A FAO élelmiszerbiztonsági csúcstalálkozója - Az éhínség eltörlése a Föld színéről (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság nyilatkozata a "FAO élelmezés-biztonsági csúcstalálkozója - Az éhínség eltörlése a Föld színéről” témáról.
Karel De Gucht
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, a múlt heti római csúcstalálkozó az utolsó azoknak az idén megrendezett, magas szintű találkozóknak a sorában, amelyeknek fő témái az élelmezésbiztonság és a mezőgazdaság voltak. Ilyen találkozóra került sor januárban Madridban, júliusban L'Aquila-ban, szeptemberben New York-ban és Pittsburgh-ben, és ilyen volt a Bizottság múlt hónapban megrendezett, a világ élelmezésbiztonságáról szóló találkozója.
Mindezen események kiindulópontja az a tény volt, hogy a világot sújtó éhínség elleni küzdelem megvalósításában mindig kudarcot vallunk. A világon jelenleg több mint egymilliárd ember a napi alapvető táplálkozási szükségleteit sem tudja kielégíteni, és fennáll a veszélye annak, hogy sok fejlődő országban tovább romlik a helyzet, ami az éghajlatváltozás hatásainak is tulajdonítható, amely az élelmezésbiztonság terén további kihívások elé állítja ezeket az országokat.
Az élelmezésbiztonsági csúcstalálkozó lehetőséget nyújtott az elmúlt hónapokban létrejött politikai lendület fenntartására. Az élelmezésbiztonság ismét reflektorfénybe került. Azonban a szavak ideje lejárt; eljött a cselekvés ideje.
Az Európai Bizottság számára a csúcstalálkozó három oknál fogva is hasznos volt. Az első az a kötelezettségvállalás volt, hogy újra kezdjük az erőfeszítéseket az első millenniumi fejlesztési cél megvalósítása érdekében - azaz annak érdekében, hogy 2015-re felére csökkentsük az éhínség mértékét. Véleményem szerint ez a cél még mindig érvényes, és törekednünk kell a megvalósítására - különösen azokban az országokban és régiókban, ahol a fejlődés e téren eddig nagyon korlátozott volt, például Afrikában.
A második ok az az ígéret volt, amely szerint a világ élelmezésbiztonságával foglalkozó bizottság - amely a mezőgazdasági, élelmezésbiztonsági és táplálkozási globális partnerség központi tényezőjévé fog válni - reformja révén meg fog valósulni az élelmezésbiztonság nemzetközi koordinációja és irányítása. Az Európai Bizottság aktívan támogatta ezt a reformot, és segíti az ehhez szükséges alapvető finanszírozás megteremtését. Ez a véleményem szerint igen fontos lépés ki fogja kövezni az utat az élelmezésbiztonság globális irányítási rendszere számára, amelynek alapját megbízható tudományos állásfoglalások fogják képezni, ugyanakkor nyitottabb lesz a közszféra, a magánszféra és a nem kormányzati szervezetek kulcsszereplői felé is. Ezeknek a szereplőknek fontos szerepük van abban, hogy az új rendszer hatékonyabb legyen a jelenleginél.
A harmadik ok pedig az az ígéret volt, amely szerint megfordítják a mezőgazdaság, az élelmezésbiztonság és vidékfejlesztés belföldi és nemzetközi finanszírozásában tapasztalt csökkenő tendenciát. Ha meg akarjuk valósítani az első millenniumi fejlesztési célt, azaz azt, hogy az éhínség mértékét 2015-re a felére csökkentjük, akkor az ODA növelésére tett kötelezettségvállalásokat teljesíteni kell - különösen azoknak az országoknak, amelyek kötelezettséget vállaltak azon cél elérésére, hogy a bruttó nemzeti jövedelmük 0,7%-át a fejlesztési támogatásokra fordítják.
Voltak, akik kritikával illették a végleges nyilatkozatot, amiért nem határoz meg pontosabb célokat a mezőgazdasági és élelmezésbiztonsági hivatalos fejlesztési támogatások tekintetében, de nem szabad elfelejtenünk, hogy ez a fontos pénzügyi kötelezettségvállalás már megtörtént a G8-ak L'Aquila-i csúcstalálkozóján. A prioritás most az, hogy ezeket be is tartsuk. Az Európai Parlament határozott támogatásával a Bizottság sikeresen mobilizálta az 1 milliárd EUR összegű élelmezésfinanszírozási eszközt, amelynek 85%-a a 2009-2011-es időszakra szól. Azonban idővel több és hosszabb távú segélyekre lesz szükség. Hogy kötelezettségvállalásaink tekintetében elszámoltathatók legyünk, globális kötelezettségvállalási rendszerre van szükség, de ugyanakkor ellenőrző mechanizmusokat, külön mutatókat és kritériumokat is létre kell hozni, amelyeket alkalmazni lehet a beruházások eredményeiről és hatásairól készítendő jelentésekhez. Azonban - és ezt szeretném hangsúlyozni - a támogatók legnagyobb mértékű kötelezettségvállalásainak sem lesz haszna, ha a fejlődő országok kormányai nem valósítják meg saját kötelezettségvállalásaikat a jobb agrárpolitikák, stratégiák és beruházások terén.
Az élelmezésbiztonság megvitatásakor ügyelnünk kell a terminológiára, és különbséget kell tennünk az élelmezésbiztonság, az élelmezési szuverenitás és az élelmiszer-önellátás között. A világszintű termelés megvalósítására tett erőfeszítések önmagukban nem elegendőek. Ami számít, az az, hogy az emberek folyamatosan hozzá tudjanak jutni az élelmiszerekhez, és ez alapvetően a szegénységgel kapcsolatos kérdés. Az élelmiszer-kereskedelem - mind regionálisan, mind globálisan - fontos szerepet játszik az élelmiszerek hozzáférhetőségének növelésében, a mezőgazdasági termelőknek bevételt biztosít, a fogyasztóknak pedig lehetőséget nyújt arra, hogy olcsóbban jussanak hozzá az élelmiszerekhez. Az élelmiszer-önellátás valószínűleg nagyon költséges stratégia lenne, és erre nem is lesz szükséges, mivel a piacok és a kereskedelem megfelelően működnek.
Ezért a dohai fordulót kiegyensúlyozott és átfogó eredménnyel való lezárása fontos lépés lenne előre. Nem szabad megfeledkeznünk arról sem, hogy a globális élelmezésbiztonság nagyon komplex és sokrétű probléma, amely holisztikus megközelítést kíván. Az elmúlt évtizedben az Európai Unió óriási előrehaladást ért el ezen a téren, és ez a fejlődés tovább fog folytatódni, amit a politikák fejlesztési célú összehangolása biztosít. Az EU közös agrárpolitikájának különböző reformjai erőteljesen csökkentették az export-visszatérítéseket, továbbá a WTO a mezőgazdasági termelőknek nyújtott uniós támogatások túlnyomó többségét úgy ítéli meg, hogy azok nem torzítják a kereskedelmet. Ezenkívül a "fegyver kivételével mindent” egyezmény révén az Európai Unió piacára való bejutás szabaddá vált a legkevésbé fejlett országok számára is, és a gazdasági partnerségi megállapodások (GPM) rendelkezései azt mutatják, hogy megértőek vagyunk azokkal a problémákkal szemben, amelyekkel sok AKCS-országnak szembe kell néznie az élelmezésbiztonság garantálása terén. Tehát az EU-ban már nagy utat tettünk meg a politikák fejlesztési célú összehangolásának fokozása terén, és ezáltal a fejlődő országok számára biztosított élelmezésbiztonsági feltételek javítása terén. Más országoknak és régióknak is ezt kellene tenniük.
Zárásképpen elmondanám, hogy a FAO-csúcson kiemelték, hogy amennyiben tartani akarjuk magunkat ahhoz a célkitűzésünkhöz, hogy 2015-re felére csökkentjük az éhínség mértékét, akkor növelnünk kell az ODA-t és a mezőgazdaságba irányuló magánberuházásokat, valamint meg kell valósítanunk a mezőgazdasági ágazat globális irányítását.
Albert Deß
a PPE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, biztos úr, számunkra, európai parlamenti képviselők számára fontos, hogy megvitassuk az éhínség témáját. Nem ülhetünk ölbe tett kézzel, miközben nő az éhezők száma, akik között sok gyermek is van.
Először 20 évvel ezelőtt választottak meg parlamenti képviselőnek, és jól emlékszem, hogy az olyan nemzetközi szervezetek, mint a Világbank, az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete, maga az ENSZ és a Kereskedelmi Világszervezet kifejezték azon szándékukat, hogy 20 éven belül felére csökkentik az éhínség mértékét a világon. Mi történt azóta? Az éhínség mértéke nem csökkent, hanem nőtt. A világon több mint 1 milliárd ember éhezik nap mint nap. Épp az ellenkezője történt annak, mint amit az említett szervezetek szándékoztak elérni.
