Resultatet från Europeiska rådets möte den 11 och 12 december 2008 - Det franska ordförandeskapets verksamhet under det senaste halvåret (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rapporten från Europeiska rådet och uttalandet av kommissionen om resultatet från Europeiska rådets möte den 11 och 12 december, tillsammans med uttalandet av rådets tjänstgörande ordförande om det franska ordförandeskapets verksamhet.
Jag vill varmt välkomna Europeiska rådets ordförande, Frankrikes president, Nicolas Sarkozy. Välkommen till Europaparlamentet för tredje gången under det franska ordförandeskapet!
Jag vill också varmt välkomna Europeiska kommissionens ordförande, José Manuel Durão Barroso, och kommissionens företrädare. Jag är glad över att se flera kommissionsledamöter här i dag. Ni är alla mycket välkomna!
(Applåder)
Mina damer och herrar! Det är en uppgift för ledarna för de politiska grupperna och ert jobb, om ni talar för er grupp, att göra en bedömning. Emellertid vill jag först komma med några inledande kommentarer.
President Sarkozy! Ni övertog ordförandeskapet under en händelserik period när det krävdes beslutsamma förhandlingar och åtgärder. Ni har tagit itu med dessa utmaningar, inklusive problemet med Georgien, den finansiella krisen, de ekonomiska svårigheterna och andra problem. Ni är här i parlamentet för tredje gången i egenskap av ordförande för Europeiska rådet. Ni har tidigare besökt parlamentet och talade till oss innan ni övertog rollen som ordförande för Europeiska rådet.
Ni har också vid flera tillfällen hållit i talmanskonferensen i ert officiella residens, Élyséepalatset, och ni bjöd in kommissionen och parlamentet till ert lands huvudstad för ett imponerande firande den 1 juli, den dag då ni övertog ordförandeskapet, som också var en inspirerande uppvisning av er beslutsamhet att ena Europa.
Vi möttes igen i Paris den 13 och 14 juli. Den 13 juli var det med anledning av Medelhavstoppmötet som sammankallades för att grunda en union för Medelhavsområdet. Den 11 november, 90 år efter första världskrigets slut, bjöd ni också in oss till en minnesceremoni i Verdun.
Alla dessa tillfällen är uttryck för er uppskattning av Europaparlamentet. Jag vill varmt tacka er för detta. Nu vill jag be er att tala till Europaparlamentet.
Nicolas Sarkozy
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! När Frankrike tog över ordförandeskapet dominerades situationen i Europa av dödläget i ratificeringen av Lissabonfördraget efter Irlands beslut vid omröstningen att förkasta fördraget.
Vid den tiden hade vi ingen tanke på att krig skulle bryta ut mellan Georgien och Ryssland, och vi hade inte heller någon tanke på allvaret i den finansiella och senare ekonomiska kris som Europa skulle drabbas av.
Det franska ordförandeskapet har försökt att grunda alla sina åtgärder på två övertygelser. Den första är att världen behöver ett starkt EU, och den andra är att EU inte kan vara starkt om det är splittrat. Naturligtvis är dessa idéer inte originella, men de är inte desto mindre nödvändiga.
Vi har under de senaste sex månaderna försökt se till att Europa är enat och starkt och att det tänker på egen hand. Vad är ett starkt Europa? Det är ett Europa som tänker, som har övertygelser, som har svar och som har fantasi. Det är ett Europa som inte är tillfreds med att följa någon annan och som avvisar samförstånd som bara grundas på vad som är osagt, när det gäller att komma till rätta med problem och om att tiden läker alla sår. Ju mer vi väntar, desto mer komplicerad blir situationen. Det är jag övertygad om.
Detta ordförandeskap har utvecklats i takt med internationella händelser som i grunden har påverkat hur vi har organiserat vårt arbete. Det är inte upp till mig att göra ett bokslut över detta. Jag ville bara berätta hur vi närmade oss dessa olika utmaningar.
När krisen i Georgien uppstod i augusti, den 8 augusti, fokuserade vi bara på en sak, att stoppa kriget och att inte låta det bli ett nytt Bosnien. För att vara uppriktig, men utan att komma med alltför hårda omdömen, när konflikten startade i Bosnien - i Europa - då var EU inte där. Det var Förenta staterna, våra vänner och allierade, som tog sitt ansvar. EU fick sedan följa i deras fotspår.
Ordförandeskapet var fast beslutet att se till att EU tog sitt ansvar, och den 12 augusti inledde vi förhandlingar om vapenvila, som sedan följdes av ett avtal om utträde den 12 september. Slutligen kunde ett krig undvikas, återtåget inleddes och, framför allt, tack vare alla EU-medlemsstater - förblev Europa enat.
Detta var inte klart på förhand, med tanke på våra olika länders historia, en smärtsam historia för de européer som under så många år levde bakom järnridån, i ett förödmjukat Europa, ett delat Europa, ett offrat Europa. Det var helt naturligt att vissa länder skulle ha annorlunda känslor gentemot våra ryska grannar än de länder som bara har upplevt frihet.
Trots detta förblev Europa enat, och ordförandeskapet gjorde tillsammans med kommissionens ordförande allt de kunde för att undvika att kriget skulle utvecklas och bli okontrollerbart. Den 8 augusti var de ryska trupperna 40 kilometer utanför Tbilisi. I dag har praktiskt taget alla ryska trupper lämnat Georgiens territorium, bortsett från Ossetien och Abchazien.
EU gjorde sig påmint, men utan att bli inblandat i en aggressiv politik på våra ryska grannars bakgård. Jag är övertygad om att vårt enda alternativ för framtiden är att samarbeta med våra grannar för att uppnå en situation med ekonomisk utveckling, säkerhet och fred och att förklara för dem att de, om de vill räknas på global nivå - och Ryssland är ett stort land - måste respektera värderingar, metoder och beteenden som skiljer sig mycket från vad de verkade för i Europa, under en annan epok.
(Applåder)
EU var närvarande. Då kom finanskrisen. Den inleddes inte i augusti 2007, som jag har hört folk säga. Det var i augusti 2007 som problemen startade, men den systemrelaterade finanskris som har märkts över hela världen startade när Förenta staterna beslutade, vilket visade sig vara ytterst allvarligt, att låta Lehman Brothers gå i konkurs den 18 september 2008. Det var då och först då som vi befann oss i en finanskris utan tidigare motstycke i världen.
Tillsammans med ordförande José Manuel Barroso har vi försökt uppnå två saker. För det första en europeisk sammanhållning, som vi har utvecklat successivt. Genom att först sammanföra de fyra största länderna i Europa med kommissionen, Europeiska centralbanken och Eurogruppens ordförande, och sedan genom att för första gången sedan 2000 anordna ett möte med länderna i Eurogruppen på stats- och regeringschefsnivå och slutligen, i september, genom att sammanföra alla stats- och regeringschefer, har vi utvecklat en återhämtningsplan för europeiska banker som stöds av alla EU-länder. Som ni vet var detta svårt eftersom den allvarliga krisen hade fått vissa länder att fatta förhastade beslut. Jag är säker på att de inte hade kunnat göra på något annat sätt, till exempel irländarna när de överväldigades av angreppen på hela deras banksystem.
En månad senare enades slutligen hela EU om en enhetlig plan för att stödja bankerna, och vi, med ordförande Barroso, har försökt att göra den europeiska stödplanen för att hindra att vårt banksystem kollapsar till en global plan. Förenta staterna har gått från Paulsonplan I till Paulsonplan II och har nu kommit till Paulsonplan III, som uppenbart har tagit intryck av Europas plan I.
Jag hävdar inte att allt har rättats till. Jag säger bara att om medlemsstaterna, kommissionen och EU-institutionerna inte hade tagit sitt ansvar vid den tidpunkten skulle vi ha stått inför den tidigare aldrig skådade risken för vissa medlemsstaters kollaps eller konkurs och ett sammanbrott av det europeiska banksystemet.
EU har gett prov på sin sammanhållning och sin solidaritet. Jag tänker särskilt på den omtalade helgen då vi behövde mobilisera 22 miljarder euro i krediter till Ungern, som självt var under attack efter att det hade varit nödvändigt att mobilisera 17 miljarder euro till Ukraina. Det finns fortfarande en viss oro när det gäller vissa baltiska länder, för att inte nämna andra globala problem som vi behöver ta itu med.
I den finansiella krisen har EU varit enat. EU uppmanade till Washingtontoppmötet och till G20-toppmötet, och det kommer att anordna toppmötet om reformen av den globala finansiella styrningen i London den 2 april. EU har talat med en röst för att säga att det vill ha en kapitalism som grundas på företagande och inte spekulation, att det vill ha en reform av det finansiella systemet, att det vill ha en annorlunda roll för tillväxtländerna och att det vill ha en etisk kapitalism. EU har uppträtt enat för att försvara sina principer.
När det gäller den ekonomiska krisen har debatten inte varit enkel. Det finns två skäl till detta. För det första är den finansiella situationen inte densamma i alla våra länder. För det andra är vår ekonomiska kultur, och vår politiska identitet, inte densamma. I slutändan insåg ändå alla behovet av ett samordnat stöd på omkring 1,5 procent av BNP, såsom kommissionen rekommenderade.
Jag förstår helt och fullt att folk kan vara förvånade över oenigheten på olika punkter, villrådigheten, förvirringen och missförstånden. Jag vill påminna dem som betraktar EU om att det finns 27 länder här, och det är inte lätt att ge dessa 27 länder samma politik samtidigt. Olika länder kan vara föremål för påtryckningar i samband med val - vi har inte alla val på samma dag - och i Europaparlamentet, den europeiska demokratins tempel, förstår alla att kommande valkampanjer inte precis leder till att man uppnår samförstånd. Trots allt har EU, efter att ha uppnått en gemensam politik i finanskrisen, på sätt och vis lyckats inrätta en gemensam politik för den ekonomiska krisen.
Vi hade också tid för unionen för Medelhavsområdet. Jag antar att det var nödvändigt att samordna och kompromissa för att klargöra två saker. Den ena är att om Europa inte gör sitt för freden i Mellanöstern kommer ingen att göra det i stället för oss. Det finns inget land i världen som kan främja freden mellan Israel och arabvärlden. EU måste spela sin roll och vara aktivt närvarande för att undvika en frontalkrock mellan arabvärlden, å ena sidan, och världens ledande makt, Förenta staterna, å andra sidan.
Unionen för Medelhavsområdet är en organisation för ständig dialog mellan EU och Medelhavet, inklusive arabländerna. Det är en dialog som både vi och araberna behöver. EU behöver den så att det kan sluta att bara vara en givare och även ha politiska övertygelser som främjar freden, och så att EU i stället för att bara vara tillfreds med att betala också kan uppmana till fred, en balanserad fred, särskilt mellan palestinierna, som har rätt till en modern, demokratisk och säker stat, och Israel, som har rätt till säkerhet för detta land som är ett demokratiskt mirakel.
Ett visst mått av övertalning krävdes i fråga om Medelhavsunionen, att Medelhavsunionen inte äventyrar EU:s sammanhållning utan tvärtom stärker denna. Slutligen kan vi som européer vara stolta över att Medelhavsunionen som ordförande har både EU:s ordförandeskap och Egypten och att den har fem vice generalsekreterare, varav en israelisk och en palestinsk. Detta är första gången som arabländerna har accepterat en israel som medlem i ledningen för en regional organisation såsom Medelhavsunionen, vilket är en historisk landvinning.
Jag vill hedra Bernard Kouchner, som förhandlade på ett lysande sätt vid toppmötet i Marseilles för att uppnå ett resultat som vi inte ens hade kunnat drömma om. I gengäld har israelerna gått med på att Arabförbundet deltar i arbetet inom Medelhavsunionen. Denna union kommer inte på något sätt att hindra det tjeckiska, och senare det svenska, ordförandeskapet från att i framtiden utveckla de partnerskap i öst som EU behöver.
Sedan har vi energi- och klimatfrågan. Låt oss vara mycket tydliga i denna fråga. Detta var en verklig kamp, och jag är säker på att alla har skäl att vara missnöjda. Vissa upplever att vi kräver för mycket av industrin, medan andra upplever att vi inte kräver tillräckligt mycket. En grupp anser att vi bör gå åt det ena hållet, och en annan grupp anser att vi bör gå åt andra hållet. Slutligen fastställde det tyska ordförandeskapet en tidsgräns i slutet av 2008. Det tyska ordförandeskapet hade satt upp tre mål - 3 gånger 20. Det avtal som vi ingick vid Europeiska rådets möte, och som jag hoppas kommer att antas av Europaparlamentet i morgon, möter i grund och botten de mål som ni själv satte upp.
Uppriktigt sagt behövde alla parter påminnas om sitt ansvar. Just när Förenta staternas nye president satte upp ambitiösa miljömål för det mäktigaste landet i världen skulle det ha varit galenskap för EU att ge upp sina egna mål. Det skulle ha varit oansvarigt. Om EU inte hade nått enhällighet i fråga om kommissionens energi- och klimatpaket hade vi inte kunnat förvänta oss att bli hörsammade av Indien, Kina, Brasilien och alla andra länder i världen som nu behöver ta ansvar för planetens miljömässiga balans.
För att komma fram till denna punkt behövde vi vara övertygande, och vi behövde hitta områden för kompromisser. Vilka var dessa? Jag hävdade att vi aldrig skulle ge upp tidsramen eller ”3 gånger 20-målet”, men alla här måste förstå att länder såsom de nya medlemsstaterna i öst, där den tunga industrin har blivit ett offer för övergången från det kommunistiska systemet till marknadsekonomin, gick med på att behålla referensen till 2005 även om de hade goda skäl att begära att ett annat referensår, till exempel 1990, skulle användas. Det skulle inte ha varit förvånande mot bakgrund av vad som har skett i dessa länder och vad de har genomgått. Jag talar under överinseende av minister Jean-Louis Borloo. Han var ett komplett, orubbligt och effektivt stöd i dessa förhandlingar. Jag ville inte att en proaktiv miljöstrategi skulle uppnås på bekostnad av socialpolitiken på så sätt att dessa nya EU-medlemmar skulle kollapsa.
Till fundamentalisterna vill jag säga att det för mig aldrig handlade om att inte införa miljökrav för Polen, Ungern och de andra, utan snarare om att inte utsätta dessa länder för en situation av social kollaps och att inte tvinga dem att välja mellan miljöskydd och tillväxt. Vad vi föreslog var en ny typ av tillväxt, en hållbar, miljövänlig tillväxt som skulle undvika ständigt stigande priser och en sådan effekt på polska, ungerska och östeuropeiska arbetstagare som inget demokratiskt land i världen skulle kunna tolerera.
Jag vill också tillägga att jag lyssnade noga på era frågeställningar vid mitt senaste besök i parlamentet. Vissa av er sade då till mig - och jag förstår det - ”ni har gett upp era mål, herr president, eftersom ni accepterade enhälligheten vid rådets beslut”. Jag gick med på enhälligheten av en enkel anledning. De miljöval som EU gör får inte vara påtvingade, utan måste vara frivilliga. Kan ni föreställa er hur svag en överenskommelse genom majoritetsomröstning skulle ha varit, då ett antal länder inte skulle ha följt denna? Hur trovärdigt skulle energi- och klimatpaketet ha varit om det ratificerades av en majoritet, när alla kan se att det är enhällighet som garanterar att våra politiska åtaganden kommer att uppfyllas?
(Applåder)
Vissa av er har dessutom påmint mig om att detta var en fråga för medbeslutande, och jag skulle vilja säga att jag använde mig av detta. I mina diskussioner med de andra stats- och regeringscheferna - det måste medges - var den uppmärksamma närvaron av ett parlamentet med avsikt att nå en överenskommelse om energi- och klimatpaketet en inflytelserik motiverande faktor för de stats- och regeringschefer som var mindre villiga än andra att komma fram till slutsatser.
I alla händelser är jag här i dag med alla 27 stats- och regeringschefers enhälliga överenskommelse om energi- och klimatpaketet. Gör vad ni vill med den.
Jag ska avsluta med två korta punkter. När det gäller invandringspolitiken är det svårt att föreställa sig att EU - där de flesta länder är med i Schengenområdet, som grundas på fri rörlighet för personer och varor - kan fortsätta utan att utveckla gemensamma principer för att inrätta en gemensam invandringspolitik. Arbetet har gjorts, och det gjordes, måste jag säga, utan överdrifter. Ni i Europaparlamentet har gjort mycket för att tillföra ett lugnare tonläge till en debatt om invandringspolitiken som, på nationell nivå, inte alltid är exemplarisk med avseende på respekt för människor, lugn, hänsyn och ansvarstagande. Vi har nu en enhällig grund för en gemensam invandringspolitik.
För att snabbt beröra försvaret kommer jag, tillsammans med förbundskansler Angela Merkel, nästa år ha möjlighet att anordna Natotoppmötet i Kehl/Strasbourg. Det viktiga beslut som vi har fattat här är att de 27 länderna från och med nu förstår att säkerhets- och försvarspolitiken är Europas och Natos, att Europas säkerhets- och försvarspolitik kompletterar Natos och inte står i motsättning till denna.
Slutligen har vi det institutionella problemet. Efter det negativa resultat i Irlands omröstning åkte jag till Dublin med Bernard Kouchner, på inbjudan av Irlands premiärminister Brian Cowen, och jag uppgav då, till folks förvåning, att det enda sättet att komma ifrån problemet var att rådfråga våra irländska vänner på nytt. Detta uttalande ledde till debatt, som om det var respektlöst mot folket att be om att de skulle ges ett nytt tillfälle att fatta beslut!
Hur ser det ut i dag? I dag har 25 länder nästan slutfört ratificeringen av Lissabonfördraget. Det 26:e landet, Tjeckien, har just fattat ett viktigt beslut. Konstitutionsdomstolen har uppgett att ratificeringen av Lissabonfördraget kan äga rum, och premiärminister Mirek Topolánek har på ett modigt och ansvarsfullt sätt angett att hans ambition är att föreslå att Lissabonfördraget ratificeras. Då återstår irländarna.
Det är den överenskommelse som vi har nått genom enhälligt beslut. Det är en mycket enkel överenskommelse. Den består främst i att garantera att det kommer att bli en kommissionsledamot per medlemsstat om Lissabonfördraget träder i kraft. Jag vet att detta inte är idealiskt för vissa av er, liksom för vissa regeringar som ansåg att kommissionen behövde bli mindre för att bli mer effektiv. Jag ber er ändå att överväga följande: Om vi vill ha Lissabonfördraget - och EU behöver starka och hållbara institutioner - kan vi bara uppnå det om irländarna röstar och säger ”ja”, och för att de ska säga ”ja” behöver vi en ny situation. Europeiska rådet föreslår att denna nya situation bör vara en kommissionsledamot per medlemsstat.
Det andra inslaget i överenskommelsen är att vi har gjort vissa politiska åtaganden som gäller de specifika inslagen i den irländska debatten, såsom neutralitet, beskattning och familj. Dessa politiska åtaganden var inte svåra att göra, så vad är problemet? Det är bäst att lägga alla kort på bordet. Problemet är den rättsliga inverkan som dessa politiska åtaganden kommer att ha, eftersom Irland har en konstitutionsdomstol, och det råder inga tvivel om att nej-kampanjen - vilket de har rätt till - kommer att gå till Irlands konstitutionsdomstol för att fråga vilken inverkan dessa politiska åtaganden har.
Ordförandeskapet har förslagit följande kompromiss: Ingen förnyad ratificering av Lissabonfördraget för de länder som redan har gjort detta och ingen ändring av Lissabonfördraget. Det finns ingen poäng med att lösa ett problem genom att skapa 26 andra. Så mycket är klart. Å andra sidan, nästa gång EU utvidgas - troligen för att inkludera Kroatien 2010 eller 2011 om allt går enligt planerna - kommer vi att behöva ett nytt fördrag för att utvidga EU med en ny medlemsstat. Vi har därför föreslagit att vi när EU utvidgas, och inte dessförinnan, kommer att lägga till två delar i Kroatiens anslutningsfördrag. Den första kommer att vara ett ”irländskt” protokoll, och den andra kommer att gälla antalet parlamentsledamöter. Valet till Europaparlamentet kommer att hållas på grundval av Nicefördraget. Jag ser inte att det finns något annat alternativ, eftersom vissa stater beviljades extra parlamentsledamöter enligt Lissabonfördraget. Vi skulle också kunna hantera detta problem vid nästa utvidgning.
På denna grundval har Irlands regering modigt nog åtagit sig att genomföra ytterligare en folkomröstning om Lissabonfördraget före utgången av 2009. Om situationen utvecklas som jag hoppas - men det är upp till irländarna att bestämma - innebär detta att Lissabonfördragets ikraftträdande bara kommer att försenas ett år.
Detta handlade inte bara om att diskutera och organisera. Inte heller kommer det att bli lätt, vare sig för irländarna eller för andra. Men den europeiska andan är först och främst en kompromissanda. Om vi inte kan nå en kompromiss mellan 27 av oss är det inte värt att ha ett europeiskt ideal. Det europeiska idealet är att lyssna på andra och att samarbeta för att hitta gemensamma vägar för att kringgå problem.
Jag vill avsluta med att först och främst tacka Europaparlamentet. Jag vill också säga att det har varit mycket lätt, och mycket angenämt, för ordförandeskapet att hålla kontakt med alla grupper här i parlamentet, var de än står politiskt, till vänster eller till höger, liberala eller gröna, för suveränitet eller för federalism. Ni har alla visat en önskan att nå framsteg med EU, var och en på sitt sätt. Ärligt talat måste jag säga att parlamentet har spelat en avgörande roll för ordförandeskapet när det handlar om att uppnå resultat. Jag skulle till och med säga att det har varit lättare att tala, arbeta och förhandla med Europaparlamentet än med vissa andra kontakter, utan att nämna några namn. I slutet av ett ordförandeskap bör man vara specifik i sina komplimanger men allmän i sina beklaganden.
Jag vill också säga att vi har strävat efter att arbeta sida vid sida med kommissionens ordförande, var och en medveten om sitt eget ansvar. För att göra honom rättvisa hade ordförandeskapet aldrig kunnat uppnå det resultat som det har uppnått utan det nära samarbetet med ordförande José Manuel Barroso. Det är viktigt att säga eftersom det är sanningen, åtminstone som jag upplever den.
Slutligen vill jag tacka stats- och regeringscheferna. Vi kommer inte att bygga EU i motsättning till staterna. Så mycket är klart. Hur europeisk man än är är EU inte nationernas fiende, och nationerna är inte EU:s fiende. Jag ska säga er något: Om vi inte hade försökt förstå problemen hos de olika demokratiska regeringarna skulle vi inte ha kommit särskilt långt. Det är ett misstag att försöka gå över huvudet på ländernas valda företrädare. Det är inget europeiskt ideal, det är fundamentalism, och jag har kämpat mot fundamentalism hela mitt liv, även europeisk fundamentalism. När jag hör ”europeisk fundamentalism” glömmer jag ordet Europa och hör bara ordet fundamentalism, och fundamentalism är aldrig någon bra idé. Det skulle vara ett misstag av historiska mått att försöka bygga EU i motsättning till nationerna. Regeringscheferna har tagit sitt ansvar, och länderna har tagit sitt.
För att avsluta vill jag säga, på ett personligt plan, att jag har lärt mig mycket under ordförandeskapets sex månader och att jag har uppskattat arbetet en hel del. Jag förstår varför Europaparlamentets ledamöter är passionerade för det de gör. När vi har möjlighet att tillbringa sex månader med att förstå och brottas med 27 olika länders problem ökar vi vår tolerans, öppenhet och förståelse för att detta Europa utan tvivel är den vackraste idé som har uppfunnits under 1900-talet och att vi behöver detta Europa nu mer än någonsin. Jag har försökt att få Europa att förändras, men Europa har förändrat mig. Jag vill säga en sak till, eftersom det är något som jag verkligen tror.
(Applåder)
Jag tror verkligen att alla stats- och regeringschefer skulle ha nytta av att ta detta ansvar förr eller senare, för det första eftersom det kommer att hjälpa dem förstå att de problem som de upplever i sina länder ofta bara kan lösas genom att de kommer överens med sina grannländer. De kommer också att lära sig att det trots våra skillnader finns många, många saker som för oss samman, och de kommer också att lära sig något som är än viktigare: att det är lättare för Europa att ha höga ambitioner än låga ambitioner.
Det som jag slutligen tror i djupet av mitt hjärta är att det i Europeiska rådet, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen är lättare att lyckas med stora projekt än med små projekt, eftersom små projekt inte har den kraft som krävs för att övervinna nationella egon. Stora projekt, höga ambitioner och stora idéer behövs. Med dessa stora idéer och höga ambitioner kan vi övervinna nationella egon. Därför, låt Europa vara ambitiöst, och låt det förstå att dess beslut behövs i världen! När vi sopar saker under mattan sparar vi problemen för framtiden. Problemen måste hanteras här och nu, och det är inte sant att EU-institutionerna hindrar att beslut fattas. Vad som hindrar att beslut fattas är bristande mod, bristande kraft, försvagade ideal. Besluten kan inte invänta Lissabonfördraget! Låt oss inte vänta på morgondagen utan fatta beslut nu. Jag har det största förtroende för att det tjeckiska ordförandeskapet kommer att fortsätta det franska ordförandeskapets arbete.
