Южно Средиземноморие и по-специално Либия, включително хуманитарни аспекти (разискване)
Председател
Следващата точка е изявлението на заместник-председателя на Комисията/върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност относно Южното Средиземноморие и по-специално Либия, включително хуманитарни аспекти.
Госпожо заместник-председател/върховен представител, убедени сме, че всички тези дейности на Европейския съюз като цяло ще бъдат много полезни за южната част на нашия континент и за нашите съседи от насрещната страна на Средиземно море.
Катрин Аштън
Г-н председател, уважаеми колеги, благодаря ви за тази възможност да обсъдим с Парламента обстоятелствата в южния съседен регион и, разбира се, както каза председателят, по-специално положението в Либия.
Позволете ми да започна, като кажа очевидното, което е, че южният съседен регион се променя бързо и като цяло, народите застават в защита на този основен човешки стремеж: да могат сами да оформят живота си, икономически и политически. Те призовават за политическо участие с достойнство, отговорност, призовават за справедливост и работни места. Считам, че трябва да отговорим на тези призиви. Считам, че те са справедливи и е необходимо да се уверим, че действаме бързо.
Решаващ аспект на случващото се е, че искането идва отвътре. При посещенията ми в Тунис и Египет чух много, много пъти: това е нашата страна, това е нашата революция. Искаме да направим нещата по нашия начин, но искаме да се ангажираме с вас и имаме нужда от помощ.
Считам, че тези принципи следва да ни насочват в действията, които предприемаме: тези демократични преходи трябва да принадлежат на народа; трябва да бъдат естествени. Те ще определят какво ще се случи след това. Но ние трябва да бъдем готови да предложим подкрепа, готови със съзидателност и решимост да направим това в мащаб, който съответства на историческия характер на промените, които виждаме.
В една толкова нестабилна ситуация трябва да заложим в основите на нашите действия нашите основни ценности и нашите основни интереси. Имаме всички основания да подкрепим извършващите се промени. Тунизийци, египтяни, либийци и други изискват уважение към тези ценности, които всъщност са в сърцето на европейския идеал. Появата на демократични общества ще помогне за поддържане на сигурността и осигуряване на споделен просперитет в съседния регион и затова направихме предложение помежду си, Комисията и аз самата, да изготвим общ документ за Европейския съвет, който ще се събере в петък, като документът включва мерки, които се надяваме да допринесат за това: повече финансова подкрепа от страна на Европейския съюз, на разположение от самите институции, но и чрез мобилизиране на Европейската инвестиционна банка - изказвам възхищението си от Парламента, че действа толкова бързо да признае необходимостта да съдейства на Европейската банка с мандата да може да предостави тази подкрепа на разположение на хората - и това беше изключително успешно.
Нужна ни е вашата помощ, за да направим още за ЕЦБ, а също и за ЕБВР, които и двете разговаряха с мен за капацитета, с който разполагат за промяна на своите мандати и за предоставяне на нова подкрепа на разположение на този съседен регион - бързам да добавя, не за сметка на работата, която вършим в момента, а в добавка към нея. С Европейската инвестиционна банка знаем, че можем да мобилизираме още 1 милиард евро. За да можете да оцените сумата, която даваме, настоящата дейност на Инвестиционната банка в Египет е в размер на 488 милиона евро. Това ще може да им позволи най-малкото да удвоят инвестициите и това ще позволи да се осъществят някои от големите инфраструктурни проекти, които очевидно са необходими и желани от народа.
Също така, чрез този документ искаме да видим подкрепа за обучението и обмена на студенти. Това са млади поколения. Един от общите фактори за целия южен съседен регион е, че той е младо общество; тези млади хора, някои от тях високо образовани, някои от тях искат допълнителни възможности за образование и квалификация - ние трябва да отговорим и на тях, и ще приканим държавите-членки да помислят за това, и приканвам и Парламента да направи същото.
Възникването на енергично гражданско общество: на среща с гражданското общество в Тунис се срещнах с хора, които никога преди не са били в една и съща стая, защото не е било разрешено. Готовността и желанието им да се установят по-цялостно като НПО, като организации способни да работят по въпроси, пораждащи загриженост в тяхното общество и да търсят отговорност от правителството, това е изключително важна част, както много добре знаете, от развитието на това общество. От това произлиза по-обхватно управление: способността на хората да почувстват, че имат интерес и имат думата в управлението на своето общество.
Разбира се, също и продоволствената сигурност, огромен и нарастващ въпрос за този регион; допълнителни възможности за търговия; способност за получаване на достъп до пазари и партньорства за мобилност - всичко това е включено в общия пакет, който ще бъде представен на Европейския съвет. Подчертавам отново, както и преди, искаме да видим това като подход основан на стимули, който позволява на хората да се движат бързо, но и да се разграничават. Тези страни са различни и те полагат усилия да кажат: "Моля, не ни слагайте накуп и не ни считайте за еднакви. Ние сме различни страни; искаме нашите общества да се развиват различно, както са се развивали вашите. Да, има сходства, но нашата отличителна разлика е нещо, което искаме да осигурим да бъде зачитано и прието от вас". Ние искаме да възприемем подход, който да казва, че даваме повече срещу повече, че онези партньори, онези страни, които искат да стигнат по-далече и по-бързо с реформи, трябва да могат да разчитат на по-голяма подкрепа от Европейския съюз.
През предстоящите дни и седмици, както вече правим, ще обсъждаме с нашите международни партньори как да се координираме, така че да не се припокриваме и да можем да реагираме по-бързо. На 23 февруари проведох среща на висши ръководители с ръководители от институциите, Световната банка, Инвестиционната банка, ЕБВР, МВФ, но също така и висши ръководители от Китай, Русия, от Австралия, от Корея, от 27-те държави-членки, от Съединените щати и от арабски държави. Целта на тази среща беше не да решим какво да правим с тези страни, а да бъдем готови да можем да предложим бързо подкрепа.
Уважаемите колеги знаят, че една от критиките, които може да ни бъдат отправени, е, че понякога ни е необходимо много време, за да реагираме. Искам да бъдем готови и разговорите ми, по-специално с Арабската лига и с въпросните държави, бяха насочени към това да стане наистина ясно, че целта ми е да се уверя, че сме готови да можем да реагираме и че тази реакция е съгласувана и ефективна и използва най-доброто, с което разполагаме не само в Европа, но и в цял свят.
След като външните министри се срещнат утре, и Европейският съвет се събира в петък, след срещата на НАТО, на която ще присъствам утре, и след това неофициалната среща на министрите на външните работи в края на седмицата в Унгария, след всичко това ще летя до Кайро, за да се срещна с Amr Moussa, с Арабската лига, и ще ги информирам всички за случилото се по време на нашите разговори, а също така ще се срещна с нов египетски външен министър, с когото вече разговарях. Но, колеги, зная, че има конкретно желание да говорим за Либия, затова след като ви представих фона на нашата работа, позволете ми да премина към въпросите, които засягат всички ни в Либия.
Виждам два непосредствени приоритета: преди всичко, да се реши хуманитарната криза и да се помогне за евакуация, и второ, да се уверим, че се прекратява насилието и онези, които извършват насилие, да бъдат подведени под отговорност.
По отношение на хуманитарната помощ ние действахме бързо. Комисията увеличи помощта си на 30 милиона евро; колегата член на Комисията, г-жа Кристалина Георгиева, отиде миналата седмица на тунизийско-либийската граница, за да види какво става и за да се увери, че нашият ангажимент работи добре. Разбира се, ние сме и в постоянна връзка с ООН, за да координираме нашите дейности, и държавите-членки заделиха важни ресурси за справяне с огромното предизвикателство породено от постоянния поток хора, включително и чрез Фронтекс.
По отношение на евакуацията на граждани на ЕС, Службата за външна дейност помогна за осигуряване на бърз обмен на информация и най-ефективно използване на нашите ресурси. Заедно с председателството аз задействах механизма за гражданска защита на ЕС на 23 февруари, за да помогнем за улесняване на евакуацията на граждани на ЕС. Получаването на информация в реално време е предизвикателство, както уважаемите колеги знаят, но беше необходимо да правим правилен избор и затова по мое искане Agostino Miozzo, управляващият директор на ЕСВД за реагиране при кризи, пътува до Триполи в неделя и понеделник, за да направи преценка на случващото се на място.
Той се срещна с официални лица, с посланици, в ситуация, която ми описа като спокойна, но изключително напрегната. Нашите европейски посланици приветстваха възможността да разговарят подробно и да включат директно в нашата работа своя анализ на случващото се на място, което в съчетание с контактите, които осъществяваме навсякъде, ни помага да изградим по-ясна картина на положението.
Разбира се, ние съсредоточихме голяма част от нашите усилия първоначално върху евакуацията на европейските граждани и трябва да покажем нашата солидарност с Тунис, който понася основната тежест на евакуацията на толкова много хора, особено египтяни, които се оказват на тунизийската граница и е необходимо да бъдат закарани в Египет. Уважаемите колеги знаят, че в Либия има около един милион египтяни и понастоящем там има около един и половина до два милиона души от африканските държави около Либия и знаем от това, което чухме, че става в Триполи, че на летището има около две до три хиляди африканци, които чакат да видят как ще си заминат.
Трябва да сме готови да увеличим подкрепата си за либийския народ. Както казах, това е много нестабилна ситуация и трябва да я тълкуваме много внимателно. Затова поисках от моите служби на базата на благоразумното планиране, да разгледат евентуално ангажиране на общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО); това би било в подкрепа на настоящите усилия за евакуация и хуманитарна помощ. Както винаги при всякакви възможности във връзка с ОПСО това е необходимо да бъде анализирано много внимателно и ще са ни необходими правилни отговори на въпроси, свързани с мандат, ресурси и цели. Тази работа, мога да ви кажа, се върши през тази седмица.
Ефективното справяне с хуманитарната криза е от основно значение, прекратяването на насилието е предпоставка за всичко останало. Ето защо аз съм доволна, че международната общност като цяло, чрез генералния секретар на ООН, заяви ясно своята позиция: че насилието е неприемливо; то трябва да спре и да се потърсят отговорните.
Радвам се, че в Ню Йорк беше постигнато съгласие по европейското искане за сезиране на прокурора на Международния наказателен съд. Това беше европейска инициатива и вече са започнали предварително разследване на предполагаемите военни престъпления.
Не е изненадващо, че работим в много тясна връзка с нашите партньори: с ООН, с НАТО, със САЩ, с Турция, с Арабската лига и много, много други страни, с които поддържаме ежедневни контакти. Разговаряме с тях за всички въпроси в южния съседен регион, но по-специално, за да се уверим, че си сътрудничим ефективно по отношение на подхода, който възприемаме спрямо нашия южен съседен регион и, както казах, това включва всички наши партньори. Ние имаме, както бихте очаквали да кажа, наша собствена отговорност.
Ние незабавно суспендирахме преговорите по рамковото споразумение ЕС-Либия, както и цялото сътрудничество от техническо естество.
(Ръкопляскания)
Ние започнахме подготвителна работа по ограничителни мерки преди Съвета за сигурност на ООН. В допълнение към санкциите на ООН, на 28 февруари ние приехме допълнителни ограничителни мерки: имаме ембарго върху оборудване, което може да се използва за вътрешни репресии и самостоятелно определени мерки свързани с ограниченията за пътуване и замразяване на активи. Сега сме в процес на добавяне към този списък на няколко юридически лица контролирани от Кадафи и най-близките му сътрудници.
Уважаеми колеги, ние ще останем начело на международните усилия за възстановяване на мира и стабилността в Либия. След като постигнем прекратяване на насилието, трябва да работим в подкрепа на появата на една нова Либия с демократично избрани лидери, в която се зачитат правата на народа. В съответствие с казаното от мен още от самото начало, ние няма да диктуваме резултатите, а ще подкрепяме плурализма, отговорността, широката демокрация и споделения просперитет.
