Kroky vedoucí k oživení hospodářství v členských státech EU ze střední a východní Evropy
Předsedající
Dalším bodem je prohlášení Komise ke krokům vedoucím k oživení hospodářství v členských státech EU ze střední a východní Evropy.
Joaquín Almunia
Pane předsedající, dámy a pánové, hospodářská krize zasáhla celou Evropu. Lze říci, že postihla celý svět, ale tady, v Evropské unii, zasáhla pravděpodobně zejména země střední a východní Evropy, nové členské státy, a to z řady příčin. Zaprvé proto, že jde samozřejmě o slabší ekonomiky, než jsou zralejší, průmyslově vyspělá a konsolidovaná hospodářství západní Evropy, a také proto, že jde o ekonomiky, které nemají finanční systém, v němž krize vznikla, a jsou proto při financování svého růstu závislé na vysoké míře přímých investic zvenčí. Když krize vypukla, a zejména když se v roce 2008 zhoršila, došlo k zastavení těchto investic, a tyto ekonomiky ztratily prostředky na financování svého růstu, a nebyly je schopny nahradit využitím svých úspor a mezinárodních zdrojů.
Když tohle uvádím, je také zřejmé, že ne všechny ekonomiky zemí střední a východní Evropy byly postiženy stejnou měrou. Některé ekonomiky byly lépe připraveny vzdorovat náporům krize. Některé ekonomiky měly před krizí tolik rozumu, že prosadily politické reformy, které daly jejich růstovému modelu pevnější základy.
V každém případě Evropská unie, a Komise jako součást evropských orgánů jako celku, odpověděla na krizi zejména řadou opatření v reakci na konkrétní znepokojení, která byla relativně prospěšnější pro země střední a východní Evropy.
Plán evropské hospodářské obnovy, který byl přijat koncem roku 2008, je plánem založeným na fiskálních stimulech, jež jsou logicky silnější ve vyspělých ekonomikách eurozóny v západní Evropě. Nicméně posílením vnitřní nabídky v zemích západní Evropy tyto stimuly umožnily, aby trh byl nadále zdrojem růstu prostřednictvím externí poptávky vůči zemím střední a východní Evropy.
Kromě plánu evropské hospodářské obnovy zvýšila rozhodnutí přijatá evropskými orgány objem půjček poskytovaných Evropskou investiční bankou. Údaje za rok 2009 nebyly samozřejmě ještě uzavřeny, ale mohu odhadovat, že objem půjček poskytnutých Evropskou investiční bankou ke konci tohoto roku bude pravděpodobně o 50 % vyšší než v roce 2007, tedy v roce před krizí.
Evropská investiční banka dala prioritu svým finančně-podpůrným aktivitám v zemích střední a východní Evropy v řadě linií a činností. Aby tak mohla učinit, sáhla k nástrojům, které začala používat před krizí, jako jsou Jeremie, Jessica a Jaspers a další iniciativy. Také Evropská banka pro obnovu a rozvoj (EBRD), která není v pravém slova smyslu orgánem Evropské unie, vystupňovala svou činnost na popud evropských zemí a Evropské komise, tedy akcionářů banky.
Pozitivní úlohu sehrály i strukturální fondy - pro země, které potřebují těžit z politiky soudržnosti, je role těchto fondů vždy pozitivní -, ale když vypukla krize, byla přijata rozhodnutí například o navýšení zdrojů, které by mohly být poskytnuty ze strukturálních fondů zemím, které je potřebují, zejména zemím střední a východní Evropy.
Rada bohužel nepodpořila iniciativu Komise, aby Evropský sociální fond poskytl během krize (2009 a 2010) stoprocentní financování řady aktivit na podporu zaměstnanců a na aktivní politiku na trhu práce.
Jak již víte, facilita pro platební bilance je nástrojem, který se nepoužíval od roku 1993. Tento nástroj se používá pro poskytování finančních prostředků zemím, jež mají potíže se zajišťováním externího financování v důsledku své platební bilance, nebo zemím, které mají problémy s financováním svých rozpočtových potřeb. Strop tohoto nástroje byl zvýšen z 12 miliard EUR na 50 miliard EUR, což byla iniciativa Komise, kterou schválila Rada, a přibližně 15 miliard EUR z těchto 50 miliard EUR bylo použito na operace finanční podpory pro tři země střední a východní Evropy, které jsou členskými zeměmi Evropské unie: Maďarsko, Lotyšsko a Rumunsko.
Nakonec bych chtěl zmínit takzvanou Vídeňskou iniciativu podporovanou evropskými orgány společně s mezinárodními finančními institucemi. Koordinuje činnost soukromého finančního systému, jehož základními organizačními prvky jsou v mnoha z těchto zemí západoevropské banky, které investují v zemích střední a východní Evropy a mají v nich pobočky a kanceláře.
Význam Vídeňské iniciativy byl a je ten, že činnost může být koordinována, a to včetně udržování pozic a rizik, které soukromé banky v těchto zemích zaujaly. Bylo možné zachovat maximální úroveň finančního systému, což pomáhá financovat následky krize a investice potřebné k jejímu překonání. A to tváří v tvář sdělení o přílišných rizicích, která západoevropské banky sídlící v těchto zemích podstoupily. Pravdou je, že až doposud jsme nemuseli oplakávat žádné "oběti" z řad těchto bank, naopak si v obtížných podmínkách, v nichž systém funguje, udržely přiměřenou míru kapitalizace a finanční aktivity.
Již vidíme pozitivní signály. Vidíme samozřejmě i těžké úkoly. To znamená, že jsme ještě neskončili. Musíme i nadále věnovat konkrétní pozornost tomu, jak co nejlépe použít nástroje dostupné evropským orgánům, abychom pomohli těmto zemím vydat se na cestu uzdravení a dostat se z krize.
Když dovolíte, uvedu pozitivní příklad Polska, které je jedinou zemí v Evropské unii, která si nadále zachovává pozitivní růst a nikdy v průběhu krize nezaznamenala negativní vývoj. Jedinou takovou zemí v celé Evropské unii je země ze střední a východní Evropy a jeden z nových členských států.
Nakonec bych chtěl zmínit význam eura jakožto základu u strategií, jak překonat nápory krize a jak se z ní dostat. Euro je referenčním bodem, jímž se řídí příslušné strategie zaměřené na východisko z krize. V oblasti střední a východní Evropy se nachází země, která se k eurozóně připojila uprostřed krize, Slovensko, a včera pořádaly slovenské orgány v Bratislavě konferenci, na níž přivítaly způsob, jak je euro ochránilo před horšími důsledky krize a jak jim pomáhá zvládnout ji za mnohem lepších podmínek, než jaké by Slovensko muselo překonat, kdyby nepatřilo k eurozóně.
Další země v této oblasti, Estonsko, se chce připojit k eurozóně a zapojit svou měnu do eura v roce 2011. Ukazatele a stupeň plnění kritérií Maastrichtské smlouvy, nyní Lisabonské smlouvy, zatím stále ukazují, že tento cíl je možný. Nebudeme schopni to zaručit, dokud nebude na jaře zveřejněna odpovídající konvergenční zpráva, ale je možné, že Estonsko se v roce 2011 stane součástí eurozóny.
Pro země mimo Evropskou unii, které jsou součástí regionu, pro kandidátské země nebo pro možné kandidátské země je připojení k Evropské unii rovněž mocným poutem zajišťujícím, že budou mít odpovídající strategie a politiky.
Je proto pravdou, že existuje velmi mnoho problémů. Je pravdou, že tyto země mají křehčí hospodářství. Je pravdou, že důsledky takové krize, jako je ta, který právě prožíváme, jsou pro občany těchto zemí neskonale bolestivější než důsledky pro občany zemí se systémem sociální ochrany a s lépe fungujícími, silnějšími a konsolidovanějšími systémy sociálního zabezpečení.
Je však třeba říci, že nástroje, které mají k dispozici evropské orgány, a samotná skutečnost, že patří k Evropské unii a mají možnost být součástí hospodářské a měnové unie, je spíše pozitivním faktorem než překážkou, pokud se jedná o řešení takové krize, jakou prožíváme.
Arturs Krišjānis Kariņš
Pane předsedající, pane Almunio, existují dva možné přístupy, jak pomoci hospodářstvím členských států ze střední a východní Evropy: dát jim ryby, nebo rybářský prut. Samozřejmě nejlepší je dát jim rybářský prut. Problém je poznat, jaký rybářský prut by to měl vlastně být. Milníkem a měřítkem uzdravování je vytváření nových pracovních míst. Aby k tomu mohlo dojít, je třeba investovat. Jednou z hlavních překážek investování v regionu jsou nejasnosti ohledně stability národního devizového kurzu a zavedení eura. V současnosti je zavedení eura v nových členských státech koňským dostihem, v němž se každý stát snaží odtrhnout od skupiny a doběhnout do eurozóny.
