Tillämpning av EIA-direktivet i Österrike (debatt)
Talmannen
Den första punkten är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Erminia Mazzoni, för utskottet för framställningar, om tillämpning av EIA-direktivet i Österrike (Ο-000084/2011 - Β7-0314/2011).
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Jag har en ordningsfråga som jag redan bestämt med talmannen. Jag vill uppmana honom att skriva till formel 1-teamens förening, inklusive Lotus i min egen valkrets, som i en skrivelse i går protesterade mot ett Grand Prix i Bahrain på grund av logistiken.
Jag vill att talmannen påminner teamen om att det finns en fin tradition av idrottsutövare som bojkottar tävlingar på grund av kränkningar av de mänskliga rättigheterna, alltifrån Muhammad Ali och Vietnam till cricketspelare som vägrade resa till Sydafrika under apartheid och idrottsmännen och -kvinnorna som vägrade delta i olympiaden i Moskva.
Jag vill också uppmana talmannen att för Europaparlamentets räkning klargöra följande: om något av teamen skulle utebli på grund av kränkningarna av de mänskliga rättigheterna så skulle det få stöd av detta parlament, och det blodbesudlade namnet Bahrain ska inte få förekomma bredvid Nürburgring, Monza, Monaco och Silverstone i år.
Talmannen
Vi har noterat dina synpunkter, Richard Howitt, och vi kommer att vidarebefordra dem.
Carl Schlyter
Fru talman! Jag är föredragande för betänkandet om bilaterala investeringsavtal under övergångstiden efter Lissabonfördraget, och efter noggrant övervägande av parlamentets omröstning och rådets förslag skulle jag vilja dra mig tillbaka som föredragande för detta betänkande eftersom både rådets och parlamentets position så ensidigt gynnar investerarnas intressen och inte tar hänsyn till behovet av transparens. De gamla medlemsstaterna tar dessutom inte hänsyn till de nyas behov av nya avtal, och investerarnas rättigheter balanseras inte på något sätt av miljökrav, sociala krav och andra rättsliga krav. Därför känner jag att jag inte kan försvara parlamentets position och inte heller leda dessa förhandlingar till ett framgångsrikt resultat, så jag ber därför att få överlämna uppdraget som föredragande till ordföranden i utskottet.
Talmannen
Det där är en ordningsfråga som du bör ta upp i det behöriga utskottet.
Rainer Wieland
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag talar som ersättare för Erminia Mazzoni, ordförande för utskottet för framställningar, som dessvärre inte kan vara med oss i dag. Utan tvekan finns det framställningar som är viktigare än denna. Den gäller inte 30 000 personer, som några av de andra framställningar som ska behandlas av parlamentet. För utskottet för framställningar är naturen, som är en lokal tvistefråga, utvecklingen av den lokala ekonomin och framför allt - och detta är något som jag återkommer till senare - en enhetlig tillämpning av EU:s lagar viktiga frågor i samband med denna framställning.
Låt mig lämna ytterligare en kommentar innan vi går vidare. Betänkandet om det här ärendet - detta skidliftprojekt - visar att de lokala medierna njuter av att se någon eller några personer på marken. Det skulle kunna vara en miljölobbyist, en företagslobbyist, de lokala myndigheterna eller den nationella regeringen. Men det är ingen bra idé i det här fallet. Vi gjorde en lokal resa för att samla in fakta - Eva Lichtenberger följde med mig - och intrycket att EU skulle kunna fungera som något slags högsta domstol är en total missuppfattning.
I viss mån måste vi lita på att de lokala myndigheterna tillämpar lagen korrekt. Och därmed är vi framme vid det som är framställningens kärna. Framställarna hävdar att det lokala tröskelvärdet för att utföra en miljökonsekvensbedömning (EIA), som vid tillfället i fråga var 20 hektar, inte respekterades. I stället gjordes en konstlad uppdelning av projektet i mindre delar och i själva verket överskreds alltså tröskelvärdet på 20 hektar. Jag vill också nämna att ett tröskelvärde på 10 hektar sedan dess har införts i Österrike. Förutsättningarna har med andra ord under alla omständigheter förändrats en del.