Ennek számos különböző oka van. Vannak olyan országok, mint pl. Zimbabwe, ahol egy hozzá nem értő kormány Afrika éléskamráját éhínség sújtotta régióvá változtatta. Egy kommunista elnök olyan helyzetbe hozta ezt a gazdag országot, hogy az emberek most éheznek, és mi semmit nem szólunk. Pedig mi is felelősek vagyunk ezért. Heteket vagy éveket töltünk azzal, hogy arról beszélünk, milyen lesz az éghajlat száz év múlva. Akik ma és holnap éheznek, azokat nem érdekli, milyen lesz az éghajlat száz év múlva. Ők holnap enni akarnak valamit, de nekünk nincsenek válaszaink a problémáikra. Anélkül, hogy a jövő problémáinak elhanyagolására szólítanék fel, azt akarom mondani, hogy pusztán emberiesség kérdése, hogy foglalkozunk-e azokkal az emberekkel, aki ma éheznek. De Gucht úr, ha azt mondjuk, hogy 2050-re a felére szándékozzuk csökkenteni az éhínség mértékét, az szinte gúnyolódásnak tűnik. Számunkra mint nemzetközi közösség számára lehetségesnek kell lennie, hogy sokkal gyorsabban csökkentsük azoknak a számát, akiknek nem jut elég ennivaló. Arra képesek vagyunk, hogy a világ bármelyik részére fegyvereket szállítsunk, de láthatólag az élelmiszerrel képtelenek vagyunk megtenni ugyanezt. Ez a nemzetközi közösség kudarca, amelyet elítélek. Más válaszokat kell találnunk azok helyett, amelyekkel ma hozakodunk elő.
Luis Manuel Capoulas Santos
az S&D képviselőcsoport nevében. - (PT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, az éhínségre és az alultápláltságra vonatkozó számadatok - amelyekkel mindannyian tisztában vagyunk, és amelyeket az unalomig ismételgetünk - olyan tragikusak, hogy szinte illetlenségnek tűnik említeni őket.
Az élelemhez való jog összefügg a legszentebb joggal: az élethez való joggal, ahol az élet szón legalább minimális méltóságot értünk, nem pedig pusztán a túlélésért folytatott harcot.
Ezért az éhínség leküzdésének minden politikai menetrendben az első helyen kell állnia, és e célkitűzés elérése érdekében minden forrást mobilizálni kell.
Sajnos azt is mindannyian tudjuk, hogy nem mindig a források - ideértve a pénzügyi forrásokat is - jelentik a fő korlátozó tényezőt. A probléma szinte mindig a források kezelésében és felhasználásában, az ésszerű irányítás és a hatékony koordináció hiányában rejlik - függetlenül attól, hogy globális, regionális vagy nemzeti szintről van-e szó.
A ma előterjesztett állásfoglalási indítvány - amelyet képviselőcsoportom, a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja támogat - olyan javaslatokat és ajánlásokat tartalmaz, amelyek - ha megvalósulnak - bizonyára jelentős mértékben hozzájárulnak majd e jelentős probléma enyhítéséhez. Ezért sürgetem a Bizottságot, hogy az indítványnak azt megillető figyelmet szenteljen, és az indítvány alapján terjesszen elő jogalkotási javaslatokat, és fogadjon el eljárásokat ezek végrehajtására.
A jelenlegi nehéz és bizonytalan politikai helyzet egyben azt is jelenti, hogy ideje változtatni azokon a politikákon, amelyek az Európai Unió legjobb eszközei ezen a téren, azaz a közös agrárpolitikán és a közös halászati politikán, amelyet radikálisan meg akarunk reformálni.
A Lisszaboni Szerződés által ránk ruházott új hatásköröknek köszönhetően a Parlament számára itt a tökéletes alkalom, hogy túllépjen a puszta nyilatkozatokon és cselekedjen. Az Európai Szocialisták készen állnak erre a kihívásra. Reméljük, hogy az új Bizottság és a többi képviselőcsoport is készen áll arra, hogy csatlakozzanak hozzánk ebben a misszióban.
George Lyon
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, szeretnék köszönetet mondani képviselőtársaimnak, akik már felszólaltak.
Először is azt szeretném elmondani, hogy az élelmiszerárak világszerte tapasztalható ugrásszerű növekedése mindnyájunk számára figyelmeztető jelként szolgál. A gabona és rizs árának megkétszereződése aránytalanul nagy hatást gyakorol a világ fejlődő országainak legszegényebbjeire. Becslések szerint a 2007-es és 2008-as magasabb élelmiszerárak közvetlen következményeként az éhezők száma 75 millióval nőtt világszerte. Ez olyasvalami, amit nagyon, de nagyon komolyan kell vennünk. Az élelmiszerárak ugrásszerű növekedése számos országban éhséglázadásokhoz és politikai instabilitáshoz vezetett.
Becslések szerint a világ népessége 9 milliárdra fog nőni, az éghajlatváltozás pedig előreláthatólag erőteljes hatást fog gyakorolni ránk abból a szempontból, hogy mennyire leszünk képesek ellátni magunkat élelmiszerrel. Ezért egyetértek azzal, hogy az élelmezésbiztonság nagyon fontos probléma, amellyel szembe kell néznünk és foglalkoznunk kell, és amelyre megoldást kell találnunk. Az Európai Uniónak minden tőle telhetőt meg kell tennie a fejlődő országok támogatására, hogy azok fenntartható mezőgazdaságot és élelmiszer-termelési rendszereket tudjanak létrehozni, amely lehetővé teszi számukra, hogy ellássák magukat élelmiszerrel. Ahogy azt a Bizottság a nyilatkozatában is kiemelte, ehhez finanszírozásra és szabadpiacra van szükség. Európa már sokat tett azért, hogy előmozdítsa a piacok megnyitását és liberalizációját. De a fejlődő országok számos problémája az elhibázott politikákból és az elhibázott jogrendszerből származik. A lehető legnagyobb mértékű segítség sem fogja megoldani ezt a problémát, amíg fennáll az a stabil politikai rendszer és jogrendszer, amely lehetővé teszi, hogy a mezőgazdasági termelők hasznot húzzanak a magasabb piaci árakból.
Becslések szerint az EU termelésének több mint 70%-kal kell növekednie ahhoz, hogy a jövőben kielégítse az egyre növekvő szükségleteket. Egyetértek azzal, hogy az európai mezőgazdaságnak fontos szerepet kell betöltenie, és nemcsak annak biztosításában, hogy élelmiszer-önellátók legyünk, de annak biztosításában is, hogy a jövőben hozzá tudjunk járulni a globális élelmezésbiztonsághoz.
José Bové
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, az éhínség elleni harc jelentős politikai és pénzügyi erőfeszítést kíván. Az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezet múlt héten Rómában képtelen volt megalapozni ezt az erőfeszítést, amit igen sajnálatosnak találok.
Több mint 1 milliárd ember szenved az alultápláltságtól, és évente 40 millió férfi, nő és gyermek hal éhen. Ezek a drámai számok az 1996-os első csúcstalálkozó óta csak nőttek. A pénzügyi és gazdasági világválság tovább súlyosbította a helyzetet, és ennek áldozatai főképpen a déli félteke országainak lakosai. A világszerte reklámokra fordított költségek 10%-a lehetővé tenné, hogy megadjuk a fejlődő országoknak a mezőgazdasági infrastruktúrájuk biztosításához szükséges támogatást.
Az élelmezési válság a világ békéjét és stabilitását leginkább fenyegető veszélyek egyike. 2050-ben a kistermelőknek több mint 9 milliárd embert kell majd ellátniuk élelemmel. A talajkárok, a biodiverzitásban okozott károk, az olajfüggőség, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása, a talajvízkészletek kimerülése és a fogyasztási szokások alakulása sokkal nehezebb helyzetet idéztek elő, mint amilyen a 40 évvel ezelőtti volt.
A szegénység és az importfüggőség jelentik az élelmezési bizonytalanság fő okait. Nyilvánvaló, hogy támogatni kell a helyi termelést. Az ötvenes évek végén Európa bevezette a közös agrárpolitikát, hogy meg tudja termelni azt az élelmiszert, amelyre szüksége van. Ez a lépés megvédte Európa belső piacát és az európai fogyasztókat. Ez az autonóm döntés, az élelmezési szuverenitáshoz való jog most a világon minden olyan ország vagy országcsoport számára elérhető kell, hogy legyen, amely ezt akarja.
James Nicholson
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, a témáról szóló állásfoglalásunk azzal a kettős kihívással foglalkozik, amelyet a - jelenleg a világ népességének egyhatodát érintő - pusztító éhínség és az élelmiszer-ellátás jövőbeli biztosítása jelent.
Szembe kell néznünk azzal, hogy egyrészt a világ népessége nő, másrészt pedig az éghajlatváltozás negatív hatásai és az élelmiszer-termelés egyre növekvő költségei következtében az élelmiszer-termelés egyre nagyobb kihívássá válik.
Bár az élelmezésbiztonság mezőgazdasági tényezője kétségkívül a probléma megoldásának a kulcsa, ugyanakkor azt is számításba kell vennünk, hogy a fejlődő országokban elengedhetetlenül szükség van a jó kormányzásra - csak így lehet bármi esélyünk arra, hogy sikeresen megküzdjünk az éhínséggel. Vegyük például Zimbabwét, amelyet már Deß úr is említett. Zimbabwét egykor Afrika éléskamrájaként tartották számon. Nemcsak saját magát volt képes élelmiszerrel ellátni, hanem sok szomszédos országot is. Most már képtelen erre, mivel az országot Robert Mugabe és csatlósai tönkretették intézkedéseikkel.