Může se stát, že v téhle krizové situaci si některé členské státy uškodí, když například rychlým omezením rozpočtových výdajů zvýší nezaměstnanost nad úroveň, kterou jejich hospodářství může snést. Může se také stát, že jeden členský stát může při vstupu do eurozóny poškodit hospodářství sousedního státu, který není členem eurozóny, tím, že k sobě přiláká investice a zvýší tak nezaměstnanost v sousedním státě. Evropská unie je vytvořena na zásadě solidarity. Když EU v roce 2004 zvyšovala počet svých členských států, byla vytvořena a přijata strategie pro přijímání těchto členských států do Evropy. Myslím si, že Evropská komise by se měla zamyslet nad postupem zavádění eura a měla by pro něj vypracovat jasnou strategii, která nepřímo nesvede členské státy k tomu, aby poškozovaly samy sebe nebo své sousedy. Není nutné měnit kritéria stability, ale měl by být vypracován společný plán a rozvrh pro celý region, abychom tak mohli zavést v Evropě jednotnou měnu pomocí zavedeného postupu, který je všem jasný. To by byl rybářský prut, který by pomohl hospodářství v regionu zotavit se tím, že by otevřel dveře investicím a tvorbě nových pracovních míst.
Sergio Gaetano Cofferati
jménem skupiny S&D. - (IT) Pane předsedající, dámy a pánové, jak jste právě zdůraznil, pane komisaři Almunio, důsledky této vážné finanční a hospodářské krize pocítily země v celém světě a pochopitelně i země v Evropě. V EU to byly ty nejslabší země, ty, o nichž se nyní bavíme, které byly postiženy nejvíce.
Jsou to země, které vstoupily do Unie teprve nedávno a které nejsou součástí eurozóny. Proto je důležité je připomenout a stanovit nejúčinnější kroky tak, aby mohly být součástí Evropy jako celku a následně se podílet na životě v Evropě stejně, jako ostatní. Jsou také nezbytné měnové intervence, počínaje intervencemi Evropské centrální banky, neboť nepomůžeme-li zvýšit jejich HDP a neinvestujeme-li do jejich výrobních systémů, nebudou schopny napravit nerovnováhy, které je momentálně táhnou dolů, splnit maastrichtská kritéria a připojit se k eurozóně. Jak jste zmínil, jsou také nezbytná další opatření, jako snazší přístup ke zdrojům poskytovaným z evropských fondů a financování EIB.
Myslím si však, že bychom neměli nikdy zapomínat, že tyto kroky je třeba provádět jako součást paralelních opatření pro ostatní slabé evropské země. Není to jen otázka zemí, o nichž se dnes bavíme, jak jsme si všichni bohužel vědomi, a ze všech těchto důvodů nemůžeme déle odkládat vytvoření evropského systému financování, který by byl schopen podpořit investice komplexní vizí Evropy. Hovořím o zřízení fondu financovaného z eurobondů, což by bylo, jak si myslím, jediné praktické řešení pro členské státy i pro Evropskou unii.
V této fázi nastal čas ukázat politickou odvahu a předvídavost, pokud jde o touhu překonat krizi a vytvořit podmínky pro konkurenční rozvoj v Evropě, rozvoj, který by zajistil blahobyt všech Evropanů.
Guy Verhofstadt
jménem skupiny ALDE. - (FR) Pane předsedající, důvod, proč jsme my společně s dalšími zde přítomnými poslanci žádali o tuto rozpravu, je to, že se, pane Komisaři, s příchodem hospodářské krize vynořila nova železná opona. Měnová železná opona odděluje ty, kdo stojí mimo eurozónu, a ty, kdo jsou v ní.
Mnoho problémů, které nyní trápí většinu pobaltských zemí - jmenoval jste například Polsko, ale já bych mohl samozřejmě zmínit Bulharsko, Rumunsko, Maďarsko -, je způsobeno skutečností, že tyto země nejsou členy eurozóny. Musí proto nadále používat svou národní měnu a to v současné době způsobuje škodlivé a ničivé důsledky. Můžeme hovořit o hospodářském oživení, ale v těchto zemích v současné době žádné oživení není. V některých z těchto zemí je míra nezaměstnanosti vyšší než 20 % a platy ve veřejné sféře musely být o více než 20 % sníženy. Čísla týkající se jejich hospodářského růstu jsou skutečně velmi negativní.
Důležité je, abychom jim umožnili připojit se co nejdříve k eurozóně. V současné době ovšem trpí ničivými účinky této situace. Nejde samozřejmě o to měnit podmínky Paktu o stabilitě a růstu - o to nikdo nežádal. Neměly by se měnit, neboť jak jste správně uvedl, eurozóna působila jako ochrana před hospodářskou a finanční krizí. Musíme však pomoci těmto zemím jinak, ne měnit podmínky paktu stability a růstu, ale vyvážit negativní účinky, jimiž trpí, neboť stojí mimo systém. Pokud to neuděláme, bude trvat o několik let déle, než se připojí k eurozóně.
Vypracovali jsme řadu návrhů, připravili jsme šestibodový plán a požádali jsme Evropskou komisi, aby jej vzala v úvahu. Proto potřebujeme, aby Evropská centrální banka, Evropská komise a Evropská investiční banka vzájemně spolupracovaly. Jaká opatření je třeba v této souvislosti zavést? Zaprvé, centrální banka musí poskytovat likviditu i místním bankám. Poskytla likviditu bankám v západní Evropě, nepřímo poskytla zdroje také například švédským bankám, ale některé místní banky nedostaly od Evropské centrální banky nic.
Těchto šest bodů zahrnuje další návrhy. Například, proč nezvýšit poměr financování EU a nesnížit poměr státního financování sociálních a regionálních fondů, Fondu soudržnosti atd.? Členské státy skutečně nemají v současné době rozpočtové zdroje na financování některých projektů. Měli bychom tedy směřovat ke stavu, kdy například 75 % prostředků poskytne Evropa a 25 % členské státy, zejména v pobaltských státech.
Zmínil jsem jen dva ze šesti velmi praktických nápadů, které jsme navrhli a o nichž může rozhodnout Evropská centrální banka nebo Komise nebo Evropská investiční banka. Tyhle země to potřebují. Osobně nevidím jako pokrok v tom, že Mezinárodní měnový fond intervenuje v těchto zemích a diktuje jim, jak se mají chovat. Podle mého názoru by to měla být spíš Evropa, která rozhodne, co se má dělat.
Tohle tedy požadujeme. V každém případě jsem v těchto zemích byl a byl jsem šokován skutečností, že tito lidé se ve svém každodenním zápase cítí být Evropskou unií opuštěni. Naléhavě tedy vybízím příští Evropskou komisi, aby znovu přinesla důvěryhodný plán pro státy střední a východní Evropy, a mám li být konkrétní, pro pobaltské státy.
Tatjana Ždanoka
jménem skupiny Verts/ALE. - Pane předsedající, pocházím z Lotyšska - země, která byla těžce zasažena finanční krizí. V důsledku nezodpovědné politiky pravicových vlád riskovalo Lotyšsko bankrot bez finanční pomoci zvenčí. Nyní se bavíme o různých finančních a hospodářských řešeních, která by mohla změnit situaci k lepšímu. Musíme samozřejmě pořádně projednat všechny možnosti, včetně urychleného zavedení eura. Obávám se však, že finanční a hospodářské perspektivy jsou jen jednou stranou mince. Musíme se bavit i o sociálních perspektivách.
Orgány EU jsou teď mnoha obyvateli Lotyšska vnímány jako nepřátelé: nepřátelé, kteří nutí naši ubohou vládu krátit důchody a výhody, nepřátelé, kteří mohou za sociální vyloučení a chudobu. Je mnoho politiků, kteří tento obraz pěstují, zejména ve vládní koalici, neboť pokud si budou lidé myslet, že za současnou sociální krizi může naše vláda, tato nepřežije nadcházející všeobecné volby.
Jestli si myslím, že Lotyšsko a další země v regionu nutně potřebují pomocnou ruku EU? Ano, myslím. Ale jsem přesvědčena, že potřebujeme silný kontrolní mechanismus a že potřebujeme velmi přísné podmínky v oblasti sociální politiky. Peníze EU by měly jít v první řadě na pomoc obyčejným lidem, ne bankám nebo státní byrokracii. Proto využívám této příležitosti a chtěla bych požádat všechny své kolegy a poslance, aby podepsali písemné prohlášení 0056/2009, které vzniklo z iniciativy zástupců tří politických skupin a týká se sociální podmíněnosti pomoci Evropské unie.
Roberts Zīle
jménem skupiny ECR. - (LV) Pane předsedající, pane komisaři, děkuji vám, pane Verhofstadte, že jste otevřel tuto otázku. Položení této otázky během této večerní rozpravy však může občany Evropské unie v západní Evropě zmást. "Vždyť i my musíme trpět finanční krizí, protože střední a východní Evropa díky svým nešikovným vládám způsobila tyto problémy sobě, ale i nám". Takové stanovisko zhoršuje již tak vážně poškozenou důvěru v politiku soudržnosti Evropské unie. Příklad pobaltských zemí však ukazuje, že jsme na stejné lodi. Honba skandinávského bankovního sektoru za podílem na trhu a za vysokými zisky v praxi vytlačila národní měny v pobaltských státech z úvěrového trhu, zejména z domácích hypotečních trhů. Při pevném národním devizovém kurzu byla občanská odpovědnost dlužníků vůči věřitelům velmi vysoká: Veškeré kurzové riziko spojené s hodnotou předražených zástav nesli dlužníci.