När vi undersökte frågan lokalt drog vi slutsatsen att bestämmelserna som gäller miljökonsekvensbedömningar, så som de tillämpas i Österrike, följdes vid tidpunkten i fråga - åtminstone i stort sett. Man kan diskutera en kvadratmeter hit eller dit eller andra mått, men som vi ser det gäller tvisten inte stora områden. Vi anser inte heller att en analys av enskilda frågor i samband med projektet med nödvändighet skulle leda till en annorlunda slutsats. Detta gäller till exempel frågan om den sjö som skapades för att leverera vatten till konstsnön, frågan om parkeringsplatser för projektet och andra frågor.
Vi kom emellertid fram till att vi behövde titta lite mer i detalj på vad som egentligen låg bakom detta ärende. Vi undrade om den nationella regeringen hade tillämpat lagen om EIA korrekt och enligt andan i våra europeiska bestämmelser. Vi kunde snart se att det i viss utsträckning var fullt möjligt att tillämpa bestämmelserna på ett annat sätt - inte bara i Österrike, utan dessutom i vissa andra medlemsstater, inklusive mitt eget land.
Frågan uppkommer om vi alltid ska tillåta att projekt delas upp lokalt. Frågan uppkommer om vi ska tillåta att projekt delas upp i olika faser tidsmässigt, om man i efterhand kan säga att samtliga delar faktiskt ingick i en övergripande plan och därför borde ha betraktats som en helhet från början. Det finns också exempel på projekt som delas upp lokalt vad gäller de rättsliga arrangemangen, vilket leder till frågan i vilken utsträckning detta är tillåtet enligt EU:s lagstiftning, avsiktligt eller oavsiktligt, och om vi behöver skärpa reglerna i det avseendet.
Det var framför allt en fråga som vi ansåg vara särskilt viktig i fråga om sådana anläggningar. Kan vi verkligen tillåta att man helt bortser från skidpister - nya skidområden på 1, 2, 3 eller 10 hektar som läggs till befintliga skidområden eller som kommer att bli livligare trafikerade som ett resultat av att befintliga skidanläggningar utökas - när man gör sådana beräkningar? Min personliga åsikt är att samtliga områden som ska utnyttjas bör inkluderas i projektet som helhet enligt EU:s regler. Därav vår fråga till kommissionen om den inte anser att vi måste skärpa EU:s bestämmelser på detta område.
Günther Oettinger
ledamot av kommissionen. - (DE) Fru talman, ärade ledamöter! Janez Potočnik och jag är glada över att vi har ett parlament som har gjort övervakningen av miljöbestämmelserna till ett centralt område i sitt arbete, något som också gäller den här frågan. EIA-direktivet är av stort värde för EU:s utveckling på miljöområdet. För oss är det ett viktigt instrument för att uppnå en hållbar utveckling.
Enligt direktivet ska projekt som har en betydande inverkan på miljön bli föremål för en bedömning i vilken alla projektets direkta, men också indirekta, miljöeffekter bedöms. Det gäller sådana projekt där medlemsstaterna med hjälp av tröskelvärden ska besluta om resultatet av bedömningen innebär att en EIA måste utföras. Omständigheterna i samband med skidområdet hör till en klass av projekt där det sedan länge har varit medlemsstaternas uppgift att besluta om en EIA krävs.
Det tidigare österrikiska beslutet var inte tillfredsställande. Det gällde ett område på 10 hektar eller 20 hektar eller mer. Sedan vi mottagit framställningen frågade kommissionen den österrikiska regeringen hur den hade säkrat att direktivet tillämpades korrekt i projektet. Österrike svarade att man inte behövde genomföra en EIA eftersom tröskelvärdet på 20 hektar inte hade uppnåtts. Kommissionen var för sin del inte övertygad om detta. Vi påpekade att när man skulle fastställa storleken på området för att besluta om en EIA var nödvändig, så borde man ha gjort en helhetsbedömning, snarare än att betrakta området i mer inskränkt betydelse.
Därefter reviderade Österrike sina lagar om EIA, vilket jag anser vara det viktigaste resultatet i detta enskilda fall. Enligt vår juridiska granskning uppfyller landet nu i alla avseenden kraven i EU:s EIA-direktiv. Beslutet om det krävs en EIA när ett skidområde utökas beror nu på storleken på det utvidgade markområdet och om det ligger inom ett särskilt skyddat naturområde. Numera ska också tidigare utvidgningar inkluderas i bedömningen.