(Livliga applåder)
Talmannen
Herr rådsordförande! Vi vill tacka er - och applåden var ett tydligt uttryck för vårt tack - för ert tal, men särskilt för ert mod och er beslutsamhet att tjäna Europa.
Innan jag lämnar över ordet till kommissionens ordförande vill jag varmt välkomna de båda ministrarna Bernard Kouchner och Jean-Louis Borloo som i stor utsträckning har bidragit till det franska ordförandeskapets framgång. Ni är båda mycket varmt välkomna.
Jag vill först av allt välkomna Bruno Le Maire, statssekreterare med ansvar för Europafrågor, som är Jean-Pierre Jouyets efterträdare. Jean-Pierre Jouyet är nu ordförande för den franska finansinspektionen, och vi har tidigare haft ett mycket lyckat samarbete med honom. Jag vill ta detta tillfälle i akt att framföra mitt uppriktiga tack till honom.
Jag vet att det inte är brukligt, men jag hoppas att ni i närvaro av de andra EU-institutionerna kommer att låta mig gratulera Klaus Hänsch, Europaparlamentets talman från 1994 till 1997 och ledamot av Europaparlamentet sedan dess första direkta val, som fyllde 70 år i går. Jag vill framföra vårt uppriktiga tack till honom och vår uppskattning för allt hans hårda arbete för parlamentet och för EU.
Nu ska jag be Europeiska kommissionens ordförande, José Manuel Durão Barroso, att tala till Europaparlamentet.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Resultatet från Europeiska rådets senaste möte kommer att gå till EU:s historia. Det är ovanligt att man vid ett möte i Europeiska rådet måste fatta så många beslut i så pass grundläggande politiska frågor. Det är sällan som EU har kunnat uttrycka sin belåtenhet över så många positiva resultat och även en trefaldig framgång. I en svår och brådskande krissituation har vi lyckats göra stora framsteg för Europas och européernas framtid. Det är det EU som vi alla är så fästa vid - ett EU som kan uppnå bästa möjliga resultat.
Förutom andra viktiga slutsatser, särskilt i samband med säkerhet och försvarspolitik, unionen för Medelhavsområdet och det nya östliga partnerskapet, vill jag särskilt framhålla tre områden: Lissabonfördraget, den ekonomiska återhämtningen samt energi och klimatförändringar.
De 27 medlemsstaterna har samarbetat för att hitta en gemensam väg för att fortsätta den politiska processen i riktning mot Lissabonfördraget. Vi i Europeiska kommissionen har alltid stöttat detta fördrag, och vi hade skäl att tro att vi genom att ta tid för att lyssna till våra irländska vänners betänkligheter tillsammans skulle kunna hitta delarna till en lösning.
I ett positivt svar till kommissionens initiativ av den 26 november beslutade 27 medlemsstater att samordna sina ekonomiska återhämtningsplaner för att klara sig igenom den ovanligt allvarliga stormen. I dag har vi en överenskommelse om ett ekonomiskt stöd på omkring 1,5 procent av EU:s BNP, såsom kommissionen rekommenderade. Genom denna samordnade plan kommer vi att ta itu med lågkonjunkturen, särskilt genom mer hjälp till de mest utsatta människorna i samhället. Samtidigt kommer det att möjliggöra för oss att investera i våra ekonomier för att anpassa dem till framtida utmaningar. Detta innebär att krisen kommer att ge oss möjlighet att investera mer i ett socialt Europa och i ett reformens Europa.
Utifrån de lagförslag som lades fram av kommissionen den 23 januari 2008, och på grundval av ett viktigt bidrag från Europaparlamentet, enades de 27 medlemsstaterna enhälligt om att göra ett åtagande till att omforma EU till en miljövänlig ekonomi med låg energiförbrukning för framtida generationer. Överenskommelsen om vår energi- och klimatpolitik håller sig till målet att uppnå ”3 gånger 20 procent” senast 2020. Om det bekräftas här i parlamentet i morgon innebär detta historiska genombrott en seger för EU som partner, med andra ord för EU-institutionerna som har arbetat tillsammans med medlemsstaterna i en anda av samarbete och med en stark gemensam vilja att lyckas.
Jag vill här åter uttrycka vår tacksamhet gentemot rådets franska ordförandeskap för framgången för EU som partner. Herr talman! Under ert ordförandeskap har ni upplevt några ovanligt intensiva politiska händelser, som ni precis påminde oss om, den största finanskrisen någonsin och kriget mellan Ryssland och Georgien. Ert ordförandeskap tog effektivt itu med dessa problem, lugnt och, låt mig tillägga, med känsla och elegans. Frankrike är tillbaka i Europa, sade ni den kväll då ni valdes, och vi tvivlar inte en sekund på det. Jag skulle till och med säga att vi inte har haft någon sekund över för att tvivla på det, och det är vi mycket glada över.
Därför vill jag uppriktigt gratulera president Nicolas Sarkozy och alla som deltagit i det franska ordförandeskapet, regeringsmedlemmarna, diplomaterna och experterna. Ni har gjort ett enastående jobb.
På EU:s vägnar, tack.
(Applåder)
För att fortsätta tala om EU:s framgång som partner vill jag också säga att jag är mycket nöjd med kommissionens centrala roll, dess förmåga att ta politiska initiativ som baseras på grundliga tekniska förberedelser och relevansen hos dess förslag. Kommissionen har visat att den fortfarande är en oumbärlig hävstång för att omsätta politiska drömmar i verkliga åtgärder. Det var på grundval av kommissionens energi- och klimatförslag, som tog sin början vid Hampton Court hösten 2005, fortsatte via den politiska överenskommelsen om målen i mars 2007 samt under det tyska ordförandeskapet, och mynnade ut i lagförslagen i januari 2008, som medlemsstaterna kunde nå en enhällig överenskommelse. Det var också på grundval av kommissionens förslag den 29 oktober och den 26 november som medlemsstaterna lyckades nå en överenskommelse om en gemensam återhämtningsplan.
Det starka stödet för dessa förslag har gjort det möjligt för oss att inleda en ny epok i EU, och jag vill betona att det utan ordförandeskapets engagemang för ett mer politiskt EU skulle ha varit mycket svårt, om inte omöjligt, att uppnå dessa åtaganden. Håll i tankarna att jag har arbetat med nio ordföranden för Europeiska rådet, och jag kan berätta hur svårt det är i dessa dagar att nå ett samförstånd mellan 27 medlemsstater som naturligt nog har olika prioriteringar ibland. Därför behöver vi denna anda av partnerskap i EU.
Som en avslutande kommentar om EU:s framgång som partner vill jag också hylla det fantastiska arbete som Europaparlamentet har gjort under de senaste månaderna, särskilt när det gäller klimatpaketet. Inget skulle ha varit möjligt utan parlamentets åtagande och utan det outtröttliga arbete som föredragandena, utskottsordförandena och samordnarna för de politiska grupperna har gjort. Den slutliga kompromissen från trepartsmötena denna helg präglas tydligt av detta åtagande, vare sig det gäller systemet för utsläppshandel, arbetsfördelningen, förnybar energi eller avskiljning och lagring av koldioxid. I detta sammanhang har parlamentets argument gjort det möjligt att öka kvoterna för denna finansiering till 300 miljoner ton.
Sedan första början har Europaparlamentet visat att det förstår det globala sammanhanget. Det är ett projekt för EU, visserligen, men det inbegriper också ett bidrag till globala insatser och hörnstenen för vår strategi med sikte på Köpenhamnsförhandlingarna nästa år.
Därför hoppas jag att morgondagens plenarsammanträde med stor majoritet kommer att godkänna resultatet av detta arbete. Ni i Europaparlamentet har nyckeln till den dörr som slutligen kommer att möjliggöra för 2000-talets EU att lyfta. EU kommer att vara den första globala aktören som antar rättsligt bindande regler för att minska sina växthusgasutsläpp med 20 procent senast 2020, samtidigt som man gör tydliga åtaganden för att sikta på 30 procent som en del av en internationell överenskommelse.
Genom att anta denna överenskommelse med mycket stor majoritet kommer parlamentet att sända ett mycket starkt budskap till våra partner. Vi behöver också åtaganden från våra partner, särskilt våra amerikanska partner. Som jag sade i slutet av Europeiska rådets möte, när vi européer nu tar ledningen i denna fråga kan vi säga till våra amerikanska vänner: ”Ja, ni kan! Vi kan! Ja, ni kan!” Det är det budskap vi behöver sända till Förenta staterna så att de kan arbeta med oss för att uppnå en verkligt global överenskommelse.
(EN) Världen omkring oss förändras, och EU förändras. Tillsammans har vi fattat några avgörande beslut för att ge EU förutsättningar att lyckas i globaliseringens epok, för att skydda medborgare från biverkningarna av en ekonomisk och finansiell kris, för att skapa villkor för en återgång till hållbar tillväxt och även leda insatserna för en reform av det finansiella systemet och för globalt styre. Vi har kommit långt under de senaste månaderna när det gäller att ta itu med dessa utmaningar, men - låt oss vara tydliga - mycket kvarstår ännu att göra under de kommande veckorna och månaderna.
När det gäller klimatförändringarna behöver vi nu rikta uppmärksamheten mot vägen till Köpenhamn. När det gäller globalt styre, och särskilt reformen av finanssystemet, behöver vi förbereda G20-toppmötet i London. När det gäller den ekonomiska återhämtningsplanen behöver vi omsätta politiska överenskommelser i konkreta åtgärder. På alla dessa områden kommer ett fortsatt nära samarbete mellan gemenskapsinstitutionerna att vara nyckeln till framgång. Särskilt när det gäller den finansiella och ekonomiska krisen kommer vi att behöva parlamentets och rådets stöd som medlagstiftare och budgetmyndighet. Jag kommer att kunna diskutera detta mer grundligt med Europaparlamentets talmanskonferens i morgon bitti, men låt mig nu ge er en kort skymt av vad som ska komma.
När det gäller gemenskapens budget kommer vi att öka förskottsbetalningarna från början av 2009 så att medlemsstaterna får tidigare tillgång till upp till 1,8 miljarder euro. I dag kommer kommissionen att anta ett förslag om att anpassa Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter till den aktuella situationen och underlätta tillgången. När det gäller användningen av outnyttjade pengar från gemenskapsbudgeten har Europeiska rådet gett kommissionen grönt ljus att föreslå en omfördelning till projekt inom transeuropeiska energinät och bredbandsinfrastruktur samt för att främja energieffektiviteten. Vi tänker oss ett belopp på 5 miljarder euro för 2009 och 2010. Ett betydande belopp kommer att reserveras för demonstrationsprojekt för avskiljning och lagring av koldioxid och komplettera finansieringen inom ramen för systemet för utsläppshandel.
Jag förlitar mig på Europaparlamentets stöd för att övertyga alla dem som fortfarande motsätter sig användningen av dessa outnyttjade anslag. Jag har tilltro till att det franska ordförandeskapet omsätter Europeiska rådets tydliga politiska slutsatser i praktiken. Låt oss vara tydliga här. Det är viktigt att den ambition som Europeiska rådet uppvisade nu godtas på alla nivåer i beslutsprocessen.
För att påskynda medlemsstaternas investeringar kommer kommissionen denna vecka också att föreslå ett tillfälligt undantag på två år bortom lägstanivån för statligt stöd, upp till 500 000 euro. Jag skulle också vilja nämna tillämpningen under 2009 och 2010 av påskyndade förfaranden i direktivet om offentlig upphandling, mot bakgrund av de aktuella särskilda omständigheterna. Men låt mig tala klarspråk. Medan den aktuella krisen kräver påskyndade förfaranden kan den under inga omständigheter bli en förevändning för att upphäva konkurrensen eller reglerna om statligt stöd, som utgör den inre marknadens ryggrad. Vi måste behålla vår inre marknads integritet. Det här är en av de viktigaste europeiska landvinningarna - liksom för övrigt euron. Därför måste vi upprätthålla stabilitets- och tillväxtpakten och reglerna för den inre marknaden om vi vill ha ett europeiskt svar som verkligen är europeiskt.
Kommissionen kommer också att se till att medlemsstaterna fullföljer sitt åtagande att sätta in sina nationella insatser på ett samordnat sätt. Vi kommer att göra detta genom våra väl beprövade instrument - Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning samt stabilitets- och tillväxtpakten.
Vi lever i extraordinära tider som kräver extraordinära åtgärder. Det franska ordförandeskapet har spelat en mycket viktig roll i den kortsiktiga krishanteringen samt för att styra EU i riktning mot långsiktig återhämtning och en återgång till hållbar tillväxt. Men mycket kvarstår att göra under de kommande månaderna. Genom att behålla ett EU av partnerskap mellan Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och rådet är jag säker på att vi kommer att lyckas, till fördel för alla européer.
Talmannen
Herr kommissionsordförande! Vi skulle vilja tacka er för ert anförande och särskilt för ert engagemang.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Först av allt vill jag uppmärksamma de utomordentliga insatser som rådets ordförande har gjort under de senaste sex månaderna.
Herr Sarkozy! På mycket kort tid har ni lyckats skapa ett verkligt politiskt EU. Det är ett EU som satte sig upp emot Ryssland, som möjliggjorde G20-mötet, som nu är en respekterad aktör i reformerna av det globala finansiella systemet och som för sig självt har inrättat en pragmatisk och ambitiös invandringspolitik. Det är ett EU som har enats om hur man ska ge ett samordnat svar på den ekonomiska krisen och som har tagit ledningen i internationella förhandlingar om kampen mot klimatförändringarna.
Herr president! När det gäller resultatet av ert ordförandeskap är ni själv sinnebilden för den idé om politisk handling som center-högern alltid har förespråkat. Vad våra medborgare vill ha är specifika åtgärder och pragmatiska och rationella lösningar som förs fram av ledare som vet hur man håller sig lugn. Det är vad Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och rådet har lyckats göra tillsammans, under beskydd av det franska ordförandeskapet.
I ljuset av finanskrisen har politiken om insättningsgarantier för bankmedel, rekapitalisering av institutioner i riskzonen och tillförsel av kontanter för att främja krediter på ett samordnat sätt möjliggjort för oss att undvika kedjereaktioner och förlust av tusentals jobb i EU.
De senaste månaderna har visat att bara ett enat och starkt EU kan svara på en utmaning som den ekonomiska och finansiella krisen. De har också visat att det bara är vår sociala modell, den sociala marknadsekonomin, som kan ge en lämplig balans mellan arbetsgivare och arbetstagare som möjliggör att alla drar nytta av frukterna av sitt arbete och uppnår sina ambitioner utan meningslösa bördor och hinder, och som kan garantera verklig solidaritet. Det är denna samhällsmodell som vi i den politiska center-högern vill fortsätta att bygga.
Herr Barroso, herr Sarkozy, mina damer och herrar! Jag välkomnar resultatet från Europeiska rådets möte om energi- och klimatpaketet. Det är ett resultat som placerar EU längst fram på detta område och som visar att vi också i en sådan sammansatt fråga kan nå en enhällig överenskommelse, mellan 27 stater, på rekordtid.
Genom det paket som antogs av rådet i fredags, och vid trepartsmötet i lördags, förlikas brådskan med klimatförändringsproblemet med behovet av att försvara våra ekonomiska och sociala intressen.
Vi närmar oss slutet på en lång förhandlingsprocess, och jag skulle vilja gratulera alla inblandade, särskilt de andra ledamöterna från min politiska grupp. Det är inte en fråga om seger eller nederlag. Vi har en överenskommelse mellan de tre institutionerna, och EU har visat att det kan ta ledningen i kampen mot klimatförändringarna. EU behöver nu dra nytta av detta genom att fördubbla sina forskningsinsatser och främja innovation och ny teknik.
Vi behöver också sätta press på våra handelspartner, inklusive tillväxtländerna, som är bland de största förorenarna, att axla sitt ansvar. Särskilt förväntar vi oss att Barack Obamas nya administration ska vidta konkreta åtgärder på detta område.
I dessa turbulenta tider kan man inte undgå att se att EU behöver mer politisk stabilitet och effektivitet i sina beslut. Det är sant att vi har gjort framsteg under de senaste månaderna trots behovet av enhällighet, men det finns inget som säger att det kommer att vara lätt att upprepa denna framgång.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) uppmanar alla länder och alla medborgare som tillfrågas att ta sitt ansvar och besluta om Lissabonfördragets ratificering med fullständig kännedom om alla fakta. Vi vill be dem att skilja mellan lättköpta sloganer och verkligheten, mellan populism och ansvarsfullhet.
Vad vill folk ha? Vill de ha en plan för klimatförändringarna som de kan vara stolta över, en social modell som de kan lämna vidare till sina barn, eller vill de ha demagogiska förslag som bara slösar bort deras tid? Denna fråga besvarar sig själv. Ett ”ja” till Lissabonfördraget kommer att ge de medel som motsvarar våra ambitioner. Jag ska än en gång sluta genom att tacka det franska ordförandeskapet för dess politiska insatser, och jag hoppas att nästa ordförandeskap kommer att visa samma entusiasm. Det är min önskan för 2009.
(Applåder)
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! Ni avslutade ert anförande, herr Sarkozy, genom att säga att ni hade försökt förändra Europa men att Europa hade förändrat er. Det är ni inte ensam om.
Det franska ordförandeskapet har också förändrat andra, såsom Daniel Cohn-Bendit. När vi lämnade Élyséepalatset förra veckan, efter vårt möte där, erbjöd ni oss poliseskort med varningsljus, och jag var i en bil med Daniel Cohn-Bendit bakom polisen. Jag sade till honom ”Se hur tiderna har förändrats! År 1968 var det polisen som jagade efter dig, och nu är det du som jagar runt i Paris bakom polisen”.
(Applåder)
Tiderna har förändrats, och det franska ordförandeskapet har också förändrat mycket.
Herr talman! Förra veckan publicerade det tyska veckomagasinet Der Spiegel ett porträtt av er med titeln ”Der Omnipräsident” - allordföranden. Det är sant att ni verkar vara allestädes närvarande. En dag är ni i Paris, nästa i Bryssel, i dag i Strasbourg, i morgon i London, även om Angela Merkel inte var inbjuden. Det är inte min sak att bedöma vad ni gör i Paris, eftersom det inte är upp till mig att diskutera sociala obalanser eller mediepolitik. Det får mina motparter i Paris diskutera.
Det är emellertid min sak att diskutera, tala om och bedöma ert EU-ordförandeskap, och denna bedömning är inte alls negativ.
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Det franska ordförandeskapet har uppnått positiva resultat. Klimat- och energipaketet är en stor framgång. Jag är tacksam över att ni har gett Europaparlamentet det erkännande som det förtjänar. Utan parlamentet skulle paketet inte ha varit framgångsrikt. Jag vill också särskilt tacka våra föredragande. Till skillnad från kommissionen med sina 22 000 tjänstemän och de stora regeringsorgan som ni har till ert förfogande har våra föredragande bara tre, fyra eller fem anställda. Kvaliteten på det arbete som de producerar är förstklassigt, eftersom det kommer från Europaparlamentet. Det är bra att ni har uppmärksammat detta.
(Applåder)
Låt oss som exempel ta direktivet om koldioxidmärkning av bilar. Det innehåller mycket arbete av Guido Sacconi och bara en aning av Nicolas Sarkozys arbete, men på det hela taget är det en stor framgång. Det är en framgång för min grupp eftersom den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har gjort en stor ansträngning för att se till att det råder balans mellan de ekonomiska nödvändigheter som vi inte kan bortse från och de miljömässiga skyldigheter som vi alla måste ta itu med. Jag anser att den kritik som vi har hört, särskilt från de håll som ni beskrev, visar att vi är på rätt spår. Därför kommer vår grupp att enhälligt rösta för detta paket. Jag hoppas, käre Joseph, att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kommer att göra samma sak. Eller bör vi oroa oss över att ett ändringsförslag kommer att lämnas in för att senarelägga systemet för utsläppshandel? Under de senaste dagarna har vi kommit att bättre förstå vad PPE-DE betyder. PPE är lätt att översätta, men DE verkar stå för europeisk förvirring. Ni bör bestämma er för vad ni vill göra. Vill ni lovorda Nicolas Sarkozy, men inte stödja honom, eller vill ni anta detta paket tillsammans med oss? Vi väntar med intresse på PPE-DE-gruppens röst.
Jag skulle vilja tillägga att överenskommelsen vid första behandlingen är ett undantag. Från parlamentets sida kommer vi inte att göra det möjligt för nästa råd att säga till oss: ”Ni gjorde detta för klimat- och energipaketet.” Om ni har klargjort att första behandlingen var ett sätt att sätta press på envisa stats- och regeringschefer för att få dem att ta reson, så är detta något positivt i detta fall. Emellertid bör det inte bli något prejudikat i alla andra fall.
Ni har agerat korrekt under finanskrisen. Låt mig dock påminna er om vad min kollega Poul Nyrup Rasmussen och jag sade här under debatten i juli, i början av ert ordförandeskap. Vi sade att de sociala obalanserna i Europa på grund av orättvis fördelning av vinster och orättvis fördelning av välståndet i Europa är en tidsinställd bomb. Det franska ordförandeskapets svar på detta var: ”Det är inte vår högsta prioritering.” Under loppet av de senaste sex månaderna har det blivit tydligt för er att det är en högsta prioritering. Ni har handlat rätt, men om ni hade handlat tidigare hade det varit möjligt att förhindra många av de saker som nu behöver lösas. Bra gjort, men kanske något för sent.
Vi har inte Lissabonfördraget, och nu har vi hört rådets beslut. Vi måste leva med detta, och vi måste acceptera det. Emellertid, alla beslut som ni har fattat om kommissionen, om parlamentets platser och om eftergifterna till det irländska folket kommer inte att vara till någon nytta om inte en premiärminister eller en regering i Irland tar tjuren vid hornen och säger till Irlands medborgare: ”Se vad som hände! Se på européernas solidaritet, mellan de europeiska staterna och Irland och föreställ er vad som skulle ha hänt om Irland hade mött denna finanskris på egen hand!” Om Irlands premiärminister inte säger till sitt folk: ”Nu måste ni samarbeta solidariskt med européerna i ert eget intresse”, så kommer det hela att gå om intet igen. Vi kan lämna över hela det europeiska projektet till dessa personer, till Declan Ganley och hans intriger. Vi behöver en djärv irländsk regering som inte förhandlar fram en uppsättning ogenomtänkta kompromisser, utan som säger: ”Vi vill ha EU, och vi vill ha det här fördraget!”
(Applåder)
Det franska ordförandeskapet var en framgång. Jag vill särskilt gratulera er för att ni har visat er vara en Europavän genom att säga: ”Jag stöder detta europeiska projekt.” Tidigare hade jag ibland mina tvivel. Jag känner till många av era tal. Som president har ni visat att ni har hållit er till vad ni sade från början. Om nästa ordförandeskap gör samma sak kommer jag att vara glad. Tack så mycket! Ni har gjort många bra saker och några saker som inte är så bra, men vi ska glömma dessa i dag. På det hela taget anser jag att det franska ordförandeskapet har fört EU framåt, och det är vad det handlar om. Det handlade inte bara om Frankrike utan om hela EU, och resultatet som helhet är bra. Stort tack!
(Livliga applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det franska ordförandeskapet har varit nästan sagolikt. En modig prins som rider ut på en vit hingst, som i sagan symboliserar EU:s militära avskräckning, för att rädda prinsessan Georgien. Askungen från London fick slutligen komma till balen, och en fager prinsessa i Berlin fick veta, till svar på ett meddelande från Kanzleramt till Élysée, att om hon vill vara med den vackre prinsen måste hon vara beredd att kyssa en groda.
(Skratt)
Herr rådsordförande! Jag föreställer mig att ni inte själv skulle ha valt utmaningarna under ert ordförandeskap, men ni har hanterat dessa med energi, entusiasm och kreativitet, och ni har visat att den europeiska solidariteten är kraftfull. Vi gratulerar er till framgången vid förra veckans rådsmöte. Er tidsplan för den ekonomiska återhämtningen kommer att bidra till att återupprätta förtroendet för marknaden. Det är beundransvärt hur ni lyckats avvärja protektionism. Era eftergifter när det gäller statligt stöd och offentlig upphandling är förnuftiga, tillsammans med ert åtagande att låta dem åtföljas av de strukturella reformer som fastsällts i Lissabonstrategin.
Genom toppmötets slutsatser ges utrymme att sänka mervärdesskatten. Liberaldemokraterna uppmanar Ekofinrådet att nu sänka mervärdesskatten på energibesparande utrustning och utrustning för förnybar energi, för att hjälpa industrin och förbättra miljön. Vi välkomnar också det förnyade åtagandet när det gäller hållbara offentliga finanser och en snabb återgång till budgetmålen på medellång sikt. Vårt svar på långkonjunkturen måste grundas på solidaritet och sunda ekonomiska överväganden.
