
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 22. april 2004, for genoptaget. 
Formanden.
   - Første punkt på dagsordenen er den højtidelige åbning af det første møde i det udvidede Europa-Parlament.
Kære kolleger, det er i dag en stor glæde at åbne dette møde på vegne af Parlamentet. Parlamentet består nu af de 626 medlemmer, der er valgt til Parlamentets femte valgperiode, og de 162 nye medlemmer fra de 10 nye medlemsstater, som tiltrådte Den Europæiske Union lørdag den 1. maj.
Som vi allerede har markeret ved en symbolsk ceremoni udenfor, er det et særligt og ekstraordinært øjeblik for Parlamentet. I lørdags i Dublin beskrev Irlands nobelpristager, Seamus Heaney, denne særlige begivenhed med ordene: (den dag, de nye bydes velkommen, bydes de velkommen hjem). Dette er i høj grad en hjemkomst, og det glæder os meget, at så mange nye kolleger slutter sig til os i dag. Det er håbets øjeblik, et øjeblik, der viser, at viljestyrke i EU, i institutionerne og medlemsstaterne i EU, kan skabe reelle resultater, det vil sige en -situation for alle parter. For 15 år siden, tidligt i 1989, ville dette have virket som en uopnåelig drøm, men nu er det blevet til virkelighed. Hvilket vidunderligt øjeblik.
Jeg vil gerne fra talerstolen - på vegne af de 626 - byde de 162 hjertelig velkommen i Parlamentet.
Jeg vil gerne hylde alle, der har bidraget til dette øjeblik, parlamentsmedlemmer - europæiske og nationale, regeringerne i medlemsstaterne, mange formandskaber for Det Europæiske Råd og Europa-Kommissionens målbevidste ledelse. Jeg er sikker på, at Parlamentet især ønsker, at jeg takker hr. Verheugen for hans ekstraordinære personlige lederskab.
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig, at jeg også giver udtryk for min bevægelse over den tid, vi lever i. Den bevægelse vi følte, da vi til akkompagnement af Ode til glæden, vores europæiske hymne, så, at de 10 nye landes flag blev hejst sammen med de 15 flag, der allerede vajede på flagstængerne foran Parlamentet. Det er en bevæget dag, hvor vi ser vores ønsker gå i opfyldelse, et håb igennem så mange år hos dem, der har kæmpet for friheden. En tid, hvor vi skal overvinde de brutale ar, der igennem alt for mange år har medført en kunstig opdeling af vores Europa, en opdeling, der skyldtes krigen, og som betød, at mange europæiske lande blev afskåret af denne skammens mur, af det helt igennem kunstige og naturstridige jerntæppe, som efterlod disse lande i en situation med undertrykkelse og kommunistisk diktatur.
Det 21. århundrede skal overvinde det 20. århundredes rædsler, og vi er endelig ved at få bugt med de rædsler, vi har oplevet i Europa. Det 21. århundrede bliver det århundrede, hvor Europa vil bryde igennem som en fuldgyldig aktør på den internationale arena i samråd med nationerne. Derfor skal vi hurtigst muligt afslutte aftalen om forfatningstraktaten, som virkelig giver os de instrumenter og kompetencer, der gør, at Europa kan spille en hovedrolle, ikke kun på vores kontinent, men på internationalt plan.
Det er det, vi alle skal stræbe efter.
Det er et historisk øjeblik for Europa-Parlamentet. Et historisk øjeblik, som er en gentagelse af det, vi har set på de forskellige fjernsynskanaler eller i nogle tilfælde personligt i de seneste dage, hvor vi har oplevet den 1. maj 2004, der altid vil være en særlig milepæl for den fuldstændige genrejsning af Europa.
Og jeg vil gerne sige til de 162 nye medlemmer, hr. formand, at vi fra Kommissionens side håber, at vi fortsat kan regne med det samarbejde, der igennem alle årene har været mellem de to institutioner og med Rådet, så vi kan fortsætte den spændende opbygning af Europa. Et projekt, der én gang for alle søger at opnå fred og sikre friheden, demokratiet, menneskerettighederne og den menneskelige værdighed på vores kontinent, men Europa skal også være en ledestjerne og støtte vores værdier, vores principper og vores ambitioner på internationalt plan.
Jeg vil gerne sige, at vi synes, at Kommissionen, og det er alle enige i, er hjertet i den europæiske integration. Men det hjerte, som Kommissionen er, banker takket være den systematiske støtte fra Europa-Parlamentet. Den Kommission, som har spillet en central rolle i forbindelse med udvidelsen, den Kommission, der igennem alle årene har været i stand til at tilskynde til respekt og samarbejde med Parlamentet og med en anden væsentlig institution, Rådet.
Hr. formand, det er et historisk øjeblik og nogle historiske dage. De vil forblive i vores erindring og være et eksempel for kommende generationer, hvor vi alle - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - vil arbejde sammen om dette store projekt og denne store europæiske integration.
Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det er øjeblikket, hvor en drøm bliver til virkelighed, og jeg må indrømme, at jeg har svært ved at kontrollere mine følelser, fordi jeg er overvældet af øjeblikkets storhed. Et frit valgt Europa-Parlament, som repræsenterer 25 selvbevidste, frie og suveræne europæiske nationer, som frivilligt har sluttet sig sammen i ét forbund. Det ligger langt ud over det, som idémændene bag den europæiske enhedstanke havde turdet håbe på.
Mere end nogensinde er jeg overbevist om, at denne store udvidelse, som nu er afsluttet, er et strålende bevis på den europæiske tankes attraktivitet, dynamik og ungdommelighed. Det passer ikke, at denne tanke er blevet forældet, for dens attraktivitet bliver demonstreret af de nationer, som måtte gå en lang og trang vej til frihed, demokrati og retsstatslighed.
Denne udvidelse er imidlertid også et udtryk for, hvad vi europæere er i stand til, når vi tager fat på et stort projekt i fællesskab, og vi samtidig har den fornødne vilje til at fuldføre det.
Der er ikke mange, som havde tiltroet os det, og vi kan være stolte af det, som vi har opnået her. For mig er det et endegyldigt bevis på den europæiske enhedstankes fremtidige bæredygtighed.