Koncem roku 2008 bylo při napjatých jednáních mezi lotyšskou vládou, Mezinárodním měnovým fondem, Evropskou komisí a švédskou vládou rozhodnuto převzít druhou největší komerční banku pouze za peníze lotyšských daňových poplatníků a udržet silný národní devizový kurz. Tak jsme my, Lotyši, kteří jsme na mnoho let přišli o výnosy, konkurenceschopnost a možná kvalitu společnosti, zachránili bankovní sektor Skandinávců a jiných investorů, přinejmenším v pobaltských státech, neboť dominový efekt by v případě pádů bank šel daleko za lotyšské hranice a zasáhl by, řekněme, jak skandinávské penzijní fondy, tak akcionáře bank. Ano, Evropská komise nám pomohla a Mezinárodní měnový fond toto rozhodnutí financoval, ale lví podíl půjčky jde na stabilizování bankovního sektoru.
Tím, že jsem nedopustili bankrot a udrželi silný devizový kurz, jsme devalvovali své hospodářství o 20 % HDP, ale ve skutečnosti jsme pomohli sousedním Estoncům, jejichž výhodou byla pochopitelně po mnoho let zodpovědná rozpočtová rovnováha, zavést euro již v roce 2011. Zdá se ještě podivnější, že pro evropskou měnovou unii je takový příklad, jako je Estonsko, dokonce životně důležitý. Příklad Estonska svým způsobem dokazuje, že maastrichtská kritéria pro zavedení eura fungují dokonce i v dobách krize. Ne že bychom neměli z prospěchu Estonců radost, ale naše oběť, tedy převzetí banky, byla také určitým výrazem solidarity v tom smyslu, že jsme neštěstí nepodstrčili dále našim sousedům a agresivním investorům. Žádali jsme jen projev určité solidarity ze strany subjektů odpovědných za evropské finanční politiky, a to i pokud jde o téma překážek pro nové státy eurozóny.
Politici v Lotyšsku museli přijmout mimořádně tvrdá rozhodnutí, s nimiž by většina mých kolegů poslanců ve starších členských zemích nechtěla mít nic společného ani v nejhorších snech. Není však v našich silách sejmout z našich občanů riziko soukromého dluhu a nechceme se chovat jako uličníci tím, že jednostranně zavedeme euro nebo umožníme, aby euro bylo v oběhu společně s naší národní měnou. Nicméně cílem naší demograficky stárnoucí společnosti nemůže být to, že strávíme mnoho let výměnou každého druhého vydělaného latu za euro na splátky bankám a po večerech budeme nabízet modlitby, aby lat nepovolil vůči euru.
Alfreds Rubiks
jménem skupiny GUE/NGL. - (LV) Děkuji vám, pane předsedající, podle mého názoru je kolem záležitosti modernizace sociální politiky a pomoci státům střední a východní Evropy hodně řečí, ale ve skutečnosti se toho moc neděje. Nová sociální politika nebyla do makroekonomie Evropské unie plně zapracována. Rozpočet je malý a nedrží krok s rozšiřováním Evropské unie. Ve snaze rozšiřovat oblast svého vlivu Evropská unie často pomáhá zemím mimo EU více než novým státům EU. Proto není náhoda, že například v Lotyšsku je na tom dnes většina obyvatel hůře než před vstupem do Evropské unie. Více než 90 % důchodců přežívá s příjmem nižším, než je životní minimum.
Nezaměstnanost v Lotyšsku dosáhla 20 %, hrubý domácí produkt se snížil o 19 %, státní dluh převyšuje roční rozpočet a důchody se snížily o 10 %. Lidé protestují, opouštějí Lotyšsko, vyhlašují nekonečné hladovky nebo nabízejí prodej svých orgánů, aby získali peníze pro své rodiny. Počet sebevražd roste. Neoliberální politika Evropské unie v oblasti sociálního zabezpečení se musí změnit. Kapitalismus způsobil krizi, ale za východisko z ní platí pracující a důchodci. Investice velkých kapitalistických nadnárodních společností a bank při řešení problémů způsobených krizí jsou minimální. Evropská unie umožňuje vyšším třídám a bankám zachránit se pomocí daňových příjmů státu, to znamená za pomoci peněz lidí.
Země východní Evropy chtějí rovný příděl dotací do zemědělství, neboť momentálně jsou dotace soustředěny spíše do starých členských států, což zároveň poškozuje volný trh práce. Je třeba skoncovat s nerovným přístupem při výpočtu a vyplácení přímých plateb a s oddělováním těchto plateb od výroby konkrétních produktů. Evropská komise a Parlament musí demokraticky přijmout nařízení na ochranu nejen zájmů velkých výrobců a bankéřů, ale i těch, kteří v bohaté demokratické Evropské unii potřebují pomoc.
Jaroslav Paška
Hospodářská a finanční krize má mnohem horší dopad na transformující se země střední a východní Evropy, než na stabilní demokracie západní Evropy. Je proto správné hledat cesty, jak čelit tomuto nepříznivému ekonomickému vývoji. Nesmíme však zapomínat, že zázraky se dějí jen v pohádkách. Proto je prvořadým a základním požadavkem, pokud jde o změny k lepšímu, zodpovědná finanční a hospodářská politika vlády a moderní, pravicový zákonodárný sbor v každé z postižených zemí. Jen tak bude možné hrát prostřednictvím cílených průmyslových opatření nějakou úlohu v postupné pomoci hospodářskému rozvoji.
Má-li být tato pomoc účinná, její finanční zdroje se nesmí utratit za sociální výhody nebo spotřebu ani za uměle vytvořená nesmyslná pracovní místa. Nemělo by být například možné, aby vláda použila tuto pomoc na obnovení provozu staré tepelné elektrárny, která produkuje více emisí než elektrické energie jen proto, že tak údajně vytvoří několik nových pracovních míst.
Pokud chceme postiženým zemím skutečně pomoci, musíme podporovat jen finanční projekty, které mají vysoký stupeň inovace a které tedy chrání životní prostředí. Starejme se o to, aby finanční prostředky investované do těchto podpůrných programů přispívaly k restrukturalizaci firem a aby přinášely dlouhodobé výsledky postiženým zemím, a tím i celé Evropě.
Zoltán Balczó
(HU) Zaprvé a především bychom měli najít řešení, jak se v budoucnosti vyhnout podobné krizi. Zmatek způsobený globálním finančním systémem se žene celým světem a má přímý dopad na reálné hospodářství, neboť společnosti nemají přístup k úvěrům, což je životně důležitá krev hospodářství. Lekce, kterou jsme dostali, je zřejmá. Je jasné, že se musíme zbavit víry, kterou vkládáme do samoregulace a svrchovanosti trhu, a musíme přijmout a posílit regulační úlohu státu.
Hovoříme o hospodářské obnově, ale samozřejmě skutečným cílem, kterého tím chceme dosáhnout, je ochrana pracovních míst. To znamená, že priorita se přisuzuje i podpoře malých a středních podniků v Evropě, neboť ty v současné době nabízejí nejvíce pracovních míst. Zásadní věcí jsou podmínky pro získání přístupu k úvěru. Jak jsme slyšeli od pana Almunii, banky samozřejmě jednají racionálně. To platí například i pro Maďarsko, kde jsou všechny komerční banky dceřinými společnostmi zahraničních bank. Díky své opatrnosti se tak snažily odpírat úvěry do té míry, že to paralyzovalo i domácí hospodářství.
Přímé dotace, které EU také připouští, samozřejmě rovněž požadujeme, ale neměly by být poskytovány takovým vládám, jako je nynější maďarská vláda, které v první řadě podporují usazování nadnárodních firem, nikoli male a střední podniky. Dnes, když jsme se zabývali úpravou návrhu finančního předpisu Evropské komise na rok 2009, jsme projednávali záležitost Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova. Komise ve svém návrhu přijala významné a drastické opatření na zbrzdění těchto prostředků, i když jsou právě určeny na udržení osídlení venkova.
Proč se o tomto regionu bavíme zvlášť? Důvodem je, že se z něj stal zranitelnější region, než je západní Evropa. Musíme se vrátit do 90. let 20. století, kdy se ukázalo, že naše naděje, že se naše hospodářství v Maďarsku stane v této demokracii také nezávislým, je marná. Tento region utrpěl v důsledku stale rostoucího břemene splátek zděděných dluhů a využívání jeho levných přírodních a lidských zdrojů, přičemž to vše dalo vzniknout velmi významným finančním příjmům v západních zemích. Proto se nyní cítím povinen říci, s řádným odůvodněním, že tento region by měl dostat větší podporu, neboť se jedná o věc částečné náhrady.
Enikő Győri
(HU) Dámy a pánové, krize ukázala, že země střední a východní Evropy mimo eurozónu jsou zranitelnější než země, kde se používá jednotná měna. V důsledku jejich závislosti na silném vývozu a zahraničním kapitálu a na vysoké míře devizového dluhu obyvatelstva je rychlost obnovy také pomalejší než v těch zemích, které využívají bezpečí eurozóny. Jestliže solidarita mezi členskými státy v praxi funguje spíše jen jako sarkastické vyjádření ve sloganech, zmenší se vnitřní soudržnost Evropské unie, a tím se omezí výkonnost celé EU.
