă asimetrică, alcătuită dintr-un număr de regiuni aflate în plin avânt şi numeroase zone rurale care sunt lăsate în urmă. Această dimensiune teritorială reprezintă simultaneitatea unităţii şi diversităţii centrelor de excelenţă sau pôles d'excellence şi poziţia specifică a altor regiuni şi locuri cu propriile lor calităţi şi propria varietate. Coeziunea teritorială completează, de asemenea, politica existentă de coeziune economică şi socială. Este vorba despre un concept integrat. Acesta oferă o perspectivă asupra efectelor unei Comunităţi bazate pe sectoare şi ale activităţilor descentralizate, precum cercetarea şi dezvoltarea, politica agricolă comună, traficul şi transporturile, situaţia privind locurile de muncă şi combaterea schimbărilor climatice.
Consultările din ultimele şase luni par să sugereze că, în linii mari, conceptul de coeziune teritorială a fost acceptat, iar acest lucru trebuie salutat. Conceptul include concentrarea şi, în acelaşi timp, conectivitatea şi cooperarea, fiind un concept pe care dorim să îl dezvoltăm în continuare în perioada următoare.
Constanze Angela Krehl
Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, politica de coeziune este importantă pentru Europa. Ea este o expresie a solidarităţii. Cu toate acestea, politica de coeziune nu este necesară doar pentru acei membri ai societăţii noastre care se presupune că sunt mai slabi. Toţi cetăţenii noştri au nevoie de o politică de solidaritate şi de integrare europeană. Acest lucru îngreunează cu atât mai mult situaţia atunci când fondurile structurale nu sunt deloc utilizate în regiuni, al căror număr depăşeşte 260 în Uniunea Europeană. Aceasta nu se datorează faptului că sprijinul nu este necesar, ci faptului că obstacolele din calea obţinerii fondurilor sunt prea greu de depăşit. Unele dintre aceste obstacole sunt create pe plan intern. Desigur, o condiţie elementară importantă constă în respectarea regulilor şi instituirea unor sisteme de control pentru a se asigura că banii furnizaţi de contribuabilii europeni sunt utilizaţi în mod corect. Însă aceasta nu trebuie să ducă la conceperea unor formulare de cerere şi a unor explicaţii privind modul în care pot fi obţinute fondurile care să fie atât de lungi şi de greu de înţeles, încât să ai nevoie de un doctorat pentru a le înţelege.
De aceea, în raportul meu, solicit adoptarea unor măsuri specifice pentru reducerea birocraţiei la nivel european, deoarece noi suntem responsabili de acest lucru. De exemplu, sistemul de controale ar trebui simplificat, sarcinile administrative impuse proiectelor ar trebui reduse, iar dimensiunile proiectelor ar trebui modificate. Mai mult, practicile privind proiectele ar trebui simplificate, clarificate, accelerate şi orientate într-o mai mare măsură către rezultate. Cu toate acestea, sunt convinsă că se poate face ceva în această privinţă şi la nivel naţional şi regional.
Cea de-a doua parte a raportului meu se referă la cele mai bune practici din domeniul politicii de coeziune. Nu trebuie să reinventăm roata, pentru că acest lucru nu ar fi nici eficient, nici inteligent. De aceea, trebuie să găsim un sistem prin care exemplele de proiecte reuşite să poată fi puse la dispoziţia celorlalţi pentru a putea fi utilizate. Întrucât, în fiecare an, există zeci de mii de proiecte în cadrul politicii de coeziune, cheia constă în identificarea, selectarea şi oferirea de informaţii despre proiectele exemplare ale regiunilor. După părerea mea, Comisia a făcut deja câţiva paşi importanţi în acest domeniu, de exemplu prin iniţiativa RegioStars, însă progrese suplimentare sunt necesare.
În unele dintre domeniile pe care eu le consider a fi cheie, raportul propune criterii de selecţie a acestor proiecte. Printre domeniile-cheie se numără cercetarea şi inovaţia, crearea de locuri de muncă de înaltă calitate, sprijinirea IMM-urilor, proiectele legate de climat, dezvoltarea urbană integrată şi dezvoltarea proiectelor bazate pe parteneriatul public-privat, pentru a numi doar câteva. De exemplu, criteriile de selecţie a proiectelor care ilustrează cele mai bune practici ar putea fi calitatea şi durabilitatea proiectelor, forţa de impulsionare la nivelul regiunii şi al Uniunii Europene, utilizarea eficientă a resurselor şi, bineînţeles, capacitatea acestora de a fi transferate în alte regiuni.
Exemple adecvate pot fi găsite pretutindeni. În apendicele raportului, am enumerat câteva proiecte despre care am fost informată ca urmare a muncii de teren întreprinse în regiuni. Acestea provin din toate statele membre. Aş dori să menţionez câteva dintre aceste proiecte aici: un centru de excelenţă pentru tehnologiile de mediu în Slovenia, Centrul de mobilitate Burgenland din Austria, competiţia "vânătoarea de creiere” din Estonia, noua clădire a Institutului Fraunhofer pentru terapie celulară şi imunologie din Germania, parcul ştiinţific din Granada, Spania şi dezvoltarea zonei urbane problematice a Leipzig-ului de Est din Germania.
În cele din urmă, în calitate de raportoare şi coordonatoare a grupului meu, ţin să le adresez cele mai calde mulţumiri colegilor mei, pentru cooperarea de care au dat dovadă nu numai la acest raport, ci şi pe parcursul ultimilor cinci ani. De asemenea, vreau să mulţumesc Comisiei Europene, Comisiei pentru dezvoltare regională şi tuturor angajaţilor implicaţi pentru cooperarea lor. Sper că vom putea continua să colaborăm în acest mod şi în viitor.
(Aplauze)
Oldřich Vlasák
Dnă comisar, doamnelor şi domnilor, aş dori să fac o scurtă prezentare a raportului privind dimensiunea urbană a politicii de coeziune. Acest raport examinează opţiunile şi implicarea oraşelor în administrarea şi utilizarea banilor europeni în actuala perioadă de programare. Este un raport care, în acelaşi timp, oferă îndrumare şi constituie o sursă de inspiraţie privind modalitatea de adaptare a regulilor fondurilor structurale astfel încât acestea să răspundă mai bine nevoilor oraşelor şi metropolelor europene. În întocmirea raportului m-am bazat nu numai pe studiile ştiinţifice şi opiniile experţilor din cadrul grupurilor de interese precum Consiliul Municipalităţilor şi Regiunilor din Europa şi EUROCITIES, ci, mai presus de toate, pe experienţa directă şi opiniile primarilor, consilierilor, oficialilor primăriilor, managerilor de proiect şi ale tuturor celor implicaţi în activităţi legate de fondurile europene. Una dintre întâlnirile încurajatoare, care ne-au oferit posibilitatea unor discuţii comune privind dimensiunea urbană, a fost un eveniment numit Ziua Urbană Europeană, pe care l-am organizat împreună cu parteneri la începutul lunii februarie la Praga, în cadrul preşedinţiei cehe a UE. Doresc să le mulţumesc încă o dată dnei comisar Hübner, dlui Svoboda şi colegilor mei, dl Olbrycht, dl Beaupuy şi dna Kallenbach, pentru participarea şi contribuţia lor activă.
Este normal ca atenţia noastră să se concentreze asupra oraşelor. Dintre cei aproximativ 500 de milioane de locuitori ai UE, 80% trăiesc în oraşe. În oraşe sunt situate marea majoritate a locurilor de muncă, a firmelor şi a centrelor de educaţie. Oraşele generează peste 70% din TVA-ul Europei. Oraşele reprezintă, aşadar, o forţă de impulsionare clară pentru creşterea economică a întregii Europe, ceea ce le face cu atât mai importante în vremurile de criză pe care le trăim. Cu toate acestea, numeroase oraşe se confruntă cu o serie de probleme grave. Prin urmare, oraşele şi zonele urbane necesită o atenţie specială în cadrul politicii de coeziune.
Aş dori să subliniez două idei principale din textul raportului. Prima se referă la chestiunea subdelegării, care înseamnă transferarea către oraşe a controlului asupra resurselor europene. Cu toate că legislaţia europeană permite deja subdelegarea resurselor către oraşe astfel încât acestea să le poată aloca atunci când întocmesc planuri integrate de dezvoltare, statele membre au utilizat această opţiune în mod limitat. Unul dintre principalele obiective ale acestui raport este susţinerea rolului oraşelor în procesul de coeziune. Oraşele nu mai trebuie privite doar ca beneficiari finali, ci, în schimb, trebuie considerate drept entităţi care administrează teritorii. Întocmai ca regiunile şi organismele naţionale de serviciu public deţin propriile bugete, oraşele trebuie să capete o mai mare responsabilitate în domeniul asistenţei structurale pentru programarea şi distribuirea fondurilor structurale. Dimensiunea urbană trebuie să devină obligatorie.
Cea de-a doua idee fundamentală este exploatarea reală a potenţialului instrumentului financiar JESSICA. Politica de coeziune s-a bazat până acum exclusiv pe un sistem de subvenţii sau, cu alte cuvinte, ajutoare băneşti nerambursabile. Persoanele fizice şi juridice care propun proiecte sunt, aşadar, obişnuite să primească "în mod gratuit” bani europeni şi resurse de la bugetele naţionale alocate pentru cofinanţare. Prioritatea o reprezintă adesea accesarea fondurilor în sine, şi nu o investiţie eficientă sau o evaluare a resurselor disponibile. De aceea, principiul subvenţionării duce uneori la utilizarea ineficientă a unei părţi a ajutorului structural. În actuala perioadă de programare, am asistat la punerea în aplicare a programului JESSICA în vederea creării posibilităţii de modificare sistematică a politicii de coeziune. Însă, realitatea este că această posibilitate nu prea a fost utilizată. Acest lucru trebuie să se schimbe în următoarea perioadă de programare. Politica europeană trebuie să folosească într-o mai mare măsură opţiunile legate de utilizarea fondurilor de inginerii financiare, precum fondurile de tip revolving. Atât am avut de spus pentru moment. Doresc să le mulţumesc tuturor celor care m-au ajutat la elaborarea acestui raport.
Wojciech Roszkowski
raportor - (PL) Dnă preşedintă, reforma politicii structurale a Uniunii Europene pentru perioada 2007-2013 a generat modificări ale structurii fondurilor şi ale bazei de alocare a ajutorului. O modificare importantă a fost crearea unui nou Fond european agricol pentru dezvoltare rurală legat de politica agricolă comună. În timp ce perspectiva financiară pentru anii 2000-2006 lega finanţarea pentru dezvoltarea rurală de fondurile structurale şi de politica de coeziune, separând-o de finanţarea PAC, în noul cadru financiar pentru anii 2007-2013 acestea au devenit o parte a alocaţiilor legate de PAC. Însă, ca urmare a acestor modificări, se impune întrebarea dacă această separare a dus într-adevăr la o utilizare mai eficientă a fondurilor disponibile.
Legarea fondurilor PAC de cele pentru dezvoltarea rurală reprezintă o simplificare a sistemului bugetar numai în aparenţă. De fapt, acest lucru înseamnă separarea fondurilor neagricole de domeniul de aplicare a politicii de coeziune şi, drept urmare, unele obiective sunt fie repetate, fie omise în ambele domenii. Există riscul ca fondurile disponibile în cadrul politicii regionale să fie utilizate în mare măsură la stimularea competitivităţii economice în marile centre urbane sau în regiunile cele mai dinamice, iar fondul pentru dezvoltare rurală să se concentreze pe dezvoltarea domeniilor neagricole, pe îmbunătăţirea competitivităţii agricole. În acest context, cheltuielile pentru sprijinirea activităţilor neagricole şi dezvoltarea IMM-urilor din zonele rurale s-ar afla la graniţa dintre cele două fonduri şi nu ar fi acoperite de niciunul dintre ele.
Lipsa de fonduri s-ar putea, de asemenea, resimţi în serviciile de utilitate publică de bază şi în investiţiile destinate infrastructurilor din zonele rurale, la care Fondul de coeziune este, de asemenea, menit să contribuie. În acest context, elaborarea unei strategii pe termen lung transparente privind dezvoltarea rurală, la nivelul statelor membre şi la nivel regional, devine deosebit de importantă, în vederea identificării clare a priorităţilor şi a obiectivelor în materie de dezvoltare rurală şi adaptării la acestea a diferitelor surse de finanţare disponibile. Cu toate acestea, asocierea celui de-al doilea pilon măsurilor politicii de coeziune ar necesita coordonarea strânsă a activităţilor la nivel naţional.
Până în prezent, noţiunea de zonă rurală nu a fost încă definită cu precizie. În mod tradiţional, zonele rurale se deosebeau de cele urbane prin densitatea mai mică a populaţiei, prin structura diferită a ocupării forţei de muncă, prin nivelul mai scăzut al veniturilor şi prin accesul mai redus la drumurile publice. Din punctul de vedere al coeziunii teritoriale, care, repet, nu a fost nici ea definită corespunzător, o densitate mai mică a populaţiei nu ar trebui să fie caracteristica determinantă.
Unul dintre obiectivele de dezvoltare ale Uniunii Europene este modernizarea structurilor sociale, inclusiv a structurilor de ocupare a forţei de muncă. Aşadar, coeziunea teritorială poate fi sporită prin alinierea structurilor rurale şi urbane de ocupare a forţei de muncă. Însă nivelul veniturilor şi accesul la drumurile publice rămân principalele provocări ale coeziunii teritoriale, iar aceste obiective pot fi îndeplinite cel mai eficient prin sprijinirea activităţilor neagricole din zonele rurale. Dezvoltarea rurală nu trebuie totuşi să reducă resursele destinate plăţilor directe către agricultori.
Dificultatea punerii în aplicare a politicii de dezvoltare rurală provine din suprapunerea politicilor sectoriale şi a politicilor privind coeziunea teritorială, precum şi a dimensiunilor economică şi socială şi, de aceea, activităţile precedente au pus accentul pe separarea competenţelor şi nu pe crearea de sinergii. Însă scopul coordonării ar trebui să fie crearea de sinergii în utilizarea fondurilor. În diversele state membre, există mai multe modele de coordonare a acestor activităţi, iar în prezent este dificil de susţinut că o anumită soluţie naţională constituie un model pentru celelalte ţări. Se pare totuşi că voinţa politică ar putea juca un rol mai decisiv în asigurarea succesului decât un sistem de organizare sau altul. Prin urmare, o soluţie adecvată ar putea fi aplicarea la scară comunitară a metodei deschise de coordonare pentru acest aspect al cooperării.
Cu toate acestea, trebuie spus foarte clar că politica de dezvoltare rurală are un impact enorm asupra coeziunii teritoriale. Din acest motiv, separarea măsurilor din cadrul acestei politici de politicile de coeziune şi de dezvoltare regională nu pare a fi justificabilă. Această politică are o mai mare capacitate decât PAC de a oferi asistenţă în ceea ce priveşte aspectele neagricole ale dezvoltării rurale, precum recalificarea oamenilor pentru a lucra în alte sectoare ale economiei. Însă includerea politicii de dezvoltare rurală în politica de coeziune este posibilă numai cu condiţia ca dezvoltarea rurală să primească fonduri corespunzătoare.
Miroslav Mikolášik
raportor - Dnă preşedintă, înainte de a deschide dezbaterile legate de raportul privind punerea în aplicare a Regulamentului privind fondurile structurale 2007-2013, permiteţi-mi să profit de această ocazie pentru a mulţumi Comisiei pentru comunicarea precisă şi fişele naţionale, care au reprezentat o bază solidă de lucru. Doresc să mulţumesc în mod deosebit acelora care au lucrat cu mine la raport, în special consilierului nostru PPE-DE, dra Stoian, şi administratorului comisiei noastre, dl Chopin, care au dedicat numeroase ore acestui raport.
Daţi-mi voie să trec repede în revistă procesul de elaborare a acestui raport care a obţinut, cu doar câteva compromisuri, sprijinul deplin al Comisiei pentru dezvoltare regională nu mai târziu de luna trecută. După cum poate ştiţi deja, obiectivul acestui raport este de a arăta modul în care statele membre au înţeles şi respectă orientările strategice comunitare din 2006 privind coeziunea atunci când întocmesc cele 27 de cadre strategice naţionale de referinţă şi cele 429 de programe operaţionale adaptate pentru a răspunde constrângerilor şi cerinţelor specifice.
Prin urmare, am decis să întemeiez acest raport pe trei documente principale: în primul rând, comunicarea Comisiei; în al doilea rând, cele 27 de fişe naţionale furnizate de Comisie şi, în al treilea rând, decizia Consiliului din 2006 privind orientările strategice comunitare în materie de coeziune, care reprezintă un cadru indicativ pentru statele membre în vederea pregătirii cadrelor strategice naţionale de referinţă şi a programelor operaţionale pentru perioada 2007-2013.
Cele trei priorităţi care au fost clar stabilite prin decizia Consiliului menţionată anterior sunt: în primul rând, transformarea Europei şi a regiunilor sale în locuri mai atractive pentru a investi şi a munci; a doua prioritate o reprezintă îmbunătăţirea cunoştinţelor şi a inovaţiei în vederea creşterii; şi cea de-a treia prioritate constă în atragerea unui număr mai mare de persoane pe piaţa muncii sau în activităţi antreprenoriale pentru a crea mai multe locuri de muncă şi de o calitate mai bună.
Înainte de a vă împărtăşi ceea ce am observat lucrând la acest raport, este important de subliniat că domeniul său de aplicare este parţial limitat de faptul că programele operaţionale au fost aprobate abia în iunie 2008 şi va dura cel puţin un an până când progresele reale înregistrate în punerea în aplicare a acestora vor putea fi evaluate. Cu toate acestea, sunt deja în măsură să apreciez faptul că toate statele membre au aderat la priorităţile generale, cu particularităţile specifice impuse de nivelul de dezvoltare economică şi teritorială a acestora.
Este important de remarcat, de asemenea, faptul că acestea ar putea suferi anumite schimbări în sensul unei mai mari concentrări asupra investiţiilor în domenii cu un potenţial de creştere imediată şi în cele care necesită măsuri urgente în contextul Planului european de redresare economică, al răspunsului comunitar la criza financiară mondială şi al actualei recesiuni economice. Cu alte cuvinte, este important de reţinut faptul că fiecare stat membru, şi cu atât mai mult fiecare regiune, are necesităţi diferite care decurg din poziţia geografică şi din dezvoltarea sa economică şi instituţională. De aceea, strategiile naţionale de coeziune întocmite pe măsură în cadrul programului operaţional diferă, fără îndoială, în mod semnificativ în funcţie de aceste necesităţi.
Este ştiut faptul că reglementările generale ale Fondului european de dezvoltare regională, ale Fondului social european şi ale Fondului de coeziune impuneau statelor membre alocarea a 60% din totalul cheltuielilor pentru obiectivul de coeziune şi 75% pentru obiectivul de competitivitate regională şi ocupare a forţei de muncă. Cu toate acestea, sunt încântat să constat că eforturile depuse de autorităţile naţionale au asigurat o alocare medie de cheltuieli pentru îndeplinirea agendei de la Lisabona de 65% - mai mult decât fondurile disponibile în regiunile de convergenţă - şi de 82% în regiunile aferente obiectivului de competitivitate regională şi ocupare a forţei de muncă, reprezentând, de asemenea, mai mult decât s-a solicitat iniţial.
Observ că mi-a expirat timpul. Pregătisem mult mai multe aspecte. Voi încheia la sfârşitul acestei dezbateri.
Zsolt László Becsey
raportor - (HU) După mai multe amânări, a sosit în sfârşit o zi importantă. Doresc să îmi exprim recunoştinţa faţă de Comisie pentru faptul că a abordat subiectul microcreditelor într-un raport separat în noiembrie 2007, cu toate că este adevărat şi faptul că Parlamentul ne solicitase deja în vara acelui an să lucrăm la această temă. De asemenea, aprob faptul că această dezbatere este coordonată de acel membru al Comisiei responsabil în materie de coeziune, pentru că, după cum ştim, ideea pusă anterior în discuţie era ca aceasta să fie coordonată de către comisarul pentru afaceri monetare; însă scopul este ca instrumentele comunitare să reflecte cu adevărat perspectivele coeziunii.
Regret totuşi că documentele Comisiei nu au cuprins şi sarcini sau propuneri legislative; prin urmare, raportul Comisiei pentru afaceri economice şi monetare a invocat cea mai puternică măsură posibilă, şi anume articolul 39, şi a solicitat Comisiei să adopte măsuri juridice concrete sau să efectueze demersuri organizatorice şi financiare în cinci domenii diferite.
Doresc să profit de această ocazie pentru a îmi exprima recunoştinţa faţă de raportorul meu alternativ, dna De Vits, faţă de colega mea, dna Baeva şi faţă de dna Ambruster de la Secretariat pentru munca admirabilă pe care au întreprins-o.
De ce sunt importante microcreditele? Pe de o parte, dorim să includem în programele naţionale de acţiune privitoare la strategia de la Lisabona obligaţia ca statele membre să raporteze în mod regulat progresele înregistrate în acest domeniu. Numai ceea ce este obligatoriu dă rezultate.
Pe de altă parte, iar acesta este cel mai mare merit al abordării adoptate de dna comisar, dorim să includem noi segmente sociale în sfera activităţilor economice. În acest scop, trebuie să lansăm o formă de credit care să ajute persoanele cu un nivel redus de calificare, care nu dispun de garanţiile colaterale sau imobiliare necesare pentru creditul tradiţional destinat întreprinderilor mici, să pătrundă pe piaţa muncii. Implicarea acestor segmente noi pe piaţa muncii va fi indispensabilă pentru dezvoltarea durabilă şi pentru atingerea ratei legale de ocupare a forţei de muncă de 70%.
Dar cum ar trebui să abordăm aceste pături sociale? Pe de o parte, după cum precizează şi raportul meu, trebuie să depăşim tendinţa de a îi privi pe cei aflaţi în dificultate ca reprezentând un singur grup. O definire mai precisă a grupurilor defavorizate se impune: acestea includ imigranţii din ţările occidentale, romii din zonele de est, persoanele care locuiesc în zone rurale sau în tabere şi femeile în general.
