Andra översynen av AVS-EG-partnerskapsavtalet (Cotonouavtalet) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Eva Joly, för utskottet för utveckling, om den andra översynen av AVS-EG-partnerskapsavtalet (Cotonouavtalet).
Eva Joly
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Översynen av Cotonouavtalet utgör ett tillfälle att dra lärdomar av de kriser som vi står inför: den ekonomiska och finansiella krisen, den sociala krisen eller livsmedelskrisen, klimatförändringarna, energiutmaningarna och den bestående extrema fattigdomen.
Den dominerande ekonomiska modellen med en ohindrad fri marknad och vår livsstil har inte bara visat sig ha begränsningar utan har faktiskt orsakat dessa exempellösa mångdimensionella kriser. Vi måste därför genomföra en radikal översyn av all vår politik.
Jag anser att det betänkande som lagts fram för er i dag och som antagits enhälligt av ledamöterna i utskottet för utveckling utgör ett första steg mot denna nödvändiga översyn.
Det viktigaste kravet att respektera är konsekvens. EU:s handelspolitik, fiske och jordbruk måste utformas på ett konsekvent sätt och så att man garanterar en hållbar utveckling, bekämpar fattigdomen och tryggar en skälig levnads- och inkomstnivå för alla.
Det är tråkigt att behöva säga att så inte är fallet i dag. Genom att göra handeln till ett syfte i sig och inte till ett medel som tjänar utvecklingspolitiken, offrar Europeiska unionen befolkningarna i utvecklingsländerna till förmån för sina multinationella företag. Förhandlingarna om de ekonomiska partnerskapsavtalen orsakar därför med rätta kontroverser bland AVS-regeringarna, unionerna och det civila samhället, som ser dem som ett hot mot deras ekonomier.
Jordbruket är en av de mest problematiska frågorna och ignoreras tråkigt nog i samarbetet mellan EU och AVS-länderna. Trots att landsbygdsområdena och denna sektor omfattar över 60 procent av befolkningen och deras arbetstillfällen, är deras andel av EU:s medel till AVS-länderna i praktiken obefintlig.
Det måste ändras. Hur kan vi utrota fattigdomen utan att göra livsmedelssuveränitet till en prioritet? Jordbruket måste ligga till grund för EU:s utvecklingspolitik. Att tillsammans med de lokala jordbrukarna hjälpa utvecklingsländerna att se till att de har en livsmedelssuveränitet är helt enkelt en förutsättning, särskilt med tanke på att livsmedelssuveräniteten i dag, liksom den demokratiska legitimiteten för regeringarna i dessa länder, hotas av ett nytt och särskilt oroande fenomen, nämligen förvärvandet av odlingsbar mark av utländska investerare efter de höjda livsmedelspriserna 2007.
Kina, Saudiarabien och till och med Qatar äger nu tusentals hektar i utvecklingsländerna. EU och AVS-länderna måste hantera denna fråga, som sannolikt kommer att orsaka våldsamma konflikter och hungeruppror, i synnerhet genom att göra tillgången till naturresurser som mark och vatten till en grundläggande och okränkbar rätt för lokalbefolkningarna.
En annan viktig fråga för mig är frågan om skatteparadis. Återverkningarna av dessa är allvarliga nog för de utvecklade länderna, men ännu värre för utvecklingsländernas ekonomier och politiska institutioner. De olagliga finansiella flöden som de tillåter tros uppgå till så mycket som tio gånger så stora belopp som det officiella utvecklingsstödet.
Att stoppa denna blödning handlar om konsekvens och trovärdighet. Ett första steg vore att underteckna ett bindande avtal med krav på att de multinationella företagen måste deklarera sina vinster och de skatter som de betalar i varje land där de verkar, vilket således skulle begränsa oegentligheterna och förlusterna för utvecklingsländerna.
Slutligen vill jag använda denna debatt för att återigen betona det demokratiska underskottet hos denna översyn, som våra parlament inte har rådfrågats om. Den gemensamma parlamentariska AVS-EU församlingen måste stärkas.
Jag hoppas att förhandlarna kommer att ta detta tillfälle i akt att göra de nödvändiga ändringarna av detta partnerskap och göra det till en framgång som främst kommer att gynna befolkningarna i AVS-länderna.
Vital Moreira
Fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Utskottet för internationell handel, som jag har äran att vara ordförande för, har beslutat att inta en ståndpunkt om den pågående översynen av Cotonouavtalet av två skäl.
Handeln är för det första en väsentlig del av förbindelserna mellan AVS-länderna och EU. För det andra har Cotonouavtalet medfört nya ekonomiska partnerskapsavtal, som i grunden är handelsavtal.
Därför har vi beslutat att bidra genom att lägga fram ett yttrande som jag är föredragande för.
I yttrandet tas två frågor upp: För det första är det viktigt att respektera bestämmelserna i de ekonomiska partnerskapsavtalen och de parlamentariska övervakningsinstitutioner som inrättats därigenom, som exempelvis Cariforum, och för det andra måste synergierna utnyttjas, samtidigt som man respekterar båda institutionernas självständighet. Med andra ord, att respektera synergierna inom den gemensamma parlamentariska församlingen, mellan EU och AVS-länderna och de nya interparlamentariska institutionerna för de ekonomiska partnerskapsavtalen.
Karel De Gucht
Herr talman! Jag uppskattar verkligen ert intresse för den andra översynen av Cotonouavtalet. Det är också med stort intresse som jag läser betänkandet från utskottet för utveckling, som innehåller en skarp analys av de frågor som står på spel. Genom hela processen är det en prioritet för oss att hålla parlamentet informerat, liksom vi gjort under de senaste månaderna.
Förhandlingarna har kommit igång och vi går nu in i slutfasen, och nästa gemensamma ambassadörsmöte kommer att visa hur viktiga dessa diskussioner är. Vi kommer att hålla ett extra gemensamt ministermöte för att avsluta förhandlingarna i mars, vilket föreskrivs i Cotonouavtalet.
Jag ska nu göra ett antal iakttagelser om betänkandet. Betänkandet har framför allt redan visat sig vara till hjälp för att upprätthålla vissa av EU:s ståndpunkter. Jag ska nämna några av dem: er ståndpunkt om att stärka de nationella AVS-parlamenten, om Internationella brottmålsdomstolen och om andra människorättsfrågor bekräftade vår förhandlingsposition. Den vikt ni fäster vid klimatförändringarna och livsmedelssäkerheten delas också av oss och kommer att återspeglas i slutresultatet.