Nepotřebujeme však žádné nové nástroje k dosažení této solidarity, zejména ne žádné dary. Stávající možnosti a zdroje je třeba rozumně využít. V tomto ohledu může Evropská centrální banka pomoci neustále udržovat likviditu bank v regionu. Evropská investiční banka může rovněž pomoci tím, že poskytne cílený úvěr malým a středním podnikům v regionu, zatímco evropské orgány mohou pomoci tím, že upraví pravidla pro použití peněz z Fondu soudržnosti a ze strukturálních fondů tak, aby vyhovovala extrémní situaci. Chtěla bych vás zejména upozornit na skutečnost, že mnoho lidí rádo přistupuje ke střední a východní Evropě jako k celku, i když tyto země jsou velmi rozdílné a mají i různé strategie, jak překonat krizi.
Například po téměř osmileté neschopné vládě socialistů Maďarsko vypotřebovalo všechny své rezervy. V této chvíli je nuceno praktikovat omezení, které je v příkrém rozporu s praktickými opatřeními přijatými v jiných evropských zemích ke zvládnutí krize, jež jsou založena na hospodářské obnově. Zatímco západoevropské vlády již přemýšlí o přípravě svých strategií na překonání krize, některé země ve střední a východní Evropě, které byly krizí zasaženy nejvíce, budou ještě v roce 2010 čelit velké recesi. Proto pokud jde o návrh strategie na překonání krize, je mimořádně důležité mezi jednotlivými zeměmi rozlišovat.
Vedoucí představitelé EU by neměli vymýšlet standardní pravidla, která by mohla jen dále zhoršit situaci některých zemí a jejich obyvatel. Při vymýšlení nových pravidel pro finanční systém je třeba zaměřit pozornost na to, aby zpřísnění kapitálových požadavků nezpůsobilo nekalou soutěž mezi bankami. Banky ve střední a východní Evropě, které se ukázaly jako zdravé, nedostaly kapitálovou injekci od nikoho. To znamená, že by pro ně jen bylo obtížnější vyrovnat se s přísnějšími pravidly pro kapitálové požadavky, než pro jejich zachráněné protějšky v západní Evropě. To by vyústilo v pokles jejich zájmu poskytovat úvěry, který ostatně nebyl nijak velký, a oběťmi této situace by se nakonec staly malé a střední podniky. Tomuto scénáři musíme za každou cenu zabránit.
Ivari Padar
(ET) Pane předsedající, nejprve bych chtěl upřímně poblahopřát panu Almuniovi za jeho dosavadní velmi efektivní práci. V mnoha členských státech Evropské unie existují společné problémy, ale každá země má zároveň svou vlastní hospodářskou politiku a své konkrétní problémy, a my všichni musíme být skutečně sebekritičtí. Tvrzení, že jen nové členské státy Evropské unie byly zvláště tvrdě postiženy krizí, není pravdivé. Podívejte se na země, kde banky potřebovaly ekonomickou podporu - jsou to většinou staré členské státy, nikoli ty nové. Stejně tak fiskální problémy jsou větší v eurozóně než mimo ni.
Zároveň je zřejmé, že banky, které působí přes hranice, nepředstavovaly větší riziko. Situace byla přesně opačná. Banky, které působily v různých zemích, byly nejbezpečnější a byly schopny stabilizovat situaci v mnoha příjemeckých partnerských státech. Banky, které měly problémy, jsou banky, které prostě přijaly špatná komerční rozhodnutí, jako to bylo například u Royal Bank of Scotland.
Kristiina Ojuland
Pane předsedající, chtěla bych se připojit k předchozímu řečníkovi a poděkovat panu komisaři Almuniovi. Pan Komisař má jasnou představu o rozdílech mezi různými zeměmi střední a východní Evropy, o aktuálním stavu jejich hospodářství a o finanční situaci.
Pan komisař zmínil Estonsko. Já pocházím z Estonska a není jednoduché splnit cíle potřebné ke vstupu do eurozóny, ale myslím si, že jednu věc bychom mohli mít společnou s ostatními okolními zeměmi, a to je zodpovědnost za svůj osud. V tomto shromáždění jsem při této rozpravě termín "zodpovědnost za svůj osud" ještě neslyšela, mluví se jen o "solidaritě". Jak můžeme očekávat solidaritu, když dopředu se derou velcí světoví konkurenti, jako je Čína a Indie? Myslím si, že v Evropské unii bychom měli být mnohem pragmatičtější a zapřemýšlet, za co zodpovídají naše vnitrostátní vlády.
V této době je těžké dělat škrty. V Estonsku je těžké dělat škrty ve výdajích na řízení státu, ale už řadu let to děláme. V dobrých letech - v letech boomu - jsme schopni vytvářet rezervy, a za to není zodpovědný nikdo jiný, než vlády členských států.
Ryszard Czarnecki
(PL) Pane předsedající, já zastupuji Polsko, zemi, která si snad nemusí dělat s krizí takové starosti, jako Maďarsko nebo Lotyšsko, ale v mé zemi, i přes vládní propagandu, rovněž zřetelně roste nezaměstnanost a dnešní demonstrace ve Varšavě se účastnili dělníci z loděnic, kteří právě dostali poslední část odstupného.
Podle analýzy, kterou provedla polská národní banka, byla dynamika recese v devíti zemích střední a východní Evropy rozhodně větší, než v zemích západní Evropy. Horší je, že rozdíly mezi jednotlivými zeměmi našeho regionu jsou větší, než rozdíly ve staré EU. To je částečně výsledkem nejen větší stability hospodářství staré patnáctky, ale řekněme si otevřeně, i její větší schopnosti používat nebo přizpůsobit některé finanční nástroje, které jsou Evropskou unií teoreticky zakázány.
Evropská komise a paní Kroesová zavřely oči, pokud jde o pomoc, kterou Berlín poskytl německým loděnicím, ale Polsko odsoudily za to, že udělalo totéž, a nařídily vrácení pomoci EU, která byla poskytnuta polským loděnicím. V praxi se ukazuje, že někteří jsou si rovnější, než jiní, a že se používá dvojí metr. Francouzský automobilový průmysl může dostat větší státní pomoc, než automobilový průmysl v zemích nové EU. To jen zvyšuje nepoměr.
Pan komisař hovořil o prospěšné úloze eura, ale to byl jistě vtip. Polsko nemá euro a krize nás zasáhla v menší míře, než Slovensko, které přijalo euro a kde jsou důsledky krize mnohem vážnější, než v Polsku. Vyzývám k solidaritě, o níž hovořil zástupce Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů), ale mám dojem, že on je v této věci pokrytecký. V této souvislosti mu pokrytectví neslouží ke cti.
Joe Higgins
Pane předsedající, předpokládal jsem, že nám pan komisař Almunia a rozhodně pan Verhofstadt nabídnou vysvětlení důvodů, které stojí za katastrofou, jež dopadla v hospodářské oblasti na většinu zemí střední a východní Evropy. Před dvaceti lety jsme byli v těchto zemích svědky hrdinského hnutí pracujících, které svrhlo stalinistický kolos. Bohužel místo náhrady tohoto kolosu přechodem ke skutečnému demokratickému socialismu následovalo opětovné nastolení kapitalismu. To bylo ovšem naordinováno celým evropským politickým establishmentem: EU, důležitá ekonomická média, ti všichni slibovali, že kapitalismus zvěstuje novou světlou éru pro národy střední a východní Evropy.
Trh byl povýšen na boha, konkurence se stala králem. Byla nám tak vnucena neoliberální agenda, kterou evropský komisař tak miluje: masová privatizace veřejného majetku - ve skutečnosti masová krádež veřejného majetku - a vystavení hospodářství těchto zemí na pospas žralokům mezinárodních finančních trhů. Zřídili jsme dokonce zvláštní banku, aby na tento proces dohlížela, a to byla naprostá katastrofa. Pobaltské státy postihl volný pád: V Lotyšsku došlo ve třetím čtvrtletí k poklesu o 18 %, nezaměstnanost dosahuje 20 %.
Co nabízí Komise EU a pan Verhofstadt? Předpisy Mezinárodního měnového fondu a západoevropských bank. Snížení a devastace životní úrovně pracujících, snížení a devastace úrovně veřejných služeb. V Lotyšsku proto hrozí, že do konce tohoto roku bude zavřena polovina nemocnic.
Politika establishmentu EU znamená noční můru pro obyčejné lidi těchto zemí - hrozbu barbarských podmínek pro obyčejné lidi. Doporučoval bych proto lidem ze střední a východní Evropy odmítnout tento fatální předpis establishmentu Evropské unie, znárodnit banky, zřídit v nich demokratickou kontrolu tak, aby investovaly ve prospěch lidí a pracovních míst, nově nebo opětovně znárodnit velká hospodářská odvětví, ale tentokrát pod kontrolou pracujících tak, aby tato odvětví mohla plánovat hospodářství pro lidi, a nebyla vystavena napospas žralokům, Evropě korporací a finančních institucí, která přivodila lidem z tohoto regionu tuto strašlivou katastrofu. Pane komisaři, můžete se smát, ale já čekám na vaši odpověď.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Pane předsedající, děkuji vám, že jste mi dal slovo, a děkuji i panu komisaři Almuniovi za velmi podrobnou zprávu, kterou předložil Parlamentu. Velmi mě potěšila skutečnost, že Komise souhlasila s uvolněním Paktu stability a samozřejmě uznala, že přísných maastrichtských kritérií, jako je 3% strop, lze velmi těžko dosáhnout v dobách vážné hospodářské krize, kterou v současnosti prožíváme.