По своя характер кризите са изпитание за нашите политики, нашите ресурси и способностите ни да реагираме в реално време, а събитията в южния съседен регион представляват огромно предизвикателство за Европейския съюз. Считам, като заместник-председател на Комисията, че начинът, по който ще реагираме, ще определи тази Комисия за години напред.
Затова се обръщам към Европейския парламент и имам нужда от вашата подкрепа, защото само нашите колективни усилия ще помогнат за обединяване на Европейския съюз, за утвърждаване на силна позиция. Не можем да си позволим да мислим на дребно; не можем да си позволим липсата на гъвкавост да ни пречи. Ние можем и трябва да реагираме стратегически и единно. И считам, че ако го направим, можем да направим истинска промяна, като подкрепяме хората в региона, които искат нашата подкрепа, но като ги подкрепяме, докато те сами оформят бъдещето си.
(Ръкопляскания)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Г-н председател, Европейският съюз се оказва разкъсван между два смущаващи аспекта на либийската криза, между това, което е желано - възможно най-бързото изчезване на един престъпен режим, който е решен да умре, убивайки - и това, което е постижимо.
Ако бъдем честни, г-н председател, трябва да признаем, че Европейският съюз въпреки всички свои усилия не отговори на обществените очаквания. Това не е критика, баронеса Аштън, а по-скоро въпрос на правомощия.
Ние действахме бързо и действахме добре, в рамките на нашите правомощия, като Европейският съюз подкрепи изцяло резолюция 1970 на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации. Ние обаче не сме военен съюз. Ние се стремим да бъдем политически съюз и все още сме само играч на ембрионален стадий на международната сцена.
Ето защо, г-н председател, докато ние провеждаме това разискване, докато Съветът по правата на човека на Организацията на обединените нации се събира днес, и докато Съветът на министрите на отбраната, Съветът по външни работи и Европейският съвет се събират утре, в Либия все още умират хора. На този фон ние трябва да мислим какво можем да направим.
Можем ли да стоим настрани, докато биват избивани невинни цивилни? Можем ли да останем безразлични към "сомализацията" на Либия, докато Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации стигне до още едно забавено решение?
Европейският съюз трябва да изпрати съобщение, което да е високо и ясно и да носи едно послание: "Режимът на Кадафи трябва да бъде спрян веднага". Това послание трябва да бъде придружено от набор от мерки, които да засилят натиска. Преди всичко, г-н председател, това са зоната, забранена за полети, неутрализирането на комуникациите на г-н Кадафи - и считам, че трябва да поздравим групата на Алианса на либералите и демократите за Европа за това, че доведоха представители на либийската опозиция в Европейския парламент - и, разбира се, международната координация, най-вече с Африканския съюз, а също и с Арабската лига.
Това, г-н председател, е което обществеността очаква от нас, а Вие ще имате пълната подкрепа на нашата политическа група, за да го постигнете, баронеса Аштън.
Martin Schulz
Г-н председател, госпожи и господа, бих искал да Ви благодаря, баронеса Аштън, за Вашите думи и за брилянтния и сдържан начин, по който изложихте позицията си, както и за Вашия анализ на положението в южния съседен регион и в Либия.
Изправени сме пред огромно предизвикателство. Преживяваме една наистина историческа промяна в политическото равновесие на света, по-конкретно непосредствено в съседство до нас. Трябва да се справяме с много и различни събития. Не можем да говорим за еднороден процес. Еднородният процес е революция, но той е много специфичен за всяка страна и много различен в различните страни. Този в Мароко се различава от този в Тунис, в Алжир се различава от Египет, а Либия е специален случай, който активно обсъждаме. Кадафи е престъпник. Той е убиец и мястото му е пред международен наказателен съд. Вероятно всички сме съгласни, че този човек няма да избегне наказанието по един или друг начин. Най-добре би било либийският народ да може сам да реши този проблем и да го направи.
Изправени сме пред голямо предизвикателство, което изисква трезво мислене. Трябва да направим избор, включително и по отношение на това, което казваме тук. От една страна, чувствата ни казват, че този престъпник трябва да бъде спрян, че братоубийството в собствената му страна трябва да бъде спряно и че не бива да изключваме никои от възможните мерки за постигане на това, включително военни. Това е, което ни диктува съвестта. От друга страна, обаче, всички ние знаем как действа международната политика и че едно неправилно решение в тази област може да има широкообхватни и дълготрайни последици.
Разбира се, лесно е да се каже, че ще се намесим бързо, но дори прилагането на зона, забранена за полети изисква от нас решение да вдигнем във въздуха бойни самолети и да унищожим либийските военни самолети на земята. Тези военни действия, реализирани от НАТО, биха могли може би да решат един проблем в Либия само за да породят редица проблеми в целия по-широк регион.
Затова съветвам, неотложно, всичко, което правим, да бъде в рамките на международното право и по-конкретно на основание на резолюция на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации и - това е най-важният общ знаменател - с участието на Арабската лига и Африканския съюз. В резолюцията включваме това, което е разумно. Ако искаме да се намесим в Либия, единственият разумен избор е това да стане на основание на резолюция на Съвета за сигурност и с участието на арабски държави. Затова си струва да повторя, че не бива да изключваме нищо, но също така не бива прибързано да удовлетворяваме краткотрайни чувства и с банални думи, които инстинктивно чувстваме, че са правилни, но които - искам да повторя това отново - биха могли да бъдат опасни в дългосрочна перспектива. Това би било опасно.
В Европейския съвет - обръщам се към Вас, г-н Buzek, в този момент, тъй като Вие ще представлявате Парламента на заседанието на Европейския съвет през следващите дни - беше повдигнат въпросът дали ни е необходим "план Маршал" за целия регион. Моят отговор би бил: да, наистина ни е необходим един вид "план Маршал" за целия регион. Бих желал да напомня на всички обаче какво означаваше Планът Маршал за Европа. Той означаваше, че Джордж Маршал предложи на Съединените американски щати процент от цялата произведена в икономиката продукция на Съединените щати да бъде заделена за Европа. Резултатите от това са добре известни - днес това се нарича Европейски съюз с равнища на просперитет, демократично развитие и мирен дивидент, непостигани никога преди от този континент.
Бих отбелязал също така, че същите правителства, които обсъждат това, че считат, че дори 1 % от общата продукция би бил твърде висока цена за Европейския съюз. Не можете да отправяте такива банални искания и след това да не правите нищо! Ако искаме стабилност в нашия южен съседен регион, ще трябва да осигурим голяма част от финансирането.Това е така, защото хората там имат нужда от едно нещо и това е перспективата да могат да живеят в мир, демокрация и просперитет, с други думи, перспективата да постигнат за себе си това, което имаме ние. Това трябва да бъде целта на всички усилия, които предприемаме през следващите дни, седмици и месеци, включително тук в Европейския парламент. В края на краищата, всички хубави думи и резолюции, които приемаме заедно, не дават нищо на хората от нашия южен съседен регион - те имат нужда от осезаеми действия. Поради тази причина, общата за всички ни цел трябва да бъде установяването на зона за свободна търговия, насочена към икономически паритет на Северна Африка и Европейския съюз.
Guy Verhofstadt
Г-н председател. Считам, че това, което ни е нужно сега, г-жо Аштън, е много ясно послание и изявление от Вас и от Европейския съвет относно Либия. Считам, че в това послание е необходимо да има три неща. Продължават да бъдат убивани хора, затова казаното от нас не е неутрално: това, което казваме, може да помогне на място.
Първо, трябва да признаем - или поне да започнем процес на признаване - Националния временен съвет като представител на либийския народ. Считам, че всеки, който убива голяма част от своя народ, е загубил всякаква легитимност. Затова трябва да започнем процеса на признаване, защото това може да помогне на опозицията да спечели битката срещу Кадафи в политическо отношение.
Второто нещо, което трябва да направим - и второ послание, което трябва да изпратите - е, че трябва да увеличим всички видове помощ. Опозицията има нужда от лекарства, храни, телефонни линии, това са все неща, които можем да осигурим.
Трето, трябва да парализираме колкото е възможно по-бързо убийствената сила на Кадафи. В либийското общество има ясен консенсус: не трябва да има пряка военна намеса в Либия. Това е либийска революция и тя трябва да си остане либийска революция. Необходима им е зона, забранена за полети. Европейският съюз - Съветът и Вие - трябва да поискате от ООН колкото е възможно по-скоро да приеме резолюция за това, с която да се създаде зона забранена за полети и да се прекрати бомбардирането на градове, които са в ръцете на опозицията.
Това са три ясни послания, които са ни необходими, и то сега. Не след една или две седмици; необходими са ни днес, утре и определено в петък, когато Европейският съвет ще направи първото си политическо изявление по този въпрос. Това са трите ключови елемента, които са необходими днес.
(FR) Г-н председател, бих искал да използвам това изказване, за да се спра по-скоро на най-същественото, защото това, което се случва, разбира се, е историческо, и считам, че е от съществено значение.
Твърдо съм убеден, че случващото се днес в Либия, Тунис и Египет, е безпрецедентна възможност да се създадат необходимите условия за мирно решаване на конфликт, който продължава вече десетилетия между Израел и Палестина.
Призовавам настоятелно Израел да бъде достатъчно смел днес да предприеме политически стъпки да започне бързо мирен процес с палестинската държава. Възможността да се покаже, че демократичният процес, който е в ход в този регион, е дар от историята, който може да отърве региона и света от конфликт, който е предизвикал толкова много болка, толкова много неразбирателство и толкова много трагедии, трябва да се хване с две ръце. Това послание трябва да бъде изпратено днес в този регион.
Daniel Cohn-Bendit
Г-н председател, баронеса Аштън. Преди малко Вие казахте, баронеса Аштън, че трябва да уважаваме народите и желанието им за свобода.
Да бъдем откровени. В продължение на години ние не правехме това. Ние бяхме съучастници на диктатурите - ние, Европейският съюз и всички държави-членки. Значи сега сте прекратили преговорите с полковник Кадафи? Mazel tov [Поздравления]! Сериозно ли? Наистина ли считате, че бихте могли да продължите? От години този Европейски съюз, тези държави-членки и г-н Берлускони преговарят например за връщането на бежанци в Либия. Никой ли не се поинтересува как се отнася с тези бежанци полковник Кадафи?
(Ръкопляскания)
В края на краищата, ние трябва да си направим малко самокритика по този въпрос.
Днес, една нация се надигна. Тя има представители. Когато народът на Полша се надигна, никой не попита дали Solidarność е избран по демократичен път; Solidarność беше признат веднага, беше му помогнато. Призовавам ви да признаете това временно правителство, защото то е единствената сила, която може да осъществи демокрация. Да, трябва да мислим трезво, г-н Шулц, но също така е необходимо да изберем на чия страна сме.
Необходими са две неща.
Първо, полковник Кадафи не бива да спечели, защото, ако спечели, ще унищожи всяка надежда за демокрация в много региони и това ще бъде победа за диктаторите! Затова нашата политика трябва да бъде насочена към следното: полковник Кадафи трябва да загуби, а либийците трябва да извоюват победа над полковник Кадафи.
Второ, либийците не искат външна военна намеса, това е вярно. И все пак казват: "Искаме зона, забранена за полети". Африканският съюз говори за зона, забранена за полети. Арабската лига говори за зона, забранена за полети. Следователно, това не е НАТО.