EIA-direktivets krav är faktiskt mycket tydliga och strikt formulerade. Att kringgå kraven genom att helt enkelt dela upp ett projekt i olika faser, sektioner eller avsnitt, är inte möjligt. Vi anser att en övergripande analys av miljöpåverkan är mycket viktig. EU-domstolen har bekräftat vår tolkning av lagen. Den har vid flera tillfällen gjort klart att syftet med EIA-direktivet inte kan kringgås genom att projekt uppdelas. Vad gäller tröskelvärdet för området räcker det inte att enbart ta hänsyn till de ytor där byggnadsarbete faktiskt ska utföras. Vi är inte bara intresserade av byggnadsarbeten, utan dessutom av hur de integreras i den omgivande miljön. När man beräknar om tröskelarean har uppnåtts måste man med andra ord ta med områden där inga byggnadsarbeten för närvarande äger rum, men som utan tvekan är en del av projektet och som påverkas av projektet.
Därför anser vi att man borde ha genomfört en behovsbedömning i skidområdet Damüls-Mellau innan utökningen ägde rum för att fastställa om det krävdes en EIA för projektet. Beslutet borde också ha varit offentligt och man borde ha redovisat skälen för beslutet. Detta är de skyldigheter som de österrikiska myndigheterna inte uppfyllde. De lät bli att göra en sådan behovsbedömning, vilket enligt vår mening var ett krav.
Projektet är nu historia. Beslutet fattades för fem år sedan och det godkändes för fem år sedan. Byggnadsarbetena är slutförda. Vi har därför begärt ytterligare uppgifter om effekterna av arbetena från myndigheterna i Wien och vi har också hört oss för om det krävs åtgärder för att lindra effekterna och om sådana åtgärder fortfarande är aktuella. När vi väl har mottagit den informationen kommer vi att undersöka vilka ytterligare steg som kan tas för att lindra effekten på miljön i området som helhet.
Vi har också bett myndigheterna i Österrike bekräfta för oss att de kommer att göra en behovsbedömning enligt kraven i den gamla versionen av den österrikiska lagen om miljökonsekvensbedömning för att fastställa om det krävs en EIA vid en eventuell framtida utvidgning av detta eller andra skidområden. Janez Potočnik arbetar för närvarande med en översyn av EIA-direktivet. Både han och vi har för avsikt att lägga fram en ny text som ytterligare stärker miljöskyddet, särskilt beaktar områdena klimatförändring, energi och biologisk mångfald, inkluderar viktiga beslut av EU-domstolen och som harmoniserar och förenklar de befintliga förfarandena i så stor utsträckning som möjligt, samtidigt som den nya texten utesluter möjligheten att kringgå lagen på ett tydligare sätt än tidigare.
Janez Potočnik förbereder alltså en ny version av direktivet och har därför genomfört omfattande offentliga samråd med allmänheten och relevanta intressegrupper under det senaste året. Resultaten utvärderas för närvarande och vi kommer att lägga fram ett förslag senast under 2012. Det felaktiga genomförandet av detta byggprojekt kommer åtminstone att få en positiv effekt inför framtiden, eftersom EU:s lagstiftning blir tydligare och svårare att kringgå. Vi gläder oss åt att den österrikiska lagen om EIA nu uppfyller direktivets bestämmelser.
Kommissionen kommer att vidta åtgärder för att se till att de österrikiska myndigheterna undersöker miljökonsekvenserna av det arbete som redan har utförts för att se till att kraven i vårt direktiv tillämpas i enlighet med reglerna vid all eventuell framtida utvidgning av skidområdet i regionen kring Damüls-Mellau. Vi har med andra ord alla lärt av misstagen i samband med just detta fall.
(Applåder)
Peter Jahr
Fru talman, herr kommissionsledamot! Rainer Wieland har redan redogjort för fakta i ärendet mycket tydligt. Jag vill gärna komplettera med ett par politiska synpunkter, om jag får.