Însă la aceste persoane nu se poate ajunge prin modalităţi deja testate, direct prin intermediul reţelelor tradiţionale de bănci comerciale, întrucât aceste grupuri ţintă privesc cu suspiciune instrumentele menţionate mai sus şi, aşa cum s-a precizat deja, nu pot pătrunde pe piaţa liberă. De aceea, având drept sursă de inspiraţie modelul asiatic adaptat la Europa, împrumuturile trebuie să fie făcute în cercuri restrânse, după ce acestora le-au fost înlăturate suspiciunile, bazând creditul mai mult pe încredere decât pe garanţii. Organizaţia intermediară joacă desigur un rol important în acest sistem, iar această organizaţie trebuie să aibă capacitatea de a fi angajată în aceste activităţi chiar dacă nu deţine o autorizaţie bancară. Am reuşit să realizăm acest lucru în anumite state membre, dar nu pretutindeni, şi, de aceea, este necesar să implicăm organizaţiile nebancare, inclusiv instituţiile financiare care sunt apropiate de populaţie şi în afara pieţei securitizării.
S-a pus în discuţie chestiunea unui plafon pentru rata dobânzii, iar noi suntem de părere că, deşi creditul este costisitor, considerentul cel mai important este totuşi fluxul stabil de lichidităţi pentru cei care utilizează sistemul. Din acest motiv, eu nu susţin introducerea unui plafon pentru rata dobânzii. Este momentul să facem distincţia între creditele de consum şi microcredite, întrucât cele două nu trebuie confundate.
Mai mult, este important să creăm stimulente la nivel naţional, astfel încât oamenii să îşi dorească să devină microîntreprinzători cu ajutorul microcreditelor, în loc să încaseze ajutorul de şomaj. De asemenea, trebuie să dăm dovadă de solidaritate în lupta împotriva terorismului şi în ceea ce priveşte combaterea spălării de bani, deoarece tocmai printr-un sistem de mentorat putem rezolva într-o oarecare măsură problemele lipsei unei adrese permanente sau a unui cont bancar şi cele privind lipsa unui capital de pornire.
Danuta Hübner
membră a Comisiei - Dnă preşedintă, în primul rând doresc să le adresez cele mai calde mulţumiri dlui Lambert van Nistelrooij, dnei Constanze Krehl, dlui Oldřich Vlasák, dlui Wojciech Roszkowski, dlui Miroslav Mikolášik şi dlui Zsolt László Becsey pentru oportunitatea pe care ne-au oferit-o de a purta această discuţie astăzi. Aceasta este o discuţie care va contribui cu siguranţă la dezbaterea privind viitoarea politică de coeziune.
Ne aflăm în miezul acestei dezbateri, după cum ştiţi, iar rapoartele dumneavoastră conţin numeroase recomandări concrete, pe care le voi considera drept contribuţii importante la această dezbatere privind viitoarea politică de coeziune, putându-se observa totodată mai multe mesaje esenţiale care sunt exprimate în toate rapoartele.
Primul este că politica de coeziune este şi ar trebui să rămână un pilon central pentru atingerea obiectivelor de dezvoltare durabilă ale Uniunii Europene. Acest angajament va fi cu atât mai relevant în perioada ulterioară crizei, când crearea de locuri de muncă ecologice va constitui cheia europeană pentru o ocupare durabilă a forţei de muncă.
Există un alt mesaj clar care reiese din toate rapoartele, şi anume acela că politica de coeziune trebuie să acopere întreg teritoriul european, iar aceasta trebuie în mod clar să fie axată în continuare pe sprijinirea procesului de recuperare a decalajelor de către cei mai săraci. Împărtăşesc cu dumneavoastră părerea privind importanţa oferirii de bunuri europene de utilitate publică în toate regiunile. Criza sporeşte relevanţa acestui mesaj. Numeroase regiuni caută în prezent noi metode şi mijloace de adaptare la schimbările rapide la nivel mondial şi de evitare a riscului de a rămâne în urmă. Prin mobilizarea resurselor insuficient utilizate şi exploatarea avantajelor comparative, politica de coeziune este menită să garanteze că toate regiunile europene, fie că înregistrează întârzieri sau nu, contribuie la schimbările şi la creşterea economică generală şi la crearea de locuri de muncă durabile şi că toţi cetăţenii pot beneficia de piaţa internă.
De asemenea, împărtăşim convingerea că geografia este importantă în Europa, iar acesta este unul dintre principalele motive pentru care am lansat cartea verde privind coeziunea teritorială. Sunt încântată să constat că înţelegeţi coeziunea teritorială într-o manieră pe care o preţuiesc, şi anume că această coeziune presupune în primul rând mobilizarea potenţialului de dezvoltare al tuturor diferitelor teritorii. Politica regională este o politică de dezvoltare care ajută cetăţenii şi întreprinderile să deblocheze potenţialul inerent al locurilor în care aceştia locuiesc şi îşi desfăşoară activitatea.
Sunt de acord cu dumneavoastră în ceea ce priveşte necesitatea îmbunătăţirii sinergiilor şi coordonării dintre toate politicile europene şi naţionale cu impact teritorial. În această privinţă provocarea constă în luarea în considerare a coeziunii teritoriale de la început, din momentul conceperii politicilor, şi nu perceperea acesteia ca fiind un instrument de reparare a pagubelor după producerea acestora. Acest lucru înseamnă, printre altele, că trebuie să investim mai mult în conectarea regiunilor rămase în urmă cu regiunile mai prospere.
Aţi transmis, de asemenea, un mesaj clar în ceea ce priveşte necesitatea consolidării relaţiei dintre urban şi rural. În faţa actualei fragmentări a fondurilor, acest lucru înseamnă şi o mai bună înţelegere a modului în care putem simplifica regulile şi procedurile pentru toate fondurile în ceea ce priveşte obligaţiile legate de cheltuielile eligibile, administrare, monitorizare, raportare şi gestionare financiară.
Avem nevoie de o mai mare flexibilitate atunci când stabilim teritoriile în care programele politicii de coeziune sunt concepute şi puse în aplicare. Cu alte cuvinte, trebuie să îndreptăm politica către zonele funcţionale. De exemplu, trebuie să privim în interiorul oraşelor, la nivelul cartierelor, iar uneori dincolo de marginile oraşelor, la nivel metropolitan.
Această geografie funcţională sau flexibilă nu se opreşte la frontierele naţionale, iar cooperarea transnaţională prezintă o valoare adăugată europeană evidentă şi o importanţă de netăgăduit pentru cetăţeni. Există încă bariere pe piaţa internă europeană şi un potenţial semnificativ neexploatat pe piaţa transfrontalieră a muncii şi în cadrul grupurilor transnaţionale. Strategia privind Marea Baltică, pe care o pregătim în prezent, este un bun exemplu pentru ceea ce înţelegem prin zonă funcţională. Eu văd această strategie ca pe un caz de referinţă pentru coeziunea teritorială, care ar putea fi extins apoi la alte macroregiuni. Este o strategie la care lucrăm.
Toate rapoartele subliniază necesitatea ca politica de coeziune să răspundă noilor provocări precum demografia, energia, climatul şi globalizarea. Toate regiunile europene vor fi afectate de aceste noi provocări, însă impactul acestora va diferi semnificativ pe teritoriul Europei, ducând în multe cazuri la scăderea competitivităţii, a ocupării forţei de muncă şi a coeziunii sociale. Acest lucru ar putea adânci discrepanţele existente şi ar putea crea altele noi, însă aceste provocări pot, de asemenea, să fie transformate în oportunităţi. Pentru a realiza acest lucru, trebuie să continuăm să punem accentul pe investiţiile în cercetare şi dezvoltare în cadrul politicii de coeziune şi pe inovaţie în ceea ce priveşte dezvoltarea unei economii bazate pe cunoaştere şi a promovării spiritului antreprenorial şi a serviciilor de asistenţă pentru întreprinderi. Aceştia sunt factori-cheie pentru stimularea competitivităţii durabile a economiei europene şi pentru generarea de locuri de muncă durabile şi de creştere economică. Aceşti factori se află în centrul politicii de coeziune şi au o puternică dimensiune teritorială, ceea ce necesită modalităţi de sprijinire a politicii şi soluţii specifice.
Pentru a eficientiza administrarea programelor politicii de coeziune - aceasta fiind preocuparea noastră comună - trebuie consolidate schimburile interregionale de experienţă şi de bune practici. Practica bunei guvernanţe trebuie răspândită rapid în toată Europa. Aceasta poate, de asemenea, contribui la depăşirea dificultăţilor privind punerea în aplicare a programelor de coeziune. Vă împărtăşesc opinia potrivit căreia trebuie să continuăm reformarea modului de punere în aplicare a politicilor.-
Dumneavoastră solicitaţi susţinerea efortului consacrat aşa-numitei "inginerii financiare” ca fiind un mijloc de exploatare a potenţialului sectorului privat. După cum bine ştiţi, în cadrul unei schimbări culturale semnificative, am decis să completăm abordarea tradiţională, bazată pe subvenţii, cu instrumente noi.
Sprijinul pe care îl acordaţi iniţiativei noastre privind microcreditele reprezintă o veste bună şi vă mulţumesc foarte mult pentru acest lucru. Sunt convinsă că punerea la punct a unor sisteme de microcredite este vitală pentru dezvoltarea durabilă şi competitivitatea regiunilor şi oraşelor europene. Aceasta necesită luarea de măsuri la toate nivelurile. Pe viitor, vom căuta căi şi mijloace de consolidare a acestui instrument.
Solicitaţi, de asemenea, întărirea principiilor fundamentale ale politicii de coeziune, cum ar fi parteneriatul, guvernanţa pe mai multe niveluri şi transparenţa, iar eu sprijin pe deplin această solicitare. Prin punerea accentului pe cunoştinţele locale, prin implicarea tuturor actorilor relevanţi din teritoriu şi prin îmbunătăţirea vizibilităţii politicii europene de coeziune, vom spori cu siguranţă impactul şi calitatea investiţiilor europene în domeniul coeziunii.
Vă mulţumesc încă o dată pentru eforturile dumneavoastră neîntrerupte de a eficientiza politica de coeziune în viitor.
Gary Titley
raportor pentru avizul Comisiei pentru bugete - Dnă preşedintă, aş dori să mă refer doar la chestiunea microcreditelor, pe care Comisia pentru bugete o sprijină întru totul întrucât aceasta va ajuta persoanele care nu au acces la sursele clasice de finanţare - exact genul de persoane care au nevoie de ajutor în contextul actual. Salutăm, de asemenea, iniţiativa JASMINE a Comisiei.
Însă dorim să facem anumite observaţii. În primul rând, fondurile ar trebui utilizate doar în cazurile în care alte surse nu sunt adecvate, fie din cauza riscului ridicat, fie a profitabilităţii reduse. În al doilea rând, acestea trebuie, de asemenea, să fie utilizate pentru a atrage finanţări private. În al treilea rând, datorită diverselor abordări ale diferitelor state membre, am dori să studiem posibilitatea existenţei unui cadru comunitar pentru instituţiile nebancare de microfinanţare. De asemenea, vrem să stabilim dacă plafoanele pentru rata dobânzii, care sunt utilizate în unele ţări, sunt oportune în aceste împrejurări.
Pe termen lung, dorim să nu ne limităm la utilizarea fondurilor structurale pentru această iniţiativă importantă, deoarece unele dintre persoanele care au nevoie de ajutor nu se află în zonele care primesc ajutor de la fondurile structurale.
Nathalie Griesbeck
Dnă preşedintă, dnă Hübner, astăzi supunem dezbaterii cinci documente foarte importante privind politica de coeziune, care, ţin să vă reamintesc, reprezintă de câteva luni principalul element al bugetului nostru. Desigur, în acest mod transmitem deja un semnal puternic viitoarelor instituţii reînnoite: Parlamentului, fireşte, dar şi Comisiei.
Se înţelege de la sine că instrumentele de coeziune şi, mai ales, fondurile trebuie să reprezinte o valoare adăugată europeană reală pentru concetăţenii noştri, însă astăzi, în contextul crizei grave care afectează Europa, acestea trebuie să poată reacţiona mai bine şi să fie adaptate într-o mai mare măsură la situaţiile urbane în special. Salut în mod deosebit eforturile depuse pentru planul referitor la asistenţa privind locuinţa, întrucât a avea o locuinţă reprezintă a doua prioritate a cetăţenilor, prima fiind locul de muncă.
De fapt, nu este întotdeauna o chestiune de bani, întrucât fondurile există, ci de ceea ce aş putea numi un ritm "structural” lent - uneori în managementul de stat, uneori în inerţia administrativă şi alteori, din păcate, în ambele - ceea ce constituie un obstacol în calea impactului despre care discutăm mereu, care este esenţial pentru regiunile şi cetăţenii noştri. În cel mai rău caz, acest lucru poate fi chiar contraproductiv.
Ca raportoare permanentă pentru fondurile structurale în cadrul Comisiei pentru bugete, aş dori să insist asupra faptului că, acum mai mult decât niciodată, în actuala perioadă de criză, trebuie să simplificăm, să clarificăm şi să conferim o substanţă politică autentică acestor fonduri europene.
Atanas Paparizov
Dnă preşedintă, în calitate de raportor reprezentând Comisia pentru industrie, cercetare şi energie în domeniul punerii în aplicare a Regulamentului privind fondurile structurale, aş dori să mulţumesc dlui Мikolášik pentru faptul că raportul său reflectă principalele concluzii şi sugestii consemnate de Comisia pentru industrie, cercetare şi energie.
În primul rând, acest raport se referă la eforturile statelor membre de a realiza o legătură strânsă între utilizarea fondurilor şi strategia de la Lisabona. Se evidenţiază totodată faptul că resursele alocate pentru energie sunt cât se poate de inadecvate, în special în ceea ce priveşte resursele pentru sursele regenerabile.
Solicităm încă o dată Comisiei Europene să crească nivelul resurselor alocate pentru sporirea eficienţei energetice a locuinţelor de la 3% la cel puţin 5%.
În acelaşi timp, raportul nu reflectă propunerea noastră privind proiectele de captare a dioxidului de carbon, în ciuda faptului că statele membre au convenit săptămâna trecută să sprijine 12 proiecte din şapte ţări, a căror valoare se ridică la 1,05 miliarde euro.
Această măsură nu este deloc suficientă pentru a rezolva problemele din toate statele membre care sunt interesate să îşi asigure resursele până în 2012 în vederea punerii în aplicare a unor astfel de proiecte. De aceea, solicit ca acest aspect să fie luat în considerare de către Comisie în procesul său de căutare a resurselor, inclusiv prin utilizarea fondurilor de la Banca Europeană de Investiţii.
Neena Gill
raportoare pentru avizul Comisiei pentru afaceri juridice - Dnă preşedintă, întreprinderile mici joacă un rol esenţial în crearea coeziunii în cadrul UE, iar extinderea microcreditării va sta la baza redresării economice a IMM-urilor.
Comisia pentru afaceri juridice recunoaşte faptul că înfiinţarea unei firme poate reprezenta un proces descurajant. UE trebuie să facă mai mult prin asigurarea unei consultanţe juridice corespunzătoare privind înfiinţarea unei societăţi comerciale. O modalitate de a face acest lucru ar fi stabilirea unei reţele europene de jurişti pregătiţi să ofere consultanţă în ceea ce priveşte demararea microîntreprinderilor, iniţial în regim pro bono. Este nevoie de eforturi urgente pentru a reduce povara normativă care apasă asupra microîntreprinderilor şi pentru a face organismele de microfinanţare cât mai accesibile.
Avem nevoie de acest tip de legislaţie mai mult ca niciodată, dar legislaţia nu este suficientă în sine. Comisia trebuie să se asigure că aceasta este transformată în acţiuni reale care să fie simţite pe teren imediat, deoarece acest raport nu se referă doar la spiritul antreprenorial: microcreditele creează, de asemenea, coeziune socială, încurajând oamenii să devină stăpânii vieţii şi potenţialului lor. Transmit felicitările mele tuturor raportorilor.
Zita Pleštinská
Doresc să încep prin a mulţumi colegului meu, dl Mikolášik, care a inclus la punctele 12, 16, 17, 18 şi 23 ale raportului său ideile din avizul meu, pe care l-am redactat în numele Comisiei pentru drepturile femeilor şi egalitatea între sexe. Aceste idei se bazează pe propria mea experienţă de consilier în oraşul Chmelnice şi pe sugestii venite din partea unor organizaţii de voluntariat, iar eu le consider elemente-cheie pentru o accesare mai eficientă şi mai transparentă a resurselor de la fondurile UE.
Cred cu tărie că perioada de programare 2007-2013 nu va fi un succes dacă statele membre nu vor elimina obstacolele administrative excesive care descurajează organizaţiile de voluntariat de la a solicita finanţare pentru proiecte, în special pe cele care sunt axate pe sprijinirea femeilor aflate într-o situaţie financiară dificilă, a femeilor refugiate, a femeilor care aparţin minorităţilor etnice, a femeilor cu handicap fizic şi a femeilor care au fost victimele violului sau torturii.
Doresc să fac din nou apel la statele membre şi, în special, la cele care au aderat la Uniunea Europeană după 1 mai 2004, să evite întârzierile excesive în rambursarea costurilor pentru proiectele încheiate, deoarece insolvabilitatea cauzată de un astfel de comportament împiedică adesea beneficiarii, îndeosebi autorităţile locale şi organizaţiile de voluntariat, să îşi continue activităţile în domeniile lor respective.
Criza economică are un impact chiar şi asupra obţinerii de finanţări din fondurile UE. Metoda actuală de finanţare a proiectelor este cât se poate de inadecvată pentru autorităţile locale mici care nu au nicio şansă de a obţine finanţări pentru proiecte. De aceea, este esenţial să discutăm şi să adoptăm măsuri menite să simplifice sistemul de finanţare. Reprezentanţii autorităţilor locale din ţara mea, Slovacia, insistă asupra faptului că, dacă legislaţia actuală nu este modificată, acestea vor accesa mult mai puţini bani de la fondurile structurale europene decât în trecut. Absenţa unui sprijin eficient, simplu şi lipsit de complicaţii pentru autorităţile locale mici este o problemă foarte gravă şi, prin urmare, cred că acest raport va ajuta la accesarea fondurilor structurale.
Emmanouil Angelakas
în numele Grupului PPE-DE - (EL) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, toate cele şase rapoarte pe care le dezbatem sunt importante prin faptul că ele reflectă actuala situaţie cu privire la politica regională şi descriu modelul şi priorităţile pentru perioada ulterioară anului 2013.
Felicitări tuturor raportorilor pentru munca depusă. Doresc să comentez în special raportul dnei Krehl privind cele mai bune practici în domeniul politicii regionale, la care am fost raportor pentru Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni, şi să remarc munca excelentă a colegei mele.
Acest raport prezintă principalele obstacole din calea utilizării corecte a fondurilor structurale şi modul în care acestea pot fi eliminate, folosind o serie de criterii pentru clasificarea anumitor proiecte şi acţiuni ca fiind cele mai bune practici şi menţionând lipsa unei definiţii general acceptabile a celor mai bune practici.
Atunci când vorbim de cele mai bune practici, consider extrem de important faptul că au fost incluse în raport modificări precum:
nevoia de a consolida întreprinderile mici şi mijlocii şi de a lega politica regională de industrie şi de activităţile ştiinţifice;
măsuri de a reţine populaţia, în special tânăra generaţie, în regiunile de origine şi de a oferi asistenţă părinţilor care lucrează; şi
integrarea fără probleme a imigranţilor.
În acelaşi timp, atunci când vorbim de cele mai bune practici în politica regională, trebuie să ţinem seama de:
în primul rând, existenţa unor particularităţi geografice şi demografice în regiuni;
în al doilea rând, lipsa uniformităţii în ceea ce priveşte modelele regionale de organizare ale statelor membre;
în al treilea rând, necesitatea de a împărţi criteriile privind bunele practici în criterii obligatorii şi criterii opţionale; şi
în al patrulea rând, necesitatea de a ţine seama de metodele de succes care sunt deja în curs de aplicare astfel încât acestea să poată fi definite ca bune practici.
Aş dori să spun câteva cuvinte despre raportul dlui van Nistelrooij privind cartea verde pentru a evidenţia munca de calitate pe care acesta a depus-o şi pentru a sublinia faptul că raportorul insistă în mod îndreptăţit asupra necesităţii unor consultări publice pentru a se putea formula o definiţie acceptabilă pentru toţi cei implicaţi a coeziunii teritoriale şi asupra necesităţii de abordare a zonelor care prezintă caracteristici speciale în aşa fel încât coeziunea teritorială să acopere şi aceste zone cât se poate de bine.
Iratxe García Pérez
Dnă preşedintă, doresc să încep prin a mulţumi diferiţilor raportori pentru munca lor, îndeosebi dnei Krehl şi dlui van Nistelrooij. Aceştia au permis atingerea unui larg consens în cadrul comisiei noastre. Trebuie, de asemenea, să salutăm Cartea verde a Comisiei Europene privind coeziunea teritorială, care aduce în discuţie unele aspecte importante.
În primul rând, politica de coeziune este importantă ca instrument menit să asigure o dezvoltare echilibrată a Uniunii Europene, orice încercare de a renaţionaliza aceste politici fiind respinsă. Este inclus noul concept al coeziunii teritoriale, motiv pentru care a fost demarat un proces de consultare - care este pe cale să se încheie - care trebuie luat în considerare. Acesta a fost adaptat la noile provocări, precum efectele globalizării, schimbările climatice şi cele demografice.
Cifrele menţionate în ultimul raport privind coeziunea indică faptul că, deşi diferenţele dintre regiuni sunt în scădere, îndeplinind astfel principiul convergenţei, a venit momentul să abordăm o altă problemă, şi anume persistenţa diferenţelor intraregionale. Drept urmare, la stabilirea criteriilor de eligibilitate pentru finanţare, trebuie să studiem posibilitatea de a lua în considerare un număr de alte aspecte, şi nu doar venitul pe cap de locuitor.
În plus, în ceea ce priveşte includerea conceptului "teritorial”, trebuie să conştientizăm necesitatea de a ţine seama de caracteristicile specifice ale anumitor regiuni, cum ar fi dezavantajele geografice, poziţia ultraperiferică sau procesele de depopulare din anumite regiuni.
Coeziunea reprezintă unul dintre succesele cele mai evidente ale proiectului european. Spania este un exemplu clar în acest sens, dată fiind dezvoltarea economică şi socială pe care a înregistrat-o. Aceasta este calea pe care trebuie să o urmăm pentru a garanta şanse egale pentru toţi europenii, indiferent de zona în care locuiesc.