Együtt kell működnünk e probléma leküzdése érdekében, és meg kell akadályoznunk a társadalmi feszültségeket és mindazt a nyomorúságot, amely ebből a problémából adódhat.
Patrick Le Hyaric
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, ha az Európai Unió pozitív szerepet akar játszani a világon, ha életre akarja hívni az új humanizmust, akkor tényleg oda kell figyelnie az éhezők fülsiketítő kiáltásaira, amelyek betöltik bolygónkat.
Itt és máshol tovább folytatjuk ékes felszólalásainkat. De őszintén, hogyan lehet tiszta a lelkiismeretünk, amikor öt másodpercenként éhen hal egy gyermek? Nem technikai problémák miatt halnak meg a gyerekek. Hanem a jelenleg a világot elárasztó ultraliberalizmus következtében.
Régebben azért műveltük a földet, hogy élelemmel lássuk el az embereket. Mára viszont a kapitalista rendszer olyan árucikké változtatta a földet és az élelmet, amelyek a globális spekuláció tárgyát képezik. Ezért radikálisan meg kell változtatnunk a politikánkat, támogatnunk kell az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetet, és meg kell adnunk neki a cselekvéshez szükséges eszközöket.
Ahogy a biztos úr is mondta, cselekvésre van szükség, és mi cselekvésre szólítunk fel. Azonban e cselekvés biztosításához az Európai Uniónak minden népre érvényesítenie kellene az élelmezési szuverenitás elvét, segítenie kellene - minden ország és minden kontinens számára garantált árakkal - a mezőgazdasági munka javadalmazási rendszereinek alkalmazását, be kellene tartania és végre kellene hajtania a déli félteke országai számára nyújtandó hivatalos fejlesztési támogatásokra tett kötelezettségvállalásokat, el kellene engednie a szegény országok államadósságát, le kellene állítania a föld multinacionális vállalatok és fedezeti alapok általi felvásárlását, valamint fel kellene ismernie, hogy a mezőgazdaság és az élelmezés nem lehet a Kereskedelmi Világszervezet alkudozásainak tárgya.
Meg kell hallanunk az éhínség kiáltását, és megfelelően kell cselekednünk. Ez sürgető, és Európa megítélését is pozitívan befolyásolja!
Bastiaan Belder
az EFD képviselőcsoport nevében. - (NL) Nagyjából tíz éve, amióta európai parlamenti képviselő vagyok, rendszeresen ékes szavakat hallok itt, a Parlamentben. Barroso úr, a Bizottság elnöke is ékes szavakat használt a római élelmezésbiztonsági csúcstalálkozó megnyitóján. A következőket mondta: "Mindnyájan kudarcot vallottunk az éhínség ellen folytatott küzdelemben. Ez morális botrány, kollektív lelkiismeretünket terhelő hatalmas bűn.” Vége az idézetnek. És az elnök úrnak teljesen igaza volt. A csúcstalálkozó eredménye még kiábrándítóbb. Van egy olyan gyanúm, hogy Rómában inkább a gazdag országok politikai érdekei kerültek a figyelem középpontjába, mint a világ egymilliárd éhezőjének érdekei. Hogy ezt konkrétabban illusztráljam, elmondok két példát: ahogy azt egyre inkább felismerik, a bioüzemanyag-politika és annak támogatása árnövekedést okoz, és így növeli az éhínség mértékét. Azonban úgy látszik, hogy tabutéma bármiféle kritikával is illetni ezt a politikát.
Arra is számos alkalommal felhívtam már a tisztelt Ház figyelmét, hogy milyen veszélyes a harmadik országokat arra ösztönözni, hogy nagy beruházásokat eszközöljenek Afrikában, például azzal a céllal, hogy saját élelmezésbiztonságukat biztosítsák. Ezekben az afrikai országokban emberek millió függnek az ENSZ élelmiszersegélyeitől. Hogyan várhatnánk hát el tőlük, hogy harmadik országokba exportáljanak? Azonban a végleges nyilatkozatban erről nem esik szó.
A gazdag országok számára nagyon könnyű úgy kezelni a vitás kérdéseket, hogy jó szándékú, lelkes kiáltványokat fogalmaznak meg, és további tanulmányokra adnak megbízásokat. Még egy dolgot leszűrtem ebből a nyilatkozatból: azt, hogy a fejlődő országoknak elsődlegesen a saját forrásaikra kell majd alapozniuk. Figyelembe véve a nemzetközi közösségnek az éhínség felszámolása terén elért eddigi kudarcait, ezt nem tudom másnak nevezni, mint szégyenletesnek.
Ezenkívül átnéztem a korábbi élelmezésbiztonsági csúcstalálkozók végleges nyilatkozatait is, és arra a következtetésre jutottam, hogy meglepően sok egyezés van bennük - nemcsak egymáshoz hasonlítanak nagyon, hanem a Parlamentnek az erről a témáról szóló állásfoglalásához is. Az összes nyilatkozat és állásfoglalás a múltban tett ígéretek sürgős teljesítésére szólít fel. Nem kellene-e intő jelet látnunk ezeknek a felhívásoknak az ismétlődésében? Hogy De Schutte urat, az ENSZ előadóját idézzem: "A szegényeknek nem ígéretekre van szükségük.” Ahogy az már korábban is sokszor elhangzott, az élelmezésbiztonságnak emberi jognak kellene lennie. Elnök asszony, remélem, hogy ezt a kérdést más megközelítésből fogjuk majd nézni, és figyelembe vesszük majd azt, amit a Biblia tanít nekünk, miszerint Isten egyik parancsa az, hogy adjunk enni az éhezőknek. Ez az én személyes kötelességem, és ugyanakkor a mi kollektív felelősségünk.
Dimitar Stoyanov  (NI
). - (BG) Ott voltam a FAO római élelmezésbiztonsági csúcstalálkozóján. Saját szememmel láttam, hogy milyen volt ez a konferencia. Azt hiszem, talán meg kellene szabadulnunk a hipokrízistől, és azt a pénzt, amelyet egy ilyen konferencia megszervezésére használunk fel - amelynek eredménye általában csak ígéretek hosszú sora -, talán inkább gyakorlatiasabb célokra kellene felhasználnunk, és ki kellene számolnunk, ahogy az előttem felszólalók is mondák, hogy pontosan hány gyermeknek nem kellett volna ma éhen halnia, ha ezeket az alapokat nem a konferenciára költöttük volna el. A biztos úr azt mondta, hogy a probléma a globális élelmiszer-termeléssel függ össze, de ne a felebarátunk szemében keressük a szálkát, ha a sajátunkban még a gerendát sem vesszük észre.
Tudományosan bizonyított, hogy az Európai Unión belül hazám, Bulgária rendelkezik a legtermékenyebb talajjal. Százötven évvel ezelőtt a bolgár parasztok 19. századi technológiával is képesek voltak az Oszmán Birodalom legsűrűbben lakott, kis-ázsiai régióit élelemmel ellátni. Manapság viszont folyamatosan hanyatlik a bolgár mezőgazdaság, az uniós csatlakozás óta még inkább. A Bizottság által Bulgáriára megállapított kvóták korlátozzák a mezőgazdasági termelést, miközben a bulgáriai termőföld tönkremegy. Példának okáért az Európai Bizottság által Bulgáriára megállapított paradicsomkvóta megtermeléséhez elegendő Bulgária 28 régiójából egyetlen régió egyetlen mezőgazdasági üzeme. Ez azért történhetett, mert bizonyos 10 évvel ezelőtti adatok azt sugallták, hogy ez a hivatalos termelési szint. És senki nem néz utána, hogy mekkora lehetne a valós termelési szint. Jelenleg az Európai Unión belül is korlátozva vannak az élelmiszer-termelési folyamatok - ha ez nem lenne így, az jelentős mértékben javíthatna a helyzeten, és valódi megoldást nyújthatna az éhínség ellen. De amíg a dolgokat hivatalnokok irányítják, akik csak a papírhalmokat nézik, és semmi más nem érdekli őket, addig nem marad nekünk más, csak ígéretek, a cselekvés pedig már elmarad.
Filip Kaczmarek  (PPE
). - (PL) Elnök asszony, az elmúlt évben drámai mértékben megnőtt az éhezők és a mélyszegénységben élők száma, és nem igaz, hogy erről a kapitalizmus tehet. Vannak olyan politikai rendszerek, amelyek sokkal rosszabbak az emberi életre és az éhínség elleni küzdelemre nézve. Mondok egy példát. Néhány évtizede a kommunizmus taszított éhínségbe egy olyan országot, amelynek amúgy nagyon jók a mezőgazdasági adottságai. Ennek következtében több ember halt éhen ebben az egyetlen országban, mint ahányan ma világszerte. Az ország, amelyről beszélek, Ukrajna. Javasolnám, hogy legyünk körültekintőbbek azzal kapcsolatban, mit mondunk ebben az ülésteremben.