Споразумението за налагане на зона, забранена за полети, е предназначено преди всичко да създаде нов баланс на силите в политическо отношение, да изолира полковник Кадафи от ООН и да каже, че ще минем или през Съвета за сигурност, или през Генералната асамблея, която гласува 100 % в подкрепа на изключването на Либия от Съвета по права на човека. Това означава, че полковник Кадафи е напълно изолиран. Това му казва: "Нямате бъдеще, нямате шанс!".
Военната ограничителна зона е преди всичко политически акт. Как може да бъде постигната? Има безброй идеи. Ясно е, че никой няма да бомбардира Либия, но един излитащ самолет например би могъл да бъде свален. На полковник Кадафи трябва да му бъде показано, че няма да му бъде позволено да бомбардира либийски градове. Има възможности. Това е политически акт, който трябва да извършим.
(Ръкопляскания)
Наистина съм убеден, че ако хванем бика за рогата и признаем това временно правителство, ще задвижим Европейския съюз, Организацията на обединените нации и Арабската лига. Да ускорим изолацията на полковник Кадафи и тогава считам, че дните му като диктатор в Либия са преброени.
Съществува и въпросът за хуманитарната помощ. Нужни са лекари и е необходимо да се намери начин ранените да бъдат транспортирани извън Либия. Някои пристанища са отворени и цялата хуманитарна помощ трябва да идва през източна Либия. И накрая, необходими са храни и военна помощ. Това е изборът пред нас: полковник Кадафи трябва да загуби, необходимо е другите да победят.
Нека гарантираме, че това, което стана в Босна, няма да се повтори. Беше наложено ембарго и на босненците, и на сърбите. Всички бяха съгласни. Не, тук става въпрос за едната страна срещу другата. Искаме военно ембарго, ембарго върху оръжията срещу полковник Кадафи. Искаме да дадем на народа на Либия възможност да се освободи с оръжие, защото положението е такова - такова, каквото полковник Кадафи искаше.
Бих искал да завърша с темата за бежанците и хуманитарната помощ. Нека използваме всички инструменти на разположение на ЕС, за да настаним временно бежанците, и да осигурим те да бъдат признати от Съвета по правата на човека на Организацията на обединените нации. Има хиляди бежанци, признати за такива от Върховния комисариат на ООН за бежанците (ВКБООН) в лагерите. Трябва да ги оставим да дойдат в Европа! Ако направим това, ще сторим много силен хуманитарен и политически жест, и ще действаме по такъв начин, за да осигурим Европа най-после да бъде призната, че ценностите на Европа са признати, защото предприемаме действия в подкрепа на тези ценности и за да осигурим свобода в Либия, Тунис и Египет.
(Ръкопляскания)
Charles Tannock
Г-н председател, това е едно изключително разискване. Съгласен съм с почти всичко, което каза Daniel Cohn-Bendit днес, което донякъде ме тревожи. Както винаги съм казвал, Кадафи остава Фидел Кастро на Африка, макар че дори Кастро не би прибягнал до такова дивашко насилие, каквото видяхме напоследък от режима на Кадафи и неговите синове психопати срещу цивилни протестиращи.
През месец януари миналата година привлякох вниманието към факта, че Кадафи е голям спонсор на тероризма. Сега, разбира се, той е обвинен в тероризиране на собствения си народ. Кадафи отдели много пари и време, за да ухажва Запада, като се опитваше да ни накара да мислим, че се е променил. Това не се е случило, разбира се. С огромни приходи от нефт на свое разположение, той можеше да проявява щедрост в замяна на политическо мълчаливо съгласие в цяла Европа и Африка, не на последно място в собствената ми страна, Обединеното кралство, по-специално при предишното правителство.
Нашият пръв приоритет сега е да помогнем да се сложи край на безсърдечното насилие в Либия. Аз бях сред първите в Парламента, които призоваха за зона, забранена за полети. Благодаря на Франция и на Обединеното кралство, че се стремяха към това енергично над цялата страна, за да попречат на Кадафи да бомбардира собствения си народ и да довежда по въздух наемници, главно от Алжир и Африка на юг от Сахара. Считам, че Съветът за сигурност - по-специално предвид риска от руско и китайско вето - може да не одобри този въпрос за зоната, забранена за полети.
Сега трябва сериозно да помислим за признаването на Преходния национален съвет в Бенгази като легитимно либийско правителство, за да може да покани военна помощ, без да необходимо да се прибягва до резолюция на ООН. Това би предотвратило по-нататъшни кланета на граждани и би дало реален шанс на продемократичните бунтовници.
За щастие повечето граждани на ЕС в Либия бяха евакуирани безопасно - и това беше направено ефективно - но за мен беше ясно, че повечето държави-членки на ЕС бяха заинтересовани да помогнат само на своите граждани. Разпоредбите на Договора от Маастрихт, които позволяват на граждани на ЕС, където и да са, да потърсят консулска защита от която и да е държава-членка по време на неотложна необходимост, изглежда бяха напълно забравени в процеса на евакуация.
Miguel Portas
Г-н председател, не можем да разберем въстанието в Либия, без да разберем революциите в Тунис и Египет. Именно защото това въстание в Либия е част от исторически, революционен и народен процес, който ще донесе демокрация в цялото Средиземноморие и арабския свят като цяло, позицията на Европа, и промените в нейната позиция по отношение на начина й на действие в Либия, е от първостепенно значение.
Дните на режима на Кадафи са преброени, защото това е диктатура, а народът е престанал да се страхува от нея. Той не може да оцелее, когато съседите му са в процес на преход към демокрация, а също така и защото е изолиран от международната общност.
Но когато разглеждаме тази промяна в европейската позиция, необходимо е да се каже нещо и за миналото, тъй като Европейският съюз беше една от опорните колони на стария режим. Това не се казва в резолюцията, но оръжията, с които се извършват репресии над либийския народ, са до голяма степен европейски оръжия и бомби.
Затова искам да бъда много ясен. Левицата е за замразяване на активи, за оръжейно ембарго, за изграждане на взаимоотношения с въстанието, и за всички мерки във връзка с хуманитарната помощ, но аз бих искал също така да изясня, че ние сме против всякаква форма на военна намеса, включително мярката, която би отворила вратата към такава намеса: зоната, забранена за полети.
Това беше казано тук много ясно. Имаме опит: знаем как започват военните намеси и знаем, че след като започнат, те нямат край.
Bastiaan Belder
Г-н председател, пред очите на Европа се разиграва истинска либийска драма на нашата южна граница, докато режимът на терор на Кадафи не само удържа позициите си, но и настъпва срещу отцепническите региони на страната. Междувременно, на дневен ред в столицата Триполи са убийствата, а безброй либийски граждани изчезват без следа. Това е трагична ситуация, която подчертава мнението на човек, многократно пътувал до Либия, че единственото ефективно средство вероятно е въоръжената намеса.
Г-н председател, мога да разбера неохотата на Запада да използва това крайно средство. Но много по-трудно ми е да разбера забавянето и отлагането на създаването на зона, забранена за полети над Либия. В края на краищата, бездействието в това отношение има висока цена, а именно удължаване на тежките страдания на либийския народ. Европейският съюз може и трябва да помогне за полагане на основите на Либия след Кадафи и за по-добри перспективи за бъдещето на тази племенна държава. Първо, нека пречупим военновъздушните сили на Кадафи и да оставим парализиран "Брата Лидер", както той обича да се нарича.
Bruno Gollnisch
(FR) Г-н председател, госпожи и господа, считам, че снизходителността и безсилието, които демонстрираме отдавна, сега не бива да отстъпят пред желанието за хаотична намеса, чиито неблагоприятни ефекти веднага ще станат очевидни.
По изключение мога да кажа, че в най-общ смисъл одобрявам предпазливото изказване на г-н Шулц. Всъщност считам, че изобилието на добри намерения в Парламента, желанието за хуманитарна намеса и намесата в работата на другите имат наистина неблагоприятно въздействие. Искате диктаторите да напуснат страните си и имате право. И все пак, ако наистина искате да си идат, трябва да им дадете път, по който да се измъкнат. Не можете да започнете, като им отказвате виза за напускане на собствената им страна, нито пък да им обещаете като единствена перспектива за бъдещето живот, прекаран в затвора. Ако, и когато го направите - и това е факт, г-н Cohn-Bendit - няма да им оставите друг избор освен да се борят до последната капка кръв на техния народ. Това е факт! Затова традиционното международно право има значително преимущество пред всичко, което чуваме днес, и наистина е жалко, че е пренебрегнато и, преди всичко, че е пренебрегнато от онези, които възхваляваха тези диктатори не толкова отдавна. Не бях аз този, който покани г-н Ben Ali в Парламента и който изслуша почтително речта му. Това бяхте всички вие, госпожи и господа, и тогава чухме много малко протести!
Ioannis Kasoulides
(EN) Г-н председател, в началото въстанието в Либия имаше същите мотиви и характеристики като събитията в Тунис и Египет. Режимът на Кадафи предприе безпрецедентни смъртоносни репресии с използване на военновъздушни сили, бойни хеликоптери и безмилостни наемници, които стреляха на месо по невъоръжени цивилни. Това клане предизвика дезертьорство в армията, правителството и дипломатическия корпус. Хората в Бенгази и другаде взеха оръжия от дезертиралата армия и въстанието вече е въоръжен конфликт с неравностойно съотношение на силите.
Кадафи загуби легитимността да бъде лидер, след като извърши престъпления срещу човечеството, срещу собствения си народ. Проточилият се конфликт предизвиква голяма хуманитарна катастрофа в Либия и по нейните граници. Той поражда рискове от създаване на миграционни потоци към ЕС и по-конкретно към южните държави-членки. Освен това повишава световните цени на петрола до равнища, които са опасни за световната икономика.
Затова е наложително конфликтът да бъде прекратен незабавно, но Кадафи не бива да надделее. Зоната, забранена за полети, трябва да бъде наложена неотложно и ние трябва да използваме всички други възможни средства да помогнем на продемократичните либийци да победят силите, които чрез подкупи, заплахи и манипулиране на племената продължават да подкрепят Кадафи.
Можем да си представим какво ще означава Кадафи да успее. Ще станем свидетели на ситуация, по-лоша от тази в Руанда, за срам на цялото човечество. Необходими са незабавни решителни действия.
Ana Gomes
(EN) Г-н председател, Европейският парламент подкрепя Организацията на обединените нации в единодушното й послание до либийския диктатор: оттеглете се, спрете кръвопролитието, изправете се пред правосъдието.
Предвид репресиите на Кадафи срещу неговия народ ЕС трябва да изпълни отговорността да защитава, като помогне да бъде наложена зона, забранена за полети, както е предвидено от Арабската лига, Организацията Ислямска конференция (ОИК) и Африканския съюз, и другите мерки, за които беше взето решение от Съвета за сигурност, като се използват всички налични средства, включително активи на ОПСО - моля, забележете, г-жо Аштън - а именно, за да бъде наложено оръжейно ембарго.
ЕС трябва да направи повече, за да помогне на всички онези, които се опитват да избягат, или които са блокирани в Либия, като подкрепи ВКБООН и хуманитарните организации на място, и като им помогне за пренастаняване на бежанци, които не могат да бъдат репатрирани, като сомалийци, еритрейци и етиопци. План за действие със споделяне на тежестите за пренастаняване на бежанци, обща система за убежище, мерки за временна защита - всичко трябва да бъде спешно прието от Европейския съюз в съответствие с клаузата за солидарност и принципа за забрана за връщане на бежанци, и като част от съгласувана и дългосрочна стратегия за справяне с въздействието на политическия преход в Северна Африка, насочена към основните причини за миграцията.
