10 år efter antagandet av Ottawakonventionen om förbud mot antipersonella minor (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande av kommissionen: tio år efter antagandet av Ottawakonventionen om förbud mot antipersonella minor.
Meglena Kuneva
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka parlamentet för möjligheten att diskutera denna mycket viktiga fråga och kort kommentera resolutionsförslaget om en minfri värld, som vi tog emot i dag.
Tio år efter antagandet av Ottawakonventionen kan vi fira stora framsteg mot att nå målen i konventionen. 156 stater har ratificerat konventionen och användningen av antipersonella landminor har minskat markant under senare år. Färre minor tillverkas och det förekommer praktiskt taget ingen handel med detta farliga vapen.
Sedan Ottawakonventionen antogs 1997 har EU varit starkt pådrivande för att den ska gälla i hela världen och för att dess mål ska nås. Åtgärder mot minor har ingått i EU:s bistånds- och utvecklingsprogram i tredje länder. Dessa program har täckt en rad verksamheter - förstörelse av lager, utbildning om risker med minor, stöd till minoffer, rehabilitering och socioekonomisk återanpassning. En särskild budgetpost, kompletterad med finansiering från andra geografiska instrument, har utgjort grunden för EU:s handlingsplan och program mot minor. Totalt sett har ca 275 miljoner euro anslagits under perioden 2002-2007, vilket har gjort EU till en av de ledande biståndsgivarna i världen. Som parlamentet noterar i sin resolution löper EU:s handlingsplan mot minor ut i år. Den kommer att utvärderas för en bedömning av om den på lämpligt sätt har följt handlingsplanen från Nairobi. En preliminär intern analys visar på positiva resultat.
I samband med förändringarna av kommissionens externa finansieringsmekanismer under 2007 har budgetposten för antipersonella landminor ersatts av nya instrument för EU:s externa bistånd, som kan användas för att finansiera lämpliga åtgärder mot minor. Geografiska budgetar för utveckling, föranslutning och grannskapspolitiken är nu de centrala finansiella instrumenten. I brådskande fall kan åtgärder gällande antipersonella landminor och explosiva lämningar efter krig även finansieras genom budgeten för humanitärt bistånd och det nya stabilitetsinstrumentet, vilket gör det möjligt att snabbt uppbåda medel i händelse av kriser eller framväxande kriser.
Detta är den nya rättsliga omgivning, fastslagen av budgetmyndigheten, som vi måste verka i. EU:s allmänna hållning är dock oförändrad: landminor och andra explosiva lämningar efter krig måste behandlas inom det bredare område som avser humanitärt bistånd och långsiktiga och hållbara socioekonomiska utvecklingsprogram. Länder som vill ha stöd måste prioritera åtgärder mot minor i sina ansökningar till Europeiska kommissionen. Vi delar helt och hållet parlamentets angelägenhet, som också formuleras i kommentarerna till strategin för stabilitetsinstrumentet, om att vi måste undvika en säkerhetslucka på detta viktiga humanitära område.
Även om tillvägagångssätt och metoder har förändrats fullföljer EU sitt engagemang för Ottawakonventionen. Under 2007 gav Europeiska unionen stöd till åtgärder mot minor för totalt minst 33 miljoner euro i följande länder: Vitryssland, Bosnien och Hercegovina, Kambodja, Cypern, Etiopien, Guinea-Bissau, Jordanien, Libanon, Senegal och Sudan.
Jag vill försäkra parlamentet om att kommissionen fortfarande är starkt engagerad för att fortsätta att stödja Ottawakonventionens genomförande och ge stöd till tredjeländers förstörelse av lager av antipersonella minor, röjning av minområden och hjälp till offer.
Stefano Zappalà
för PPE-DE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar kommissionsledamoten för det omfattande och uttömmande anförande hon har hållit, där hon effektivt redovisade för det som redan har hänt på detta område. Detta är dock ett ämne som jag anser att vi måste fortsätta att engagera oss och andra i, som kommissionsledamoten redan har sagt, och jag har noterat det eftersom siffrorna är skrämmande.