Jeg vil gerne gøre op med nogle af de populære forestillinger, som luftes i øjeblikket. For det første er det ikke sandt, at den europæiske enhed er et eliteprojekt. Under alle omstændigheder var denne udvidelse befolkningernes udtalte ønske og erklærede vilje. Den var ikke blevet gennemført, hvis ikke befolkningerne i de baltiske lande, polakkerne, tjekkerne, slovakkerne, ungarerne og slovenerne entydigt havde sagt, at de ønskede at tilhøre det forenede Europas demokratiske familie en gang for alle, og at de ikke ønskede at blive efterladt i ingenmandsland mellem Øst og Vest.
For det andet gør denne store udvidelse ikke Europa svagere, men derimod stærkere, og det både i politisk og økonomisk henseende. Der er risici og problemer forbundet med det, og det ved enhver. Men chancerne og mulighederne overskygger langt risiciene, og vi har god grund til optimisme. De af Dem, mine damer og herrer, som kommer fra de nye medlemsstater, vil stå over for en vanskelig opgave derhjemme. De vil blive mødt med skepsis og tvivl, fordi tingene ikke går så hurtigt, som folk kunne ønske sig. Om troen på den europæiske enhed vil forblive stærk nok til at bære store projekter i fremtiden, vil i høj grad afhænge af Dem.
For det tredje er deltagelse i dette store arbejde med at integrere Europa ikke ensbetydende med, at man opgiver sin suverænitet eller sin nationale identitet. Det modsatte er faktisk tilfældet. Både i de nye og i de gamle medlemsstater er der nogle, som påstår, at den europæiske enhed betyder enden på befolkningernes suverænitet. Men de forstår ikke verden af i dag, for der er ikke et eneste land i Europa, som alene vil kunne løse de problemer, som truer os.
Der er ikke noget land i Europa, som kan håndtere konsekvenserne af globaliseringen på egen hånd. Der er ikke noget land, som kan holde balancen mellem vækst og social retfærdighed på egen hånd. Der er ikke noget land, som kan vinde kampen mod den internationale terrorisme og internationale kriminalitet på egen hånd. Det kan vi kun gøre i fællesskab. National suverænitet kan i det hele taget kun bruges og forsvares, hvis den udøves sammen med andre. Det er grundtanken, og det er derfor, at vi er her.
Jeg vil godt takke alle, som har bidraget til, at vi er nået så langt. Især vil jeg godt takke Parlamentet og dets formand, hr. Cox. Desuden vil jeg godt takke udvalgene, specielt Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik under ledelse af hr. Brok. Endelig vil jeg godt takke alle grupperne, som har ledsaget os undervejs på en kritisk og konstruktiv måde. Jeg vil gerne hilse Dem alle hjerteligt velkommen, og jeg glæder mig til at arbejde sammen med Dem.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand de Palacio, hr. kommissær Verheugen, kære kommissionsmedlemmer, kære kolleger, tillad mig at starte med noget personligt. Jeg har det privilegium, at jeg har været medlem af Parlamentet siden det første direkte valg i 1979. Hvis der var nogen, som havde sagt dengang under valgkampen i 1979, at der den 1. maj 2004 ville være tre nationer besat af Sovjetunionen - nemlig Estland, Letland og Litauen - Warszawapagt-landene Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og Ungarn, en del af det kommunistiske Jugoslavien, nemlig Slovenien, samt Malta og Cypern - vi håber, at Cypern i en ikke så fjern fremtid vil blive genforenet - der blev medlemmer af EU, ville vores svar i 1979, året for det første direkte valg til Parlamentet, sandsynligvis have været, at det er en smuk vision, en vidunderlig drøm, et stort håb, men at vi imidlertid frygtede, at denne drøm, denne vision og dette håb ikke ville blive til virkelighed i vores levetid, hvor meget vi end måtte ønske det.
Ikke desto mindre er denne drøm blevet til virkelighed. Når vi i dag kan byde velkommen til 162 kolleger fra de 10 lande, er det en stor dag for EU, en stor dag for demokratiet og en stor dag for parlamentarismen. Vi bør glæde os af hele vores hjerte over, at vi kan byde vores nye kolleger velkommen her i dag!
Kære kolleger, lad os ikke glemme, at det var Parlamentet - det har alle grupper en andel i - som insisterede på, at man ikke kun skulle indlede forhandlinger med fem lande, men derimod med 12 lande, og at de, som endnu ikke var så langt i processen, skulle have mulighed for at indhente de andres forspring. Når der i dag er 10 lande, som indtræder i EU, er det, fordi vi som europæisk parlament krævede, at forhandlingerne også skulle indbefatte Letland, Litauen og Slovakiet, og at de klarede kravene. Man bør ønske dem alle tillykke hermed!
Lad os ikke glemme, at vi godt er klar over, at Parlamentet ikke altid omtales i medierne på en måde, som er i overensstemmelse med de beslutninger, som tages her.
Det var Parlamentet, som krævede en tidsplan for forhandlingerne - som blev accepteret af Kommissionen og af Nice-topmødet - med henblik på at få dem afsluttet i tide, således at de lande, som evnede det, kunne deltage ved valget til Europa-Parlamentet i 2004 med deres befolkninger. Det var Parlamentet, som var initiativtageren hertil. Det bør vi fortælle befolkningerne, og det kan vi også være stolte af, da det er et bidrag til at gennemføre demokratiet i Europa og til at give befolkningerne i de 10 lande mulighed for at lade deres frit valgte repræsentanter tage plads i Parlamentet. Lad os glædes over det!
Det bliver hurtigt hverdag igen, og selv om det er nødvendigt med store taler, er det ikke her, at Europa skal stå distancen. Det er en vidunderlig dag i dag - ligesom 1. maj - men det bliver som sagt hurtigt hverdag igen. Vi vil diskutere, og vi vil også skændes, men vi, EU's befolkning, skal minde os selv om det, der er nyt og udgør en enestående mulighed; om at det gode ved EU er, at vi ikke længere skændes og diskuterer med vold og våben, men med ord og argumenter. Det er et stort fremskridt for vores europæiske kontinent i det 21. århundrede.
