Romanien toisen maailmansodan aikaisen kansanmurhan tunnustaminen EU:ssa
Puhemies
(PL) Esityslistalla on seuraavana puhemiehen julkilausuma romanien toisen maailmansodan aikaisen kansanmurhan tunnustamisesta EU:ssa.
Romanit ovat nykyisin Euroopan unionin suurin etninen vähemmistö. He ovat myös tällä hetkellä Euroopan sorretuin yhteisö. Natsit vainosivat heitä toisen maailmansodan aikana rodun vuoksi samalla tavalla kuin juutalaisia. Satojatuhansia romaneja, joiden esivanhemmat olivat olleet jo sukupolvien ajan eurooppalaisia, tapettiin säälimättä. Auschwitz-Birkenaun vapauttamisen 66. vuosipäivä, jota vietimme 27. tammikuuta kuluvaa vuotta, muistuttaa meitä siitä, että romanit olivat keskitysleirin kolmanneksi suurin uhriryhmä. Valitettavasti kaikki eurooppalaiset eivät ole tästä tosiasiasta tietoisia. Vain harvat EU:n jäsenvaltiot ovat tunnustaneet romanien kansanmurhan virallisesti. On aika valistaa EU:n kansalaisia siitä, että keskuudessamme elävät romanit ovat kokeneet yhteisönä kansanmurhan aiheuttaman trauman. Koulutus on paras keino torjua syrjintää. Euroopan parlamentti toimii EU:n äänenä ihmisoikeuksien puolustamisessa. Me puhumme tänään romaniveljiemme ja -siskojemme puolesta. Me haluamme, että heidän kärsimyksensä muistetaan ja heidän tilanteensa ymmärretään paremmin.
(EN) Hyvät kollegat, käymme nyt tästä aiheesta hyvin lyhyen keskustelun, joten pyydän teitä pysymään salissa. Kuulemme ensin neuvoston julkilausuman, ja tehän tiedätte, että romanien integrointi on yksi Unkarin puheenjohtajakauden painopisteistä. Sitä seuraa komission varapuheenjohtajan julkilausuma ja poliittisten ryhmien puolesta annettavat lyhyet julkilausumat.
Enikő Győri
neuvoston puheenjohtaja. - (HU) Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, haluan aluksi lainata porajmosista eloonjääneen Friderika Kolompárin sanoja: "Me löysimme isäni, kun menimme Auschwitziin 2. elokuuta 1994 tai 1995. Heidän nimensä olivat kaiverrettu suureen laattaan. Me tiesimme, että heidät oli viety Saksaan, mutta emme tienneet tarkkaa paikkaa. Jos mustalaismies Fehérvárista ei olisi pysäyttänyt minua, olisin kurottanut uuniin ja ottanut sieltä palan. Ajattelin, että otan ja vien sen kotiin muistona. Silloin poikani Józsi sanoi:
'Älä koske siihen, äiti, voit saada jonkin infektion.'
'Ei sillä ole väliä, poikani', minä vastasin.
'Mistä tiedät, että se kuului veljellesi tai isällesi?' hän kysyi. Minä pyörryin, ja minut vietiin pois krematoriosta."
Haluan yhtyä puheenjohtajavaltio Unkarin puolesta tähän ylevään aloitteeseen, jonka kautta Euroopan parlamentti ja puhemies Buzek henkilökohtaisesti haluavat muistaa romanien kansanmurhan porajmosin uhreja tässä istunnossa. Miksi muistaminen on tärkeää? Eikö meidän pitäisi keskittyä sen sijaan tulevaisuuteen? Yhdysvaltalainen historioitsija George Santayana kirjoitti vuonna 1905 näin: "Ne, jotka eivät tunne historiaa, ovat tuomittuja toistamaan sitä."