Jag vill koncentrera mig på fyra punkter, och jag börjar med betydelsen av den parlamentariska dimensionen på det sätt som den förkroppsligas genom den gemensamma parlamentariska församlingen, som man i betänkandet fäster stor vikt vid. Kommissionen är besluten att stärka den parlamentariska dimensionen i Cotonouavtalet. Vår avsikt är därför inte att försvaga den gemensamma parlamentariska församlingen. Tvärtom måste kommissionens förslag ses i det bredare sammanhanget med allt mer omfattande parlamentariska tillsynsfunktioner, i synnerhet vad gäller de befintliga och framtida ekonomiska partnerskapsavtalen och programmen inom Europeiska utvecklingsfonden. Vi måste garantera en maximal synergieffekt mellan de ekonomiska partnerskapsavtalen och Cotonou-institutionerna, även mellan de regionala mötena i den gemensamma parlamentariska församlingen och de parlamentariska organ som omfattas av ekonomiska partnerskapsavtal. Under dessa nya förhållanden vore det förnuftigt med färre möten i den gemensamma parlamentariska församlingen. Kommissionen inser dock att denna fråga måste beslutas tillsammans med dem som berörs mest, och kan därför tänka sig att ompröva sin ståndpunkt. Samtidigt vill vi gärna få veta mer om hur parlamentet ser på den gemensamma parlamentariska församlingens roll och funktionssätt i en föränderlig politisk och institutionell miljö.
Upprättandet av ekonomiska partnerskapsavtal gör det inte bara nödvändigt att garantera synergin mellan avtalen och Cotonou-institutionerna, utan även att uppdatera handelsbestämmelserna i Cotonouavtalet, eftersom handelsordningen inom ramen för Cotonouavtalet har blivit föråldrad. Vi har enats med AVS-partnerna om att vi ska fortsätta förhandlingarna om upprättande av regionala europeiska partnerskapsavtal. I detta sammanhang vill jag som kommissionsledamot med ansvar för utveckling betona att det varken är politiskt önskvärt eller rättsligt genomförbart att införa ensidiga EU-handelsordningar som exempelvis GSP eller GSP+ i Cotonouavtalet, liksom föreslås i utkastet till betänkande, eftersom dessa hänger samman med självständiga EU-ordningar. Däremot välkomnar kommissionen kravet på att Cotonouavtalet i högre grad ska uppmärksamma handels- och utvecklingsfrågor i allmänhet och bistånd för handel i synnerhet.
I ert betänkande framför ni en oro över att ingåendet av ekonomiska partnerskapsavtal och en ökad regionalisering skulle kunna undergräva sammanhållningen i gruppen med AVS-länder. Kommissionen anser att den regionala differentieringen inom ramen för Cotonouavtalet är mer av en möjlighet än ett hot. Den regionala integrationen är avgörande för utvecklingen i AVS-länderna och vi måste integrera denna verklighet i Cotonouavtalet för att bättre stödja deras egna insatser för att nå detta mål. Detta innebär inte på något sätt att man ska upplösa AVS-gruppen, och våra AVS-partner delar i hög grad den synen.
Låt mig nu kort kommentera den sektorspolitik som ni betonar i ert betänkande. Vi håller fullständigt med om att klimatförändringar och förnybara energikällor är oerhört viktiga prioriteringar, och de ingår redan i den aktuella översynen. Vi kommer också att ta upp livsmedelstryggheten i den regionala dimensionen.
Ni betonar också betydelsen av goda styrelseformer i skattefrågor och på skatteområdet. Goda styrelseformer är en grundläggande princip för Cotonouavtalet. I enlighet med artikel 9 i Cotonouavtalet håller kommissionen för närvarande på att utarbeta en ny politik om goda styrelseformer i skattefrågor inom ramen för utvecklingssamarbetet. Vi kommer även att behandla dessa aspekter inom ramen för den pågående översynen. Jag kan därför bekräfta att vi delar samma mål som ni, vilket är att skapa rättvisa, effektiva och tillväxtfrämjande skattesystem och effektiva skatteförvaltningar, samtidigt som vi stärker utvecklingsländernas deltagande i internationella skatteprocesser.
Slutligen konstaterar jag att ni beklagar att kommissionen inte rådfrågade fler aktörer innan översynsprocessen inleddes - punkterna 2 och 8 - och jag håller helt och hållet med om att en omfattande samrådsprocess behövs för de framtida AVS-EU-förbindelserna efter 2020, möjligen i form av en grönbok. Vi måste utvärdera resultaten av den nuvarande översynen och bygga detta på de lärdomar vi har dragit.
Cristian Dan Preda
för PPE-gruppen. - (RO) Jag vill först och främst gratulera Eva Joly till att ha sammanställt detta betänkande. De ämnen som tas upp i texten är oerhört viktiga när det gäller att se till att Cotonouavtalet förblir grunden för ett stabilt partnerskap med AVS-länderna, och ett relevant instrument mot bakgrund av de nya utmaningar som dessa länder står inför.
Förhandlingarna äger rum i ett klimat som är svårt och komplext, vilket vi alla vet. Å ena sidan har AVS-länderna drabbats allvarligt inte bara av den ekonomiska och finansiella krisen, utan lider också av en bristande livsmedelstrygghet och konsekvenserna av klimatförändringarna. Å andra sidan står alla parter i förhandlingarna inför en institutionell utmaning, vilket innebär att man måste analysera tendensen till en regionalisering av förbindelserna mellan AVS-länderna och Europeiska unionen. Vi måste från och med nu se till att den reviderade texten omfattar alla faktorer som krävs för ett samarbete som gynnar en verklig utveckling som kan bidra till att nå millennieutvecklingsmålen i AVS-länderna.
Jag vill också betona att jag infört fem ändringsförslag för gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater). Jag anser att dessa ändringsförslag kommer att ge en mer välnyanserad läsning av vissa av förslagen i betänkandet. Det är till exempel viktigt att vi i punkt 29 insisterar på konceptet med ägarskap i förhållande till den odlingsbara marken.
När det gäller att skapa en mekanism som gör transnationella företag skyldiga att deklarera sina vinster anser jag dessutom att detta måste införas på internationell nivå. I punkt 25 är det viktigt att tydligt hänvisa till hanteringen av frågan om livsmedelstrygghet på ett konsekvent sätt som en del av EU:s utvecklingspolitik. Ståndpunkten om återtagandeavtal med tredjeländer i punkt 31 återspeglar slutligen inte PPE-gruppens syn på denna fråga.
Harlem Désir
för S&D-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Också jag vill gratulera Eva Joly till hennes arbete, till betänkandet och också till att hon har beaktat bidragen från gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet, och även om vi återigen har lagt fram ett antal ändringsförslag ser vi att vårt bidrag har införlivats i hennes resolution.