För det första är det faktum att befintliga förordningar eller direktiv undersöks för att se hur bra de fungerar i praktiken eller i vilken utsträckning de uppnår sina mål och sedan vid behov förbättras eller tolkas tydligare inget argument mot en europeisk politik, utan snarare ett argument för en sådan politik. Det kommer alltid att förekomma viss konkurrens mellan EU:s förordningar och direktiv och den form de får på lokal nivå. Utskottet för framställningar är kanske inte någon högsta domstol, men enligt min egen tolkning av vad vi gör i utskottet - med andra ord hur jag ser på min roll som ledamot av utskottet för framställningar - så är jag ganska stolt. Resultatet av den här framställningen, där vi såg att saker och ting tolkades på ett annat sätt på lokal nivå än vad som var vår avsikt på EU-nivå, och yttrandet från utskottet för framställningar, blev till slut att lagen ändrades i en medlemsstat. Jag betraktar det som en stor framgång och en framgång för EU:s politik.
Som jag ser det är det allmänna problemet den fråga som jag nu ställer till kommissionsledamoten. Många medborgare är oroliga för hur EU:s lagstiftning om miljö tillämpas i medlemsstaterna. Det kommer många framställningar om det. Många av framställningarna gäller gränsöverskridande frågor, men många gäller också omständigheter i medlemsstaterna. Ideligen ställs vi inför problemet att när vi hör oss för hos kommissionen under ärendets gång så får vi följande svar: ”Vi antar att medlemsstat X genomför och tillämpar EU:s direktiv och förordningar korrekt. Vi ser inget behov av att ingripa.”.Vi behöver ett instrument för att inleda en seriös dialog med medlemsstaterna medan ärendet pågår om det finns tecken som tyder på att något går snett, så att vi inte hamnar i samma sits som i det här ärendet. Saker och ting utvecklades inte optimalt, men nu är det gjort och vi har en lösning inför framtiden - men dessvärre inte för det som varit.
Jörg Leichtfried
Fru talman! Jag tror vi kan beskriva det som hänt i dag som en erfarenhet som vi har lärt oss av. Vi österrikare åker gärna skidor. Och för att göra det måste man ha skidpister. Men vi måste också vara medvetna om och beakta att en vacker, oförstörd miljö också är en del av skidåkandet, och ingen vill åka skidor där en sådan inte längre finns.
Mot den bakgrunden har den österrikiska politiken begått många misstag tidigare. Skidpister har lagts till ensidigt utan att man tänkt på om fler skidpister faktiskt är en bra idé och även de administrativa rutinerna och rättsläget utmärktes av en sådan inställning. Det som har hänt här visar EU:s och Europaparlamentets mervärde. I det här fallet verkar det som om något har blivit fel. I många fall händer det inget när det blir fel. Men i det här fallet ingavs det en framställning, människor reagerade och Österrike såg till att rätta till det som var fel. Jag tycker detta är ett bra exempel på vad som bör ske.
Eva Lichtenberger
Fru talman! Jag är mycket tacksam för den information ni lämnat, herr kommissionsledamot. Jag tycker det du sagt är mycket viktigt. Låt mig bara ställa en följdfråga. Du sade att kommissionen i alla avseenden är nöjd med hur Österrike nu tillämpar miljökonsekvensbeskrivningar. Men det finns fortfarande en dom från EU-domstolen om att medborgarna måste engageras i proceduren för att fastställa om en EIA krävs. Det nämns inte i den reviderade österrikiska lagen och det skulle kunna fungera som ett slags system för tidig varning för att se till att det vi upplevde i Mellau inte ska kunna upprepas.
Låt mig än en gång understryka att det är ganska absurt om skidpister inte inkluderas i skidområdet enbart på grund av att hela berget inte har grävts upp. Som jag ser det är detta i slutändan de områden som berörs och de måste tas med. Det står helt klart att detta är ett fall där ett projekt delades upp i mindre delar för att kringgå reglerna. Jag hoppas ni kommer ihåg det här ärendet i framtiden.
Willy Meyer
Fru talman! Vi har en fråga som kan hjälpa oss att lösa ett problem som kommissionen i själva verket har erkänt och som också har tagits upp av Peter Jahr och som vi tänker ta upp i årsbetänkandet som ska läggas fram av utskottet för framställningar i diskussionerna om 2010.