ЕС трябва да преразгледа европейската политика за съседство "Южно измерение", трябва да даде приоритет на подкрепата за изграждане на капацитет и институции за поддръжка на правовата държава, правата на човека, включително правата на жените, и за подготовка на истински избори. ЕС трябва да установи веднага взаимоотношения с възникващите политически сили в Либия, а именно Временния преходен съвет, да насърчи демократичния преход и да осигури демокрацията да донесе свободите, развитието и достойнството, към които либийският народ показа, че се стреми.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Г-н председател, това разискване тук в Европейския парламент изясни едно нещо и това е, че ние не сме неутрални, когато става въпрос за този конфликт. Ние сме на страната на демократичната революция. Кадафи трябва да си върви и Европа трябва да играе активна роля за постигане на това.
Тук има споделяне на работата на международно равнище. Ние разискваме зона, забранена за полети - нещо, за което, както правилно отбеляза г-н Шулц, е необходима подкрепата на Съвета за сигурност на ООН. Какво ще правим, ако Москва и Пекин не дадат съгласието си? Е, тогава ще трябва да затворим тази вратичка в международното право. Ще трябва да поемем отговорността за защита на невъоръженото население независимо дали с помощта на Арабската лига и Африканския съюз или не, но също така с помощта на активна роля от страна на Европейския съюз. Военната реализация тогава би била отговорност на НАТО и нейните партньори, но в политическо и икономическо отношение Европейският съюз ще продължава да играе ключова роля дълго след като НАТО и Организацията на обединените нации са изпълнили своите важни роли.
Има нещо, което бих искал да кажа съвсем ясно, и то е, че съм много доволен, г-н Шулц, да чуя, че казвате, че ни е необходима зона за свободна търговия. Това е защото, ако не допуснем продуктите на тези хора в ЕС, те ще продължат да идват през Средиземно море в примитивни лодки и масово да заливат Лампедуза. Определено не искаме това. Затова, нека да създадем зоната за свободна търговия, да допуснем продуктите в ЕС, за да могат хората там също да имат икономическо бъдеще в своите демократизирани страни.
Mirosław Piotrowski
(PL) Г-н председател, събитията в Либия са последните от поредица събития в Северна Африка и Близкия изток. Разпоредбите на Договора от Лисабон позволяват на Европейския съюз да използва Службата за външна дейност, но досега службата е мудна в подхода си към събитията в региона. На два пъти призовавах поне да бъде изпратена мисия там. Трябва да се приветства това, че в случая с Либия такава мисия беше изпратена. Целта й е да оцени хуманитарните усилия, но са необходими и конкретни политически действия. Според ООН в Либия вече са загинали 1 000 души, а според организациите за защита на правата на човека цифрата може да достигне 6 000 души. Размириците в региона предизвикват повишаване на цените на суровия нефт на световните пазари, нещо, което е съвсем очевидно за всеки, който живее в Европейския съюз. В наш жизненоважен интерес е на следващата среща на високо равнище Съюзът да приеме определена позиция, като вземе мерки съгласувани с дипломацията на Съединените щати. Благодаря ви много.
Gerard Batten
(EN) Г-н председател, важните събития в Северна Африка могат да имат големи последствия за добро или лошо по отношение на бъдещия просперитет и мира на западната цивилизация, но ние гледаме резултата от процес, който е започнал преди 40 години. Западът беше държан като заложник от страните производителки на петрол, и ние прехвърляхме милиарди и милиарди долари на корумпирани и деспотични режими. Без нефт полковник Кадафи не би бил нищо повече от незначителен местен диктатор.
Трябва да се надяваме, че страни като Либия ще създадат демократични и либерални режими - заради тях самите и заради нас - но не можем да разчитаме на това. Това, което западните държави трябва да направят, е да съсредоточат средства и научни изследвания, за да намерят алтернатива на нефта. Ако от тази криза може да се извлече една поука, която е по-важна от останалите, тя е, че западните цивилизации не трябва да зависят от други за своите жизненоважни доставки на енергия.
Elmar Brok
(DE) Г-н председател, баронеса Аштън, госпожи и господа, бих искал да изразя моите искрени благодарности на върховния представител за отчета, който тя ни даде за нейните усилия през последните седмици, които биха могли да поставят Европа на картата поне малко, ако продължим да подхождаме към този въпрос с необходимата смелост и предприемем необходимите стъпки.
Въпреки различията, събитията в Северна Африка са до голяма степен сравними с тези от 1989 г. Народите призовават за свобода и по-добри условия на живот. Наред с хуманитарната помощ, която трябва да предоставим веднага, ние трябва да предложим на народите от Северна Африка нашето съдействие, ако го искат, за развитието на демокрацията там. Демокрацията обаче ще просъществува само ако на тези народи им бъде помогнато да постигнат същевременно и по-добри условия на живот. В тази връзка чухме да се говори за "план Маршал" и за зона за свободна търговия - всичко това е необходимо, тъй като би могло да бъде полезно за нас в изключително драматичен и исторически смисъл, за да могат демокрацията, свободата и по-добрите условия на живот да се установят в тези страни. Затова не бива да се отнасяме към това като към нещо обичайно и трябва да действаме бързо.
За да попречим на Кадафи да се утвърди, е необходимо да насърчим хората и да им покажем, че сме на тяхна страна. Затова е важно да бъдат установени взаимоотношения с Временния съвет. Трябва да действаме като контакти, за да бъде ясно, че по този начин ние задействаме други елементи. Трябва да спомогнем за пълната изолация на Кадафи, за да бъде отделен от собствения си народ и да няма възможно бъдеще за него, за да могат хората да се откъснат от него. Това трябва да включва и да попречим на Кадафи да бомбардира собствения си народ. Това означава, че зона, забранена за полети - или каквото и да е друго - е необходима, за да бъде осигурена защита и насърчение, за да не бъдат деморализирани онези, които се борят за своята свобода. Освен това, тъй като можем да го направим с Арабската лига, с признаване на Хартата на Организацията на обединените нации, не е необходимо да има резолюция на ООН, ако Русия участва. Затова трябва да помогнем на хората да могат да извоюват своя път към свободата в този конфликт и да не възникне продължителна гражданска война с този убиец.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Miguel Portas
(PT) Г-н председател. Искам само да проверя дали съм чул правилно г-н Brok, а именно, че военно решение или решение от военен характер, според Вашето мнение, не изисква решение на Организацията на обединените нации? Ако наистина сте казали това, трябва да кажа, че хиляди пъти не съм съгласен с Вас.
Elmar Brok
(DE) Г-н председател. Казах конкретно, че това трябва да стане в сътрудничество с Арабската лига и арабските страни.
Второ, желателно е да бъде получена легитимност чрез резолюция на Организацията на обединените нации. Обаче, ако на това бъде наложено вето от някой от постоянните членове на Съвета за сигурност, има много примери за това, как Хартата на Организацията на обединените нации може да се използва по подходящ начин. Не можем да позволим едно вето от някой от постоянните членове да ни блокира и да не попречим на Кадафи да избива собствения си народ.
Adrian Severin
(EN) Г-н председател, последните събития от историческа важност в нашия южен съседен регион призовават за пренастройване на нашата политика там, но трябва да започнем с поуките, които следва да извлечем.
Първо, трябва да се научим, че да разчитаме на авторитарни лидери или да налагаме нашия модел за живота е неправилно. Трябва да оставим тези народи да изградят своя демокрация по свой начин и според своите условия.
Второ, трябва да разберем, че националното раздробяване на нашата политика за предоставяне на помощ за развитие, което понякога позволява подкрепа на национален геополитически дневен ред, лишава и нас, и страните в региона от ползите от сигурността чрез развитие.
Трето, нашата липса на визия и политическа воля при решаването на регионалните предизвикателства към сигурността, главно израелско-палестинския въпрос, ни води към още по-тежки кризи.
По отношение на Либия, наред с други страни, не бива да забравяме, че не всички, които се борят срещу диктатора, са демократи и промяната сама по себе си не винаги е за добро.
Затова можем да говорим за диалог, ангажираност, хуманитарна помощ, но признаването може да бъде твърде рано, а прибягването до военни средства следва да бъде изключено или, при всички случаи, да бъде предмет на одобрение от Организацията на обединените нации и сътрудничество с Арабската лига. В противен случай ще бъдем въвлечени в една авантюра, с резултатите от която може би трудно ще се справим.
Marielle De Sarnez
(FR) Г-н председател, баронеса Аштън, в този момент Европа трябва да присъства на срещата. Срещата на високо равнище в петък трябва да признае недвусмислено и безрезервно легитимността на Националния съвет, чиито искания са прости. Първо, неотложността на хуманитарния аспект. В Либия се води гражданска война. Трябва да увеличим усилията си да изпращаме храни, лекарства и лекари десетократно, и трябва да предложим нашата подкрепа на хилядите бежанци, които се тълпят към Тунис и Египет. Европа обаче не може да се задоволи с реакция само по отношение на хуманитарния аспект. Европейският съвет трябва да се изправи пред отговорността и да продължи, като част от решение, взето в ООН с включването на Арабската лига и Африканския съюз, с проекта за налагане на зона, забранена за полети, за да се попречи на полковник Кадафи да избива своя народ.
Накрая, бих искала да кажа нещо на лидерите, които си играят с всички тези страхове: мигрантите, които бягат от Либия, искат само едно нещо и това е да се върнат в страната си. Що се отнася до онези, които рискуват живота си за свобода и демокрация, това, което искат, е да живеят и работят в свободна страна, с която могат да се гордеят, и когато дойде време за възстановяване, Европейският съюз ще трябва да се стреми към тяхното икономическо развитие с решителност и смелост.
Derk Jan Eppink
(EN) Г-н председател, всички сме съгласни, че г-н Кадафи е убиец и аз съм съгласен с г-н Шулц. Само се чудя защо през изминалите години лидерите на ЕС се опитваха да го очароват.
Тук имам снимка на г-н Ван Ромпьой, който неотдавна встъпи в длъжност и вече е в лоша компания; а тук е г-н Verhofstadt, който приема диктатора с военни почести, които определено му харесват. Тук, г-н Cohn-Bendit, е г-н Берлускони. Знаем, че г-н Берлускони обича да се целува, но целува съвсем неподходящ човек. Също така, г-жо Аштън, тук е и г-н Тони Блеър, Вашият бивш шеф, който целува диктатора.
Въпросът ми е: съгласен съм, че трябва да се срещате с хора, които са по-безсрамни от Вас, но не трябва да ги целувате. Не трябва да ги прегръщате. Не трябва да ги очаровате.
Вие хранехте чудовището, с което се бори народът сега, и затова хората загиват. Затова казвам на всички тези лидери на ЕС, които целуваха и прегръщаха Кадафи: Засрамете се!
Mario Mauro
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, той беше правилният човек в правилния момент. Г-н Cohn-Bendit каза: г-н Кадафи е престъпник и е сключвал споразумения с г-н Берлускони.
Според мен г-н Кадафи е престъпник; той сключи споразумения с Европейската комисия, ръководена от г-н Проди, с италианското правителство на г-н Д'Алема, с лейбъристкото правителство на г-н Блеър и освен това с още стотина други правителства. Г-н Кадафи е престъпник, който в продължение на повече от 20 години води една държава, което все още е от стратегическо и решаващо значение за интересите на половината свят. Трябва да проявим добрия разум да признаем това, в противен случай как да участваме в "плана Маршал", за който намеква г-н Шулц?
"План Маршал" наистина съществуваше, американците ни дадоха пари, но при това те поискаха европейските правителства да изгонят комунистите от политиката в своите страни; те ни диктуваха условията. Какви са условията, които възнамеряваме да диктуваме на страните по южния бряг на Средиземно море, за да се ангажираме с "план Маршал"? Възнамеряваме ли да сменим диктаторите от последните години с други диктатори, за да помогнем на собствените си интереси, или нашият "план Маршал" цели да помогне за развитието на силни, здравословни институции, които отразяват духа, който е жив и утвърден в гражданското общество и който видяхме да се съживява през последните дни в тези страни?