Vaatimattomimpienkin arvioiden mukaan toisen maailmansodan aikana ja sen varjossa kuoli 220 000 romania ja sintiä. Heidät tapettiin pelkästään siksi, että he kuuluivat näihin kahteen etniseen ryhmään tai heidän vainoajiensa sanoin "rotuun". He olivat unkarilaisia, tšekkejä, romanialaisia, ranskalaisia, saksalaisia, puolalaisia, serbejä ja kuka tietää minkä muiden kansallisuuksien edustajia. Miehiä ja naisia, vanhuksia ja lapsia. Paljon, paljon lapsia. Jos he olisivat elossa, monet heistä olisivat nyt EU:n kansalaisia. Muisteluissa tuodaan toistuvasti esiin se, että toisin kuin juutalaiset vangit, Auschwitz-Birkenau mustalaisleirin perheet saivat pysytellä yhdessä. Kuten eräs unkarilainen joukkomurhasta selvinnyt muistutti: "jopa SS tiesi, että mustalaisperheitä ei voinut erottaa. He saivat olla yhdessä 2. ja 3. elokuuta 1944 väliseen yöhön asti, jolloin heidän leirissään elossa olevat 30 000 vankia murhattiin polttamalla heidän parakkinsa."
EU syntyi toisen maailmansodan jälkeen tästä aallonpohjasta, juutalaisten ja romanien kansanmurhan helvetistä. EU:n perustajien unelmana oli, että ihmiset Euroopassa torjuisivat yhdessä kaiken, mikä oli johtanut tällaiseen äärimmäiseen ihmiselämän halveksuntaan, Auschwitziin ja Birkenauhun. Euroopan kansat yhdessä, mukaan lukien eurooppalaiset romanit, joita on tällä hetkellä 10-12 miljoonaa. "Sehän on kuitenkin ollutta ja mennyttä", joku voisi sanoa. "Missä siinä on tulevaisuus?" Puheenjohtajavaltio Unkari katsoo, että meidän todella täytyy puhua samanaikaisesti menneisyydestä ja tulevaisuudesta. Kun Unkarin pääministeri Viktor Orbán esitteli Unkarin puheenjohtajakauden ohjelman Euroopan parlamentille 19. tammikuuta, hän sanoi: "Romanistrategia on yksi puheenjohtajavaltio Unkarin ensisijaisina pitämistä seikoista, koska älykkäässä Euroopassa ei ole mitään mieltä, jos sillä ei ole sydäntä. Euroopalla on kuitenkin sydän vain, jos se luo sosiaalisen osallisuuden mahdollisuuksia epäedullisimmassa asemassa oleville yhteiskuntaryhmille."
Olisin itse hyvin ylpeä, jos me voisimme kaikki yhdessä hyväksyä yhteisen romaneja koskevan EU:n puitestrategian tämän puheenjohtajakauden aikana. Euroopan parlamentin ja Euroopan komission sitoutumisen ansiosta työ on aloitettu. Neuvosto ja sen puheenjohtaja Unkari haluaisivat osallistua siihen. Me haluaisimme osaltamme vahvistaa oivallusta siitä, että Euroopan ja koko maailman kaikkien ihmisten ja etnisten ryhmien tavoin romanit eivät ole ongelma vaan taloudellinen, kulttuurinen ja inhimillinen voimavara.
Maroš Šefčovič
komission varapuheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puhemies, vietimme Euroopan parlamentissa muutama päivä sitten holokaustin muistopäivää yhdessä joukkomurhasta eloonjääneiden kanssa. Kerron komission puolesta, että me arvostamme suuresti myös romanien joukkomurhan uhrien muistamista.
Oswiecimissa, Yad Vashemissa tai Washington DC:ssä sijaitsevassa holokaustimuseossa käytyään on aina järkyttynyt juutalaisten joukkomurhan tekijöiden epäinhimillisyydestä. Ne, jotka ovat käyneet Jerusalemissa lasten paviljongissa, ovat varmasti samaa mieltä kanssani siitä, että sieltä poistuu järkyttyneenä eikä voi uskoa, että tällaiset tapahtumat olivat mahdollisia Euroopassa vain 60-70 vuotta sitten.
Siksi meidän on puhuttava tästä. Meidän on kerrottava tästä surullisesta asiasta lapsillemme, koska historialla on taipumuksena toistaa itseään, kuten tiedämme. Siksi meidän on ehdottomasti varmistettava, että tämä kammottava asia muistetaan eikä se koskaan toistu. Meidän on kaikkien yhdessä torjuttava menneisyyden haamut.