Vi har exemplet Damüls i alperna men också Pyrenéerna. Läget är följande: det händer ofta att tiden från det att ett klagomål framförs av en europeisk medborgare till dess frågan är löst blir för lång för att lösa problemet utan att det uppkommer permanenta skador. Jag tänker på vissa medlemsstaters förmåga att smita ifrån skyldigheterna i EU-direktivet som kräver en miljökonsekvensbedömning för offentliga eller privata projekt i mycket känsliga områden av det europeiska ekosystemet, t.ex. Alperna i det här aktuella fallet, eller Pyrenéerna i Spanien. I det här fallet har ett projekt delats upp för att kringgå direktivets krav, vilket förhindrar att en miljökonsekvensbedömning utförs.
Mina damer och herrar i kommissionen! Om ni verkligen tycker att miljökonsekvensbedömningar måste tillämpas strikt, så måste ni reagera snabbare för att stoppa projekt som drivs vidare trots rapporter om att de först måste bli föremål för en miljökonsekvensbedömning. Därför är det mycket viktigt för oss att man förkortar den tid det tar innan ett klagomål behandlas. Utskottet för framställningar och kommissionen måste arbeta med detta så att medlemsstaterna inte smiter ifrån sin skyldighet att tillämpa direktivet om miljökonsekvensbedömningar. Många medlemsstater har kringgått direktivet, vilket redan har påpekats här, och inte bara Österrike. I mitt eget land, Spanien, har vi nu ett projekt som är under behandling i Pyrenéerna. Även här gäller det en skidort, i Castanesa-dalen, och den spanska staten tänker göra samma sak. I det här fallet är det de ansvariga myndigheterna i Aragon som tänker dela upp projektet för att förhindra att en miljökonsekvensbedömning sker.
Vi måste arbeta på att påskynda förfarandet, både i Europaparlamentet och i kommissionen.
Angelika Werthmann
(DE) Fru talman, kommissionsledamot Günther Oettinger, mina damer och herrar! Syftet med miljökonsekvensbedömningen är, i enlighet med försiktighetsprincipen, att fastställa och bedöma den direkta miljöpåverkan av olika projekt, men också deras indirekta effekter. Att undanta planerad utveckling som helt klart är knuten till projektet geografiskt eller på annat sätt kan bara försämra rättsläget. EU-domstolen beslutade redan 1996 att medlemsstaterna måste se till att syftet med direktivet inte kan kringgås genom att projekt delas upp i mindre delar.
I sin rapport om EIA-direktivets tillämpning och effekter från 2003 hävdade kommissionen att roten till de många problem som hindrade ett effektivt genomförande av EIA-bestämmelserna inte nödvändigtvis var införlivandet av direktivet på nationell nivå, utan snarare den praktiska tillämpningen. En av de rekommendationer som framfördes vid det tillfället var särskilt riktad till de medlemsstater, till exempel Österrike, som hade infört obligatoriska tröskelvärden. Kommissionen rekommenderade att om projekt eventuellt kunde få betydande miljöpåverkan så skulle en lämplig behovsbedömning genomföras, framför allt vad gällde känsliga områden och den eventuella sammanlagda effekten av olika projekt. Du nämnde behovsbedömningen i ditt inledande anförande. Nu väntar vi på resultaten.
Österrikes medborgare protesterar allt mer mot att man ägnar deras oro för lite uppmärksamhet. EU-domstolen har beslutat att den enskilda akten på nationell nivå måste vara tillräckligt detaljerad och ge utrymme åt ett adekvat offentligt deltagande. Vad anser kommissionen om denna del av den österrikiska lagen om miljökonsekvensbedömningar?
Kritik mot bristen på offentligt deltagande är något som framförs i praktiskt taget samtliga medlemsstater. Den nuvarande översynen av EIA-direktivet bör också omfatta en diskussion om en översyn av det enhetliga förfarandet för offentligt deltagande som för närvarande ingår i direktivet.
Richard Seeber
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot! Att döma av talarlistan betraktas gemenskapen, och också utskottet för framställningar, som ett slags högsta domstol i denna process. Jag vill också säga att dessa projekt inte är något som vi ska försöka ta politiska poäng på.