Tidigare har vi fått siffror om säkerheten på hotell och andra typer av säkerhet, och även om varje liv är mycket viktigt var detta ganska låga siffror. Här talar om vi en helt annan situation: 10 000 till 20 000 drabbade om året. Troligen har mer än en halv miljon människor lemlästats i länder utanför EU, och därför är detta en mycket aktuell fråga och det är faktiskt ingen tillfällighet att den diskuteras tio år efter Ottawakonventionen, medan vi i parlamentet däremot tog upp frågan igen bara efter två år. Vi tog upp den i en resolution 2005 och vi debatterar den nu igen. Vi diskuterar den igen eftersom det finns en risk att man slutar tala om den.
Kommissionsledamoten, och jag vill än en gång tacka henne för det hon sa, betonade några finansieringskanaler för att fortsätta att bekämpa antipersonella minor och jag menar specifikt antipersonella minor. Jag anser dock att det borde göras mycket mer. Många av världens länder har nämligen ännu inte undertecknat Ottawakonventionen, många länder har fortfarande arsenaler med dessa krigsattiraljer, många länder och för mycket mark täcks fortfarande med dessa minor, och därför måste vi ta minröjningen på stort allvar.
Jag vill nämna, för att göra ett tillägg till det kommissionsledamoten sa, att 34 procent, detta är data men det återstår att se om statistiken är realistisk eller ej, hur som helst, i princip 34 procent av offren för antipersonella minor i länder där krig har utkämpats är barn, vilket gör frågan ännu allvarligare. Fru kommissionsledamot, jag anser därför att vi inte bara ska fortsätta med programmet, utan att det måste finansieras bättre och på längre sikt.
Kommissionen har redan gjort en hel del, EU har redan gjort en hel del: 335 miljoner de senaste tio åren, 33 miljoner bara under 2007. Men jag anser att rådet, kommissionen och medlemsstaterna bör sammankalla ett möte för att granska Ottawakonventionen och göra mer för att alla världens länder ska agera i denna fråga och utföra minröjning samt inom den närmaste framtiden och så fort som möjligt genomföra ett totalförbud mot antipersonella minor.
Ana Maria Gomes
för PSE-gruppen. - (PT) Ottawakonventionen var ett resultat av en global och effektiv insats för en rättvis sak som enade och fortsätter att ena regeringar, allmänheten och icke-statliga organisationer. Även om vissa länder inte deltar i konventionen, och tyvärr finns det fortfarande 37 länder som inte gör det, följs konventionen redan delvis.
Detta instrument fungerar därför som en termometer för att mäta ländernas grad av deltagande i den globala värdegemenskapen. Som kommissionsledamoten påpekade är det viktigt att komma ihåg vad som redan har uppnåtts. Under en period på tio år har de stater som är parter till Ottawakonventionen redan förstört mer än 41 miljoner minor. Bara förra året uppfyllde Serbien, Montenegro, Angola, Cypern, Kap Verde och Lettland sina skyldigheter och gjorde sig av med sina minarsenaler. Av 50 minproducerande länder upphörde 38 med produktionen, inklusive fyra stater som inte är parter till konventionen: Egypten, Finland, Polen och Israel.
Men högtidlighållandet av konventionens tio år av insatser måste också bli ett tillfälle att framhålla hur mycket som återstår att göra. Tio stater som är parter har ännu inte helt förstört sina arsenaler på totalt 14 miljoner minor. Två av de tio staterna har betydande arsenaler av antipersonella minor och har inga planerade åtgärder för att förstöra dem: det är Etiopien och Irak. Den överväldigande majoriteten av minor är dock i händerna på stater som inte är parter till konventionen. Bara Kina har en arsenal på 110 miljoner av dessa omänskliga vapen, samtidigt som landet fortsätter produktionen. Ännu mer chockerande är det kanske, eftersom det är en av våra allierade som tillsammans med de europeiska arméerna slåss på fronter som Afghanistan, att Förenta staterna, ytterligare en stat som inte är part till konventionen, inte bara behåller en arsenal på mer än 10 miljoner minor, utan förra året begärde Pentagon till och med mer finansiering för två nya typer av minor som är oförenliga med konventionen.
Vi får hoppas att ansträngningarna i den amerikanska kongressen än en gång kommer att lägga band på Vita husets generositet avseende nya krigsleksaker.
EU har också sina glashus med Finland och Polen som fortfarande vägrar att ratificera konventionen. Detta får dock inte stå i vägen för EU:s kamp för en så bred tolkning som möjligt av vad som utgör en antipersonell mina. Det är skandalöst att se hur vissa här i parlamentet insisterar på att formulera skillnader baserade på den formella militära definitionen av anordningen snarare än på de skador den förorsakar. En civilperson som sprängs i luften efter att ha aktiverat en fordonsmina är knappast intresserad av komplexiteten i den tekniska terminologin.