Historia on opettanut meille karvaasti, mitä rotuviha ja suvaitsemattomuus voivat saada aikaan. Euroopan unionin perustana ovat siksi perusoikeudet ja arvot, joihin kuuluvat vähemmistöjen suojeleminen, vapaan liikkuvuuden periaate ja syrjinnän kieltäminen, ja kaikki nämä koskevat kaikilta osin romaneja.
On mahdotonta hyväksyä sitä, että romanit kohtaavat yhä 2000-luvulla syrjintää etnisen alkuperänsä vuoksi. Liian monet romanit ovat yhä rasismin, syrjinnän ja syrjäytymisen uhreja. Liian monet romanilapset oleilevat yhä kaduilla koulun käymisen sijaan. Liian monilta romaneilta evätään yhä oikeudenmukaiset mahdollisuudet työmarkkinoilla, ja liian monet romaninaiset ovat yhä väkivallan ja hyväksikäytön uhreja.
Romanien osallistaminen on EU:n yksi painopisteistä, ja se edellyttää kansallisten ja paikallisten viranomaisten, kansalaisyhteiskunnan ja EU:n toimielimien sitoutumista asiaan sekä niiden yhteisiä toimia. Komissio on puolestaan hyvin sitoutunut parantamaan romaniväestön tilannetta ja erityisesti heidän sosiaalista ja taloudellista integrointiaan.
Me olemme tehneet jatkuvasti töitä tähän tavoitteeseen pääsemiseksi: tämä on meille pitkäaikainen sitoumus. Meidän on kuitenkin tunnustettava, että vastuu romanien integroimisesta on ensisijaisesti jäsenvaltioilla, ja siksi me esitimme niille viime vuonna antamassamme tiedonannossa luettelon käytännön toimista, joilla ne voivat tehostaa romanien integrointipolitiikkaansa. Se oli kaikkien aikojen ensimmäinen erityisesti romanien asialle omistettu valmisteluasiakirja.
Meidän arviointimme kuitenkin osoittaa, että jäsenvaltioissa on vielä paljon tehtävää romanien integrointipolitiikan tehostamiseksi. Siksi komissio laatii huhtikuussa tiiviissä yhteistyössä puheenjohtajavaltio Unkarin kanssa romanien kansallisia integrointistrategioita koskevan EU:n puitekehyksen, jossa tehdään ehdotuksia romanien syrjäytymisen torjumiseksi.
Lopuksi haluan tänä juhlavana hetkenä korostaa komission puolesta vielä kerran sitä, miten tärkeää Euroopassa on suojella perusoikeuksia ja varmistaa kaikkien sopuisa integroituminen yhteiskuntaan. On erittäin tärkeää varmistaa, että historia ei missään tapauksessa toista itseään.
Lívia Járóka
PPE-ryhmän puolesta. - (HU) Arvoisa puhemies, hyvä valtiosihteeri, hyvä komission jäsen, hyvät kuulijat, haluan ilmaista Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraattien) puolesta tyytyväisyyteni ja kiitollisuuteni siitä, että Euroopan parlamentti muistaa ensimmäisen kerran holokaustin romaniuhreja. Juuri niin meidän, heidän jälkeläistensä, on tehtävä: muistettava ja otettava opiksi. Meidän on osoitettava kunnioitusta uhrien kärsimykselle ja sisällytettävä nämä tuskalliset kokemukset yksimielisesti ja keskinäisellä suvaitsevaisuudella yhteiseen historiaamme ja yhteiseen muistiimme. Siksi meidän on tärkeää tukea yliopistoja, tiedeyhteisöjä ja tutkimuslaitoksia, jotka auttavat paljastamaan ja tuomaan esiin romanien pitkän historiamme aikana kohtaamat ja kestämät vastoinkäymiset. Ehdotan, että kaikkien Euroopan maiden kansallisissa opetussuunnitelmissa kerrottaisiin useimpien yhteiskuntien ja romanien satojen vuosien pituisesta yhteisestä historiasta.