För vår grupp utgör partnerskapet mellan EU och AVS-länderna en del av ett historiskt åtagande, vars specifika egenskaper måste bevaras och inte får urvattnas, inte ens av behovet att följa vissa regler, som exempelvis WTO-reglerna. För oss är det allra viktigast att vi inom ramen för partnerskapet värnar om konsekvensen mellan all EU-politik - handelspolitiken och budgetpolitiken - med målsättningar på utvecklingsområdet, men också i samband med främjandet av fred, säkerhet och demokrati och mänskliga rättigheter i AVS-länderna.
Det handlar inte om att införa en modell, utan om att arbeta med dessa länder för att garantera en hållbar utveckling i respektive land. Ur den aspekten är det mycket viktigt att denna översyn tillåter oss att beakta de nya faktorerna under de senaste fem åren: kampen mot klimatförändringarna, tekniköverföring, utvecklingsstöd för förnybar energi, kampen mot livsmedelskriserna, och därmed en ökad inriktning på vårt samarbete på jordbruksområdet, livsmedelssuveränitet, kampen mot finansiell avreglering, god finansiell styrning och kampen mot skatteparadis. Vårt bidrag omfattar allt detta.
Jag vill betona två frågor. När det gäller handeln kommer vissa bestämmelser i Cotonouavtalet att bli föråldrade i och med genomförandet av de ekonomiska partnerskapsavtalen, men vi är måna om att det i avtalet fortfarande ska nämnas att de handelsklausuler och handelsordningar som AVS-länderna omfattas av inte får vara mindre gynnsamma än de som de tidigare omfattades av. Enligt vår åsikt bör vi integrera det allmänna preferenssystemet, de tillfälliga ekonomiska partnerskapsavtalen och alla dessa bestämmelser i översynen av Cotonouavtalet.
När det gäller utvandring - och våra kolleger i gruppen kommer att betona detta - är vi noga med att det faktiskt ska sägas att migranternas rättigheter bevaras i migrationsavtalen och att vi inte kan godta transiteringsförfaranden till länder som inte garanterar respekten för de mänskliga rättigheterna.
Louis Michel
för ALDE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill också gratulera Eva Joly till ett korrekt och skarpsinnigt betänkande, och till den mycket korrekta analys som görs i texten.
Syftet med den andra översynen av Cotonouavtalet måste vara att stärka Lomé-regelverket och samtidigt bevara enigheten, sammanhållningen och solidariteten mellan AVS-staterna. Detta avtal måste naturligtvis garantera att AVS-länderna kan ta kontroll över sin utvecklingspolitik.
Parlamenten i våra partnerländer måste följaktligen ha rätt att delta i programplaneringen, översynen och övervakningen av avtalet. Jag vet att detta naturligtvis är en enorm utmaning, men jag anser att vi måste göra en stor insats för att göra parlamenten i partnerländerna delaktiga i detta. Det är en förväntning som vi också måste framföra mycket öppet till myndigheterna i våra partnerländer. Vissa regeringar är som ni vet ovilliga att främja en parlamentarisk debatt i sina länder.
Jag vill också särskilt att den demokratiska granskningen och rollen för den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen ska stärkas, framför allt genom att införa bestämmelser i Cotonouavtalet som skulle göra det möjligt för den gemensamma parlamentariska församlingen att ta emot nationella och regionala strategidokument för att kunna debattera dem. I framtiden anser jag att de nationella och regionala parlamenten också måste rådfrågas mycket mer systematiskt om utarbetandet av regionala och nationella strategidokument.
Jag vill säga ett par ord om organisationen av arbetet i den gemensamma parlamentariska församlingen. Här anser jag att vi måste bevara metoden med två sammanträden. Att minska antalet sammanträden till bara ett skulle sända ett oerhört negativt budskap till våra partner. De regionala mötena borde kanske hållas med mindre mellanrum. Den 25 januari kommer jag att lägga fram ett antal konkreta förslag om detta till den gemensamma parlamentariska församlingens kansli.
För konsekvensens och effektivitetens skull insisterar jag på att de parlamentsorgan som ansvarar för övervakningen av de ekonomiska partnerskapsavtalen ska bestå av ledamöter i den gemensamma parlamentariska församlingen så att deras utvecklingsdimension kan garanteras på ett bättre sätt. Jag välkomnar dessutom era kommentarer, herr kommissionsledamot, eftersom ni var mycket tydlig i ert uttalande såsom nästa kommissionsledamot med ansvar för handel. Jag tvivlar inte för en sekund på er uppriktighet när ni säger att ni vill införa denna utvecklingsdimension i de ekonomiska partnerskapsavtalen.
Slutligen borde översynen av Cotonouavtalet möjliggöra ett ökat bistånd och ökad finansiering för att AVS-länderna ska kunna vidta nödvändiga åtgärder för att bekämpa klimatförändringarna.
Nirj Deva
Herr talman! Vi bara pratar på. Vi pratar på om att lindra fattigdomen. Det här är den tionde Europeiska utvecklingsfonden. Vi har avsatt cirka 350 miljarder euro för så kallad fattigdomsminskning trots att vi vet att fattigdomen har ökat.
Varför har vi politiska linjer och program i våra AVS-länder som vi aldrig har haft i vår egen europeiska historia? Provinserna Bryssel eller Brabant blev inte rikare och utrotade inte fattigdomen genom att skapa vad vi försöker skapa i AVS-länderna. Vi skapade rikedom i Europa genom att skapa rikedom. Hur skapar vi rikedom i AVS-länderna?
Eva Joly har intressant nog sagt att det sker en kapitalflykt. Hon säger att åtta gånger så mycket som vad vi avsätter för dessa länder försvinner ut. Varför används inte detta kapital i dessa länder? Varför skapar vi inte villkor som gör att detta kapital kan stanna i dessa länder och skapa rikedom? Innan vi kan besvara dessa frågor slösar vi bort våra skattebetalares pengar utan att faktiskt hindra en enda person från att bli fattig.
Gabriele Zimmer
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Min grupp stöder Eva Jolys betänkande. Vi vill att bland annat följande problem ska beaktas: införlivandet av konsekvenserna av klimatförändringarna och av de nödvändiga anpassningsåtgärderna för AVS-länderna, AVS-ländernas oro för att EU:s regionala förhandlingar med grupper av AVS-länder ska undergräva solidariteten med AVS-gemenskapen och slutligen möjligheten att stödja nödvändiga investeringar på området för allmänna tjänster och allmän infrastruktur genom anslag från Europeiska investeringsbanken (EIB) inom ramen för Cotonouavtalet. Samtidigt motsätter vi oss införlivandet av kvoter för återvändande av migranter från EU till AVS-länderna som en del av dessa förhandlingar.