Undskyld kære venner, og det er måske for meget sagt, når jeg siger kære venner, men på en eller anden måde er vi knyttet sammen af vores fælles ideal om Europas enhed. Under den imponerende ceremoni udenfor hørte vi ikke kun Deres imponerende bidrag, hr. formand, men også Lech Walesas. Han personificerer solidaritet, og solidaritet må betyde en fremtid for os alle, hvor vi naturligvis skal respektere de enkelte landes nationale interesser, f.eks. de baltiske landes med deres mindretal, men samtidig må vi ikke drage landenes uafhængighed i tvivl, hvilket igen er gensidigt forpligtende. Derfor skal vi modsige dem, som mener noget andet, hvilket hr. Verheugen også gjorde, og jeg vil gerne takke ham for hans vigtige pointe om, at dette Europa er bygget på solidaritet. Vi vil alle profitere heraf. Landene på dette kontinent har for første gang i kontinentets årtusindegamle historie mulighed for at gå fredeligt ind i fremtiden som partnere. Det er vores kontinent, og det er et gammelt kontinent, som hele tiden fornyer sig, og der er ikke nogen, som vil have held til at skille os ad. Vi går ind i fremtiden sammen, og det er en stor dag for os alle!
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, fru næstformand, kære kommissærer og i særdeleshed de 10 nye lande, der træder ind i EU.
Jeg vil først og fremmest give udtryk for min taknemmelighed og lykønske Dem, hr. formand, fordi De så værdigt har repræsenteret Europa-Parlamentet ved disse lejligheder. Jeg vil også gerne give udtryk for min taknemmelighed og lykønske Kommissionen under hr. Prodis ledelse, og i særdeleshed kommissær Verheugen, som har ført denne opgave til dørs.
I dag er et historisk møde med vores fortid og vores fremtid. Efter det afgørende skridt, vi tog i lørdags, tager vi et storslået historisk spring fremad ved at forene størstedelen af det europæiske kontinents lande og befolkninger for første gang i historien, uden at det er en kejser, en konge, en general eller en diktator, der beslutter at gøre det. Vi har alle frit besluttet det. Og denne kendsgerning udgør en forskel. Vi har hørt Beethovens Ode til glæden, og Beethoven var også en frihedskæmper, og den politiske censur ændrede ordet til , og derfor synes jeg, at vi burde tale om Oden til glæden og friheden, for det er friheden, der har forenet os alle.
Vi har kunnet tage dette skridt, fordi vi tror på demokratiet, friheden, respekten for mennneskerettighederne, styreformen, retsstaten og en verdslig union, som respekterer alle menneskers tro og filosofi. Det er det, der har gjort det muligt for os at forene os under disse omstændigheder. Det skyldes demokratiet. Og vi skal ikke glemme, at det 20. århundrede på vores kontinent har været et århundrede kendetegnet ved ekstremer, hvor nazistiske, fascistiske og kommunistiske diktaturer har været fremherskende en del af tiden. Først kom befrielsen af Europa efter Verdenskrigen, og bagefter en kædereaktion, der er gået stadig hurtigere. For kort tid siden fejrede vi 30-årsdagen for Nellikerevolutionen i Portugal, som var en meget vigtig begivenhed, der gjorde en ende på Salazars diktatur, og bagefter var det Spaniens tur ...
... og senere i Polen. Så fulgte murens fald i Berlin, og nu høster vi frugterne af det, vi har gjort efter murens fald i Berlin med de 10 nye medlemmers indtræden. Mine græske kolleger har påpeget, at de også overvandt et fascistisk diktatur, og jeg synes, at vi alle skal glæde os over, at vi har været nødt til at kæmpe for at vinde friheden, og jeg håber også, at vi med de 10 nye landes indtræden kan afslutte denne historiske proces, og at genforeningen af Republikken Cypern ikke lader vente på sig, for det er også et helt nødvendigt skridt.
Aldrig før i den europæiske historie har der været så mange mennesker, der har levet sammen i fred, demokrati, i et retsstatssystem og på grundlag af fælles suverænitet og skæbne.
Europa er ved at blive genfødt, det er en stor udfordring og en meget vigtig historisk skabelsesproces, ikke kun for at vi kan leve i gensidig afhængighed, men også for at komme med et svar på globaliseringen. Europa har meget at bidrage med. Vi står foran betydelige udfordringer. For det første skal vi overvinde den frygt, som vi skal være klar over, findes blandt vores egne borgere. Vi skal gøre en pædagogisk indsats og forklare, at mulighederne er større end omkostningerne, og at vi er forberedt på de vanskeligheder, der måtte komme. Hvorfor? Fordi der er en solidaritetsfølelse og et dybtgående fundament, der understøtter os, og som styrker os takket være de fælles værdier. Og disse fælles værdier bygger på broderskab og gensidig tolerance.
Den lange forlovelse er endelig nået til vejs ende, og vi er blevet gift. Vi deler samme hus og samme fremtid. Nu er vi ikke kun en familie med de samme rettigheder, men også med de samme forpligtelser, både de lande, der var med fra starten, de lande, der er kommet med siden hen som f.eks. Spanien og andre, og dem, der kommer med nu.
Jeg tror, at det bedste, vi kan gøre som afslutning på denne valgperiode og for at give plads til et Europa med 25 medlemsstater, er at opnå en endelig godkendelse af den europæiske forfatning, der heldigvis kom ud af dødvandet i marts. Jeg synes, at vi skal anmode Rådet, som desværre ikke er til stede i dag, og regeringskonferencen, hvor De skal tale, hr. formand, om at gøre sin pligt og leve op til deres historiske ansvar, så vi får en ny europæisk forfatning til juni. Det er næste etape, som bliver kronen på værket af denne succesfulde udvidelse.
Jeg rækker hånden frem som tegn på venskab til alle venner og kolleger, der indleder arbejdet i dag.
Formanden.
   - Jeg vil gerne byde velkommen til Ungarns tidligere minister, Gyula Horn, under hvis ministertid grænserne blev åbnet i 1989.
Eörsi (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg er som den allerførste taler fra de nye lande dybt bevæget. 

Som liberal og ungarer vil jeg gerne understrege, at arven efter den forfærdelige Jalta-pagt med rette blev smidt i historiens skraldespand den 1. maj. Det er det vigtigste aspekt, og det vil jeg gerne takke Dem alle sammen for. Tillad mig at rette en særlig tak til ELDR-Gruppen og den liberale familie, for De Liberale var allerede stærke tilhængere af udvidelsen på et tidspunkt, hvor andre måske stadig tøvede. Jeg var glad for og stolt af, at Den Liberale Gruppe var den eneste, der gav sit enstemmige ja til udvidelsen, og de har betragtet os som fuldgyldige medlemmer af gruppen lige fra allerførste dag.