Ni verkar ha hittat en praktisk lösning på Irlands oro över det nya fördraget. Det kanske inte är elegant, men det är värdigt Henrik IV av Frankrike: Si Paris valait une messe, Dublin vaut un commissaire. I fråga om säkerhets- och försvarspolitiken har det gjorts verkliga framsteg, såsom inrättandet av en enhetlig planeringsstruktur för ESFP-uppdrag, ett strukturerat samarbete med Nato och en förklaring av våra mål och syften i strävan mot säkerhet.
När det gäller klimatförändringarna kan ni dock få ett hårdare omdöme. En uppsjö av eftergifter till företag har skrivits in i rådets slutsatser, nya medlemsstater kommer att köpas ut med en svart solidaritetsfond, utsläppstillstånd med utsläppstak och handel kommer att ges bort när de borde ha auktionerats ut och stora aktörer såsom elbolag kommer att få undantag som innebär enorma understöd. Allt detta pressar ner priset på kol, minskar mängden pengar som man får in och gör utsläppsmålen svårare att uppnå. Dessutom kommer systemet för utsläppshandel inte ens att träda i kraft förrän 2013.
Inte desto mindre värdesätter min grupp er insats för att nå denna överenskommelse. Vi välkomnar överenskommelserna om energibesparingar, om öronmärkning av hälften av intäkterna från utsläpp för att ytterligare minska växthusgasutsläpp samt om avskiljning och lagring av koldioxid. Vi kommer att stödja detta i morgondagens omröstning.
Man kan alltid önska sig mer av ett ordförandeskap. När det gäller reformen av den allmänna jordbrukspolitiken har vi sett en viss aktivitet. Vi ville se en öppning. När det gäller invandringen kommer blåkortet inslaget i ett byråkratiskt paket, och när det gäller handeln ger de inställda Dohaförhandlingarna den här veckan inte mycket hopp om framsteg. Men detta ordförandeskap har varit en framgång för Europa, och ni, herr rådsordförande, förtjänar äran.
Efter dessa sex månader förtjänar ni nog också en paus. Ni behöver inte göra allt. Låt Jean-Claude Juncker ta hand om finansministrarna. Låt Jean-Claude Trichet ta hand om euron. Avsluta ett sagolikt ordförandeskap med ett sagolikt slut. Följd rådet från er favoritsångare: C'est le temps du départ, retournez à d'autres étoiles et laissez-nous la fin de l'histoire.
(Applåder)
Daniel Cohn-Bendit
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr Sarkozy, herr Barroso! Vi uppskattar verkligen er proaktiva strategi, och ni har verkligen försökt att nå framsteg med EU. Det är bara det att vi har haft flera Nicolas här, och för min del föredrog jag Nicolas den förste, som förklarade för oss i juli 2008, inför ett förbluffat parlament, att ”enhällighet dödar demokratin”. Det var vad Nicolas den förste sade till Europaparlamentet i juli 2008. Nicolas den förste hade rätt. Nicolas den tredje har fel.
Det är det jag har svårt med när det gäller det franska ordförandeskapet. Det är en vindflöjel som ena sekunden säger något sant och som nästa sekund säger något falskt. När jag nu ser tillbaka på det kommer jag ta allt som är sant och lämna allt som inte fungerade att snurra runt på vindflöjeln, för det finns en skillnad mellan oss.
Ni låter Europaparlamentet bara vara ett Viagra för regeringar, men vi är inte här för att utnyttjas för att andra ska göra vad de inte vill göra. Ingen här har sagt att vi vill skapa ett EU i motsättning till nationerna. Ingen har sagt det. Gemenskapsinstitutionerna är med rätta ett EU för nationerna och för folket, och vi som är här företräder folket. Ni vill att Lissabonfördraget ska ratificeras och möjligheten till enhällighet är just vad Lissabonfördraget minskar. Varför? Eftersom enhällighet dödar demokratin, och om vi fortsätter på det här sättet kommer vi att döda vår förmåga att föra en EU-politik.
Ni har uppenbarligen rätt i att ordförande behöver få erfarenhet, men Angela Merkel, klimatkanslern, var ordförande här, och när hon väl återgick till att bara vara kansler i Tyskland föll hon i den tyska industrins händer och glömde bort EU:s intressen. Det är den situation ni stod inför i Europeiska rådet, där ni behövde nå en kompromiss mellan de olika nationella egona, en kompromiss som vi kommer att utvärdera och som vi kommer att utvärdera på ett visst sätt. Vi kommer att rösta för det som är bra och emot det som är dåligt, och vi kommer inte att ge efter för utpressning.
Det stämmer. Jag anser att första behandlingen är utpressning eftersom ett parlaments demokratiska process är att ta ett förslag, säga emot det och att återgå till förhandlingsbordet. Därför har jag för min del, även när det gäller klimatpaketet, vissa tvivel när det gäller överenskommelser vid första behandlingen.
Jag vet att ni tycker om franska chansoner, men, herr Sarkozy och herr Barroso, er Françoise Hardy-duett om kärlek, ”la main dans la main, et les yeux dans les yeux, ils s'en vont amoureux sans peur du lendemain”, lurar faktiskt ingen. Den lurar definitivt inte oss. Vad ni har gjort är att begränsa kommissionens roll till ett sekretariat för rådet. Det är vad Barrosos kommission har varit bra för, och det är allt. Inget annat!
Ja, mina herrar, det är snart val, och vi kommer att tala om dessa ämnen, om hur ni på båda sidor kryper för era regeringar. Det är inte vår uppgift, här i parlamentet, att fjäska för våra nationella partier. Vårt jobb är att försvara europeiska intressen, gemenskapsintressen, inte nationella intressen. Det är vad jag ville säga, både till vänstern och till högern.
När det gäller klimatpaketet var vi starka, och vi tog ledningen. Och även om det inte var tillräckligt, som man sade oss då, var ”3 × 20” rätt beslut. Men nu har vi emellertid rört oss bort från ”3 × 20” till den legitima ”4 × 4”-ekonomin. Det är där vi har hamnat till följd av klimatpaketet. Varför? Jag ska säga er varför. Därför att, i återhämtningsplanen, som ni har utformat den - och det är inte ert fel, det påstår jag inte - finns några saker som inte ens ni kan göra, herr Sarkozy, som inte ens ni kan klara!
Ställd inför den tyska ekonomiska nationalismen ryggade ni till exempel fegt tillbaka. Ni och José Manuel Barroso sade till oss: ”1,5 procent av BNP”, men hela världen vet att Barack Obamas plan uppgår till 3 eller 4 procent av BNP för miljömässig och ekonomisk återhämtning, och vi kommer inte att kunna klara det. Vet ni vad Barack Obama kommer att säga till er? Han kommer att säga ”nej, det kan ni inte, det klarar ni inte, det räcker inte”, precis som Paul Krugman sade till Peer Steinbrück, och Paul Krugman har fått nobelpriset i ekonomi. Om det var jag som sade detta skulle ni säga att jag inte visste vad jag talade om, men det var Paul Krugman som sade det.
Avslutningsvis vill jag bara ta upp en sak till. Som jag har sagt är den miljömässiga återhämtningsplanen otillräcklig, eftersom dess innehåll är otillräckligt. Det är inte bara ert fel, och det är inte en plan från EU:s sida.
Jag vill ändå säga följande: Förra veckan arresterades den framstående dissidenten Liu Xiaobo i Peking. Vi har sett er Kinapolitik. Ni har sagt till oss i Europaparlamentet att vi måste undvika att förödmjuka kineserna. Ni har inte förödmjukat kineserna. Det är kineserna som har förödmjukat er. De har trampat på er. I efterhand sade ni: ”Ingen kan hindra mig från att träffa Dalai Lama i all tysthet i Gdańsk.” Det är inte aktuellt! För min del är jag stolt över att Europaparlamentet gav Sacharovpriset till en dissident, Hu Jia, och jag är stolt över att vi inte gav efter för vad ordförandeskapet ville, nämligen att vi skulle buga oss för kineserna medan de fängslar och torterar människor dagligen och EU inte säger någonting, precis som EU inte sade något när Vladimir Putin arresterade en grupp demonstranter som bara krävde social jämlikhet. Sådan är politiken: när vi är med viktiga personer bugar vi oss, och det är därför vi förkastar denna politik när den uttrycks på detta sätt.
(Applåder)
Cristiana Muscardini
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle också vilja tacka er. Eftersom jag är medlem i en grupp som heter gruppen Unionen för nationernas Europa är det helt naturligt att jag särskilt välkomnar vad ni har sagt.
Ert ordförandeskap har visat att projektet för en EU-politik och ett politiskt EU är en möjlighet. Allt som krävs är att man har det mod som uppvisades i konflikten mellan Ryssland och Georgien, och att man har förmåga att hantera den finansiella krisen med nya arbetsmetoder och öppensinnade tolkningar snarare än med stabilitets- och tillväxtpaktens stelbenthet. Vi har välkomnat och stöttat den politiska visionen hos ett ordförandeskap som har gett politiken en ny plats i centrum för debatten och som därmed har gett EU en ny plats i centrum för världsdebatten.
Vi är övertygade om att Europeiska centralbankens oberoende bör innebära att den har en skyldighet att möta institutionerna mer omgående. Faktum är att det nu har visats att kriser inte kan lösas av centralbanker om det inte högre upp finns en tydlig politisk vision och en gemensam utvecklingsstrategi. Inrättandet av energi- och klimatpaketet, för att lösa problemet med nationella resurser, är en stor framgång som ger hopp om framtiden, liksom även unionen för Medelhavsområdet, en färdplan för fred och utveckling.
Det finns dock vissa prioriteringar som ännu inte är klara, och vi hoppas att de kan lösas i samarbete med trojkan och nästa ordförandeskap. Dessa inkluderar, förutom invandring och gränskontroll och återupplivande av jordbruket, en verkligt lika lön för män och kvinnor. I dag talar man i EU om jämlikhet mellan könen i termer av pensionsålder, men det kan rekommenderas att man börjar med att uppnå lika lön.
Jag anser att lösningen med en kommissionsledamot per land är den mest rättvisa, och det är vad vi sade i konventet. Vi tackar det franska ordförandeskapet för att ha väckt liv i detta förslag. Ni definierade denna kris som systemrelaterad, och därför, herr president, stöder vi er i kravet på en reform av systemet som grundas på att man kan göra realekonomin mer kraftfull än den finansiella ekonomin och reala tillgångar mer kraftfulla än tillgångar på pappret.
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Vi kommer utan tvivel att minnas det franska ordförandeskapet. Det kommer att bli ihågkommet på grund av de allvarliga händelser som har ägt rum under de senaste sex månaderna och på grund av de ovanligt betydande frågor som det har behövt ta itu med. Men det kommer också att bli ihågkommet, medger jag, på grund av rådsordförandens ganska ovanliga stil, en kombination av beslutsamhet, påhittighet och omstörtande metoder i förhållande till gemenskapens etablerade normer. Allt detta är saker som jag ställer mig positiv till. Bortsett från stilen kommer vi framför allt att komma ihåg det sätt att styra EU som han inledde, särskilt politikens inträde i en värld där den traditionellt sett inte har haft någon roll, något som jag alltid har efterfrågat.
Jag är också övertygad om att Europeiska rådets ordförande kanske inte precis uppskattar, men åtminstone kommer att acceptera, med bättre min än vid hans senaste tal till Europaparlamentet, om jag inte bara yttrar artiga och förlikande kommentarer, denna gång i samband med Europeiska rådets senaste möte, för att påpeka några problem. Sann politik innebär ett uppriktigt men respektfullt meningsutbyte.
Jag måste först nämna klimat- och energipaketet. Naturligtvis skulle det ha varit tragiskt om Europeiska rådet hade motarbetats i denna fråga som är så viktig för civilisationen. Jag förstår därför att det faktum att en kompromiss existerar mellan de 27 staterna har framhävts på grund av dess betydelse för EU:s självbestämmande och särskilt för uppföljningsprocessen.
Men bör man tala om en historisk överenskommelse, en överenskommelse som kommer att göra EU till ett föredöme? Jag tror inte det. Finns det inte i och med denna kompromiss en klar risk för att den stora majoriteten av EU:s industrier kommer att befrias från alla ekologiska begränsningar? Riskerar inte EU att bara minska sina egna utsläpp med en liten del, då man nöjer sig med att bidra till att minska utsläppen utanför EU genom kompensationsmekanismen? Uttrycker inte utvecklingsländerna med rätta sin bitterhet över bristen på bindande mekanismer för finansiell solidaritet när det gäller dem?
Om denna modell, som den nu är, blir spridd skulle det vara omöjligt att uppnå de nödvändiga målen som fastställts av det globala vetenskapssamhället. Det är bra att det finns en europeisk överenskommelse, men på detta stadium kan den med sin omfattning inte leva upp till förväntningarna eller behoven.
(Applåder)
Jag efterlyser samma klarhet när det handlar om att bedöma den återhämtningsplan som antogs i Bryssel. Högljudda självgratulationer skulle enligt min mening skicka ut ett kontraproduktivt budskap till våra medborgare. Vid en tid när hushållens konsumtion minskar, när det kommer fler och fler planer på att minska antalet anställda och när de sociala spänningarna tilltar - se på Grekland - ger denna plan upphov till många frågor.
Återhämtning för vem? Vem ska betala för denna nya plan, som kostar miljarder? Vad kommer den att leda till för resultat? Varför, i samband med denna plan, ökar en medlemsstat befolkningens köpkraft medan en annan bara hjälper företagen? Hur kommer det sig att lån som beviljas till banker inte går till företag, då det är företagen som behöver direkt hjälp nu? Varför tar de medlemsstater som löser ut banker inte systematiskt en proportionerlig kontroll, för att skapa förutsättningar för en ansvarsfull förvaltning, riktad mot att skapa arbetstillfällen och välstånd som är till nytta för samhället? Det finns så många förnuftiga frågor som det skulle vara mycket klokt att besvara innan man överväger andra saker.
Slutligen kommer ingen att bli förvånad över att min grupp inte gratulerar Europeiska rådet till att det har satt press på Irlands befolkning. Ni är medvetna om att irländarnas förväntningar om förändring, såsom hos EU-medborgarna i allmänhet, går mycket djupare än dem som ni har beskrivit. Ni kommer snart att få ett ytterligare prov på detta på Strasbourgs gator. Ni behöver lyssna på dem och svara dem. Som ni själv har sagt, herr president, om man sopar dammet under mattan leder det till svårigheter i framtiden.
Nigel Farage
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Nicolas Sarkozy har tillfört energi och dynamik under sitt ordförandeskap, men han har klargjort i alla skeden att han vill ha mer inflytande för unionen och att han vill ha Lissabonfördraget.
Nu, när det tjeckiska ordförandeskapet ska till att ta över, anser jag att vi har sett det moderna EU:s sanna ansikte i det fruktansvärda angreppet på president Vaclav Klaus. Låt mig ställa en fråga till er, president Sarkozy. Vilken typ av EU vill ni ha? Vad vi har här är en union som hotar demokratin med förakt.
Brian Crowley sade till president Vaclav Klaus att irländarna vill ha Lissabonfördraget. Jag beklagar, men de sade ”nej”! Acceptera resultatet! Tidigare har Martin Schulz haft ordet och sagt att en nej-röst kommer att leda till fascism och att vi inte får böja oss för populismen. Så det här är en union som föraktar demokratin. Det är en union som inte kan finna sig i någon alternativ synpunkt. ”Jag bryr mig inte om era åsikter”, sade Danny Cohn-Bendit till president Vaclav Klaus. Vid tidigare tillfällen har Daniel Cohn-Bendit här i parlamentet sagt att de som motsätter sig detta fördrag är mentalt sjuka.
Detta är ett mycket farligt steg för EU. Det är en union som uppför sig som en ligist och en översittare, och när Daniel Cohn-Bendit satte den europeiska flaggan på president Vaclav Klaus' bord och sade till honom att han skulle hissa den från slottet kunde han lika väl ha varit en tysk befattningshavare för 70 år sedan eller en sovjetisk för 20 år sedan. Danny frihetsivraren, som nu är den auktoritäre, den man som har blivit allt det som han sade sig bekämpa för 40 år sedan - och detta är EU:s ansikte, president Sarkozy. Och allt detta pådrivet av talman Hans-Gert Pöttering, som tidigare har bötfällt ledamöter av Europaparlamentet för att de hade förolämpat andra statschefer.
Herr Sarkozy! Är det den här typen av union som ni vill ha, eller ska ni ansluta er till mig och fördöma den fullkomligt förfärliga behandlingen av president Vaclav Klaus i Prag i förra veckan?
(Applåder)
Bruno Gollnisch
(FR) Herr talman! Den aktuella krisen är en kris för det europeiska globalistiska systemet. Det har lett till en hel del ansträngningar från er sida, men just sammanhanget för dessa insatser vittnar om att EU inte kan fullgöra sin uppgift.
Som jag redan har haft tillfälle att säga till er har de hittillsvarande åtgärderna faktiskt vidtagits antingen i ett nationellt sammanhang eller inom en ram av traditionell multilateral diplomati. I det nationella sammanhanget finns det till exempel åtgärder för ekonomisk återhämtning, vilka, trots att de skiljer sig från en medlemsstat till en annan - och det finns i sig inget chockerande i detta - senare ges allmänt godkännande för formens skull. Alla vet det. Ni har lyckats framställa den skilda, eller till och med motstridiga, politiken hos Gordon Brown, Angela Merkel och andra som EU-politik, men skenet kan bedra. I det nationella sammanhanget är det därför bra att det finns gränser för att skydda detta, att medlemsstater är nödvändiga och att självbestämmandet möjliggör snabba och effektiva åtgärder.
I samband med traditionell bilateral eller multilateral diplomati gjorde ni insatser för att trycka ned den georgiska krisen. I samband med den ekonomiska krisen hölls mötet i Washington med G20, som bara bestod av några europeiska medlemsstater och USA, Kina, Indien, Japan, Kanada, Saudiarabien med flera. Detta är ett tydligt tecken på att EU är en alltför liten plats för att EU självt ska kunna lösa de problem som vi står inför.
Många saker har tillmätts EU i ett utbrott av konstlat lyckorus, men vi måste ha rätt perspektiv. Klimat- och energipaketet, till exempel, har fått så många undantag att det praktiskt taget inte har något innehåll på grund av krisen. De nya begränsningarna kommer inte att gälla för de industrier vars kostnader ökar med över 30 procent eller som exporterar mer än 30 procent av sin produktion, det vill säga tre fjärdedelar av industrierna i fråga. Den ekonomiska återhämtningsplanen utgör som sagt 1 procent eller 1,5 procent av BNP, jämfört med 4 procent i Förenta staterna och över 10 procent i Kina. Bläcket hade knappt torkat innan invandringspakten hade åsidosatts av Italiens regering, som precis har tillkännagett en legalisering av 170 000 olagliga invandrare. Vart ska de ta vägen? Det är också uppenbart att invandringsförslagen och ytterligare ett europeiskt blåkort inte kommer att ha någon effekt förutom att beröva utvecklingsländerna de kompetenta arbetstagare som de behöver mest av allt för sin utveckling. Dessa åtgärder kommer därför inte att råda bot på den okontrollerade invandringen. I stället kommer de att förstärka och förvärra denna.
Slutligen fördömer vi, på internationell nivå, de avskyvärda metoder som innebär att folk, när de förkastar den katastrofala utvecklingen hos en union som verkar ge fler begränsningar än fördelar, måste rösta igen och igen utan ände till dess att de ger efter, utan att kunna ifrågasätta denna unions överdrifter.
Ni vet mycket väl, herr ordförande, att Lissabonfördraget varken är ett minifördrag eller ett förenklat fördrag, utan den europeiska konstitution som förkastades i Frankrike och i Nederländerna. Den står för en europeisk superstat som blir mer och mer auktoritär och totalitär, att döma av de diktatoriska kommentarerna från Daniel Cohn-Bendit till er efterträdare. Den representerar de förtryckande initiativen från Jacques Barrot, som föreslår att man till hela EU ska utvidga lagar som vår kollega ledamoten Jacques Toubon beskrev som stalinistiska när de antogs.
Denna typ av EU, vad ni än har sagt, är verkligen nationernas fiende. Den är ett instrument för globalistisk makt som är en väg mot vår ekonomiska, moraliska och kulturella nedbrytning. Den är inte den plats för skydd och frihet som vårt folk har rätt till och som vi inte ska sluta att efterfråga.
Martin Schulz
(DE) Herr talman! Jag vill be om ursäkt för att jag tar upp er tid. Jag har bett om att få göra ett personligt uttalande på grund av Nigel Farages uttalande. Som väl är befinner han sig fortfarande här i kammaren så att jag kan svara honom. Normalt sett går han direkt efter sina anföranden, men i dag har han stannat.
Jag vill för det första meddela att jag aldrig har sagt att en ”nej”-röst skulle leda till någon form av fascism. Det har jag aldrig sagt! Ert uttalande är helt enkelt felaktigt.
För det andra, Daniel Cohn-Bendit, Graham Watson, Hans-Gert Pöttering, Brian Crowley och jag deltog i ett sammanträde i Prags slott.
(Häcklande)
Vem? Irena Belohorská.
Vi informerades inte på förhand om att våra diskussioner vid detta sammanträde skulle spelas in på band. Alla i rummet antog att sammanträdet var konfidentiellt, på samma sätt som talmanskonferensen hade ett konfidentiellt möte i förra veckan med Nicolas Sarkozy i Élyséepalatset.
Vi upptäckte att den tjeckiska pressen hade rapporterat om sammanträdets innehåll, som utan vår vetskap hade offentliggjorts av president Vaclav Klaus. Jag vet inte vad det är för typ av system där det passar sig att sådant sker. Det passar sig absolut inte i en demokratisk stat.
Talmannen
Dessutom redogjorde man inte för hela mötet, och därför var redogörelsen inte korrekt eftersom många av sambanden inte klargjordes. Vi vill emellertid inte att situationen ska eskalera, och därför har jag hittills inte talat offentligt om detta. Det räcker att säga att sammanträdet inte rapporterades i sin helhet, och därför var rapporten inte korrekt.
Nicolas Sarkozy
rådets ordförande. - (FR) Herr Daul! Det franska ordförandeskapet uppskattade det ständiga stödet från er grupp extra mycket eftersom det inte alls var lätt, även inom gruppen, att medla, att hitta kompromisser och att möjliggöra överenskommelser om en förnuftig och trovärdig politisk linje. Jag vet mycket väl vilken roll ni har spelat som ordförande, herr Daul, och det har varit en stor tillgång för oss.
Jag måste uppriktigt säga att er grupp i sitt stöd för Lissabonfördraget ser EU i ett sammanhängande perspektiv, ett kraftfullt EU med stabila institutioner och ett ordförandeskap under två och ett halvt år som bara ägnar sig åt EU-ordförandeskapet.
Jag anser att dessa tankar är förnuftiga och att de kommer att göra det möjligt att ge något konkret till alla dem som liksom oss, herr Daul, och er grupp vill ha ett EU som skyddar och som förbereder sig för framtiden och inte ett EU som är ängsligt och oroat över framtiden. Ni kan i alla fall vara säker på att er grupps orubbliga stöd har spelat en avgörande roll för det franska ordförandeskapet och för de resultat som vi har uppnått.
Herr Schulz! Det krävs mod för att gå med på att tala med någon som inte tillhör ens egen politiska familj. När vi träffade er och Joseph Daul sade vi med en gång att det inte skulle bli lätt eftersom valet till Europaparlamentet är i antågande, vilket oundvikligen är en påfrestning. I all ärlighet måste jag säga att ni och er grupp var en krävande partner för oss, för det franska ordförandeskapet, herr Schulz - kan någon kritisera er för att ni försvarar era idéer så energiskt? - men också en helt och hållet ansvarsfull partner. På ett personligt plan har det varit ett stort nöje för mig att arbeta med er, men samtidigt har det varit mycket inspirerande varje gång jag har kunnat lyssna till råden från er eller Joseph Daul, eftersom jag vet mycket väl att vi inte skulle ha uppnått dessa resultat om vi inte hade samarbetat. Jag vill säga till Daniel Cohn-Bendit att det kräver mycket mer mod att ta ett steg mot den andre än att sitta och tjafsa i sin stol och agera domedagsprofet.
Det är den som bygger något som är modig, inte den som kommer med beskyllningar. Martin Schulz och Joseph Daul har gjort det möjligt för oss att bygga, att nå framsteg för EU. Det finns andra här som har stått vid vår sida, utan att dela vårt synsätt, såsom Marielle De Sarnez, och jag har varit tacksam när hon har varit ett stöd för oss. Detta förringar på inget sätt någonderas övertygelser, Martin Schulz' eller Marielle De Sarnez'. Det är helt enkelt vad den europeiska civilisationen är: män och kvinnor som är förnuftiga och välvilliga och som försöker nå framsteg i olika frågor. Ni valde inte mig, herr Schulz, och jag valde inte er, men det är vår plikt att samarbeta. Det har vi gjort, och jag vill säga till er att det på detta sätt har varit och kommer att förbli en mycket bra erfarenhet för mig.