Den första översynen av Cotonouavtalet avsåg den politiska dimensionen. Nu handlar det om den parlamentariska dimensionen, och därför anser vi att förslaget om att minska den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingens sammanträden till ett om året är oförståeligt.
Krisztina Morvai
(HU) Jag blev chockad när jag vid en livsmedelskonferens fick se den afrikanska delegationen hålla upp en skylt där det stod: Ge inte livsmedel till Afrika. Vi måste inse att Afrika inte behöver bistånd, utan självbestämmande i fråga om livsmedel. Intressant nog har den afrikanska befolkningen och jordbrukarna samma intresse som Östeuropas postkommunistiska jordbrukare och befolkning, eller till och med om man drar det till sin spets, de franska jordbrukarna och fransmännen, nämligen de lokala jordbrukarnas behov av att besluta vad de vill producera, hur det ska produceras och att sälja det på den lokala marknaden. Lokalbefolkningens intresse är att kunna äta lokalt producerad hälsosam mat av bra kvalitet. Idén med en liberaliserad global fri marknad å ena sidan, och självbestämmande i fråga om livsmedel å andra sidan, hör hemma i två olika logiska resonemang. I det hänseendet borde vi mer beslutsamt ta ställning för självbestämmande i fråga om livsmedel.
Filip Kaczmarek
(PL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Den andra översynen av Cotonouavtalet kommer vid en mycket intressant tidpunkt, eftersom den möjliggör en analys av bestämmelserna i avtalet mot bakgrund av en verklighet i mycket snabb förändring. Mycket har hänt sedan den tidigare översynen 2005: vi har haft ekonomi-, livsmedels-, energi- och finanskriser och andra förändringar har orsakats av klimatförhandlingarna och deras inverkan på utvecklingsländerna.
Något som dock måste intressera parlamentsledamöterna är den gemensamma parlamentariska församlingens roll och de möjliga försöken att begränsa församlingens verksamhet och uppgifter. Kommissionsledamotens uttalande om att kommissionen inte har några sådana avsikter gläder mig verkligen. Detta är viktigt, för vare sig Europaparlamentet, den gemensamma parlamentariska församlingen eller parlamenten i AVS-länderna deltog i den beslutsprocess som har lett till förändringarna av avtalet.
En annan viktig fråga är regionaliseringen av förbindelserna mellan EU och AVS-länderna, och i synnerhet karaktären hos denna regionalisering. Jag är inte emot en regionalisering, men jag är övertygad om att regionala möten i den gemensamma parlamentariska församlingen inte borde ersätta plenarsammanträdena. Det vore faktiskt mer naturligt om besluten om strukturerna och principerna för arbetet i den gemensamma parlamentariska församlingen fattades av församlingen själv, och inte av parterna till avtalet.
Jag stöder önskemålet i betänkandet om att stärka de nationella parlamenten. Louis Michel talade om detta. I framtiden vill vi att alla företrädare för AVS-länderna som deltar i arbetet i den gemensamma parlamentariska församlingen ska vara ledamöter i sitt lands parlament, inte företrädare för landets regering.
Det är även viktigt att de nationella parlamenten i AVS-länderna får möjlighet att spela en betydelsefull roll i utvecklingssamarbetet, i utarbetandet och genomförandet av program och i övervakningen och utvärderingen av de åtgärder som vidtas. Därför är det nödvändigt med tillgång till strategiska dokument. Jag håller dessutom naturligtvis med om att dubbelarbete måste undvikas och att komplementariteten hos och synergin mellan de ekonomiska partnerskapsavtalen och den gemensamma parlamentariska församlingen är mycket viktig.
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman! Artikel 13 i Cotonouavtalet har inte setts över sedan 2000. Den rör ett känsligt ämne: dialogen mellan Europeiska unionen och AVS-länderna om invandring, rättvis behandling av invandrare, principerna om ”non-refoulement”, de bakomliggande orsakerna till invandring och slutligen kampen mot olaglig invandring samt aspekter som rör återtagande, och det är dessa båda aspekter som EU främst har ägnat sig åt.
Det är omänskligt att det saknas en gemensam invandringspolitik som lever upp till de värden som EU säger sig upprätthålla. I och med den planerade översynen av artikel 13 uppstår en risk för ökat förtryck och förföljelse av olagliga invandrare. Det tragiska exemplet med det bilaterala avtalet mellan Italien och Libyen, som lett till oacceptabla humanitära situationer, verkar inte ha minskat ivern hos dem som vill skärpa artikel 13 för att stärka avsnittet om kampen mot olaglig invandring.
Dessutom förföljs nu olagliga invandrare öppet och utan omsvep i vissa regioner, och då tänker jag på Kalabrien. I stället för att agera utifrån den rädsla som den aktuella krisen väcker måste vi framhålla de synergieffekter som kan skapas mellan invandring och utveckling.
Om AVS-länderna behöver stöd för att komma igång ekonomiskt, kommer vi själva att behöva invandringen för att kunna bemöta den kris som drabbat oss. Vi borde därför inrikta oss på laglig invandring och rörlighet. Det är de enda garantierna mot det hatiska klimat som i smyg slår rot i våra egna länder.
Niccolò Rinaldi
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som liberaler och demokrater vill vi utnyttja översynen av Cotonouavtalet för att bekräfta en syn på modernitet som också stöds av AVS-länderna, och när jag talar om modernitet menar jag framför allt befästandet av politiska linjer som kan betona och möjliggöra större frihet.
Denna frihet borde först och främst innebära frihet från byråkrati, vilken blir allt mer utbredd i AVS-länderna och utgör ett ständigt hinder för ekonomisk tillväxt. Denna frihet bör framför allt innebära en möjlighet för studerande att studera utomlands, och jag anser att vi borde ta det tillfälle i akt som denna översyn innebär att lansera ett ambitiöst program med studiestipendier. Denna frihet bör ske genom spridning av ny IT-teknik, så att särskilt Internet kan bli en tillgång som är tillgänglig för så många som möjligt.
Friheten borde slutligen möjliggöra fri rörlighet för alla arbetstagare så att det blir möjligt att lösa de allvarliga fall med ingripanden som Véronique De Keyser hänvisade till när hon talade om bilaterala fördrag. Cotonouavtalet, som är den direkta uppföljaren till Lomé- och Yaoundéavtalen, har en lång historia. Vid en tidpunkt var detta avtal en föregångare och om man genom avtalet kan hantera nya utmaningar kommer det återigen att kunna spela en viktig roll.
Mariya Nedelcheva
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill först och främst gratulera Eva Joly till ett bra betänkande.