Tämä päivä tarjoaa myös tilaisuuden vahvistaa tätä yksimielisyyttä ja varmistaa, että me romanit olemme maidemme kansalaisia ja osa valtiota, vapaita ja tasa-arvoisia EU:n kansalaisia. Meidän ei pitäisi tyytyä vähempään.
Takanamme on seitsemänsataa vuotta yhteistä historiaa, kamppailun täyttämät seitsemän vuosisataa, joiden aikana me olemme lukuisissa tilanteissa osoittaneet uskollisuutemme kotimaillemme ja Euroopalle. Meidän on muistettava synkät erottelun ja vainon ajat mutta samanaikaisesti ammennettava voimaa yhteisen historiamme innostavista hetkistä ja löydettävä toivoa siitä, että yhtenäisinä meistä voi tulla kunnioitettava, sopusointuinen yhteisö. Samalla tavalla kuin meillä on yhteinen historia, meillä on myös yhteinen tulevaisuus, kuten me kaikki tiedämme, ja toivon, että me voimme yhdessä saavuttaa kaiken, koska olen myös varma, että vain yhdessä voimme saavuttaa kaiken.
Seuraavien sukupolvien on sitouduttava ponnistelemaan sen hyväksi, että kaikki pyrkisivät omassa elämässään ja omassa ympäristössään luomaan hyväksyttävämmän ja täydellisemmän maailman. Meidän esivanhempamme ovat osoittaneet lukuisia kertoja, että kansamme pystyvät yhdistymään, jos kohtalomme on vaarassa. Meille romanien tilanne Euroopassa on kohtalonkysymys. Nyt on meidän vuoromme, ja ensimmäinen askel on otettava tänään.
Esittäisin vielä yhden ajatuksen: toinen askel on otettava kahden viikon kuluttua täysistunnossa, kun EU:n romanistrategia lopultakin käynnistetään meidän kaikkien odotusten mukaisesti.
Hannes Swoboda
Arvoisa puhemies, kiitän teitä julkilausumastanne ja haluaisin kiittää myös neuvoston puheenjohtajaa ja komission varapuheenjohtajaa. Haluaisin kiittää kaikkia niitä, jotka ehdottivat tämän keskustelun käymistä - minun ryhmästäni erityisesti Kinga Göncziä. Kuten te, arvoisa puhemies, sanoitte tänään, romanien joukkotuho on jäänyt taka-alalle, kun on puhuttu juutalaisten joukkotuhosta. Kansallissosialistien julmuuksilla oli kuitenkin muitakin uhreja. Tässä yhteydessä haluaisin mainita myös homoseksuaalit, kuten tekin, hyvä puhemies, teitte tänään toisessa yhteydessä.
Olen neuvoston puheenjohtajan ja edellisen puhujan kanssa samaa mieltä siitä, että paras tapa muistaa on ajatella myös tulevaisuutta. Me emme voi olla tyytyväisiä romanien tämänhetkiseen tilanteeseen maanosassamme. Heitä syrjitään edelleen, ja ennakkoluuloja on yhä olemassa. Kun yhdessä maassa harkitaan nyt sekaannusten välttämiseksi nimityksen "mustalaiset" palauttamista käyttöön "romanien" tilalle, en todella halua arvostella sitä vaan sanoa vain, että tärkeää on ennakkoluulojen ja syrjinnän torjuminen eikä syrjintään sopeutuminen nimeä vaihtamalla.
Me olemme keskustelleet romanien asiasta tässä parlamentissa jo vuosia, ja meidän on myönnettävä - myös vieraillessamme eri maissa - että meillä on vielä hyvin suuria ongelmia, syrjinnän ja epäkohtien kierre ei vieläkään ole katkennut ja monia lapsia opetetaan yhä erillisissä kouluissa. Siksi olen myös hyvin kiitollinen puheenjohtajavaltio Unkarille siitä, että se on tuonut tämän aiheen esiin. Kaikista tähän asiaan liittyvistä mielipide-eroistamme huolimatta, puheenjohtaja Győri, saavutamme toivottavasti yhdessä paljon menestystä.