Överste Muammar Khadaffi attackerade på sin hemsida och på en helsidesannonser i portugisisk press de sista dagarna av toppmötet EU-Afrika Ottawakonventionen och försvarade antipersonella minor som de fattigas vapen. Det finns några här i kammaren som liksom denna kriminella galning vill tolka konventionen så att den låter rika länder utveckla och använda mer sofistikerade versioner av minor för att tillfredsställa förment militära behov. Inför så motbjudande ståndpunkter måste EU:s mål slutligen vara mycket tydligt: en värld fri från minor, alla sorters minor, och inga fler civila offer för minor.
Marios Matsakis
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Ottawakonventionen om förbud mot minor har nått stor framgång genom att rädda tusentals liv och hindra tusentals människor från att bli allvarligt skadade.
Tyvärr återstår mycket att göra och en lång väg att gå för att åstadkomma en mer drastisk minskning av tillverkningen och användningen av minor.
Så när vi firar Ottawakonventionens tioårsdag måste vi uppmärksamma hur vi ska få alla stater i världen att underteckna och ratificera detta fördrag. Min uppfattning är att vi bör gå till väga på följande sätt. För det första måste vi ta fram en svartlista över alla länder som inte har undertecknat och ratificerat konventionen; de ska nämnas vid namn och listan ska få stor offentlig spridning. Detta rör 31 länder hittills, och bland dem finns tyvärr världens största länder, dvs. Kina, Indien, Ryssland, USA med flera.
För det andra måste vi försöka införa strikta och effektiva sanktioner för länderna på listan, för att åtminstone försöka tvinga dem att underteckna.
För det tredje måste vi inrätta en mycket effektiv och snabb minröjningstjänst, som ska vara tillgänglig på begäran för stater som inte, på grund av kostnader eller brist på experter, kan hantera ett sådant problem på egen hand. Vi måste följaktligen investera mer i forskning om hur minröjning ska bedrivas effektivare.
För det fjärde måste vi se till att alla berörda länder fullgör skyldigheten att ge lämplig vård och social hjälp till offer för landminor. För det syftet måste ett bättre finansieringssystem göras tillgängligt för fattigare länder.
För det femte är det dags att uppmärksamma inte bara antipersonella minor utan alla minor, liksom andra typer av vapen som kan fortsätta att döda efter det att en konflikt tagit slut, till exempel klusterbomber.
Ģirts Valdis Kristovskis
för UEN-gruppen. - (LV) Fru kommissionsledamot! Jag skulle vilja ge ett erkännande av Ottawakonventionens landvinningar. Jag vill också lovorda EU:s betydande insatser i stödet till konventionen. Det finns emellertid några problem. Pakistan, Indien och Kina fortsätter att ha kvar de antipersonella minorna i sina försvarsstrategier. Tyvärr har denna fråga omprövats i medlemsstaten Finland, med ett försök att debattera möjligheten att ersätta antipersonella minor med multipelbomber, vilket inte vore acceptabelt för EU. Som bekant håller Förenta staterna och Ryssland på att utveckla ett nytt alternativ till konventionen: kontrollerade och självförstörande minor. Då ställer vi denna fråga: Hur ska EU:s medlemsstater och Ottawakonventionen agera nu? Dessa länder kan eventuellt uppmuntras till att skaffa sig nästa generation, mer humana antipersonella minor. Jag vill därför uppmana EU att omedelbart utforma sin ståndpunkt i förhållande till Förenta staternas och Rysslands önskan att utveckla dessa nya generationens antipersonella minor och gå emot den.
Angelika Beer
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vad är egentligen poängen med dagens debatt? På fredag ska parlamentet anta en resolution där vi först påpekar att vi har visat vår erkännande av tioårsdagen av Ottawakonventionen här, med en utställning i Strasbourg, men där vi också mycket tydligt påpekar att det inte är tillräckligt att förbjuda antipersonella minor, utan att fordonsminor också måste inkluderas.