Nejdříve bych chtěl zdůraznit skutečnost, že v uplynulých dnech a týdnech bylo Řecko, země, ze které pocházím, cílem útoku jedné konkrétní ratingové agentury, konzultační společnosti, pokud jde o jeho úvěruschopnost. Vtírá se tak otázka, zda máme vážně uvažovat o vytvoření agentury EU, která by tuto práci prováděla, aby ji nemohl dělat kdokoliv a aby u ní neexistovala žádná vazba na skryté komerční nebo jiné agendy, v nichž hraje roli konkurence.
Chtěl bych vyjádřit stížnost, že Evropská unie pomáhá mnohem více třetím zemím, než svým členům. Chtěl bych také požádat o projev solidarity, kterou moje země, Řecko, potřebuje, aby se vypořádala se svými problémy.
Iliana Ivanova
(BG) Děkuji vám, pane předsedající, dámy a pánové, narozdíl od předchozího řečníka věřím, že citlivá politika boje proti krizi v zemích střední a východní Evropy musí být založena na zásadě sociálně tržního hospodářství. Proto jen silné hospodářství, které respektuje svobodu soukromého vlastnictví, právní stát a osobní odpovědnost může zaručit náklady na udržitelnou sociální politiku, kterou si naše společnost zaslouží.
Jsem přesvědčena, že naše snaha a odpovědnost se musí zaměřit na řadu základních pilířů. Zaprvé, stabilní veřejné finance. Znepokojivý počet členských států má vysoký státní dluh. Musíme být velmi ostražití a disciplinovaní. Naším cílem musí být nejen rozpočtové schodky, které nejsou vyšší než 3 %, ale musíme udělat také vše pro to, abychom dosáhli vyrovnaných rozpočtů.
V rámci Paktu o stabilitě a růstu musí Evropská komise a rada pečlivě sledovat makroekonomickou nerovnováhu v členských státech.
Zadruhé, musíme podporovat malé a střední podniky. Důvodem k tomu je nejen to, že zajišťují více než 65 % pracovních míst v Evropě, ale i to, že mají nejpružnější a nejdynamičtější růstový potenciál, zejména v době krize.
Zatřetí, je důležité, abychom podporovali nezaměstnané a nejzranitelnější skupiny v naší společnosti a abychom dostatečně investovali do vzdělávání, získávání kvalifikací a výzkumu. Posledním bodem a nejdůležitější prioritou pro členské státy, které se připojily nedávno, je rozšíření eurozóny.
Chtěla bych vás požádat o podporu, poděkovat svým kolegům poslancům a naléhavě vyzvat Evropskou komisi a členské státy, aby přehodnotily své stanovisko, pokud jde o rozšíření eurozóny. Potřebujeme vaše porozumění a solidaritu, zvláště v zemích, jako je Bulharsko, odkud pocházím, které se velmi snaží splnit maastrichtská kritéria a má jeden z nejnižších rozpočtových schodků v Evropské unii i mimořádně disciplinovanou fiskální politiku.
Kolegové poslanci, věřím, že je pro nás důležité pokračovat ve společném koordinovaném úsilí s cílem pomoci našim ekonomikám překonat krizi a vyjít z ní silnější, než dříve.
Edit Herczog
(HU) Pane předsedající, dámy a pánové, svůj jednominutový projev bych chtěla zahájit poděkováním kolegům poslancům ze zemí eurozóny za to, že považují za důležité zúčastnit se této rozpravy. Touto přítomností na rozpravě totiž začíná skutečná solidarita.
Aniž bych zapomínala na vlastní odpovědnost členských států, jak řekli moji kolegové poslanci, nové členské státy čelí takovým obecným těžkostem, které se nám zdají být skutečně objektivní. Jednou z těch těžkostí je vynucený postup dvacetiletého přístupového procesu, který způsobil těmto zemím vážné hospodářské problémy a předpokládal u jejich obyvatel skutečnou sociální solidaritu. Dalším problémem je neexistence obranného mechanismu, který nabízí eurozóna, v těchto zemím, což znamenalo, že ve chvíli, kdy je krize zasáhla, byly v mnohem bezbrannějším postavení. Nakonec má v těchto zemích význam poměr malých a středních podniků a lidí, které zaměstnávají, a rozdíl oproti statistice Evropské unie.
Celkově však pevně věřím, že abychom dosáhli hospodářského ozdravění v zemích Evropské unie a v zemích střední a východní Evropy, musíme spojit síly a snažit se o trojí cíl, jímž je zaměstnanost, finanční rovnováha a hospodářský růst. Věřím, že balíček pro malé a střední podniky některé z těchto prvků obsahoval. Za každou cenu bychom měli nějak překonat finanční obtíže malých a středních podniků. K tomu budeme rozhodně potřebovat pomocné mechanismy Evropské centrální banky. Čím je podnik menší, tím se k němu EU obtížněji dostane.
(Předsedající řečnici přerušil)
Vilja Savisaar
(ET) Pane předsedající, chtěla bych upozornit především na tři pobaltské státy, jejichž situace je pravděpodobně nejvážnější z celého tohoto regionu. Uvedu pár příkladů. Výkon estonského hospodářství se snížil o více než 15 %, zatímco průměr Evropské unie je -4,1 %. V žádné evropské zemi kromě tří pobaltských států nedošlo k většímu propadu hospodářského výkonu než 10 %. Ve všech třech pobaltských státech vzrostla do dnešního dne nezaměstnanost na více než 15 %.
Opravdu doufám, že návrhům Aliance liberálů a demokratů pro Evropu na oživení hospodářství a zlepšení finanční situace bude věnována skutečná pozornost a reakce ze strany Komise. V loňském roce muselo Estonsko trojnásobně snížit rozpočet a omezit výdaje do veřejného sektoru a další škrty ještě zkomplikují již tak tíživou společenskou situaci. Opravdu doufám, že Estonsko vstoupí do eurozóny k 1. lednu 2011, aby vytvořilo prostor pro hospodářský růst a vyřešilo finanční problémy.
Paul Rübig
(DE) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, nyní se nacházíme uprostřed finanční a hospodářské krize a já si myslím, že likvidita je v krizi nejdůležitějším faktorem, a to nejen pro banky a podniky, ale zejména pro zaměstnance. Úvěruschopnost je pochopitelně vždycky předpokladem likvidity, a proto je diskuse o úvěruschopnosti společností, bank a zaměstnanců mimořádně důležitá.
Úvěruschopnost je přirozeně založena na výdělku, ať jste zaměstnanec, společnost nebo banka. Pokud nic nevyděláváte, nemáte pochopitelně žádnou úvěruschopnost ani likviditu, a tady začíná negativní spirála.
Z tohoto důvodu je pro nás velmi důležité zajistit, aby na obchod s komoditami nebyly v budoucnu uvaleny žádné další daně. Měli bychom místo toho uvážit, jak můžeme zavést odvody z finančních transakcí v případě čistě finančních transakcí, jejichž základem nejsou služby nebo obchod s komoditami. Tyto odvody by mohly být použity na refinancování bank a národních rozpočtů a mohly by se proto stát základem pro vytváření nových pracovních míst.
Nezaměstnanost je ve skutečnosti naprosto nepřijatelná. Je to skutečně hlavní faktor, který stojí za vznikem finanční a hospodářské krize.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Podle Lisabonské smlouvy je hospodářství Evropské unie sociálně tržním hospodářstvím. Naším hlavním zájmem musí být vytváření nových pracovních míst, snížení nezaměstnanosti a překonání hospodářské krize. Členské státy v jihovýchodní Evropě mají obrovské schodky. Musí podněcovat vytváření nových pracovních míst a zachovat dlouhodobě udržitelnou fiskální politiku. Vzdělávání, zdraví, zemědělství a rozvoj dopravní a energetické infrastruktury je pro tyto členské státy nadále hlavní prioritou. Je důležité, aby zemědělské dotace v těchto členských státech byly stejné jako dotace ve starých členských státech. Pomoc nabízená EU po období pěti let pro platební bilanci může být udělena, pokud se členské státy příjemců zaváží reformovat své systémy daní a odvodů nebo pokud přijmou opatření na podporu svých správních kapacit tak, aby na maximum zvýšily čerpání evropských finančních prostředků. Tyto členské státy potřebují i podporu při modernizaci svého silně znečišťujícího průmyslu s cílem snížit emise, ale zachovat pracovní místa a zajistit hospodářský rozvoj. Jako poslední bod bych chtěla dodat, že si myslím, že podpora pro tyto členské státy vyžaduje, aby politika soudržnosti na období 2014-2020 nadále pomáhala těm evropským regionům, které jsou hospodářsky nejméně rozvinuté.
Diogo Feio
(PT) Pane předsedající, rád bych začal blahopřáním organizátorům této rozpravy, protože je skutečně velmi důležité, že jednáme o situaci hospodářsky slabších zemí a zemí mimo eurozónu. A to zejména v době, kdy jednáme o strategiích, jak se dostat z krize, a kdy budeme nuceni vzít v potaz různé situace, kterým různé země čelí. V mnoha hospodářstvích východní a střední Evropy je situace obtížná, ale začíná to být těžké i v mnoha ekonomikách v západní části Evropy, které jsou v eurozóně. Moje země, Portugalsko, je toho příkladem. Strategie musí brát v úvahu různé situace, které jsou v každé zemi jiné.