Uniunea Europeană este alcătuită dintr-o mare varietate de regiuni, ale căror diferenţe le îmbogăţesc şi dau un sens acestui proiect. Însă, dacă trebuie să insistăm asupra unui lucru cu privire la politica de coeziune, acela trebuie să fie necesitatea de a oferi regiunilor noastre toate instrumentele pentru a ne asigura că acestea au şanse egale de a atinge dezvoltarea şi creşterea.
Grażyna Staniszewska
în numele Grupului ALDE - (PL) Dnă preşedintă, doresc să fac câteva comentarii în special cu privire la două rapoarte: raportul privind coeziunea teritorială şi cel privind schimbul de bune practici. Colegii mei din Grupul ALDE vor trata celelalte aspecte.
Raportul dlui van Nistelrooij răspunde la Cartea verde privind coeziunea teritorială publicată de Comisie. Suntem cu toţii de acord că dezbaterile începute privind viitoarea politică de coeziune trebuie să fie completate cu dimensiunea teritorială. Cu toate acestea, asistăm la un paradox: discutăm despre coeziunea teritorială fără a oferi o definiţie pentru aceasta.
Dorim ca dimensiunea teritorială să contribuie la realizarea unei dezvoltări mai echilibrate decât până în prezent, astfel încât toţi cetăţenii Uniunii Europene să aibă şansa accesului egal la servicii în special. Însă până acum ne-a lipsit un ansamblu precis de criterii la care să ne referim. Acest lucru are totuşi o importanţă fundamentală pentru viitor. Discuţiile privind coeziunea teritorială din Uniunea Europeană nu mai au niciun sens dacă nu formulăm o definiţie coerentă.
Realizarea coeziunii teritoriale înseamnă asigurarea unei dezvoltări optime a întregului teritoriu al Comunităţii şi îmbunătăţirea condiţiilor de trai ale locuitorilor acesteia. După cum s-a precizat în raport, scopul coeziunii teritoriale trebuie să fie, înainte de toate, aducerea regiunilor individuale şi a statelor membre la acelaşi nivel de dezvoltare şi, în special, eliminarea discrepanţelor tot mai mari din interiorul regiunilor şi al ţărilor.
Cu cât se reduce mai mult diferenţa dintre statele individuale, cu atât cresc diferenţele pe plan intern. Majoritatea investiţiilor şi a fondurilor sunt acumulate în capitalele statelor şi regiunilor, în detrimentul celorlalte teritorii, iar statele membre nu pot sau nu doresc să contracareze acest fenomen. În această situaţie, este necesară crearea de mecanisme la nivel comunitar care să stimuleze în mod eficient o dezvoltare mai uniformă şi mai durabilă.
În opinia mea, trebuie să examinăm datele statistice pentru regiunile NUTS3, şi nu doar pentru NUTS2. Datele privind regiunile NUTS3 prezintă problema mult mai clar. Trebuie să luăm în considerare acest lucru atunci când alocăm fondurile. Procesul realizării coeziunii teritoriale trebuie să fie efectuat la toate nivelurile: european, naţional şi regional, ţinând seama de principiul subsidiarităţii.
Schimbul de bune practici este deosebit de important. Eficacitatea politicii de coeziune depinde în mare măsură de simplificarea procedurilor şi, în special, de familiarizarea cu oportunităţile oferite de soluţiile cele mai eficiente utilizate în alte zone.
Mieczysław Edmund Janowski
în numele Grupului UEN - (PL) Dnă preşedintă, dezbaterea noastră se referă la dezvoltarea regională şi la politica de coeziune, care reprezintă aspecte importante pentru întreaga Comunitate. Aceasta se datorează faptului că, în prezent, există discrepanţe enorme între regiuni în ceea ce priveşte nivelul de bogăţie, depăşindu-se chiar raportul de 10:1. De aceea, este în interesul cetăţenilor Uniunii Europene să se utilizeze toate ocaziile pentru a se arăta reala solidaritate a europenilor.
Aceasta nu înseamnă în niciun caz că toţi trebuie să primească exact acelaşi lucru. Ar trebui să însemne că toţi beneficiază de şanse egale. Acest lucru ar trebui să fie valabil pentru locuitorii din aglomerările urbane, la fel ca pentru cei care locuiesc în zonele rurale, pentru persoanele care locuiesc în centrul Europei, la fel ca pentru cele din zonele periferice, pentru generaţia tânără, la fel ca pentru persoanele în vârstă. Trebuie să fim inovatori în această privinţă, atât din perspectiva prezentului, cât şi din cea a viitorului.
Astăzi avem în faţa noastră şase rapoarte excelente. Este păcat că le discutăm pe toate o dată. Îi felicit pe autori. Aş dori foarte mult ca activităţile noastre să fie în slujba acestei autentice Comunităţi Europene, acestei unităţi, iar fiecare euro să fie cheltuit în scopuri pozitive, şi nu pentru ca bogaţii să se îmbogăţească şi mai mult...
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
Elisabeth Schroedter
Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, în discursul dumneavoastră de astăzi, dnă comisar, aţi menţionat contribuţia politicii de coeziune la protejarea climei. Salut această schimbare de atitudine, deoarece în Cartea verde privind coeziunea teritorială nu se pune deloc accentul pe acest subiect. De ce stau lucrurile aşa, având în vedere criza climatică cu care ne confruntăm în prezent?
Contribuţia fondurilor structurale europene la transformarea mediului înconjurător reprezintă o problemă viitoare pentru coeziunea teritorială. Documentul "Regiuni 2020” întocmit de Comisie indică faptul că schimbările climatice au avut un impact enorm asupra multora dintre regiunile europene. Prin urmare, trebuie să efectuăm o schimbare de direcţie. Fondurile structurale trebuie utilizate doar pentru a susţine proiectele durabile. Proiectele şi programele care duc la deteriorarea climei nu ar mai trebui să fie autorizate, deşi multe dintre acestea au fost aprobate în trecut. Fondurile UE nu ar trebui să fie utilizate pentru promovarea programelor şi proiectelor care au un impact negativ asupra climei. De ce nu adoptaţi deja această abordare?
A doua întrebare se referă la punerea în aplicare a principiului parteneriatului. Dnă comisar, aţi precizat faptul că un element important la baza unei dezvoltări reuşite îl reprezintă cunoştinţele locale. De ce aţi aprobat totuşi programe operaţionale în care principiul parteneriatului este în mod clar ignorat complet şi în care partenerii au semnalat faptul că nu au fost implicaţi? Nu aţi răspuns la această întrebare. Cunoştinţele locale, de bază, sunt foarte valoroase pentru noi. În cazul în care veţi încerca în continuare să ignoraţi faptul că statele membre neglijează complet principiul parteneriatului şi le veţi oferi subvenţii în ciuda acestui fapt, veţi încălca Regulamentul privind fondurile structurale.
Nu menţionaţi nicăieri în raportul dumneavoastră, care constituie baza raportului dlui Mikolášik, că numeroase state membre nu au respectat principiul parteneriatului. Nu aţi luat în considerare rapoartele partenerilor. De ce păstraţi tăcerea pe această temă?
Este clar în acest moment că avem nevoie de o nouă dimensiune pentru fondurile structurale. Acestea trebuie să se bazeze pe principii ecologice şi democratice, să utilizeze cunoştinţele locale şi să respecte principiul parteneriatului.
Pedro Guerreiro
Să spunem lucrurilor pe nume: tratatele prevăd că, în scopul promovării unei dezvoltări armonioase a întregii Comunităţi, aceasta îşi dezvoltă şi desfăşoară acţiunea care conduce la consolidarea coeziunii sale economice şi sociale prin fixarea ca obiectiv reducerea decalajelor dintre nivelurile de dezvoltare a diferitelor regiuni şi a rămânerii în urmă a regiunilor sau insulelor defavorizate, inclusiv a zonelor rurale.
Drept urmare, în această dezbatere privind viitorul politicii de coeziune, la care urmează a fi adăugată aşa-numita dimensiune a coeziunii teritoriale, trebuie subliniate următoarele principii esenţiale.
În primul rând, obiectivul primordial al politicii structurale trebuie să fie promovarea unei convergenţe reale, această politică acţionând ca un instrument de redistribuire în ceea ce priveşte costurile, inegalităţile şi asimetriile generate de piaţa internă, de Uniunea economică şi monetară şi de liberalizarea comerţului mondial, pentru acele ţări şi regiuni din Uniunea Europeană care sunt mai puţin dezvoltate din punct de vedere economic.
În al doilea rând, aşa-zisa competitivitate nu poate fi un substitut pentru convergenţă în acele state membre şi regiuni rămase în urmă în ceea ce priveşte dezvoltarea socio-economică. Prin urmare, politica de coeziune şi resursele financiare conexe nu trebuie subordonate concurenţei şi liberalizării susţinute în cadrul strategiei de la Lisabona.
În al treilea rând, aşa-numita coeziune teritorială trebuie să contribuie la coeziunea economică şi socială. Cu alte cuvinte, obiectivul central al acesteia trebuie să fie reducerea decalajelor dintre nivelurile de dezvoltare economică ale diferitelor regiuni şi a rămânerii în urmă a regiunilor defavorizate.
În al patrulea rând, noile obiective şi priorităţi trebuie să fie susţinute de noi resurse financiare comunitare. Cu alte cuvinte, aşa-numita coeziune teritorială nu trebuie să fie finanţată în detrimentul obiectivului de convergenţă.
În al cincilea rând, actualele resurse financiare comunitare pentru politica de coeziune sunt insuficiente pentru a satisface necesităţile unei convergenţe reale şi pentru a reduce decalajele regionale, nivelurile ridicate ale şomajului, diferenţele de venit şi sărăcia din Uniunea Europeană.
În al şaselea rând, este absolut esenţială mărirea bugetului comunitar în vederea promovării coeziunii economice şi sociale.
În al şaptelea rând, gestionarea şi amenajarea teritoriului sunt responsabilitatea fiecărui stat membru.
În ultimul rând, pe lângă alte aspecte importante pe care nu le-am subliniat în această intervenţie, dorim să reafirmăm faptul că este inacceptabil ca regiunile să fie afectate financiar de aşa-numitul efect statistic, motiv pentru care trebuie să se adopte măsuri pentru anularea acestui efect.
Peter Baco
- (SK) Discuţiile privind coordonarea politicii de coeziune şi măsurile de dezvoltare a zonelor rurale sunt pline de contradicţii. Principala cauză o reprezintă reducerea substanţială a bugetului pentru dezvoltarea rurală, ceea ce face imposibilă atingerea obiectivelor iniţiale ale politicii rurale. Acest lucru s-a întâmplat în timpul preşedinţiei britanice. Însă cel mai mare preţ al acestei decizii va fi plătit de zonele rurale din regiunile cele mai slab dezvoltate ale noilor state membre. Politica agricolă comună a devenit astfel, alături de discriminarea în ceea ce priveşte plăţile directe, un instrument pentru susţinerea a două ritmuri diferite de dezvoltare a zonelor rurale şi, indirect, a regiunilor.
De altfel, situaţia reală indică în mod clar cât este de absurd să credem că zonele rurale cu o agricultură în declin pot fi dezvoltate. Nu vom reuşi niciodată să revitalizăm regiunile rămase în urmă ale UE dacă nu vom reuşi să asiguram dezvoltarea zonelor rurale în limitele cadrului bugetar iniţial. Dezvoltarea rurală nu poate fi realizată prin decizii spontane, ad hoc, ci trebuie să se bazeze pe un plan pe termen lung. Cu toate acestea, nu avem un astfel de plan. Restabilirea bugetului pentru dezvoltare rurală devine astfel, de asemenea, o condiţie-cheie pentru întreaga politică de coeziune.
James Nicholson
Dnă preşedintă, în primul rând doresc să le mulţumesc raportorilor pentru toate aceste rapoarte excelente şi, în special, pentru raportul la care am fost raportor alternativ. Îi mulţumesc raportorului pentru cooperare şi efortul depus. Nu a fost raportul cel mai uşor de întocmit, dar am reuşit să ajungem la compromisuri convenabile privind aspectele cheie. Mă bucură faptul că această dezbatere are loc acum.
Dezvoltarea rurală este o chestiune foarte importantă şi trebuie să ne asigurăm că toate fondurile UE disponibile pentru dezvoltarea rurală sunt exploatate şi utilizate în modul cel mai eficient. În opinia mea, dezvoltarea rurală presupune sprijinirea comunităţilor agricole active, în special a tinerilor agricultori şi a agricultorilor care doresc să îşi diversifice activităţile. Proiectele adecvate de afaceri din zonele rurale ar trebui să se concentreze asupra îmbunătăţirii infrastructurii şi a sprijinirii întreprinderilor mici şi mijlocii.
Ideea centrală a acestui raport este că proiectele de dezvoltare rurală, fie că sunt finanţate de fondurile structurale sau de Fondul european de dezvoltare regională, nu trebuie să se suprapună sau, în cel mai rău caz, să rateze oportunităţi. Ceea ce reiese clar din acest raport este necesitatea unei mai bune coordonări între politica de dezvoltare regională şi FEDR.
Nu cred totuşi că pot susţine o situaţie în care fondurile sunt strânse prin modulare pentru a fi redistribuite prin intermediul autorităţii pentru dezvoltare regională. Dacă agricultorilor li se solicită să contribuie financiar la politica agricolă comună, atunci ei trebuie să se asigure că vărsămintele lor se întorc în comunităţile rurale. Cred că acest lucru trebuie să funcţioneze prin intermediul celui de-al doilea pilon al politicii agricole comune. Cu toate acestea, raportorul a reuşit să iniţieze o dezbatere pe această chestiune de primă importanţă. Sunt de acord cu dumnealui în privinţa principalelor puncte ale acestui raport, însă aceasta este o problemă asupra căreia va trebui să hotărască viitorul Parlament.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg   -
(PL) Dnă preşedintă, ultimele două aderări la Uniunea Europeană au dus la creşterea considerabilă a disproporţiilor regionale din cadrul Comunităţii. Rezultatul este un fenomen din ce în ce mai pronunţat de "segregare spaţială”, care duce la formarea unor enclave regionale izolate, îndeosebi în cazul zonelor situate departe de centrele de dezvoltare, aceste zone fiind, în principal, rurale.
Dezvoltarea economică durabilă şi ecologică şi reducerea decalajelor regionale constituie obiectivul major al politicii regionale europene. În octombrie 2006, Consiliul a adoptat orientările strategice comunitare în materie de coeziune, care să reprezinte o referinţă pentru statele membre în elaborarea propriilor cadre naţionale strategice de referinţă şi programe operaţionale pentru 2007-2013.
Priorităţile expuse în aceste documente fac Europa şi regiunile mai atractive din perspectiva investiţiilor şi a locurilor de muncă, sporesc nivelul cunoştinţelor şi al inovaţiei pentru creştere şi creează mai multe locuri de muncă de o calitate mai bună. Punerea în aplicare a acestor priorităţi în cadrul programelor operaţionale ar trebui să permită regiunilor să răspundă provocărilor globalizării, ale schimbărilor structurale, demografice şi climatice şi să stimuleze dezvoltarea armonioasă, durabilă, pe termen lung a regiunilor.
Trebuie să recunoaştem faptul că toate statele membre au depus deja eforturi pentru a include priorităţi conforme obiectivelor strategiei de la Lisabona în cadrul propriilor programe operaţionale. Cu toate aceste, absorbţia extrem de lentă a fondurilor corespunzătoare noii perioade de programare, pe care am observat-o în numeroase state membre, poate ameninţa utilizarea eficientă a acestora.
De aceea, este extrem de important, în special în ceea ce priveşte noile state membre, să se consolideze acţiuni pentru sporirea capacităţii de absorbţie a fondurilor disponibile, atât cu privire la modul de utilizare a acestor fonduri, cât şi prin schimbul de bune practici, campanii de informare, schimbul de tehnologii noi şi crearea de parteneriate de diferite tipuri, în aşa fel încât cerinţele programelor să fie transformate în programe reale, de calitate, destinate eliminării eficiente a întârzierilor de dezvoltare, care constituie o problemă deosebită în regiunile cele mai sărace ale UE.
Elspeth Attwooll
Dnă preşedintă, mă voi referi la raportul van Nistelrooij şi doresc să pun accentul pe trei idei.
În primul rând, coeziunea teritorială implică promovarea unei dezvoltări policentrice în cadrul Uniunii Europene. Aceasta înseamnă eliminarea decalajelor atât din cadrul regiunilor, cât şi dintre acestea. Prin urmare, este nevoie de o analiză spaţială îmbunătăţită şi de conceperea unor indicatori pe baza cărora să poată fi elaborate politici şi evaluat impactul acestora.
În al doilea rând, trebuie să existe o abordare integrată, evaluându-se în prealabil efectul pe care politicile sectoriale l-ar putea avea la nivel regional şi creându-se o mai bună sinergie între acestea. Cu siguranţă, o astfel de evaluare a impactului ar putea anticipa anumite probleme, precum cele ridicate de identificarea electronică a oilor în Scoţia.
În al treilea rând, o abordare integrată necesită o guvernanţă adecvată, pe mai multe niveluri, care să implice toţi factorii interesaţi în conceperea şi punerea în aplicare a strategiilor.
Afirmaţiile dnei comisar în aceste privinţe au fost binevenite şi sper că acest raport excelent se va bucura de un sprijin consistent.
Giovanni Robusti
- (IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, raportul Roszkowski subliniază decalajele dintre diferitele regiuni rurale şi cele dintre acestea şi zonele urbane în ceea ce priveşte gestionarea fondurilor structurale. Raportorul indică în mod just necesitatea restabilirii unei anumite coerenţe între FEDR şi FEADR, cu toate că ar fi trebuit poate să fie mai precis în ceea ce priveşte sensul termenului "coordonare deschisă”, care intră în conflict cu decalajele existente evidente şi cu domeniile de competenţă naţională.
Creşterea nivelului de coerenţă necesită transparenţă în ceea ce priveşte datele şi plăţile. Cunoaşterea modului în care resursele sunt distribuite reprezintă un instrument esenţial pentru evidenţierea şi corectarea distorsiunilor. Însă nu dispunem de un asemenea nivel de transparenţă. În practică, asistăm la derularea unor acţiuni cât se poate de diversificate în scopul ascunderii datelor, al refuzării accesului şi al disimulării informaţiilor, toate aceste acţiuni fiind întreprinse de organisme publice şi de propriile noastre guverne naţionale. Comisia susţine că nu are competenţe în acest domeniu, iar totul devine vag şi neclar. Noi afirmăm că ne confruntăm cu un zid al tăcerii.
Dacă nu rezolvăm această problemă, atunci vom fi detaşaţi într-o şi mai mare măsură de problemele reale pe care fondurile structurale ar trebui să le rezolve.
Gisela Kallenbach   -
(DE) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, sunt foarte bucuroasă că purtăm o dezbatere politică oportună pe baza unor rapoarte de iniţiativă care ne vor permite să utilizăm instrumentul solidarităţii într-o manieră mai precisă şi mai eficientă până cel târziu în 2014. De asemenea, după părerea mea, informarea cetăţenilor cu privire la valoarea adăugată europeană pe care o vor oferi aceste acţiuni este deosebit de importantă.
De aceea, este logic să respingem orice tentativă de renaţionalizare a politicii structurale. Avem nevoie mai mult ca niciodată de o politică comunitară standard care să poată răspunde provocărilor cu care ne confruntăm în prezent, precum globalizarea, schimbările climatice şi schimbările demografice. Să sperăm că cel târziu după efectuarea analizei necesare vom afla cu precizie dacă am avut succes sau dacă ne amăgim în ceea ce priveşte angajamentul bugetar pentru strategia de la Lisabona.
Am ajuns într-un moment de răscruce în care trebuie să decidem dacă dezvoltarea durabilă reală şi coeziunea teritorială sunt sau nu simbolurile politicii europene. Pentru a lua această decizie, avem nevoie de numeroşi parteneri, în special de oraşe. Din acest motiv, dorim, de asemenea, ca subvenţiile globale să ajungă direct la aceşti parteneri, nu numai pe hârtie, ci şi în practică. Oricât de mult preţuim subsidiaritatea, fondurile europene trebuie să fie alocate pe baza unor criterii obligatorii. Pe lângă importanţa dimensiunii urbane, acestea trebuie să includă o abordare integrată şi punerea în aplicare a obiectivelor noastre referitoare la climă. Am ajuns deja la un consens în această privinţă. Din păcate, nu la fel au stat lucrurile în cazul votului din cadrul Comisiei pentru dezvoltare regională.
Încă o remarcă: potrivit Planului de redresare economică al Comisiei, alocarea fondurilor structurale ar trebui simplificată şi accelerată. Nu îmi este încă foarte clar de ce a fost nevoie de o criză pentru ca acest lucru să se întâmple, dar este un semn bun. Dacă analiza cuprinzătoare a proiectelor care reflectă cele mai bune practici reprezintă într-adevăr un element al discuţiei politice, nu ar mai trebui să existe niciun obstacol în calea rolului de pionierat pe care Europa îl poate juca în elaborarea unei politici cu adevărat durabile.
Doresc să le mulţumesc tuturor raportorilor pentru efortul depus.
Georgios Toussas   -
(EL) Dnă preşedintă, mitul convergenţei şi al coeziunii dintre ţările şi regiunile Uniunii Europene este demolat chiar de realitate:
inegalităţile economice şi sociale sunt în continuă creştere;
convergenţele statistice artificiale, generate de aderarea noilor state membre, nu pot înşela lucrătorii, agricultorii, tinerii şi femeile, care asistă la scăderea continuă a nivelului lor de trai;
dezvoltarea regională în cadrul structurilor capitaliste nu poate înlătura conflictele de clasă din sistem;
dezvoltarea inegală este inerentă metodei capitaliste de producţie, întrucât stimulentul oricărui proces de dezvoltare îl reprezintă maximizarea capitalului;
strategiile naţionale de coeziune şi programele operaţionale din cadrele strategice naţionale de referinţă pentru 2007-2013, asemenea programelor precedente, au o orientare specifică de clasă; acestea sunt în concordanţă cu abordarea îndreptată împotriva contextului local a strategiei de la Lisabona şi sunt adaptate programelor naţionale de reformă; cu alte cuvinte, acestea promovează restructurări capitaliste şi contracte de muncă mai flexibile.