Meidän ryhmämme on ollut jonkin aikaa Martin Schulzin kautta yhteydessä saksalaiseen kirjailijaan Günter Grassiin, joka on myös perustanut romanisäätiön. Günter Grass sanoi kerran: "Te romanit olette pysyvässä hajaantumisen tilassanne - tarkasti ottaen - eurooppalaisia siinä mielessä kuin meidän, jotka olemme kansallisuuksiemme rajoittuneisuuden vankeja, pitäisi muistaa, jotta yhdentyneestä Euroopasta ei kehity byrokraattista, hallinnollista ja kaikkivoipaa talousjättiä. Ainakin tässä suhteessa ihmiset, joita me kutsumme mustalaisiksi, ovat rajat ylittävässä liikkuvuudessaan meitä edellä. Heille pitäisi ennen kaikkea sallia henkilöllisyyden todistaminen EU-passilla, joka takaa heille oikeuden oleskella missä tahansa Romaniasta Portugaliin." (lainauksen loppu)
Meidän pitäisi luoda olosuhteet, joissa kaikki romanit tuntevat olevansa kotona missä tahansa he sitten ovatkin. Meidän pitäisi myös luoda olosuhteet, jotka sallivat heidän matkustavan vapaasti kaikkialla Euroopassa ilman, että heidät toistuvasti karkotetaan. Kun tämä lopulta toteutuu, olemme todella tehneet paljon romanien hyväksi, ja silloin olemme onnistuneet siirtämään natsien romaneille toisen maailmansodan holokaustin aikana tekemät kauheudet menneisyyteen.
(Suosionosoituksia)
Renate Weber
Arvoisa puhemies, "samudaripen" on sana, joka tarkoittaa romanien kielellä "maanpäällistä helvettiä" eli kansanmurhaa tai holokaustia. Maanpäällinen helvetti on kuvaus sille, miten Euroopan romanit elivät toisen maailmansodan aikana, jolloin satojatuhansia heistä murhattiin vain siksi, että he olivat romaneja. Emme tosiasiassa tiedä tarkkaa lukua. Washington DC:ssä sijaitsevan holokaustimuseon arvion mukaan se on noin neljännesmiljoona. Muiden tutkimusten mukaan noina vuosina murhattiin yli miljoona romania. Tämä epävarmuus johtuu siitä, että holokaustin uhreina olleet romanit olivat niin huomaamattomia. Se on lisätodiste siitä, että tämä kansa on vuosisatojen ajan ollut järjestelmällisen syrjinnän kohteena tai sivuutettu kokonaan.
Siksi Euroopan parlamentin puhemiehensä kautta antama julkilausuma on historiallinen hetki. Emme kuitenkaan saa tyytyä vain siihen. Tätä tilaisuutta on jatkettava erityistoimenpiteillä sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla. Jokaisen jäsenvaltion täytyy tunnustaa romanien kansanmurha, ja tietoa tästä historiamme luvusta on levitettävä EU:n kansalaisille.
Siihen asti, kunnes eurooppalaiset lapset oppivat koulussa tästä holokaustista ja vuosisadoista, joiden aikana romaneja on pidetty orjina monissa nykyisissä EU:n jäsenvaltioissa, ja kunnes EU:n yhteiskunta tunnustaa, että meillä on historiallinen velvollisuus tätä väestönosaa kohtaan, rasisminvastaiset kampanjamme eivät toteuta tehtäväänsä eivätkä kansalliset ja EU:n romanien osallistamisstrategiat ole kovinkaan onnistuneita.
Catherine Grèze
Arvoisa puhemies, puhun täällä tänä iltapäivänä syvän tunteen vallassa. Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea kiittää teitä henkilökohtaisesti omistautumisestanne asialle.
Romanien kansanmurhan tunnustaminen on historiallinen hetki niille miljoonille eurooppalaisille, joihin kuuluvat jenishit, sintit, romanit, manouchet ja liikkuva väestö. Satojatuhansia heidän sukulaisiaan murhattiin noina synkkinä vuosina usein sen jälkeen, kun heidät oli häpeällisesti leimattu yhteiskunnassa hylkiöiksi.