Je možné se vydat několika cestami. Mimořádně důležité je mít pokud možno vhodnou měnovou a rozpočtovou politiku, takovou, kterou stále více určují politická kritéria, jež berou v potaz potřebu likvidity pro společnosti a malé a střední podniky, která nevytváří a nekonzervuje překážky, jež země mimo eurozónu obtížně překonávají, a která vytváří tlak na vnitrostátní vlády, aby realizovaly potřebné krátkodobé a dlouhodobé reformy. Abych to uzavřel, musíme přejít od slov k činům. Soudržnost musí být účinná.
Elena Băsescu
(RO) Díky úspěšnému zavedení plánu evropské hospodářské obnovy zaznamenáme u členských států Evropské unie v příštím roce, tedy v roce 2010, mírné zlepšení.
Země střední a východní Evropy jsou hospodářskou krizí zasaženy různým způsobem. Na jedné straně Polsko zaznamenalo mírný hospodářský růst, čímž se vyhnulo krizi, na druhé straně Rumunsko a Maďarsko byly hospodářskou krizí vážně zasaženy.
Rumunsko zažilo v tomto roce bezpříkladnou hospodářskou krizi, která byla ještě umocněna vážnou politickou nestabilitou vyvolanou socialisty, kteří chtěli odejít z vlády z volebních důvodů v důsledku nadcházejících prezidentských voleb. Do prezidentských voleb zbývaly jen dva měsíce. Odchod socialistů z vlády a vyslovení nedůvěry v parlamentu přinesly Rumunsku na dva měsíce dočasnou vládu s omezenými pravomocemi, která nebyla schopna dokončit a přijmout v parlamentu návrh rozpočtu.
Výsledkem bylo, že Mezinárodní měnový fond nám odložil vyplacení třetí části půjčky ve výši 1,5 miliard EUR. Švýcarská vláda se však rozhodla poskytnout nám nevratnou půjčku ve výši přibližně 120 milionů EUR. Moje země zaznamenala 8% záporný hospodářský růst a míru nezaměstnanosti o dva body pod průměrem Evropské unie. V budoucnosti EU požaduje strategii zaměřenou na to, aby vlády stáhly svou podporu národním hospodářstvím. To však v Rumunsku nebude možné až do roku 2010, neboť nám to neumožňuje dohoda uzavřená s MMF.
Petru Constantin Luhan
(RO) Souhlasím s příslovím, že když se vracíte z ryb a cestou někoho potkáte, neměli byste mu dát ryby, ale měli byste ho naučit ryby chytat. Musíme však vědět, že ho máme chytání ryb učit. Mluvím o těch státech, které v nedávné době vstoupily do EU a stále se musí učit. Nemohou se však učit samy. Musíme jim na to dát také finanční prostředky. Já osobně jsem přesvědčen, že zdravé hospodářství stojí především na středních podnicích. Hospodářské a sociální politiky a politiky územní soudržnosti musí být tedy v první řadě zaměřeny na přidělování prostředků z evropských fondů soudržnosti na tento typ hospodářství. Chtěl bych dodat, že hospodářské a sociální politiky a politiky územní soudržnosti EU byly v nedávné době zanedbávány, pokud jde o definování priorit Evropské unie.
(Předsedající řečníka přerušil).
Victor Boştinaru
(RO) Když poslouchám paní Băsescuovou, nemohu než prohlásit: "O, les pauvres! Jaká svatá prostota v Evropském parlamentu".
Ale vrátím se k vážnějším věcem, hospodářský pokles v zemích střední Evropy dosáhl drastických rozměrů. Rozdíly mezi těmito zeměmi a bohatými zeměmi západní Evropy se zvětšují. Kromě toho schopnost těchto zemí vytvářet hospodářské a finanční pobídky zůstává na tak nízké úrovni, že je téměř zanedbatelná. Chtěl bych Evropskou komisi upozornit na skutečnost, že v důsledku sociálních nákladů, značného zvýšení nezaměstnanosti a prudkých rozpočtových škrtů se zmenšila i schopnost těchto zemí spolufinancovat projekty kryté z evropských prostředků. Všechny tyto faktory mohou odsoudit země střední Evropy...
(Předsedající řečníka přerušil).
Lajos Bokros
(ES) Chtěl bych panu Almuniovi položit několik jednoduchých otázek, a to bez komplikací s překladem. Co si myslíte o úpravách maastrichtských kritérií tak, že by se mezi ně možná zahrnulo nové kritérium týkající se platební bilance, maximální hranice schodku běžného účtu a výše zahraničního dluhu?
Co si myslíte o kurzové politice? Je lepší v období recese zachovávat pevný nebo pohyblivý kurz?
A také pokud jde o země, které přijaly euro, aniž by byly členy Evropské unie, je to pro ně výhoda, nebo nevýhoda, pokud jde o jednání o plnění povinností vyplývajících z členství v eurozóně v budoucnu?
Csaba Sógor
(HU) Pane předsedající, chřipka kosí ty, kdo mají slabou konstituci. Proto země střední a východní Evropy potřebují nejen očkování, ale i něco na posílení konstituce. Víte, co mám na mysli. Měla by být podporována změna režimu, nejenom ekonomika, i když ta by měla být samozřejmě podporována také. Důvodem je to, že v mnoha zemích střední a východní Evropy jsou hospodářství, média a politika i dnes stále v rukou těch, kdo po uplynulých 40 let systematicky tento region ruinovaly.
Proto bychom měli podporovat to, čemu říkáme evropské hodnoty tak, aby jedna země neprojednávala v mnohojazyčné Evropě potřebu jazykového zákona, a jiná by se nesnažila vpašovat kolektivní vinu jako pouhou poznámku pod čarou do Smlouvy místo evropských hodnot. Země střední a východní Evropy proto potřebují...
(Předsedající řečníka přerušil)
Zigmantas Balčytis
(LT) Děkuji vám, pane předsedající, pane Komisaři, v určitém bode v roce 2006 jsme se i my, Litevci, snažili zavést euro, ale bohužel jsme o setinu nesplnili kritéria. Chtěl bych vám nicméně poděkovat, pane komisaři, za uplynulé období, za vykonanou práci a za velmi dobrou spolupráci.
Pokud jde o dnešní problematiku, já si skutečně myslím, že podmínky se změnily, a objevilo se několik dobrých návrhů na revizi některých věcí. Ale já nijak nenavrhuji maastrichtská kritéria, spíše velmi elementární věci, které umožní každému státu regulaci cen. Jde o různé kurzové mechanismy a o mnoho jiných věcí.
Chtěl bych, aby Evropská komise měla tento návrh na paměti, a děkuji panu Verhofstadtovi, který navrhl, že bychom v budoucnu měli být schopni sednout si a v klidu jednat o tom, jak můžeme pomoci státům východní Evropy, pobaltským státům, neboť nezaměstnanost skutečně...
(Předsedající řečníka přerušil).
Joaquín Almunia
Pane předsedající, velké díky panu Verhofstadtovi, který podnítil tuto rozpravu, a každému, kdo hovořil. Jsem vám velmi vděčen za příspěvky a za nápady.
Dovolte mi začít větou, kterou použil pan Verhofstadt. Řekl, že skutečnost, že ve střední a východní Evropě jsou země, které nejsou součástí eurozóny, znamená, že existuje "rideau de fer" (železná opona). Já nesouhlasím, protože některé ze zemí střední a východní Evropy, které ještě nejsou členy eurozóny, jsou v mimořádně obtížné hospodářské situaci, ale jsou zde i jiné, jejichž hospodářská situace již není obtížnější než situace zralejších a vyspělejších ekonomik. Ty vyspělejší ekonomiky jsou členy Evropské unie mnohem déle, dostávají finanční prostředky od Evropské investiční banky a od strukturálních fondů podstatně delší dobu a jsou součástí eurozóny, a mají stejně vážné nebo někdy i vážnější problémy než mnohá hospodářství střední a východní Evropy.
Problémem proto není železná opona, která již dvacet let neexistuje, ani to, že nástroje, jež má Evropská unie k dispozici, se v tomto regionu nepoužívají, neboť se používají, jak jsem uvedl ve svém úvodním projevu. Někteří z vás na to naráželi, zatímco jiní, jak se zdá, neví o tom, že nástroje se používají v mnohem větší míře, než bychom si byli mohli představit v době, kdy krize v roce 2007 vypukla.
Při vší úctě, problémem není to, jak se kritéria pro vstup do eurozóny vykládají, a o tom jsme v této sněmovně mnohokrát jednali. To není problém. V této sněmovně se ozvala kritika těch, kdo se v danou dobu rozhodli umožnit některým stávajícím členům eurozóny vstup v okamžiku, kdy nebylo příliš jasné, zda byly podmínky splněny. A nyní vidíme, že ekonomiky, které nejsou dobře připraveny vyrovnat se s takovou krizí, jako je tato, velmi trpí, a to jak v eurozóně, tak mimo ni. To je problém, kterým bychom se měli zabývat.