Astfel, Uniunea Europeană şi guvernele burgheze slujesc nevoile de capital, atât pe perioada crizei capitaliste, prin transferarea întregii poveri asupra clasei muncitoare, asupra muncitorilor, cât şi cu obiectivul clar de a face permanente aceste măsuri antimuncitoreşti, pentru a proteja şi spori profiturile monopolurilor şi pe viitor.
Noul factor relevant care a fost inclus în domeniul de aplicare a politicii de coeziune este conceptul de coeziune teritorială şi, mai important, cartea verde aferentă. Caracterul reacţionar al orientărilor din propunerea Comisiei depăşeşte cadrul poziţiilor şi competenţelor Uniunii Europene prevăzute de Tratatul de la Lisabona, aşa cum se numeşte acum Constituţia europeană, iar aceasta reprezintă o insultă la adresa popoarelor statelor membre.
Cartea verde privind coeziunea teritorială stabileşte ca domenii urgente de aplicare asaltul monopolurilor asupra sănătăţii, educaţiei, energiei şi a altor servicii, elementul fundamental fiind, mai presus de toate, accesul la reţelele de transport.
Partidul Comunist Grec se opune categoric şi respinge în întregime cadrul reacţionar al propunerii Comisiei privind coeziunea teritorială.
Kathy Sinnott
Dnă preşedintă, politica de coeziune, în toate formele sale, este menită a fi forţa motrice a egalităţii şi până în prezent s-a bucurat de numeroase succese. Însă politica de coeziune ar trebui examinată din perspectiva unei evaluări pe termen lung a efectului său general. În cadrul unei astfel de evaluări, întrebarea este simplă: au comunităţile şi membrii acestora un nivel de trai mai bun datorită politicilor de coeziune ale UE şi fondurilor structurale care le susţin? Aruncând o privire onestă asupra rapoartelor, răspunsul imediat ar fi probabil "da”, dar, pe termen lung, acesta este mult prea des "nu”.
Ni se spune că agricultorii din Irlanda au avut succes - iar acest lucru este adevărat. Atunci de ce, pe termen lung, au rămas atât de puţini agricultori şi există un număr atât de mare de şomeri şi de persoane încadrate parţial în zonele rurale irlandeze? Să fie oare din cauză că fondurile structurale şi politica de coeziune nu au corespuns politicii agricole comune? Sau din cauză că acestea nu au putut diminua efectele politicii comune din domeniul pescuitului, care, de-a lungul a trei decenii şi jumătate, a decimat comunităţile de pe coastele Irlandei şi stocurile de peşte din apele irlandeze? Şi de ce, deşi are parte de drumuri şi infrastructură mai bune - graţie fondurilor UE - oraşul Limerick, din sud-vestul Irlandei, devine un dezastru din punctul de vedere al ocupării forţei de muncă? Se datorează oare acest lucru faptului că politica de coeziune nu poate avea nicio reacţie în faţa politicii privind concurenţa, care permite unui nou stat membru să atragă Dell, o companie-cheie în regiune, care primeşte ajutoare de la stat în valoare de 54 milioane EUR?-
Politica de coeziune vizează egalitatea, însă directivele privind privatizarea, precum directiva poştală, au avut ca efect o eliminare şi mai accentuată a serviciilor în zonele slab deservite. Este posibil ca problema politicii noastre de coeziune să fie tocmai lipsa de coeziune dintre aceasta şi alte politici UE, cum ar fi cele privind concurenţa, liberalizarea pieţei etc.
Secretul este că nu politicile dau naştere coeziunii: aceasta este generată de principii unificatoare de bază care ar trebui să fie prezente în fiecare politică - principii privind respectul persoanei, subsidiaritatea reală, întâietatea celor vulnerabili, respectul pentru viaţă, gestionarea creaţiei, importanţa familiei, demnitatea muncii, solidaritatea şi punerea unui accent deosebit asupra binelui comun. Până în momentul în care toate politicile UE nu vor fi ghidate de aceste principii, programele vor fi în continuare contradictorii.
(Preşedinta a întrerupt-o pe vorbitoare)
Carl Lang
(FR) Dnă preşedintă, între 2007 şi 2013, politica de coeziune va constitui principalul element către care se vor îndrepta cheltuielile Europei de la Bruxelles, însă, departe de a fi în beneficiul regiunilor franceze, această situaţie, de fapt, le penalizează. Creşterea cheltuielilor regionale este realizată, de fapt, în detrimentul politicii agricole comune şi deci în detrimentul Franţei. Se poate observa că partea alocată regiunilor franceze scade încontinuu. Cea mai mare parte a fondurilor structurale în valoare de 347 miliarde EUR urmează să fie acordată Europei de est, distrusă de cei peste 40 de ani de comunism.
Bruxelles a retras, deja din anul 2000, fondurile structurale acordate cantoanelor regiunii franceze Hainaut în cadrul fostului Obiectiv I. În prezent, Franţa, care are o contribuţie de 16% la bugetul european, oferă din ce în ce mai mult, dar primeşte din ce în ce mai puţin.
În plus, acest ajutor regional nu i-a protejat pe cei afectaţi de criza economică mondială, deoarece el face parte din filozofia ultraliberală a strategiei de la Lisabona. Acum, mai mult ca niciodată, trebuie să clădim o nouă Europă care să asigure în sfârşit protecţia regiunilor şi naţiunilor noastre prin intermediul unei politici active de redobândire a controlului asupra pieţei noastre interne.
Markus Pieper
(DE) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, mă bucur că am ocazia de a face o analiză mai detaliată a raportului Roszkowski.
Ambele domenii de politică tratate în raport - fondurile structurale şi sprijinul pentru zonele rurale - par a avea o evoluţie bună. Cu toate acestea, am impresia că, în unele cazuri, ambele politici au obiective identice. În domeniile demografiei, energiei şi telecomunicaţiilor, există proiecte finanţate atât de fondurile structurale, cât şi de politica de dezvoltare rurală, care vizează aceleaşi scopuri, dar se află sub responsabilitatea unor ministere diferite. Avem numeroase proiecte europene, dar avem oare şi proiecte care oferă o valoare adăugată europeană? Am impresia că uneori nu reuşim să vedem imaginea de ansamblu.
Dacă ar fi să unim proiecte care aparţin diferitelor departamente, am putea face mult mai multe lucruri pentru zonele rurale, cum ar fi infrastructuri energetice descentralizate, reţea de cabluri de bandă largă pe o suprafaţă mult mai mare şi infrastructuri de apă transfrontaliere. Avem nevoie de mai multe proiecte care să fie sprijinite simultan de mai multe ministere. Dacă se va întâmpla acest lucru, nu vom mai lucra la scară mică, ci, în schimb, vom putea aduce îmbunătăţiri permanente în regiuni, cu ajutorul fondurilor europene. Trebuie să facem obligatorii cerinţele europene privind cooperarea dintre departamente. Poate că ar trebui să avem în vedere chiar stabilirea unei sume minime pentru proiecte.
Încă un comentariu în legătură cu finanţarea: după părerea mea, modularea nu este un cuvânt frumos. Aceasta elimină plăţile compensatorii care au fost promise agricultorilor, fără a oferi o finanţare sigură programelor de dezvoltare rurală. Din acest motiv, politica agricolă trebuie să fie pe viitor o politică pentru agricultori, cu angajamente financiare clare şi fără transferuri de fonduri în alte părţi. În acelaşi mod, politica regională trebuie să fie o politică pentru regiuni, punând un accent deosebit asupra regiunilor rurale şi a necesităţilor acestora. Aceasta va da naştere unor iniţiative europene autentice care vor îmbunătăţi situaţia regiunilor noastre pe termen lung.
Evgeni Kirilov
(BG) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, în cadrul dezbaterii de astăzi se pare că există din nou un consens general în legătură cu faptul că politica de coeziune este necesară şi utilă.
Aceia dintre noi care o susţin doresc ca aceasta să continue să evolueze şi să dea rezultate pozitive. De aceea, consider că este important să respectăm o cerinţă fundamentală: politica de coeziune trebuie să fie accesibilă celor cărora le este destinată şi care au nevoie de ea, adică regiunilor şi teritoriilor rămase în urmă şi care întâmpină dificultăţi în dezvoltarea socio-economică.
Raportul dnei Krehl enumeră mai multe obstacole pe care le întâmpină potenţialii utilizatori ai ajutorului oferit de fondurile structurale. Aceste obstacole, generate de dificultăţile birocratice şi de procedurile complexe şi vagi, duc la apariţia greşelilor. Acest lucru descurajează beneficiarii şi alimentează criticile organismelor de control.
Pentru a putea răspunde acestei duble provocări, trebuie, pe de o parte, să colaborăm cu toate instituţiile şi statele membre şi, pe de altă parte, doresc să lansez îndemnul de a utiliza experienţa dobândită şi de a ne îndrepta mai mult atenţia către rezultatele pozitive atunci când căutăm idei pentru depăşirea obstacolelor.
În această privinţă, propunerile pe care le facem în raportul dnei Krehl privind cele mai bune practici oferă o bază solidă pentru măsurile şi acţiunile ulterioare, destinate simplificării regulilor şi îmbunătăţirii comunicării şi schimbului de informaţii în momentul utilizării fondurilor structurale. Comisia Europeană şi organele de conducere sunt din nou solicitate să joace un rol-cheie, însă, evident, acestea trebuie să ştie că beneficiază de sprijinul Parlamentului European.
Dl van Nistelrooij a subliniat că politica de coeziune este o expresie a solidarităţii. Rămâne ca noi să depunem eforturi intense pentru a ne asigura că cetăţenii noştri pot simţi în mod concret că beneficiază de rezultatele acestei solidarităţi. Scopul suprem al politicii de coeziune trebuie să fie acela de a oferi şanse egale tuturor cetăţenilor europeni, indiferent de zona în care locuiesc.
Jean Marie Beaupuy
(FR) Dnă preşedintă, dnă Hübner, de-a lungul ultimilor 30 de ani am fost martorii beneficiilor diferitelor politici de coeziune pe care le-am întreprins. Trebuie să punem accentul pe aceste beneficii în timpul alegerilor care urmează, întrucât ele prezintă un interes deosebit atât pentru cetăţenii al căror nivel de trai a crescut de trei ori în unele cazuri, cât şi pentru regiunile care, după ce au avut datorii, înregistrează acum reale progrese. Aşadar, beneficiile nu pot fi negate.
Mai mult, politica de coeziune ocupă în prezent primul loc în cadrul bugetului european. Chestiunea care a fost ridicată în această dimineaţă prin intermediul celor şase rapoarte, ceea ce dorim să realizăm noi ca deputaţi europeni, este sporirea eficacităţii acestor fonduri şi regulamente pe care le punem la dispoziţia concetăţenilor noştri.
Dnă Hübner, Comisia deţine cheia eficacităţii acestor dispoziţii şi bugete. În ce fel? În primul rând, dacă îmi permiteţi, dnă comisar, pentru că vă cunoaştem şi ştim că ne veţi asculta şi că vă veţi asigura că solicitările adresate în aceste şase rapoarte vor fi luate în considerare de Comisie şi ţin să profit de această ocazie pentru a-i felicita pe cei şase autori.
Dnă Hübner, aceste rapoarte oferă soluţii extrem de detaliate, fie că este vorba de mediul urban, de zonele rurale, de bunele practici sau de viitoarea politică de coeziune; după cum ştiţi, ele conţin exemple foarte concrete care vor uşura sarcina Comisiei.
Aşteptăm, aşadar, propunerile Comisiei privind soluţii concrete, de nivel european, însă aceasta reprezintă doar jumătate din munca necesară pentru a obţine eficacitatea. De aceea, dnă comisar, vă solicităm să exercitaţi o influenţă cât mai mare la nivel guvernamental, regional sau al autorităţilor locale, întrucât aceste organisme sunt cele care vor pune în practică dispoziţiile, bugetele şi regulamentele noastre, iar dacă ele nu vor fi eficiente, nu vom fi nici noi.
Contăm pe dumneavoastră, dnă Hübner, atât la nivel european, cât şi la nivel naţional, pentru a transforma într-un succes cele şase rapoarte pe care vi le prezentăm.
Andrzej Tomasz Zapałowski   -
(PL) Dnă preşedintă, o contrapondere importantă la tendinţa crescândă din prezent către un protecţionism naţional în Europa o reprezintă o coeziune şi o politică de dezvoltare rurală raţionale. Actualul sistem de sprijin acordat de diverse fonduri de dezvoltare rurală nu a făcut decât să fixeze, şi nu să egalizeze, nivelurile de dezvoltare din diferitele regiuni ale Uniunii Europene.
Rezultatul este o discrepanţă uriaşă în ceea ce priveşte subvenţiile pentru agricultură între noile şi vechile state membre, iar aceste diferenţe vor persista şi după 2013. Costurile de producţie sunt similare pentru toţi agricultorii, iar serviciile agricole din noile state membre sunt în creştere şi se apropie rapid de nivelurile preţurilor din vechile state membre. Prin urmare, ce şanse au zonele rurale de a-şi egaliza nivelurile de dezvoltare în următoarele decenii?
Numai prin intermediul unui sprijin stabil şi pe termen lung pentru comunităţile locale din zonele mai sărace, care să fie însoţit de o eficientizare maximă a procedurilor, va fi posibilă eliminarea decalajelor şi crearea unei concurenţe reale în cadrul Uniunii Europene pe parcursul următorului deceniu.
Jim Allister
Dnă preşedintă, doresc să vorbesc despre finanţările pentru zonele urbane şi oraşe. Dnă comisar, aţi vizitat de mai multe ori oraşul Belfast. Aţi observat, sper, aşa cum am observat şi eu, beneficiile clare ale Programului urban, în special în nordul Belfastului. Prin urmare, regret încheierea acestui program, mai ales că nu a fost înlocuit cu nimic comparabil. Transferarea accentului pe parteneriatele public-privat reprezintă un substitut modest, iar accesul la programul JESSICA nu contribuie cu mult la atenuarea şocului, cel puţin până acum. În realitate, s-a renunţat la Programul urban fără a avea un substitut real pentru acesta.
În actualul climat economic, posibilitatea ca JESSICA să producă efectul de pârghie anticipat scade, lăsând un gol în numeroase oraşe unde redezvoltarea urbană şi investiţiile sunt încă necesare. Distanţa dintre promisiunile frumos formulate în strategiile guvernamentale şi aplicarea acestora pe teren creşte cu fiecare nouă constrângere fiscală. Astfel, absenţa fondurilor specifice pentru finanţarea zonelor urbane în cadrul programului 2007-2015 este din ce în ce mai resimţită.
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
Jan Olbrycht   -
(PL) Dnă preşedintă, este necesar să subliniem faptul că motivul pentru care această dezbatere a căpătat actuala formă şi faptul că discutăm mai multe rapoarte în acelaşi timp nu constituie o întâmplare. Aceasta se datorează faptului că nici temele, nici chestiunile individuale nu pot fi separate dacă dorim să purtăm o dezbatere serioasă despre politica europeană pentru următorii ani. Mai mult, dacă avem în vedere actuala dezbatere pe tema pachetului de redresare, deciziile pe care trebuie să le luăm acum vor influenţa cu siguranţă în mod semnificativ politica de coeziune de după 2013.
De aceea, dacă vrem să discutăm despre toate rapoartele, şi nu să ne adâncim în detalii, este important ca politica de coeziune să devină atât o oportunitate, cât şi o bază pentru progrese autentice în direcţia integrării diferitelor tipuri de politici europene, a complementarităţii acestor politici, a lansării unei abordări integrate. Nu în mod întâmplător, Comisia Europeană propune soluţii contemporane, capabile să schimbe politica europeană în ansamblu.
Discuţia privind coeziunea teritorială este în mod fundamental o dezbatere despre acţiunile integrate. Este o dezbatere despre renunţarea la abordarea sectorială a politicii europene. Aceasta este, de asemenea, o direcţie care sugerează că întregul teritoriu al Uniunii Europene ar trebui tratat ca un întreg, în loc să fie împărţit în zone mai bogate şi mai sărace, ceea ce înseamnă că ne aşteaptă decizii importante privind politica de coeziune. Vreau să vă mulţumesc pentru că aţi făcut ca aceasta să fie cu adevărat o dezbatere comună.
Mia De Vits
(NL) Dnă preşedintă, doresc să îl felicit din toată inima pe dl Becsey şi să îi mulţumesc totodată pentru colaborarea serioasă pe care am avut-o la raportul privind microcreditele. Nu este nevoie să subliniem importanţa acestui raport, mai ales în împrejurările actuale. Aş dori, de asemenea, să fac o legătură între acest raport şi criza pe care o traversăm în prezent. Constatăm faptul că statele membre încearcă să iasă din prăpastia crizei economice utilizând o gamă largă de măsuri şi că acestea sunt adesea preocupate de ele însele şi de relansarea propriilor pieţe.
Totuşi, soluţia nu este "fiecare pentru el”, ci o abordare mai europeană a problemelor. În Statele Unite, preşedintele Obama a recurs la investiţii guvernamentale masive, iar eu cred că aceasta este calea de urmat. Aici, în Europa, avem 27 de planuri de redresare şi, cu toate că sunt coordonate între ele, fiecare dintre acestea este finanţat de statul membru respectiv. Planurile de redresare sunt o necesitate, însă ele reprezintă un pas limitat în direcţia cea bună.
În această ordine de idei, rapoartele privind microcreditele şi un alt raport care figurează pe agendă pentru săptămânile viitoare, şi anume cel privind fondul de ajustare la globalizare, reprezintă evoluţii cât se poate de concrete pentru cetăţeni, mai ales acum când ne confruntăm cu un şomaj în creştere, iar băncile sunt mult mai reticente în acordarea creditelor. De aceea, am foarte puţine de spus cu privire la raportul dlui Becsey. Mai presus de toate, aş dori să accentuez încă o dată ceea ce considerăm a fi aspectele cele mai importante. Observăm că aceste aspecte sunt repetate în acest raport, pe baza căruia textul Comisiei a fost îmbunătăţit în diverse domenii.
Primul dintre aceste domenii este finanţarea publică UE de lungă durată. Aceasta este importantă, întrucât în prezent avem prea multe iniţiative concomitente în desfăşurare. Bugetul UE trebuie să includă fonduri pentru aceste microcredite.
Al doilea aspect se referă la nevoia de a clarifica faptul că aceste microcredite sunt în mod categoric destinate şomerilor pe termen lung, persoanelor care fac parte din grupurile defavorizate şi tuturor celor care nu pot obţine un credit prin metodele clasice. Aceste microcredite sunt în primul rând alocate la nivel local. Din acest motiv, este foarte important să se pună în aplicare o politică de activare la nivel local. De aceea, insistăm ca persoanele care primesc ajutor social să nu îşi piardă drepturile băneşti o dată cu primirea microcreditului.
Zdzisław Zbigniew Podkański   -
(PL) Dnă preşedintă, crearea unui Fond agricol european pentru dezvoltarea zonelor rurale este foarte importantă din perspectiva politicii structurale. Însă, pentru a exploata în mod corespunzător oportunităţile existente, trebuie să concepem o strategie transparentă, de dezvoltare pe termen lung, pentru zonele şi regiunile rurale şi să creăm un sistem care să permită coordonarea permanentă a activităţilor la nivel naţional.
Ştim cu toţii foarte bine că dezbaterea privind politica de coeziune ascunde o varietate de opinii privind modul de utilizare a fondurilor pentru subvenţiile agricole şi dezvoltarea rurală. De asemenea, există temerea că, în urma realocării, unele dintre aceste fonduri vor fi utilizate pentru dezvoltarea zonelor urbane şi a regiunilor celor mai dinamice în detrimentul zonelor care au fost de-a lungul istoriei fie mai puţin dezvoltate, fie administrate în mod mai puţin activ. Nu putem fi de acord cu astfel de soluţii şi rezultate.
Ambroise Guellec
(FR) Dnă preşedintă, asemenea colegilor mei, doresc să îmi exprim satisfacţia cu privire la dezbaterea de astăzi şi aş dori să îmi axez discursul pe coeziunea teritorială. Aş spune că nu este niciodată prea târziu să facem ceea ce trebuie, dar s-a pierdut totuşi foarte mult timp înainte de a transforma coeziunea teritorială într-un obiectiv politic cheie al Uniunii Europene. Au existat desigur probleme instituţionale, care sper că vor fi înlăturate în curând, dar am avut parte, de asemenea, dacă îmi permiteţi, dnă Hübner, de o prudenţă excesivă a Comisiei în acest domeniu. Trebuie să remarcăm totuşi că, de-a lungul acestei legislaturi, din 2004-2005, Parlamentul a încercat în permanenţă să dea avânt dezbaterii, deoarece credem că principiul egalităţii de tratament pentru toţi cetăţenii UE, indiferent de regiunea în care locuiesc, este extrem de important şi considerăm că este vital să mergem înainte împreună.
Cartea verde este, în sfârşit, gata şi ne bucură acest lucru. Cred că îi lipseşte un pic o doză mai mare de ambiţie: am fi dorit din partea Comisiei formularea unei definiţii şi a unor obiective clare, în locul remarcilor foarte deschise pe această temă. Înregistrăm totuşi progrese, cu toate că eu cred că vom fi din nou stingheriţi într-o anumită măsură de legătura exagerată care s-a făcut cu strategia de la Lisabona în timpul punerii în aplicare a precedentei generaţii de fonduri structurale.
În prezent, au loc consultări, iar eu sper că se va ajunge la concluzia că trebuie să sporim resursele, să ne perfecţionăm instrumentele - aceste planuri sunt pentru perioada de după 2013: avem timp deocamdată, dar timpul va trece repede - să consolidăm mijloacele financiare, să creştem gradul de cooperare la diferitele niveluri, să avem o viziune integrată asupra dezvoltării, în special cu privire la această chestiune a politicilor sectoriale pe care o dezbatem, şi să coordonăm politica agricolă comună şi dezvoltarea regională şi aşa mai departe. Avem nevoie cât mai repede de cartea albă, dnă comisar.
În încheiere, aş dori să subliniez urgenţa promovării coeziunii teritoriale în toate regiunile Europei, întrucât egalitatea spaţială este esenţială pentru a pune capăt crizei şi a determina relansarea economică şi, mai presus de toate, pentru a îi încuraja pe concetăţenii noştri să participe la proiectele europene.
Pierre Pribetich
(FR) Dnă preşedintă, "când cuvintele şi acţiunile merg mână în mână, ele creează o frumoasă armonie”. Când a făcut această afirmaţie, Montaigne se gândea fără îndoială la cuvintele şi acţiunile politicienilor.