Det är möjligt att förändra EU, och vi måste fortsätta med detta. Ni sade att jag hade rest en hel del. När man är ordförande för Europeiska rådet, om man inte tycker om att resa, är det bättre att hoppa över sin tur. Det enda sättet att föra EU närmare medborgarna, förefaller det mig, är att EU-medborgarna kan se att de som för tillfället ansvarar för dess institutioner kommer och talar med dem och ger dessa institutioner ett mänskligt ansikte. Jag upplever, förstår ni, herr Schulz, att jag under mina resor verkligen har känt, särskilt i Dublin, men också när jag var i Gdańsk, i Warszawa eller någon annanstans för den delen, att vad som saknas i EU inte så mycket är institutioner som ansikten. Folk behöver kunna se oss som personer och säga till sig själva att EU inte bara är ett institutionellt monster som hittats på av någon okänd, utan individer med sina egna svagheter. Det handlar inte om att personifiera saker, naturligtvis. Det är inte vägen framåt, men kanske vi har gått alltför långt med att ge olika personers ansvar en opersonlig karaktär.
En sak skulle jag vilja säga er, och kanske ni kommer att tycka att det är naivt. Det är att jag verkligen tyckte om det här jobbet, och jag tror att de som leder EU bör tycka om det de gör. Hur ska vi få folk att tycka om EU om vi inte tycker om vad vi gör? I Frankrike hade jag anledning att säga till en av mina ministrar att Europaparlamentet är extremt viktigt, att EU är extremt viktigt. Om vi själva inte känner lycka, stolthet och passion inför det vi gör - vilket ni alla gör - hur förväntar ni er att EU-medborgarna ska känna sig passionerade för EU?
Det fanns ett förhållningssätt till byggandet av Europa som folk menade var lite avlägset, lite teknokratiskt. Men teknokrati handlar inte om att ha teknisk kunskap. Det handlar om att aldrig lägga någon känsla i det. EU förtjänar att vi lägger känslor i det. Jag uppskattar i alla fall ert omdöme. Vi kanske har varit oeniga, herr Schulz, men vi har båda gett något till den andre. Ni har inte ändrat era övertygelser på något sätt, och jag har inte ändrat mina. Vi har helt enkelt visat att var och en av oss behöver den andre för att bygga. För mig kommer detta att vara en fortsatt viktig del av demokratin.
Herr Watson! Senast talade ni om Carla, minns jag. I dag talade ni om Angela. Ni har bra smak, herr Watson. Jag uppskattar era kommentarer!
(Skratt)
(Applåder)
Jag har verkligen uppskattat att arbeta med Graham Watson, som är en man med mycket höga krav. Jag sätter stort värde på att ni är så samvetsgrann, kunnig i olika frågor och noggrann. Jag har behövt göra kompromisser, och ni menade att de var förnuftiga. Jag ska inte förneka här i Europaparlamentet att det förekom kompromisser. Vem i EU kan säga att han kommer till Europeiska rådet, inte lyssnar på någon annan och sedan går sin väg belåten med allt som uppnåtts? Det handlar inte om huruvida det förekommer kompromisser. Detta är inbyggt i EU:s konstruktion. Det handlar om att veta om kompromissen är rimlig.
Jag inser att jag har glömt att ta upp en sak. Jag ber om ursäkt för det. Det gäller moms. Det är ändå konstigt - och här kommer José Manuel Barroso att rätta mig, om det behövs - att ett land som vill sänka momsen på alla produkter kan fatta detta beslut helt på egen hand. När ett land emellertid vill sänka momsen på en produktkategori måste det vänta på godkännande från alla de andra. Försök förstå mig, herr Watson. Jag vill bara påminna oss alla om vårt ansvar. Vilken EU-medborgare kan förstå detta?
Jag har inte gjort någon utvärdering av Gordon Browns beslut. Han är en regeringschef som jag värdesätter och som har varit utomordentligt hjälpsam i kampen mot finanskrisen, men han beslutar att sänka momsen i sitt land. Alla EU-medborgare - alla har rätt till sin egen åsikt om detta - bör undersöka detta och fråga sin egen regering. När någon vill sänka momsen på endast en produkt måste han säga till dessa medborgare: ”Tyvärr, det måste vara ett enhälligt beslut!” Den här regeln kan inte fortsätta, menar jag. Regeln måste vara densamma för alla. Jag säger också till kommissionen att jag inte tycker det är rimligt att behålla enhälligheten. Man har rätt att ha idéer och inte bli skrämd varje gång det kommer en ny idé. Jag har kontaktats av Graham Watson angående detta, och jag vill ta itu med det på allvar.
Tillsammans med José Manuel Barroso har vi kommit med ett förslag till beslut för rådet. Det är viktigt eftersom vi har talat om problemen med att sänka momsen under tre år. Det har beslutats - det är faktiskt en överenskommelse som jag föreslog för Tysklands förbundskansler Angela Merkel - att vi skulle sluta prata och fatta ett beslut i mars nästa år, i Ekofinrådet. Jag anser att det är en rimlig överenskommelse, och nu måste ett beslut fattas.
Sedan har vi problemet med rena produkter. Jag vill säga, herr Watson, att det inte är rimligt om rena produkter kostar mer än förorenande produkter. Om länder vill sänka momssatsen för att uppmuntra ökad miljökvalitet, uppmuntra bilar att förorena mindre, uppmuntra ekologiska produkter, bör de få göra det. En liten sak som jag skulle vilja säga är att en lägre momssats gäller för mörk choklad, medan momsen på mjölkchoklad är 19,6 procent. Hur ska man förstå detta? Jag själv beklagar det eftersom jag föredrar mjölkchoklad framför mörk choklad, men då talar jag naturligtvis bara för mig själv.
Situationen för böcker och kulturprodukter är än värre. EU skulle må bra av att tala mer om kultur och idrott. När det gäller kulturprodukter är bokmomsen 5,5 procent - och det är ett mycket bra beslut. Kan någon förstå varför momsen på videofilmer och cd-skivor då är 19,6 procent? Det är kulturprodukter. Snart kommer det inte att säljas några fler videofilmer - de kommer att vara piratkopierade - och inga fler cd-skivor kommer att säljas i Europa. Det ligger i allas intresse att undersöka problemen i samband med kulturen. Samma resonemang gäller tjänster för att skapa sysselsättning. Jag hoppas att finansministrarna vid Ekofinrådets möte i mars kommer att höra stats- och regeringschefernas budskap.
Jag måste säga något, herr Watson, om antalet kommissionsledamöter. Jag ska säga vad jag anser. Om kommissionen har 24 eller 27 kommissionsledamöter eller 33 i morgon spelar ingen roll. Jag är övertygad om att vi i slutändan behöver stärka kommissionsordförandens inflytande. Det är min personliga åsikt. Varför? För att endast kommissionsordföranden kan tillhandahålla en gemensam hållning för alla kommissionsledamöter som, på samma marknad, står inför olika situationer.
Slutligen har jag en sak att tillägga. Jag anser inte att det var klokt att förklara för medlemsstaterna att vi skulle ha en ordförande vald för två och ett halvt år och att rådets ordförandeskap, som roterar var sjätte månad, skulle finnas kvar men att det skulle vara skenbart och att vi samtidigt skulle ta bort rätten för varje land att ha en kommissionsledamot. Jag anser inte att kommissionen stärks genom att göra detta. Det är alltså en kompromiss som jag förhandlade fram och föreslog särskilt eftersom jag tror att den kommer att vara till nytta för framtiden.
Herr Cohn-Bendit! Det är alltid märkligt med er! Ni är en artig, tolerant, trevlig person när man träffar er privat, när man bjuder er på lunch. Ni förstår den andra personens argument. Man tänker att man skulle vilja träffa er igen, och då, så snart som det finns en tv-kamera framför er, tycks ni bli galen. Samma person som man kommer väl överens med privat ...
(Applåder)
... vars sällskap man trivs med, samma person förändras plötsligt. Jag vill säga till allmänheten som tittar på oss: ”Tro inte ett ord av de bilder som ni just har sett. Daniel Cohn-Bendit är mycket bättre än så, han är inte som den karikatyr av sig själv som han just har visat er.”
Jag ska säga er varför, herr Cohn-Bendit, eftersom jag har känt er personligen under lång tid. Vi ringer ofta varandra, och ni har kommit på lunch tre gånger i Élyséepalatset. Visserligen kom ni sent, men jag skickade inte motorcykeleskorterna för att hämta er. För att ni inte skulle bli sen nästa gång skickade jag dem efter er. Ni tackade inte nej till dessa, vilket visar att ni är villig att lyda republikens lagar. Men framför allt, herr Cohn-Bendit, är ni en sann europé när ni talar om Europa. När ni däremot talar som ni gjorde till mig är ni inte en europé eftersom upprörande beteende inte är europeiskt. Upprörande beteende är raka motsatsen till Europa. Förbli den man som vi känner och älskar. Då kan jag säga till Martin Schulz: ”Ni ser, jag har kunnat förändra EU i viss utsträckning, men inte Daniel Cohn-Bendit”.
(Applåder)
Fru Muscardini! Tack för ert stöd. Jag skulle emellertid vilja säga en sak. Efter att ha talat om Tyskland som stöttade oss och om Storbritannien var jag glad över stödet från Italien, vilket inte var helt självklart i fråga om klimat- och energipaketet. Kommissionens ordförande får rätta mig om det behövs. Ett antal länder intog ståndpunkter i början, och jag måste säga att Italiens regering och Silvio Berlusconi underlättade för oss vid Europeiska rådets senaste möte. Jag säger detta eftersom det är sant. Jag säger det inte för att favorisera en eller annan person. Jag säger det eftersom, för att bygga samförstånd i Europa, alla måste vara säkra på att de är värdesatta, inte i linje med deras egna försvarsintressen eller nationella intressen, utan i linje med det europeiska intresset. Ni har helt rätt, fru Muscardini. Realekonomin måste nu bli vår prioritering, och under 2009 får vi se huruvida vi behöver göra mer än vad vi hittills har beslutat, beroende på hur allvarlig krisen är, generellt och för olika industrisektorer.
Herr Wurtz! Jag uppskattade de diskussioner som vi hade tillsammans, och särskilt uppskattade jag det faktum att ni stödde rätten att bedriva politik inom EU. Att bedriva politik inom EU, att ge tillbaka EU-medborgarna de politiska valen, samtidigt som man respekterar toleransen och öppenheten mot varandra, är en viktig del av vad som har saknats. Politiken måste komma tillbaka till EU! Vad är politik? Det är att erbjuda val! Det är inte att bara ge folk ett alternativ, och detta föranleder mig, som svar till Francis Wurtz, att påminna er om vad Nigel Farage sade. Det måste vara tydligt!
Det finns ett land som förkastade Lissabonfördraget. Vi förstår detta förkastande, och vi försöker att förstå det och svara på det. Ni kan säga, se upp, detta är på gränsen till diktatur. Men skulle det inte vara diktatur om ett land på egen hand påtvingar 26 andra länder en situation, en politik som de inte vill ha?
(Applåder)
Jag själv, herr Farage - och jag vänder mig också till Francis Wurtz - befann mig i samma situation i Frankrike. Frankrike förkastade konstitutionen med 55 procent. Frankrike behövde anstränga sig för att ompröva saken. Vilken ansträngning? Jag gjorde ett åtagande under kampanjen - som den ende bland kandidaterna - om att inte anordna en folkomröstning. Jag tar politiskt ansvar för detta. Jag hade ett åtagande till Lissabonfördraget. Hur kan man säga att det skulle vara nästan fascistiskt att be våra irländska vänner att rösta en gång till? Vad ska vi säga då om de andra 26 länderna som ratificerade fördraget, några av dem också genom folkomröstning och vilka, enligt detta synsätt, skulle behöva ge upp sitt val?
Sanningen är att EU behöver Irland. Vi är 27 länder, och vi vill ha med oss de 27 länderna till Lissabonfördraget. Var och en är medveten om sitt ansvar. Om irländarna vill ha en ledamot i Europeiska kommissionen, då finns Lissabon, för enligt Nicefördraget kommer det inte att finnas en kommissionsledamot för varje land. Om irländarna har förstått situationen rätt förefaller det mig som att de var glada över att hela EU stod på Irlands sida när den finansiella stormen nästan svepte Irland med sig, och mycket glada över att kommissionens ordförande hittade en lösning - något som inte var lätt - när Irlands regering för det första hade gått så långt som att garantera alla banker, alla bankprodukter, och glömt, bara för en stund, att utländska banker i Irland måste behandlas på samma sätt som de irländska bankerna i Irland.
Jag tror att krisen, från denna synpunkt, tvingar den allmänna opinionen att stanna upp och tänka. Herr Wurtz, man kan inte stå ensam mitt i en storm. Jag menar att det är viktigt för irländarna att rösta igen, och jag kommer att kämpa så mycket jag kan tillsammans med Irlands regering för att de ska säga ”ja”. Om de skulle säga ”nej” skulle de göra ett politiskt val. Måste de övriga 26 då ge upp sina ambitioner? Det är en fråga som vi skulle behöva debattera, trots allt, om vi befann oss i denna situation.
Slutligen, herr Farage, skulle jag vilja säga er att jag uppskattade Hans-Gert Pötterings modiga och förnuftiga attityd gentemot Vaclav Klaus. Alla vill bli respekterade, men för att bli respekterad måste man respektera andra, och ibland förvånas man något över vissa av uttalandena från presidenten till ett av EU:s viktiga länder. Han vill bli respekterad, det förstår jag helt och fullt, men uppriktigt sagt, för européerna här var det sårande att se alla EU-flaggor tas ned från alla offentliga byggnader i detta viktiga land, Tjeckien. Detta agerande förbättrade ingens anseende, och det gläder mig att premiärministern, Mirek Topolánek, hade modet att inte låta sig ryckas med av denna utveckling.
Talman Hans-Gert Pöttering och ordförandena för de politiska grupperna kan i alla händelser räkna med ordförandeskapets fulla stöd. Vi behandlar inte ordförandena för de politiska grupperna på detta sätt, vi behandlar inte Europaparlamentets talman på detta sätt och vi behandlar inte EU:s symboler på detta sätt. Vilken politisk hållning man än har, det händer inte och ska inte hända.
(Applåder)
Slutligen, herr Gollnisch, ni sade att EU inte kan fylla sitt syfte. Det är alltid er hållning, och det respekterar jag naturligtvis, men ni kan också se att medlemsstaterna stannar i sitt hörn, och det fyller inte heller sitt syfte. Ni säger att vi har agerat på egen hand, men det stämmer inte. Om var och en av oss hade beslutat i isolering att stödja våra banker skulle vi inte ha stött någon bank. Inte en enda, och av en enkel anledning, vilket är att de europeiska bankerna har ömsesidiga lån och ömsesidiga risker. Om var och en av oss på egen hand hade sagt: ”vi kan klara oss igenom detta själva”, då skulle hela systemet ha brutit samman utan någon möjlighet till stöd, framgång eller återgång till lugnet. Naturligtvis är det upp till medlemsstaterna att fatta beslut eftersom det är medlemsstaterna som röstar om sin budget, men dessa beslut måste fattas på ett samordnat sätt.
Jag avslutar med det. EU är starkt när det vilar på starka och ansvarsfulla staters stöd. Och eftersom dessa stater är starka accepterar de behovet av att kompromissa i EU:s intresse. Det stora misstaget är att tänka att staterna måste vara svaga för att EU ska vara starkt. För min del anser jag att starka stater är nödvändigt för att bygga ett starkt Europa eftersom det bara är de starka som kan räcka ut handen och göra kompromisser. Det är bara de svaga som är sekteristiska och inåtvända. Vi måste använda denna lärdom från krisen på ett bra sätt.
Jag avslutar med detta. Det betyder att de stora länderna i EU inte har fler rättigheter än de minsta länderna, men de har kanske ett större ansvar. Vad som inte har fungerat under de senaste åren är att de stora länderna har försökt att undgå och ibland smita ifrån det ansvar som det var deras skyldighet att anta. I krisen var det inte heller bara ordförandeskapet på egen hand som tog sitt ansvar, det var alla de stora länderna som tog sitt. Vi har alla samma rättigheter, men vissa har fler skyldigheter än andra. Jag säger detta eftersom jag tror det från djupet av mina europeiska övertygelser.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman! Jag skulle vilja ta upp två eller tre punkter, helt kort. För det första vill jag betona att ambitionen med det klimatpaket som kommissionen lade fram upprätthålls i den slutliga kompromiss som har godkänts av Europeiska rådet.
Utan tvekan gjordes det några eftergifter inom ramen för målsättningarna. Dessa eftergifter var nödvändiga för att möta krav från vissa medlemsstater, men vi har lyckats, och jag anser att vi bör gratulera oss själva till detta eftersom det inte var helt enkelt med tanke på den ekonomiska och finansiella krisen. Vi har som sagt lyckats att upprätthålla ambitionen med 20-procentsmålen för 2020.
Dessutom är ni utan tvekan medvetna om att EU:s historiska beslut har välkomnats av FN:s generalsekreterare och av Poznańkonferensen, och jag skulle därför vilja föreslå att EU inte ska plåga sig självt igen i fråga om detta. Vi är nu världsledande i frågan. Inget annat land, ingen annan region i världen, vare sig de är amerikanska, latinamerikanska eller asiatiska, har gjort något jämförbart eller liknande. Därför, om någon vill be om mer, kan de göra detta genom att be andra följa EU:s exempel, och inte genom att utmana en överenskommelse som verkligen är ett föredöme för resten av världen.
Naturligtvis presenterade kommissionen ett ambitiöst paket. Det visste vi från början. Men jag kan säga att vi i en kompromissanda har lyckats behålla de huvudsakliga målen i klimatpaketet.
När det gäller den ekonomiska återhämtningen och den ekonomiska återhämtningsplanen, i förhållande till Förenta staterna, måste jag rätta några uttalanden som har gjorts. Sanningen är att amerikanerna inte har lagt fram någonting alls än så länge. Det finns idéer i omlopp, men vi vet ännu inte vad som kommer att läggas fram. Jag vill också säga att det inte är säkert att Förenta staterna kan ge oss de bästa råden när det gäller den ekonomiska och monetära politiken. Vi är i alla fall övertygade om att denna kris, frånsett rent finansiella frågor, uppkom på grund av vissa grundläggande makroekonomiska obalanser. Den amerikanska penning- och finanspolitiken har varit minst sagt orealistisk. Jag skulle därför vilja varna er för eventuella föreställningar som kan infinna sig - jag ser att det är på väg redan - om att vi bör göra precis samma sak som amerikanerna. Vi är inte i samma situation, och dessutom menar jag att lite försiktighet kan vara att rekommendera, om man också tänker i termer av hållbarhet på medellång och lång sikt.
Med detta sagt har Europeiska centralbankens ordförande faktiskt sagt till Europeiska rådet att vi i Europa kan anta att åtminstone 1,2 procent av vår BNP kommer att ha en automatiskt stabiliserande effekt. Om man lägger till den roll som spelas av ekonomiska stabilisatorer till de 1,5 procent som har antagits av Europeiska rådet innebär detta att vi inte är långt ifrån de avsikter som har uttryckts, och jag menar uttryckts, av Förenta staternas president.
Samtidigt stöder jag helhjärtat en större samordning med Förenta staterna på det ekonomiska området. Det är tydligt - dessa var slutsatserna i G20 - att en global insats kommer att krävas för att ge den globala ekonomin en ny start. Krisen har visat hur pass ömsesidigt beroende våra ekonomier är. Det är faktiskt därför vi har lagt fram en gemensam dagordning för globaliseringen så att vi kan arbeta för en ekonomisk återhämtning även i Atlantområdet.
När det gäller frågan om kommissionen och kommissionens roll bland institutionerna vill jag tydligt förklara mina tankar om detta. I EU är man inte starkare eftersom de andra är svagare, och jag anser att det är ett grundläggande fel som vissa analytiker gör och som vissa av mina europeiska vänner gör, varav vissa, det medger jag gärna, är bland de mest övertygade européerna, att tro att kommissionens roll försvagas när det finns ett starkt rådsordförandeskap. Det är precis tvärtom. Jag kan säga det nu, utifrån min erfarenhet av att ha arbetat med nio olika ordförandeskap för Europeiska rådet.
Om man tror att Europaparlamentet är starkare eftersom kommissionen är svagare, eller att kommissionen är starkare eftersom rådet är svagare, gör man ett grundläggande tankefel. Framför allt är det en småaktig synpunkt som jag inte stöder.
EU i dag är så pass sammansatt, med 27 medlemsstater med mycket skilda prioriteringar, att EU-institutionerna kan uppnå resultat endast i en anda av partnerskap och ömsesidigt stöd. Därför, till exempel, lades de nu aktuella förslagen i samband med klimatförändringarna fram av kommissionen för flera år sedan.
Naturligtvis ligger det i vårt intresse att det finns ett starkt rådsordförandeskap som klarar att nå samförstånd med medlemsstaterna. Europaparlamentets åtgärder, initiativ och arbete i denna fråga är givetvis av stor betydelse. I detta avseende behöver det bli ett paradigmskifte för vissa. Vi är i en situation där institutionerna behöver hävda sin auktoritet, sin ledarroll, inte genom att förringa andra institutioners roll utan tvärtom genom att stärka deras förmåga att hitta positiva kompromisser som främjar den europeiska idén.
Avslutningsvis, när det gäller vissa uttalanden från vissa tjeckiska politiska ledare, låt mig bara säga er att när någon jämför Sovjetunionen och Europeiska unionen visar detta tre saker. För det första förstår han inte vad Sovjetunionen var, för det andra förstår han inte vad EU är och för det tredje har han en mycket vag föreställning om demokrati och demokratins principer, särskilt våra europeiska principer om frihet och solidaritet.
(Applåder)
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Jag vill inleda med att erkänna den roll som president Nicolas Sarkozy har spelat under sin tid som rådsordförande. Hans tid vid rodret har utan tvekan varit uppmärksammad och fokuserad. Vi minns särskilt hans bidrag till fredsprocessen i Georgien i efterdyningarna av de ryska styrkornas invasion. Vi minns också hans beslutsamhet att säkra ett avtal om det mycket viktiga klimat- och energipaketet, som är något som brittiska konservativa stöder till fullo, även om jag beklagar att vi inte kan erbjuda samma stöd till Lissabonfördraget.
Vi anser att EU bör fortsätta att ta ledningen i samband med klimatfrågorna. Den finansiella och ekonomiska krisen har dock med nödvändighet dominerat under de senaste sex månaderna. Trots påståenden från den brittiske premiärministern om att hans svar på krisen har ett brett stöd, låt oss inte glömma kommentarerna från den tyske finansministern i förra veckan. Han sade om den brittiska regeringen att ”samma personer som tidigare aldrig skulle underbalansera statsbudgeten” nu ”kastar miljarder omkring sig” och att ”övergången från utbudspolitik och hela vägen till ren keynesianism är hisnande”. Han sade också, med avseende på Storbritanniens momssats, att ”allt detta kommer att göra är att öka Storbritanniens skuld till en omfattning som det kommer att krävas en hel generations arbete för att betala av”. Jag beklagar detta eftersom han hade fullkomligt rätt. Storbritanniens ekonomi är sannolikt på väg mot den längsta och djupaste lågkonjunkturen av alla de stora ekonomierna i EU, och den brittiske premiärministern kan inte längre göra några anspråk på finansiell försiktighet och god ekonomisk förvaltning.
Ordförande Sarkozy! Det här var en situation där den brittiske premiärministern borde ha följt i andra europeiska ledares fotspår, och verkligen rätta sig efter den disciplin som andra länder har visat i den ekonomiska förvaltningen. Låt mig än en gång gratulera er till era sex månader som ordförande. Jag hoppas att de kommande sex månaderna kommer att bli bra för EU-medborgarna.
Bernard Poignant
(FR) Herr talman! Det skulle vara fel att säga att ert ordförandeskap har varit perfekt, men det skulle vara oärligt att säga att det har varit ett misslyckande. Jag ska dra en eller två lärdomar av det.
Detta är en tid av omställning. Från och med detta ordförandeskap och framåt, när marknaden har problem, kommer staten att vara lösningen. Jag hoppas att denna omställning är uppriktig och hållbar. Eftersom jag är fransk socialist är jag glad över att få veta att källan till våra problem inte är 35-timmarsveckan utan bankerna, och att ”fru 35 timmar” är bättre än ”herr Madoff”.