Това е истинският въпрос, който трябва да си зададем, и предложенията, които трябва да представим на Съвета, включително зона, забранена за полети, и патрули по бреговата линия на Либия, което е задължение на европейските кораби в залива Сидра, а не на американските. Това трябва да бъде правилният отговор на Европа в този момент.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Г-н председател, баронеса Аштън, считам, че от това разискване става ясно, че целият Европейски парламент осъзнава, че тази криза на промяна в Северна Африка вече не е изпитание за европейската външна политика, а вече е изпитание за самата способност на Европа да има външна политика. Ето защо е от абсолютно решаващо значение за Европейския съюз да може да се обърне към международната общност с единно и познаваемо послание.
Бих искал да се възползвам от минутата тук, за да добавя моя глас към онези, които подчертаха значението на хуманитарното измерение в тази криза на промяна. Това ще позволи на Европа да действа, за да смекчи въздействието на хуманитарния фронт, преди всичко по отношение на разселените лица, евентуалните нуждаещи се от убежище и бежанците, които бягат от зоната на конфликта към най-близката граница, която е границата на Европейския съюз.
Ето защо искам да подчертая неотложната необходимост Европейският съюз да завърши своя неприключен пакет за убежището; да преразгледа Директива 2001/55/EО относно мерките за защита на разселени лица в случаи на хуманитарни кризи и за справяне с непредвидено масово навлизане на мигранти; да може да даде приоритет на Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите-членки на Европейския съюз и Европейската служба за подкрепа в областта на убежището, които са инструментите, с които разполага; и преди всичко да запълни клаузата за правата на човека от своята външна политика с истинско съдържание, като я направи не само многословна клауза, а условие за самото съществуване на външната политика на Европейския съюз.
Kristiina Ojuland
(EN) Г-н председател, вчера много членове на нашия Парламент се срещнаха с представители на Временния съвет на Либия, чието послание беше абсолютно ясно: необходима им е международна подкрепа и помощ, и при това много бързо.
Затова, първото нещо, което трябва да направим, както много колеги вече казаха, е да започнем да установяваме взаимоотношения с Временния съвет, за да легитимизираме неговите действия. Трябва да ги признаем.
Второ, всички знаем, и много колеги казаха това, че все още всяка минута биват убивани хора от въздушните сили на Кадафи в Либия и затова ние, като Европейски съюз, трябва да бъдем готови и да действаме бързо, заедно с Организацията на обединените нации и арабската лига, за установяване на зона, забранена за полети.
Последната ми точка е във връзка с хуманитарните въпроси. Тези хора имат нужда от елементарни неща като храна, вода и медикаменти, а също така им е необходима и техническа помощ. Дори военните на страната на опозицията се нуждаят от техническа помощ, за да могат да се свързват помежду си в реално време.
Paweł Robert Kowal
(PL) Г-н председател, за щастие не е вярно, че през последните години цяла Европа и всички политици на света са целували Кадафи, както казва г-н Eppink. Още преди 25 години Роналд Рейгън нямаше съмнения относно Кадафи. Необходими ни бяха 25 години, за да стигнем до същото заключение днес. Тези целувки, разбира се, не бяха съвсем неоснователни. Те бяха оправдани от думата "стабилност". Днес вместо думата "стабилност" трябва да пишем "демокрация". Това е възможност, която трябва да използваме, и трябва да я използваме веднага. След няколко дни ще се проведе среща на високо равнище. Очакваме резултати от нея. Не можем да си позволим да загубим още 25 години. Нашият проблем не е, че не разбираме времената. Ние тук често казваме правилните неща. Нашият проблем е, че действаме твърде бавно. Нашият проблем е, че това, което правим, не е ефективно. Това е, може би, нашата най-важна възможност по отношение на всичките ни съседи, включително Лукашенко. Важното е, да успеем да реагираме навреме, или след 25 години ще разглеждаме отново снимки с целувки. Благодаря ви.
Michael Gahler
(DE) Г-н председател, госпожи и господа, всички искаме да помогнем на народите от Северна Африка да постигнат легитимните си цели. Хората на място ще изберат пътя напред, но ние трябва да сме готови, ако ни помолят за помощ, с незабавна хуманитарна помощ. Затова е добре, че ECHO, отделът за хуманитарна помощ на Европейската комисия, вече е на място в Тунис и Египет.
Обаче в момента изпитваме истинско напрежение във връзка с капацитета и уменията на ЕС и неговите държави-членки, като се има предвид, че трябва да правим всичко едновременно: да изтегляме със самолети нашите граждани, да снабдяваме бежанците с основни необходими неща от съседните държави и да ги превозваме до страните им, да се справяме с бежанците, които пристигат в ЕС по море и да се противопоставяме на нелегитимните претенции на един диктатор към властта.
Какви са конкретните стъпки, необходими, за да се отнеме легитимността на Кадафи?
Първата е, че трябва заедно да изтеглим посланиците си от Триполи.
Втората е, че трябва да признаем Преходния национален съвет като легитимен орган, с който работим в Либия, и да постигнем споразумение с него за осигуряването на хуманитарна помощ.
Третата стъпка е, че нашите държави-членки в Съвета за сигурност трябва заедно да внесат предложение за установяване на зона, забранена за полети, което може да бъде гласувано в кратки срокове.
Четвъртата стъпка е, че ако Съветът за сигурност бъде блокиран от вето, ние следва да подкрепим развитието на регионално международно право. С други думи, ако Африканският съюз, Арабската лига и ЕС се споразумеят, трябва да намерим общ начин в региона да реализираме зоната, забранена за полети, чрез подходящи средства.
Разбира се, в средносрочен план трябва да обсъдим как бихме могли да създадем възможности за развитие на тези страни, например, чрез зона за свободна търговия, за да могат хората да намерят бъдеще в собствените си страни.
Sylvie Guillaume
(FR) Г-н председател, искам да изразя своята подкрепа за резолюцията относно положението в Либия, внесена от нашия Парламент. Тя наистина дава повод за размисъл за европейските институции. Тя обяснява ясно и решително начина, по който можем да помогнем за преодоляване на трудностите по време, когато положението в Либия се влошава с всеки ден.
Аз, от своя страна, бих искала да подчертая два въпроса: в краткосрочна перспектива нашият приоритет, разбира се, е да защитим цивилните, независимо дали са разселени лица, които бягат от боевете, или либийци попаднали под огъня на нападенията на полковник Кадафи срещу собствения му народ. Всички и всякакви ресурси трябва да бъдат вложени в неотложна хуманитарна помощ, не на последно място, за да помогнем на съседните страни, които са най-засегнати от необходимостта да предоставят убежище за хора: Тунис, Египет и Нигер.
Второ, имаме средносрочна и дългосрочна отговорност: да използваме историческата възможност, която ни е дадена, в полза на тези въстания, да подкрепим процеса на демократичен преход и да погледнем по-напред в бъдещето, за да реформираме общата европейска политика за убежището и имиграцията въз основа на наистина балансирано партньорство, което нанася окончателен удар върху използването на страните от Средиземноморския регион като полицаи на Европа.
Edward McMillan-Scott
(EN) Г-н председател, откакто бях назначен за заместник-председател, отговарящ за демокрацията и правата на човека, аз се опитвам да използвам своя глас, за да говоря вместо онези, които не могат. Случва се така, че днес в Парламента имаме гости от Временния преходен национален съвет на Либия, които се срещнаха със заместник-председателя/върховен представител снощи, но които не могат да вземат участие в разискването. Според мен, и считам, че и според мнозина в Парламента, Европейският съюз трябва да признае Временния преходен национален съвет на Либия преди края на седмицата, каквото и друго да направи, а видях и някои от идеите, които г-жа Аштън ще постави на разискване.
Победата над Кадафи е жизнено важна не само за Либия: тя е жизнено важна за милиони араби на други места в арабския свят, които се борят за свобода. Ако признаем временния съвет официално, това позволява хуманитарната помощ и другите потребности, както и стратегическите потребности на момента, да преминават през този временен съвет. ЕС трябва да бъде категоричен в подкрепата на демокрацията, навсякъде където тя започва да цъфти.
Tokia Saïfi
(FR) Г-н председател, баронеса Аштън, в тези драматични часове, когато на карта е заложено бъдещето на Либия, хуманитарната помощ е важна, но не е достатъчна. Европейският съюз трябва да заеме ясна позиция по отношение на зоната, забранена за полети, за да сложи край на жестоките репресии спрямо народа. Ние разбираме колебанието и рисковете, но този въпрос засяга не само Либия. Той засяга политическото бъдеще на целия този регион и политическото бъдеще на Европа.
Европейският съюз трябва също така неотложно да признае Националния съвет като легитимна власт в Либия. Имаме възможност да изпратим силно послание на всички народи, които се борят за своята свобода: "Европа е зад вас, защото вашата борба е и наша борба".
Политиката на съседство също трябва да бъде преориентирана към подпомагане на демократичния преход, подкрепа за икономиката и укрепване на взаимоотношенията с другите страни и организации в региона.
Накрая, трябва неотложно да помогнем на тези страни да управляват своите миграционни потоци. Сцените на бягащи хора са доказателство, че това е колкото въпрос на отношенията юг-юг, толкова и на отношенията север-юг.
Госпожи и господа, баронеса Аштън, дошло е времето да направим избор: или Европа ще изпрати ясно послание за подкрепа и мобилизация, за да помогне на тези народи, или ще изгради стена, за да се превърне в илюзорна, егоистична крепост.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Г-н председател, госпожи и господа. Духът на това разискване ми позволява, баронеса Аштън, да Ви напомня, че Парламентарната асамблея на Съюза за Средиземноморието приключи срещата си миналата седмица в Рим. Тя определи няколко пътя, към които би било добре Комисията да се върне, по-специално във връзка със своите предложения за това, как да подкрепи извършващия се процес на демократичен преход.
Затова, настоятелно призовавам Вас и Комисията да следите внимателно събитията в Тунис. Тази страна обективно е движеща сила за демокрация и определя еталон за целия регион.
По отношение на Либия, необходимо е да осъзнаем напълно, че след като сме я обявили за част от международната общност, прекъсването на отношенията с режима на г-н Кадафи ще има последствия, особено като се има предвид, че този режим показва по-голяма съпротива от режимите на г-н Бен Али и г-н Мубарак.
Това означава, че трябва да действаме веднага на четири фронта - а политическите срокове са решаващи - с надеждност, искреност и последователност. Трябва да предложим подходящ европейски финансов план. Разбирам емоционалната нотка на мнозина, но ни е необходим по-скоро "план Аштън", отколкото "план Маршал". Необходима ни е също така Европейска политика за имиграцията и убежището, възпираща политика, включваща затваряне на въздушното пространство, и пълна подкрепа за противниците на режима на г-н Кадафи.
Баронеса Аштън, зависи от Вас и от Вашите външнополитически връзки със Съвета да наложите тези точки през предстоящите дни, но също така и да избегнете външната политика на Европа да бъде заварена отново неподготвена от събитията, които променят Средиземноморието.
Cristian Dan Preda
(RO) Г-н председател, преди няколко дни режимът на Кадафи изпрати писмо до Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, в което изразява своята изненада от санкциите, приети на 26 февруари, като твърди че само - според думите на Кадафи - "умерена" сила е била използвана срещу някои "подривни действия". Това е ясен знак от диктатор, който знае, че е загубил играта и вече не може да признае тежестта на действията, които извършва. Това омаловажава по невероятно циничен начин жестокостта, извършвана в Либия през последните три седмици.