Aici, în contextul politicii de coeziune, trebuie să căutăm această armonie. Au fost propuse teme de reflecţie şi angajamente de respectat, care sunt inspirate de dorinţa noastră de europeni de a privi oraşul european ca pe un element-cheie al dezvoltării societăţilor noastre: scăderea generală a populaţiei, lipsa de locuri de muncă, poluarea din mediul urban, mobilitatea redusă din interiorul oraşelor, locuinţele neadaptate la dezvoltarea durabilă. Toate acestea sunt provocări majore pe care trebuie să le înfruntăm pentru a face oraşele europene atractive, competitive şi a le transforma în locuri în care este agreabil de locuit. Pentru a atenua problemele, cuvintele noastre trebuie, aşadar, să fie în armonie cu acţiunile noastre. Aceasta este esenţa dimensiunii urbane a politicii de coeziune: coordonarea performanţelor şi a creditului, armonizarea acestora şi eficientizarea lor pentru noua perioadă de programare.
În concluzie, două angajamente se impun: necesitatea de a oferi resurse financiare substanţiale şi clar identificate pentru a îndeplini obiectivele de la Leipzig şi, în ultimul rând, necesitatea existenţei unei cooperări reciproce între oraşele noastre pentru a face faţă concurenţei mondiale folosind bogăţia şi diversitatea soluţiilor din cadrul spaţiului european.
Rolf Berend
(DE) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, raportul dlui van Nistelrooij privind cartea verde şi viitoarea formă a politicii de coeziune este cu siguranţă unul dintre cele mai importante rapoarte elaborate de Comisia pentru dezvoltare regională în ultimii ani.
Suntem de acord cu principiul fundamental al cărţii verzi, care stabileşte că scopul coeziunii teritoriale este de a asigura dezvoltarea policentrică a UE în ansamblu, dezvoltarea durabilă a teritoriilor, cu diferitele lor trăsături şi caracteristici şi, în acelaşi timp, conservarea diversităţii acestora. În următoarea perioadă de programare, trebuie să se stabilească un sistem mai cuprinzător care să ofere asistenţă în etape regiunilor în tranziţie care depăşesc pragul de 75% din produsul intern brut, astfel încât aceste regiuni să aibă un statut clar şi să se dezvolte în condiţii sporite de siguranţă.
Raportul dnei Krehl privind obstacolele întâlnite în utilizarea fondurilor structurale face o enumerare corectă a principalelor probleme cu care se confruntă candidaţii la solicitarea fondurilor structurale, cum ar fi birocraţia excesivă, numărul prea mare de regulamente complexe sau administraţia centrală greoaie din statele membre. Numeroase recomandări sunt adresate Comisiei în ceea ce priveşte măsurile eficiente care trebuie luate pentru a înlătura aceste obstacole. Vreau să disting două dintre aceste măsuri şi să le accentuez.
În primul rând, în prezent, coordonatorii de proiecte trebuie să păstreze documentele corespunzătoare proiectelor pe o perioadă de 10 ani, pentru a le putea prezenta în cazul unui control efectuat de Comisie. Această regulă impune o povară birocratică excesivă, în special asupra proiectelor mici. Reducerea acestei perioade la trei ani este o măsură oportună.
În al doilea rând, criteriile de evaluare utilizate de Comisie pentru proiectele inovatoare dau naştere unor probleme serioase. Proiectele inovatoare nu ar trebui să fie evaluate conform aceloraşi criterii precum celelalte proiecte. Este esenţial ca în acest caz să se utilizeze un proces diferit.
Miloš Koterec
- (SK) Politica de dezvoltare regională are o contribuţie clară la bunăstarea generală a cetăţenilor UE. Este deja o politică socială în principiu şi, ca atare, noi cei din Grupul Socialist din Parlamentul European o susţinem pe deplin şi o dezvoltăm în mod susţinut. Am fost întrebat recent de nişte persoane care participau la o întrunire publică de ce ar trebui să-şi dea silinţa de a alege reprezentanţi în Parlamentul European. După ce am discutat despre în ce măsură şi în ce domenii contribuie UE la diferitele regiuni europene, oferind exemple concrete care au afectat milioane de oameni, politica de coeziune a devenit pentru mine un argument important în favoarea participării la vot.
În afară de acest lucru, am menţionat şi rolul important pe care Parlamentul European îl joacă în procesul de aprobare atât a politicii de coeziune, cât şi a resurselor bugetare, şi că acest rol va creşte enorm dacă Tratatul de la Lisabona va intra în vigoare. Am subliniat faptul că, pe baza acestui tratat, politica regională va avea, de asemenea, un efect direct mult mai puternic asupra cetăţenilor şi că autorităţile locale şi toţi potenţialii beneficiari vor avea un rol mai important de jucat în ceea ce priveşte gestionarea politicilor regionale, sprijinirea sinergiilor acestora şi consolidarea dezvoltării coeziunii teritoriale, inclusiv în zonele rurale. În plus, am menţionat faptul că politica de dezvoltare regională este unul dintre cele mai simple şi mai flexibile instrumente comunitare pentru rezolvarea crizelor precum cea pe care o traversăm în prezent. De exemplu, politica regională ajută la rezolvarea problemelor legate de şomaj, investiţii, precum şi a dificultăţilor de ordin social. Dacă este pusă în aplicare în mod profesionist şi transparent, politica regională demonstrează cu uşurinţă faptul că este un pilon puternic al UE. În viitor, va trebui să dezvoltăm mult acest pilon şi să îi sporim eficienţa, întrucât acesta constituie o legătură importantă între cetăţenii europeni şi instituţiile europene.
Mariela Velichkova Baeva
(BG) Care sunt principalele obiective ale iniţiativei privind microcreditele? Stimularea dezvoltării acestui instrument şi crearea unui mediu instituţional şi de afaceri pozitiv, sprijinirea instituţiilor financiare nebancare în sporirea capacităţii, realizarea creşterii şi a dezvoltării durabile, precum şi asigurarea încrederii pieţei de capital privat.
Raportul dlui Becsey se axează pe oportunităţile oferite de microcredite în ceea ce priveşte integrarea grupurilor defavorizate pe piaţa muncii. Prin coordonarea diverselor măsuri şi iniţiative în acest context, Comisia Europeană ar trebui să propună un cadru general european cu parametri specifici, inclusiv pentru instituţiile financiare nebancare de microcreditare.
Încurajarea spiritului antreprenorial duce la creşterea competitivităţii şi a nivelului economiei bazate pe cunoaştere, în concordanţă cu strategia revizuită de la Lisabona.
Margie Sudre
(FR) Dnă preşedintă, dnă Hübner, regret că, până în prezent, Consiliul şi Comisia nu au întreprins definirea clară a coeziunii teritoriale. Preşedinţia franceză a avut o tentativă în acest sens, pe care o salut. Parlamentul nostru continuă să insiste asupra faptului că acest obiectiv ar trebui să se aplice de la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona şi că ar trebui descris cât mai rapid posibil.
Pe baza excelentului raport al dlui van Nistelrooij, sper ca coeziunea teritorială să devină temeiul juridic care să garanteze dezvoltarea armonioasă a tuturor regiunilor Uniunii şi care să permită reţinerea celor mai bune caracteristici ale fiecărei regiuni europene. Este esenţial să îmbunătăţim coordonarea politicilor comunitare, pentru a maximiza impactul acestora la nivel local.
Coeziunea teritorială nu este menită să se concentreze exclusiv asupra regiunilor care suferă de dezavantaje permanente. Totuşi, aceasta trebuie să urmeze dezvoltarea policentrică a Uniunii Europene în ansamblul său, luând în considerare caracteristicile fiecărei regiuni şi păstrând, în acelaşi timp, diversitatea acestora. Consider că acest nou concept este relevant pentru luarea în considerare a regiunilor ultraperiferice, în vederea garantării dezvoltării durabile şi echilibrate a acestora.
În acest sens, mulţumesc raportorului pentru că a inclus în amendamentele de compromis solicitările privind provocările specifice cu care se confruntă regiunile ultraperiferice din punctul de vedere al accesibilităţii şi competitivităţii, care sunt aspecte vitale ale coeziunii teritoriale.
Citind recenta comunicare a Comisiei, intitulată "Regiunile ultraperiferice: un atu pentru Europa”, am constatat că Comisia doreşte să aplice regiunilor ultraperiferice toate recomandările privind îmbunătăţirea guvernanţei în politica de coeziune, transformându-le astfel într-un exemplu pionier al punerii în aplicare a coeziunii teritoriale.
Sper ca consultarea de peste mări, sau -États généraux de l'OutreMer, care va fi lansată în curând în Franţa, va face acelaşi lucru şi va integra, în mare măsură, impactul teritorial major al politicilor europene pentru regiunile ultraperiferice, a căror valoare adăugată este incontestabilă şi nedisputată.
În încheiere, aş dori, desigur, să mulţumesc tuturor raportorilor noştri.
Gábor Harangozó   -
(HU) Dacă dorim să răspundem provocărilor cu care se confruntă Uniunea Europeană, trebuie să facem tot posibilul pentru a elimina, definitiv, diferenţele dintre economiile şi nivelurile de trai din anumite regiuni. În această privinţă, politica noastră de coeziune trebuie să se concentreze, în viitor, asupra obiectivului său iniţial, şi anume realizarea de schimbări structurale în regiuni care se confruntă cu probleme economice şi sociale.
Pentru a fi mai eficienţi în viitor, trebuie să ne concentrăm asupra unităţilor teritoriale care sunt adecvate pentru provocările respective. Trebuie să restructurăm formele de colaborare economică, acesta fiind un proces în care macroregiunile pot avea un rol semnificativ.
În acelaşi timp, trebuie să înfruntăm şi problema sărăciei care este concentrată în anumite zone. Dacă dorim să favorizăm o adevărată schimbare, trebuie să ne concentrăm asupra nivelului la care se prezintă problema; cu alte cuvinte, este nevoie de măsuri specifice, complexe, destinate şi nivelului inferior celui al regiunilor. Nu este suficient să finanţăm proiecte, avem nevoie de o abordare integrată, care să implice toate fondurile, oferind asistenţă reală celor mai vulnerabili cetăţeni ai Uniunii Europene.
Rumiana Jeleva
(BG) Doamnelor şi domnilor, politica de coeziune este una dintre componentele fundamentale ale Uniunii Europene. Aceasta reflectă, de decenii, dorinţa generală a cetăţenilor europeni de a avea un viitor mai bun, cu o mai bună calitate a vieţii şi a condiţiilor de muncă.
Rezultatele politicii de coeziune arată că este una dintre cele mai de succes politici europene. În prezent, statele membre care, în trecut, erau mult mai puţin dezvoltate faţă de media din UE se află acum printre cele mai dezvoltate din lume. Aceste principii ajută la demonstrarea eficacităţii politicii de coeziune şi la motivarea noilor state care au aderat la UE, precum, de exemplu, ţara mea, Bulgaria.
Noi, bulgarii, am aşteptat mult timp să devenim membri cu drepturi depline ai Uniunii Europene şi ne punem, în mod întemeiat, speranţele în oportunităţile oferite de fondurile structurale şi de coeziune. Cred că vorbesc în numele tuturor atunci când mulţumesc dnei comisar Hübner pentru eforturile sale susţinute în domeniul dezvoltării regionale şi pentru sprijinul său decisiv pentru politica de coeziune.
Cele cinci rapoarte ale Comisiei pentru dezvoltare regională subliniază angajamentul pe termen lung şi din partea Parlamentului European, în privinţa unei politici de coeziune eficiente şi puternice. Doamnelor şi domnilor, în afara faptului că ne confruntăm cu criza financiară, trebuie să ne preocupăm, în prezent, şi de problemele cauzate de schimbările climatice, schimbările demografice, eficienţa energetică, urbanizarea excesivă, migraţia şi alte aspecte.
Toate aceste aspecte necesită un răspuns puternic, consolidat, din partea Uniunii Europene. Din acest motiv, politica de coeziune trebuie folosită ca o forţă motrice pentru schimbările pe care trebuie să le facem. O astfel de provocare cu care se confruntă UE este, de exemplu, reducerea dependenţei externe în materie de petrol şi gaz.
Doamnelor şi domnilor, politica de coeziune şi fondurile structurale au fost, întotdeauna, mai mult decât un simplu gest de solidaritate europeană. Acestea fac parte, în mod real, dintr-un sistem reciproc benefic, care poate fi folosit pentru a crea noi pieţe şi noi relaţii comerciale. Voi încheia prin a spune că fiecare cetăţean are dreptul de a beneficia de politica de coeziune. Aceasta se aplică, în mod evident, şi cetăţenilor din ţara mea, care merită o calitate mai bună a condiţiilor de viaţă şi de muncă.
Jamila Madeira
(PT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, aş dori, în primul rând, să mulţumesc tuturor pentru munca depusă.
Cele trei concepte-cheie definite în Cartea verde - concentrare, conectare şi cooperare - pot oferi soluţii la anumite obstacole din calea dezvoltării armonioase a Comunităţii, în special în ceea ce priveşte efectele negative asociate concentrării activităţii economice, inegalităţile legate de accesul la pieţe şi servicii, cauzate de distanţă, şi diviziunile care sunt impuse nu numai de graniţele dintre statele membre - în special cele mai puţin favorizate - ci şi dintre regiuni.
Prin urmare, trebuie să îmbunătăţim sinergiile dintre aceste politici, folosind metode de evaluare eficientă a impactului teritorial al acestora. Tocmai acesta este motivul pentru care am susţinut întotdeauna elaborarea unor indicatori calitativi suplimentari, în scopul îmbunătăţirii realizării şi punerii în aplicare a politicilor corespunzătoare pe teren, luând în considerare diferitele specificităţi teritoriale.
Pentru moment, PIB-ul rămâne singurul criteriu pentru stabilirea eligibilităţii de a primi sprijin prin intermediul fondurilor structurale.
Totuşi, elaborarea unor indicatori suplimentari şi desfăşurarea unor evaluări teritoriale nu ar trebui să dea naştere la şi mai multă birocraţie sau la noi întârzieri, ci, în schimb, la aplicarea simplificată a unor noi politici şi acţiuni, pentru sprijinirea coeziunii teritoriale.
Al cincilea raport intermediar - voi încheia imediat, dnă preşedintă - face referire concretă la regiunile de tranziţie, care se situează între regiunile de convergenţă şi regiunile de competitivitate şi ocupare a forţei de muncă. Trebuie să reţinem că aceste regiuni au nevoie de un statut mai clar, cu mai multă securitate şi stabilitate în dezvoltare.
Iosif Matula
(RO) - Doresc să felicit toţi raportorii pentru elaborarea pachetului privind dezvoltarea regională. În mod special, îl felicit pe dl van Nistelrooij pentru efortul extraordinar depus. A cuprins foarte bine în cadrul propunerii de rezoluţie nevoia statelor membre de a implementa măsuri care să aibă drept obiectiv realizarea coeziunii teritoriale.
De asemenea, Cartea verde vine să accentueze faptul că, alături de coeziunea socială şi economică, politica coeziunii teritoriale reprezintă unul dintre obiectivele principale ale Uniunii Europene. Regiunile europene se dezvoltă în mod diferit dacă nu sunt coordonate printr-o politică unică la nivelul Uniunii.
Coeziunea teritorială este un element-cheie în procesul integrării europene şi realizării convergenţei dintre regiuni. Consider că atât acum, cât şi în viitor, o atenţie deosebită trebuie acordată regiunilor de convergenţă din Uniune astfel încât, într-o perioadă cât mai scurtă, diferenţele mari existente să fie diminuate simţitor.
În cazul ţării mele, România, s-au înregistrat progrese semnificative în ceea ce priveşte dezvoltarea regiunilor, dar ne confruntăm cu disparităţi atât între acestea, cât şi în interior, dar şi între mediul rural şi urban.
Dezvoltarea durabilă şi echilibrată a regiunilor trebuie să aibă loc în condiţiile utilizării eficiente a resurselor specifice fiecărei zone în parte. Spre exemplu, zona de vest a României se caracterizează prin existenţa a numeroase izvoare de apă geotermală. Prin alocarea în această regiune de fonduri suficiente pentru producerea de energie electrică alternativă şi utilizarea apei geotermale, se vor crea noi locuri de muncă şi se vor obţine numeroase avantaje economice.
Consider pachetul discutat azi deosebit de important şi pentru România.
Andrzej Jan Szejna   -
(PL) Dnă preşedintă, politica de coeziune este componenta de bază a procesului de integrare. Faptul de a dispune de o politică de coeziune care funcţionează în mod corespunzător este o condiţie necesară pentru obţinerea coeziunii sociale, economice şi teritoriale în Uniunea Europeană. În prezent, cea mai mare provocare pentru noi este aceea de a realiza o reformă rapidă a bazei pe care acţionează această politică şi de a simplifica şi a face mai flexibile procedurile complexe de punere în aplicare a proiectelor şi regulamentele privind finanţările.
Dezvoltarea unui concept interregional şi schimbul de bune practici sunt incluse în planurile de reformă a politicii de coeziune şi o completează în mod excelent. Din acest motiv, Comisia Europeană ar trebui să prezinte, cât mai repede, o propunere concretă privind posibilitatea schimbului de experienţă între organismele care pun proiectele în aplicare.
În opinia mea, nu este necesar să convingem vreunul dintre statele reprezentate aici că, în faţa unei crize economice şi financiare, fondurile structurale reprezintă un instrument-cheie pentru stimularea economiei la nivel regional. Prin urmare, este important să simplificăm procedurile şi să intensificăm fluxurile de fonduri către economiile statelor membre. Proiectele europene reprezintă o modalitate de a crea noi locuri de muncă durabile şi o oportunitate pentru cei care întâmpină cele mai mari dificultăţi, pentru regiunile cele mai sărace ale Uniunii Europene.
Politica de coeziune ar trebui să fie şi un instrument destinat confruntării cu noile provocări, cum ar fi politica energetică comună şi schimbările climatice.
Czesław Adam Siekierski   -
(PL) Dnă preşedintă, politica de coeziune a fost deseori considerată drept cel mai bun exemplu de solidaritate pe teritoriul Uniunii Europene. Uniformizarea diferenţelor de dezvoltare dintre statele şi regiunile Comunităţii este în interesul întregii UE. În opinia mea, Cartea verde este un document al Comisiei care a diagnosticat cu precizie provocările actuale cu care se confruntă politica de coeziune a UE.
Comisia abordează, de asemenea, necesitatea deosebită de a sprijini regiunile cu caracteristici geografice specifice, precum zonele montane şi zonele nepropice agriculturii, care necesită sprijin decisiv. Este important, în mod special, să coordonăm şi să planificăm în mod adecvat sprijinul pentru zonele rurale. Aceste zone se caracterizează prin nivelul mai scăzut de dezvoltare economică, densitatea mai redusă a populaţiei, accesul necorespunzător la diferite tipuri de servicii publice şi posibilităţile limitate de ocupare a unor locuri de muncă în afara domeniului agricol. Există, de asemenea, decalaje semnificative între aceste zone, în cadrul statelor membre considerate individual. Dacă facem o comparaţie între zonele rurale şi cele urbane, aceste disproporţii sunt şi mai evidente.
Majorările planificate ale finanţării pentru dezvoltarea zonelor rurale au fost intens criticate în actuala perspectivă financiară. Aş dori să reamintesc tuturor că politica de dezvoltare rurală şi finanţarea destinată acestei politici sprijină menţinerea activităţii în aceste zone şi uşurează viaţa locuitorilor lor. Rezumând, documentul Comisiei, rapoartele şi dezbaterea de astăzi reprezintă, toate, un pas în direcţia cea bună.
Emanuel Jardim Fernandes
(PT) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, trebuie să încep prin a-i felicita pe dna Krehl şi pe dl van Nistelrooij pentru rapoartele întocmite şi pentru disponibilitatea de a accepta contribuţii din partea colegilor. Rapoartele dumnealor recunosc importanţa celor mai bune practici, care reprezintă un factor sinergic, în special în domenii precum mediul înconjurător, energia şi ocuparea forţei de muncă, şi stabilesc o legătură între dezbaterea privind coeziunea teritorială şi dezbaterea privind viitorul politicii de coeziune în Uniunea Europeană.
Sunt de acord cu evaluarea Cărţii verzi şi cu analiza conceptului de coeziune teritorială şi susţin recomandările privind viitorul coeziunii teritoriale prezente în aceste rapoarte, în special următoarele: definirea coeziunii teritoriale, publicarea Cărţii albe privind coeziunea teritorială, consolidarea obiectivului de cooperare teritorială europeană, integrarea coeziunii teritoriale în elaborarea viitoare a tuturor politicilor comunitare, elaborarea de indicatori calitativi suplimentari, evaluarea impactului teritorial al politicilor comunitare şi propunerea unor modalităţi de a crea sinergii între politicile teritoriale şi cele sectoriale, dezvoltarea unei strategii cuprinzătoare pentru regiunile cu caracteristici geografice specifice, în special pentru regiunile ultraperiferice, stabilirea unui sistem mai cuprinzător de asistenţă graduală de tranziţie pentru aşa-numitele regiuni de tranziţie şi dezvoltarea guvernanţei teritoriale pe mai multe niveluri (european, naţional, regional şi local).
Din acest motiv, îndemnul meu către colegii deputaţi este să susţină aceste rapoarte, iar către statele membre, precum şi către Comisie, să le dea o continuare corespunzătoare.
Maria Petre
Aş vrea să salut mai întâi ideea unei dezbateri consolidate în domeniul coeziunii. Îi felicit pe fiecare din colegii noştri pentru munca lor şi pentru propunerile pe care le-au făcut.
Voi face câteva comentarii cu privire la câteva dintre subiecte - coeziunea teritorială, mai întâi. Problema fundamentală e asigurarea unei dezvoltări armonioase a tuturor teritoriilor Uniunii Europene, parteneriatul între zonele urbane şi rurale, pentru a nu mai pierde teritoriu şi a răspunde la depopularea zonelor rurale. În lipsa unei definiţii a coeziunii teritoriale pe care Parlamentul o aşteaptă, conceptul integrat de coeziune economică, socială, teritorială este baza viitoare politici regionale a Uniunii şi a formatului Fondurilor structurale după 2009.