2000-ben az ENSZ 198 tagállama elfogadta a millenniumi fejlesztési célokat. A biztos úr ma az első, legfontosabb célról beszélt. Ma választ kell adnunk arra a kérdésre, hogy ez a cél megvalósítható-e. Az európaiak felteszik azt a kérdést, vajon helyesek-e a prioritásaink és a politikánk, és például főként azt a kérdést, hogy vajon fontosabb-e az, hogy rengeteget költsünk az éghajlatváltozás elleni küzdelemre, mint az, hogy küzdjünk a szegénység ellen. Ezen a héten is a következő kérdéssel fordultak hozzám: nem követ-e el hibát az Európai Unió akkor, amikor belevág az emberiség legköltségesebb szélmalomharcába, az éghajlatváltozás elleni küzdelembe ahelyett, hogy a globális felmelegedés következményei ellen próbálna meg küzdeni?
Azt hiszem, a legjobb bizonyíték arra, hogy nincs ellentmondás az éghajlatváltozás elleni küzdelem és az éhínség felszámolására irányuló küzdelem között, az lenne, ha hatékonyak lennénk az utóbbi területen, azaz más szóval, ha valóban eltörölnénk az éhínséget a Föld színéről. Akkor senki nem vádolhatna minket azzal, hogy nem helyénvalóak a prioritásaink, és hogy fontosabbnak tartjuk az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, mint az éhínség elleni küzdelmet, ahogy Deß úr mondta.
A következő néhány évben nagyon fontos szerepet kap a mezőgazdaság. Az a feladatunk, hogy ösztönözést és segítséget adjunk a fejlődő országoknak a mezőgazdasági beruházásokhoz, valamint ahhoz, hogy eleget tegyenek saját kötelezettségvállalásaiknak, miszerint a nemzeti költségvetés 10%-át a mezőgazdaság fejlesztésére fogják fordítani. Csak így növelhető a szegény országok mezőgazdasági potenciálja, és csak így segíthetjük őket hatékonyan az éhínség elleni küzdelemben.
Louis Michel  (ALDE
). - (FR) Elnök asszony, biztos úr, Berlusconi úr kivételével - az ő hazája volt a csúcstalálkozó házigazdája - a G8-ak egyetlen vezető tagja sem képviseltette magát a FAO élelmezésbiztonsági csúcstalálkozóján.
Így ez a politikai csúcs gazdasági, társadalmi és pénzügyi szempontból középszerű, technikai jellegű üléssé alacsonyodott. Diouf úr célkitűzése az volt, hogy fejleszteni kell a termelési eszközöket annak érdekében, hogy fenntartható módon teremtsük meg a fejlődő országok élelmezésbiztonságát.
A gazdasági és pénzügyi válság - mint ahogy tudjuk, hiszen sokszor elhangzott - csak tovább súlyosbította az éhínséget világszerte. A téma időszerűbb, mint valaha, mivel jelenleg a történelem során először több mint egymilliárd ember éhezik a világon. Ez a világ lakosságának egyhatoda, ami 20%-kal több, mint 2005-ben, és 105 millióval több, mint 2008-ban.
Ahogy Bové úr mondta, mindez azt jelenti, hogy jelentős a veszélye annak, hogy új konfliktusok alakulnak ki, ráadásul nagyon súlyos konfliktusok. A mezőgazdasági beruházások hiánya élelmezési bizonytalanságához vezetett. Ahogy Diouf úr hangsúlyozta, tény, hogy a szegények 70%-ának a mezőgazdaság jelenti az egyetlen megélhetési forrást. Diouf úr arra szólított fel, hogy a kistermelők kapjanak évente összesen 44 milliárd USD-t a beruházások finanszírozására. Követelését teljes mértékben figyelmen kívül hagyták: a gazdag országokban erre nézve nincsen menetrend, nincsen stratégia és nincsen politikai akarat.
Biztos úr, mennyi előrelépés történt a G8-ak júliusban tett kötelezettségvállalásainak végrehajtásra terén? Mivel én is voltam már az Ön helyzetében, tudom, milyen nehéz támogatókat találni. Emlékszem, milyen nagy csatát kellett vívni - amelyben Barroso elnök is részt vett - két évvel ezelőtt azért, hogy megkapjuk azt a nyomorult 1 milliárd EUR-t az élelmiszer-finanszírozási eszköz létrehozására. Európa jövője közvetlenül összefügg a fejlődő országok sorsával.
Biztos úr, én nem hiszek szocialista képviselőtársunk frázisaiban, aki ultrakapitalizmusról és ultraliberalizmusról beszél - ami ráadásul szemantikai szempontból is morálisan vitatható. A magam részéről nem az ilyesfajta, eléggé rövidlátó, ideológiai szónokiasságban látom a megoldást.
Le Hyaric úr, azt kell, hogy mondjam, hogy mióta bizonyos országok függetlenné váltak, elmaradottságukért sokkal inkább a marxista obskurantizmus a felelős, mint a liberalizmus.
Ezt akartam elmondani, mert nem akarom szó nélkül hagyni az ideológiai alapú, rövidlátó szónokiasságot, amely már az intellektuális tisztesség rovására megy.
Judith Sargentini  (Verts/ALE
). - Elnök asszony, ugyan képviselőtársaim, Bové úr és Belder úr, vázolták a problémát és a politikai realitásokat, azonban a mezőgazdasági termelésben megjelent egy új tendencia. A gazdag országok úgy biztosítják maguknak az alapvető élelmiszereket vagy a bioüzemanyagot, hogy felvásárolják a földeket a szegény országokban - ezt földfoglalásnak vagy eufemisztikusan "termőföldvásárlásának” hívják. Ez történik például Madagaszkáron.
A világ vezetői túl kényes témának tartják ezt ahhoz, hogy beszéljenek róla. Európának és az európai vezetőknek erkölcsi kötelességük, hogy felszólaljanak az ilyen tendenciák ellen, amelyet én gyarmatosításnak neveznék. A FAO élelmezésbiztonsági csúcstalálkozója sem érintette a szegény országok földjének tisztességtelen megszerzését, és ezáltal kihagyott egy lehetőséget arra, hogy enyhítse a világot sújtó éhínséget. Miért történt ez így?
Aztán ott van az EU közös agrárpolitikája. Sok élelmiszert termelünk. Az európaiaknak van mit enniük, de a KAP a fejlődő országokban elveszi mind a kistermelők, mind az ipari méretekben termelők esélyeit, és így esélyük sincs tisztességes bevételre szert tenni. Ez élelmiszerhiányhoz vezet, ezért ezek az országok élelmiszerimportra szorulnak. Mikor láthatunk végre egy szabad és tisztességes európai agrárpolitikát?
Richard Ashworth  (ECR
). - Elnök asszony, az ENSZ és az Európai Unió egyetért abban, hogy a világ népességének növekedése miatt globálisan 50-100%-kal nagyobb mezőgazdasági termelékenységre lesz szükség. Egyetértünk ezzel. Elfogadjuk a biztos úr nézőpontját, nemcsak azért, mert egyetértünk vele, hanem azért is, mert a világ nem engedheti meg magának, hogy szem elől tévessze ezt a célt. De ugyanakkor a mezőgazdaságnak úgy kell elérnie ezt a célt, hogy kevesebb földet, kevesebb vizet, kevesebb energiát és kevesebb üvegházhatást okozó gázt használ fel. Három dolgot meg kell értenünk.
Először is a kormányoknak - és főként ez EU-nak - többet kell beruháznia a kutatásba és a fejlesztésbe, mivel egyszerűen nincsenek a birtokunkban azok az információk, amelyekre a jövőre vonatkozó tervünket alapozhatnánk. Másodszor, a globális piacok változékonysága miatt a közös agrárpolitikának védőhálóként kell működnie. Harmadszor pedig, az élelmezésbiztonság és mindaz, amit ez az Európai Unió számára jelent, költségekkel jár. Ezeket a költségeket nem háríthatjuk át a fogyasztókra, ezért ismétlem: erős agrárpolitikára van szükségünk, és a költségvetési vitában győznünk kell.
João Ferreira  (GUE/NGL
). - (PT) Elnök asszony, a FAO 193 tagállama által a legutóbbi FAO-csúcstalálkozón elfogadott végleges nyilatkozat valójában - sajnálatos módon - csak egy csepp az éhínség ellen folytatott küzdelem óceánjában. Nem tűztek ki határidőt, ráadásul nem állapítottak meg konkrét forrásokat és feltételeket sem annak a súlyos problémának a kezelésére, amely több mint 6 milliárd emberi lényt érint.
A rendelkezésre álló adatok szerint a következő rövid 90 másodpercben - míg én elmondom a felszólalásomat -15 gyermek fog éhen halni a világon. Ez a legszigorúbb és legtalálóbb vádbeszéd egy tisztességtelen, kizsákmányoló, irracionális és történelmileg lejáratott gazdasági rendszer ellen.
Ez a rendszer tényleges politikákra és iránymutatásokra épül, és most Michel úr, már élharcosokra is, valamint a liberális retorikára, és mindezek a jelenlegi helyzethez vezettek, amelyet a következők jellemeznek: az agráripari modellnek az élelmiszer-ipari nagyiparosok érdekeivel összhangban történő támogatása, és ebből eredően világszinten a mezőgazdaság színvonalának romlása; az évek óta tartó olyan jelenségek, mint az elégtelen mezőgazdasági beruházások, annak ösztönzése, hogy minél többen hagyjanak fel a mezőgazdasági termeléssel, valamint a kis- és középméretű mezőgazdasági üzemek felszámolása, mindez egy olyan ágazatban, amely a világon a szegények 70%-ának nyújt megélhetést.