От друга страна, реакцията на режима на Кадафи ясно показва, че той не е съвсем безразличен по отношение на приетите досега санкции. Ето защо считам, че трябва да приложим възможно най-тежки санкции, с мандат на ООН, разбира се. Считам обаче, че е необходимо да отидем по-далеч от зоните, забранени за полети, като осигурим подкрепа на онези, които имат нужда да победят Кадафи, като същевременно покажем солидарност с нашите южни държави-членки, които ще посрещнат вълна от бежанци. Това очевидно също ще се случи.
Simon Busuttil
(MT) Г-н председател, събитията в арабския свят и във всички страни на арабския свят са красив сън, който се сбъдва. Но за да попречим на този сън да се превърне в кошмар, ще трябва да изиграем нашата роля и да осигурим тези хора не само наистина да се отърват от своите диктатори, но и да унищожат диктатурите. Това изисква те да преминат през фаза на преход, която изисква мащабна помощ от наша страна.
Вярно е, че всички ние бяхме изградили взаимоотношения с тези страни и техните режими. Но след като станахме свидетели на извършеното потресаващо насилие, ние заговорихме в един глас срещу насилието и срещу режима, който го причиняваше. Следващата стъпка е да спрем това насилие, като използваме не само думи, но и чрез нашите действия. Всеки изминал ден с насилие е още един ден, в който сме допуснали да бъде извършено убийство и да се пролее кръв.
Трябва да засилим хуманитарното присъствие на Европейския съюз. Това вече се прави и Кати Аштън върши добра работа, но трябва да увеличим хуманитарната помощ и за либийския народ, и за онези, които бягат от режима към Тунис и Египет. Освен това, ако този наплив стигне до Европа, ние трябва да сме готови. Много добре е, че твърдим, че трябва да отворим вратите си за либийски бежанци, но остава да видим дали всички ще поемем отговорността, ако възникне такава ситуация.
Ernst Strasser
(DE) Г-н председател, баронеса Аштън, Вие многократно трябваше да се примирявате с критика от тук. Бих искал да използвам днешното разискване като възможност да заявя ясно, че Европейският съюз и по-специално Вие и Вашите колеги, действахте и действате бързо, добре и ефективно през цялата тази криза. Това също приближи Европа с още една крачка по-близо до ролята, която предвиждаме заедно като съоснователи на един глобален свят.
Правилно и важно е да се отбележи, че обстоятелствата във всяка страна са различни, по-специално в Либия. В случая с Либия Европейският съюз зае навременна политическа позиция срещу геноцида и в подкрепа на гражданското общество. Натискът срещу режима на Кадафи правилно беше засилен съвместно с НАТО, Съединените щати и други. Ясно е, че военни действия също не могат да се изключат, когато са предприети в рамките на конвенциите на международното право. Освен това, хуманитарна помощ - става въпрос за храна, медикаменти, покрив над главите на хората - също трябва да се осигури за онези, които са принудени да бягат от зоната на военните действия.
Трябва обаче да имаме предвид какво ще се случи в първия ден на ерата след Кадафи. В това отношение бих искал да се позова отново на Асамблеята на Съюза за Средиземноморието в Рим, който предложи някои важни положителни стъпки - първо, лична сигурност за гражданите; второ, политическа сигурност - която включва тясно сътрудничество с временното правителство; и трето, икономическа сигурност.
Трябва да направим всичко по силите си, за да осигурим икономическият живот в тези страни да се върне към нормалното и хората да си намерят работа.
Krzysztof Lisek
(PL) Г-н председател, г-жо Аштън, считам, че трябва да гледаме на тези събития в Северна Африка и Либия като на част от един вид исторически процес. Не толкова отдавна всички бяхме свидетели на убийствата на Балканите - за съжаление до известна степен ние участвахме в това - и на ситуация, в която народите в Европа се избиваха един друг. Днес трябва да положим всички усилия да избегнем повторение на този сценарий. Затова се надявам, че на предстоящата среща на високо равнище на Европейския съюз ще покажем решителността, необходима за да реагираме бързо, и считам, че такива неща като зона, забранена за полети или де факто прекъсване на дипломатическите отношения с режима на Кадафи и със самия Кадафи като престъпник, са от съществено значение.
Считам, че е необходимо да погледнем към случилото се през 1989 г. в Полша и други страни. Тук имаме възможност, защото тези млади хора, които демонстрират по улиците на Либия и други африкански страни, наистина искат демокрация. Трябва да им помогнем да постигнат това.
Tunne Kelam
(EN) Г-н председател. Бях окуражен от встъпителното Ви изказване, г-жо Аштън, особено когато споменахте, че нашите действия ще се опират на основните ценности на ЕС, защото спонтанните протести в Северна Африка показаха, че недемократичните лидери не могат да осигурят истинска стабилност. Трябва да разберем, че опитите за опитомяване на жестоки диктатори като Кадафи се провалиха и причиниха голямо смущение. Народът в Либия се бори за същите ценности, които споделяме ние, и е необходимо ние ясно да застанем на негова страна.
Същият подход на базата на ценности важи и за нашата бъдеща политика спрямо страни като Иран, Беларус, Куба, Китай и Русия.
Това, което трябва да направим за два дни, е да подкрепим зоната, забранена за полети, да признаем незабавно Временния национален съвет и да се обърнем към социалните и икономическите причини за тези революции.
Считам, че няма да се справим без дългосрочен план от типа на "плана Маршал".
Надежда Нейнски
Г-жо Аштън, през 1999 година, за да избегне размирици в опозиционния Бенгази, Кадафи имаше нужда от изкупителни жертви, които да натовари с отговорността за заразените от СПИН деца вследствие на лошото либийско здравеопазване. Намери ги в лицето на шест български медици и един палестински доктор, които прекараха дълги мъчителни години в либийските затвори.
Манипулацията на Кадафи обаче не успя във вътрешен план и доказателство за това е, че именно от Бенгази днес започна революцията. Медиците, жертва на диктатурата на Кадафи, се превърнаха в ярък символ на европейската солидарност. Днес тази европейска солидарност е очаквана от самите либийски граждани, от младежта на Либия. Очаквана е от онези, за които пред арабския свят не съществува дилема "или диктатура, или ислямизъм" и които всеки ден, включително с кръвта си, доказват, че в този свят също има място за демокрация.
Затова днес, когато водим дебат за бъдещето на Либия, ние европейците сме длъжни да бъдем обективни в оценките си, категорични в действията си и най-важното - единни в решенията си. Длъжни сме да дадем подкрепата си за принципите, свободата и демокрацията в този свят.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Г-н председател, има хиляди бежанци и хиляди разселени лица. Решението на тази неотложна ситуация е евакуация. Необходим е транспорт. Както каза г-н Guterres, тези хора не искат да идват в Европейския съюз, те искат да си идат вкъщи.
Има 2 милиона имигранти, 1 милион египтяни и 80 000 бангладешци. Трябва да се съсредоточим върху най-слабите от слабите: еритрейци, сомалийци, африканци от страни на юг от Сахара, взети по грешка за наемници и палестинци. Според Върховния комисар за бежанците на Организацията на обединените нации (ВКБООН) са необходими 160 милиона щ. д. за следващите три месеца за вода, лекарства, храна и транспорт.
Очакваме силен отговор от Съюза в петък. Кадафи не може да избяга от международното наказателно правосъдие: масираните нападения срещу неговия народ представляват престъпления срещу човечеството. Прокурорът Luis Moreno-Ocampo вече предприема действия.
Г-н председател, Европейският парламент трябва да бъде ангажиран. Ние сме и демократичен инструмент за оказване на натиск и информиране на свободния свят. Необходим ни е мандат от Парламента за парламентарна делегация в бежанските лагери на ВКБООН, Червения кръст и Червения полумесец.
Salvatore Iacolino
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, разрастващите се и разпространяващите се въстания, които понастоящем наблюдаваме в Средиземноморието, определено показват силно желание за демократично участие, преди всичко от страна на младите хора, които биват тласкани от Facebook и Twitter към един различен свят, който отговаря в по-голяма степен на техните стремежи.
Независимо от това, регионите, граничещи със Средиземноморието, представляват много различни светове и сега повече от всякога им се налага да страдат от кървавото насилие на диктатори, с които, трябва да се каже, почти всички световни лидери са поддържали отношения в определен момент.
Имам няколко въпроса, които искам да повдигна: неотложната хуманитарна криза, защитата на достойнството на бежанците и същевременно да не забравяме, че тази криза много бързо би могла да се превърне в криза, опасна за общественото здраве; прекомерни концентрации на разселени лица без адекватно здравеопазване; прекратяване на насилието; хипотетичното прилагане на зона, забранена за полети; нов и различен тип солидарност - г-н председател и баронеса Аштън - за политика за Средиземноморието, която наистина защитава значителната група хора, които стоят твърдо в Средиземноморието; промени във Фронтекс и, защо не, нека припомним на Съвета (който не е тук днес), че има две директиви за защита на сезонните работници и вътрешнофирмените трансфери на лица от трети страни, които също могат да дадат отговор - включително по отношение на заетостта - на тези изключителни искания, по които наистина трябва да работим по-ефективно.
Председател
Сега започват изказвания по процедурата с вдигане на ръка. Искам да ви предупредя веднага, че има 19 искания за изказвания, но не мога да ги удовлетворя всичките; ще мога да приема само пет или шест искания. Не искам да обидя останалите членове на Парламента, но разискването продължи дълго и имахме много дълъг встъпителен доклад от баронеса Аштън и не можем да влияем на следващото разискване. Затова, моля да ме извините. Ще дам думата на онези, които са се записали първи, като очевидно ще дам на всички групи справедливо представяне.
Arnaud Danjean
(FR) Г-н председател. Баронеса Аштън, Вие подчертахте - и всички ние осъзнаваме добре това - неотложната необходимост да бъдат взети мерки в отговор на либийската криза. Правилно посочихте какво е направил Европейският съюз и че се е справил доста добре в хуманитарно отношение и по отношение на евакуацията на европейските граждани.
Всъщност, считам че Европейският съюз би спечелил от разгласяването на тези действия и разкриването им в по-голяма степен, защото хората прекалено често остават с впечатлението, че държавите-членки провеждат сами тези операции, докато вие посочихте, че тук са действали европейски механизми.
На политическо и военно равнище определено е нужно напомняне за необходимостта от зона, забранена за полети, ако не само политическа, то и военна. Ще бъде необходимо обаче повече от това, защото - да не забравяме - зоните, забранени за полети, не предотвратиха зверствата на място в Босна и Косово, дори когато в случаи на прелитане те бяха прилагани много стриктно.
Докато чакаме решения на Съвета за сигурност на ООН, ние разполагаме с инструментите на европейската обща политика за сигурност и отбрана. Можем да ги приложим за целите на наблюдение на морското корабоплаване, мониторинг на ембаргото и за доставка на хуманитарна помощ. Европа трябва да направи така, че гласът й да бъде чут по този въпрос, а вие имате инструментите, с които да действате.
Richard Howitt
(EN) Г-н председател, съгласен съм с всички от това разискване, които призовават Европейския съюз да се ангажира, да действа и да упражни отговорността да защитава. Приветствам също така това, върховният представител, г-жа Аштън, да изпрати мисия в Либия с по-малко инциденти отколкото, например, една от държавите-членки.
Но всички онези, който поддържат твърд тон по време на това разискване, така ли правихте през 42 години на жестока военна диктатура? Протестирахте ли, когато 1 200 затворници бяха убити хладнокръвно преди повече от десетилетие? Или срещу историческата поредица от изтезания, насилствени изчезвания и извънсъдебни екзекуции при Кадафи?