Da nogle regeringer i sidste minut besluttede at forhindre arbejdskraftens frie bevægelighed, var det endnu en gang kun De Liberale, som enstemmigt forkastede disse uretfærdige restriktioner. Jalta-tiden er forbi, men Europa er endnu ikke blevet fuldstændig forenet. Jeg vil sende Dem et budskab herfra, nemlig at De Liberale ønsker at forblive drivkraften bag udvidelsen i fremtiden, indtil Rumænien, Bulgarien, Kroatien, sågar Tyrkiet og på et tidspunkt alle Balkanlandene bliver optaget i EU. Vi ungarere og liberale vil gøre alt, hvad vi kan for at hjælpe dem med at opfylde Københavnskriterierne.
Hr. formand, har den politiske forvandling været en succes? Selvfølgelig har den det, eftersom vi alle står her i dag sammen med Dem. De skal dog også være klar over, at forvandlingen tog meget, meget længere tid og var meget vanskeligere, end vi i sin tid håbede på. Nu er tiden kommet til, at folk nyder godt af de fordele, som det udvidede EU giver. Vores folk håber på at få en tilværelse, hvor deres hårde arbejde bærer frugt. Vi skal tale meget om de muligheder, som EU giver. Her tænker jeg på pengene, men jeg vil gerne understrege, at det ikke kun drejer sig om penge. EU har med stor succes ikke alene forenet lande, men også nationer, der tidligere var i krig med hinanden. Derfor tror jeg på, at EU vil sørge for en yderst fornuftig løsning på Trianon-problemet. Grænser, der hidtil har adskilt folk, vil forsvinde, og vi bliver alle værdsatte nationer og borgere i Europa med samme status.
Jeg tror, at EU vil ændre vores politiske kultur. Had bliver afløst af fair konkurrence, og der bliver mulighed for at samarbejde. Jeg tror, at respekten for borgerne i EU hele tiden bliver større, for ikke blot i de lande, der bliver optaget nu, men også i de eksisterende medlemsstater skal der gøres en stor indsats på menneskerettighedsområdet. Vi bliver i stand til at tage de største udfordringer - f.eks. terrorisme - op på en sådan måde, at vi ikke behøver at ofre vores frihed blot for at beskytte vores liv. 

 I min egenskab af liberal leder for 92 medlemmer fra 46 europæiske lande i vores søssterorganisation, Europarådet, her i Strasbourg, vil jeg også gerne takke Europarådet. Det har ydet et vigtigt bidrag til udviklingen af vores liberale værdier, og jeg vil gerne nu her i Parlamentet understrege, at Europarådet, med dets 800 millioner europæiske borgere, stadig yder et vigtigt bidrag til et mere demokratisk, sikkert og stabilt Europa. Disse to organisationer kan sammen sikre, at vi en dag virkelig kan sige, at Europa efter årtiers adskillelse virkelig er genforenet.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at Europa allerede er stærkt og succesrigt, men det kan blive endnu bedre. Potentialet hos de europæiske borgere er klar til at blive frigjort. Hvad ellers kunne vores fremtidige opgave være, hvis ikke at frigøre dette europæiske potentiale?
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi oplever et af disse store øjeblikke, som fremtidens historiebøger vil tale om. I dag kommer håbet om et forenet, solidarisk og fredeligt Europa til udtryk. I lyset af de utallige fælles kampe, som venter os, hvis vi skal gøre denne smukke drøm til virkelighed, vil vi byde befolkningerne i de 10 nye medlemslande i Unionen varmt velkommen.
Vores gruppe har i flere år aflagt besøg i disse lande for at nære dialogen og etablere partnerskaber med fremskridtsorienterede kræfter og med mange samfundsaktører. Jeg tænkte på deres forventninger og håb, da jeg så de bevægende billeder af begivenheder, som i de forskellige hovedstæder markerede overgangen fra et Europa med 15 til et Europa med 25 medlemmer. Min konklusion heraf er, at hvis vi skal få dette storslåede projekt til at lykkes, skal vi have mod til at trække den grundlæggende debat frem i lyset, som vi skulle have indledt for længe siden med alle vores medborgere. Den skal omhandle et eksistentielt spørgsmål, som jeg ofte har rejst her i salen, og som er i alles tanker: Hvad ønsker vi at gøre i fællesskab, og hvilke midler skal vi rejse for at opfylde vores ønsker?
Er det således ikke for mange af vores landsmænd den udvidede Unions fremmeste at stå stærkere for at forsvare en avanceret og solidarisk samfundsmodel i forbindelse med globaliseringen? Hvis det er tilfældet, kan vi f.eks. ikke acceptere, at virksomhederne i denne del af Europa øver omlægningsafpresning, og at de i den anden del af Europa søger den laveste sociale og skattemæssige fællesnævner. Vi skal vende denne udsigtsløse malthusianske fremgangsmåde og tænke på, at den egentlige drivkraft for vores fælles udvikling er det sociale fremskridt og fremme af de menneskelige kapaciteter hos alle Unionens befolkninger. Vi skal stille samtlige vores værktøjer til rådighed for denne ambition. Hvis udvidelsen skal lykkes, er det ikke nok at forene Europa, vi skal også forene europæerne!
Er en anden årsag til, at vi i fællesskab etablerer denne udvidede Union, ikke, at vi for borgernes skyld skal generobre de beføjelser, som lidt efter lidt er blevet overladt til markedskræfterne? En skrivelse fra Kommissionens Analyse- og Prognosegruppe noterede allerede i 1998, at europæerne har sværere og sværere ved at acceptere at blive præsenteret for et fait accompli, og at vi skal give mulighed for større inddragelse af aktører og andre interesserede, for, som skrivelsen siger, det er den udfordring, Europa står over for i dag.
Udvidelsen øger dette kravs aktualitet tifold. Jo mere vi fjerner grænserne, jo mere skal vi fremhæve borgernes nye rettigheder. Ellers bliver det en ren jungle. Vi skal skabe nye rettigheder for lønmodtagerne, for borgerne, vi skal fremme et autentisk europæisk nærdemokrati direkte fra de steder, hvor vi bor og arbejder og til institutionerne. Vi skal sætte os som mål at samle europæerne om fælles projekter, som de kan identificere sig med og er ophavsmænd til.