Översynen av Cotonouavtalet måste verkligen utgöra ett tillfälle att slutligen granska läget och på grundval av de lärdomar som dragits föreslå lösningar för att förbättra avtalets genomförande, funktionssätt och inverkan. Att fastställa tydliga prioriteringar är i det avseendet oerhört viktigt.
Jag vill betona tre frågor. Till att börja med måste vi förtydliga innehållet i den politiska dialogen. Vi får inte förlora inriktningen på befästande av fred eller förebyggande och lösning av konflikter. Att göra de befintliga instrumenten operativa och att införa hänvisningar till kampen mot handeln med handeldvapen och mot narkotika är i stället utmaningar som när de väl har övervunnits kommer att få en positiv politisk, ekonomisk och social inverkan.
För det andra är det oerhört viktigt att ingå flexibla och välavvägda ekonomiska partnerskapsavtal med vederbörlig hänsyn till den regionala utvecklingen. De viktigaste sektorerna, som exempelvis jordbruk, förnybar energi och sysselsättning för unga människor, borde beaktas i högre grad. En regelbunden dialog med lokalbefolkningarna kommer att möjliggöra en realistisk anpassning.
Slutligen är den institutionella ramen av största vikt. Att garantera bättre samstämmighet mellan avtalets olika pelare är absolut nödvändigt. Att stärka den gemensamma parlamentariska församlingens och de nationella parlamentens inflytande kommer automatiskt att leda till en bättre demokratisk granskning och framför allt till en mycket större insyn.
Avslutningsvis måste alla instrument, oavsett om de är nya eller reviderade, bevara de grundläggande principerna för och andan i avtalet, och vi får framför allt inte förlora det centrala målet ur sikte, nämligen att utrota fattigdomen och samtidigt bidra till en hållbar utveckling och till en gradvis integration av AVS-länderna i den globala ekonomin.
Michael Cashman
(EN) Herr talman! I begränsningen visar sig mästaren. Gratulationer till Eva Joly och till kommissionsledamot Karel De Gucht. Parlamentet grundar dessa förhandlingar på principen om icke-förhandlingsbara människorättsklausuler och sanktioner vid underlåtenhet att följa dessa klausuler, bland annat vad gäller diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller tro, funktionshinder, ålder, sexuell läggning, och av personer med hiv/aids.
Herr kommissionsledamot! Det sägs att vissa medlemsstater inte vill ha detta ändringsförslag, men för parlamentet är det mycket viktigt. De mänskliga rättigheterna urholkas som vi väl vet alltför ofta, främst för att tillskansa sig partipolitiska fördelar. Försvaret av de grundläggande rättigheterna ligger till grund för EU, och borde därför ligga till grund och vara centralt för våra förbindelser med AVS-länderna.
Det här är förmodligen sista gången som ni kommer att tala till oss i egenskap av kommissionsledamot med ansvar för utveckling, så jag vill gärna varmt tacka er på parlamentets vägnar. Ni har varit en trofast försvarare av de mänskliga rättigheterna och av EU:s värderingar, och jag önskar er lycka till med ert nya uppdrag. Tack.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) I denna reviderade version av Cotonouavtalet införs centrala frågor med avseende på hållbar utveckling och ett gradvis införlivande av AVS-länderna i den globala ekonomin. Frågor som klimatförändringar, energitrygghet och utbildning är väsentliga för utvecklingen i dessa länder.
Samtidigt kan den globala uppvärmningen innebära en möjlighet. Kostnaderna för den förnybara energi som dessa länder förfogar över är av grundläggande betydelse för deras ekonomiska och sociala utveckling och gör det möjligt för dem att gå mot ett oberoende i fråga om energi, så att de kan möta den globala krisen.
Investeringar i utbildning är lika viktigt när det gäller att bekämpa fattigdom, arbetslöshet, utvandring och forskarflykt, och kommer att bidra till att bygga upp ekonomin i dessa länder.
Avslutningsvis vill jag särskilt nämna de små östaterna, som är särskilt sårbara och bräckliga. Mot bakgrund av detta bör man vid genomförandet av Cotonouavtalet beakta strategin från Mauritius och handlingsplanen från Barbados, i vilka ett antal åtgärder fastställs för att hjälpa östater under utveckling att skapa en hållbar utveckling.
Diogo Feio
(PT) Herr talman! Parlamentet har samlats vid just denna tidpunkt för att besluta om den andra översynen av Cotonouavtalet.
Jag skulle dock vilja lyfta fram den nuvarande svåra situationen i Haiti. Situationen kräver solidaritet, åtgärder och uppmärksamhet på internationell nivå. Mina tankar går naturligtvis till dem som har mist sina liv och till dem som befinner sig i en verkligt desperat situation.
När det gäller den fråga som diskuteras här vet vi att syftet med Cotonoutavtalet är att skapa samarbetsramar som kan utgöra ett gemensamt svar från AVS-länderna och EU på globaliseringen, bidra till freden och säkerheten och främja en demokratisk politisk miljö.
Vid 2005 års översyn togs ett antal steg i rätt riktning. Mycket arbete kvarstår dock. Den globala ekonomiska och finansiella krisen, klimatfrågorna och den ökade kostnaden för livsmedel och energi är skälen till den nya reviderade versionen.
Jag kommer inte längre att rösta för att EU ska bevara - och om möjligt öka - biståndet till AVS-länderna. Jag instämmer i argumentet att de nationella parlamenten i dessa länder måste göras delaktiga i översynen av avtalet såväl nu som i framtiden, och jag upprepar behovet av att inbjuda dem att göra det.
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Ett mål för den andra översynen av partnerskapsavtalet borde definitivt vara att främja en ansvarskultur. Det kommer att bli mycket svårt att nå detta utan hjälp av det civila samhällets organisationer, de icke-statliga organisationerna och parlamenten. Jag tror faktiskt inte att det är möjligt att föra en politik som fullständigt uppfyller de verkliga behoven hos de berörda samhällena.
En andra aspekt är det humanitära stödet. De 300 miljarder US-dollar som beviljats i bistånd under de senaste 40 åren har inte haft någon effekt om vi betänker att tillväxten på den afrikanska kontinenten under den perioden har varit lägre än 0,2 procent per år.
Detta är ett apokalyptiskt scenario som världssamfundet måste börja förstå. Världssamfundet måste äntligen börja hantera frågan med utvecklingsländerna som ett problem som verkligen är vårt, som ett problem som rör oss, som rör det dagliga livet i våra samhällen, och som måste hanteras dagligen tillsammans med de lokala institutioner som oupphörligen eftersträvar en aning legitimitet.