Оплаквахте ли се, когато Европейската комисия започна преговори за рамково споразумение с Либия, които щяха да приключат щастливо тази година? Твърдите санкции срещу отиващи си диктатори по време на криза изглеждат добре пред европейското обществено мнение, но твърдите стандарти преди времето на криза изглеждат още по-добре за хората, на които казваме, че се опитваме да помогнем.
Sonia Alfano
(IT) Г-н председател, госпожи и господа. Както казаха някои, баронеса Аштън, Вие показахте голяма смелост, като хванахте бика за рогата в този случай, но считам, че има няколко основни стъпки, които трябва да бъдат предприети.
Междувременно, Вие говорехте за предаване на виновните на правосъдието. Да ги назовем с истинските им имена: необходимо е да предадем г-н Кадафи на правосъдието. Говорехте и за насилието. Считам, че по-скоро е правилно да кажем, че в тези територии се извършва геноцид, при това отново.
Не можем да продължим да си заравяме главите в пясъка. Считам, че първото нещо, което е необходимо да направим, е да признаем Либийския национален съвет. Един преходен съвет. Трябва да имаме събеседник; не можем да продължим да говорим само за рязко намалялата хуманитарна помощ.
Няма съмнение, че всички трябва да подкрепим зона, забранена за полети. Не можем да продължим да приемаме ветото на Китай и Русия, страни, които са управлявани от диктатори. Китай налага цензура на интернет, а Русия убива журналисти като Анна Политковская. Считам, че точно сега първото нещо, което трябва да се направи, е да започнем да се подготвяме и да признаем Либийския национален съвет.
Franziska Katharina Brantner
(DE) Г-н председател, бих искала да се спра накратко още веднъж на въпроса за политиката на съседство по отношение на южния регион
(EN) и на предложенията направени от Комисията и г-жа Аштън вчера. Считам, че това, което ни липсва, е разбиране за ставащото например по отношение на нашите взаимоотношения със Саудитска Арабия и преговорите със Сирия. Как ще ги промените? Как ще се променят те? Ще продължите ли със статуквото по тези преговори със Сирия и какво ще правите със Саудитска Арабия? Как ще взаимодействаме с тези страни?
Това, което виждам, че липсва във Вашето предложение - което като цяло мисля, че е добро - е процес за установяване на критерии за обновяване на взаимоотношенията. Как ще осъществите "ние ще плащаме повече": на базата на какви критерии и проверено от кого? Считам, че ни е необходим процес като процеса на разширяването, с комисия за установяване на критерии и с комисия, която да ги проверява.
Ilda Figueiredo
(PT) Г-н председател, ние сме солидарни с арабските народи в тяхната борба за свобода, демокрация и социален прогрес в Тунис, Египет и Либия, като се имат предвид специфичните обстоятелства във всяка от тези страни. Ние обаче не можем да забравим подкрепата, която правителства и лидери от ЕС предоставяха на диктаторите, продавайки им оръжие, което те сега използват, за да избиват собствените си народи.
Аналогично, не можем да приемем чужда военна намеса или намеса в борбата на народите от тези страни. Знаем как започва чуждестранната намеса, но никога не знаем как ще завърши, както показаха примерите с Ирак, Афганистан и толкова много други места. Политическият, икономическият и социалният избор на народите в тези страни в непосредственото бъдеще трябва да бъде зачетен и на тях е нужно да бъде предоставена цялата хуманитарна помощ, която искат, без предварителни условия или някаква намеса.
Mario Borghezio
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, разбира се, трябва да признаем сериозните грешки на Запада. Ние в Италия направихме грешката да считаме г-н Кадафи за "нашия кучи син", както би казал президентът Рузвелт, докато той всъщност беше един от многото ... синове, които управляват своите народи, а сега дори стрелят срещу тях или карат други да стрелят срещу тях.
Как, за Бога, никой в Парламента не спомена отговорността на африканските държавни глави и ръководители на правителства, който до вчера сутринта го считаха за брат, угаждаха му, изпращаха го в Организацията на обединените нации като представителен лидер в защита на правата на човека, като дори го докараха до там, че да се обяви за цар на царете сред африканските държави, или говоря за някой друг?
Сега Европа прави друга грешка: преструва се, че пренебрегва една очевидна опасност, когато голям прилив от сомалийци, еритрейци и други бягат през либийските граници. Трябва да се заемем с това наистина енергично. Трябва да използваме "план Маршал" с участието на мрежата от малки и средни предприятия, за да помогнем на тези хора, а не да изпращаме оръжия.

Председател
Преди да дам думата на баронеса Аштън за отговор, бих искал да ви уведомя, че двама представители на Либийския преходен национален съвет са тук в галерията за посетители, д-р El-Welfali и д-р Al-Eisawi, които приветстваме с добре дошли.
Силата на ръкоплясканията е симптоматична за подкрепата и солидарността на Парламента и за силната подкрепа показана днес в разискването за свобода и демокрация в Либия. Благодаря ви и ви желая успех. Ние сме зад вас.

Катрин Аштън
Г-н председател, уважаеми колеги, много ви благодаря за това важно и, според мен, много значително разискване в Парламента.
Общата тема, разбира се, е желанието да се види промяна в Либия, която поставя желанията на хората на предната линия на енергията на Европейския съюз и международната общност.
Мисля, че г-н Шулц го каза пръв, но беше повтаряно много често: трябва да разсъждаваме трезво за това, какво правим, и много решителни по отношение на това, което трябва да направим. Най-напред трябва да се уверим, че хуманитарната помощ и подкрепата стигат на място и отиват при когото трябва. Във връзка сме с Médecins sans frontières и Международния комитет на Червения кръст (МКЧК) в цялата страна, от Триполи до Бенгази. Но аз знам от разговорите ми, че има области, в които е изключително трудно да се достави помощ и машини в страната поради водещите се боеве и защото хората не могат да стигнат до там.
Това е нещо, по което работи г-жа Георгиева, като член на Комисията, отговарящ за хуманитарната помощ, а г-жа Amos в ООН също координира усилията от там. Добрата новина е, че от някои места получаваме съобщения, че се справят добре и помощта пристига, но разбира се, има много да се направи.
Слушах и казаното от уважаемите колеги по въпросите на бежанците. Работихме усилено с държавите-членки, за да се опитаме да подкрепим връщането на хората вкъщи. За много от бежанците, които пристигнаха на тунизийската граница, техният дом е Египет и някои държави-членки работеха в тясна връзка с тунизийците, за да осигурят транспорт по море или чрез самолети, за да върнат хората вкъщи, а също така и да охраняват онези, които ще се връщат в Африка.
Но има още много да се прави. Убедена съм, че ако можем да направим страната по-стабилна, хората могат да си останат у дома - това е мястото, където искат да бъдат. Така че едно от предизвикателствата пред ЕС - аз съм много откровена в това отношение - е, че чрез осигуряване на стабилност в нашия южен съседен регион, ние даваме възможност на хората да останат там, където желаят, с икономически просперитет и демокрация, вместо да чувстват, че трябва да бягат заради насилието, липсата на възможности или други въпроси.
След това идва целият въпрос за зоната, забранена за полети, и ролята на военните възможности. Посочих, че работата по това, което описахме като разумно планиране, продължава с Комитета по политика и сигурност (КПС), и продължи и снощи. Тези разговори се споменават в разговорите ни с Организацията на обединените нации, които също посочих, че продължават, и НАТО, където ще присъствам на среща утре. Разбира се, те се провеждат съвместно с нашите партньори. Арабската лига ще обсъжда зона, забранена за полети, в събота.
Но това, което помня много добре, е нещо, което Генералният секретар на арабската лига каза на моята делегация, която го посети вчера: трябва да определим какво ни е необходимо, защото зона, забранена за полети, по дефиниция означава различни неща за различните хора. Считам, че Парламентът много ще държи да види, че това, което се прави, може да се направи правилно. Трябва да сме сигурни, че каквито и възможности да използваме, ще ги използваме с пълното знание за това, което правим, и с подкрепата на хората, които ще бъдат засегнати от това. В този контекст се позовавам отново на необходимостта от продължаващи разговори и диалози с Африканския съюз и с Арабската лига.
Бихме могли да проведем голямо разискване - и може би трябва - по една тема, за която започнах да пиша в пресата, която е за изолационизма в сравнение с ангажираността. Това е истинско предизвикателство и това, което бих казала на господина, който показваше снимките, е, разбира се, ако сте председател на Европейския съвет и отидете като председател на африканската среща на високо равнище, която се провежда в Либия, ще откриете, че там има портрет на председателя с Кадафи. Разбира се. Има снимки на много хора. Имаше снимка, показана в същата група, на нашия уважаван лидер на групата ALDE. Има снимки, които можете да направите по много поводи, където онези от нас, които са на отговорни длъжности, трябва да се ангажират с хора, с които вероятно не бихме искали да се ангажираме.
Затова считам, че не е честно да се показва снимка на Херман Ван Ромпьой, който изпълнява задълженията си като председател на Европейския съюз от името на всички нас в страната домакин с лицето, което е домакин на събитието. Дали бихме предпочели Африканският съюз да беше провел срещата си на високо равнище някъде другаде, е друг въпрос; дали всъщност бихме отправили някои забележки към тях по много поводи, че трябва така да направят. Но накрая отиваме да се срещнем с Африканския съюз до голяма степен там, където предложи Африканският съюз. Може да не ни харесва, и това е истинско разискване. Считам, че трябва да се ангажираме с това в определен момент, защото моят общ принцип е, че ангажираността е по-добра от изолацията. Изолацията е ефективна при някои обстоятелства, но ангажираността е по-добра.
Предвид това, както също изясних, възможно е да сме направили Кадафи популярен. Сега е време да го върнем в изолация, изцяло и както подобава. Това също е много важно: да имаме преценка в какво се ангажираме и как се ангажираме и да се сме готови да го разгледаме и да кажем: ние направихме това по ред причини, които считаме за правилни, за която и страна да става въпрос; ние считаме, че ангажираността при тези обстоятелства е по-добра, но има обстоятелства, когато това не е уместно, и обстоятелства, при които дори и да сме го направили, сега не е уместно.
Но нека бъдем честни, да не отправяме предизвикателства със снимки или други неща, къде и какво са правили хората. Хората главно правят най-доброто в обстоятелства, които са много трудни, и аз считам, че трябва да се гордеем, че председателят на Съвета се опитва да бъде представител на държавите-членки.
Искам само да кажа нещо и относно етикетите. Чуваме много за "план Маршал": някой дори го нарече "план Аштън". Не, нека да има Либийски план или Египетски план, или Тунизийски план, създадени от народите на тези страни, в които да се ангажираме и да предложим своята подкрепа.
Не искам да изготвяме план, за който да кажем: познайте какво, дошли сме да ви донесем нашия план за вашата страна. Не, да не правим така. Нека всъщност сме хората, които предлагат подкрепа, за да осигурим техния план да бъде всичко онова, което искаме, за да подкрепи демокрацията.
Има хора в Парламента с многогодишен опит, които са минали през революция и промяна и които могат да предложат много. Аз твърдо се надявам - и съм казала това в тези страни - че те ще поканят (ако считат, че би било ценно) онези хора, които са преживели това и които не само знаят кое действа, но могат да им кажат и кое не действа. Може би нещата, които трябва да се избягват, са не по-малко важни от нещата, които трябва да се направят.
Съгласна съм, че трябва да преразгледаме това, което прави ЕС, с какви инструменти разполагаме, дали имаме достатъчно, дали трябва да помислим отново какво можем да направим. Защото вие сте прави, аз работя в рамките на един даден ми мандат и мога да работя само в неговите рамки. Този мандат ми позволява да правя някои неща, но главно изисква от мен да събирам институциите и 27-те държави за съгласувани и съвместни усилия.