Og endelig, hvilket verdenssyn skal det udvidede Europa afspejle igennem disse initiativer? Den polske udenrigsminister, hr. Cimoszewicz, skrev for nylig i en artikel, og jeg citerer: "Det er livet selv, der afgør de uoverensstemmelser, som ikke løses af politikerne". Det er sandt. Jeg er af den overbevisning, at livet rent faktisk har afgjort mange af de punkter, som har været genstand for uoverensstemmelser i den seneste tid, især hvilken rolle det forenede Europa skal spille i debatten om, hvordan de internationale anliggender skal forvaltes. Det er i mine øjne de udfordringer, som vi fremover skal tage op i fællesskab. Det er i den ånd, jeg - resolut - siger "ja, jeg byder befolkningerne i de nye EU-lande velkommen!"
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære venner, det er ikke alle forundt at opleve et historisk øjeblik som dette, nemlig et positivt historisk øjeblik med fred, glæde og et reelt fremskridt, hvor det lysende håb med lethed vinder over den lidt grå kynisme, som vi så ofte er oppe imod. Det er et stort privilegium, som vi skal være stolte af, og som vi må takke alle de mænd og kvinder for, der har gjort denne dag mulig.
I dag er Europa ikke blevet genforenet, men forenet for første gang, og i dag er Europa blevet forenet på en måde, som det aldrig har været før, eftersom det aldrig har været forenet med udgangspunkt i demokratiet og befolkningernes frie ønske. Mens jeg så fjernsyn i de sidste par dage eller selv deltog i udvidelsesfestlighederne, kom jeg ofte til at tænke på min bedstefar Roberto, som blev født i 1899 i en lille landsby nær Mantova i Italien, og som var med på det sidste hold af værnepligtige, der blev sendt til fronten under Første Verdenskrig. Dagen i dag bør også tilegnes ham og mennesker som ham.
Det er kun tre generationer siden, og i dag kan vi fejre en utrolig begivenhed, der i lang tid også var utænkelig. Hvor mange af os i dag har ikke de samme minder og har ikke været udsat for den samme smerte? Hidtil var de blot kendetegnet af flag med forskellige farver. I dag har vores glæde de samme farver og den samme vidunderlige musik.
Denne forening - og det er noget, som vi alle skal være klar over og sige til os selv - er dog ikke fuldstændig. Det kan heller ikke benægtes, at den glæde, vi føler i dag - vi i Parlamentet, som på en måde har været involveret i arbejdet - er mindre intens og mere overfladisk rundt omkring i de europæiske byer og blandt den europæiske befolkning. Det er en udfordring for os og for vores generation, og bevidstheden om det stykke vej, vi har tilbagelagt, skal være vores rettesnor, når vi fuldender den store drøm, der endnu ikke er gået i opfyldelse, nemlig det store, forenede og demokratiske Europa.
I de kommende måneder og inden årets udgang er der tre vigtige spørgsmål, som vi skal løse i fællesskab, og det skal vi også gøre for at overbevise dem, der endnu ikke har forstået eller endnu ikke tror på denne dags vigtighed. Det første spørgsmål er - hvilket allerede er blevet nævnt - forfatningen. I dag har vi endnu ikke en forfatning, og selv om forhandlingerne måske er blevet genoptaget, er de, der sætter hælene i, stadig meget stædige. Vi har endnu ikke en forfatning, og vi er ikke sikre på, at den bliver, sådan som vi ønsker. Vi skal gentage klart her i dag, at den forfatning, som vi ønsker, er den, der blev vedtaget af konventet, og ikke den, der delvist var udsigt til på de sidste topmøder og på de sidste regeringskonferencer. Det Europa, som vi ønsker, og den forfatning, som vi ønsker, er stadig i fare og er endnu ikke en realitet. Derfor er vi alle nødt til at gøre en indsats.
Det andet spørgsmål, som vi alle skal arbejde med både her i Parlamentet, men også i Kommissionen og Rådet - og som vi helst skal afslutte inden årets udgang - er Cypern-spørgsmålet. Også her nytter det ikke noget at være hykleriske, for der bliver ikke tale om en fuldstændig og sand udvidelse, før den sidste europæiske mur er faldet. Jeg vil gerne gentage, at det er noget, som vi alle sammen skal beskæftige os med, for denne mur eksisterer desværre endnu.
Det tredje og sidste spørgsmål, som vi skal tage op inden årets udgang, og som så afgjort er presserende, er krigen i Irak. Hverken det nye eller gamle EU har været i stand til at stoppe krigen, og det er også noget, som vi skal være bevidste om. At skabe og bevare freden i dette land og område er vores alle sammens ansvar, og det er et ansvar, som vi skal påtage os hurtigst muligt, ellers bliver også denne dag - ligesom visse andre dage - ikke andet end tom snak.
Kamiński (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er dybt beæret over, at jeg har fået lov til at sige de første ord på polsk her i Parlamentet. 
Polsk er et sprog, som over 40 millioner europæere taler. De kan nu se, mine damer og herrer, at Europas splittelse er ved at være forbi, og det er en splittelse, der går helt tilbage til Anden Verdenskrig. I disse dage, hvor vi er glade og bevægede, er det således på sin plads at huske alle dem, som det nye Europa står i gæld til for sin genforening. Jeg vil gerne mindes de millioner af landsmænd - både soldater og civile - der blev ofre for Anden Verdenskrig. Deres blod, som blev udgydt på slagmarkerne, sikrede desværre kun den ene del af Europa fred og fremgang. Jeg vil gerne mindes alle de mennesker i Polen og Centraleuropa, som i Stalin-tiden lod frihedens flamme brænde på den anden side af Jerntæppet. Deres inspiration var forskellig, nemlig lige fra socialdemokrati til liberalisme, kristeligt demokrati og konservatisme. I dag bør vi også mindes de politiske fanger og ofrene for den stalinistiske terror, selv om mange af dem ikke nåede at se det forenede Europa.