Låt mig slutligen betona att investeringar i humankapital innebär att man måste inse att den största resursen för återhämtning är just de människor som genomgår svåra situationer. Det är de som bär ansvaret för att dra kontinenten ur avgrunden, och det är vi som måste uppmärksamma problemen i dessa länder med ett tydligt syfte: det gemensamma bästa som är ett intresse inte bara för AVS-länderna utan också för oss, och framtiden för våra medborgare.
Vi borde uppmärksamma människor i stället för pengar, och innehåll i stället för tillkännagivanden. Det kommer att göra det möjligt för oss att på bästa sätt utnyttja våra strategier.
Zuzana Roithová
(CS) Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag har upprepade gånger kritiserat att de nationella parlamenten och de icke-statliga organisationerna i utvecklingsländerna inte är delaktiga i besluten om utvecklingsstödet, och att de inte har tillgång till strategiska dokument. Detta måste korrigeras vid den nya översynen av Cotonouavtalet. I det nya avtalet bör man även införliva åtaganden för de enskilda regeringarna och parlamenten om att skapa fungerande nationella skattesystem. Det är viktigt för båda avtalsparterna. AVS-länderna behöver slutligen en egen standardmässig skatteförvaltning, dvs. planerade skatteintäkter för sina egna utvecklingsmål. Detta kommer i sin tur att hjälpa oss i EU i vår kamp mot missbruket av skatteparadis och mot skatteflykt och olaglig kapitalflykt.
Som vice ordförande med ansvar för mänskliga rättigheter kräver jag att internationella fördrag också ska innehålla människorättsklausuler, och inte bara för AVS-länderna. Det är tråkigt att konstatera att Eva Jolys betänkande, som är bra i andra hänseenden, inte innehåller något sådant krav. Jag uppmanar kommissionen och det spanska ordförandeskapet att åtgärda detta.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Det betänkande som vi har diskuterat i dag rör många problem som hänger samman med livsmedelstryggheten i AVS-länderna. Jag anser inte att vi kan tala om detta ämne utan att också beakta några av realiteterna i fråga om det europeiska jordbruket.
Europeiska unionen kan och borde till och med inta rollen som tillsynsmyndighet på de globala marknaderna. Om EU minskar sin jordbruksproduktion skulle den ökade livsmedelsimporten i hög grad bidra till en global höjning av livsmedelspriserna. Därför måste EU:s livsmedelsproduktion bevaras på konstanta nivåer för EU-medborgarnas skull, vilket även gynnar medborgarna i AVS-staterna och andra stater.
Jag anser därför att aspekterna med de fattigare ländernas livsmedelstrygghet också är nära sammankopplade med framtiden för EU:s gemensamma jordbrukspolitik.
Isabelle Durant
(FR) Herr talman! Också jag vill framföra mitt stöd för det utmärkta betänkandet från min kollega Eva Joly. AVS-EU-partnerskapet är mer nödvändigt än någonsin, och tragedin i Haiti visar hur oumbärligt AVS-EU-partnerskapet är och att det absolut måste fördjupas.
Det är ovanligt att över huvud taget tala om detta med en kommissionsledamot som i dag ansvarar för utveckling men som i morgon kommer att ansvara för handel, och just av det skälet vill jag ge er tre förslag.
För det första, och precis som andra före mig har sagt, borde vi när det gäller parlamentarisk kontroll och den gemensamma parlamentariska församlingen fortsätta att hålla två årliga sammanträden och inte minska dem till ett.
För det andra, varför inte låta de ekonomiska partnerskapsavtalen bli föremål för en parlamentarisk kontroll i fallet med AVS-länderna, snarare än för en strängt kommersiell logik, så att man också i det sammanhanget kan göra parlamenten delaktiga och ansvariga för att kontrollera de ekonomiska partnerskapsavtalens konsekvenser för befolkningarna och försvaret av deras intressen i detta sammanhang?
João Ferreira
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Översynen av Cotonouavtalet bör främja en omläggning av EU:s politik för samarbete och utvecklingsstöd. Denna politik bör inriktas på verkligt samarbete och solidaritet, och bör bidra till att främja en självständig och suverän utveckling i AVS-länderna.
Det finns en mängd mekanismer som för närvarande gör att många av dessa länder fortfarande domineras och underkuvas. En kvävande utlandsskuld, som betalats flera gånger om men som ändå alltid växer, spelar en viktig roll för inrättandet av den typen av förbindelser.
EU:s påtryckningar om att genomföra ekonomiska partnerskapsavtal - vilka i grunden är frihandelsavtal - har kommit att återspegla de nuvarande prioriteringarna för Europeiska utvecklingsfonden, vilka måste ses över, och vittnar om vilket tillvägagångssätt som nu följs. Genom detta tillvägagångssätt försöker man tvinga dessa länder att underställa sig nya förbindelser som bygger på beroende och att underställa sig de multinationella företagens intressen, vilket leder till en överanvändning av deras resurser så att de tjänar intressen som inte delas av deras medborgare.
Utvecklingsstödet får inte villkoras av genomförandet av ekonomiska partnerskapsavtal. AVS-ländernas farhågor och invändningar måste respekteras, tillsammans med deras egna prioriteringar.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Jag säger det rakt ut: jag tycker inte att punkt 31 i det nuvarande förslaget till en andra översyn av avtalet är särskilt förnuftig. Också jag motsätter mig den typ av stafettlöpning som de olika återtagandeavtalen för flyktingar skapar, vilka leder till att de berörda människorna förflyttas från ett land till ett annat. I det hänseendet finns definitivt ett behov av att bättre reglera sådana överlappande avtal på internationell nivå. Jag tycker dock att det är ännu viktigare att undvika den här typen av situation till att börja med. Jag anser därför att förslaget om att underlätta visering för kortare vistelser för personer från AVS-länderna är fel metod. Låt oss därför stödja självhjälp. Låt oss främja självständighet. Låt oss omvandla mottagare av välgörenhet till producenter med självkänsla. Det skulle verkligen sätta stopp för den sociala utvandringen och flykten från social fattigdom.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! I eftermiddag hölls en debatt om den enorma och ofattbara katastrofen i Haiti och om hur EU kan komma till undsättning för offren. Denna debatt bör påminna oss - och det är därför jag har begärt ordet vid kvällens sammanträde - om att vårt förhållningssätt till avtal med länder med allvarliga ekonomiska problem och som är särskilt sårbara för naturkatastrofer, liksom tragedin i Haiti har visat, helt måste skilja sig från vårt förhållningssätt till EU:s övriga ekonomiska avtal. Vi talar om länder som är drabbade av fattigdom, armod och sjukdomar. Vi talar om länder där humanitär kris tenderar att bli regeln.