Här handlar det om ett projekt i Damüls-Mellau. Det är två små samhällen. Provinsregeringen i Vorarlberg och den lokala förvaltningen försökte tillämpa den österrikiska miljölagen efter bästa förmåga. Jag tycker inte det finns någon anledning att förebrå dessa myndigheter. Men den juridiska frågan uppkommer huruvida republiken Österrike har införlivat EIA-direktivet. Här måste man tänka på att de rättsliga traditionerna i Österrike och också i EU varierar kraftigt. Jag måste påpeka för min kollega att jag anser att Österrike försökte göra saker och ting på rätt sätt. Under processens gång har juristerna kommit fram till att ett par misstag kan ha begåtts. Låt mig än en gång understryka att här pratar vi bara om de sista procenten. I samband med projektet har frivilliga mätningar gjorts för att kompensera för detta, vilket man verkar ha glömt bort. Betydande utbetalningar har gjorts. Det bör också sägas.
Slutligen bör vi förmodligen också göra en politisk bedömning. Om man beaktar att kompenserande åtgärder har genomförts i projektet och att ett försök har gjorts att rätta till alla felaktigheter som kan ha ägt rum, så måste väl ändå projektet kunna godkännas? Dessvärre måste jag i det här läget be kommissionen behandla alla lika och se bortom våra gränser på vissa fall i andra medlemsstater där naturresurser faktiskt har fått betydligt större skador. Kommissionen bör emellertid gå fram med viss försiktighet här. Sådan försiktighet är särskilt viktig om miljöpolitiken ska få ett bredare stöd.
Heinz K. Becker
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig understryka det som nämndes av kommissionsledamoten, nämligen att de nationella myndigheterna har lärt av detta. Jag tror nämligen att det sätt på vilket den österrikiska nationella regeringen, och framför allt den ansvarige miljöministern, har genomfört ändringen av den österrikiska lagen om miljökonsekvensbedömningar ska ses som något mycket positivt. Det skulle kunna användas som ett exempel, en förebild, för många andra fall som många inte känner till lika väl.
Slutligen vill jag emellertid säga att jag stöder den ändrade framställningen från Peter Jahr, i vilken han kräver specifika och effektiva verktyg för att medge inflytande, övervakning och korrigering redan på det inledande planeringsstadiet i samband med sådana projekt.
João Ferreira
(PT) Fru talman! Jag vill redovisa ett par korta synpunkter i samband med processen. Trots de positiva aspekterna lär oss erfarenheterna från den praktiska tillämpningen av förfarandet för miljökonsekvensbedömningar (EIA) också att förfarandet kan och bör förbättras. Det är viktigt att betrakta analysen av projektens kumulativa effekt på ett annat sätt, oavsett om de är av samma typ eller om alla är olika. Alltför ofta ser vi inte skogen för bara träd. Det är viktigt att vi lär oss mer om den viktiga och kumulativa effekt som mänskliga aktiviteter har på naturen.
Fasen efter en miljökonsekvensbedömning bör också ägnas större uppmärksamhet. Den försummas ofta. Det är viktigt att granska i vilken utsträckning de förutsedda effekterna faktiskt uppträder, hur effektiva minimerande eller kompenserande åtgärder är i förekommande fall och i vilken utsträckning de vidtas eller inte vidtas. De offentliga miljömyndigheterna spelar en avgörande roll här och de bör få de resurser som krävs för att genomföra detta.
Slutligen är förfarandets transparens samt offentligt deltagande och offentlig granskning av avgörande betydelse för att i så stor utsträckning som möjligt garantera bedömningens öppenhet, kvalitet och oberoende.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Fru talman! I dag diskuterar vi en mycket specifik fråga som gäller ett visst land, men miljökonsekvensbedömningar är fortfarande en ganska komplicerad och svår fråga, såväl på nationell som på internationell nivå. Det största problemet är förmodligen allmänhetens bristande förtroende för de undersökningar som görs i samband med miljökonsekvensbedömningar, det vill säga att projektens operatörer själva gör undersökningarna etc. Allmänheten bör därför spela en aktivare roll i processen. Självklart måste vi också hitta en balans så att inte projekt stoppas utan anledning. Ett annat problem är utvärderingen i efterhand efter projektet, när vissa saker, inklusive miljökonsekvensanalysen, inte nämns och vissa bieffekter visar sig senare.