Som polak er jeg særlig stolt af at kunne understrege over for Parlamentet, at festlighederne i dag ikke ville finde sted, hvis det ikke var for den åndelige inspiration fra vores store landsmand, Hans Hellighed Johannes Paul II. Han gav inspiration til Solidaritet, den stærke sociale bevægelse, der førte til kommunismens fald. Præsident Lech Walesa, som var denne bevægelses leder, blev et symbol på kampen for demokrati og menneskerettigheder i verden. Han er vores gæst her i Parlamentet i dag. Jeg er også stolt over at kunne erindre om, at både lederne af mit parti ("Lov og Retfærdighed") og mange af dets medlemmer deltog aktivt i den bevægelse for politisk uafhængighed, som Solidaritet var. Samtidig vil jeg også gerne give udtryk for min taknemmelighed over for to af den vestlige verdens store ledere, som med deres standhaftige holdning i 1980'erne var med til at bryde de lænker, som landene i Central- og Østeuropa var bundet af. Jeg vil gerne takke premierminister Margaret Thatcher og præsident Ronald Reagan. Den store opgave, som vi nu står over for, er at sikre, at de fordele, som kontinentets genforening giver, bliver retfærdigt fordelt mellem alle det nye Europas nationer. Gruppen Union for Nationernes Europa vil gøre alt, hvad den kan for at sikre, at det nye Europa giver ordet "solidaritet" en ny mening.
Bonde (EDD ).
    Hr. formand. Velkommen, nu forenes det, der hører sammen. I kommer 5 minutter i 12, og med jeres dyrekøbte erfaringer kan I hjælpe med til at redde demokratiet hos os.
Demokrati er daglig medleven og ret til at blande sig imellem valg. Kendetegnet er, at vi kan gå til valg, få et nyt flertal og derefter nye love og en ny regering. Vi får noget for vores stemme. Den kan forandre, den kan kontrollere, belønne og straffe. Den tæller. Jeg betyder noget som vælger. Jeg har medindflydelse. Denne enkle idé forener os, men den er desværre godt skjult og meget indirekte i udkastet til forfatning. Vi kan fortsat gå til nationale valg og udskifte vores stemme i MinisterRådet, men vi kan ikke stemme os til en ny lov på de områder, hvor EU beslutter. Vi kan hvert femte år gå til EU-valg, men heller ikke her stemme os til nye love eller en ny regering.
EU-præsidenten, udenrigsministeren og statsministeren udpeges alle af en alliance på 17 af 25 statsministre. De vigtigste poster går formentlig til dem, der ikke længere kan vælges i deres eget land. Sat på spidsen: man kan udpeges, hvis man ikke længere kan vælges. EU-statsministeren, Kommissionens formand, sammensætter sin regering gennem samtaler med statsministrene. Den indirekte udpegede formand bestemmer, hvem han vil have fra hvert land til det organ, som er det eneste, der kan stille forslag. Vi kan aldrig mere selv stille forslag.
Dette demokratiske underskud kunne dækkes ved at omdanne EU til en demokratisk føderation, men der er ikke et fælles EU-folk, som er parat til et fælles demokrati. Den eneste realistiske demokratiske løsning er at opbygge EU fra neden, som demokratiernes Europa.
Hvert land skal have ret til at vælge sin egen kommissær og sende ham eller hende til Bruxelles, som vores vælgeres tillidsmand. Vores kommissær skal komme hjem hver fredag og fortælle, hvad han har gjort i den forløbne uge, og hvad han vil stemme i den næste uge. Så har vi 25 valgte tillidsfolk i Bruxelles, som står til ansvar for vælgerne i vores lande.
En skønne dag kan vi forene hele Europa i et ligeværdigt samarbejde mellem frie nationer, som samles for at løse de opgaver, vi ikke kan klare i vores egne demokratier. Hvis vi fokuserer på det, som vi ikke selv kan løse, har vi ikke noget at miste. Så vinder vi en medindflydelse, hvor vi ellers var uden indflydelse.
Velkommen til arbejdet for åbenhed, nærhed og demokrati. Velkommen til kampen for demokratiernes og mangfoldighedens Europa, og til vores polske venner: Tillykke med nationaldagen. 
Garaud (NI ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, hr. kommissær, kære kolleger, løsgængerne er alt for forskellige til, at jeg vil udtrykke mig på andet end egne vegne bortset fra, at jeg uden tvivl kan ønske de nye kolleger "rigtig hjertelig velkommen". De har lært en længerevarende og hårdere lektie end mange af os om, hvad uafhængighed og frihed er. De har mærket det på deres krop og fået det ind i blodet, og jeg tror, de vil være i stand til i dette forum at fastholde den konkrete betydning af disse ord i stedet for at stille sig til tåls med et retorisk ritual.
Europa trækker nu vejret med begge lunger, sagde paven. Det er i øvrigt første gang siden slutningen af det 16. århundrede, hvor den romersk-katolske kirkes Europa havde præcis de samme grænser som Europa i 2004, bortset fra Grækenland. Historien udvikler sig ikke tilfældigt. Dette Europa kommer til at trække vejret, og det er en god ting. Tillad mig imidlertid at understrege, at denne vejrtrækning ikke sker uden bekymringer. Europa spørger sig selv, hvad det består af, og hvilken fremtid det har. Det spørger det sig selv om, og det understreger det aktuelle problem med grænserne meget tydeligt.
Jeg tror, at denne bekymring stammer fra en oprindelig beslutning. Europa vil gerne være politisk. EU er skabt af mennesker, grundlæggere, som ikke ønskede, at det blev politisk. De ønskede at skabe et område med fred gennem lov og økonomi. Men er det nødvendigt at minde om, at selv om freden på vores kontinent er sikret ved hjælp af lov og økonomi, er den opstået gennem magtbalancer og trosakter?
Det var magtbalancen ved krigens afslutning, som skabte fred eller i det mindste satte en stopper for krigen. Det var magtbalancen i 1989, som fik Berlinmuren til at falde. Der har været utallige trosakter som dem fra de Gaulle og Adenauer, Walesa, Prag, østlandene og kansler Kohl, som genforenede Tyskland lige for næsen af russerne. Det var politiske trosakter.
Hvis Europa vil være en magt, en rigtig magt, hvis det vil kortlægge sin skæbne og sin fremtid, og hvis det vil kunne forsvare, støtte og formidle de værdier, som er Europas, tror jeg, vi skal tilbage til virkeligheden. Virkeligheden er, at Europa ikke vil kunne bygges uden medlemsstaterne. Hvad er de sande støtter for virkeligheden? Det er medlemsstaterne, for det er dem, der kan overbevise befolkningerne og få dem til at blive enige ikke blot på overfladen, men også i dybden. De skal ikke blot være enige i de gode ting, men også i de vanskelige ting, i krisesituationer og i prøvelser, de ting, som nødvendigvis vil komme, for historien er altid fyldt med kriser og faldgruber.