Det är därför vårt ansvar, vår plikt, vår övertygelse och grundstenen för Europeiska unionen att vi sätter mänskligt liv före allt annat och eventuella tekniska eller ekonomiska dimensioner efter det. Därför måste allt som vi har diskuterat i dag, och byråkratin och de tekniska frågorna lösas snarast möjligt.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! När jag tänker på Västindien tänker jag på två saker: den nuvarande allvarliga katastrofen i Haiti, och med tanke på att jag arbetat i parlamentet i många år tänker jag även på parlamentsledamöternas lyxiga tillvaro vid sammanträdena i den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen.
Efter denna långa debatt, där viktiga saker har sagts, bör vi sända ett mycket konkret budskap, även med tanke på situationen i Haiti, om att klara oss utan nästa eller de två kommande stora sammanträdena i den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen i just dessa länder, och faktiskt låta nettointäkten användas till förmån för offren. Det skulle endast vara en droppe i havet men det vore symboliskt, och det skulle visa att vi verkligen omsätter de många fina ord som sägs här i parlamentet i praktiken.
Crescenzio Rivellini
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! AVS-församlingen är särskilt betydelsefull vid denna politiskt viktiga tidpunkt då globaliseringen mer eller mindre har delat världen i länder som producerar produkter och länder som producerar idéer, vilket ger upphov till en migration av arbetstagare samt naturligtvis av varor.
Till grund för denna process ligger Medelhavsområdet, som är den verkliga stödpunkten mellan Europa och AVS-länderna. Cotonoureglerna måste därför anpassas till denna nya situation, och jag föreslår - på begäran av Italiens president, Giorgio Napolitano, som officiellt stöder detta förslag - att ett decentraliserat kontor eller ett fast årligt sammanträde för AVS-församlingen ska börja hållas i den mest mångetniska och europeiska staden vid Medelhavet, som också ligger nära AVS-länderna: Neapel.
Jag upprepar därför - återigen på begäran av Italiens president - att jag rekommenderar att detta förslag ska diskuteras i de nya avtalen. Dessutom medför det fördelen att vi för EU närmare medborgarna och folket i södra Italien, som är Europas verkliga logistiska plattform med hänsyn till länderna i Medelhavsområdet.
Janusz Wojciechowski
(PL) Herr talman! Jag tar mig friheten att begära ordet efter att ha lyssnat till Rareş-Lucian Niculescus anförande, och vill ge mitt bestämda stöd till hans åsikt, nämligen att vi i våra ekonomiska förbindelser med andra länder, däribland AVS-länderna, inte får förlora EU:s livsmedelstrygghet ur sikte. När vi talar om våra förbindelser med AVS-länderna kan vi erinra oss reformen av sockermarknaden, som sades genomföras med den ädla strävan att stödja dessa länder, men i praktiken gjorde situationen för våra jordbrukare och konsumenter inom EU mycket värre och inte var till särskilt stor hjälp för AVS-länderna. Vi får aldrig glömma livsmedelstryggheten och att vårt samhälle behöver den tryggheten.
Karel De Gucht
Först och främst har vi när det gäller GSP och GSP+ i princip ingenting emot att dessa införlivas i Cotonouavtalet, men vi måste inse att GSP och GSP+ är ensidiga och att Cotonou är kontraktuellt. Jag tror därför att det är mycket svårt att föra in dessa system i Cotonouavtalet, men vi kanske kan hitta metoder som gör sambandet närmare.
(FR) När det gäller demokratisk granskning har flera talare begärt att förfarandet att hålla två årliga plenarsammanträden ska behållas. Kommissionen är beredd att ompröva sin ståndpunkt i det hänseendet, men vi kunde kanske ändå enas om att låta de regionala mötena i så hög grad som möjligt sammanfalla med ett eller två av plenarsammanträdena, eftersom jag tycker att alla sammanträden i Europaparlamentet, tillsammans med mötena i andra institutioner, gör att det blir en väldig massa möten. Jag samtycker därför i princip till att hålla två plenarsammanträden, men låt oss försöka hålla dem i närmare anslutning till de regionala mötena.
Flera talare nämnde också de ekonomiska partnerskapsavtalens karaktär. Detta är den term som vi enats om, men vi borde faktiskt egentligen kalla dessa avtal för utvecklingspartnerskapsavtal, och jag tror att det också skulle underlätta diskussionen med AVS-länderna. Jag tror att det skulle kunna göra debatten lite öppnare. Om Europaparlamentet hur som helst godkänner den nya kommissionen och jag ingår i den, kommer jag att göra allt jag kan inom ramen för min behörighet att se till att dessa avtal blir en framgång och för att närvara vid sammanträdena i den gemensamma parlamentariska församlingen.
Det ställdes ett antal frågor om skatter. Jag tog upp detta redan i min inledning, och jag anser verkligen att det är viktigt att den frågan lyfts fram i våra diskussioner med AVS-länderna, men också i våra interna diskussioner, för allvarligt talat - och jag vet att också det spanska ordförandeskapet är mycket måna om denna fråga - om vi verkligen vill göra något måste vi också ha modet att ingripa genom våra samhällen i dessa utvecklingsländer. Problemet uppstår inte bara i detta sammanhang, utan i synnerhet och framför allt i förbindelserna mellan EU och dess egna samhällen och industrierna i utvecklingsländerna. Detta är en pågående process och vad jag förstår kommer också det spanska ordförandeskapet att ta initiativ i detta hänseende.
Angående migration:
(EN) När det gäller artikel 13 vill båda sidor modernisera denna fråga och kommissionen har lagt fram ett välavvägt och sammanhängande förslag som bygger på de tre samarbetspelarna på områdena för migration och utveckling, laglig migration och olaglig migration och återtagande. De aspekter som tas upp i betänkandet beaktas på vederbörligt sätt. Alla områden förtjänar lika stor uppmärksamhet. Förhandlingar pågår, och vi är optimistiska när det gäller att komma överens under förutsättning att balansen mellan de tre pelarna bevaras.
Michael Cashman gjorde ett inlägg om diskriminering. Han är inte här för tillfället, men jag anser att han har helt rätt. Sexuell läggning ingick i de punkter som föreslogs av kommissionen och vi fäster mycket stor vikt vid detta, men precis som vi i kommissionen måste även ni vara medvetna om att homosexualitet i vissa AVS-länder är förbjudet enligt lag. Vi gjorde nyligen framställningar till Burundis och Ugandas presidenter eftersom de har infört diskriminerande lagar, men detta är ett mycket känsligt ämne och jag anser att det är dags att komma till rätta med denna fråga. Antingen insisterar vi på att texten ska vara mycket tydlig, och då kommer vi förmodligen inte att enas om den: det är den första möjligheten. En annan möjlighet vore kanske att göra texten något mindre specifikt formulerad. FN:s formuleringar är mindre specifika men täcker också sexuell läggning. Detta bör diskuteras vidare under förhandlingarna. Jag tror att jag har bemött de flesta frågor, även om det betyder att jag talat för länge.