Potřebujeme větší spolupráci? Samozřejmě ano. Potřebujeme posílit evropské nástroje? Samozřejmě ano. Komise žádá Radu a Parlament, aby tak učinily. Parlament také žádá Komisi, aby tak učinila, a já žádám Parlament, aby požádal Radu, aby tak učinila, neboť Rada nepřijala návrh Komise, aby činnost Evropského sociálního fondu v letech 2009 a 2010 byla v těch zemích, které Evropský sociální fond využívají, stoprocentně financována z evropských zdrojů. Byl bych vám velmi vděčný, kdybyste to mohli Radě říci.
člen Komise. - (FR) Toto je naposledy, kdy tu budu v úloze komisaře pro hospodářské a měnové záležitosti, a chtěl bych vaše stanovisko, které je i stanoviskem mým, zprostředkovat Radě ECOFIN. Myslím si, že v téhle době je skutečně důležité využívat strukturální fondy a Fond soudržnosti jinak, než se předpokládá za běžných okolností. Budu pokračovat ve své mateřštině.
člen Komise. - (ES) Souhlasím. Souhlasím s mnoha myšlenkami v šesti bodech, které zmínil pan Verhofstadt a které zahrnul do dopisu předsedovi Evropské komise a předsedovi Evropské investiční banky. V mnoha ohledech se shodneme. V mnoha ohledech již jednáme v souladu s body, které uvedl. Přímo jsem je citoval ve svém prvním projevu.
Nicméně myslet si, že používáním evropských nástrojů je možné vyhnout se nepříjemným přizpůsobením při vyrovnávání se s následky recese, jako je tato, svědčí o nedostatku povědomí o hloubce recese, kterou prožíváme v eurozóně i mimo ni, ve střední a východní Evropě i v západní Evropě. Recese je tak hluboká, že si můžeme představit, jak například Irsko provedlo tak mimořádně obtížné změny nikoli proto, že to diktuje Mezinárodní měnový fond nebo někdo z Bruselu, ale protože irské orgány to považují za nejlepší způsob, jak co nejdříve přizpůsobit ekonomiku a kráčet kupředu se stejnou energií, jako před krizí.
Sociální důsledky těchto úprav se týkají nás a týkají se mě osobně stejně tak, nebo dokonce více, než se týkají Parlamentu. Mohu vám říci, protože to je věc veřejná, že díky použití nástroje platební bilance Komise zmírnila mnoho úprav navrhovaných vládami zemí, které tyto zdroje využívají. Budeme to tak dělat i nadále. Pokusili jsme se pokud možno i zachovat částky ve vnitrostátních rozpočtech, abychom byli schopni společně financovat evropské fondy, neboť jinak by omezení výdajů na investice, které by bylo třeba použít na společné financování evropských fondů, bylo mělo na tyto země velmi negativní dopady.
Vidíme však pozitivní signály, což je v takové rozpravě, jako je tato, rovněž nutno říci. Nebyli bychom to mohli říci v podobné rozpravě v říjnu 2008. V prosinci 2009 je třeba říci, že máme pozitivní signály, že pomalu vidíme světlo na konci tunelu, a to včetně zemí, které touto krizí trpí nejvíce, jako je Lotyšsko, Litva, Estonsko a Irsko.
Stále stojíme před velkou nejistotou a překážky, které musíme překonat, jsou velmi významné, ale vidíme světlo na konci tunelu.
Takže až bude recese jednou překonána, vrátíme se k tomu, co jsme dělali před ní? Doufám, že ne! Jelikož tohle je v Parlamentu moje poslední řeč o ekonomice ve funkci komisaře pro hospodářské a měnové záležitosti, dovolte mi uvést pět bodů, které nejsou uvedeny mezi šesti body pana Verhofstadta a které bychom měli projednat.
Zaprvé, ve světle naší zkušenosti získané z této krize země střední a východní Evropy potřebují mnohem vyrovnanější růstový model. Nemohou být závislé pouze a výhradně na finančních prostředcích ze zahraničních investic. Mnoho z vás hovořilo o malých a středních podnicích a já s vámi souhlasím. Nemohou být závislé pouze a výhradně, nebo téměř výhradně, na zahraničních bankách, neboť má-li být sledována činnost finančního systému, je velmi obtížné mít orgány dohledu a finanční politiku, které slouží zájmům každé země, pokud prakticky žádná banka není z dané země a strategická rozhodnutí přijímá v závislosti na zájmech své země původu. Řekl-li jsem toto, je třeba říci, že zahraniční banky v těchto zemích se chovají mimořádně dobře, jak jsem již uvedl.
Musíme zvýšit úroveň čerpání strukturálních fondů. V nynějších finančních prognózách jsme vám ke schválení navrhli velmi vysoký objem zdrojů, který je možno vynaložit prostřednictvím strukturálních fondů v průběhu tohoto období finančního plánování. V mnoha případech země nejsou schopny využít těchto zdrojů a stale existuje prostor pro kroky, v některých zemích až ve výši 4 % jejich ročního HDP. 4 % ročního HDP, a tyto peníze se nepoužívají odpovídajícím způsobem.
Musíme mnohem více podpořit integraci infrastruktur a nadále musíme jednat o tom, jak to udělat. V části regionu existují potíže, které se ještě nepodařilo překonat pomocí infrastruktur, které mají dostatečně integrovat hospodářský prostor těchto částí a jejich výrobní struktury se západní Evropou.
A konečně, důsledky krize jsou citelnější, pokud jde o sociální oblast, v zemích, které nemají dostatečný systém sociálního zabezpečení nebo sociální stát. Tak je tomu částečně proto, že nemají dostatečnou úroveň růstu, příjmu nebo bohatství, ale částečně také proto, a to je třeba říci, že v průběhu let předcházejících krizi měly některé z těchto zemí daňovou politiku řídící se heslem "méně je více", a když je potřeba peněz na financování veřejných kroků, žádné nejsou, protože není žádný příjem. O tom je do budoucna také třeba uvažovat.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (Článek 149)
Elena Oana Antonescu  
V době, kdy celosvětová hospodářská krize nadále svírá Evropu, cítí státy střední a východní Evropy její dopady silněji v důsledku nestejného hospodářského rozvoje ve starých členských státech a ve státech, které se připojily v průběhu posledních přístupových kol. Hospodářská krize umocňuje nerovnost, vytváří další tlak na vlády v těchto zemích, které se musí vyrovnat s tvrdými makroekonomickými podmínkami, se sociální odezvou krize, a musí vyřešit i problémy vyplývající ze zranitelnosti finančního systému a udržitelnost veřejného zdravotnictví a systému sociálního zabezpečení. Vezmeme-li v úvahu tyto překážky pro hospodářské a sociální politiky, doufám, že Komise přijme integrovaný plán zaměřený na konkrétní problémy v tomto regionu. Musí to být plán, který podporuje snahy těchto států o zachování hospodářské a sociální rovnováhy. Země střední a východní Evropy si vzaly půjčky poskytnuté MMF, Světovou bankou a Evropskou unií ve snaze překonat domácí problémy. Tyto finanční zdroje však nejsou poskytovány v míře potřebné k podpoře opatření přijatých těmito vládami. Z tohoto důvodu vyzývám k rychlejšímu zpřístupnění těchto zdrojů a k přijetí plánu na podporu hospodářství v tomto regionu.
Sebastian Valentin Bodu  
písemně. - (RO) Rumunsko a Bulharsko pociťují plný dopad celosvětové hospodářské recese, která postihla oba tyto zatím poslední členy Evropské unie, v souvislosti s nerovností vzhledem k rozvinutým ekonomikám ostatních členských států. Poslední průzkum Eurobarometru zdůrazňuje, že obyvatelstvo obou zemí tvrdí, že jim cesta hospodářského rozvoje jejich zemí dělá velké starosti, a stejně tak způsob, jakým krize postihuje každého občana osobně. Navíc se bez ohledu na závěry průzkumu Eurobarometru dopad krize uprostřed zimy jen zhorší. Vnitrostátní vlády mají povinnost přijmout ta nejlepší opatření, která jim umožní překonat zimu bez nějakých drastických sociálních důsledků. Mezinárodní měnový fond a Evropská komise jsou zapojeny do pomoci Rumunsku a Bulharsku, a to jak finančně, tak formou poskytování poradenství a nastavení některých makroekonomických ukazatelů. Větší zapojení Evropské komise do stabilizace hospodářství v Rumunsku a v Bulharsku bude mít blahodárný dopad na celou Evropskou unii, která si v tuto chvíli nemůže dovolit žádnou velkou nerovnováhu. Všechny členské státy Evropské unie jsou postiženy různými aspekty krize. Je však zřejmé, že nové členské státy procházejí obtížnějším obdobím, než dobře vyladěné ekonomiky starých členských států. Jednou ze základních hodnot Evropské unie je solidarita a hospodářská recese je vhodným okamžikem, kdy to ukázat.