De tio åren som Ottawakonventionen har funnits är så viktiga eftersom det för första gången var en rättegång i civilsamhället som ledde till ett internationellt förbud mot ett massförstörelsevapen, nämligen antipersonella minor. Det är mycket avslöjande att den enda grupp som inte stöder detta samförstånd i parlamentet försvann efter Stefano Zappalàs anförande. Poängen är att jag ville fråga Stefano Zappalà, mot bakgrund av det faktum att det till exempel 2005 inträffade 100 olyckor med fordonsminor bara i Afghanistan, om han någonsin hade sett något av de barn i ögonen som sprängts i en skolbuss och lemlästats och gett ett skäl till varför han anser att antipersonella minor är dåliga men fordonsminor är bra.
Jag skulle vilja få veta från honom och hans grupp om de någon enda gång har mött invalidiserade soldaters ögon, eller träffat familjemedlemmarna till dem som invalidiserats och dödats av fordonsminor, och hur de rättfärdigar detta. Det finns ingen skillnad mellan goda och dåliga minor, utan det är nödvändigt att förbjuda även fordonsminor internationellt.
Jag skulle vilja säga något annat om frågan om finansiering. Stabilitetsinstrumentet är naturligtvis nödvändigt och användbart, och jag fortsätter också att göra vad jag kan för att garantera detta som föredragande, för att genomföra minröjningsarbetet med kortsiktiga åtgärder. Vi vet emellertid också att kortsiktiga åtgärder, en strategi för att röja undan världens minor, inte är tillräckliga. År 2009 närmar sig snabbt och vi begär därför att vi än en gång diskuterar antagandet av en oberoende budgetpost. Om vi talar om mänskligheten så behöver vi tydliga resolutioner.
Tobias Pflüger
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Ottawakonventionen är en framgång tack vare trycket uppåt från sociala rörelser. Det var inte regeringar som startade den, utan rörelsen mot antipersonella minor. Under tiden har 156 länder skrivit under den, liksom 30 väpnade icke-statliga aktörer, vilket är nog så intressant. Problemet är att den inte täcker stridsvagnsminor. Dessa stridsvagnsminor måste också förbjudas eftersom även lastbilar, bussar osv. drabbas.
Exporten måste stoppas så att vidare export genom andra länder inte längre blir möjligt. Även andra minor som är förbundna med landminor måste förbjudas. Jean-Claude Juncker satte på ett snyggt sätt fingret på detta 2004. Han sa att ett förbud mot multipelbomber skulle vara den logiska förlängningen av förbudet mot landminor. Jag måste mycket tydligt påpeka att företag inom EU:s upphandlingsenhet för försvarsmateriel producerar landminor. Jag tänker på de tyska företagen Diehl, Rheinmetall och EADS. Det måste äntligen bli ett slut på dessa brutala dödsvapen, landminorna, inte bara här i EU utan i hela världen.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Det är ett sant nöje att se kommissionsledamot Meglena Kuneva här i kväll. Jag har bokstavligen nyss klivit av ett plan och trodde inte att jag skulle tala, men jag är glad att få möjligheten. Jag är förmodligen en av de mycket få personer i parlamentet som faktiskt närvarade vid undertecknandet av Ottawakonventionen för tio år sedan. Kampanjen mot antipersonella landminor är något jag har varit starkt delaktig i under många år. Så jag välkomnar verkligen den här debatten.
Jag anser att det är viktigt att vi håller oss till det verkliga problemet. När vi var i Ottawa för tio år sedan hoppades vi att detta skulle vara ett problem som vi verkligen skulle undanröja helt inom de kommande tio åren. Och här står vi nu, tio år senare, och fortfarande säger vi mer eller mindre samma saker som för tio år sedan, vilket jag tycker är mycket synd.
Vi måste sätta saken i perspektiv. Vi lyckades åstadkomma ett förbud mot antipersonella landminor eftersom de ansvariga väpnade styrkorna medgav att de kunde ta bort just detta vapen från sina vapenförråd. De stod helt och hållet bakom det. Vi måste verkligen se till att våra väpnade styrkor är delaktiga i dessa debatter. Att försöka vidga förbudet till alla dessa andra områden är ibland till ingen nytta, när vi talar om antitankminor till exempel. Det är vapen vi fortfarande behöver, som ska användas av ansvariga väpnade styrkor i våra demokratier. Vi bör alltid peka ut de verkliga syndarna. De verkliga syndarna är de som vissa artigt kallar ”beväpnade icke-statliga aktörer”. De är i själva verket rebeller och terrorister, och det är de som mest använder sig av dessa vapen runtom i världen.