Cu privire la raportul Krehl, susţin toate propunerile din raport care vin în sprijinul regiunilor europene şi se referă la eliminarea obstacolelor, la simplificarea procedurilor şi la stabilitatea lor în timp, precum şi propunerea de a crea metode concentrate de schimb interregional de bune practici.
Cu privire la dimensiunea urbană a politicii de coeziune: ştim că nu avem o definiţie comună a urbanului. Ştim de asemenea că avem în Europa aproximativ 5 000 de oraşe cu mai puţin de 50 000 de locuitori. România are un număr semnificativ de astfel de aşezări umane. Eu cred că pentru acest tip de aşezări urbane avem nevoie de un model de dezvoltare şi de resurse adecvate, pentru că tocmai ele lipsesc sau nu beneficiază de efectele abordării policentrice.
Ca parte a coeziunii teritoriale, dezvoltarea urbană durabilă integrată va fi, potrivit noului tratat, gestionată în comun de statele membre şi de Uniune. Autorităţile locale şi regionale trebuie pregătite pentru această abordare, consacrată deja ca guvernanţă la mai multe niveluri. Susţin ideea unui nivel minim obligatoriu pe locuitor al fondurilor alocate de 1000 EUR faţă de 500, în perioada anterioară.
Francisca Pleguezuelos Aguilar
(ES) Dnă preşedintă, în ceea ce priveşte raportul privind microcreditele, doresc să-i felicit pe toţi raportorii, pentru că au desfăşurat o activitate extraordinară. Fără îndoială, au îmbunătăţit iniţiativa comisiei.
Consider că recomandările incluse în acest raport ne vor permite să stabilim baza pentru elaborarea unui cadru adecvat pentru sectorul microcreditelor în Uniunea Europeană. Acest sector a înregistrat succes în numeroase ţări în curs de dezvoltare, inclusiv în unele ţări europene, atât ca mijloc de a genera activitate economică, cât şi ca instrument vizând o incluziune socială sporită şi promovarea creării de locuri de muncă. Totuşi, până în momentul de faţă, acest succes nu a fost transferat în contextul comunitar. Consider că, în prezent, avem posibilitatea să facem acest lucru, având în vedere, în special, criza economică şi financiară cu care ne confruntăm.
În această privinţă, consolidarea iniţiativelor prezentate în acest raport trebuie să fie o prioritate, însă trebuie să facem şi alţi paşi. Trebuie să majorăm fondurile disponibile pentru aceste structuri de sprijinire a microcreditelor. Trebuie să facilităm accesul persoanelor şi afacerilor care nu pot accesa împrumuturi. Dnă preşedintă, în această privinţă, doresc să subliniez exemplul garanţiei europene pentru microcredite, deoarece aceasta este un instrument care ar putea îmbunătăţi accesul respectiv şi care a fost inclus în raport.
Voi încheia prin a spune că acest raport va pune, fără îndoială, bazele pe care să putem crea un cadru armonios în contextul european, pentru a încuraja sectorul microcreditelor.
Silvia-Adriana Ţicău
În 2010 Comisia şi statele membre vor revizui modul de utilizare a Fondurilor structurale şi gradul de absorbţie al acestora. Solicit statelor membre să îşi redefinească cu mare atenţie priorităţile pe care le au şi pentru care intenţionează să utilizeze Fondurile structurale.
Consider că mobilitatea urbană, dezvoltarea rurală, eficienţa energetică a clădirilor şi dezvoltarea infrastructurii de transport trebuie să se numere printre priorităţile statelor membre pentru utilizarea Fondurilor structurale pentru perioada 2011 - 2013.
În calitate de raportor pentru eficienţa energetică a clădirilor, am solicitat creşterea cotei din FEDER pe care statele membre o pot utiliza pentru construcţia de locuinţe sociale şi pentru creşterea eficienţei energetice a clădirilor de la 3 la 15%. Aceasta ar însemna o mai mare flexibilitate pentru statele membre şi posibilitatea de a accelera absorbţia fondurilor europene pentru îmbunătăţirea calităţii vieţii cetăţenilor europeni.
Mai ales în această perioadă de criză, fondurile publice, şi în special Fondurile structurale, trebuie să fie utilizate de statele membre pentru a asigura dezvoltarea economică şi creşterea numărului de locuri de muncă.
Eoin Ryan
Dnă preşedintă, în primul rând, aş dori să felicit raportorii care sunt implicaţi în acest raport foarte important. Consider că această criză economică ne-a obligat să analizăm îndelung, în amănunt, comportamentul nostru economic anterior. Această analiză ne oferă, în schimb, posibilitatea de a învăţa din greşelile trecutului. Presupun că, atunci când economiile noastre înaintau, am lăsat din nefericire în urmă anumite grupuri.
Abordarea şi îmbunătăţirea accesului la microcredite ne oferă posibilitatea de a îndrepta greşelile trecutului. Remodelarea cadrului privind microcreditele ne poate sprijini în consolidarea şi reconstruirea economiilor, începând cu nivelul comunităţii. În Irlanda, au fost desfăşurate activităţi lăudabile în această privinţă. În circumscripţia mea electorală de la Dublin, patru consilii de întreprinderi au fost instituite din 1993 până în prezent, acestea oferind sprijin la nivel local pentru microîntreprinderile de pe teritoriul oraşului şi comitatului Dublin. Asociaţia Consiliilor de Comitate şi Municipale din Irlanda şi-a prezentat, la începutul anului, propriul pachet de stimulare financiară, care are ca scop sprijinirea a 3 000 de întreprinderi de pe teritoriul Irlandei şi crearea a 15 000 de noi locuri de muncă. Proiectul include, de asemenea, formarea a aproape 50 000 de persoane.
La nivel european, aceste cifre sunt mici, însă iniţiativa noastră privind microcredite din Dublin şi din Irlanda este extrem de importantă. Sper, cu sinceritate, ca, în urma acestui excelent raport, să ia naştere acţiuni importante şi coordonate, la nivel comunitar, pentru sprijinirea activităţii nepreţuite care este desfăşurată de şi pentru microîntreprinderi, la nivel local şi naţional, pe întreg teritoriul Uniunii Europene, deoarece reprezintă o parte foarte importantă a economiei noastre de astăzi şi o parte foarte importantă a economiei noastre viitoare.
Preşedinta
- Vă mulţumesc, dle Ryan. Nu am fost extrem de strictă, deoarece dispunem, de fapt, de puţin mai mult timp decât este prevăzut în regulament.
Totuşi, aş dori să spun ceva înainte să trecem la procedura "catch-the-eye”. În această dimineaţă, a fost lansat, aici în parlament, un eveniment foarte important. A fost lansat de dl Pöttering şi se referă la organizaţia europeană numită FLARE, în care sunt implicate peste 30 de ţări şi în cadrul căreia tinerii, şi nu numai aceştia, sunt extrem de angajaţi în combaterea crimei organizate şi în asigurarea faptul că bunurile confiscate de la crima organizată sunt folosite în activităţi sociale.
De asemenea, a fost luat un angajament în acest parlament, de către Preşedintele Parlamentului European şi de către Comisia pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne, iar câţiva dintre aceşti tineri se află printre noi, în această Cameră; aceştia sunt, consider eu, o onoare pentru Europa deoarece, împreună cu noi, încearcă să asigure o Europă fără rasism dar şi fără crimă organizată. Prin urmare, aş dori să-i salut şi pe cei care sunt aici şi care se află în această Cameră.
Erna Hennicot-Schoepges
(FR) Dnă preşedintă, aş dori să felicit toţi raportorii. Aceste rapoarte sunt o mină de aur pentru noi politici. Regret numai faptul că niciunul dintre acestea nu se referă la politica culturală.
Politica culturală reprezintă, poate, politica de coeziune prin definiţie. Cultura este cea care oferă coeziune unei regiuni şi ar fi putut fi menţionată, deoarece politicile culturale transregionale nu au fost încă stabilite. Finanţarea proiectelor transculturale este întotdeauna dificilă, deoarece nu există nicio societate transculturală şi nici securitatea socială care ar putea oferi artiştilor mobilitatea de care au nevoie pentru a-şi desfăşura activitatea în afara graniţelor regiunii lor. Îi invit, cu toată convingerea, pe toţi cei care lucrează la punerea în aplicare a acestei politici, să nu piardă din vedere acest aspect; acest lucru este important în orice politică europeană.
Ewa Tomaszewska   -
(PL) Dle preşedinte, politica de coeziune teritorială şi socială previne conflictele, prin eliminarea cauzelor acestora. De aici decurge importanţa măsurilor de egalizare a nivelului de trai din zonele urbane şi rurale şi de echilibrare a infrastructurilor din regiuni. Utilizarea microcreditelor la scară largă este un bun instrument pentru politica de coeziune. În prezent, în această perioadă de criză financiară şi economică, în care încercăm cu toţii să găsim modalităţi de a proteja locurile de muncă, trebuie să fim conştienţi de ameninţările la adresa politicii de coeziune, cum ar fi protecţionismul sau discriminarea regiunilor mai sărace.
Den Dover
Dle preşedinte, Comisia pentru dezvoltare regională şi fondurile injectate în întreaga Europă reprezintă cel mai important program de pe întreg teritoriul Comunităţii Europene.
Pot să vorbesc în numele nord-vestului Angliei şi să confirm cât au fost de benefice aceste fonduri pentru oraşul Liverpool, în special, în decursul ultimilor 10 ani. Privind înspre viitor, prevăd că acest oraş va continua să se dezvolte, pe baza acestor fonduri alocate şi controlate în mod adecvat.
Aş solicita mai multă implicare a sectorului privat în modul în care aceste fonduri sunt alocate, administrate şi controlate, deoarece sectorul privat poate avea, întotdeauna, o contribuţie mai eficientă decât sectorul public.
Aş dori, de asemenea, să subliniez faptul că aceste sume au fost nepreţuite pentru zonele rurale din nord-vest, unde există numeroase zone agricole, vitale pentru întreaga economie.
În cele din urmă, permiteţi-mi să spun că îl susţin pe dl Becsey în ceea ce priveşte microcreditele. Este vorba despre un proiect interesant, esenţial în acest moment al situaţiei economice.
Zita Pleštinská
- (SK) Doamnelor şi domnilor, consider că dezbaterea coordonată de astăzi privind politica regională este cea mai importantă dezbatere, nu numai din această sesiune plenară, ci şi una dintre cele mai importante dezbateri din mandatul nostru electoral. Este o şansă de a vorbi cetăţenilor europeni despre un subiect la care se pot referi cu uşurinţă, în special în contextul apropierii alegerilor pentru Parlamentul European, din luna iunie. Lipsa sprijinului eficient, simplu şi direct, pentru autorităţile mai mici, în special în domeniul accesării resurselor pentru investiţii, este alarmantă. Prin urmare, consider că, pe baza acestor rapoarte, vom constata o reevaluare a politicii de coeziune şi, în special, a unui număr de programe operaţionale care ar trebui redeschise şi revizuite.
Aş dori să închei afirmându-mi convingerea că recomandările Parlamentului European din aceste cinci rapoarte vor aduce valoare adăugată şi vor corespunde aşteptărilor cetăţenilor, atât din oraşele europene, cât şi din zonele rurale, care consideră că politica de coeziune va asigura dezvoltarea regiunilor lor, uniformizarea progresivă a diferenţelor regionale, noi oportunităţi de locuri de muncă, securitate energetică, eficienţă energetică sporită în casele lor, transport şi infrastructură tehnică mai bune şi un nivel de trai mai bun.
Sérgio Marques
(PT) Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, în această importantă dezbatere privind coeziunea teritorială şi viitorul politicii de coeziune economică şi socială, trebuie să precizez problema extrem de specifică cu care se confruntă regiunile ultraperiferice. Din cauza combinaţiei constante a unei serii de factori geografici, aceste regiuni sunt extrem de vulnerabile din punct de vedere economic şi social, în special în contextul unei crize internaţionale grave, aşa cum este cea cu care ne confruntăm în prezent.
Prin urmare, aş dori să solicit Comisiei Europene şi, în special, dnei comisar Hübner, să acorde o atenţie deosebită efectelor actualei crize asupra regiunilor ultraperiferice. Evaluarea acestor efecte în fiecare dintre regiunile ultraperiferice, în special asupra turismului, construcţiilor şi a creşterii şomajului, ar fi foarte utilă pentru a asigura un răspuns european specific în cazul acestor regiuni.
Prin urmare, invit Comisia Europeană să elaboreze un răspuns european la criză destinat regiunilor ultraperiferice, care să depăşească măsurile deja anunţate în cadrul politicii de coeziune economică şi socială pentru regiunile europene în general. Un răspuns european specific la criză destinat regiunilor ultraperiferice...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Preşedintele
V-a expirat timpul.
Regulamentul de procedură stabilit de Birou prevede că, în acest tip de dezbatere, pot luat cuvântul până la cinci membri, timp de strict un minut fiecare.
Mai sunt şase membri care au solicitat să ia cuvântul, pe lângă cei cinci care au vorbit deja, fiecare la rândul său, conform regulamentului de procedură. Deoarece, conform serviciului de sesiune, dispunem de ceva timp suplimentar, voi face o excepţie şi voi da cuvântul membrilor care au solicitat să vorbească. Totuşi, i-aş îndemna să rămână strict la subiect şi să se încadreze în minutul permis conform acestei proceduri "catch the eye”.
Zuzana Roithová
- (CS) Dle preşedinte, sunt încântată să confirm faptul că preşedinţia cehă promovează o definiţie clară a politicii de coeziune, într-o modalitate care implică sprijin pentru regiunile mai puţin dezvoltate. Aş dori, de asemenea, să solicit comisiei să prezinte o legislaţie obligatorie care să armonizeze condiţiile pentru o piaţă eficientă a microcreditelor. Acest lucru este important nu numai în perioadă de criză. Trebuie să facilităm accesul la finanţare al particularilor şi al antreprenorilor care nu pot să obţină împrumuturi din sectorul bancar tradiţional. Experienţa trecută privind creditele de consum arată faptul că UE trebuie să acţioneze în mod unificat şi eficient, în special în ceea ce priveşte instrumentele de control. În plus, consider că microcreditele ar trebui să fie direcţionate, în principal, către proiecte europene din regiunile europene mai puţin dezvoltate, la fel ca politica de coeziune, precum şi către grupurile defavorizate de cetăţeni sau către proiecte foarte inovatoare, în conformitate cu obiectivele strategiei de la Lisabona. Aş dori să atenţionez Comisia şi asupra riscului abuzării de microcredite, în vederea spălării de bani. Este păcat că nu avem încă pe masă o propunere legislativă concretă.
Andreas Mölzer
(DE) Dle preşedinte, deoarece vorbim despre politica de coeziune a UE şi despre dezvoltarea regională, poate ar trebui să analizăm ţările candidate la aderarea la UE. Săptămâna trecută am fost în Turcia, mai exact în estul Anatoliei şi am constatat problemele din Diyarbakir, în zona kurdă. Mi-am dat seama că trebuie să consiliem candidaţii la aderare în privinţa beneficiilor şi a necesităţii dezvoltării regionale.
Problema din zona kurdă nu este numai o problemă etnică sau numai o problemă a dreptului la autodeterminare şi alte aspecte similare. Nu este nici o problemă a terorismului, ci are mai mult legătură cu dezvoltarea regională şi cu echilibrarea dezvoltării regionale în oraşe şi la ţară. Consider că ar trebui să explicăm Turciei că ar trebui să aplice politica europeană de coeziune în acest caz pentru că, în caz contrar, nu va fi pregătită pentru aderarea la Uniunea Europeană nici în această privinţă.-
Alexandru Nazare
Fondurile structurale şi de coeziune sunt pentru noi un subiect intens dezbătut, o oportunitate mult lăudată dar, din păcate, insuficient exploatată. Cauzele sunt multiple, plecând de la birocraţie, norme greoaie sau norme valabile pentru prea puţin timp, informaţii greu accesibile şi lipsă de transparenţă.
Pot să vă spun că mulţi dintre aplicanţii români reclamă probleme legate de eligibilitatea cheltuielilor, norme valabile pentru prea puţin timp, documentaţie stufoasă şi, bineînţeles, termene lungi de evaluare a proiectelor.
Mă bucur că şi Comisia Europeană a început să conştientizeze aceste obstacole şi, prin propunerile de modificare a regulamentelor, mai ales în contextul crizei economice, sunt incluse astfel prevederi de simplificare a normelor de utilizare a acestor fonduri. Acesta este un prim pas şi aş vrea să cred că multe dintre propunerile noastre vor fi preluate şi de Comisie.
O soluţie pentru aceste probleme o reprezintă programele de twinning şi asistenţă tehnică dar, aşa cum am susţinut şi prin amendamentele mele la raportul dnei Krehl, este nevoie la nivelul Uniunii de un program...
(Preşedintele întrerupe vorbitorul.)
Ljudmila Novak   -
(SL) Calitatea vieţii s-a îmbunătăţit, într-adevăr, foarte mult, cu ajutorul banilor de la fondurile structurale pe care Uniunea Europeană le-a folosit pentru a consolida coeziunea socială, economică şi teritorială şi pentru a dezvolta, în total, 268 de regiuni.
Din această perspectivă financiară, mă bucur să constat că Parlamentul, în forma actuală, a avut un rol şi în acordarea de sprijin pentru alocarea unor sume de bani mai mari decât cele propuse iniţial, pentru scopurile discutate. În acelaşi timp, regret faptul că, aşa cum a subliniat deja colegul meu, există mult prea multe obstacole birocratice, iar eu mă întreb uneori dacă acestea există din vina Europei sau din vina guvernelor naţionale.
În orice caz, consider că trebuie să simplificăm aceste obstacole pentru a aborda nevoile presante, atât ale autorităţilor locale, cât şi ale regiunilor. Totuşi, dacă vrem să menţinem tinerii şi femeile în zonele rurale, trebuie să investim mult mai multe resurse pentru a sprijini dezvoltarea rurală.
James Nicholson   -
Dle preşedinte, multe din cele discutate aici, în această dimineaţă, vor fi puse în aplicare de următorul Parlament. Nu este nicio îndoială în legătură cu aceasta. Dezvoltarea rurală este elementul central al economiei rurale însă atunci când, în urmă cu câţiva ani, a fost elaborat şi instituit cel de-al doilea pilon pentru a sprijini societatea rurală, nu au fost asigurate fonduri suficiente pentru a susţine acest pilon. În prezent, dispunem de modulare, care preia excedentul de fonduri din plăţile unice pe exploataţie ale fermierilor pentru a dezvolta societatea rurală şi economia rurală. Ştiu că în această privinţă va avea loc o dispută. Există cei care doresc să elimine politica regională sau sprijinul pentru societatea rurală din aria DG Agricultură şi să o includă în cea a DG Regio, ceea ce este inacceptabil pentru cei care doresc să trăiască în economia rurală. Am purtat această dezbatere cu mult timp în urmă, la începutul anilor '90, în timpul mandatului lui Ray MacSharry şi nu ne mai întoarcem la aceasta. Spun: "În niciun caz”. Excedentul de fonduri trebuie cheltuit pentru agricultură şi în economia rurală pentru a sprijini micii fermieri şi persoanele active din zonele rurale.
Francesco Ferrari
- (IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să mulţumesc raportorului pentru raportul său. Subiectul abordat este foarte sensibil din punctul de vedere al implicaţiilor pe care le poate avea pentru sistemele economice ale diferitelor state membre. Crearea unei legături între noul Fond agricol pentru dezvoltare rurală şi PAC poate prezenta aspecte pozitive sau negative, în funcţie de modul în care se foloseşte un astfel de fond.
Dintr-un anumit punct de vedere, crearea unei legături între fonduri va însemna că acestea pot fi folosite mai eficient, iar acesta este, cu siguranţă, un lucru bun. Totuşi, sunt de acord cu raportorul în privinţa faptului că există o linie de demarcaţie foarte fragilă şi, printre altele, există riscul ca fondurile să fie folosite numai pentru a face agricultura mai competitivă, în detrimentul altor sectoare din zonele rurale.
Zonele rurale au nevoie, de fapt, de investiţii puternice - investiţii structurale şi agroalimentare - pentru a relansa economia, pentru a forma tinerii fermieri care reprezintă forţa motrice a economiei rurale şi pentru a forma femeile care trăiesc în aceste zone. Acestea au nevoie şi de investiţii în sectorul tehnologiei informaţiei pentru a familiariza mai mult tinerii cu noile tehnologii. Riscăm ca fondurile să fie folosite necorespunzător.
Din acest motiv, îmi păstrez convingerea că bunul simţ trebuie să prevaleze dacă dorim să prevenim deturnarea de fonduri, deoarece economia rurală ar putea avea un impact foarte puternic asupra Europei.
Czesław Adam Siekierski   -
(PL) Dle preşedinte, politica de coeziune este cu atât mai importantă din perspectiva actualei crize economice, cu cât fondurile structurale pe care le oferă pot fi folosite ca instrumente eficiente pentru stimularea economiei la nivel regional. Concentrarea asupra activităţilor care stimulează creşterea economică, precum cheltuielile destinate cercetării şi dezvoltării, inovaţiei sau instrumentelor active de creare de locuri de muncă ar trebui să stimuleze economia europeană şi să asigure revenirea la o situaţie de creştere economică. Aprob, de asemenea, alocarea de fonduri suplimentare pentru îmbunătăţirea accesului la internet în zonele rurale.
Danuta Hübner
membră a Comisiei - Dle preşedinte, am economisit două minute din observaţiile introductive pentru a dispune de mai mult timp să răspund la întrebări acum. Deşi regret că nu pot răspunde la toate întrebările, apreciez foarte mult toate schimburile bilaterale pe care le-am avut de-a lungul ultimilor ani, la Bruxelles sau în cursul vizitelor mele pe teren, în circumscripţiile dumneavoastră electorale. Sunteţi bineveniţi să continuaţi acest dialog cu noi, în cadrul comisiei. Aş dori să vă mulţumesc pentru dezbaterea foarte bună şi deschisă de astăzi.