Den andra lärdomen är att ni i slutet av detta ordförandeskap kommer att behöva återupprätta en bättre förbindelse mellan Frankrike och Tyskland, eftersom denna skakades i början genom unionen för Medelhavsområdet. Den tyska kanslern blev inte inbjuden till ett viktigt möte, och sedan ber vi henne och Tyskland att betala, såsom 1918 för skadestånd, 1945 för återuppbyggnad, 1955 för bidrag eller 1990 för återförening. Ja, jag försvarar Tyskland. Inser du det, Martin? Jag försvarar det landet. Ni vet att fransmännen säger: ”klättra inte upp i kokosträd när du har hål i byxorna”. Jag anser att det finns saker som behöver klaras ut och att vi behöver återupprätta förbindelserna mellan Frankrike och Tyskland.
Slutligen, för att ett ordförandeskap ska vara framgångsrikt - vilken fin lärdom detta är - behöver man omge sig med två socialister. Bernard Kouchner, som var minister under François Mitterrand, och Jean-Pierre Jouyet, som arbetade med Lionel Jospin och Jaques Delors. Jag talar till Bruno Le Maire, den nye ministern. Se upp herr Sarkozy, han är en Villepin-man. Jag antar att ni känner till ett annat ordspråk: ”Jag förlåter alla som förolämpar mig, men jag skriver upp det!”
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, herr Poignant. Det leder nästan till frågan om ni skulle vilja ansöka om att gå med i regeringen.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! Kanske vi kan återgå till EU nu.
I ljuset av en regional, finansiell, ekonomisk, social och klimatmässig kris har detta franska ordförandeskap brottats med världens dagordning. Det har kunnat reagera och med hjälp av er drivkraft har det franska ordförandeskapet kunnat anta utmaningarna. Jag anser att det är rätt och på sin plats att säga det. Det är också bra för oss alla att tillsammans undersöka vad som återstår att göra så att svaren på dessa kriser kan bli så fullständiga som möjligt.
Vår reaktion på finanskrisen var samordnad och ganska väl uttänkt, men nu behöver vi gå över till handling och börja med grunden till ett system för världsstyre, inte bara när det gäller tillsynen. Madoffaffären visade tydligt att vi behöver tillsyn, men vi behöver också påföljder. Vi behöver ett europeiskt tillsynsorgan, och förr eller senare behöver vi också en europeisk allmän åklagare.
Vi har fortfarande mycket kvar att göra för att svara på den ekonomiska och sociala krisen. Som ni vet motsvarar den europeiska planen tyvärr inte alls den amerikanska planen. Vi behöver stora projekt, innovation, forskning, infrastruktur, hållbar anpassning. Detta behöver finnas på EU:s dagordning under de kommande månaderna.
Vi behöver också beakta de lärdomar som vi dragit av denna kris för framtiden, arbeta mot bättre finansiell och monetär sammanhållning, särskilt inom euroområdet, vilket för övrigt kommer att bidra till att lösa missförstånd mellan Frankrike och Tyskland. Vi behöver ge oss själva ett manöverutrymme som kommer att vara mycket användbart i en lågkonjunktur, när tillväxten förhoppningsvis återupprättas så snart som möjligt, och återställa kommissionens centrala roll eftersom den under inga omständigheter får ge upp sin initiativrätt. I en kris bör ni snarast ha en skyldighet till initiativ.
Slutligen har vi under ert ordförandeskap nått en kompromiss om klimatkrisen. Det är en kompromiss. Den är inte perfekt, men den finns. Vad jag beklagar är att den för tillfället åsidosätter den viktiga frågan om stöd till utvecklingsländerna, som fortsätter att lida av klimatförändringarnas följder, för vilka de på intet sätt är ansvariga.
Därför, herr ordförande, mot bakgrund av alla dessa frågor är det min förhoppning att EU i morgon kommer att kunna uppfylla våra medborgares förväntningar.
Ian Hudghton
(EN) Herr talman! Det franska ordförandeskapet har verkligen ställts inför många utmaningar, även om det kan diskuteras huruvida det rådsmöte som nyligen hölls tog itu med kampen mot klimatförändringarna i tillräcklig utsträckning.
När det gäller ekonomin noterar jag att Nicolas Sarkozy erkände att Irland var det första landet som stödde sina banker, och hela EU följer nu efter, vilket är mer korrekt än Gordon Browns felsägning nyligen att han själv på egen hand hade räddat världen.
Jag vill tacka Irlands regering för att de än en gång har visat hur inflytelserika små medlemsstater kan vara i EU. Men jag tackar också det irländska folket för att ha ”avbrutit”, som president Sarkozy uttryckte det, ratificeringen av Lissabonfördraget. De garantier som har getts till Irland kommer också att hjälpa mitt land Skottland, genom att framhålla att det finns ett finansiellt oberoende i Europa och att vi, som en oberoende medlemsstat, skulle kunna utse en kommissionsledamot.
Nicolas Sarkozy sade att vi inte kan ha ett starkt EU om EU inte är enat. Låt oss komma ihåg att ”enhet i mångfald” inte bara är ett motto utan något som vi måste eftersträva. Vi får inte förlora det ur sikte som gör oss stolta över att vara skottar, walesare, irländare, fransmän, tjecker eller vad som helst, samt medborgare - inte undersåtar - i Europeiska unionen.
Brian Crowley
(GA) Herr talman! Förra veckans toppmöte med EU:s stats- och regeringschefer var ett mycket positivt möte för Irland och för Europa. Europeiska rådet har godkänt den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, till ett värde på 200 miljarder euro.
(EN) När vi ser på de resultat som Europeiska rådet har uppnått är det mycket viktigt att vi ger beröm där det är på sin plats. Sökandet efter lösningar och kompromisser för vad som var - eller föreföll att vara - ohanterliga problem gav plötsligt resultat såsom grädde som flyter upp till ytan på mjölken. Jag gratulerar er, ordförande Sarkozy, till era insatser, även när det gäller Irland. Vi uppskattar verkligen den kompromiss som har nåtts för att möjliggöra att irländarna på nytt beslutar om Lissabonfördraget.
Jag skulle i korthet vilja påpeka något för vissa kolleger som talade i dag och i går om vad jag uppges ha sagt i Prag förra veckan. För det första nämnde jag aldrig min far, såsom angavs i det protokoll som president Vaclav Klaus offentliggjorde. För det andra sade jag aldrig att irländarna ville ha EU. Jag sade att det var upp till irländarna att besluta vad som ska ske med Lissabonfördraget.
Särskilt mot bakgrund av vår erfarenhet under de senaste sex månaderna behövs det, i takt med våra framsteg, verkligen ett EU som samarbetar, samordnar och tillsammans försöker uppnå gemensamma mål på grundval av förståelse och tolerans för skilda synpunkter och de olika ekonomiska cykler som finns inom EU.
(FR) Herr ordförande! Min franska är mycket dålig; jag hoppas ni ursäktar. Ert ordförandeskap har återuppväckt det stora europeiska projektet, EU-projektet med stort hjärta, grundat på jämlikhet och hårt arbete, i EU och även i världen. Tack och lycka till!
(Applåder)
Bairbre de Brún
(GA) Herr talman! Irland bör vara med i EU. Samarbetet med våra europeiska partner är mycket värdefullt. Men sättet att hantera Irlands nej i omröstningen skapar inte någon goodwill. Det skulle till och med kunna främja motståndet mot EU och inte enbart i Irland.
Rådet har vägrat att göra några förändringar i själva Lissabonfördraget. I stället ska irländarna ges uppmuntrande ord och bli tillsagda att de bör ändra sig.
Rådet tog inte itu med irländarnas verkliga oro över EU:s militarisering, arbetstagarnas rättigheter och offentlig service. Klyftan mellan unionens ledare och medborgarna fördjupas på grund av reaktionen på nej-rösterna i Irland och på andra håll.
Rådets slutsatser ger inte trovärdiga garantier på de områden där sådana behövs. De lyckas inte ge positiva skäl för att rösta för Lissabonfördraget. I stället för detta ger de förutsättningar för oro. I vissa frågor skapas förvirring. Rädsla och felaktig information kommer att ha optimala förutsättningar vid en repris av folkomröstningen.
När det gäller rådets slutsatser i samband med energi- och klimatpaketet är det mycket viktigt att lagstiftning finns på plats med rättsligt bindande mål. Vissa delar av paketet är dock otillfredsställande, och det är inte så starkt som det borde vara.
Bernard Wojciechowski
(PL) Herr ordförande! Pressen angav redan i oktober i år att det tjeckiska ordförandeskapet skulle kunna passera oförmärkt. Det sades också att er önskan att vara ordförande för eurogruppen var ett försök att utöva indirekt kontroll över tjeckerna. Därför skulle jag vilja höra från er hur det avgående ordförandeskapet tänker bete sig i förhållande till det kommande tjeckiska ordförandeskapet.
Herr ordförande! Till svar på en fråga som jag ställde om president Lech Kaczyński uppgav ni här i parlamentet för två månader sedan att ni skulle övertyga honom och att överenskommelserna skulle hållas. Ingen misstänkte då att Lech Kaczyński skulle låta sig styras av Irlands medborgare snarare än av sin bror. Avser ni att göra på samma sätt när det handlar om att vinna över president Vaclav Klaus? Kommer samtal någonsin att äga rum? Slutligen hoppas jag att ni tycker om att lyssna på Elvis, herr ordförande.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr ordförande! Jag är en av de ledamöter i Europaparlamentet som inte kommer att gratulera er till framgången med dessa sex månaders ordförandeskap. Jag tror faktiskt att två flaggskeppsprojekt som ni drev igenom under de senaste månaderna faktiskt är skadliga. De är skadliga inte bara för mitt eget land, Polen, utan även för EU som helhet. Trots att det nu är något mer acceptabelt är klimatpaketet fortfarande ett dåligt paket, och att anta det just nu är helt enkelt löjligt. Ett återupplivande av Lissabonfördraget som förkastades i en nationell folkomröstning i Irland gör dessutom narr av demokratin. Tro inte att en extra plats i Europaparlamentet kommer att låta er köpa ett större stöd för Lissabonfördraget i Polen.
Jag vill säga er, herr ordförande, att även om er diplomatiska begåvning möjliggjorde för er att övertala de andra stats- och regeringscheferna att stödja era kontroversiella idéer förra veckan i Bryssel, är det min uppriktiga förhoppning att medborgarna i självständiga nationer kommer att säga ”nej” till dessa idéer under nästa års val till Europaparlamentet.
Hartmut Nassauer
(DE) Herr talman, herr rådsordförande! Om till och med Martin Schulz säger bra saker om det franska ordförandeskapet måste det verkligen ha varit briljant. Socialdemokraterna har hittills inte varit några större beundrare av ordförande Nicolas Sarkozy.
För gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vill jag försäkra er, ordförande Sarkozy, om att ert ordförandeskap har varit enastående och en total framgång. Ni har agerat beslutsamt och framgångsrikt i båda de kriser som inträffade i år. Ni har gett EU större politisk betydelse, och ni har förbättrat dess rykte i världen. Ni har otvivelaktigt återvunnit en del av medborgarnas förtroende. Inte minst har ni kunnat belysa de välgörande och stabiliserande effekterna av vår gemensamma valuta, euron, under dessa svåra tider. Som tur är för oss var ni kort sagt rätt man på rätt plats vid rätt tidpunkt. Jag vill gärna tro att vi kommer att kunna säga samma sak efter nästa ordförandeskap.
Klimat- och energipaketet är en framgång för rådet. Vi bör dock komma ihåg att det är ett beslut som sträcker sig långt in i framtiden och att dess fullständiga effekter kommer att märkas först när de flesta personer som är ansvariga för det inte längre är i tjänst eller kan ta ansvar för konsekvenserna. Vi behöver göra ett svårt val mellan de klimatpolitiska målen, som vi stöder till fullo, och de oundvikliga ekonomiska bördor som vi kan förvänta oss.
Martin Schulz har uppmanat PPE-DE-gruppen att fatta detta beslut. Naturligtvis kommer vi att fatta detta beslut, men vi kommer först att försöka läsa på om det vi ska besluta om. Om ni fattade beslutet igår kan ni omöjligt ha läst texten. Ni har bara beslutat i blindo på en vänsterpolitisk grund. När det gäller er kritik av överenskommelsen vid första behandlingen, när Daniel Cohn-Bendit också gråter krokodiltårar, instämmer jag helt och hållet i innehållet i er kritik. Men vem var det som tvingade oss in i den? Lade rådet munkavle på oss under förfarandet? Blev vi utpressade av kommissionen? Det var en majoritet här i parlamentet som fattade beslutet. I talmanskonferensen var det bara Joseph Daul som röstade för en första behandling, vilket skulle ha varit rätt förfarande. Jag hoppas att vi utifrån detta kan dra slutsatsen att överenskommelser vid första behandlingen i framtiden inte längre bör accepteras, åtminstone inte för sådana viktiga projekt.
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja säga följande till ordförande Nicolas Sarkozy:
(FR) ”Att föra en proaktiv politik är den allra svåraste uppgiften.”
(EN) Både ni och jag känner till det, herr ordförande.
Som ni själv sade handlar EU om kompromisser men också om att uppnå en dynamik. Det är min poäng. Jag menar att ni har tagit EU så långt som ni har kunnat och så långt som ni kunde få de 27 premiärministrarna och statscheferna att gå, men överreklamera inte resultatet. Det gäller särskilt ordförande José Manuel Barroso. Överreklamera inte resultatet. Om ni gör det kommer det att slå tillbaka mot vanligt folks förtroende för EU. Vi har en ekonomisk kris just nu, och den är inte över. Som ni sade, den är inte över. Säg inte till folk att det ekonomiska stimulanspaketet motsvarar 1,5 procent av BNP. Det gör det inte. Om vi för tillfället tar bort kreditgarantierna från denna beräkning och ser till de reella investeringarna och den reella efterfrågan, hamnar vi på ett genomsnitt på omkring 0,6 procent av EU:s BNP. Ja, det stämmer, herr Barroso. De ekonomiska beräkningarna från Brueghel och från Köpenhamns universitet bekräftar detta. Så var försiktig här.
De enda två länder - och Storbritannien har kritiserats av Tyskland - som når upp till 1 procent av BNP i verklig ekonomisk stimulans är Gordon Browns land och José Luis Rodríguez Zapateros land. Frankrike är inte långt ifrån. Men den verkliga svårigheten för tillfället finns i Berlin. Jag förstår inte hur Angela Merkel, den tyska förbundskanslern, kan säga att vad de för närvarande gör för sysselsättningen i EU räcker. Så är inte fallet.
Herr ordförande! Jag håller inte med om vad Graham Watson sade. Ni bör inte bara koppla av. Ni bör bevara er energi, för vi behöver ett nytt stimulanspaket, och vi kommer att behöva det ganska snart, redan i vår. Jag hoppas att ni kommer att vara aktiv den 2 april i London och även vid vårens toppmöte. Som ni själv sade, att föra EU närmare folket handlar om att säkra folkets sysselsättning.
Talmannen
Mina damer och herrar! Ordförande Nicolas Sarkozy måste snart gå. Han kommer nu att ges ordet igen, och Jean-Louis Borloo och Bruno Le Maire kommer att stanna kvar hos oss.
Nicolas Sarkozy
rådets ordförande. - (FR) Mina damer och herrar, herr Kirkhope! Tack för ert stöd. Detta ger mig ett tillfälle att vända mig till en brittisk konservativ för att säga hur viktigt det är för oss i EU att detta betydande parti, det brittiska konservativa partiet, har ett fortsatt djupt åtagande till den europeiska integrationen.
Jag har inget att göra med politiken i Storbritannien. Ni har en ung ledare, David Cameron, och ni är ett parti med en lång historia. Vi behöver er i EU, och ingenting i EU kan vara framgångsrikt på egen hand. Jag vet inget om framtiden för Gordon Brown eller framtiden för David Cameron, men vem Storbritanniens ledare än kommer att bli kommer han att behöva andra för att göra framsteg, för att försvara landets intressen, för att vinna i EU. Det kan inte göras på egen hand, och jag skulle vilja säga en sak, nämligen att jag alltid har varit övertygad om att Storbritannien har en särskild roll att spela i EU. Ibland har man kritiserat mig eftersom Storbritannien talar världens ledande språk, eftersom landet har en dynamisk ekonomi, men fundera över det. Se på vad det har kostat för Storbritannien att ha en alltför exklusiv förbindelse med Förenta staterna, vad det har kostat att ha ett alltför exklusivt åtagande till finansiella tjänster. EU behöver Storbritannien, men jag är också fortsatt övertygad om att Storbritannien behöver EU.
När jag reste till Storbritannien sade jag att ett entente cordiale [hjärtligt samförstånd] mellan Frankrike och Storbritannien inte var tillräckligt. Gordon Brown föreslog ett entente formidable [fantastiskt samförstånd]. För min del menar jag att det har varit möjligt att gå stärkt ur den finansiella krisen eftersom Storbritannien klart och tydligt har valt EU. Vi har inte kommit så väl överens i det förgångna. Utan att gå in på intern politik menar jag att det är så.
Herr Poignant! Det franska ordförandeskapet är inte perfekt, förvisso, men det är inte heller ett misslyckande. Vad er beträffar är ni trogen François Mitterrand, vilket är ett perfekt ”varken ... eller”. Därför tänker ni varken gott eller ont. Ni tänker egentligen att om jag har varit framgångsrik är det för att jag hade två bra socialister ... ja, aldrig två utan tre, herr Poignant. Jouyet, Kouchner ... Jag tycker mig märka en viss avund härinne någonstans. Allvarligt talat vill jag dock neka till påståendena från alla dem som ansåg att det fanns strukturella oenigheter mellan Tyskland och Frankrike. Det här är ett tillfälle för mig att förklara saker, och jag säger detta också till Marielle De Sarnez.
Den fransk-tyska axeln, vänskapsbandet mellan Frankrike och Tyskland, är inte ett val: Det är en absolut plikt. Våra två länder stod i centrum för den största tragedin under 1900-talet. Det är inte ett val, inte för att jag inte stöder det, utan för att det är en plikt för världen och för Europa. Vi måste gå sida vid sida. Jag är fullkomligt övertygad om att det är ett ansvar, herr Poignant, som är mycket större än Angela Merkel eller jag själv, eller tidigare Gerhard Schröder eller Jacques Chirac. Det är en historisk realitet. Vi kan inte skiljas från varandra, just på grund av vår historia under det gångna århundradet.
Utan att vilja förolämpa någon måste jag dock samtidigt säga att den fransk-tyska axeln inte kan ha samma betydelse i ett EU med 27 länder som i ett EU med 6 länder. I ett EU med sex eller nio länder, kanske tolv, räckte det om Tyskland och Frankrike nådde en överenskommelse. Då följde alla de andra länderna efter.
Så var det, men så är inte EU av i dag, och det är därför jag efterlyste en rekonstruktion av denna fransk-tyska axel, på bilateral basis. Vi behöver den, men vi kan inte behandla den fransk-tyska axeln som om det fortfarande bara fanns 12 medlemsstater. Jag minns när Tyskland och Frankrike kom överens om en kandidat till kommissionens ordförandepost - det var inte på min tid - då var det den andre som gick, eftersom det gav ett intryck av arrogans. Vänskapen mellan Frankrike och Tyskland är oumbärlig, men den utesluter inte andra överenskommelser eller andra vänskapsband. Det är det första jag vill säga eftersom jag ibland får intrycket att vissa ser på EU genom 30 år gamla glasögon. Man måste se på det i förhållande till vad det kommer att bli om 30 år.
Det andra är att Angela Merkel är en stark försvarare av Tysklands intressen. Om hon inte var det, vem skulle annars vara det? Vi kan inte kritisera henne för det. Hon var det med elegans, hon var det med kraft och hon var det med beslutsamhet. Jag försvarar också mitt lands intressen. Var det inte därför som jag blev vald?
Ibland kommer vi alltså inte överens omedelbart. Så är det bara. Det är helt normalt. Är demokrati eller kompromissanda omöjligt när det handlar om Tyskland eller Frankrike? Ja, jag behövde göra eftergifter till Angela Merkel, ja, hon behövde göra eftergifter till mig. Så är det bara. Det är bra för Tyskland. Bara för att det handlar om Tyskland eller Frankrike, skulle vi för den skull inte debattera något alls, skulle vi inte diskutera något alls? Våra tyska vänner var inte så entusiastiska över unionen för Medelhavsområdet. Det förekom missförstånd. Jag löste dessa missförstånd genom att diskutera dem. Vad är problemet?
I alla händelser har jag har ingen avsikt att ge en motivering varje gång Angela Merkel och jag kommer överens med varandra, stöder varandra eller hjälper varandra. Jag glömmer emellertid inte att Tyskland är en federal stat, medan Frankrike är mycket mer centraliserat, trots decentraliseringen. Rytmen, den tid som krävs för att fatta beslut, är inte densamma. Det har inget att göra med Angela Merkels förmåga eller något fel från min sida; det har att göra med strukturen hos de båda staterna, som inte är densamma. Dessutom har Tyskland en koalitionsregering. Jag är inte säker på huruvida Angela Merkel spontant väljer socialdemokraterna i sin regering. Jag var ansvarig för att välja socialisterna i min regering. Det är den andra skillnaden, som också förklarar den tid det tar att fatta beslut.
Ni kan dock vara säkra på att Tyskland i alla fall inte är utsatt för angrepp. Tyskland är den största ekonomin i EU. Vi behöver Tyskland, och Tyskland behöver EU. Men låt mig också säga att Frankrike och Tyskland inte har mer rätt än de andra. Vi har större skyldigheter, och även dessa måste vi bära tillsammans. Oroa er inte. Jag är fullt medveten om det.
Marielle De Sarnez! Ni har rätt, det finns fortfarande mycket kvar att göra. Jag ska inte ta upp era kommentarer om ordförandeskapet. Det finns fortfarande mycket kvar att göra. Ni talade om behovet av en europeisk tillsynsmyndighet, och ni har helt rätt. Låt oss säga som det är. Vi har inte uppnått detta för tillfället eftersom vissa mindre länder anser att det skulle skapa problem för det nationella självbestämmandet om de skulle behöva klara sig utan en nationell tillsynsmyndighet. Vi måste beakta detta, men jag anser att vi åtminstone måste ha ett kollegium av europeiska tillsynsorgan.
För det andra, behöver vi en europeisk åklagarmyndighet? Det är en fascinerande debatt som också inbegriper andra frågor och utan tvekan bättre samarbete.
När det gäller större projekt är det min tur att be er att inte vara för hårda mot oss eftersom 5 miljarder euro har ställts till förfogande av kommissionens ordförande. Det var ingen lätt kamp, fru De Sarnez, eftersom inte alla länder var eniga om detta, att bara finansiera större projekt, och i all ärlighet måste jag säga att kommissionen var mycket mer ambitiös än vissa medlemsstater. Det är helt enkelt så att för att kommissionen skulle kunna använda de fem miljarderna för större projekt behövde alla medlemsstater ge sitt medgivande. Vi fick detta, och nu har vi åtminstone de fem miljarderna.
Slutligen, när det gäller stöd till utvecklingsländer är jag rädd att jag inte delar er åsikt. Tillsammans med José Manuel Barroso utnyttjade vi det belopp på 1 miljard euro som vissa medlemsstater inte ville ha, och vid toppmötet i Hokkaido behövde jag övertala mina europeiska partner att ge tillstånd till José Manuel Barroso att utnyttja, för millennieutvecklingsmålen, de pengar som inte hade spenderats, så det var 1 miljard euro som tillfördes.
Vid toppmötet i Doha förvånades jag, fru De Sarnez, över att vara den ende västerländska statschefen som var närvarande kring bordet. Av alla stats- och regeringscheferna i G20 var bara två där: Sydafrikas president och Europeiska rådets ordförande, samt José Manuel Barroso. De andra var inte där. Föreställ er vad ni skulle ha sagt till mig om jag inte hade tagit mig dit! Vi var där eftersom krisen inte får användas som en ursäkt för att låta de fattigaste länderna betala mest för en kris som de inte alls bär ansvar för. Jag tror att också detta kan vara en fråga där det råder oenighet.
Herr Hudghton! Mångfald och enhet - var så säker, när det gäller mångfalden finns det inga framsteg att göra! Uppriktigt sagt, om jag skulle lägga energi på ett projekt skulle jag lägga det på enhet eftersom jag märker att ingen som sitter vid rådets bord glömmer var han kommer ifrån. Det är lite svårare att veta vart man är på väg. Det finns en stor fransk etnolog, Claude Lévi-Strauss, som gjorde ett viktigt uttalande, och det var extraordinärt när han själv sade det, nämligen att ”identitet inte är en sjukdom”. Identitet är inte en sjukdom i EU, och därför bör all extra energi läggas på enhet.
Herr Crowley! Tack för ert stöd vid Europeiska rådets möte. Det gladde mig mycket att välkomna er till Élyséepalatset som företrädare för er grupp, och jag måste säga att jag verkligen uppskattar det mod och den ärlighet som ni alltid har gett prov på.