A piaci fundamentalizmus, a privatizációs és liberalizációs politikák, valamint a szabadkereskedelem azt eredményezte, illetve továbbra is azt eredményezi, hogy egyre többen hagyják el a földeket, a földtulajdon egyre inkább koncentrálódik, a termelést a kevesek uralják, valamint tömegeket érintő élelmiszer-függőség alakult ki.
Szakértők becslései szerint 44 milliárd USD-ba kerülne legyőzni a krónikus éhínséget. Ez sokkal szerényebb összeg annál, mint amit a tagállamok a nagytőkének adtak, hogy megóvják a jelenlegi szerkezeti válságtól.
Diane Dodds  (NI
). - Elnök asszony, az élelmezésbiztonsági csúcstalálkozón Ban Ki-moon főtitkár azt mondta, hogy a "jelenlegi élelmezési válság intő jel a jövőre nézve”. 2050-re bolygónk 9,1 milliárd ember otthona lesz, ami a jelenlegihez képest több mint 2 milliárd fős növekedést jelent - megdöbbentő szám, és egyben azt is jelenti, hogy a mezőgazdasági termelőknek 70%-kal több élelmiszert kell termelniük.
Észak-Írország mezőgazdasági termelői segíteni akarnak a szükségletek kielégítésében. Azonban a többségük úgy látja, hogy Európa a nitrátra és foszfátra vonatkozó szabályozások, a bürokrácia és az ágazaton belüli kutatás és fejlesztés hiánya révén kényszeríti őket az állománysűrűség csökkentésére, és így akadályozza őket abban a képességükben, hogy több élelmet termeljenek - ehhez hozzájárul még az a hozzáállás is, hogy az élelmezésbiztonság egyszerűen nem téma.
A KAP-reform fogja meghatározni, hogy a mezőgazdasági termelők mennyi élelmiszert lesznek képesek termelni. A KAP-reform az élelmiszerárakat is befolyásolni fogja. Ha Európa nem támogatja a mezőgazdasági termelőket közvetlen kifizetésekkel, akkor az élelmiszeráraknak növekedniük kell, hogy így lehessen fedezni a termelési költségeket. Célom az, hogy támogassam Észak-Írország élelmiszer-termelését és Európa élelmezésbiztonságát. Ezeket a célokat csak akkor valósíthatjuk meg, ha hagyjuk a termelőket termelni. Ebben a KAP-reform óriási szerepet fog játszani, és a KAP-reform során az élelmezésbiztonságnak munkánk központi elemét kell képzenie.
Mairead McGuinness  (PPE
). - Elnök asszony, a jelentés egyik szerzőjeként szeretnék először is köszönetet mondani a képviselőcsoportoknak, amelyek nagyon szorosan együttműködtek, hogy egy olyan szöveget hozzanak létre, amelyben nincs szükség módosításokra. Szerintem ezzel mindannyian nagyon elégedettek lehetünk. Sok dologban nem értünk egyet, de azt hiszem, hogy a legfontosabb kérdésben - hogy megfelelő segítséget nyújtsunk a világ éhezőinek, hogy ételhez jussanak - ez a szöveg egy lépést jelent a helyes irányba.
A globális élelmezésbiztonságról és a KAP-ról szóló jelentés szerzője is voltam az előző mandátumom során, szóval nagyon keményen dolgoztam ezen a témán. Tennék egy rövid megjegyzést, amelynek segítségével sok felesleges vitát elkerülhetünk: a mezőgazdasági termelők fogják élelemmel ellátni a világot, feltéve, hogy adottak - a lehető legszélesebb értelemben véve - a megfelelő körülmények ahhoz, hogy ezt a különleges munkát elvégezzék. A többiek - így mi is - pedig beszélnek erről a témáról. A mi felelősségünk, hogy olyan politikát alakítsunk ki és vezessünk be, amely lehetővé teszi, hogy a mezőgazdasági termelők élelmet termeljenek. Nem fogják viszonzás nélkül hagyni, ha megteremtünk két alapvető feltételt: a tisztességes árakat és a stabil bevételt. A jelenlegi változékonyság mindkettőt megingatta, és a mezőgazdaság ezt képtelen túlélni.
Mielőtt még kifutnék az időből - és szerzőként elnézésüket kérem emiatt - szeretném arra kérni önöket, hogy ne démonizáljuk a közös agrárpolitikát. A most említett érvek némelyike már történelem, azaz egyáltalán nem aktuális; teljes mértékben megreformáltuk ezt a politikát, és a KAP nélkül talán még nagyobb problémákkal kellene szembenéznünk az Európai Unión belül az élelmiszer-ellátás bizonytalansága terén. Miért nem fogadjuk el a KAP legjobb részeit, és miért nem kérjük arra a fejlődő országokat, hogy vezessenek be közös agrárpolitikát? Mert egy dologban hajthatatlannak kell lennünk: nem menthetjük fel a fejlődő országok kormányait a felelősség alól; az ő felelősségük, hogy megfelelően használják fel a fejlesztési támogatásokat; a mi felelősségünk pedig annak biztosítása, hogy több pénzt lehessen költeni a mezőgazdaságra és beruházni a mezőgazdaságba. Véleményem szerint ideje, hogy ne óvatoskodjunk tovább ezzel a témával, hanem legyünk hajthatatlanok a kormányokkal és magunkkal szemben is. Erkölcsi felelősséget kell vállalnunk, és erre fel is vagyunk készülve.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Elnök asszony, biztos úr, a világnak két fő, hosszú távú kihívással kell szembenéznie. Az egyik az éghajlatváltozás következményei elleni küzdelem, a másik pedig a szegénység és éhínség elleni küzdelem.
A biztos úr és számos képviselő már említette a számadatokat, amelyek az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezet (FAO) élelmezésbiztonsági csúcstalálkozójáról szóló végleges jelentésben is szerepelnek: több mint egymilliárd ember éhezik a világon, és évente 40 millióan halnak meg a szegénység következtében.
Először az élelmezési válság, aztán pedig a pénzügyi válság gördített akadályokat a millenniumi fejlesztési célok megvalósításának útjába. Nincs előrelépés: sőt, inkább hátrafelé lépkedünk. A kihívások hosszú távúak, de a megoldásokra sürgősen, azonnal szükség van. Azonban pár hete ijesztő híreket kaptunk, amelyek szerint a fő gázszolgáltatók nem voltak hajlandók döntést hozni a koppenhágai konferencián, a római FAO-csúcstalálkozón pedig bizonyos vezetők nem voltak jelen, és bizonyos eredmények is elmaradtak.
A problémák aggasztóak, de legalább ennyire aggasztó, hogy hiányzik a cselekvési képesség. Az emberi faj úgy fejlődött ki, hogy képes volt felismerni a kihívásokat, megtalálni rájuk a megfelelő választ, majd cselekedni. Jelenleg tudjuk, hogy mivel állunk szemben, de elveszítettük cselekvési képességünket.
Ezért támogatom az állásfoglalást, amely sürgős cselekvésre szólítja fel a Parlamentet.
Franziska Keller  (Verts/ALE
). - Elnök asszony, a Lisszaboni Szerződés 208. cikke szerint az Európai Unió fejlesztési politikájának fő célkitűzése a szegénység mérséklése és felszámolása. A szegénység az éhínség legfőbb oka. A 208. cikk azt is tartalmazza, hogy az Uniónak ezeket a célkitűzéseket olyan egyéb politikákban is figyelembe kell vennie, amelyek a fejlődő országokat is érinthetik.
Azonban az exporttámogatásokkal az EU tönkreteszi a fejlődő országok piacait, és ez szegénységhez és éhezéshez vezet. Ha azt akarjuk, hogy a fejlesztési támogatások hatékonyak legyenek, biztosítanunk kell, hogy ezt más politikák ne akadályozzák. Különben nem sikerülhet elérni a millenniumi fejlesztési célokat. Ezt szem előtt kell tartanunk az olyan politikák, mint például a közös agrárpolitika és a halászati politika felülvizsgálatakor és reformjakor.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott eljárással összhangban válaszoljon egy kékkártyás kérdésre.)
Mairead McGuinness  (PPE
). - Elnök asszony, szeretném megkérni az előző felszólalót, hogy mondja meg, konkrétan milyen export-visszatérítésekre gondol. Kitértem erre a felszólalásomban, és elismerem, hogy az export-visszatérítéseknek a múltban romboló hatásuk volt, de azt is elmondtam, hogy Európa most már megreformálta agrárpolitikáját. Ráadásul, amikor tavaly export-visszatérítéseket vezettünk be a tejágazatban, egyedül Új-Zéland kifogásolta ezt - Új-Zéland pedig nem fejlődő ország. Mondana, kérem, egy példát arra, hogy hol jelent ez jelenleg problémát?
Franziska Keller  (Verts/ALE
). - Elnök asszony, a fagyasztott csirke mindnyájuk által ismert példája valóban egy kissé elavult már, de az Európai Unióban még mindig jelentős támogatásokat adnak az afrikai piacokra exportált paradicsomra, így az az afrikai piacon olcsóbb, mint a helyi termékek, és emiatt munkahelyek szűnnek meg, és fokozódik a szegénység. Tehát ez még mindig általános jelenség, így szerintem ezen még dolgoznunk kell.