I går röstade vi för principen om oberoende för systemet för konsekvensbedömning. Det bör naturligtvis också gälla miljölagstiftningen. När vi ser över direktivet om miljökonsekvensbedömningar bör vi koncentrera oss på just den frågan.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Jörg Leichtfried
(DE) Fru talman! Eventuellt har jag missuppfattat RadvilMorkūnaitė-Mikulėnienoch det är därför jag vill ställa min fråga. Jag anser att det är viktigt att man följer de regler som gäller för närvarande. Vi ska inte alltid kunna prata oss ur besvärliga situationer genom att säga att vi inte behöver följa reglerna till punkt och pricka på grund av förändrade omständigheter. Regler ska alltid följas fullt ut, och det med all rätt.
Jag skulle vilja veta om du menade att regler alltid ska följas, oavsett situationen, och att människor inte alltid ska låta omständigheterna avgöra.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Fru talman! Låt mig understryka att det är mycket viktigt att följa reglerna, men att det finns fall där vissa intressegrupper, som kanske manipulerar den allmänna opinionen, försöker påverka genomförandet av vissa projekt. Men, som jag redan har framhållit, självständighet, korrekt analys och experternas oberoende ställning måste garanteras och allt ska göras enligt de regler som anges i lagstiftningen.
Karin Kadenbach
(DE) Fru talman, Günther Oettinger, mina damer och herrar! Diskussionen understryker än en gång att vi har ett stort kommunikationsproblem när det gäller hela miljöområdet. Miljön, ekonomin och regionala intressen spelas hela tiden ut mot varandra. Häri ligger det stora problemet. Vi behöver stöd från kommissionen för att se till att miljön betraktas som en viktig del av ekonomin. För tillfället lägger man alldeles för lite vikt vid att åtgärder för att skydda miljön och naturen också kan skapa och bevara arbetstillfällen.
Nu är diskussionen alltid polariserad. Antingen miljön eller arbetstillfällen. Även vi politiker för dessvärre den här typen av resonemang. Jag vill uppmana alla att försöka öka medvetenheten och erkänna att vi måste skydda miljön om ekonomin ska kunna fortsätta fungera effektivt i framtiden.
Miloslav Ransdorf
(CS) Fru talman! Österrike röstade en gång emot kärnkraftsanläggningen i Zwentendorf för att bli av med en regionalpolitiker. Samtidigt skapade man en struktur som är unik i Europa, en modell av ett kärnkraftsverk i skala 1:1. Jag vill påstå att detta var ett dyrt experiment och att österrikarna inte bör försöka få någon i Europa att följa med på den inslagna vägen.
Rainer Wieland
(DE) Fru talman! Jag nöjer mig egentligen med det svaret, men jag skulle vilja ha ett förtydligande på en punkt. Enligt den nuvarande lagstiftningen måste skidpister bara tas med i beräkningen av tröskelvärden om strukturella förändringar planeras när anläggningen konstrueras. Alla de övriga områden som används av skidåkare, avgiftssmitare eller andra tas inte med i beräkningen. Jag anser att effekterna av att använda ett område som inte har lämnats orört bör tas med i beräkningen.
Till slut ett kort påpekande: i en del av en medlemsstat som vi känner mycket väl till, Günther Oettinger, har utskottet för framställningar en möjlighet att i utvalda fall tillämpa ett blockeringsförfarande. Jag tror det vore bra om vi kunde komma överens med kommissionen och rådet om att det är möjligt att tillfälligt stoppa förfaranden om den möjligheten hanteras ansvarsfullt.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Richard Seeber
(DE) Fru talman! Jag vill än en gång fråga Rainer Wieland, eftersom han är advokat, om han vill inkludera dem som fotvandrar i bergen och skidburna bergsklättrare, personer som bär skidor och som ibland använder skidlifterna för att slippa tillryggalägga hela avståndet till fots, och även personer som använder annan idrottsutrustning. Kommer hela alpregionen att bli föremål för en miljökonsekvensbedömning? Han bör definiera kriterierna bättre och förklara exakt vad han menar.