Fru de Brún! Ja, vi måste övertyga irländarna och ge dem ny tillförsikt. Ni sade till mig att vi inte har gått tillräckligt långt. Jag beklagar, men vi kan inte gå längre. I annat fall skulle det omedelbart ställa till det i andra länder. Om vi för att lösa det irländska problemet öppnar debatten om ratificering i andra länder, särskilt Storbritannien, sätter vi oss i en omöjlig situation. Den svåraste kompromissen var diskussionen tidigt, mycket tidigt på fredagsmorgonen under Europeiska rådets möte, mellan Irlands och Storbritanniens premiärministrar som försökte nå en överenskommelse. Herr Brown ville inte återuppta debatten om ratificering i Storbritannien när alla vet att det har varit extremt smärtsamt, och det kan jag förstå. Därför anser jag att vi inte kan gå längre. Uppriktigt sagt går vi ändå ganska långt genom löftet om ett protokoll till det första anslutningsfördraget på två år.
Herr Wojciechowski! Vi ska hjälpa det tjeckiska ordförandeskapet. Det får inte råda något tvivel om detta från er sida. Vad sade Lech Kaczyński till mig? Det smärtar mig att säga er det. Senast han sade något till mig höll han inte fast vid det. Han sade vid Europeiska rådets möte att han inte skulle lägga några hinder i vägen för Lissabonfördragets ratificering om irländarna röstade ”ja”. Jag bara påminde honom om en sak, och jag gjorde det utan att debattera med Donald Tusk, premiärministern. På mitt kontor, klockan tre på morgonen, i juli 2007, under det tyska ordförandeskapet, med José Luis Rodríguez Zapatero, Tony Blair och Jean-Claude Juncker, skrev Polens president under vad som skulle bli Lissabonfördraget, samtidigt som han konverserade med sin tvillingbror, som då var premiärminister, i Warszawa.
Jag respekterar Polens president, men jag måste säga att jag var förvånad över att någon kan skriva under ett fördrag i Bryssel och vägra att underteckna samma fördrag i Warszawa. Verkligen! När man skriver under på en stats vägnar, då är det ett löfte! Ni förstår det. Jag ska inte orda mer om detta, men det är i alla fall vad man sade till mig. Lissabonfördraget förhandlades inte fram av premiärministern, Donald Tusk. Det förhandlades fram av Polens president Lech Kaczyński och hans tvillingbror, som då var premiärminister. Så är det; det är allt. I slutändan ratificerades det inte helt och hållet eftersom en underskrift saknades, men det ratificerades av parlamentet. Det är allt.
Att säga detta är inte att blanda sig i inrikespolitiken. Det är att vara ärlig, och jag måste vara ärlig med det ansvar som jag har. Jag måste säga exakt vad som hände, vem vi förhandlade med och när. I annat fall kan man inte ha något förtroende. Det är inte en fråga om vänster eller höger; det är inte en fråga om östländer eller västländer; det är bara en fråga om att hålla sina löften. Utan respekt för ens ord kommer det inte att finnas någon rättsstat. Det kommer inte att finnas något EU. Så enkelt är det.
(Applåder)
Herr Chruszcz! Ni vet att jag uppriktigt sagt gjorde allt jag kunde för att Polen skulle kunna komma fram till en kompromiss. Vid Europeiska rådets möte i juli 2007, under det tyska ordförandeskapet, var vi inte långt ifrån en katastrof när vissa medlemsstater menade att vi skulle fortsätta utan Polen. Det var först i sista stund som vi kunde hitta en kompromiss om Lissabonfördraget. Det är sanningen. Ingen ville att Polen skulle lämnas åt sidan. Polen har 38 miljoner invånare, vilket gör det till ett av de sex största länderna i EU i termer av befolkning. Vi behöver er. I samband med kompromissen var jag i Gdańsk för att förhandla med Polen och åtta andra medlemsstater. Vi förstod Polens problem. Vi kommer att stödja Polen, men Polen måste också förstå att landet som ett av de större länderna i Europa har rättigheter men också skyldigheter.
När allt kommer omkring motsvaras rättigheter av skyldigheter, och det skulle vara att göra dem en otjänst om vi sade att de hade färre skyldigheter eftersom de har varit med i EU kortare tid än de andra. Polen är ett viktigt europeiskt land. Ni bör inte förebrå oss för att vi behandlar Polen i enlighet därmed och kräver lite mer av detta land, just eftersom det är ett betydande land. Det är precis vad jag ville göra, och jag hoppas att polackerna förstår detta.
Herr Nassauer! Tack för ert stöd i egenskap av en mycket erfaren parlamentsledamot, en tysk parlamentsledamot. Jag upprördes inte av ert försvar av industrin i allmänhet och den tyska industrin i synnerhet. Jag ser alltför ofta - jag säger detta till Martin Schulz och till Joseph Daul - de förödande effekterna av finanskrisen i länder som inte har försvarat sina industrier tillräckligt väl. Jag tror att detta överbryggar skillnaderna mellan oss eftersom vi inte vill att EU ska bli en industriell öken. En industriell öken innebär miljontals fler arbetslösa. Om vi låter våra arbetstillfällen inom industrin gå förlorade kommer arbetstillfällen inom tjänstesektorn att försvinna härnäst. Det är ett misstag att säga att vi försvarar tjänsterna men inte arbetstillfällena inom industrin.
Vad vi menade var att ett försvar av industrin innebär att den tvingas modernisera, eftersom européerna inte längre kommer att acceptera industrier som förorenar. Detta är den balans som vi har försökt att hitta. Det har varit smärtsamt och svårt eftersom Tyskland är ett stort industriland. Ett stort industriland påverkas med nödvändighet mer än ett land som inte längre har någon industri. Ert land ligger bredvid Polen. Om vi beslutade att tillåta ett undantag för Polen under perioden 2013-2020 skulle vi inte ha kunnat undvika att ta upp frågan om nya kraftverk i Tyskland, för att undvika en snedvridning av konkurrensen mellan två länder som ligger så nära varandra. Jag anser att också detta var riktigt
Herr Rasmussen! Oroa er inte alltför mycket över resultaten. Ni har helt rätt. Inte desto mindre, glöm inte de socialt stabiliserande faktorerna. Våra amerikanska vänner har ett verkligt sinne för att kommunicera, för att presentera häpnadsväckande siffror. För tillfället är dessa bara påståenden. Jag kommer ihåg Paulsonplan I. Vi var alla mållösa. Plötsligt talade finansministeriets statssekreterare om 700 miljarder! Alla undrade om EU skulle kunna åstadkomma något lika bra. Sedan, vad hände? Tre dagar senare antogs det inte av kongressen, och amerikanerna fick gå tillbaka till ruta ett.
Vad hände sedan? Att beloppet i alla fall inte var vad som hade förutsetts. Det sociala systemet i Förenta staterna är inte alls som det sociala systemet i Europa, och det gäller alla våra länder. De socialt stabiliserande faktorerna måste läggas till de pengar som har lagts på återhämtningen, det vill säga alla förmånsutbetalningar, vad vi gör för att skydda dem från inflationsutveckling och allt annat vi tillför. Men för Guds skull, låt oss åtminstone tro på den plan som vi genomför! Kanske krisen kommer att vara så pass allvarlig att vi kommer att behöva göra något annat. Men det spelar i så fall ingen roll! Vad som har uppnåtts är alltid något. Ni kan säga att Storbritannien och Spanien har gjort mer. Men Spanien hade en överskottsbudget och står nu inför en fastighetskris av oöverträffad omfattning. Premiärminister José Luis Rodriguez Zapatero har reagerat på ett mycket bra sätt, men vi kan knappast avundas Spanien den situation som landets ekonomi befinner sig i.
När det gäller Storbritannien och bankerna säger folk ofta till mig: ”Gordon Brown har gjort mer än vad ni har.” Ja, men det finns en skillnad. Eftersom de engelska bankerna var helt involverade i det amerikanska systemet fanns det en konkursrisk som vi inte upplevde i samma utsträckning i de andra medlemsstaterna. Detta var en fråga som vi debatterade med kommissionen. Vi måste vara kloka nog att vänta en stund för att se hur genomförandet av de olika planerna utvecklar sig. Jag är fortsatt optimistisk när det gäller EU:s samarbetsförmåga.
Slutligen, en sista punkt. Ni säger mig att jag ska fortsätta, herr Rasmussen, fortsätta som jag är! Ja, jag måste försäkra er om detta. Det finns ingen risk.
(Applåder)
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Herr talman, herr Le Maire, herr Borloo! Under de senaste månaderna har EU i stor utsträckning visat sig vara värdefullt. Det är delvis tack vare er, tack vare det franska ordförandeskapet.
Jag skulle ha velat tacka ordförande Nicolas Sarkozy personligen för att han tog det obekväma steget och tydligt sade till den tyska förbundskanslern vad han ansåg om den tyska regeringens letargi. Andra europeiska länder vidtar åtgärder för att förebygga krisen, men Tyskland väntar till dess att krisen är över oss eller tills nästa val till förbundsdagen. Tyskland är EU:s största ekonomi, och därför är det bra att EU:s partner nu har påmint den tyska regeringen om dess ansvar. Ordförande Sarkozy har just upprepat denna påminnelse här.
Om EU inte hade funnits skulle vi ha varit tvungna att uppfinna EU till följd av finanskrisen. På egen hand kan inget av EU-länderna, och skulle inte ha kunnat, bekämpa krisen. Euron är också en viktig stabiliserande kraft. Det har än en gång blivit tydligt hur viktig den gemensamma marknaden är för välstånd och stabilitet i EU. Vi får emellertid inte använda finanskrisen som en ursäkt för att riskera det som vi har uppnått tillsammans. Därför bör Europeiska centralbankens oberoende inte vara förhandlingsbart. Vi får inte tillåta en återgång till protektionism. En förnyelse av den isolationistiska politiken eller en subventionskapplöpning mellan medlemsstaterna skulle också ha katastrofala konsekvenser för våra medborgare.
Dessutom får EU:s förordningar om konkurrens och statligt stöd på inga villkor urvattnas. Detta gäller också för stabilitetspakten med Maastrichtkriterierna. Vi måste bevara dessa landvinningar. Men EU måste vidta gemensamma, samlade och beslutsamma åtgärder för att förhindra att det värsta händer. Detta är en möjlighet för EU, och ordförande Sarkozy har utnyttjat denna. Han har visat våra medborgare vad EU kan göra, och han har gett EU ett mänskligt ansikte. Jag vill varmt tacka honom för detta.
Adam Bielan
(PL) Herr talman! Det franska ordförandeskapet hade det inte lätt. Det sammanföll med en tid när världen, inklusive EU, skakades av en dramatisk finanskris. Lyckligtvis trodde ordförande Nicolas Sarkozy, till skillnad från vissa europeiska politiker, inte att vi skulle förbli oberörda av krisen. Han vidtog mycket snabba åtgärder, och för detta vill jag verkligen tacka honom.
Ytterligare en kris uppstod under de gångna sex månaderna, nämligen Rysslands invasion av Georgien, en av våra grannar i öst. Trots mina i allmänhet positiva åsikter om ordförande Sarkozy måste jag säga att han inte reagerade på rätt sätt på denna utmaning. Hans första misstag var att tvinga president Micheil Saakasjvili att skriva under ett bristfälligt avtal med Ryssland. Avtalet var bristfälligt eftersom det inte gav Georgien någon grundläggande garanti, nämligen territoriell integritet. Vid detta tillfälle lyssnade Nicolas Sarkozy inte på de kolleger vars erfarenhet av årtionden bakom järnridån han själv har framhållit i dag. Han kan inte ha lyssnat på dem, för om han hade lytt deras råd skulle han ha lärt sig av deras erfarenhet att Ryssland ser alla sådana eftergifter som tecken på svaghet. Det är exakt vad som skedde. Ryssarna efterlever inte ens detta bristfälliga avtal. Polens president blev beskjuten på georgiskt territorium för bara några dagar sedan, och ryssarna har intagit den georgiska byn Perevi. Trots detta har ordförande Sarkozy obekymrat fortsatt med sin politik för att blidka Ryssland, och han har återinlett förhandlingar om ett nytt partnerskaps- och samarbetsavtal.
President Sarkozys period som ledare för EU kommer att upphöra om ett par veckor. Men han kommer inte att försvinna från Europas politiska arena, utan kommer att fortsätta spela en viktig roll på denna. Därför önskar jag honom all framgång i framtiden, och jag litar på att han kommer att dra lärdom av sina tidigare misstag.
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja passa på och erbjuda några vänskapliga råd, eftersom många irländska väljare är otåliga över debatten om fördraget. En undersökning för två veckor sedan visade att ett överväldigande antal väljare inte vill ha någon andra omröstning. De har gjort sitt val, och det är inte rimligt att de ska fortsätta debatten mitt i en global ekonomisk kollaps. De är bekymrade över arbetslösheten och budgetnedskärningar som påverkar de mest sårbara. De känner att de är ensamma med dessa problem, när deras ledare jagar efter Lissabonspöket.
Det är särskilt irriterande eftersom de frågor som ledde till nej-rösten, först och främst bristen på demokrati i själva fördraget, inte har behandlats. I stället har man sagt oss att fördraget förblir oförändrat och att vad som erbjuds är kosmetiskt.
Vi är en önation, men ändå försvinner vår fisk- och fiskeindustri. Personer som värnar om livet är bekymrade över att man förstör embryon i EU-finansierad forskning. Genom att rösta ”nej” röstade väljare för att skydda sina arbetstillfällen, sina jordbruk, sina familjer och sin konstitution.
Ni talar om att ena EU, men jag säger er att det som bör ena oss är demokrati och att det som splittrar oss är Lissabon.
Peter Baco
(SK) Jag var mycket glad över EU:s förslag om att de internationella finansiella systemreformerna skulle inkludera tryggad livsmedelsförsörjning som en prioriterad fråga. I rådets slutsatser har man dock inte lyckats framhäva denna prioritering.
Därför vill jag uppmärksamma er på de allt fler beläggen för att jordbrukarnas finansiella situation försämras. I EU påverkar detta huvudsakligen de nya medlemsstaterna. På annat håll påverkar det Sydamerika och även andra delar av världen. Det har skett en årlig minskning på upp till 50 procent i jordbrukarnas priser samtidigt som priserna på gödningsmedel har fördubblats och lån har blivit dyrare, vilket leder till gradvis minskande skördar.
Eftersom livsmedelslagren är på en kritiskt låg nivå finns det en påtaglig risk för en livsmedelskris med oöverskådliga konsekvenser. Förebyggandet av en livsmedelskris måste prioriteras. Vi måste öka lagren och därför främja produktionen, vilket i sin tur kommer att kräva tillräcklig finansiering. Därför uppmanar jag rådet att göra en tillräcklig refinansiering av skördar och livsmedelslager till sin högsta prioritering.
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Herr talman! Detta har varit ett viktigt ordförandeskap, inte för att det, som ordförande Nicolas Sarkozy sade, finns stora länder och små länder, utan för att ordförande Sarkozy personligen hade förmåga att möta utmaningarna.
Det franska ordförandeskapet har inte haft någon lätt tid, långt ifrån. Det tvingades hantera krisen i Georgien, den finansiella krisen och andra problem, inklusive Lissabonfördraget. Allt detta har krävt svar och åtgärder, och det är det svåraste för alla ledarskap. Detta ledarskap har haft stor tillförsikt. Det franska ordförandeskapet har visat att det kan vidta sådana åtgärder, och detta hedrar det och är bra för EU.
Jag ska ta upp tre punkter, bortsett från Georgien och den ekonomiska krisen, nämligen grannskapspolitiken, klimatpolitiken och försvars- och säkerhetspolitiken. Grannskapspolitiken har fått ett betydande tillskott både i termer av sin Medelhavsdimension, med unionen för Medelhavsområdet, och i termer av sin östra dimension, med det östra partnerskapet, som förtjänar lika mycket uppmärksamhet som den sydliga dimensionen.
Det var dags att gå bortom en diskussion om grannskapspolitiken och att vidta energiska åtgärder. Vi behövde ge medborgarna i dessa länder en tydlig signal om stöd i deras reforminsatser och i deras strävan efter ett bättre liv. Det är mycket viktigt att konsolidera fred, stabilitet och god förvaltning i de regioner som ligger nära våra gränser. Jag skulle faktiskt till och med säga att det är en oundviklig ingrediens i vårt integrationsprojekt.
När det gäller klimat och energi vill jag bara tacka det franska ordförandeskapet för dess medkänsla och förståelse när det gäller de nya medlemsstaternas känsliga områden.
Det tredje området som ordförandeskapet och rådet hanterade var stärkandet av säkerhets- och försvarspolitiken, särskilt genom en betydande förbättring av den civila och militära förmågan, och jag vill gratulera dem till detta.
Avslutningsvis, att veta hur man ska göra saker handlar om att se till att man har resurserna. Det är en utmaning för ordförandeskapet och för toppmötet. Vare sig vi arbetar med klimat- och energipaketet, ekonomisk återhämtning eller säkerhetspolitik måste vi på ett samordnat sätt ta itu med dessa ansträngningar, och ”vi” betyder både institutionerna och medborgarna.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Först av allt vill jag framföra mitt uppriktiga tack till minister Jean-Louis Borloo för hans engagemang i samband med klimatpaketet. Det är verkligen en mycket bra lösning som vi kan ställa oss bakom helt och hållet.
Jag vill dock tala om yttre förbindelser, och här vänder jag mig också till den nya ministern för EU-frågor. Rådet har antagit grunderna för det östra partnerskapet. Ordförande Nicolas Sarkozy har redan sagt att vi självklart måste inkludera Ryssland om vi vill lyckats i Svarta havsregionen. Naturligtvis måste detta vara ett Ryssland som även respekterar den territoriella integriteten och oberoendet hos länderna där och som är redo att bidra till att lösa problemen i Svarta havsregionen.
Vi behöver utan tvekan också Turkiet. Jag är verkligen förbluffad över att Turkiet inte alls har nämnts! Hur kan vi i denna situation och i denna region hoppas på att lösa något alls utan Turkiet? Nyligen ledde jag en delegation från Europaparlamentet till Turkiet. Michel Rocard, som var medlem i denna delegation, frågade flera gånger: ”Och vad anser ni om det franska ordförandeskapet? Agerar det på ett objektivt sätt?” Denna fråga besvarades alltid jakande, med andra ord med svaret att det franska ordförandeskapet verkligen har agerat objektivt. Om Frankrike bara skulle fortsätta att agera på detta sätt - och jag talar nu om Frankrike som medlemsstat - skulle förhandlingarna med Turkiet slutföras mycket snabbt, med alla kapitel avslutade.
Vad gör vi alltså med ett Turkiet som vi behöver som partner i denna region? Jag vill inte svara för er, herr minister, men ni behöver fundera på hur vi ska gå vidare nu. Om vi hoppas på att uppnå något i denna region när det handlar om stabiliteten och om att lösa dess kriser behöver vi Turkiets samarbete. Vi måste erkänna att Turkiet är en viktig partner för EU. För detta behöver vi inte bara det franska ordförandeskapet utan också landet Frankrike.
Jean-Marie Cavada
(FR) Herr talman! Medan stridsvagnarna hotade Tbilisi och det franska ordförandeskapet ledsagade EU in i rollen som fredsmäklare, en roll som EU aldrig borde ha övergett, läste jag än en gång en ungersk författare, Sándor Márai.
Han beskriver orsakerna till de katastrofer som två gånger förstörde Ungern, halva Europa, och slutligen hela Europa, och skakade världen, nämligen nazismen och stalinismen. Historien har nu återvänt med våldet och krisen i Georgien och den finansiella krisen, och de sociala eller politiska konsekvenser som kan förutses är naturligtvis allvarliga grundläggande faktorer.
EU:s politiska vilja måste leva upp till utmaningen med att hantera dessa händelser och detta nya våld, och vi är tacksamma gentemot det franska ordförandeskapet och alla institutioner för att kompetent ha hanterat dessa frågor som utgör ett hot mot vår fred och stabilitet. Naturligtvis har den finansiella krisen inte blivit slutgiltigt löst, och den är inte över. Naturligtvis finns det en ny institutionell ram för förbindelserna med Medelhavet. Man kan dock inte förneka den historiska omorientering som klimatfrågan innebär. EU blir onekligen en ledare, även om inte allt är som man skulle önska.
Europa behöver ett hållbart politiskt språng på hög nivå, ovanför högern, vänstern och extremcentern, för att bekämpa hot som återvänder med en kraft som vi har upplevt i det förgångna.
De som inte känner till sin historia är dömda att återuppleva den, säger filosofen. Krisen har påmint oss om att det är människor som skapar historien, inte historien som skapar människorna.
Mogens Camre
(DA) Herr minister! I denna sena timme ska jag begränsa mig till bara en punkt. Jag är säker på att ni är medveten om beslutet från EG-domstolen - eller snarare förstainstansrätten - av den 4 december när den för tredje gången upphävde inkluderandet av den iranska organisationen Folkets mujahedin (MKO) på EU:s förteckning över terroristorganisationer. Jag skulle vilja be er bekräfta att MKO nu inte längre finns med på förteckningen, och jag vill uppmana ordförandeskapet att respektera de tre besluten från domstolen och därmed bidra till att se till att vi aldrig mer betecknar det iranska folkets frihetsrörelser som terrorister. Detta kommer inte att främja EU:s intresse av en demokratisk framtid för Irans folk.
Margie Sudre
(FR) Herr talman! Detta har varit ett mycket bra franskt ordförandeskap. De röster som inte håller med om denna slutsats har varit mycket få. De 27 medlemsstaterna har övervunnit sina meningsskiljaktigheter och har fattat en rad exemplariska beslut.
När det gäller energi- och klimatpaketet tar EU sitt första steg, och det måste sägas att det är ett enormt steg. EU har nu medel att axla sitt miljömässiga ansvar utan att för den skull offra sin ekonomi. EU kan nu ta ledningen i frågan och ledsaga de andra världsdelarna på vägen mot hållbar utveckling.
Dessutom föreslår Irland ett sätt att undgå sin isolering. Våra irländska vänner kommer än en gång att fatta ett beslut om Lissabonfördraget men denna gång med alla kort på hand, eftersom praktiskt taget alla de andra medlemsstaterna kommer att ha fattat sina slutgiltiga beslut.
Den aktuella krisen visar oss att EU nu mer än någonsin behöver bästa möjliga institutionella verktyg för att vara effektivt. Europeiska rådet har antagit en massiv, samordnad plan för ekonomisk återhämtning, baserad på långsiktiga investeringar i produktion och stöd till de värst drabbade industrisektorerna.
Ordförande Nicolas Sarkozy har tagit upp frågan om sänkning av vissa momssatser, och jag delar helt och hållet hans synpunkter. Låt oss hoppas att ministrarna för ekonomiska och finansiella frågor i mars kommer att nå den överenskommelse som föreföll omöjlig för stats- och regeringscheferna förra helgen. De utmaningar som européerna står inför ger EU-institutionerna en möjlighet att visa för medborgarna att de är mer enade, mer lyhörda och mer ivriga att skydda dem.
Vi är tacksamma mot det franska ordförandeskapet för att de har satt igång denna nya dynamik. Vi, liksom Nicolas Sarkozy, hoppas att det kommer att dröja länge innan vi åter upplever gångna tiders rådsmöten, som höll på till klockan fyra på morgonen och som knappast lyckades förhandla fram något alls. Under de senaste sex månaderna har EU ändrats fullständigt i termer av perspektiv, omfattning och trovärdighet. Därför bör vi tacka det franska ordförandeskapet, och vi är väl medvetna om att detta är en roll som vi inte är helt obekanta med.
Robert Goebbels
(FR) Herr talman! Till en ordförande som historien inte har varit snäll mot - jag syftar på ordförande Mao, inte ordförande Nicolas Sarkozy - kan man erbjuda följade maxim: ”Så länge som du ännu faller, har du ännu inte nått botten.” Världsekonomin har ännu inte nått botten. Den finansiella krisen har förlängts. En nya finansiell skandal visar den ofattbara bristen på ansvar hos banker i ljuset av den spekulativa kapitalismen, när dessa banker återupptäcker all sin övermodiga stelhet när de överväger kreditansökningar från konsumenter och företagare.
När Europeiska centralbanken sänker räntesatserna ökar bankerna sina marginaler. De stater som just har löst ut sina banker borde göra det obligatoriskt för dem att omedelbart föra vidare de betydande sänkningarna av ECB:s basräntesats till nästa led. Detta skulle vara en återhämtningsåtgärd som inte skulle kosta något för de nationella budgetarna. Den ekonomiska återhämtningsplan som antogs av Europeiska rådet är otillfredsställande. Frånsett de ytterligare lånen från Europeiska investeringsbanken finns det praktiskt taget inga extra pengar.
Förenta staterna kommer att tillföra mer ansenliga belopp till sin ekonomi. Det kan de göra eftersom resten av världen fortsätter att ge landet kredit trots de enorma underskotten hos den amerikanska staten, dess företag och dess medborgare. EU betalar ett mycket högt pris för avsaknaden av en verkligt enhetlig makroekonomisk politik. ECB:s blygsamhet och euroområdets stater hindrar oss att finansiera en effektivare ekonomisk återhämtningspolitik genom utfärdande av eurobonds som garanteras av ett EU med intakt finansieringsförmåga.