András Gyürk
písemně. - (HU) Začátkem roku jsme byli rádi, když jsme viděli, že více než 3 miliardy EUR byly vyčleněny na zlepšení v oblasti energetiky jako součást balíčku hospodářských stimulů zaváděných v té době. Evropská komise správně uznala, že podpora byla nutná jak pro tvorbu alternativních zásobovacích tras, tak pro vzájemné propojení energetických sítí. Naše potěšení se však mísí s určitým stupněm rozčarování. Podíváme-li se na konkrétní objem podpory, vidíme, že podpůrný balíček zanedbává střední a východní Evropu, tedy právě ten region, který je nejzranitelnější, co se týče dodávek energií. Propojení plynovodů mezi Francií a Belgií má větší podporu než vzájemné propojení střední a východní Evropy. Zatímco vzájemné propojení Francie a Belgie bude již sedmé a připojí se k šesti stávajícím, v nových členských státech tento druh infrastruktury velmi často chybí. Navíc jsme také nešťastní z toho, že z podpůrného balíčku byla úplně vynechána zlepšení energetické účinnosti. Tohle by však byla přesně ta oblast, kde by hlavní cíl balíčku, tedy tvorba pracovních míst, byl dosažitelný nejsnáze. V důsledku zmíněných nedostatků máme za to, že dvě věci jsou vrcholně důležité. Zaprvé, budoucí plány podpory se musí zaměřit na ty regiony, kde mají investice největší přidanou hodnotu. Zadruhé, nelze zapomínat na energetickou účinnost, o níž se v kruzích EU často hovoří, při rozpočtových rozhodnutích přijímaných v budoucnu, zejména pokud víme, že účinnější využívání energie může již v krátké době přinést velmi působivé výsledky.
Tunne Kelam  
písemně. - Gratuluji Komisi k úsilí, které vyvinula na pomoc evropským ekonomikám. Vědomí, že EU činí opatření ve prospěch těch, kdo to potřebují, potvrzuje a utvrzuje to, že z téhle krize vyjdeme všichni silnější než dříve. Chtěl bych zdůraznit význam odstranění všech stávajících překážek hospodářství, obchodu a volného pohybu na trhu práce. V krátkodobém výhledu musí být hlavním cílem dokončení integrace evropského jednotného trhu. Jen to nám pomůže účinně vzdorovat všem budoucím krizím. Jedním z nejsilnějších lákadel EU je být součástí eurozóny. Euro přináší významný podnět pro investice a hospodářský růst a omezuje zranitelnost. Skutečně doufám, že moje země, Estonsko, úspěšně splní kritéria nezbytná ke vstupu do eurozóny. Estonsko má jeden z nejnižších zahraničních dluhů v Evropě a podařilo se mu vytvořit během hospodářského růstu dostatek rezerv, aby nyní mohlo čelit krizi vlastními prostředky. Dále jsem přesvědčen, že stávající prostředky z evropských fondů a perspektiva vstupu do eurozóny nám brzy umožní snížit v příštím roce účinně nezaměstnanost.
Wojciech Michał Olejniczak
písemně. - (PL) Dámy a pánové, více než jeden rok po největším šoku pro americkou společnost od 11. září, vyhlášení úpadku banky Lehman Brothers, jsme o další zkušenost chytřejší. To, co se stalo za posledních 12 měsíců, je jasným důkazem chybných předpokladů neoliberálních politik a stejně jako v případě 11. září nás to přesvědčilo, abychom se na svět dívali jinak. Hospodářská krize zasáhla v podstatě celý svět, ale pro mě je nejdůležitější, že zasáhla miliony Evropanů. Zpráva zveřejněná před několika dny Světovou bankou nenechává nikoho na pochybách, že členské státy EU ve východní Evropě potřebují pomoc, a to nejen v oblasti svých vnitřních záležitostí. Může-li tato krize uvrhnout 11 milionů obyvatel východní Evropy a střední Asie do chudoby a dalších 23 milionů by mělo následovat v roce 2010, nemůžeme v žádném případě propadat sebeuspokojení. Finanční podpora je zásadní, ale stejně tak důležitá je duševní podpora, tedy zavedení vhodných sociálních programů pro země, které pociťují dopady krize nejvíce. Během předchozích krizí se rodiny mohly zachránit emigrací nebo tím, že lidé měli několik zaměstnání. Dnešní krize má celosvětový rozměr, takže toto řešení je nemožné. Nechceme-li vidět vice důsledků událostí uplynulého roku, měli bychom výrazně zmobilizovat více evropských finančních prostředků a naším cílem by měla být podpora zaměstnanosti a posílení mezinárodní spolupráce. Všechny tyto kroky by se měly soustředit na jedinou věc - sociální politiku.
Czesław Adam Siekierski  
písemně. - (PL) Země střední a východní Evropy pociťují dopady hospodářské krize mimořádně silně. Snižující se ekonomické ukazatele byly v loňském roce realitou v mnoha zemích, nejen v našem regionu. Je však třeba zdůraznit, že různé země se s krizí vypořádaly s různým úspěchem. V čele zemí v tomto regionu s příznivými výsledky jasně stojí Polsko. Jak v rozpravě připustil pan Almunia, Polsko je jedinou zemí, která se vyhnula recesi a udržela si pozitivní dynamiku růstu po celou dobu krize. Navzdory tomu, že hospodářská situace v regionu se pomalu stabilizuje, je dobré se zamyslet, jaká opatření je třeba přijmout pro obnovu hospodářského růstu a vyhnout se tak podobným zmatkům v budoucnu. Vlády dotčených zemí by měly rychle přijmout rozhodné strategie, jak se dostat z krize. Musí na jedné straně vyvážit rozpočtové výdaje, aktivně bojovat proti nezaměstnanosti a sociálnímu vyloučení a vytvářet podmínky pro rozvoj podnikání a na druhé straně vytvářet podmínky pro zvyšování poptávky. Stejně jako opatření na vnitrostátní úrovni je důležitá vnější pomoc. Evropské a mezinárodní finanční instituce by měly zřídit zvláštní úvěrové linie pro malé a střední podniky a na podporu infrastrukturních projektů. Tato opatření by zajisté přinesla nárůst zaměstnanosti a zlepšení sociální situace. V dlouhodobém výhledu se nejlepším řešením zdá být vstup do eurozóny a vytváření podmínek pro vyvážený a stabilní růst.
Csaba Sándor Tabajdi  
V minulém roce probíhal boj proti krizi zejména na úrovni členských států za použití nástrojů členských států. Členské státy EU zvažovaly kroky zejména na vnitrostátní úrovni, nikoli na úrovni EU, pokud šlo o hospodářskou obnovu, s cílem poskytnout pomoc společnostem a zachovat pracovní místa. V některých případech neexistovala ani minimální očekávaná úroveň koordinace, shody a spolupráce. Staré členské státy se svými silnými ekonomikami a větším manévrovacím prostorem, pokud jde o rozpočet, připravily balíčky, které byly v první řadě zaměřeny na jejich domácí trhy, a v mnoha případech byly použity i ochranářské nástroje, které narušují hospodářskou soutěž. Zářným příkladem byla podpora poskytnutá francouzským prezidentem Nicolasem Sarkozym společnosti Peugeot, jejíž podmínkou bylo zachování pracovních míst ve Francii, zatímco nadbytečná pracovní místa měla být nalezena v nejlepší pobočce společnosti ve Slovinsku.
S podobnou diskriminací se lze setkat ve spojitosti s finančním sektorem ve střední Evropě a v Pobaltí, jelikož západní mateřské společnosti ještě i dnes převádějí zisky vytvořené ve svých pobočkách působících v tomto regionu. Úvěrová krize má těžký dopad zejména na malé a střední podniky, které poskytují většinu pracovních míst, a bere práci velkému množství zaměstnanců v důsledku uzavírání exportních trhů a omezování možností rozvoje. To znamená, že hospodářská krize se nevyhnutelně mění na krizi zaměstnanosti a krizi sociální. Z tohoto důvodu žádám opětovně vlády EU 15, aby udělaly, co je v jejich silách, zablokovaly ochranářská opatření a zaujaly postoj proti chování domácích bank, které narušuje zásady vnitřního trhu.
Iuliu Winkler  
Celosvětová hospodářská krize má na různé členské státy Evropské unie různý vliv. Nové členské státy ve střední a východní Evropě se ukázaly být nejzranitelnější. Reálná situace ukázala, že členské státy nemají stejný přístup k nástrojům, jež jsou součástí plánu evropské hospodářské obnovy. Zaznamenali jsme rovněž, že členské státy v eurozóně jsou před krizí nejlépe chráněny. Ne náhodou byly důsledky krize hůře pociťovány v těch zemích, které nemají nástroje obnovy a nejsou členy eurozóny. Vstup Lisabonské smlouvy v platnost znamenal konec období institucionální reformy Evropské unie.
Nyní je potřeba společného úsilí na posílení soudržnosti Evropské unie. To je životně důležitá podmínka, aby EU vyšla z krize revitalizovaná, jako rozhodující světový hráč. Dopady sociální krize a krize zaměstnanosti budeme pociťovat hlavně v roce 2010. Jejich hlavní obětí budou určitě nové členské státy. Potřebujeme plán hospodářské obnovy, který by byl skutečně stejně dostupný všem členským státům. Navíc podmínky pro přistoupení k eurozóně musí být pružnější. Tato jasná opatření přispějí k vytvoření silné Evropy, z níž vytvoří společenství půl miliardy občanů, kteří vyznávají stejné hodnoty a jsou vedeni stejnými myšlenkami.