Tämä on kuitenkin historiallinen hetki meille kaikille Euroopan unionin kansalaisille. Me emme saa unohtaa, että romanit liikkuivat ensimmäisinä Euroopan maasta toiseen kauan ennen kuin yhteinen alueemme perustettiin. Tällä hetkellä tämä 10 miljoonainen kansa on suurin enemmistömme. Heidän historiansa on myös meidän historiaamme.
Hyvät kuulijat, on korkea aika palauttaa näiden EU:n kansalaisten luottamus EU:n toimielimiin. Heitä on karsastettu yhteiskunnissamme, ja he kärsivät yhä kaksinkertaista rangaistusta. Sodan kauhujen lisäksi he ovat joutuneet laiminlyöntien, välinpitämättömyyden ja vaikenemisen kohteeksi. Romanien kansanmurhan tunnustaminen on siksi osoitus aidosta muistamisesta. Se tarjoaa selvästikin tilaisuuden muistaa, mutta sen pitäisi ennen kaikkea taata erilainen tulevaisuus.
Viime viikolla Saksan liittopäivillä Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien jäsenet niin idästä kuin lännestäkin kantoivat vastuunsa historiasta kannustamalla tunnustamaan tämän kansanmurhan. Tämä on ensimmäinen askel kohti muutosta siinä, miten kansalaisemme suhtautuvat näihin eurooppalaisiin. Meillä on vielä pitkä matka kuljettavana. Tehkäämme romaneista oikeutetusti EU:n kansalaisia.
Marek Henryk Migalski
ECR-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, se, että romanit olivat toisen maailmansodan aikana kansanmurhan uhreja on yhtä itsestään selvää kuin se, että juutalaiset olivat saman prosessin uhreja. Jokaiseen, joka kieltää tämän tosiasian, pitäisi suhtautua yhtä anteeksiantamattomasti kuin niihin, jotka kieltävät juutalaisten holokaustin. Olette oikeassa sanoessanne, että romanit olivat Auschwitzissa surmattujen kolmanneksi suurin etninen ryhmä. Toiseksi suurin ryhmä olivat puolalaiset. Kaikkia toisen maailmansodan holokaustin uhreiksi joutuneita kansoja on muistettava. Meidän on muistettava kaikki, mitä Auschwitzissa ja muissa keskitysleireissä tapahtui, samoin kuin Katyńissä ja muissa paikoissa näiden hirvittävien viiden kuuden vuoden aikana tehdyt murhat, jotta tällaiset tapahtumat eivät koskaan enää toistuisi. Euroopan parlamentilla on moraalinen ja poliittinen velvollisuus varmistaa, että tämä muisto pidetään elossa, ja meidän keskustelumme on yksi keino toteuttaa se.
Cornelia Ernst
Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, tämä on todella tärkeä hetki, koska me Euroopan parlamentissa muistamme tänään ensimmäisen kerran holokaustin romani- ja sintiuhreja.
Haluan aloittaa jäähyväiskirjeellä, jonka 14-vuotias poika Robert Reinhard kirjoitti vuonna 1943, ennen kuin hänet karkotettiin saksalaisesta lastenkodista Auschwitziin. Hän kirjoitti näin: "Olen löytänyt vanhempani uudelleen. Meidät kuljetetaan keskitysleiriin. Olen tutkinut sieluani niin paljon, että pystyn kohtaamaan kuoleman. Kiitos vielä kerran kaikesta, mitä te olette tehneet hyväkseni. Terveisiä teille kaikille. Nähdään taivaassa. Robert."
Tämä poika ei 500 000 muun romanin ja sintin tavoin koskaan palannut takaisin, ja vaikka romanit ja sintit olivat juutalaisten lisäksi tehdasmaisen joukkomurhan ensimmäisiä uhreja, täyttä totuutta tapahtumista ei ole vieläkään kerrottu, vaikka niistä on kulunut 66 vuotta. Yhteiskunnan enemmistön rikoskumppanuutta myös peitellään usein. Meidän on saatava kuulla koko totuus tästä historiamme luvusta.