Herr talman! Tack, jag kommer att avsluta här, men ordförande Sarkozy talade under 72 minuter medan vi har 90 sekunder för att framföra våra synpunkter.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Paketet om fördraget bör räcka för att få irländarna att ändra sig. Jag var mycket mindre säker på att de finanspolitiska besluten var lika kloka. Vilka slutsatser nåddes i fråga om den ”rena keynesianismen” som Martin Schulz' partikollega Peer Steinbrück talade om?
Jag misstänker att Nicolas Sarkozy efter erfarenheten med finanskrisen skulle beskriva sig själv som en anhängare av Keynes läror. I avsaknad av en förnuftig stimulans för produktiv sysselsättning från Tyskland misstänker jag att det inte kan bli någon säker återhämtning från den ekonomiska lågkonjunkturen.
Guntars Krasts
(LV) Tack, herr talman! I och med rådets överenskommelse om klimatpaketet blev 2008 det viktigaste året för förebyggande av klimatförändringar sedan 2001, då Kyotoprotokollet antogs. Antagandet av klimatpaketet innebär också en övergång till ett nytt ekonomiskt tänkande som kommer att minska EU:s beroende av importerad energi och de ekonomiska och politiska riskerna i samband med osäker tillgång. Den tid av ekonomiska svårigheter som vi nu genomgår är en tid då vi är redo att i grunden göra oss av med de idéer som vi hittills har haft och då vi är som mest öppna för innovation. Vi välkomnar att man har lyckats nå en kompromiss om de sektorer där anpassning till de nya villkoren kommer att ta tid. Det är rättvist att extra stöd ges till de länder som har minskat koldioxidutsläppen med över 20 procent sedan 1990. När det gäller ordförandeskapet kan resultatet från Europeiska rådets förra möte ses som en framgång för detta ordförandeskap, liksom ordförandeskapets aktiva roll i lösningen av konflikten mellan Ryssland och Georgien, om det inte var för det faktum att EU gav Ryssland rätten att tolka fullgörandet av det avtal som ingicks under EU:s överinseende. Ordförandeskapet har inte lyckats komma till rätta med alla de gamla bristerna. Tack.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Jag skulle vilja gratulera Frankrike till ett utmärkt ordförandeskap under de senaste sex månaderna. Världens finansiella kris, konflikten mellan Ryssland och Georgien och förbindelserna mellan EU och Kina har varit bara några av utmaningarna. Detta har utgjort bakgrunden till dessa sex månader, och vi måste erkänna att Frankrike har spelat sin roll som EU:s ordförande på ett effektivt och imponerande sätt.
Jag vill uttrycka några tankar om den europeiska grannskapspolitiken, särskilt det östra partnerskapet, som diskuterades vid EU:s rådsmöte i oktober och i förra veckan i Bryssel. Händelserna i Georgien är ett tydligt exempel på hur EU kan agera i händelsernas centrum och hur det kan påverka händelseutvecklingen i positiv riktning. Viktigast av allt är att det också visar hur EU kan enas och visa solidaritet.
Ett annat exempel är Vitryssland, som under många år inte har kunnat åtnjuta möjligheterna inom den europeiska grannskapspolitiken. Jag vill betona att förändringar under hösten också har noterats i Vitryssland, vilket ger hopp om att förbindelserna mellan EU och Vitryssland kan förändras och bli verkliga grannförbindelser.
Möjligheterna till samarbete är mycket påtagliga om Vitrysslands ledning inser sina skyldigheter i fråga om pressfrihet, politiska val, Internet och andra frågor som man har nämnt för oss.
I dag sade ordförande Nicolas Sarkozy följande, och jag citerar: ”Jag har försökt att få Europa att förändras, men under de senaste sex månaderna har Europa förändrat mig. Jag har blivit mer öppen och tolerant.” (slut citat) Det verkar som att EU hjälper många att förändras, inklusive vi själva, och när det gäller Vitryssland också landets ledare Aleksandr Lukasjenko. Det är fantastiskt.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman! Att styra innebär att se framåt. Man kan vilja skriva om historien och utforma händelserna så att krisen inleds med Lehman Brothers fall den 15 september 2008. Alla vet emellertid att det var i augusti 2007 som alla varningslampor tändes och att det var då man borde ha gjort frågan om tillsyn av finansmarknaderna och krishantering till en av det franska ordförandeskapets prioriteringar.
Tyvärr fick vi vänta ända till Lehman Brothers' fall innan ordförande Nicolas Sarkozy tog tag i frågan och började skutta från toppmöte till toppmöte. De förslag och lösningar som har lagts fram utgör en plan med ovillkorligt stöd till bankerna, som backas upp av en för tillfället eftergiven monetär politik.
Mot denna bakgrund, vad är det vi ser? Vi ser banker som i stället för att göra sitt jobb, nämligen att finansiera realekonomin och investeringar, återskapar sina marginaler. Det är inte vad EU behöver. Vi behöver EU-åtgärder för att säkra en banksektor i ekonomins tjänst, och jag menar att vi verkligen kommer att behöva det under den tid som kommer. Jag är inte säker på att vi för tillfället har en tillräckligt stadig grund för att klara oss.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Irländarnas ”nej” till Lissabon var aldrig bara en irländsk fråga. Den behövde behandlas som en europeisk fråga, och det är vad man har gjort.
Alla politiker har ett ansvar för att hitta lösningar. Den irländska regeringen lyssnade på irländarnas betänksamheter, och tillsammans med sina europeiska kolleger har den utarbetat ett antal rättsliga garantier som svar på irländarnas största farhågor.
Under förutsättning att resultaten är tillfredsställande kommer Irlands regering att hålla en andra folkomröstning, och detta är demokratins kärna: politiker som arbetar för att komma fram till en lösning och som sedan ber folket om deras samtycke.
Jag vill dock komma med en mycket tydlig varning. Vi får inte på nytt underskatta de krafter som är i rörelse här. Vi måste mycket noga uppmärksamma dem som försöker påverka resultatet och dem som är med och finansierar ”nej”-kampanjen. Vi måste verkligen förstå att vissa på ”nej”-sidan, som menar sig vara europavänner, vill att EU och dess institutioner rivs upp. Irland var och kommer att vara ett slagfält för EU:s själ och hjärta. Det är vad som står på spel - inget mindre - och det förtjänar verkligen samarbete, engagemang och ansträngningar från vår sida.
Till dem som liksom Nigel Farage predikar för oss om demokrati och andra som säger att EU:s folk, om de gavs möjlighet i en direkt omröstning, skulle säga ”nej” till Lissabonfördraget, vill jag säga följande: Ni har inte kontrollerat fakta och siffror. Resultatet från fem direkta omröstningar - fyra om konstitutionen och en om Lissabonfördraget - visar att 27 miljoner EU-medborgare röstade ”ja” medan 23 miljoner röstade ”nej”, så merparten av de EU-medborgare som har röstat direkt har röstat ”ja”.
Även om Nicolas Sarkozy nu har gått vill jag ändå avslutningsvis tacka honom för hans energi, hans entusiasm för EU och hans insatser för att hitta lösningar på svåra problem.
Jana Hybášková
(CS) För ordföranden för Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Israel skulle jag vilja tacka det franska ordförandeskapet för en anmärkningsvärd insats för att förbättra förbindelserna mellan Israel och EU. Ett resultat av kriget i Irak har varit Israels erkännande av att de inte längre är USA:s enda allierade i Mellanöstern. Israel har därför beslutat att diversifiera sin säkerhet och knyta närmare band med EU.
Den 14 juni i år blev vi glatt överraskade när associeringsrådet tog hänsyn till reflektionsgruppens resultat och uttryckte en vilja att uppgradera förbindelserna. Det var upp till det franska ordförandeskapet att på egen hand avgöra hur man skulle hantera förberedelserna för en ny handlingsplan mellan EU och Israel och framför allt hur man skulle uppnå ett politiskt samförstånd i rådet. Rådets slutsatser i fråga om Medelhavet, Marocko och Israel är häpnadsväckande. De uttrycker en uppriktig politisk vilja till samarbete, möten mellan utrikesministrar, samarbete inom kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik, eventuellt deltagande från Israels sida i den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, uppdrag och särskilda politiska samråd under tiden efter toppmötet. Förbättrade förbindelser skulle eventuellt ge EU ett större inflytande över vad man uppnår för pengarna och eventuellt ett mer direkt inflytande över fredsprocessen i Mellanöstern.
Jag tror definitivt att vårt parlament också snart kommer att bekräfta sitt samtycke till ett eventuellt deltagande från Israels sida i gemenskapsprogrammen. Kravet på en förbättrad situation i Gaza är absurt, och det visar att EU inte lyckas förstå sitt ansvar och sin roll. Jag hoppas att vi snart kommer att rätta till detta och genom våra värdiga förfaranden stödja såväl samförstånd i rådet som kommissionens hårda arbete. Jag hoppas att det tjeckiska ordförandeskapet, på grundval av en gemensam politisk ansträngning, kommer att lyckas anordna ett toppmöte mellan EU och Israel, det första toppmötet i historien mellan EU och Israel sedan andra världskriget.
Libor Rouček
(CS) Också jag vill berömma det franska ordförandeskapet för dess utmärkta arbete. Under Frankrikes ledning har EU gemensamt och effektivt hanterat krisen i Georgien, och det hanterar den svåra finansiella och ekonomiska krisen på ett samordnat och beslutsamt sätt. EU har lyckats nå en bra och balanserad kompromiss i frågor som gäller energi- och klimatpaketet och har även samarbetat med Irlands regering för att hitta en lösning på problemet med Lissabonfördragets ratificering i Irland.
Lissabonfördraget är dock ännu inte packat och klart. Tjeckien, som tar över EU-ordförandeskapet om 14 dagar, har ännu inte ratificerat fördraget. Tjeckiens premiärminister Mirek Topolánek, som ordförande Nicolas Sarkozy har beskrivit som en modig man, har brutit ett löfte som getts såväl generellt som personligt till president Sarkozy om att Prag skulle ratificera Lissabonfördraget i slutet av detta år. Prag har inte ratificerat det, och de har enorma problem med ratificeringen. Demokratiska medborgarpartiets parlamentsledamöter och senatorer, som även är ledamöter av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, förkastar fördraget. Detta kommer att vara ett stort problem för det tjeckiska ordförandeskapet. I alla händelser vill jag än en gång tacka det franska ordförandeskapet.
Werner Langen
(DE) Herr talman, herr minister, mina damer och herrar! Vår slutsats om det franska ordförandeskapet måste vara att det verkligen har varit en framgång. Minister Borloo! Jag minns att jag inledningsvis fortfarande var mycket skeptisk till huruvida det var möjligt att genomföra ett så pass ambitiöst program. Även om jag inte håller med om allt har resultatet blivit väldigt bra. Frankrikes tjänstemän och ministrar har gjort ett enastående arbete, och det gäller inte bara presidenten själv utan alla inblandade. Det är verkligen berömvärt.
Vi har hållit verkliga debatter här. Poul Nyrup Rasmussen gick lös på Angela Merkel. Vi vet alla att konventionella ekonomiska stimulanspaket rinner ut i sanden, ökar statsskulden och inte har någon långsiktig inverkan. Poul Nyrup Rasmussen kom igång med valkampanjen här, men han har glömt att den tyske finansministern är Peer Steinbrück, en socialdemokrat. Det är Peer Steinbrück som ivrigt insisterar på att inga ytterligare ekonomiska stimulanspaket ska instiftas just nu eftersom vi än så länge inte alls kan bedöma krisens omfattning.
Tvärtom är det nödvändigt för länderna att upprätthålla budgetdisciplinen och att hålla sig inom gränserna för stabilitets- och tillväxtpakten. I detta avseende förstod jag inte det franska ordförandeskapets förslag om att helt enkelt avskaffa stabilitets- och tillväxtpakten för att det skulle märkas att man faktiskt gjorde något. Därför är det helt rätt att enskilda stats- och regeringschefer trampar på bromsen och sätter den franske presidentens överdrivna aptit på action i Europa i perspektiv. Vår styrka är att vi - kristider är lämpade för regeringsåtgärder - i EU tar bort foten från gaspedalen, att vi diskuterar frågorna här i Europaparlamentet, att vi inte förhastar oss, och att vi helt och fullt accepterar medlemsstaternas identitet och historia samt deras olika politiska strukturer. Det skulle också innebära en framgång för oss
Paketet är på det hela taget bra, och de tack som framförs till det franska ordförandeskapet är utan tvekan fullkomligt berättigade. Herr minister! Skulle ni vilja vara vänlig att vidarebefordra dessa tack till alla institutioner? Tack så mycket!
Enrique Barón Crespo
(ES) Herr talman, herr rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Till det franska ordförandeskapet säger vi ”bravo!”. Ordförande Nicolas Sarkozy har varit en musketör för EU i bästa franska tradition, och han har aktualiserat musketörernas motto genom att säga att världen behöver ett starkt EU och att EU inte är starkt om det är splittrat. Jag skulle vilja tillägga något, nämligen att EU fungerar bättre om man använder sig av gemenskapsmetoden. Jag tror att ordförande Sarkozy har kommit att förstå och anamma denna.
Jag har varit i Europaparlamentet under 22 år. Det här är första gången som jag har sett ordförandena för alla de tre institutionerna, rådet, kommissionen och parlamentet, ge det kommande ordförandeskapet en allvarlig varning. Den tjeckiska regeringen har skjutit upp ratificeringen av Lissabonfördraget. Det finns en sak till som jag måste tillägga. Ordförandeskapet kommer inte att innehas av ett euroland igen förrän 2010.
För att det som det franska ordförandeskapet har uppnått ska ha någon framtid är det mycket viktigt att ha kontinuitet, och i det sammanhanget vädjar jag till den tjeckiska regeringens ansvarskänsla.
Colm Burke
(EN) Herr talman! Irlands regering har lyckats sätta ihop en lyckad historia där det berättas om dess tappra ansträngningar för att försvara de irländska väljarnas rättigheter vid det toppmöte i Europeiska rådet som nyligen hölls. Den har försvarat irländarnas vilja i Bryssel, och den har säkrat rättsligt bindande garantier i alla frågor som är känsliga för Irland.
Den viktiga punkten är följande: De invändningar som uttrycktes vid omröstningen om Lissabonfördraget i samband med beskattning, militär neutralitet och abort baserades i stor utsträckning på felaktig information. Sanningen är att dessa frågor antingen inte påverkas av Lissabonfördraget eller att tillhörande protokoll som skyddar Irlands ställning redan har bifogats. Protokoll 35 till det aktuella Lissabonfördraget skyddar till exempel Irlands ställning i abortfrågan.
Mitt parti, Fine Gael, har nyligen kommit med ett antal konkreta förslag efter underutskottets rapport om analysen av Irlands ”nej”. Med dessa förslag försöker Fine Gael att ta itu med de grundläggande orsakerna till Irlands ”nej”. Rättsliga garantier kommer inte att räcka för att irländarna ska rösta ”ja” nästa höst. Det måste också finnas en meningsfull kontakt med Irlands befolkning, för att återskapa förståelsen och stödet för den europeiska processen.
Väljarundersökningar efter folkomröstningen visade en mycket låg grad av allmän förståelse för EU:s roll och verksamhet. Denna brist är en stor utmaning både för själva EU och för det nationella politiska systemet och bör inte på nytt underskattas av Irlands regering.
Vi föreslår bland annat en konstitutionell förändring som ska möjliggöra att framtida internationella fördrag hänvisas till Irlands högsta domstol när de antas, för att avgöra vilka bestämmelser som bör gå vidare till det irländska folket. En sådan mekanism skulle locka fram de frågor som behöver debatteras i Irland, den skulle låta den irländska väljarkåren säga sitt och den skulle slutligen göra det möjligt för Irland att ratificera huvuddragen i sådana fördrag på ett övergripande sätt utan att stoppa upp framstegen för andra berörda parter.
Vi föreslår också ett inrättande av en ny konstitutionell befattning som ”European Union Citizens' Officer”. Den utsedde skulle agera som oberoende rådgivare i fråga om EU-lagstiftningens alla aspekter, inklusive dess införlivande i irländsk lagstiftning. Denna person skulle vara ansvarig för att tillhandahålla objektiv information om fakta rörande EU-frågor, även när det förekommer motstridiga argument.
Richard Corbett
(EN) Herr talman! När det gäller den irländska överenskommelsen vid Europeiska rådets möte måste jag säga att den är en enorm framgång för irländsk diplomati. Jag var uppriktigt sagt förvånad över att de andra medlemsstaterna gav efter så snabbt i fråga om kommissionens storlek och återgick till en kommissionsledamot per land. Jag vet att många medlemsstater hade reservationer på denna punkt. Att de trots allt gjorde detta visar deras vilja att agera för att bemöta de invändningar som uttrycktes i irländarnas nej-kampanj och i folkomröstningens negativa resultat. Det här är inte ett försök att bortse från irländarnas nej-röst. Det är ett försök att besvara nej-rösten, att agera för att mötas halvvägs och att försöka hitta en lösning som är godtagbar för alla 27 länder.
I denna union, när det finns en sådan motsättning, försöker vi att överbrygga klyftan. De andra medlemsstaterna har visat sin vilja att sträva efter att bemöta irländarnas invändningar. Jag hoppas verkligen att detta kommer att räcka för att möjliggöra ett positivt resultat i den nya folkomröstning som ska hållas nästa år, när det är upp till irländarna att göra sitt val.
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle också vilja gratulera det franska ordförandeskapet, eller snarare de fem överlevande från rådet efter vår långa debatt, samt vår kommissionsledamot, som har gett prov på stor uthållighet.
Under dessa sex månader har vi i viss mån återupplevt den tid då EU grundades. Djupa övertygelser har visat oss att det som förenar oss är större än det som skiljer oss åt. Jag anser att detta är en viktig lärdom från det franska ordförandeskapet, som också har öppnat ett mycket lovande perspektiv. Det har hjälpt oss att förstå att europeisk extremism inte är rätt väg framåt. Dessutom säger oss den balanserade hanteringen av klimatpaketet att integrationen inte är ett självändamål. I stället ger den oss ett synsätt som kan föra oss alla tillbaka till våra gemensamma mål.
Här vill jag observera att om dessa föreskrifter är så viktiga, då är det värt att vi modigt lär oss vår läxa och genomför detta. Särskilt i fråga om den ekonomiska och finansiella krisen skulle det löna sig för oss att vara modigare. Därför bör de åtgärder som vi hittills har antagit åtföljas av mer beslutsamma initiativ såsom antagandet av eurobonds. Jag anser att det skulle vara bästa sättet att gå vidare med det synsätt som vi fått av det franska ordförandeskapet mot dess naturliga slutsats.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Jag välkomnar Europeiska rådets beslut om Lissabonfördraget. Föga förvånande fortsätter nej-kampanjens EU-fientliga personer att pladdra på med sina slitna argument, vilka kommer till uttryck här i dag genom Bairbre de Brún, Kathy Sinnott och Nigel Farage.
Varje medlemsstats rätt att utse en kommissionsledamot har säkrats; man har förhandlat om garantier i andra frågor, vars innehåll och karaktär kommer att bli föremål för senare förhandlingar. Frågor om arbetstagarnas rättigheter på grundval av Lavaldomen och andra domar måste behandlas ingående. Men dessa domar från EG-domstolen grundas på direktivet om utstationering av arbetstagare, inte på Lissabonfördraget. Det är det direktivet som inte bara behöver ändras utan också helt genomföras av medlemsstaterna.
Garantiernas innehåll måste tillfredsställa den stora majoriteten irländare och EU-medborgare. De får inte användas för att stoppa de sociala framstegen i Irland eller EU eller neka några av oss förmåner enligt stadgan om de grundläggande rättigheterna. Europaparlamentet och alla politiker i Irland har ett ansvar att delta i utformningen av garantiernas innehåll och att se till att slutsatserna inte är bakåtsträvande.
Simon Busuttil
(MT) Jag vill gratulera det franska ordförandeskapet, särskilt för vad det har uppnått i fråga om Lissabonfördraget. Jag syftar här på frågan om antalet kommissionsledamöter. Jag välkomnar varmt beslutet om att ha en kommissionsledamot från varje medlemsstat och att detta kommer att tas med som en princip i fördraget. För det första bör vi med fördel komma ihåg att en minskning av antalet kommissionsledamöter beslutades redan 2000 enligt Nicefördraget och att det inte var något som kom först i och med Lissabonfördraget. Inte desto mindre anser jag att detta är en betydande överenskommelse och att den bör välkomnas. Det är viktigt att varje land känner att det är representerat inom kommissionen. Varför? För det första har det samband med den tillit som folk bör ha för kommissionen. För det andra är det ett uttryck för varje lands bidrag inom kommissionen, hur litet eller stort det än är. Det beror inte på att kommissionsledamoten företräder sitt lands intresse utan på att kommissionsledamoten måste se till att inget land marginaliseras. Slutligen är det för att kommissionens effektivitet inte så mycket beror på antalet kommissionsledamöter utan snarare på dess interna organisation. Enligt min uppfattning har kommissionens aktuella sammansättning med 27 ledamöter visat sig vara ett effektivt organiserat system. Därför anser jag att det inte finns något ont som inte för något gott med sig. På sätt och vis är det tack vare Irlands befolkning som vi nu har en överenskommelse om att som princip ha en kommissionsledamot per medlemsstat. Jag hoppas att Irlands befolkning nu också kommer att stödja denna princip.
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Det är goda nyheter att ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget fortsätter med den andra folkomröstningen och att vi kanske nu kommer att få detta fördrag 2009, efter en väntetid på åtta år. De dåliga nyheterna är att vi betalar ett högt pris för detta och, på ett område, ett alltför högt pris.
För tillfället har reformen av kommissionen tagits bort. Att reformera kommissionen var en del av ett reformpaket för institutionerna. Jag tror att det som har beslutats här kommer att komma tillbaka och spöka för oss om några år. När de sju staterna i före detta Jugoslavien är EU-medlemmar kommer före detta Jugoslavien att ha fler kommissionsledamöter än EU:s sex stora medlemsstater. Detta rubbar balansen. Frågan har bara skjutits upp, inte lösts.
Jag upplever också att det finns en brist på ledarskap i denna fråga. Rådets ordförandeskap har, liksom kommissionens ordförandeskap, inte lyckats fastställa gränser i god tid. Vi kan se tydligt att nej-sidan inte är nöjd. De kommer att hitta nya tvistefrågor.
Vi måste komma igång med en informationsoffensiv nu och inte lämna den andra folkomröstningen till populisterna. Det är vad vi behöver göra nu.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Herr talman! Vi håller alla med om att den aktuella krisen är mycket allvarligare och mycket djupare än vad man trodde på förhand. Dessa extraordinära tider kräver extraordinära åtgärder, och det franska ordförandeskapet har klarat uppgiften.
Det är nu upp till oss - väsentligen parlamentet och kommissionen - att se till att alla dessa särskilda stödåtgärder inte ger oåterkalleliga strukturella biverkningar i EU.
Det första riskområdet är konkurrenspolitiken. Vi befinner oss nu i krigstider. Krigsregler gäller, men även i krigstid gäller Genèvekonventionen, och den tillåter naturligtvis inte att banker som har rekapitaliserats av staten använder detta stöd för att köpa upp andra banker. Ministern vet vad jag syftar på.
Det andra området är stabilitets- och tillväxtpakten, som jag ser som en hörnsten i EU:s system. Jag välkomnar de beskattningsåtgärder som nu vidtas, men jag välkomnar inte tanken på att man ser den offentliga kassan som ett slags spargris som man kan blunda och slå sönder, så att pengarna faller här och där. Det här är ingen Marshallplan som betalas av USA. Det är en ekonomisk återhämtningsplan som måste betalas av morgondagens skattebetalare.
Låt oss därför inte glömma att dagens skulder är morgondagens skatter. Vinnaren här kommer inte att vara den som spenderar mest, utan den som spenderar klokast. Det enda kriteriet för att avgöra huruvida vi spenderar väl eller bättre är huruvida det bidrar till vår återhämtning från den ekonomiska krisen och, i grund och botten, till skapandet av sysselsättning.
Därför kan jag inte dela Poul Nyrup Rasmussens idé om att de duktigaste eleverna i klassen är de som snabbt spenderar mest.
Slutligen ska jag ta upp frågan om finansiell stabilitet, som Nicolas Sarkozy hänvisade till. Jag håller med om att det krävs reformer. Regelverket måste ses över, och vi måste göra en enorm insats för att uppnå ett större samarbete mellan europeiska tillsynsorgan, så länge som vi inte har ett enhetligt europeiskt ekonomiskt tillsynsorgan.
Gary Titley
(EN) Herr talman! Liksom Martin Schulz var jag i början av detta ordförandeskap bekymrad över att man reagerade så långsamt på den hotande finanskrisen. Jag anser att EU som helhet var väl självbelåtet när man tänkte att detta inte var vårt problem utan ett amerikanskt problem.