Béla Glattfelder  (PPE
). - (HU) A világban egyre több tudós állítja azt, hogy 2030-ra egyszerre fog kialakulni súlyos olaj-, víz- és élelmiszerhiány. De ezek közül legelsőnek - úgy tűnik -, hogy az élelmiszerhiánnyal kell szembesülnünk, hiszen már ma is 1 milliárd ember éhezik a földön. Az éhezők száma gyorsabban nő, mint a világ népessége, tehát miközben ma még minden hatodik ember éhezik csak a Földön, azzal kell szembesülnünk, hogy néhány évtized múlva már minden ötödik, vagy minden negyedik éhezni fog már. Percenként két gyermek éhen hal. Erre a helyzetre nyilvánvalóan nem az a megoldás, hogy megszüntetjük az Európai Unió közös agrárpolitikáját. Az Európai Unió akkor lehet erős szereplő a világban, akkor lehet erős az Európai Unió, hogy ha erős, közös agrárpolitikával rendelkezik.
De éhezés nem csak Afrikában van. Éhezés van az Európai Unióban is. Mert vannak ugyan az Európai Uniónak olyan régiói, ahol az emberek a jövedelmüknek kevesebb, mint 10%-át költik élelmiszerre, de vannak olyan régiói is - Bulgária egyes részei, Románia déli régiói -, ahol az emberek a jövedelmüknek átlagosan több mint 50%-át élelmiszerre költik. És ebben vannak olyanok - ez az átlag -, akik ennél sokkalta, sokkalta többet költenek élelmiszerre. Ezt azért érdemes kihangsúlyozni, mert szembesülnünk kell azzal, hogy mindig, amikor egy olyan új szabályt alkotunk, ami drágábbá teszi a mezőgazdasági termelést, amelyik csökkenti a hatékonyságát - mondjuk az állatjóléti előírások -, mert növelik az 1 kg hús előállításához szükséges takarmánymennyiséget, akkor nem csak a környezetnek teszünk rosszat, mert ezzel több CO2-t fogunk kibocsátani, hanem minden egyes ilyen intézkedéssel növeljük az éhezőknek a számát, és lehet, hogy éppen az a takarmánymennyiség, amit többletként kell felhasználni - mondjuk a baromfitartásban -, pont egy éhező gyermek asztaláról fog hiányozni.
Corina Creţu
(RO) Az alultáplált emberek száma átlépte az egymilliárdos határt, tovább súlyosbítva azt a tragikus helyzetet, hogy a világon minden hatodik ember éhezik. Ahogy azt már mások is említették, a fő ipari nagyhatalmak vezetői sajnálatos módon közönyösen álltak hozzá egy olyan fontos és nélkülözhetetlen csúcstalálkozóhoz, mint amilyen a FAO nemrégiben megrendezett, római csúcstalálkozója volt. A G8-országok vezetői - az olasz miniszterelnök kivételével - nem érezték szükségesnek, hogy részt vegyenek ezen a találkozón.
Nem tudom nem megemlíteni, milyen tisztességtelen az, hogy ezen országok - amelyek a világ GDP-jének 60%-át tudhatják magukénak - vezetői maximális figyelmet szentelnek a bankrendszer megmentésének, viszont teljesen figyelmen kívül hagyják az éhínség tragikus tényét, amely egyre több embertársunkat érinti. Ezt a válságot nem a szegény országok idézték elő, mégis ők szenvednek tőle a leginkább.
1970 óta nem volt ilyen mértékű éhínség a Földön. Minden hatodik másodpercben éhen hal egy gyermek. A világ fejlett országai sajnálatos módon nem vesznek tudomást erről a tragédiáról, amely összetett következményei révén mindnyájunkra ki fog hatni. A legjobb példa erre - és egyben intő jel is a számunkra - az a nemtörődömség, amellyel az elmúlt két évtizedben a mezőgazdaságot kezelték, és amely a jelenlegi élelmezési válsághoz vezetett. A hivatalos fejlesztési támogatások teljes összegét tekintve a mezőgazdaság számára juttatott alapok 1980 és 2006 között 17%-ról 3,8%-ra csökkentek.
Az élelmezésbiztonság nagyon komoly kihívás, amelyre sürgős megoldást kell találni, elsődlegesen a piacok megnyitása és a fejlődő országok mezőgazdasági termelőinek juttatott támogatások által, hogy elő tudják állítani az élelmet, és az éhínséget mihamarabb fel tudjuk számolni.
Esther Herranz García  (PPE
). - (ES) Elnök asszony, először is szeretnék gratulálni McGuinness asszonynak ehhez a kezdeményezéshez, amely jól tükrözi, hogy milyen fontos szerepet játszik a közös agrárpolitika (KAP) a nemzetközi élelmiszer-szükséglet kielégítésében.
Most, amikor úgy tűnik, hogy az Európai Bizottság csökkenteni akarja a közösségi költségvetésben a KAP költségvetését, fontos hangsúlyozni, hogy lehet, hogy a KAP nem prioritás, de az élelmiszer-ellátásnak mindenképpen annak kell lennie. Az elmúlt évtizedek során világossá vált, hogy a KAP nélkül nagyon nehéz vagy talán lehetetlen lenne elegendő élelmiszert termelni.
Ezért a mezőgazdaságot nem lehet összehasonlítani a gazdaság egyéb - szabadpiacon jól működő - ágazataival, mivel az élelmiszerpiac nem szabadpiac. A mezőgazdasági termelőknek szükségük van az Európai Unió támogatására, hogy sikeresen gazdálkodhassanak, és az Európai Uniónak is szüksége van a mezőgazdasági termelőkre egy olyan mezőgazdasági modell fenntartása érdekében, amely a polgárok egyre növekvő igényeinek kielégítésére képes elegendő és megfelelő minőségű élelmiszert termelni.
Ezért úgy gondolom, hogy változtatnunk kell a KAP-on, de nem kell megszüntetni. Közvetlen támogatást kell biztosítani a mezőgazdasági termelőknek, és a nagyobb árstabilitás érdekében vissza kell állítani a mezőgazdasági piacok irányításának politikáját, ami nemcsak a mezőgazdasági termelőknek, hanem a fogyasztóknak és a harmadik országoknak is hasznos lenne.
Az élelmiszer-termelési lánc különböző szereplői közötti kiegyensúlyozott kapcsolatok előmozdítása érdekében létre kell hozni a legjobb gyakorlatok keretrendszerét, ezáltal elkerülve a káros gyakorlatokat és előmozdítva a kereskedelmi haszon igazságosabb elosztását.
Ezenkívül szükség van egy olyan információs politikára is, amely az európai fogyasztókat tájékoztatja azokról az erőfeszítésekről, amelyeket a közösségi termelőknek az európai uniós szabályozások értelmében meg kell tenniük a környezetvédelem, az élelmezésbiztonság és az állategészségügy terén, mivel a közösségi termelőknek a harmadik országokból érkező importtal kell versenyezniük, ahol a vonatkozó szabványok sokkal alacsonyabb követelményeket támasztanak.
A harmadik országok termelői szívesebben exportálnak az Európai Unióba, mint hogy saját országuk piacát lássák el, mivel a WTO-egyezmények következtében az export sokkal jövedelmezőbb számukra.
Michèle Striffler  (PPE
). - (FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, már elhangzott korábban, hogy a világon minden ötödik másodpercben meghal egy gyermek az éhezés és a szegénység következményeképpen, és becslések szerint több mint egymilliárd ember alultáplált.
Ezért a globális élelmezésbiztonság kérdése nagyon sürgető, és az európai és nemzetközi politikai menetrend élén kell szerepelnie. Az első millenniumi fejlesztési cél megvalósítása érdekében következetesebbé kell tenni az európai politikákat.
Az 1 milliárd EUR élelmezésfinanszírozási eszköz a szükséges első lépés, és alapvető fontosságú, hogy az intézkedések a kis- és középméretű családi mezőgazdasági üzemekre és különösen a nők által üzemeltetett gazdaságokra irányuljanak, illetve a szegénységben élő lakosságra összpontosítsanak, mivel őket érinti a leginkább az élelmezési válság.
A fenntartható mezőgazdaságnak elsőbbséget kell élveznie. Olyan új finanszírozási mechanizmusokat, mint pl. a pénzügyi ügyletekre kivetett nemzetközi adó, kell kidolgozni, amelyek segítik az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást, és elérhetőek a legkiszolgáltatottabb országok kistermelői számára is.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezet (FAO) élelmezésbiztonsági csúcstalálkozójának eredményével kapcsolatban szeretném csalódottságomat kifejezni, mivel a csúcs társadalmi, politikai és médiára gyakorolt hatása csekély volt. Főleg amiatt vagyok csalódott, hogy nem született megállapodás a legszegényebb mezőgazdasági termelők támogatására szánt 44 milliárd USD-ról. Szomorú, hogy minden marad a régiben.