Hvis Europa ikke bygger på medlemsstaterne, vil det blive svagt, det vil blive en slags klub, som er baseret på forbrugeren - det er trods alt interessant at se, at vi i dette forum taler mere om forbrugeren end om borgeren - den kan være mere eller mindre behagelig, mere eller mindre fredelig, mere eller mindre rig, men den vil være svag. Og når man ikke kan formidle de værdier, man forsvarer, når man er et marked, for at sige det ligeud, afhænger ens fremtid af rovdyrene. Beskyttere er ofte også rovdyr, og det tror jeg, vi skal huske på af og til.
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, tillad mig at komme med en lille bøn. Hitlers og Stalins nederlag blev endegyldigt cementeret den 1. maj, hvor Walesa, Havel, Delors og Kohl sejrede. Men der er mange både i tiltrædelseslandene og i de gamle EU-lande samt i Parlamentet, som har ydet deres bidrag til, at dette øjeblik er kommet. Derfor vil jeg bede Dem, hr. formand, om at føre navnene på de 10 ordførere for de 10 lande til dagens protokol. Jeg vil læse navnene op i den rækkefølge, som landene blev optaget: Schröder, Poos, Gahler, Queiró, Elisabeth Schroedter, Souladakis, Stenzel, Gawronski, Volcic og Wiersma samt de tre ordførere, fru Hoff, fru Carlsson og hr. Matella, som i mellemtiden er udtrådt. Jeg beder Dem vise dem ære ved at føre deres navne til protokols.
Formanden.
   - Tak, hr. Brok, Deres og Deres kollegers indlæg vil blive registreret.(1) 

Formanden.
   - Protokollen fra mødet den 22. april er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. 
Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er meget ked af, at vi netop i dag i forbindelse med disse særligt vigtige forhandlinger om stærkt følelsesladede emner er nødsaget til at vende tilbage til noget så banalt som en protokol, men vi har en selvudnævnt helt her i Parlamentet, og denne modige repræsentant for sladderpressen er i stand til hvad som helst. Nu er hr. Martin endda gået så vidt som til at forfalske Parlamentets protokol. Selv om hr. Martin lod sin stemmeafgivelse rette hele 13 gange i forbindelse med afstemningen om van Hulten-betænkningen, var han ikke engang til stede ved afstemningen. Blandt disse 13 tilfælde var der helt frem til den endelige afstemning ikke færre end syv afstemninger ved navneopråb, hvor navnet Martin ikke fremgik af protokollen. Der var i alt 15 afstemninger ved navneopråb om van Hulten-betænkningen, og dette dydsmønster deltog ikke i en eneste af dem. Det betyder altså, at det hele skal slettes fra protokollen igen.
Der er ikke plads til svig og forfalskning i nogen af Parlamentets dokumenter. Jeg skal ikke give Dem gode råd i den anledning, hr. formand, men jeg vil dog ikke undlade at henvise til artikel 124 i vores forretningsorden og de muligheder, som ligger heri.
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, jeg må selvfølgelig på det bestemteste afvise beskyldningen om at have tilskyndet til en forfalskning af protokollen under nogen som helst form. Jeg gjorde brug af mine rettigheder som parlamentsmedlem. Hverken mere eller mindre!
Formanden.
   - Det vil fremgå af protokollen, at rettelserne ikke skal tages i betragtning, da stemmerne ikke var afgivet.
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i et tv-interview med hr. Martin i den bedste sendetid i onsdags satte jeg spørgsmålstegn ved to ting. Jeg citerer fra udskriften af programmet: "Jeg kunne godt tænke mig at stille hr. Martin to spørgsmål. Er det ikke sandt, hr. Martin, at en domstol i Köln tidligere på ugen pålagde Dem ikke at angribe Deres tyske kolleger og parlamentsmedlemmers ærlighed vedrørende dette spørgsmål? Gør De dette, idømmes De en bøde på 250.000 euro eller seks måneders fængsel. Det andet spørgsmål, jeg gerne vil stille Dem, idet jeg har i erindring, at De hævder at være interesseret i at reformere systemet for omkostningsgodtgørelser, vedrører afstemningen i Europa-Parlamentet i sidste uge. Faktisk tror jeg, at der var lige knap 20 afstemninger med forslag om at reformere systemet for omkostningsgodtgørelser, og De var ikke til stede ved en eneste af dem. En, der er interesseret i at reformere systemet, ville i mine øjne ikke optræde sådan, det ville snarere kendetegne en hykler. De beviser det, som Pat Cox sagde om Dem, at De gør det af ren og skær personlig presseomtale og ikke af ægte årsager."
Dette er den mand, der forklædt som korsridder angriber vores ærlighed. Dette er hans svar - og folk bør lytte til det - angående fru Gebhardt. "Jeg er aldrig kommet med de påstande. Jeg er østriger. Jeg har aldrig hørt om disse sagsanlæg. Jeg er meget overrasket over, at de pludselig har fundet på dette." angiver følgende: "Domstolen i Köln rådede hr. Martin til ikke at ødelægge Evelyne Gebhardts ry yderligere og truede med at idømme ham en bøde på 250.000 euro, hvis han gentog sine påstande".
Han fortsatte: "Hvad angår deltagelsen i afstemningen, var jeg til stede." Intervieweren spurgte mig dernæst: "Er der ikke behov for reformer? Erkender De, at reformer er nødvendige?" Jeg svarede: "Absolut nødvendige. Vi stemte om det for nogen tid siden, men hvem stoppede det? Ikke Parlamentet, men formandskabet, især den tyske og britiske regering." Hr. Martin indskød: "Men mod yderligere privilegier." Jeg sagde: "Jeg gentager også: Vi stemte igen om det i sidste uge, men den påståede store korsridder, hr. Martin, var ikke til stede ved næsten 20 afstemninger." Han sagde igen: "Nej, jeg deltog i afstemningerne - gentag ikke denne påstand." Jeg svarede: "De deltog ikke i afstemningerne, det fremgår af referatet." Han svarede: "Det gjorde jeg, se protokollen."
Han er en maskeret løgner, der ødelægger vores ry. Han har ingen plads i rampelyset.
Formanden.