Една последна мисъл относно разгласяването и изслушването. Аз съм се изказвала в печата, мисля, повече отколкото всеки друг в света по всичко това. Участвах в радиопредавания във всички диапазони на ефира. Ние бяхме първи, които се изказахме относно оставката на Мубарак, и съм направила и много изказвания в печата. Но съм направила и много повече без журналисти в стаята. И отново, считам че това е важно, защото повече от всичко имаме нужда да изслушваме. Всички ние посещаваме тези страни, а те имат толкова много посетители от цял свят, и това е чудесно - макар че понякога мисля, че трябва да им оставим малко пространство и време, за да могат да работят заедно и да планират, и след това да проведат още по-информиран разговор с нас. Но е необходимо и да се вслушваме и ако има нещо, за което бих призовала настоятелно, то е да отделим време, за да изслушаме наистина - ще кажа това и на държавите-членки - какво казват хората на място, да отидем на площад Тахрир, както направих аз, да говорим с младите хора в Египет, да говорим с гражданското общество в Тунис и да се ангажираме с народа на Либия, където можем: да обсъдим какво искат те за своето бъдеще и да направим всичко, каквото можем, за да ги подкрепим.
Edward McMillan-Scott
(EN) Г-н председател, може би баронеса Аштън би коментирала това. На практика има единодушие в Парламента, че признаването на Временния преходен национален съвет, който понастоящем се базира в Бенгази, от страна на Европейския съюз би било изключително важен политически сигнал, който би позволил предоставянето на хуманитарна и друга стратегическа помощ в страната. Тя не отговори на този въпрос. Мнозина оратори го повдигнаха. Може би просто може да ни каже своето виждане и дали може да предаде посланието на Съвета в петък.
Катрин Аштън
Г-н председател, не отговорих на въпроса; чух го и много добре го разбирам. Има две причини, поради които не отговорих. Едната е, че председателят на Европейския парламент, който ще говори пред Европейския съвет, ще предаде - както винаги прави - казаното от Парламента и постигнатото съгласие в резолюциите. Считам, че това е правилен начин да бъде представляван Парламентът. Втората причина е, че решението зависи от държавите-членки. Така че не е, че не разбирам въпроса. Наистина аз се срещнах с един господин снощи. Просто се опитвам да уважа Парламента, като признавам ролята на председателя.
Mario Mauro
(IT) Г-н председател, г-жо член на Комисията, госпожи и господа, предвид казаното от г-н McMillan-Scott не мога да разбера дали предложението да бъде признат либийският Преходен национален съвет ще бъде сред предложенията, които Вие и Комисията ще направите пред Съвета.
Разбирам, че сте доволна, че Парламентът говори за това, но дали Комисията и баронеса Аштън ще го предложат на заседанието на Съвета на 11-и наред с техните предложения или с предложенията по собствена инициатива? Това е нашият въпрос.
Катрин Аштън
Г-н председател, в рамките на моя мандат мога да направя само това, което ми е позволено. Личните ми мнения нямат място тук. Уважаемите колеги трябва да разберат това.
Срещнах се със Съвета и чух какво каза Парламентът. Председателят на Парламента ще докладва. Както казва г-н Cohn-Bendit, това е много важно, но аз не мога да застана днес тук и да кажа "Затова ще препоръчам". Трябва да продължим с постигнатото от Парламента съгласие, след като приеме резолюцията, а аз видях какво предлага той. След това ще докладваме на председателя на Европейския съвет заключенията на Европейския съвет - които остават при него - за да може съветът по външни работи да се срещне и да ги обсъди, и за да може Парламентът да ги предложи чрез своя председател. След това Европейският съвет ще вземе решение.
Не се опитвам да избегна въпроса. Просто казвам, че всички тези неща трябва да се съберат и след това да се вземе решение. Не искам да проявявам неуважение към Преходния съвет, но пак искам да кажа, трябва да направим това правилно и да се уверим, че правим това, в което сме уверени и с което се чувстваме удобно.
Председател
Давам думата на г-н Cohn-Bendit за последно изказване, след което приключваме. Бих искал само да припомня на баронеса Аштън - макар, че съм сигурен, че тя знае - че тя получава мандата си и от Парламента като заместник-председател на Европейската комисия, следователно той не е единствено от Съвета.
Daniel Cohn-Bendit
(EN) Г-н председател, бих искал да кажа на баронеса Аштън - и мога да го кажа на английски - че в мандата й също така е записано, че тя трябва да прави предложения на държавите-членки. Това е в мандата й, затова искаме да приема мандата си сериозно. След разискване в Парламента и след резолюция, която ще прочетете, баронеса Аштън, знаете, че ще има преобладаващо мнозинство да се приеме въпросът сериозно и да се направи такова предложение пред Съвета. Ако не, ще има голяма криза между Вас и Европейския парламент.
Катрин Аштън
Г-н председател, не приемам тази идея за голямата криза. Бях много ясна спрямо Вас, г-н Cohn-Bendit, за това, какъв точно е мандатът ми. Признаването на правителство е признаване, което се дава от Европейския съвет. Мандатът на върховния представител е да представи идеите, които са й предложени, да ги обсъди предварително с институциите, и да изложи в петък пред Европейския съвет изразените становища. Държавите-членки трябва да вземат решение.
Ще продължа след това да обсъждам с председателя на Европейския съвет - чийто представител е тук - и ще го обсъдя с председателя на Комисията. Ще отнесем също така становищата, чрез институциите, готови за петък и съвета по външни работи, който се събира утре. Не избягвам това, но е абсолютно правилно и уместно държавите-членки да вземат решение за признаване на правителство. Чувам много ясно какво казва Парламентът.
Нека това не бъде криза. Не избягвам нищо. Просто ви казвам, че начинът, по който правим това, трябва да бъде правилен, в полза на тези народи и народа на Либия.
Председател
Получени са шест предложения за резолюции, внесени в съответствие с член 110, параграф 2 от Правилника за дейността.
Разискването приключи.
Гласуването ще се проведе в четвъртък, 10 март 2011 г.
Louis Grech
За съжаление Европа е извлякла малко поуки от миналото си. Забавеният отговор на Съюза към Либия е доказателство, че Европа до днес запазва несъгласуван и раздробен подход към Южното Средиземноморие. Ако Европа се придържа към този начин на мислене, има вероятност да се повтори хуманитарна криза от такъв мащаб. Европа трябва да действа на два фронта:
1) Политически и хуманитарен отговор: да се осигури реализирането на легитимните стремежи на либийския народ чрез национално постигната демокрация, като режимът се оттегли, за да позволи на хората от региона да осъществят активно прехода на страната към демокрация;
2) Миграционни потоци: понастоящем вероятността от големи притоци на миграция от региона е второстепенна причина за безпокойство, но все пак трябва да бъде взета предвид. Съюзът в миналото я е признавал, но не е прилагал съгласуван и последователен план. Затова призовавам за създаването на план от типа "план Маршал", който да включва цялостна имиграционна политика, на базата на принципите на солидарността и споделяне на бремето, с което всички държави-членки потвърждават, че никоя отделна страна няма да може сама да се справи с големите и сложни трудности, предизвикани от големи миграционни потоци, особено в случая с по-малки държави-членки.
Andreas Mölzer
Въстанията в Магреба вече имат своето въздействие в Европа - под формата на лодки, натъпкани с бежанци, падащи цени на акциите и ценови изненади на бензиностанциите, като ЕС в най-добрия случай наивно предвиждаше само последното. Високите цени на суровия петрол в съчетание със силното евро и увеличаването на лихвените проценти от Европейската централна банка не оставят много надежда за спад на цените на горивата. Това отново ни показва колко зависими сме от доставките на суров петрол и че трябва да бързаме с алтернативите.
Призивите на въстаниците за зона, забранена за полети, ни поставят пред дилема. Това изисква Организацията на обединените нации да одобри такава пряка намеса в суверенитета на една държава и като следствие от това, разрушаването на нейните противовъздушни способности - както предупреждават експертите. Държавите от ЕС трябва да помислят не само за това, но и за последствията от открита гражданска война. Освен това, каква ще бъде позицията на ЕС, ако Кадафи смени курса? Ясно е, че един диктатор не може да бъде сплашен само с агресивни пози. Кадафи е показал как е възможно да се отнася грубо със Запада и останалите диктатори наблюдават с интерес. ЕС сега трябва да покаже мускули във външната си политика и да предприеме ясни стъпки към деескалация и демократизация на Либия.
Мария Неделчева
Оттеглянето на Муамар Кадафи днес е неотложен въпрос. Има и много други неща, а от значение е народът. Ние се съсредоточаваме върху диктаторите, но често пренебрегваме хората, които първи страдат от последствията. Процесът на освобождаване на либийския народ не може да бъде предприет без истински политически преход в страната. Но демократичен преход няма да успее без истински опозиционни лидери. В момента тази опозиция е много слаба. Да й се придаде по-голяма видимост е първата необходима стъпка към създаване на движеща сила. От друга страна, необходима е и силна регионална стратегия. Само по въпроса за бежанците съседните държави не могат да постигнат съгласие, за да предотвратят задържането на притока на бежанци на границите. Резултатът: влошаване на здравните условия, което подхранва вътреобщностните напрежения. Ако тази хуманитарна криза не бъде преодоляна, рискуваме да се изправим пред ситуация, която бързо излиза от контрол.
Edward Scicluna
Поздравявам колегата Ana Gomes за нейната резолюция. Но съм разочарован от липсата на подкрепа от страна на PPE за споразумение, което призовава ЕС да изготви план и да се подготви, за да се справи с последиците от либийската криза, по-специално по отношение на миграционната политика и разселването. Ние нямаме дори план А, да не говорим за план Б.
Към днешна дата една малка островна държава-членка близо до Либия е помогнала по всички възможни за нея начини: Малта. Тринадесет хиляди души от 89 различни националности бяха евакуирани от собствените кораби и авиолинии на Малта, които бяха изложени на голям риск. Малтийците направиха това не заради някакво законодателство на ЕС и определено не заради Фронтекс. Те действаха по хуманитарни причини и се отказаха от изискванията за виза. Това беше принцип на солидарност. Дали сме изправени пред имиграционен приток от библейски мащаб, не знаем. Със сигурност ще бъде голям и много важен за Малта. Малтийците искат прилагане не на разпоредбите на Регламента Дъблин II или Фронтекс. Те искат солидарност и политика за разселване на базата на принципа за споделяне на бремето. Много разочароващо и неразбираемо е да се види как PPE избягва тази отговорност.
Traian Ungureanu
Събитията в Либия и южния съседен регион на ЕС са опровержение на предишната политика и изпитание за бъдещата. Подходът на статуквото беше преобладаващият подход в продължение на почти 40 години. Тази политика донесе на Европа полза от стабилността и безопасния достъп до енергия. Но тя пренебрегна обществата в Северна Африка и арабския свят. Знаем това, защото тези общества се появиха отново драматично и изненадаха всички. Необходима е основна промяна в политиката към активна подкрепа за развиващите се граждански общества в арабските страни. Това обаче не бива да бъде извинение за прибързани решения, които биха разрушили нашата политика за съседство.
Европейската политика за съседство трябва да остане като политика. Не бива да бъде замествана с некоординирани мерки. Беше поставена на разискване идеята да се вземат финансови ресурси от европейските програми за източно партньорство и да бъдат пренасочени към Юга. Това ще изпрати негативни сигнали към обществата в нашия съседен източен регион. Освен това пренасочването няма рационална основа. Разходите на глава от населението в Юга и в Изтока не са в дисбаланс. Те са приблизително равни. Проблемът е не колко харчим, а как.