Amikor az élelmezésbiztonságról, a mezőgazdaságról és a fejlesztésről beszélnünk, gyakran elfeledkezünk a vízhiány kérdéséről, pedig ez már jelenleg is alapvető probléma, és még inkább az lesz a jövőben. A jelenlegi gazdasági és környezeti válsággal összefüggésben minden eddiginél jobban szükség van arra, hogy a fejlett országok elkötelezzék magukat egy nemzetközi eszmecsere mellett, egy olyan, legmagasabb szintű fórum létrehozása mellett, amelynek célja, hogy megerősítse a víz azon státuszát, miszerint az a közjavak közé tartozik, valamint hogy a felek megosszák egymás között a technológiákat, és hatékony, fenntartható és gazdaságilag kivitelezhető vízgazdálkodási rendszereket hozzanak létre.
Ha nem foglalkozunk a vízzel, soha nem fog sikerülni legyőznünk az éhínséget.
Chris Davies  (ALDE
). - Elnök asszony, a 18. században Angliában Thomas Malthus megjósolta, hogy a népességnövekedés mértéke akkora lesz, hogy nem lesz elegendő élelmiszer a lakosság ellátására. Mára Malthus nézetei számos szempontból hiteltelenné váltak, mert számos mezőgazdasági forradalmon mentünk keresztül, amelyek megváltoztatták a társadalmunkat. De vannak olyan nézetei, amelyek igaznak bizonyultak: a mi életünk során a világ népessége megháromszorozódott - hihetetlen, de megháromszorozódott -, és a világ számos részén nincs elegendő élelmiszer a megnövekedett igények kielégítésére. Többet kell tennünk, ha valóban fel akarjuk számolni az éhínséget, és szabályozni akarjuk a népességnövekedést, ennek módja pedig az, hogy biztosítani kell, hogy a nők mindenhol élhessenek a születésszabályozás eszközeivel. Továbbá meg kell óvnunk a gyermekek életét. A népességnövekedés mérséklésére az a legjobb mód, ha segítünk megóvni az utódok életét, és így az emberek nem fogják szükségét érezni, hogy még több gyermekük legyen.
Mi itt, a nyugati világban hozzá vagyunk szokva a húsevéshez: ez hatalmas forráspazarlás. Tehát csak azt mondhatom - és látom, hogy lejárt az időm, elnök asszony -, hogy ha meg akarjuk menteni a világot, és fel akarjuk számolni az éhínséget, akkor együnk zöld dolgokat, ne pedig pirosakat. Ezt úgy mondom, hogy én magam már 20 éve nem eszem húst.
Peter Jahr  (PPE
). - (DE) Elnök asszony, a megfelelő élelmiszer az emberi jogok közé tartozik, az éhínség pedig az emberiség ellen elkövetett bűncselekmény. Úgy gondolom, hogy az emberi fajnak elegendő technikai és tudományos ismeret van a birtokában ahhoz, hogy senkinek ne kelljen éheznie a Földön. A világot sújtó éhínség leküzdéséhez természetesen pénzre is szükség van. De nemcsak a pénzről van szó. Először bizonyos követelményeknek is meg kell felelnünk. Először is stabil demokratikus rendszert kell létrehozni a fejlődő országokban, másodszor le kell küzdeni a korrupciót, harmadszor megfelelő mezőgazdasági struktúrát kell létrehozni a fejlődő országokban, végezetül pedig mezőgazdasági beruházásokra van szükség. Az első háromról túl kevés szó esik. Pedig sok támogatás eltűnik ezekben az országokban, rossz kezekbe kerül, a támogatásokat sokszor korrupt célokra használják fel.
Marc Tarabella
(FR) Elnök asszony, szeretném részletesebben kifejteni, amit két napja mondtam a főként Afrikát sújtó tragikus élelmezési válságról, valamint a globális élelmezésbiztonság terén a legfejlettebb ipari államok és a feltörekvő országok részéről nyilvánvalóan hiányzó támogatásról.
A római FAO-csúcs vitái során számos nem kormányzati szervezet azzal vádolta az élelmiszer-ipari multinacionális vállalatokat, hogy több ezer hektárnyi nagyon termékeny földet meg akarnak kaparintani a fejlődő országok mezőgazdasági kistermelőitől. Már több mint 40 000 hektárnyi földet szereztek meg ily módon Etiópiától Indonéziáig.
Elítélték azt a tendenciát is, hogy sok gazdag ország előnyben részesíti a műtrágya és az új technológiák használatát Afrikában ahelyett, hogy a fenntartható mezőgazdaság létrehozását ösztönöznék. Bírálták az agrokémiai vállalatokat, a géntechnológiával módosított szervezetek alkalmazását, valamint a biomassza-üzemanyagok haszonnövényekből történő előállítását.
Felszólítom az Európai Uniót, hogy sürgősen fektessen be a globális partnerségi projekt megvalósításába, amely lehetővé fogja tenni az éhínség elleni intézkedések jobb koordinálását. Véleményem szerint a legnyilvánvalóbb válasz kétségkívül a fenntartható mezőgazdaság.
Elisabeth Köstinger  (PPE
). - (DE) Elnök asszony, a hosszú távú élelmezésbiztonság a közös agrárpolitika egyik központi feladata. Az élelmiszerhiány miatt különösen hangsúlyoznunk kell egy erős KAP jelentőségét, amely a jövőben kulcsszerepet fog játszani a globális kihívások leküzdésében.
Ez azt jelenti, hogy a KAP-nak megfelelő, hosszú távú finanszírozásra van szüksége. A KAP az európai élelmezési és biztonságpolitika fontos része, és 2013 után jelentős szerepet fog játszani a fejlesztési politikában és a külső élelmezésbiztonsági politikában is. Ezért a legfőbb prioritások a következők: tökéletesen működő ökoszisztémák, termékeny talaj, stabil vízforrások és a mezőgazdaság további diverzifikálása. A globális élelmezésbiztonság nélkülözhetetlen eleme a nemzetközi együttműködés és szolidaritás, valamint a kiegyensúlyozott kereskedelmi megállapodások, amelyek nem veszélyeztetik, hanem előmozdítják az élelmezésbiztonságot. Ehhez jelentős mértékben hozzájárulhat egy erős KAP.
Rareş-Lucian Niculescu  (PPE
). - (RO) Bár ezzel Stoyanov úr gondolatát ismétlem, elsőként mégis szeretném elmondani, hogy helytelenítem azt a tényt, hogy Európa számos országában nagyon sok megműveletlen földterület van, közben pedig a világon sokan éheznek.
Másodszor pedig, mivel az állásfoglalási indítvány ezzel a kérdéssel foglalkozik, és örülök, hogy a biztos úr is érintette ezt a témát, szeretném felhívni a figyelmet a mostanában nagyon divatos élelmiszer-önellátásban rejlő veszélyre. Ennek a célkitűzésnek, amely nem azonos az élelmezésbiztonsággal, a jelen körülmények között nemkívánatos hatásai lehetnek, mivel az éghajlatváltozás minden régiót más módon érint. Ez a helyzet minden eddiginél szükségesebbé teszi a kereskedelmet, viszont nem teszi időszerűvé azt a törekvést, hogy minden ország termeljen meg maga számára minden élelmet.
Marian Harkin
szerző. - Elnök asszony, csak szeretnék reagálni a vitában eddig felmerült két kérdésre. Az egyik az éhínség és az éghajlatváltozás közötti kapcsolat. Ahogy Ban Ki-moon Rómában elmondta, a világ népessége folyamatosan nő, a Föld éghajlata pedig változik, ezért 2050-re 70%-kal több élelmiszert kell majd termelnünk, és az időjárás is szélsőségesebbé és kiszámíthatatlanabbá fog válni. Így bármilyen pozitív erőfeszítést teszünk az éghajlatváltozás terén, az pozitívan fog hatni az élelmiszer-termelésre is.
A másik téma, amely ismét felmerült: a KAP kritizálása - persze, a legkönnyebb mindig kritizálni, mintha a KAP lenne a felelős a fejlődő országok valamennyi problémájáért. A KAP nem tökéletes, de már megreformáltuk. Ha azt akarjuk, hogy termelőink továbbra is termeljenek, és biztosítsák Európa élelmezésbiztonságát, akkor nem üldözhetjük ki őket szó szerint a termelésből szabályozások és a támogatások megvonása által.
Például végzett-e valaki arra vonatkozóan vizsgálatokat, hogy az EU cukoriparának legújabb reformja, az EU cukoriparának megtizedelése kedvezően érintette-e a harmadik világ országait, vagy csak a cukorbárók és a földbirtokosok húztak belőle hasznot, a kis cukortermelők pedig ugyanolyan szegények maradtak? Semmiképpen nem akarom elbagatellizálni az éhínség problémáját, de biztosítanunk kell, hogy ha megoldásokat terjesztünk elő a problémára, akkor azok olyanok legyenek, hogy valóban enyhítsék az éhínséget.
Sari Essayah  (PPE
). - (FI) Elnök asszony, nagyon szerencsés, hogy ugyanazon a napon vitatjuk a koppenhágai éghajlat-változási konferencia állásfoglalását, valamint az élelmezésbiztonságot és az éhínség problémáját, mivel ezek a dolgok szorosan összefüggenek egymással.