Romanien ja sintien holokaustista on rangaistava ja se on tunnustettava ihmiskunnan vastaiseksi rikokseksi, jotta varmistetaan, että sitä ei voi koskaan enää tapahtua. Meidän on taisteltava kiihkeästi näitä ihmisiä kohtaan tunnettujen ennakkoluulojen kitkemiseksi. Meidän on saatava loppumaan rotuviha ja väkivalta, jota nähtiin esimerkiksi viime vuonna Unkarissa, ja meillä pitää olla kansalaisrohkeutta toteuttaa se. Vapaus, tasa-arvo ja solidaarisuus eivät ole vain harvojen etuoikeuksia vaan kaikkien oikeuksia, koska ihmisoikeudet ja kansalaisoikeudet ovat jakamattomia.
Niki Tzavela
Arvoisa puhemies, yhdyn aiempiin puheenvuoroihin. Romanit ovat vaikuttaneet ratkaisevasti Euroopan ja erityisesti sen kulttuurin kehitykseen. Haluaisin esittää yhden järkeenkäyvän huomautuksen siitä, että monet komission laatimat Euroopan unionin romaneja koskevat ohjelmat ovat hajanaisia ja liittyvät usein sosiaaliseen syrjäytymiseen. Ehdottaisin järkiperäisempää lähestymistapaa, toisin sanoen sitä, että komissio hyväksyisi pelkästään romaneja koskevan aloitteen, joka ei liity sosiaaliseen syrjäytymiseen, niin että meillä olisi pelkästään romaneja koskeva ohjelma. Sen kautta voisimme toimia kansallisella tasolla paljon tehokkaammin romanien puolesta.
Puhemies
(EN) Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, kiitän teitä kaikkia huomautuksistanne. Tämä keskustelu on hyvin tärkeä meille kaikille sekä Euroopan parlamentille kokonaisuudessaan.
Keskustelu on päättynyt.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Cristian Dan Preda
Olen erittäin tyytyväinen siihen, että Euroopan unioni vaatii tunnustamaan romanien kansanmurhan toisen maailmansodan aikana. Jotkin jäsenvaltiot ovat jo tehneet niin, ja toivon, että yhtä moni muu jäsenvaltiot sekä Euroopan unionin instituutiona tekee samoin. Valitettavasti suurin osa EU:n kansalaisista on tietämättömiä romanien kansanmurhasta. Siksi meidän ei pidä tyytyvä vain symboliseen eleeseen, kuten Romanian presidentti totesi lokakuussa 2007 pitämässään puheessa, jossa hän tunnusti romanien kansanmurhan. Meidän on kannustettava sisällyttämään tieto romanien kansanmurhasta EU:n koululaisten opetussuunnitelmiin. Toisaalta ei voida mitenkään hyväksyä sitä, että 66 vuotta sen jälkeen, kun Auschwitzin keskitysleirin vangit vapautettiin, etniseen vähemmistöön kohdistuu näin laajamittaista syrjintää kaikkialla Euroopan unionissa. Siksi romanien sosiaalisen osallistamisen, joka on yksi Unkarin puheenjohtajakauden painopisteistä, on mielestäni oltava erityisten, tehokkaiden ja mitattavissa olevien toimien avulla toteutettavan EU:n politiikan keskiössä.