Rainer Wieland
(DE) Fru talman! Låt mig klargöra en sak och korrigera den bild som har getts. Naturen är inte miljövårdsorganisationernas egendom. Naturen är till för att utnyttjas av människor. Som redan har antytts anser jag därför inte att Damüls-Mellau är ett fall där man borde ha tillämpat detta blockeringsförfarande.
Günther Oettinger
ledamot av kommissionen. - (DE) Fru talman, ärade ledamöter! För det första måste vi alla inse att ärendet inte har behandlats korrekt. En förnyad granskning av ärendet kan emellertid hjälpa oss att göra framsteg i Europa. Vi har konstaterat att tröskelvärdena tillämpades fel, att ingen behovsbedömning gjordes och att miljöpåverkan därför inte har bedömts tillräckligt objektivt.
För det andra måste den österrikiska lagen om miljökonsekvensbedömning (EIA) ändras eller utvidgas så att den motsvarar EU:s direktiv, det vill säga era krav. För det tredje är det viktigt att göra en särskild behovsprövning av hela projektet när man vidtar andra åtgärder i regionen, oavsett om det handlar om bilparkeringar eller andra projekt. Prövningen bör omfatta befintliga exploaterade områden och befintliga byggprojekt. Man kan säga att regionen just nu granskas närmare.
Alla som tycker om att åka skidor, vilket jag gör, vet att kring klockan 15.00 på eftermiddagen verkar bullerföroreningar vara ett större problem än skador på miljön i området. Men skämt åsido. Kommissionen har nu en möjlighet att inleda ett överträdelseförfarande. Vi hotar inte att göra det, men möjligheten finns. Sedan måste vi titta mer allmänt på en översyn av EIA-direktivet. Vad tänker Janez Potočnik göra?
För det första handlar detta om att få med nya politiska mål, till exempel klimatförändringen, den biologiska mångfalden, energin, de transeuropeiska näten och sammanhållningspolitiken. För det andra måste vi inkludera EU-domstolens domar, som har bidragit med viktiga förtydliganden i frågan. Som ett svar på Eva Lichtenbergers fråga vill jag säga att vi har konstaterat att Österrikes EIA-lag nu uppfyller tröskelkraven. Vi håller för närvarande på med att undersöka om den är tillfredsställande i fråga om öppenhet, medborgardeltagande och offentliga samråd, såväl vad gäller form som innehåll. Jag kan bekräfta att Janez Potočnik, kommissionsledamot med ansvar för miljön, kommer att förse er med ett heltäckande skriftligt svar under de kommande veckorna som visar om den uppfyller kraven på transparens och medborgarsamverkan i vårt direktiv.
Jag är övertygad om att detta ärende och andra resultat kommer att göra det möjligt för oss att genomföra en bra översyn av EU-direktivet under nästa år. Rainer Wieland undrade hur man ska se på definitionen av området. Vi kommer att lämna ett skriftligt svar på den frågan. När vi bygger en transportanläggning bör vi enligt min mening inte bara ta med arean under kabeln, med andra ord inte bara själva liftens sträckning, som är en meter bred och flera tusen meter lång. Å andra sidan kan man inte ta med hela berget, även om avgiftssmitarna ofta är de bästa skidåkarna och håller sig till de svarta pisterna. Men ur ett mer detaljerat perspektiv måste samtliga områden som avsatts som pister inkluderas. Alla pister och areor där snömaskiner används tillhör, enligt min åsikt, den exploaterade delen av berget och måste därför ligga inom tröskelvärdet. Vid behov måste detta anges klart när direktivet ses över.
Hur hade vi kunnat påverka processen i ett tidigare skede? Våra diskussioner äger naturligtvis rum i ett ganska sent skede, fem år efter det att bygglovet beviljades. Detta är ett grundläggande problem. Enligt fördraget gäller subsidiaritetsprincipen och ansvaret för att tillämpa EU:s lagstiftning åligger i första hand medlemsstaterna, som ska administrera och tillämpa lagen lokalt. Jag hoppas att man framför allt i Österrike har dragit lärdom av ärendet och intar en förnuftig hållning där man väger ekonomiska och miljömässiga intressen mot varandra och att ärendet därför kan få positiva effekter i framtiden.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