Néhány képviselő már említette, hogy az éghajlat-politika révén részben mi is okozói voltunk bizonyos problémáknak. Például irreális célokat tűztünk ki a bioüzemanyagok terén, és ez ahhoz vezetett, hogy a fejlődő országoktól sok földet felvásároltak, hogy ott a bioüzemanyagok előállítására felhasználandó növényeket termeljenek. Tehát földet vettek el a legszegényebbektől, akik ezt a földet mezőgazdasági termelésre és saját mezőgazdaságuk fejlesztésére használhatták volna.
Az agrárpolitikában is történtek hasonló tévedések. Ezek ahhoz vezettek, hogy a felesleget a fejlődő országokba exportáltuk, ami akadályozta az ottani mezőgazdaság fejlődését. Nagyon fontos, hogy egy dolgot ne felejtsünk el: ma a világon az elégségesnél több élelem van, csak hiányzik az akarat, hogy igazságosan osszuk el.
Czesław Adam Siekierski  (PPE
). - (PL) Elnök asszony, a legutóbbi FAO-csúcson a részt vevő államoknak semmiféle konstruktív javaslattal nem sikerült előállniuk. A nemzetközi szintű közös stratégia hiánya aggasztó, különösen akkor, ha a világ folyamatosan növekvő népességére gondolunk, amely 2050-re el fogja érni a 9 milliárdot.
Még mindannyian jól emlékszünk a 2007-es élelmezési válság hatásaira, amikor az alapvető mezőgazdasági termékek hirtelen árnövekedése miatt világszerte emberek milliói szembesültek az élelmiszerhiánnyal. Ebből a válságból tanulnunk kell. Fel kell hagynunk azokkal az intézkedésekkel, amelyek korlátozni próbálják a mezőgazdasági termelést, és amelyek furcsa módon az utóbbi években annyira népszerűek az EU-ban.
Úgy gondolom, hogy a globális élelmiszer-piaci tendenciák fényében a KAP korlátozására irányuló minden kísérlet botor lépés, amely a közeli jövőben veszélyeztetni fogja kontinensünk élelmezésbiztonságát. Segítenünk kell a fejlődő országoknak abban, hogy olyan agrárpolitikát alakítsanak ki, amely lehetővé teszi, hogy polgáraik számára garantálják az élelmezésbiztonságot.
Karel De Gucht
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, én is helytelenítem, hogy a G8-ak vezetői közül a Bizottságot képviselő Barroso elnök kivételével senki nem volt jelen Rómában, és ez persze hozzájárult ahhoz, hogy ez a csúcs nem hozott sok újdonságot. Ha megnézzük a végleges nyilatkozatot, akkor szerintem ez nyilvánvaló. Másfelől viszont szerintem az is nagyon fontos, hogy az élelmezésbiztonság kérdését sikerült a politikai menetrend részeként megőrizni, és a számos 2009-es csúcs kétségkívül meghozta azt az eredményt, hogy most a nemzetközi menetrendben nagyon fontos helyet foglal el ez a kérdés, és hogy valahányszor a világ vezetői találkoznak, pl. legutóbb Pittsburgh-ben a G20-as csúcson, mindig szóba kerül a fejlesztési együttműködés és a fejlesztési politika. Ez már magában is pozitív elem.
Ott voltam Rómában, és a végleges nyilatkozattól eltekintve - amely szerintem is kissé csalódást keltő - nagyon jók voltak a viták és nagyszerű emberek voltak jelen, amiből még születhet valami. Például volt egy vita a fejlődő országok és a szántófölddel nem rendelkező országok termőföldjeinek eladásáról; ez már önmagában is nagyon érdekes téma, és véleményem szerint ezen a téren képesek leszünk közös nevezőre jutni.
A második dolog, amit szeretnék elmondani, hogy a KAP természetesen nem tökéletes, ahogy azt már néhány képviselő elmondta. Ezen a világon semmi nem tökéletes, de ha megnézzük a közös agrárpolitika hatásait a fejlődő országokra, akkor szerintem kijelenthetjük, hogy ez a rendszer a fejlődő országokra gyakorolt torzító hatások tekintetében messze a legkevésbé ártalmas nagy kereskedelmi tömb. A WTO is elismerte, hogy támogatásaink többsége - ha nem is mindegyik - nem kereskedelemtorzító hatású, mivel a támogatások a mezőgazdasági bevételre irányulnak, nem pedig a mezőgazdasági termékek árára.
Hogy is fogalmazzak, egy kicsit csalódott vagyok amiatt, hogy mindig magunkat okoljuk. Persze Európa sem tökéletes, de véleményem szerint például az élelmezésfinanszírozási eszköz jelentős előrelépés. Ez 1 milliárd EUR-t jelent két éves alapon; és nem élelmiszer-szállítmányokról van szó, hanem főként vetőmag-szállítmányokról és hasonlókról, amelyek a fejlődő országok mezőgazdasági kistermelőinek segítenek fennmaradni. Véleményem szerint ez tényleg valami újdonság. Ezt például a Világbank is elismerte, amely át is veszi ezt a mechanizmust. Tehát nem kell folyton magunkat hibáztatnunk. Egyébként ez az eszköz az elődöm újítása volt. Van egy dolog, amiben nem értek egyet vele, mégpedig egy úrral kapcsolatban, aki azóta eltűnt, Le Hyaric úrral kapcsolatban. Az elődöm nem szocialista volt, hanem kommunista; szerintem utána kellene néznie, melyik képviselőcsoport tagja: tehát kommunista, és ez talán megmagyarázza az érvelését.
Emellett L'Aquila-ban felvállaltuk az Európai Bizottságra háruló felelősséget, és ígéretet tettünk 4 milliárd USD-ra, ami a L'Aquila-ban jóváhagyott élelmezési csomag és támogatási csomag kb. 20%-át teszi ki. Ezzel a L'Aquila-i támogatók közül messze mi vagyunk a legnagyobbak, és be is fogjuk tartani az ígéretünket. Tartani is fogjuk magunkat ehhez az összeghez, és a kifizetésre mihamarabb sor fog kerülni.
Végezetül mondanék néhány szót az új európai agrárpolitikáról és élelmezésbiztonsági politikáról is, mivel a Bizottság 2010-es munkaprogramjában szerepel egy terv arra nézve, hogy a Tanács és a Parlament elé terjesztünk egy közleményt az Európai Unió megreformált agrárpolitikájáról és élelmezésbiztonsági politikájáról. Ez a dokumentum felül fogja vizsgálni az agrárpolitika és az élelmezésbiztonság aktuális kérdéseit, például az éghajlatváltozás jelentette kihívásokat, a táplálkozásnak és az élelmiszerek minőségének szentelendő fokozott figyelmet, a védőhálókat és a szociális védelmi politikákat, a bioüzemanyagok élelmiszer-termelésre gyakorolt hatását vagy az új technológiák és biotechnológiák alkalmazását és hatásait, a jogokon alapuló megközelítések szükségességének hangsúlyozását, a nagy méretekben történő földvásárlást stb.
A közlemény elsődleges célja, hogy megújítsa az EU-nak azt a kötelezettségvállalását, amelyet a fejlődő országok mezőgazdasági fejlesztésének támogatására tett. Ez továbbra is döntő fontosságú lesz, főleg a világ népességének folyamatos növekedése miatt egyre fokozódó élelmiszer-kereslet, a táplálkozási szokások változása, valamint azon kihívások és fenyegetések következtében, melyeket az éghajlatváltozás jelent a fenntartható mezőgazdaság számára. Másodsorban pedig az lesz a közlemény célja, hogy elképzeléseket fogalmazzon meg arra nézve, hogyan tudná az EU a legjobban kiaknázni tapasztalatait és szaktudását a regionális politikák és stratégiai keretek kidolgozásának támogatása érdekében a mezőgazdaság és az élelmezésbiztonság terén. A közlemény harmadik célja az lesz, hogy a L'Aquila-i cselekvési menetrendben meghatározott kötelezettségvállalásokat követve megteremtse a jelenlegei ECMS-politika kereteinek harmonizálásával kapcsolatos uniós megközelítés alapját. Tekintettel a millenniumi fejlesztési célok közelgő, 2010 szeptemberében, New York-ban tartandó felülvizsgálatára, a közlemény negyedik célja olyan módszerek felvetése lesz, amelyekkel az EU hozzá tudna járulni a millenniumi fejlesztési célok - különösen az első millenniumi fejlesztési cél - megvalósításának felgyorsításához. A közlemény ötödik célja az lesz, hogy jobb pozícióba hozza az EU-t a globális élelmezési és mezőgazdasági irányítási rendszer legújabb változásaival szemben. Ezenkívül a közlemény célja lesz még azon kérdések felvetése is, amelyek az utóbbi időben váltak fontossá az élelmezésbiztonsági menetrendben.
A vitaindító dokumentumról való nyilvános konzultáció november 16-án megkezdődött, és január elején fog véget érni. Konzultálni fogunk valamennyi érdekelt féllel, majd az Európai Bizottság elő fogja terjeszteni hivatalos közleményét.
Elnök
Hat, az eljárási szabályzat 110. cikkének (2) bekezdésével összhangban előterjesztett állásfoglalási indítványt kaptam.
A vitát lezárom.
A szavazásra 2009. november 26-án, csütörtökön kerül sor.