Trebuie să exploatăm în totalitate şi cu înţelepciune potenţialul tuturor politicilor europene şi naţionale pentru a asigura faptul că Uniunea Europeană, ca economie şi ca societate, va ieşi din criză mai puternică din punct de vedere economic, social şi politic, având o bază solidă pentru dezvoltarea durabilă pe termen lung. Consider că dezbaterea de astăzi confirmă faptul că politica europeană de coeziune trebuie să aibă un rol în acest proces, atât în prezent, cât şi în viitor. În prezent, avem sarcina comună de a garanta faptul că potenţialul politicii de coeziune - capacitatea acesteia de a asigura dezvoltare şi locuri de muncă durabile - va fi folosit în totalitate şi cu înţelepciune în acest nou context global. Nu mă gândesc numai la criză, ci, de asemenea, la toate provocările binecunoscute pe care le-am identificat, cu ani în urmă, ca fiind provocări importante pentru dezvoltarea europeană.
Susţinerea competitivităţii durabile este cea mai eficientă modalitate de a obţine coeziune în Uniunea Europeană. În acest context, trebuie să folosim politica de coeziune pentru a viza factori precum accesul întreprinderilor mici şi mijlocii la finanţare. Trebuie să abordăm şi alte aspecte, cum ar fi un mai bun acces la serviciile publice care vizează îmbunătăţirea posibilităţii de ocupare a forţei de muncă şi a productivităţii şi care contribuie, astfel, la mai multe şanse egale.
Aşa cum au subliniat câţiva dintre dumneavoastră, în cursul ultimilor ani, a devenit evident că abordarea noilor provocări cere, în mod clar, o abordare integrată şi bazată pe fiecare loc în parte, o abordare care optimizează folosirea resurselor şi, de asemenea, mobilizează toţi partenerii de la nivel regional şi local, precum şi de la nivel naţional şi european, astfel încât să fim activi la toate nivelurile de guvernanţă europeană.
Referitor la principiul parteneriatului, aş dori să subliniez faptul că acesta a fost un obiectiv foarte important, chiar din prima zi a mandatului meu, iar Comisia a investit mult pentru a face ca principiul parteneriatului şi politica de coeziune să devină reale - să fie folosite efectiv pe teren. Curând după negocieri, am desfăşurat o evaluare completă a modului în care sunt puse în aplicare principiul parteneriatului şi procesul de elaborare a programelor politicii, în statele membre şi în regiuni. Nu am urmărit numai prezenţa formală a principiilor parteneriatului şi, de aceea, am lucrat cu parteneri, oferindu-le sprijin în dezvoltarea capacităţii de a fi parteneri reali în sistemul de gestionare a politicilor şi reacţionăm destul de eficient la toate semnalele pe care le primim de pe teren cu privire la nerespectarea acestui principiu în anumite state membre. Tocmai am avut o întâlnire pe această temă cu ONG-uri dintr-un stat membru din Europa Centrală.
De asemenea, sunt în totalitate de acord cu aceia dintre dumneavoastră care afirmă că politica de coeziune nu funcţionează şi nu trebuie să funcţioneze izolat, că trebuie să consolidăm sinergiile şi coordonarea dintre politica de coeziune şi toate celelalte politici sectoriale, naţionale sau europene. Aceasta nu numai pentru a evita suprapunerea sau duplicarea, ci, de asemenea, cu scopul de a folosi sinergia care decurge dintr-o bună coordonare între politici. Într-adevăr, dezvoltarea rurală şi politicile regionale sunt un exemplu extrem al necesităţii unei coordonări foarte bune şi a folosirii sinergiilor dintre politici.
Un alt exemplu ar putea fi competitivitate şi nevoia de a lua în considerare constrângerile impuse de o economie cu emisii scăzute de dioxid carbon şi de schimbările climatice în privinţa investiţiilor în infrastructură. Aş dori să subliniez insistent faptul că am investit foarte mult în ecologizarea politicii europene de coeziune. Am stabilit obiectivele referitoare la schimbările climatice, eficienţa energetică şi energiile regenerabile, înainte de explozia dezbaterii majore pe tema schimbărilor climatice din Uniunea Europeană. În prezent, o treime din finanţarea pentru politica de coeziune este direcţionată către investiţii ecologice, în toate domeniile vieţii noastre. Recent, la politică s-a adăugat un procent suplimentar de 4% pentru a fi folosit în domeniul locuinţelor, în scopul eficienţei energetice şi al utilizării energiilor regenerabile, ceea ce ne permite să punem şi mai mult accentul pe această provocare.
Ceea ce reiese, în mod clar, din dezbatere, este faptul că avem nevoie atât de continuitate, cât şi de reformă în elaborarea politicii. În ceea ce priveşte continuitatea, aş dori să subliniez, în special, că programarea multianuală, adiţionalitatea financiară, gestiunea repartizată şi principiile parteneriatului reprezintă o valoare europeană importantă, de care ar trebui să ne preocupăm în continuare. Există, însă şi nevoia ca schimbarea să stabilească un echilibru mai bun între cerinţele privind gestiunea şi controlul financiar şi responsabilitatea de a obţine rezultate bune şi o bună punere în aplicare a politicii. Nu există nicio îndoială că trebuie să instituim un mecanism de punere în aplicare mai simplu, mai eficient şi mai eficace şi să reducem complexitatea administrativă şi sarcinile administrative.
În cursul ultimelor luni, ne-am concentrat eforturile asupra acestei provocări, cu sprijinul dumneavoastră extraordinar. Încă din decembrie anul trecut s-a făcut prima modificare la articolul 55, iar peste o săptămână vom vota partea principală a propunerilor de simplificare. Grupul operativ pe care l-am instituit împreună cu statele membre pentru simplificarea politicilor continuă să-şi desfăşoare activitatea şi, la sfârşitul lunii mai, vom avea o nouă propunere, care sper să fie încă legată de această perioadă.
Sunt de acord cu dumneavoastră cu privire la faptul că, pentru ca politica să fie mai eficientă, trebuie să ne concentrăm mai mult pe rezultate, să monitorizăm mai atent şi să dispunem de o cultură a evaluării. Vom continua să lucrăm în acest sens. Apreciez foarte mult sprijinul dumneavoastră privind ingineriile financiare. Suntem pe calea cea bună însă, cu siguranţă, se pot face mult mai multe. Vă rog să observaţi, de asemenea, în legătură cu ingineriile financiare, care reprezintă în prezent instrumentul principal de sprijinire a companiilor mici şi mijlocii în accesarea creditelor, prin intermediul programului JEREMIE şi acum şi prin intermediul iniţiativei JASMINE pentru microcredite, că am început acest proces cum mult timp înaintea izbucnirii crizei; deci politica a fost destul de bine pregătită pentru această perioadă dificilă.
Câţiva dintre dumneavoastră au menţionat problema transparenţei. Aş dori doar să reamintesc tuturor celor prezenţi aici că, pentru această nouă perioadă 2007-2013, avem reguli noi. Avem obligaţia de a informa publicul despre toţi beneficiarii, sperăm deci că aceste obligaţii privind transparenţa vor genera schimbări majore în privinţa sensibilizării publicului şi cea a integrităţii întregului proces.
Foarte pe scurt, voi vorbi despre cultură, deoarece a fost prezentată ca element important; suntem conştienţi - iar eu constat acest lucru în cursul deplasărilor mele - că, atât regiunile, cât şi oraşele, reprezintă actori majori în domeniul cultural în Europa. Cultura are şi un important rol economic în obţinerea dezvoltării regionale. Am recunoscut acest aspect în cadrul politicii europene de coeziune. Există numeroase strategii urbane, regionale şi locale, care au integrat cu succes cultura în politica noastră.
Permiteţi-mi, de asemenea, să vă informez că, în curând, Comisia va lansa un studiu independent privind contribuţia culturii la dezvoltarea locală şi regională, care sper că va fi finalizat până la începutul anului viitor. Acesta ne va oferi o bază mai bine informată pentru includerea viitoare a culturii în politicile europene.
În cele din urmă, apreciez foarte mult toate observaţiile dumneavoastră, nu numai privind raportul, ci şi ceea ce aţi prezentat aici ca fiind îngrijorările şi ideile dumneavoastră referitoare la viitor. Voi include majoritatea acestor mesaje în documentul meu de orientare pe care îl voi prezenta Consiliului la sfârşitul lunii mai. De asemenea, completăm studiul independent cu un grup de cercetători şi experţi, prezidaţi de dl profesor Fabrizio Barca. Studiul va fi prezentat publicului la sfârşitul lunii aprilie. Evaluarea oficială finală a consultării în legătură cu Cartea verde privind coeziunea teritorială va fi prezentată în cel de-al şaselea raport intermediar privind coeziunea teritorială, care va fi adoptat de Comisie către sfârşitul lunii iunie.
Constanze Angela Krehl
Dle preşedinte, aş dori să fac două observaţii, acum, când dezbaterea se aproprie de sfârşit.
Publicul are o opinie foarte ambilaventă despre politica structurală europeană. Unii consideră că li se cuvine să primească sprijin însă, pur şi simplu, găsesc că obstacolele birocratice sunt prea mari. Pentru alţii, inclusiv pentru unii membri ai acestui Parlament, aceasta pare doar o poartă de acces pentru fraudă. Niciuna dintre aceste opinii nu este corectă.
Solidaritatea este cu adevărat importantă pentru grupul meu însă trebuie să fie bine fundamentată şi nu trebuie îndreptată într-o singură direcţie. Pe de altă parte, nu este vorba că promotorii proiectelor, comunităţile şi asociaţiile care solicită proiecte urmăresc să fraudeze Uniunea Europeană. Adesea, procesele complexe au ca rezultat producerea unor erori, însă nu determină apariţia fraudei. De aceea, trebuie să modificăm modul în care sunt realizate lucrurile.
Cel de-al doilea punct pe care aş dori să-l subliniez este faptul că politica de coeziune este, fără îndoială, o parte importantă a politicii europene. În confruntarea cu provocări precum schimbările climatice, criza economică şi globalizarea, împreună cu modificările demografice şi schimbările de pe piaţa muncii avem nevoie urgent de această politică. Parlamentul European trebuie să redefinească politica de coeziune în viitor, pentru ca aceasta să corespundă nevoilor regiunilor europene. Rapoartele pe care tocmai le-am discutat reprezintă o bună bază pentru acest proces. Aceasta va permite crearea de valoare adăugată europeană pentru Uniunea Europeană. Totuşi, atunci când redefinim politica structurală, nu trebuie să acţionăm ca şi cum aceasta ar putea să rezolve toate problemele Uniunii Europene. Trebuie să ne concentrăm, de fapt, pe sarcinile în curs. Vă mulţumesc.
Oldřich Vlasák
Dnă comisar, doamnelor şi domnilor, la acest punct al dezbaterii aş dori să rezum provocările şi solicitările amabile pe care Parlamentul European le va adresa partenerilor săi, Comisia Europeană şi statele membre, dacă este adoptat acest raport. Este evident faptul că cea mai mare nevoie este aceea de a evalua utilitatea încorporării iniţiativei URBAN în procesul general al politicii de coeziune. Trebuie să evaluăm opţiunile şi să verificăm nivelul de satisfacţie în rândul primarilor, consilierilor şi reprezentanţilor aleşi, în legătură cu utilizarea fondurilor europene în zonele urbane. Planificarea integrată şi transferul de responsabilitate sau aşa-numita subdelegare a resurselor sau instrumentelor de inginerie financiară reprezintă, în mod evident, domenii în care este necesară o abordare mai activă din partea Comisiei, cel puţin prin prezentarea de recomandări sau de exemple de abordări încercate. În acelaşi timp, trebuie să continuăm să simplificăm politica de coeziune, în ansamblu, nu numai aspectul urban. Opţiunile pe termen lung ar putea include, de exemplu, fuziunea dintre Fondul european de dezvoltare regională şi Fondul Social European. Nu în ultimul rând, este extrem de important ca Comisia să estimeze şi să evalueze periodic impactul tuturor politicilor asupra vieţii urbane şi, în acelaşi timp, să discute eficacitatea acestor politici direct cu autorităţile urbane. Prin urmare, acest raport recomandă ca Comisia şi statele membre să instituite un Grup la nivel înalt al UE pentru dezvoltare urbană şi să aplice metoda deschisă de coordonare pentru politica de dezvoltare urbană la nivelul UE, în acelaşi mod în care aceasta este aplicată în alte domenii, precum, de exemplu, integrarea socială. În acelaşi timp, raportul solicită, de asemenea, consolidarea poziţiei zonelor urbane în iniţiativa "Regiunile pentru schimbarea economică” şi dezvoltarea viitoare şi actualizarea periodică a proiectului de audit urban. În lipsa unor statistici comparative fiabile, nu ne putem baza deciziile pe date relevante. Fondurile europene reprezintă, într-adevăr, una dintre cele mai vizibile şi mai concrete manifestări ale integrării europene. Prin urmare, trebuie să asigurăm, atât în perioada preelectorală actuală, cât şi după aceasta, implicarea într-o mai mare măsură a beneficiarilor reali ai asistenţei structurale în dezbaterea privind forma pe care ar trebui să o aibă politica de coeziune. Aceştia sunt concetăţenii şi alegătorii noştri.
Wojciech Roszkowski
raportor - (PL) Dle preşedinte, dnă comisar, aspectul prezentat în raportul meu a fost destul de specific însă foarte important pentru optimizarea folosirii fondurilor UE, din punctul de vedere al coeziunii, indiferent dacă este percepută în sens tradiţional sau în termeni de coeziune teritorială.
Dezvoltarea durabilă este o problemă extrem de complexă. Prin urmare, trebuie să salutăm toate încercările de simplificare a procesului de atingere a acestui obiectiv. Totuşi, conceptul de coeziune teritorială nu a fost încă definit cu precizie. Cartea verde este, prin urmare, începutul, nu sfârşitul dezbaterilor pe această temă.
Mă bucur că dna comisar a subliniat nevoia reducerii disparităţilor în nivelurile de dezvoltare şi importanţa sinergiilor în punerea în aplicare a politicilor UE. Regiunile diferite au probleme extrem de diferite din punctul de vedere al veniturilor, al situării geografice, al migraţiei etc. Totuşi, trebuie să reţinem ceea ce au afirmat colegii mei polonezi, dna Staniszewska, dl Podkański şi dl Zapałowski, privind faptul că fondurile tind să se acumuleze în centrul regiunilor. Trebuie să reţinem şi faptul că obiectivele politicii de dezvoltare rurală nu sunt neapărat în contradicţie cu obiectivele de la Lisabona dacă se foloseşte mecanismul corespunzător de competitivitate sau creşterea productivităţii la costuri reduse.
Comisia pentru agricultură nu a comentat încă raportul meu, aşa că voi interpreta lipsa de reacţii din partea acesteia drept un acord. În opinia mea, votul dlui Baco este mai mult o neînţelegere. În raportul meu, am exprimat în mod clar faptul că resursele pentru dezvoltare rurală nu pot duce la reducerea plăţilor directe. Pe de altă parte, este un fapt dovedit că fondurile de dezvoltare rurală pot sprijini zonele rurale în depăşirea dificultăţilor economice prin sprijinirea activităţilor neagricole. Mă bucur că dl Nicholson sprijină acest aspect.
În cele din urmă, aş dori să prezint mulţumiri consilierilor, din partea Comisiei pentru dezvoltare rurală şi a grupului meu politic, pentru sprijinul acordat în elaborarea acestui raport, precum şi tuturor celor care au participat la dezbaterea de astăzi.
Miroslav Mikolášik
raportor - Dle preşedinte, permiteţi-mi să prezint, în concluzie, anumite idei pe care nu am avut timp să le includ în intervenţia de deschidere.
Mă bucur să constat că peste 100 miliarde EUR vor fi investite în protecţia mediului. În acelaşi timp, aş saluta cu convingere o alocare mult mai mare pentru eficienţa energetică şi energiile regenerabile - în prezent aceasta fiind de 9 milioane EUR - precum şi o alocare mai mare pentru măsurile de combatere a schimbărilor climatice care, în valoare de 48 miliarde EUR, este mai mică decât ceea ce este necesar în momentul de faţă.
Consider cu tărie că adoptarea unei decizii privind modalitatea în care să folosim aceste fonduri pentru protecţia regiunilor noastre şi pentru combaterea consecinţelor schimbărilor climatice, precum inundaţiile şi seceta, va determina viitorul regiunilor noastre şi poziţionarea economică a acestora. De asemenea, apreciez foarte mult faptul că toate statele membre au afectat deja o sumă semnificativă din alocările lor financiare totale pentru investiţii în cercetare, dezvoltare şi inovaţie; însă am constatat şi că, în majoritatea regiunilor de convergenţă UE, asigurarea accesibilităţii continuă să fie o problemă semnificativă, deoarece aceste regiuni se confruntă cu lipsa infrastructurii de transport.
Pe de altă parte, sunt încântat să fiu martor la eforturile statelor membre de a stabili drept priorităţi investiţiile care au ca scop sporirea participării pe piaţa muncii şi îmbunătăţirea competenţelor, precum şi combaterea sărăciei şi excluderii sociale, în cadrul programelor finanţate din fondurile sociale europene. Mai mult, încurajez noile state membre să continue dezvoltarea de parteneriate eficiente şi consolidarea permanentă a principiul parteneriatului, la punerea în aplicare a programelor operaţionale. Consider că noile state membre ar putea să beneficieze cu adevărat de schimburile viitoare de bune practici şi cunoştinţe, de exemplu în privinţa evoluţiilor din domeniul tehnologiilor, şi de alte acţiuni comune, care să accelereze potenţialul acestora în ceea ce priveşte punerea în aplicare.
Zsolt László Becsey
raportor - (HU) În introducere, nu am putut să abordez una sau două probleme strict legate de microcredite însă aici principiul adiţionalităţii este cel mai important. Aş dori să reiterez faptul că şi acest aspect este un principiu fundamental al coeziunii, pe lângă cel al parteneriatului şi cel al abordării integrate.
Astfel, pentru a putea să oferim ceva în plus, trebuie să garantăm faptul că cei care nu au adresă permanentă pot să participe la programul privind microcreditele, prin intermediul programului de mentorat. Putem să obţinem acest ceva în plus asigurând faptul că, în cadrul nou lansatului program JASMINE, vom putea forma şi implica noi instituţii de microfinanţare, care sunt apropiate de cetăţeni. În plus, trebuie să oferim acest ceva în plus abordând competitivitatea într-un mod mai flexibil, atât în ceea ce priveşte programele de minimis, cât şi achiziţiile publice, punându-i pe lucrătorii independenţi într-o situaţie de discriminare pozitivă.
Alt punct pe care aş dori să-l abordez este aspectul finanţării. Pe de o parte, lansarea programului experimental, pe care Parlamentul îl promovează de mai mult de doi ani, cu 2 milioane EUR anual. Sper ca acesta să înceapă în cea de-a doua jumătate a anului. Concentrăm într-un singur loc toate programele care se ocupă în mod explicit de microcredite, asigurând transparenţa acestora - aşa cum au observat, de asemenea, câţiva dintre ceilalţi membri.
Principiul adiţionalităţii este important, de asemenea, pentru a convinge statele membre să încurajeze cetăţenii să înfiinţeze microîntreprinderi şi nu să stea acasă şi să primească ajutoare sociale, aspect la care s-a referit şi dna De Vits. Consider că este important să continuăm să-i încurajăm pe cetăţeni în acest sens. Un punct foarte important este faptul că adiţionalitatea ar trebui să însemne că intermediarii microfinanţărilor nu ar trebui să conducă cetăţenii către activităţi de camătă. De exemplu, în cazul romilor, aceştia nu ar trebui să fie supuşi propriei lor aristocraţii, ci ar trebui să putem favoriza o activitate bazată pe parteneriate reale şi pe disponibilitatea de a oferi sprijin.
Lambert van Nistelrooij
Dle preşedinte, în această dimineaţă am fost primul vorbitor în cadrul dezbaterii comune şi, analizând cele discutate, consider că am oferit cetăţenilor noştri, celor care sunt implicaţi în punerea în aplicare a politicii integrate, în mod descentralizat, un semnal foarte puternic privind faptul că Parlamentul European alege să continue politica de coeziune şi că apreciază activitatea pe care o desfăşoară cetăţenii în cadrul numeroaselor proiecte, indiferent dacă acestea au legătură cu tendinţele din cercetare şi dezvoltare, cu infrastructura de cercetare sau dacă sunt proiecte privind modernizarea energetică. Acest lucru are o importanţă considerabilă. Când ne vom prezenta în faţa alegătorilor, în cursul următoarelor luni, vor exista mii de proiecte în care Europa vine în sprijinul cetăţenilor. Consider că aceasta are, de asemenea, o importanţă majoră. Doresc, de asemenea, dnei comisar Hübner, succes în această campanie, deoarece constat că şi dumneavoastră vă veţi prezenta în faţa alegătorilor în următoarele luni. Acesta este un lucru bun, inclusiv pentru toţi cei prezenţi aici. Aş dori, de asemenea, să vă mulţumesc în special pentru schimbările aduse politicii, cum ar fi o mai mare atenţie acordată obiectivelor de la Lisabona, ecologizarea activităţilor noastre şi accentul pus pe cercetare şi dezvoltare, iar astăzi am constatat, încă o dată, că v-aţi referit, de asemenea, în mod specific, la patrimoniul cultural ca având valoare economică şi culturală.
Mai am câteva observaţii de făcut, prima dintre acestea fiind în privinţa accentului care este pus pe cooperarea transfrontalieră, cel de-al treilea obiectiv, pe care trebuie să-l consolidăm în perioada imediat următoare, inclusiv din punct de vedere financiar.
Al doilea punct se referă la faptul că fondurile noastre nu trebuie irosite. Dispunem de fonduri excelente, prin care putem să oferim partenerilor noştri, prin intermediul cadrului de parteneriat, mijloacele cu care să avanseze în privinţa dezvoltărilor. Nu trebuie să irosim acest lucru în perioada următoare.
În cele din urmă, trebuie să existe o Carte albă privind coeziunea teritorială. Aţi oferit un număr foarte mare de indicaţii, însă Cartea albă reprezintă baza legislaţiei viitoare şi consider că ar fi extrem de regretabil dacă Comisia Europeană nu ar elabora o Carte albă. Aş dori să le mulţumesc şi raportorilor alternativi la raportul meu, pentru cooperarea lor constructivă precum şi, în mod deosebit, personalului, care a fost extraordinar.
Preşedintele
Înainte de a suspenda şedinţa pentru o scurtă perioadă, îmi voi acorda răgaz să salut, cu căldură, un grup de vizitatori, format din pensionari din provincia Toledo, din regiunea mea, Castilla-La Mancha, deoarece se află aici pentru a-şi îndeplini datoria de cetăţeni europeni.