Ta till exempel problemet i Afghanistan just nu: de antipersonella landminor som fortfarande används läggs ut av talibanerna i Afghanistan. Det är dessa människor som orsakar problemen just nu. Vi måste därför rikta vår uppmärksamhet åt rätt håll. Jag välkomnar verkligen debatten. Jag vill gärna tro att vi lägger rätt resurser på att komma till rätta med problemet, och det har mitt fulla stöd.
Thijs Berman
(NL) Herr talman! Ibland är det en skam att det inte är en öppen debatt, då skulle jag ha svarat Geoffrey Van Orden, men jag ska inte göra det.
Den internationella kampanjen mot landminor var en stor framgång. Tusentals kvadratkilometers mark är nu fria från landminor tack vare insatserna från människor som utsätter sig för stora risker i Bosnien, Angola och många andra länder. Tio år efter Ottawakonventionen finns emellertid ännu inga skäl att glädjas.
Även om 156 länder har skrivit under konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor och om deras förstöring, och handeln har minskat drastiskt, så sker fortfarande investeringar i produktionen av landminor, även från finansiella institutioner i Europa. Nederländska och andra banker och pensionsfonder är skyldiga till detta. Det är viktigt att upplysa dessa institutioner om konsekvenserna av deras investeringar i landminor.
Trots allt har landminor sedan 1975 förorsakat en miljon dödsfall. De kräver tiotusentals liv varje år. Under denna debatt kommer de att kräva minst tre liv, 70 per dag. Landminor har gjort 200 000 kvadratkilometers mark otillgängliga, och det finns fortfarande 250 miljoner av dem i omlopp.
Burmas och Rysslands regeringar lägger fortfarande ut minor, och det, Geoffrey Van Orden, är en helt annan sak än ”terroristklubbarna” men det är klart ... den ryska regeringen ... Det finns fortfarande 13 länder i världen som antingen producerar minor eller förbehåller sig rätten att göra det igen i framtiden. I Förenta staterna fortsätter företag som Alliant Techsystems och Textron att ostört producera minor, med beställningar från Förenta staternas regering.
Investeringar i landminor är förbjudet i Belgien, men företag är verksamma i övriga Europa, en ledamot tog upp Rheinmetall och Thales. Denna verksamhet måste stoppas och det är exakt vad vi kräver i vår resolution, eller rättare sagt kräver igen, eftersom Europaparlamentet begärde samma sak i juli 2005. EU:s medlemsstater måste tillsammans komma överens om att det inte ska få finnas något enda europeiskt företag eller någon finansiell institution som fortsätter att investera i företag som utvecklar och producerar landminor i framtiden. Samma sak måste ske när det gäller multipelbomber och fordonsminor, som exploderar så fort någon kommer i närheten.
Vapenindustrin påverkas inte av etiska argument. Hotet om ett investeringsförbud kan däremot hjälpa. Låt EU ta detta initiativ och göra ett undantag från regeln om att politiker inte ingriper i handelns och industrins investeringspolitik. När det gäller saker som är förbjudna enligt internationella avtal är politisk intervention en moralisk och politisk skyldighet, och detta borde införlivas i EU:s och de nationella lagstiftningarna, för att nå en värld utan landminor och fordonsminor, som Angelika Beer helt riktigt sa.
Vi skulle vilja höra er åsikt om detta, kommissionsledamot Kuneva. Kommissionen måste visa initiativkraft på detta långsiktiga område. Slutligen måste den göra mer när det gäller minröjningsarbetet. Vi har pengarna, vi har kunskaperna, men EU:s insatser släpar efter.
Meglena Kuneva
Herr talman! Vi har nått framgång under de senaste tio åren, vilket många av er har påpekat, men det är uppenbart att stora utmaningar fortfarande ligger framför oss.
Varje år dödar landminor fortfarande tusentals civila, och tusentals fler förlorar armar och ben. Detta bidrar till att hålla kvar länder i fattigdom efter konflikter. Därför vill vi fortsätta att vidta åtgärder för att stödja Ottawakonventionen.
Europeiska kommissionen är fast besluten att fullfölja sina insatser för att finansiellt stödja samhällen och individer som drabbats av landminor, med alla tillgängliga instrument.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Tillåt mig att beklaga att rådet inte har haft någon företrädare i kammaren under denna debatt, liksom under tidigare debatter om farliga leksaker och brandsäkerhet. Jag tycker att det är skamligt.
Talmannen
Vi hänskjuter det till rådet.
Debatten är härmed avslutad.