Jarosław Leszek Wałęsa
Kolmannen valtakunnan tyrannian toisen maailmansodan aikaisia uhreja koskevat asiat ovat yhä äärimmäisen arkaluonteinen aihe, mutta sitä kannattaa tarkastella lähemmin. Me haluamme nyt laajentaa holokausti-termin käyttöalaa, koska suuri yleisö ymmärtää sen tarkoittavan juutalaisten joukkotuhoa. Muiden etnisten, kansallisten ja sosiaalisten ryhmien "puhdistaminen" toisen maailmansodan aikana on myös muistettava ja sitä on muisteltava. Liian harvat ihmiset, erityisesti eurooppalaiset nuoret, ovat tietoisia siitä, mitä tapahtui. Tämän vuoksi me yritämme tuoda tämänpäiväisessä keskustelussa esiin tämän tuskallisen ja jossain määrin laiminlyödyn romanien joukkotuhonnan aiheen. Porajmos, joka on romanien tästä joukkotuhonnasta käyttämä termi, vaati 500 000-2 miljoonan romanin hengen ympäri Eurooppaa. He olivat juutalaisten ja puolalaisten jälkeen kolmanneksi suurin Auschwitzissa murhattu kansanryhmä. Nämä tosiseikat eivät jätä sijaa epäilylle siitä, miten valtavia menetyksiä romanit kärsivät. Siksi me eurooppalaisina olemme velvollisia muistamaan niitä, jotka kärsivät tästä vääryydestä joutuessaan kansanmurhan uhreiksi, ja levitettävä tietoa heidän kohtalostaan. Tietoisuuden lisääminen näistä tapahtumista on tärkeä tehtävä nykyisille ja tuleville sukupolville.
Elena Băsescu
Romanit ovat tällä hetkellä EU:n suurin etninen vähemmistö, mutta heitä on myös kautta aikojen sorrettu eniten. Toisen maailmansodan aikana tapettiin ja vainottiin satojatuhansia romaneja. Valitettavasti vain jotkin jäsenvaltiot ovat tunnustaneet, että romanien joukkotuhonta oli tosiasiassa kansanmurha. Uhrien muiston kunnioittamiseksi ja syvän kunnioituksen osoittamiseksi holokaustista eloonjääneille romaneille Romanian presidentti tunnusti vuonna 2007 romanien kärsimät julmuudet ja myönsi kolmannen luokan kansallisen kunniamerkin "uskollisesta palvelusta" kolmelle romanille, jotka selvisivät kansanmurhasta. Romanit ovat osa Romanian, eurooppalaisen Romanian tulevaisuutta. Holokaustin murhenäytelmä on nyt osa kollektiivista muistiamme. Haluan hyödyntää tämän tilaisuuden ja ilmaista tyytyväisyyteni yhteen Unkarin puheenjohtajakauden painopisteistä, romanien integroimisstarategiaan. Paras tapa muistaa on katsoa tulevaisuuteen. Jokaisessa jäsenvaltiossa on tutkittava vuosisatojen ajan historiaa, jossa romanit ovat olleet mukana, ja vahvistettava nyt tätä romanialoitetta. He ovat vapaita, tasa-arvoisia EU:n kansalaisia. Meidän on luotava edellytykset romanien vapaalle liikkumiselle ilman, että heidät taas karkotetaan. Tarvitsemme yhteisön, joka on täysin integroitunut nyky-yhteiskuntaan.
Elena Oana Antonescu
Olen tyytyväinen Euroopan parlamentin puhemiehen Jerzy Buzekin aloitteeseen, jossa vaaditaan Euroopan unionia tunnustamaan virallisesti natsien ja heidän liittolaistensa toisen maailmansodan aikana tekemä romaniväestön kansanmurha, koska se on askel eteenpäin Euroopan laajimmalle levinneen etnisen vähemmistön oikeuksien puolustamisessa.
Kymmenettuhannet romaniväestön jäsenet joutuivat kidutuksen uhreiksi tai murhattiin idän miehitetyillä alueilla ja tuhannet muut kuolivat natsihallinnon keskitysleireissä. Historioitsija Michael Billig tiivistää rodullista ylempiarvoisuutta koskevan opin periaatteen seuraavasti: "Ihmistä ei tapeta sen vuoksi, mitä hän tekee, vaan sen vuoksi, mikä hän on." Tässä virkkeessä tiivistyy sen ajan surullinen todellisuus, jolloin yli miljoonaa romania sorrettiin ja heiltä riistettiin kaikki vapaudet, myös lisääntymisvapaus.
Me tarvitsemme mielestäni erityisiä EU-tason toimenpiteitä, joilla torjutaan rasismia ja sosiaalista syrjäytymistä. Kannatan yhteistyön parantamista ja hyvien käytäntöjen vaihtamista EU:n tasolla kansallisten ja EU:n romanien osallistamisstrategian välillä.