Dezbaterea comună a fost închisă.
Vom proceda acum la exprimarea votului.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Adam Bielan  
Cetăţenii din comunităţile rurale se află într-o poziţie extrem de dezavantajoasă, atunci când intră în concurenţă pe piaţa muncii. În Uniunea Europeană şi, în special, în Polonia, există diferenţe semnificative între zonele urbane şi cele rurale, în ceea ce priveşte nivelul de trai. Acest aspect este adevărat în special în cazul accesului la servicii. În zonele rurale ale Poloniei, accesul la tehnologiile moderne, cum ar fi conexiunea la Internet în bandă largă, este la jumătatea nivelului din zonele urbane.
Obiectivul politicii de coeziune ar trebui să fie acela de a lua iniţiative specifice pentru egalizarea nivelurilor de trai în anumite regiuni. Ajutorul acordat întreprinderilor mici şi mijlocii pentru obţinerea finanţării de la Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală este extrem de important aici.
Guvernele anumitor ţări ar trebui să sprijine întreprinderile mici şi mijlocii, prin eliminarea obstacolelor administrative şi juridice şi prin asigurarea infrastructurii corespunzătoare. Acestea sunt condiţii fundamentale pentru dezvoltarea zonelor care se află departe de marile zone urbane.
Sebastian Valentin Bodu  
în scris - (RO) Microcreditele şi chiar creditele acordate antreprenorilor din fonduri comunitare reprezintă o pârghie instituţională care poate şi trebuie să compenseze golul lăsat de băncile comerciale ca urmare a crizei financiare care deja atacă economia reala.
O banca comercială este utilă economiei doar atâta vreme cât acordă credite, ceea ce nu se întâmplă în prezent, în ciuda infuziei masive de bani publici în diverse bănci.
În aceste condiţii propun ca Statele Membre să nu mai finanţeze direct băncile comerciale (cu probleme), astfel încât acestea să îşi acopere, cu banii primiţi, pierderile uriaşe şi/sau să-şi îmbunătăţească coeficienţii financiari pe seama banilor publici, întru mulţumirea acţionarilor lor şi constituind temei pentru a-şi acorda chiar prime generoase; e drept ca acestea nu trebuie nici lăsate (toate) pradă falimentului.
Propunerea mea constă în folosirea băncilor comerciale ca şi simpli intermediari, comisionari în acordarea de credite şi microcredite din bani publici către agenţii economici, antreprenori care, fără finanţare, sunt de asemenea supuşi riscului falimentului.
În concluzie, creditele şi microcreditele ar trebui sa ajungă la cei care au nevoie de ele prin intermediul băncilor, dar fără să treacă prin bilanţul acestora din urmă, ci folosindu-se doar de expertiza şi reţeaua lor pentru a facilita contractarea unei astfel de finanţări.
Vasilica Viorica Dăncilă  
în scris - (RO) Îmbunătăţirea accesului la microcredite în vederea dezvoltării unei afaceri de către micii întreprinzători, şomerii şi persoanele defavorizate dornice să-şi deschidă propria afacere şi care nu au acces la instrumentele bancare tradiţionale de creditare, împreună cu recenta decizie de reducere a TVA pentru unele servicii, reprezintă soluţii pe care Uniunea Europeană le pune la dispoziţia statelor membre pentru depăşirea crizei.
Ultimele analize susţin că sectorul serviciilor, agricultura şi turismul pot reprezenta domeniile care pot absorbi o parte însemnată din forţa de muncă disponibilă pe piaţa muncii, inclusiv şomeri, motiv pentru care România şi celelalte ţări din UE trebuie să dezvolte instrumentele necesare aplicării acestei idei, mai ales în cadrul segmentului de piaţă "nonbancar”.
Consider că aceste microcredite pot fi utilizate cu succes pentru dezvoltarea de servicii pentru întreprinderi, persoane fizice sau gospodarii - de la informaticieni la spălători de geamuri, grădinari, persoane care acordă servicii de îngrijire pentru bătrâni şi copii - şi pot contribui la valorificarea calificărilor şi ale calităţilor personale într-o afacere de succes.
Un microcredit poate fi accesat de societăţile cu mai puţin de 10 angajaţi. El este benefic pentru oamenii care vor să muncească şi şomerii care doresc să lanseze o afacere. Microîntreprinderile reprezintă 91% din societăţile comerciale europene.
Dragoş Florin David  
în scris - (RO) Cartea verde privind coeziunea teritorială, având titlul "Transformarea diversităţii teritoriale într-un avantaj”, lansează o consultare amplă cu autorităţile regionale şi locale, cu asociaţii, ONG-uri şi societatea civilă, cu scopul de a promova înţelegerea comună a acestui concept nou, precum şi implicaţiile sale pentru politica regională viitoare a UE, dar nu oferă o definiţie a "coeziunii teritoriale”.
Coeziunea teritorială are ca obiectiv asigurarea unei dezvoltări armonioase a tuturor teritoriilor UE şi să ofere tuturor cetăţenilor posibilitatea de a profita la maxim de caracteristicile inerente ale acestor teritorii. Cartea verde propune ca diversitatea să fie transformată concret într-un capital şi un avantaj competitiv, care să contribuie la dezvoltarea durabilă a întregii UE, şi face o trimitere specială la necesitatea guvernării eficiente a politicii de coeziune pentru ca aceasta să devină mai flexibilă.
Principala provocare este ajutarea teritoriilor să îşi valorifice capitalul şi schimbul de bune practici. Raportul colegului van Nistelrooij acoperă acest domeniu vast al coeziunii teritoriale şi aduce consideraţii eficiente asupra comunicărilor Comisiei în acest domeniu. Astfel, Cartea verde privind coeziunea teritorială rămâne deschisă noilor provocări, dar se transpune într-un instrument eficient al parteneriatelor şi schimburilor de bune practici.
Constantin Dumitriu  
în scris - Politica de coeziune şi măsurile de dezvoltare rurală sunt subsumate aceluiaşi principiu al solidarităţii promovat prin proiectul european şi contribuie la atingerea obiectivelor strategiei de la Lisabona.
Analizele noastre şi deciziile pe care le vom lua trebuie să ţină cont de nivelurile diferite de dezvoltare a agriculturii la nivelul Uniunii Europene şi de ponderea acestui sector în economiile statelor membre, precum şi de situaţia diferită a coeziunii şi dezvoltării regionale. Salut faptul că în versiunea finală a acestui raport se regăseşte şi propunerea mea de a permite o mai mare flexibilitate în utilizarea fondurilor structurale, astfel încât acestea să suplimenteze măsurile de dezvoltare rurală.
Pentru a asigura coordonarea şi complementaritatea politicii de coeziune cu măsurile de dezvoltare rurală, se impune ca statele membre să instituie mecanisme de încurajare a utilizării coerente şi echitabile a fondurilor europene. În acelaşi timp, Comisia Europeană, prin instrumentele de care dispune, trebuie să monitorizeze mai bine utilizarea fondurilor europene la nivelul regiunilor, astfel încât să asigure neprejudicierea zonelor rurale.
Raportul de faţă reprezintă o primă analiză asupra acestui subiect, dar care trebuie continuată pentru ca următoarea perspectivă financiară să asigure o mai bună coordonare între măsurile de sprijin financiar ale UE.
Bogdan Golik  
Aş dori să mulţumesc dlui Becsey pentru raportul său, care este foarte important pentru mine şi pentru compatrioţii mei.
Se pare că mulţi nu îşi dau seama cât de mult poate influenţa instituţia microcreditelor dezvoltarea socio-economică a unei ţări. Împrumuturile mici, negarantate, nu sunt rezervate numai celor mai săraci din ţările în curs de dezvoltare. Ideea poate fi aplicată şi pentru şomeri, companiile nou-înfiinţate sau microîntreprinderile existente.
Oferind cetăţenilor care nu dispun de acces la credite posibilitatea de a-şi finanţa iniţiativele este un pas major înspre punerea în aplicare a principiului "Gândiţi mai întâi la scară mică". Propunând astfel de împrumuturi, încurajăm spiritul antreprenorial şi creşterea activităţii profesionale, evitând şi reducând, astfel, excluziunea socială. Microcreditele au un efect foarte favorabil - ceea ce este extrem de important pentru ţara mea - la nivelul şomajului.
Totuşi, atunci când se introduc împrumuturi de acest tip, trebuie avute în vedere câteva aspecte importante.
În primul rând, cadrul juridic şi cel instituţional ale microcreditelor trebuie adaptate nivelului de dezvoltare a pieţei fondurilor pentru împrumuturi.
În al doilea rând, trebuie examinate procedurile aferente acestui serviciu. Din nefericire, datorită naturii lor complexe, microantreprenorii şi persoanele care pornesc propria afacere au mai degrabă tendinţa de a solicita credite de consum.
În al treilea rând, pentru a populariza microcreditele, antreprenorii trebuie să cunoască faptul că există alternative la împrumuturile bancare, pentru obţinerea de finanţare. -
În pofida acestor rezerve, întâmpin cu braţele deschise serviciul de microcredite în Polonia.
Lívia Járóka  
Aş dori să îl felicit pe colegul meu deputat, dl Becsey, pentru raportul său, care susţine dezvoltarea sistemului de microcredite în sprijinul creşterii economice şi ocupării forţei de muncă. Documentul subliniază, în mod întemeiat, faptul că grupurile defavorizate, inclusiv şomerii pe termen lung, persoanele care beneficiază de ajutor social şi minorităţile etnice, precum romii, în special, ar trebui să reprezinte obiectivul iniţiativelor europene privind microcreditele.
Microcreditele s-au dovedit a avea un succes enorm în numeroase ţări pentru promovarea integrării economice şi sociale, prin susţinerea lucrătorilor independenţi. Într-o perioadă de criză financiară, instrumentele financiare simple, care pot finanţa afaceri, în special în regiunile subdezvoltate sau în cadrul grupurilor sociale menţionate anterior, au o valoare deosebită. Cei care doresc să deţină afaceri de familie mici se pot confrunta cu dificultăţi semnificative în cadrul licitaţiilor organizate în cadrul politicii de coeziune, în special în cazul cofinanţării. Crearea sau refacerea coeziunii sociale trebuie să fie prioritară faţă de obţinerea de profit, deoarece sprijinul acordat lucrătorilor independenţi este cu mult mai puţin costisitor decât ajutoarele de şomaj şi astfel, din perspectiva economiei naţionale, merită să se ofere microcredite, chiar dacă, numai din perspectiva financiară, acest lucru poate să nu fie profitabil. Sistemul microcreditelor trebuie să devină accesibil celor care nu sunt acceptaţi de bănci, respectiv, celor care nu pot obţine credite din sectorul bancar tradiţional din cauza riscurilor mari, a marjelor reduse şi a pericolului de neîndeplinire asociate acestora, şi ar trebui să permită implicarea specifică a grupurilor defavorizate.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
În dezbaterea privind politica de coeziune, aş dori să vă atrag atenţia asupra anumitor aspecte prezentate de dl Roszkowski în raportul său.
1. În perspectiva financiară pentru 2007-2013, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală a fost transformat în cel de-al doilea pilon al PAC şi a fost, astfel, separat de politica de coeziune. Ca rezultat al acestei schimbări, în special având în vedere fondurile bugetare reduse disponibile, politica de coeziune, în special cea a Fondului european de dezvoltare regională, s-a concentrat asupra competitivităţii economice, concentrată în centrele urbane mai mari sau în cele mai active regiuni, în timp ce FEADR îşi concentrează resursele asupra îmbunătăţirii competitivităţii agricole.
Această abordare poate avea ca rezultat fie duplicarea anumitor obiective, ca, de exemplu, protecţia mediului, educaţia şi cultura, fie omiterea acestora din ambele domenii.
2. Prin urmare, trebuie să evaluăm dacă finanţarea destinată dezvoltării rurale în perioada 2007-2013 ar trebui folosită mai mult în sprijinul fermierilor sau dacă va fi distribuită mai mult beneficiarilor rurali neagricoli sau chiar beneficiarilor care rămân în zonele rurale însă care se vor orienta dinspre domeniul agricol înspre alte domenii ale activităţii profesionale. Dacă se dovedeşte că sprijinul acordat fermierilor este obiectivul preferat al celui de-al doilea pilon, se pare că, în următoarea perspectivă, ar fi favorabil ca aceste fonduri să fie legate de politica de coeziune.
3. Cu toate că este necesar şi să se majoreze fondurile pentru cel de-al doilea pilon al PAC, aşa cum a solicitat Parlamentul European, prin reducerea plăţilor directe către marii fermieri şi creşterea progresivă a nivelurilor modulării.
Janusz Lewandowski  
Politica regională, care s-a concretizat sub forma fondului structural şi a fondului de coeziune este considerată, în mod întemeiat, drept cea mai vizibilă şi tangibilă politică comunitară pentru cetăţenii europeni. Nicio altă politică nu oferă atât de multă vizibilitate pentru Uniunea Europeană şi nu ilustrează mai bine beneficiile integrării. Din acest motiv acordăm atât de multă importanţă dezbaterii privind viitorul coeziunii. Coeziunea nu a fost niciodată atât de necesară ca în această perioadă, când cele două jumătăţi ale Europei, separate după război prin cortina de fier, s-au reunit. Acest lucru este extrem de important pentru ţările care au fost trecute în plan secund prin Acordul de la Yalta. Criza şi potenţiala valoare a fondurilor structurale, ca pachet anticriză, reprezintă un aspect deosebit.
Nu putem să revenim la situaţia din 2008, când au fost rambursate fonduri neutilizate de 4,5 miliarde EUR. Acesta a fost un eşec comun al tuturor. Numai acest lucru face să fie extrem de important să permitem adoptarea acestei părţi a bugetului UE în momentul de faţă. Pe termen scurt, alte aspecte pot fi amânate; pe termen lung, trebuie să susţinem politica de coeziune drept o politică comunitară care acordă o şansă tuturor regiunilor. În această calitate, politica de coeziune trebuie să ţină cont de cunoştinţele regionale şi locale privind cea mai bună modalitate de gestionare a finanţării. Criteriile suplimentare de evaluare a proiectelor vor creşte nivelul de discreţie în evaluarea acestora şi, astfel, vor complica procesul de folosire a fondurilor. Acest lucru nu are sens nici astăzi, când ne confruntăm cu criza, nici pe termen lung.
Ramona Nicole Mănescu  
în scris - (RO) În primul rând doresc să-l felicit pe domnul raportor pentru munca depusă.
După cum se ştie, implementarea strategiilor şi a programelor operaţionale pentru perioada 2007-2013 este încă la început şi din acest motiv domeniul de aplicare al raportului aflat în dezbatere este unul restrâns. Cu toate acestea, doresc să remarc eforturile realizate de toate statele membre pentru a integra, în cadrul procesului de redactare şi negociere a programelor operaţionale, priorităţile generale ale politicii de coeziune.
Implementarea cu succes a programelor operaţionale depinde foarte mult de cât de rapid vom reuşi să simplificăm procedurile, să promovăm măsurile menite a consolida capacitatea instituţionala şi, nu în ultimul rând, să identificăm nevoile specifice de formare profesională a personalului care lucrează cu fondurile europene.
Pentru o mai buna gestiune financiară a cheltuielilor comunitare, dar şi pentru a asigura o transparenţă corespunzătoare în ceea ce priveşte gestionarea fondurilor consider că este deosebit de important ca statele membre să deţină sisteme de monitorizare eficiente.
De asemenea, cred cu tărie că este absolut necesară intensificarea procesului de informare a opiniei publice în vederea obţinerii unei rate maxime de absorbţie a fondurilor şi dezvoltarea unor proiecte viabile.
Adrian Manole  
în scris - (RO) La nivelul Uniunii Europene, în viitoarea politică regională şi de coeziune a UE, disparităţile sunt considerate a fi cauzate de deficienţele structurale ale regiunilor în ceea ce priveşte factorii-cheie de competitivitate, în special lipsa capacităţilor de inovare şi a spiritului întreprinzător.
Acest lucru s-ar putea remedia printr-o abordare strategică, şi anume întărirea competitivităţii regionale pe întreg teritoriul UE, care este considerată crucială atât pentru întărirea economiei ca un întreg, cât şi pentru limitarea riscurilor implicate de congestionarea determinată de concentrarea activităţilor economice.
Trebuie să reiterăm din nou că eliminarea acestor disparităţi ar fi posibilă doar printr-un vast proces de informare, printr-un dialog al cetăţenilor cu societatea civilă, pentru că altfel proiectele în continuare nu vor fi accesate.
La fel, punerea în aplicare fără probleme a programelor şi proiectelor cu sprijin UE necesită sisteme de gestionare şi control de înaltă calitate. Respectarea legislaţiei UE, de exemplu a normelor privind mediul şi egalitatea şanselor, este o precondiţie a finanţării proiectelor. Înainte de a se face şi alte plaţi în afara avansurilor, Comisia trebuie să se asigure că sistemele de gestionare şi control respectă normele în integralitate.
Siiri Oviir  
în scris - (ET) Coeziunea teritorială consolidează coeziunea socială şi economică şi este una dintre componentele esenţiale pentru atingerea obiectivelor politicii europene de coeziune, deoarece acordă sprijin pentru echilibrarea eficientă a diferenţelor de dezvoltare, atât dintre, cât şi din interiorul statelor membre şi regiunilor.
Coeziunea teritorială are, de asemenea, un rol important în dezvoltarea viitoare a politicii regionale a UE, aşa cum s-a demonstrat prin adăugarea principiului coeziunii teritoriale la coeziunea economică şi socială, în tratatul de la Lisabona.
În contextul actualei crize economice, revigorarea economiei UE a devenit un subiect important, iar aceasta va fi obţinută prin investiţii judicioase, care sunt vitale pentru succesul economic, pentru descoperirile ştiinţifice, pentru inovaţiile tehnologice şi pentru locurile de muncă.
Sprijin din toată inima ideea raportorului privind faptul că UE ar trebui să stimuleze, sub deviza coeziunii teritoriale, o mai mare interoperabilitate şi transferul de cunoştinţe între centrele de cercetare şi inovare şi zonele din vecinătatea acestora, pentru a obţine un impact maxim al investiţiilor făcute, pentru cetăţenii europeni.
Pentru a face mai bine faţă problemelor şi dificultăţilor cu care se confruntă statele membre în această perioadă de criză, avem nevoie de o strategie europeană comună, în care ar trebui pus accentul pe dimensiunea teritorială a politicii de coeziune, iar nevoie specifice speciale ale fiecărui stat membru trebuie luate în considerare în aplicarea măsurilor politice.
Trebuie să lansăm astăzi o discuţie mai amplă privind viitorul potenţial al politicii regionale şi de coeziune din UE după anul 2013 şi privind forma potenţială a fondurilor structurale în următoarea perioadă de programare, pentru a oferi, prin aceasta, sprijin pentru îmbunătăţirea conştientă a avantajelor competitive ale economiei UE în lume.
Richard Seeber  
în scris - (DE) Conform motto-ului Uniunii Europene, "uniţi în diversitate”, trebuie să facem mai mult pentru a transforma continentul nostru într-o "Europă a regiunilor”. Coeziunea teritorială are un rol important în această privinţă. Din acest motiv, ar trebui să punem accentul pe transformarea acesteia într-un obiectiv distinct, împreună cu coeziunea economică şi socială.
În cursul procesului de consolidare a regiunilor, trebuie să acordăm o atenţie deosebită zonelor sensibile, aşa cum s-a menţionat în această dezbatere privind coeziunea. Trebuie luate în considerare costurile majorate, în special din regiunile montane, a căror administrare necesită foarte mult timp şi implică mari costuri.
Asigurarea compensărilor pentru aceste condiţii dificile reprezintă un pas important în direcţia creării unei Europe în care merită să trăieşti în orice regiune. În acest context, ar trebui să subliniem industria agricolă. Producţia de lapte de la munte aduce o contribuţie importantă la conservarea zonelor rurale şi ar trebui, prin urmare, să fie sprijinită suficient. Ar trebui oferit sprijin şi pentru întreprinderile mici şi mijlocii, care creează locuri de muncă în afara principalelor centre comerciale europene. În general, prezenta dezbatere privind coeziunea stabileşte direcţia pentru politica regională modernă şi va duce către viitor structura tradiţională a Europei.
Bernard Wojciechowski  
În perioada 2007-2013, Polonia va beneficia de peste 67 miliarde EUR de la bugetul Uniunii Europene. Ca parte a acestor transferuri financiare, numai în 2008, Comisia Europeană a transferat Poloniei, în total, 19,3 miliarde PLN. Caracteristicile specifice ale punerii în aplicare a acestor programe înseamnă, totuşi, că majoritatea plăţilor se va face în anii finali ai programelor, respectiv în perioada 2013-2015. Din nefericire, au apărut restricţii fundamentale care împiedică punerea în aplicare eficientă a fondurilor structurale în Polonia. De la începutul programelor pentru perioada 2007-2013, până la începutul lunii martie 2009, au fost semnate aproape 8 400 de contracte de sprijin financiar, privind o cheltuială totală de 15,4 miliarde PLN. Aceasta include o contribuţie de 11,4 miliarde PLN din partea UE. Din nefericire, cererile privind primirea unor plăţi din aceste fonduri însumează, în total, 1,75 miliarde PLN. Procedurile excesiv de îndelungate de acordare a contractelor de achiziţii publice pot întârzia realizarea fondurilor structurale şi contribuie astfel la nivelul redus de absorbţie. Fondurile structurale sunt fonduri publice, care sunt reglementate prin legislaţia naţională privind achiziţiile publice. Această legislaţie trebuie să creeze o procedură simplă şi eficientă de selectare a contractanţilor. Procedurile de licitaţie excesiv de lungi pot întârzia realizarea fondurilor structurale. Fondurile UE ar trebui să reprezinte un mijloc de a reduce unul dintre cele mai grave efecte ale crizei financiare. Accelerarea cheltuielilor va permite consolidarea economiei în 2009, prin investiţii în infrastructură, capital uman şi afaceri cu valoare de cel puţin aproape 1,3% din PIB. Pentru ca acest lucru să se întâmple, guvernele trebuie să faciliteze accesul la fondurile UE şi să simplifice procedurile.
(Şedinţa a fost suspendată la ora 10.50 în timpul votării şi reluată la ora 12.05)
Preşedintele
- Următorul punct este votarea.
(Pentru detalii privind rezultatul votului: a se vedea procesul-verbal)