Eva Joly
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Fattigdomen har inte försvunnit sedan Cotonouavtalet trädde i kraft. Vi har därför misslyckats med vårt utvecklingsuppdrag. Något måste ändras under denna andra översyn.
Det gläder mig att kunna säga att det finns ett tämligen brett samförstånd om de åtgärder som jag föreslår, och jag anser att en av de åtgärder som vi kan använda för att utrota fattigdomen är att verkligen bekämpa skatteparadisen och att använda detta instrument för att göra vad vi kan. Inom EU och i AVS-regionen kan vi tvinga de multinationella företagen att land för land deklarera hur mycket de tjänar och hur mycket de betalar i skatt.
Detta är också ett internationellt krav. Men det kommer att dröja många år innan detta krav uppfylls på internationell nivå. Så låt oss utnyttja de möjligheter vi har inom ramen för detta avtal för att införa den regeln inom EU. Därför vill jag be er att förkasta den föreslagna ändringen av punkt 16, och i stället bevara den ursprungliga ordalydelsen, där vi säger att vi först måste sopa rent framför egen dörr.
På samma sätt kan vi också tvinga Europeiska investeringsbanken att vidta åtgärder i fråga om skatteparadis. Vi borde förbjuda investeringar från Europeiska utvecklingsfonden i företag som inte deklarerar sina vinster i de länder där de verkar, utan som föredrar att deklarera sina vinster i skatteparadis.
Det är vad som har skett i Zambia, där mycket stora investeringar, på upp till 46 miljoner US-dollar tror jag, t.ex. har gjorts i Mopani-gruvan. Detta har inte på något sätt förbättrat zambiernas liv, utan har snarare förbättrat livet för de aktieägare som gynnats av detta stöd. Det är därför helt kontraproduktivt. Vi kan påverka detta. Vi kan ändra EIB:s mandat. Låt oss därför göra vad vi kan och inte skjuta upp någonting till i morgon. Låt oss agera i denna fråga.
Sedan finns det principer som vi bör fortsätta att följa helt och hållet: mänskliga rättigheter och migranters rättigheter, och jag uppmanar er att behålla min föreslagna ordalydelse i artikel 31 och inte tysta ned protesterna mot bilaterala avtal, som i praktiken utgör en utlokalisering av migrationsflödena.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon (onsdagen den 20 januari 2010).
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Corina Creţu  
Den andra översynen av Cotonouavtalet utgör ett tillfälle att utvärdera de områden som lämnats öppna för inkorrekta eller ineffektiva ändringar och det är också ett tillfälle att korrigera avtalet i enlighet med globaliseringens utveckling. Utmaningarna är många och beror på ekonomiska och sociala företeelser, t.ex. den ekonomiska och finansiella krisen och väpnade konflikter. Andra utmaningar beror på den negativa tendensen i fråga om folkhälsan i de berörda länderna, vilken visar sig genom att allt fler smittas av överförbara sjukdomar (tuberkulos, aids, malaria) och genom de allt fler offren för våld eller naturkatastrofer. Klimatförändringarna medför också utmaningar som är svårare att kontrollera, och alla dessa utmaningar skapar ett brådskande behov av att göra utvecklingsländernas befolkning mer motståndskraftig mot systemiska sociala brister. I det syftet måste också utvecklingssamarbetet i högre grad inriktas på de centrala aspekterna av folkhälso- och utbildningssystemen. Jag anser följaktligen att det är av avgörande betydelse att dessa aspekter tydliggörs genom att vi befäster avsnitt I - Utvecklingsstrategier - i del 3 i avtalet.
Martin Kastler  
skriftlig. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer att rösta för detta betänkande, eftersom jag anser att det är viktigt att fördjupa samarbetet mellan EU och AVS-staterna inom ramen för partnerskapsavtalen. Jag vill emellertid påpeka att betänkandet innehåller ordalydelsen ”skyddet av kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa”. Men vad ligger bakom denna fras? Betyder den för det första att man ska garantera människors fysiska och psykiska välbefinnande i förhållande till alla områden av den mänskliga sexualiteten och reproduktionen genom att till exempel bekämpa sexuellt våld och könsstympning? Betyder den för det andra att man ska ge tillgång till information om vad som har kommit att kallas familjeplanering? Eller omfattar innebörden för det tredje också abort? Tidigare har kommissionen och rådet klargjort som svar på frågor från Europaparlamentets ledamöter att denna ”sexuella och reproduktiva hälsa” inte omfattar abort. Det är precis så jag uppfattar det. Jag tycker därför att det är viktigt att fastställa att frasen ”kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa” inte omfattar abort och jag föreslår att detta ska förtydligas i avtalstexten.
Siiri Oviir  
I dag pågår den andra översynen av Cotonouavtalet som undertecknades 2000, och syftet med denna översyn är att införa en rad förändringar av avtalet som kommer att hjälpa oss att nå dess mål: utrotning av fattigdomen, ekonomisk utveckling och en gradvis integration av AVS-staterna i världsekonomin. Det bör noteras att sedan den senaste översynen av Cotonouavtalet 2005 har den globala situationen förändrats på många sätt (genom den finansiella krisen, klimatförändringarna, höjda livsmedels- och energipriser etc.) som alla direkt påverkar AVS-länderna. Jag instämmer helt och fullt i föredragandens åsikt att om de förändringar av den globala situationen som har skett inte hanteras på lämpligt sätt blir det svårt att nå målet för Cotonouavtalet och millennieutvecklingsmålen senast 2015. Det är välkänt att EU och AVS-länderna i dag har enats om vilka områden och artiklar som ska ses över i Cotonouavtalet, vilket delvis även omfattar ovanstående. Det innebär tyvärr och oroande nog att Europaparlamentet, den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen och parlamenten i medlemsstaterna och AVS-länderna inte har varit delaktiga i processen med att fatta de lämpliga besluten, vilket i hög grad påverkar öppenheten och trovärdigheten hos översynen av avtalet. För att öka den demokratiska legitimiteten och egenansvaret måste Europaparlamentet, den gemensamma parlamentariska AVS-EU-församlingen och EU-medlemsstaternas och AVS-ländernas parlament få mer att säga till om vid översynen av avtalet.