   - Tak, hr. Cushnahan, for at vende tilbage til protokollen i slutningen af Deres kommentarer. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, jeg må virkelig tilbagevise alle disse insinuationer og helt igennem svinagtige påstande. Jeg fik først ordet, da afstemningen nærmede sig sin afslutning, og derfor vil jeg godt gentage, at jeg også i forbindelse med denne afstemning gjorde brug af mine rettigheder som parlamentsmedlem. Hvordan der skal tages hensyn hertil i protokollen, vil jeg lade parlamentets administration vurdere. Jeg har allerede sagt her i Parlamentet, hvordan sagen reelt forholdt sig. Med hensyn til Gebhardt-sagen vil jeg gerne endnu en gang have ført til protokols, at jeg hverken har modtaget nogen indkaldelse som vidne eller nogen anden form for direkte meddelelse fra den pågældende domstol, og jeg kan kun sige, at jeg aldrig har fremsat de påstande, som pressen hævder. I så henseende er det slet ikke svært at undlade at gentage dem, fordi jeg rent faktisk kender fru Gebhardts livssituation, og jeg har aldrig sagt noget lignende. Det er alt sammen en del af en reaktion, som kan synes forståelig ud fra et parlamentarisk synspunkt, men som offentligheden sikkert vil forstå at taksere i overensstemmelse hermed.
Formanden.
   - For lige at præcisere afgørelsen vedrørende protokollen om dette spørgsmål, så kan et medlem forsøge at præcisere en stemme, hvis den registrerede stemme er forkert, selv om det fremgår af referatet. Et medlem kan ikke rette stemmer, som ikke er afgivet. I dette tilfælde foregik afstemningen ved navneopråb, og der er ikke tegn på, at De har stemt ved navneopråb, hr. Martin. Det er derfor ikke muligt at foretage stemmerettelser til noget, der som udgangspunkt ikke fandt sted. Disse rettelser slettes fra protokollen.
(1) 

Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 29. april 2004 er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg kunne ikke tro mine egne øje, da jeg så på dagsordenen for denne uge. Som De sagde, skal vi i morgen stemme om en afgørelse om uopsættelig forhandling om aftalen med USA om PNR-oplysninger. Det var jo et deja-vu. Hvad var det, vi gjorde her i denne sal for to uger siden? Europa-Parlamentet besluttede da, at det hverken ville vedtage eller afvise denne aftale, førend Domstolen har afsagt sin kendelse. Vi vil nemlig respektere Domstolens kendelse.
Det ser imidlertid ud til, at Rådet ikke vil respektere Europa-Parlamentets opfattelse. Coreper er simpelthen ikke glad for den demokratiske afstemning, som vi har afholdt, og vil have, at vi gentager denne. Uanset hvad vi beslutter, vil Rådet torsdag formiddag som det første punkt på dagsordenen selv vedtage aftalen, og jeg har forstået, at vores retssag muligvis dermed bortfalder. Vi bliver nødt til at drøfte grundigt her i Parlamentet, hvad vi så skal gøre. Det forekommer mig imidlertid indlysende, at vi ikke kan acceptere Rådets anmodning om uopsættelig forhandling. Vi er ikke små børn, og den beslutning, som Parlamentet tidligere har truffet, står simpelthen stadig ved magt. Det mener også et flertal af koordinatorerne fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder.
Hr. formand, jeg anmoder Dem derfor om at tage dette emne af dagsordenen og ikke gøre os helt til grin, for ellers åbner vi dørene på vid gab for gentagelser af alle afstemninger, som Rådet ikke synes om. Det forekommer mig, at vi har mere end nok at gøre uden at behøve at gentage det hele.
Formanden.
   - Parlamentet er bestemt berettiget til at høre en taler for og en taler imod, og efterfølgende, skulle Parlamentet ønske det, stemme om at fjerne det pågældende punkt. I lyset af vores afstemning for to uger siden er Rådet bestemt berettiget til at komme med en sådan anmodning, hvis Rådet ønsker det.
Hvis De er af samme mening i morgen ved afstemningen, fru Buitenweg, foreslår jeg, at vi hører en taler for og en taler imod, stemmer om proceduren og derefter træffer beslutning om det videre forløb, hvad angår indholdet. De udnytter Deres ret til at gøre indsigelse, fru Buitenweg. Rådet har ret til at komme med anmodningen, og Parlamentet kan beslutte det videre forløb. 
Ludford (ELDR ).
   - Hr. formand, kan De, før vi stemmer, fortælle os, om det har nogen betydning, at Parlamentet i forbindelse med denne afstemning er anderledes sammensat? Europa-Parlamentet havde for to uger siden en anden sammensætning, end det har i morgen.
Er det korrekt at gentage en afstemning med et anderledes sammensat Parlament? Jeg ville have troet, at der ville være mindst et spørgsmålstegn ved det punkt, og jeg vil gerne anmode om en formel udtalelse om dette, før vi stemmer i morgen. Jeg er enig med fru Buitenweg, og min gruppe var imod en ny afstemning om dette spørgsmål, da det allerede var besluttet. Det er nu op til Domstolen. Det er vigtigt at vide, om vi proceduremæssigt har ret til endnu en afstemning. 
Formanden.
   - Parlamentet kan rent proceduremæssigt beslutte det i morgen. Jeg vil indhente en juridisk udtalelse om Deres spørgsmål om, hvor mange der kan stemme, men jeg er tidligere blevet informeret om, at alle til stede, som nu er medlem, har ret til at stemme. 
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   Hr. formand, jeg er fuldstændig enig med fru Buitenweg. Jeg har forstået, at dette punkt står på dagsordenen for i morgen, og jeg vil gøre Dem opmærksom på, at det ikke kun er en taler for og en taler imod, der har lov at føre ordet, men at også ordføreren får ordet. Jeg må sige, at jeg synes, det er en overordentlig vanskelig opgave i morgen at overbevise en fuld sal med mennesker, som hidtil ikke har fulgt med i hele processen, men jeg regner med, at den taletid, som ordføreren har ret til, vil være til rådighed i morgen.
Formanden.
   - Proceduren i morgen bliver som følger: Jeg antager, at Verts/ALE-Gruppen fastholder fru Buitenwegs indsigelse. Vi udbeder os en taler for og en taler imod. Vi hører ordføreren. Vi stemmer om proceduren og afhængigt af afstemningsresultatet enten kan vi eller kan vi ikke gå videre med en selvstændig afstemning.
Hvad angår antallet af dem, der stemmer, vil jeg anmode om en formel juridisk udtalelse for at svare på baronesse Ludfords spørgsmål, selv om det stemmeberettigede antal sandsynligvis er det største antal til stede.
(1)