Men eftersom denna finansiella tsunami har drabbat oss välkomnar jag det svar som vi har fått. Jag uppskattar ledarskapet från min egen premiärminister, Gordon Brown, och från president Nicolas Sarkozy.
Vad vi har lärt oss är att vi i EU står och faller tillsammans. Om vi agerar på egen hand är vi förlorade, och händelseutvecklingen har visat detta. Vi befinner oss i en situation där vi aldrig tidigare har varit, och det är anledningen till att jag välkomnar det dynamiska ledarskap som vi har haft, till skillnad från Timothy Kirkhopes parti. Deras medlemmar menar att den bästa lösningen på den omfattande krisen är att göra ingenting, som harar som blir som förlamade i strålkastarljuset.
Jag noterar att president Sarkozy talade om ”våra vänner amerikanerna”. Västvärlden som helhet står inför en enorm kris. Vi kan klara oss ur denna endast om vi prioriterar samarbete. Vi måste betona vikten av att EU samarbetar med den nya administrationen i januari, så att vi har en enad front mot stora utmaningar såsom klimatförändringarna och finanskrisen.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Två händelser har visat att EU kan spela en roll och ha ett inflytande. I Georgien var det européerna som stoppade kriget, och i finanskrisen var det européerna som tvingade de andra i världen, via G8 och G20, att gå med på åtgärder och att förhandla, så att liknande händelser inte ska bli möjliga igen i framtiden.
Men kan vi verkligen lämna det åt slumpen att ha ett aktivt rådsordförandeskap från en av de stora medlemsstaternas sida nästa gång? Jag säger detta eftersom Frankrike och president Nicolas Sarkozy har varit enastående. Vi behöver en stabilare institutionell ram för att se till att det kommer att fungera i framtiden. Därför är Lissabonfördragets ratificering viktig av många skäl, och det är den tredje punkten där jag vill berömma det franska ordförandeskapet. De har nått en överenskommelse på grundval av vad det irländska parlamentet utarbetade, med förslag på lösningar i samband med förtydligande - eller vad man nu ska kalla det - av frågan om kommissionsledamöter och mycket övrigt.
Jag anser att det nu är Irlands ansvar att svara på detta på ett positivt sätt. Som många av oss redan har sagt har detta varit svårt att acceptera för många, och då särskilt frågan om kommissionsledamöter. Jag tror emellertid att effektivitet kan uppnås på något annat sätt.
En viktig sak bör påpekas i detta fall, och det är att reaktionen från Lissabonfördragets motståndare visar att de måste komma med nytt material nu när deras argument från den första folkomröstningen har tagits ifrån dem. Det är alltså tydligt att de inte är några europavänner, att de inte är personer som vill ha ett bättre EU. I stället är de klara motståndare till den europeiska integrationen, och de letar alltid efter nya argument som ska hjälpa dem att nå sitt mål.
Detta bör vara incitament nog att fortsätta och avsluta denna fråga. Jag är säker på att det tjeckiska ordförandeskapet - det första rådsordförandeskapet med ett land som tidigare ingick i Warszawapakten - kommer att ta itu med denna fråga med en särskilt känsla av ansvar och att de i samarbete med sina franska och svenska kolleger kommer att se till att denna fråga slutförs på ett bra sätt.
Adrian Severin
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vad har vi lärt oss av det franska ordförandeskapet? Bland annat följande tre saker:
Den första lärdomen är att EU behöver ett starkt ordförandeskap som genomförs under en period som varar längre än de processer som ordförandeskapet ska hantera, av en dynamisk, kompetent person som kan ägna sig helt åt EU:s intressen och angelägenheter. Därför behöver vi Lissabonfördraget, som ett minimum. Det stämmer att EU inte bör förknippas med någon viss person, men det bör ändå förkroppsligas.
Den andra lärdomen är att EU behöver ett ordförandeskap som kan hitta kompromisser mellan nationernas företrädare, med stöd från EU-medborgarnas företrädare. Därför behöver vi ett starkare parlament, eftersom ett enat EU inte är något hot mot nationalstaterna. Det är anarki och nyfeodal uppdelning som är ett oundvikligt alternativ till den europeiska integrationsprocessen och som utgör ett hot mot nationernas integritet.
Den tredje lärdomen är att EU behöver en ekonomisk förvaltning som kan balansera hållbar tillväxt med social solidaritet och sammanhållning. Om ett EU i flera hastigheter, även om detta inte är önskvärt, visar sig vara oundvikligt måste detta EU strukturera sig utifrån skillnader i proaktiv politik och inte utefter skillnader i ekonomisk utvecklingsnivå.
När det gäller det övriga vill jag framföra mina gratulationer och tack. Låt oss ge beröm där det är på sin plats.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Herr talman! Man kommer att anse att det senaste EU-toppmötet innebar en historisk vändpunkt. För de nya medlemsstaterna har det en betydelse i nivå med anslutningsförhandlingarna och anslutningsfördragen. Anledningen är att energi- och klimatpaketet är mycket betydelsefullt.
Jag var glad över nyheterna i fråga om unionens enhet samt dess förmåga att uppnå en svår kompromiss rörande energi- och klimatpaketet. Jag vill dock komma med ett varningens ord och påpeka för parlamentet att denna kompromiss bara är ett första steg på vägen framåt. Först 2020 kommer vi att upptäcka om vi har lyckats väl när det gäller klimat och energi. Med andra ord kommer vi först då att märka om ”3 × 20”-målet har uppnåtts och om ekonomierna i de nya medlemsstaterna, särskilt Polen, har moderniserats effektivt utan att drabbas av alltför allvarliga sociala och ekonomiska konsekvenser.
Besluten om ratificering av Lissabonfördraget ger anledning till optimism. Däremot är förslagen om gemensamma åtgärder för att bekämpa finanskrisen nedslående. Det gäller också i synnerhet den förvärrade ekonomiska krisen i EU, som blir alltmer märkbar för EU-medborgarna. Därför uppmanar jag kommissionen och det kommande ordförandeskapet att lägga fram ett gediget program med gemensamma åtgärder som förhindrar en ökning av arbetslösheten i EU och en minskning av unionens ekonomiska tillväxt.
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman, president Sarkozy! Detta ordförandeskap kommer att märkas. Att lyckas få EU att uppträda enat är ingen lätt uppgift, men på människorättsområdet har ni gjort oss besvikna och upprörda.
Senast har man frånsagt sig ansvaret i samband med den politiska uppgraderingen av Israel, som hastigt har genomförts i rådet. Som ni vet når nu inte ens EU:s stöd fram till Gaza. Ni vet att kommissionsledamot Louis Michel talar om kollektiv bestraffning. Hundratals e-postmeddelanden har skickats till Europaparlamentet där man bönfaller det att göra uppgraderingen avhängig av att man följer internationell rätt. Vi senarelägger vår omröstning, men vad gör ni? Ni tvingar fram ett ovillkorligt ”ja”, och det berättigande ni ger är att detta kommer att innebära att vi får större inflytande över Israel. Drömmer jag? Sedan juli har Israel haft en principiell överenskommelse och har dessutom innehaft viceordförandeskapet i unionen för Medelhavsområdet.
Har landet stoppat alla ytterligare bosättningar, minskat kontrollpunkterna och släppt sitt järngrepp om Gaza? Nej! Följaktligen, för att gynna Tzipi Livni i valet bortser ni från mänskliga rättigheter utan vidare och stärker dem på marken i båda lägren som anser att bara brottslighet och våld lönar sig och söker konfrontation. Herr Sarkozy! Detta är inte längre realpolitik, utan antingen blindhet eller oacceptabel cynism.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Jag beundrar det franska ordförandeskapet för dess beslutsamma ledarskap. Detta behövs också för att möta ambitionerna hos en militant iransk regim som har terroriserat sitt eget land i åratal och som exporterar terrorism i stor skala - och i framtiden även massförstörelsevapen, är jag rädd. Ironiskt nog fortsätter Europeiska unionens råd att ta med den enda seriösa motståndsrörelsen på förteckningen över misstänkta terroristorganisationer. Det rör sig om Folkets mujahedin (MKO), vars mål är att uppnå ett sekulärt och demokratiskt Iran med fredliga medel.
Den 4 december 2008 kom EG-domstolen med sin tredje dom och förklarade att Europeiska rådets beslut i juli att behålla MKO på denna förteckning var ogiltigt och oberättigat. Mot bakgrund av den franske presidentens statsmannakonst räknar jag med att han respekterar det europeiska rättssystemets domar och ger den iranska oppositionen en chans att uppnå verkliga förändringar.
Avril Doyle
(EN) Herr talman! Jag stöder till fullo Tunne Kelams uttalande i det föregående anförandet.
Det var ett viktigt toppmöte med en viktig dagordning. Jag vill uttrycka min tacksamhet mot det franska ordförandeskapet för dess outtröttliga arbeta med återhämtningspaketet och klimat- och energipaketet. Men just nu vill jag koncentrera mig på en tredje viktig punkt på dagordningen.
Vid förra veckans toppmöte säkrade vår premiärminister och utrikesminister ett positivt svar från alla de andra regeringscheferna på de invändningar som den 12 juni 2008 uttrycktes av en majoritet av de irländska väljarna när de svarade ”nej” på frågan om Lissabonfördragets ratificering. De medlemsstater som var tveksamma till vissa aspekter i denna strävan, såsom vår minister Michael Martin uttryckte det, tackar jag för att de ansträngt sig för att tillmötesgå oss i frågan om en kommissionsledamot för varje land och rättsliga garantier för beskattning, neutralitet, rätten till liv, utbildning och familjen. Vissa kommer att fortsätta argumentera emot en andra folkomröstning. De flesta irländare fortsätter dock att erkänna och till fullo uppskatta vårt EU-medlemskap, särskilt i denna tid av oerhörda globala ekonomiska svårigheter, när marginalisering och brist på inflytande inte kan vara ett alternativ för oss och när obegränsad tillgång till den inre marknaden med 500 miljoner konsumenter är avgörande för den irländska exporten - inklusive vårt delikata griskött för övrigt - för att vi ska kunna handla vår väg tillbaka till tillväxt.
Det finns ett problem, och det är att vår alltmer olyckliga och roderlösa regering måste behöva göra vad den inte lyckades göra i juni, nämligen att lägga manken till och förklara fördraget, dess syfte och dess fördelar. Om inte kommer kanske regeringsmedlemmarnas insikt om att de annars åker ut få dem att koncentrera sig.
Csaba Sándor Tabajdi
(FR) Herr talman! Jag vill gratulera det franska ordförandeskapet, som har varit mycket ambitiöst, konsekvent och framgångsrikt.
För det första uppskattar jag verkligen ert agerande för att få den finansiella och ekonomiska krisen under kontroll. På det ungerska folkets vägnar vill jag personligen tacka Nicolas Sarkozy och José Manuel Barroso för det stöd som de har gett till mitt land.
För det andra vill jag gratulera er till den strategi som ni har valt på jordbruksområdet. Antagandet av hälsokontrollen och inledningen av perioden av eftertanke är mycket positiva initiativ. Dessa bör fortsätta med Frankrikes stöd.
För det tredje är energi- och klimatpaketet resultatet av en historisk kompromiss. Den ersättning som ges de nya medlemsstaterna kan inte helt undanröja vår känsla av att vi har blivit diskriminerade.
Slutligen hanterades krisen mellan Georgien och Ryssland på ett mycket positivt sätt, vilket gjorde det möjligt att undvika en försämring av förbindelserna mellan Ryssland och EU.
Carlo Fatuzzo
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Var vänliga och meddela president Nicolas Sarkozy att Carlo Fatuzzo till 100 procent ställer sig bakom det som det franska ordförandeskapet har gjort under de gångna sex månaderna.
Säg också att jag kom hit till parlamentet just som president Sarkozy sade att åtaganden till stora projekt främjar överenskommelser och gör dessa lättare att uppnå. Jag skulle vilja tacka honom eftersom han har uppmuntrat mig att förverkliga ett stort projekt som jag har, som företrädare för pensionärerna som valts till Europaparlamentet för andra gången. Det är att EU-medborgarna som pensionärer, som äldre, bör ha en bättre situation än när de var arbetstagare. De bör ha mer pengar, mer respekt och mer värdighet när de väl har pensionerats. Det är ett stort projekt, men desto mer uppmuntras jag av de ord som jag i dag har hört från president Sarkozy.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag vill bara säga att president Nicolas Sarkozy har en hel del att stå till svars för, eftersom Irish Times i dag rapporterar att detta sex månader långa och virvelvindsliknande EU-ordförandeskap nu närmar sig sitt slut och lämnar diplomater och journalister i stort behov av semester! Får jag också tillägga att vi alla behöver semester när julen nalkas, inte minst de av oss som närmar oss valet till Europaparlamentet och en andra folkomröstning om Lissabonfördraget. Denna fråga kommer att debatteras mycket framöver.
Problemet för Irland är inte så mycket fördragets innehåll - det framgick av den första omröstningen - det är hanteringen av de frågor som folk är oroliga över, och rådet har gjort detta. Vad rådet inte kan göra för Irland är att övertyga den allmänhet som för närvarande är missnöjd med sin regering att stödja detta fördrag. Det ankommer alltså på oss som till fullo stöder fördraget och de rättsliga åtgärder som vi hoppas ska komma att jaga röster för fördragets värden och att skilja de nationella frågorna från EU-frågorna. Det är en svår uppgift, som ni säkert inser, men med stöd från parlamentet kan det göras.
Gábor Harangozó
(HU) För det första vill jag gratulera det franska ordförandeskapet till detta historiskt viktiga arbete. Den ekonomiska stimulansplanen för 200 miljarder euro, förenklingen av reglerna och effektiviseringen av det institutionella systemet är verkliga förändringar. Dessa landvinningar kan bidra till att stimulera den europeiska ekonomin.
Bristen på social jämvikt utgör dock ett allvarligt problem för EU. Krisens verkningar driver i många länder de sociala ojämlikheterna mot bristningsgränsen. Vi måste vidta symboliska och verksamma åtgärder för våra mest sårbara medborgare, hantera ytterligare sociala spänningar och förhindra att aggressioner sprider sig. Det gläder mig att renoveringen av subventionerade bostäder kan komma att omfatta höghusbostäder för låginkomsttagare. Vi bör dock inte glömma att det finns vissa fattiga bostadsområden på landsbygden som har vuxit upp där det skulle vara ett misstag att göra en förbättring. Därför bör vi göra det möjligt att avveckla dessa segregerade bostadsområden. Vi behöver sätta stopp för extrem fattigdom. I annat fall skulle den ekonomiska krisen kunna ha farliga sociala konsekvenser.
Bruno Le Maire
Herr talman, fru Wallström, mina damer och herrar! Det är en stor ära för mig att för första gången tala till Europaparlamentet. Ni vet att jag kommer från Frankrikes nationella parlament, den franska demokratins tempel, och därför är det en stor ära att tala till den europeiska demokratins tempel.
Som ni sade, herr talman, är det sent, och jag ska därför begränsa mig till fyra punkter om de fyra viktigaste typerna av iakttagelser, i fråga om ekonomin, klimatpaketet, politiska frågor och slutligen fördraget.
När det gäller ekonomin anser jag att EU har visat att man kunde axla sitt ansvar och vid en betydande ekonomisk kris som påverkar alla våra medborgare genomföra en återhämtningsplan som skyddar de anställda och industrin och som möjliggör för oss att hantera krisen.
(DE) Jag skulle vilja säga några ord till Silvana Koch-Mehrin. Vi måste stödja den europeiska industrin, och vi måste också visa solidaritet mellan EU-länderna. Det är mycket viktigt.
(FR) I fråga om finanskrisen formulerade Robert Goebbels det mycket väl när han sade att vi behöver bättre ekonomisk samordning men samtidigt också säkrare regler för banktillsynen. Jag tror att vi nästa år kommer att behöva göra framsteg i den riktningen.
Vissa kritiska synpunkter har uttryckts, särskilt av Pervenche Berès, men också just nu av Martin Schulz. ”Var det för sent?” är frågan.
För min del menar jag att det viktigaste är att vi har lyckats ge ett svar. År 2007 var det inte många observatörer som såg att krisen var på väg. Kanske det skulle ha varit bättre att agera tidigare. Huvudsaken är dock, fru Berès, att vi har agerat.
När det gäller den strängt finansiella reaktionen, som togs upp av Gary Titley och Andrew Duff, håller jag helt med dem.
(EN) Vi har inte lagt den finansiella krisen bakom oss, och vi måste komma ihåg att inget kommer att vara löst förrän allt har blivit löst.
(FR) Jag anser att vi måste vara mycket försiktiga under nästa år. Vi bör behålla initiativförmågan och införa de nödvändiga finansiella reglerna.
När det gäller klimatpaketet kommer jag att gå mycket snabbt fram, eftersom Frankrikes statsminister, Jean-Louis Borloo, som har gjort ett utmärkt arbete med sin statssekreterare Nathalie Kosciusko-Morizet, kommer att berätta mer i eftermiddag. Men jag skulle vilja tacka Margie Sudre, Guntars Krasts, Werner Langen, Andrzej Jan Szejna och Avril Doyle, som har bidragit en hel del till arbetet med denna klimatplan. Jag skulle vilja tacka dem för deras positiva feedback om planen.
Jag anser att denna klimatplan är den viktigaste sedan Kyoto. Framför allt kommer den att medföra att EU kan föregå med mycket gott exempel inför Köpenhamnskonferensen.
När det gäller de politiska frågorna, särskilt frågan om Ryssland och Georgien, stämmer det att alla inte har blivit lösta. Emellertid anser jag att man kräver för mycket om man förväntar sig att EU ska lösa alla problem i vad som är en av världens mest komplexa regioner, Kaukasus. Den centrala frågan har blivit löst. Freden är den centrala frågan. Det är den centrala frågan för denna region, och den är mycket viktig för EU eftersom freden utgör EU:s själva existensberättigande.
Som EU-medborgare är jag också särskilt stolt över att republikens president, Frankrikes president, tillsammans med alla EU-länder tar initiativet till att skapa fred där det kunde ha varit krig. För att upprepa vad Jean-Marie Cavada och Laima Andrikiensade anser jag att detta är mycket viktigt, eftersom det är av stor vikt att den europeiska stabiliseringsstyrka som nu är i Georgien spelar sin roll till fullo och inte låter andra inkräkta på dess ansvarsområde.
Detta för mig till en annan punkt, som togs upp tidigare, särskilt av Jacek Saryusz-Wolski, och det är frågan om det europeiska försvaret. Jag anser att vi har uppnått goda resultat i termer av ett europeiskt försvar, och av två skäl. För det första handlar det om konkreta resultat. Det handlar inte bara om resultat på pappret, utan om soldater på marken, där de faktiskt garanterar områdets stabilisering.
Dessa resultat är också bra eftersom de uppnåddes i nära samordning med Nato. Vi måste upphöra att ställa det europeiska försvaret emot Nato. Dessa båda kompletterar varandra. Vi behöver ett oberoende europeiskt försvar, och det är även viktigt att Nato till fullo spelar sin roll.
I frågan om Turkiet, som togs upp av Hannes Swoboda, utvecklas processen som den ska i enlighet med vad som fastställts enligt EU:s regler. Vi kommer att ha ett möte med rådet (allmänna frågor) på fredag om detta och kommer att undersöka de relevanta kapitlen. Jag anser att allt detta sker i enlighet med vad som har godkänts av alla EU-länder.
Mellanösternfrågan har tagits upp av flera talare, särskilt Jana Hybášková och Véronique De Keyser. Detta är en betydande konflikt. Den ligger troligen till grund för allt våld i Mellanöstern, och EU har ett ansvar eftersom EU är den största givaren, den som främst tillhandahåller stöd till de palestinska terroristerna. Följaktligen måste EU ta sitt ansvar.
Om vi kan fortsätta i denna riktning med alla EU-länder kommer vi att möta alla förväntningar som Mellanöstern, Israel och de palestinska terroristerna kan ha på oss. Om vi kan uppnå fred och stabilitet där det finns våld kommer EU att ha fullgjort sin uppgift.
I fråga om fördraget, för att avsluta med denna fråga, uttryckte Kathy Sinnot det hela mycket väl. ”Vi behöver Irland i EU.” Vi behöver också respektera irländarnas demokratiska val och tillhandahålla ännu ett tillfälle för demokratiskt uttryck. Det finns inget annat sätt att anta fördraget. Elmar Brok sade att vi behöver Lissabonfördraget.
”Vi behöver Lissabonfördraget. Det rådet inget tvivel om detta.”
Det är jag helt övertygad om.
Vi behöver också gå framåt på ett mycket systematiskt och öppet sätt, med mycket dialog, för att möjliggöra att irländarna kommer fram till ett beslut. Detta förefaller helt oumbärligt för mig. Herr Corbett och herr Burke, ni har gett uttryck för ett visst tvivel i denna fråga, vilket är normalt. En folkomröstning är alltid ett vågspel.
(EN) Och ni har rätt. Vi bör inte underskatta de politiska svårigheterna. Å andra sidan bör vi inte heller underskatta vår vilja att hjälpa irländarna. I slutändan kommer valet att ligga i irländarnas händer.
(FR) När det gäller antalet kommissionsledamöter, en fråga som har tagits upp av Jo Leinen med flera, kommer vi att träffas senare i eftermiddag för att diskutera detta igen. Jag anser inte att det är den viktigaste frågan.
Den viktigaste frågan har två sidor. För det första bör varje nation känna att den företräds på rätt sätt inom kommissionen, och om vi behöver ändra något för att uppnå detta, så låt oss göra det. Jag anser att det beslut som har fattats är riktigt.
För det andra är det naturligtvis viktigt, som republikens president flera gånger har sagt, att kommissionen leds med erforderlig bestämdhet och att det finns en stark ordförande, eftersom detta också är något som kommer att säkra kommissionens legitimitet.
”Det är vad vi behöver göra nu.”
Jag tror att det var Colm Burke som sade detta tidigare. Ja, vi behöver röra oss i den riktningen.
Det var allt jag ville säga som svar på de anföranden som har hållits. Jag vill också passa på att säga att det är en stor ära för mig att ha detta ansvar, vilket har anförtrotts mig av republikens president. Jag står till ert förfogande morgon, dag och natt för att arbeta sida vid sida med Europaparlamentet, som nu har en mycket viktig plats, inte bara inom våra institutioner utan också i EU-medborgarnas hjärtan. Den europeiska demokratin kommer att byggas tillsammans med er.
(Applåder)
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka er för denna mycket intressanta debatt - åtminstone större delen av tiden tyckte jag att det var mycket intressant - där jag tror att de mest relevanta argumenten har tagits upp. Jag ska begränsa mig till enbart några kortfattade kommentarer, och jag ska nämna några saker som jag inte hörde i debatten.
För det första vill jag säga att kommissionen inte är något sekretariat för rådet. Det förnekar jag. Blanda inte ihop det faktum att vi har haft ett nära samarbete med det franska ordförandeskapet - vi har haft ett gott samarbete med det franska ordförandeskapet - med att vi skulle vara ett sekretariat. Genom att lägga fram energipaketet, klimatpaketet, den ekonomiska återhämtningsplanen, genom att vara ambitiösa och ta initiativ, har vi visat att vi inte är något sekretariat utan en kommission med initiativrätt, och vi kommer att fortsätta agera på detta sätt.
När det gäller Lissabonfördraget kan jag utöver de argument som har presenterats här tillägga att jag anser att rådet - tillsammans med kommissionen naturligtvis - har fått en lång förteckning över problematiska frågor för Irlands befolkning, så att irländarnas invändningar ska kunna beaktas. Vi har kunnat studera denna i detalj. Tillsammans har vi sett på lösningar, och rådet har nu, som ni vet, gått med på att fatta ett beslut om antalet kommissionsledamöter. Jag har alltid förespråkat att ha en kommissionsledamot per medlemsstat, även om jag har varit lojal med kommissionens ståndpunkt. För att uttrycka det enkelt anser jag att vad man kan förlora i effektivitet - och jag är inte så säker på att man skulle förlora något i effektivitet, till exempel tror jag att Frankrikes regering har omkring 33 medlemmar - vinner man i legitimitet. Vi behöver legitimitet mer än någonsin, och det är mycket viktigt att vi har en kommissionsledamot per medlemsstat. Jag välkomnar detta beslut. Men vi har också gått igenom resten av listan med invändningar, och det finns sätt att hantera dessa.
Vårt bidrag består i att se till att vi så snart som möjligt kan underteckna ett samförståndsavtal med Irlands regering om hur man ska tillhandahålla bättre information. Detta inbegriper att man ser till att unga och kvinnor i Irland kan forma sina egna åsikter och att de kan säga att de åtminstone har haft möjlighet att få all nödvändig information. Det är vad vi ska bidra med under den närmaste framtiden.
Jag hörde inga argument om ett energipaket som också ger EU ett antal möjligheter. Investeringar i mer energieffektiva industrier eller i ett elnät ger oss fantastiska möjligheter, inte bara för att skapa arbetstillfällen och överbrygga lågkonjunkturen utan också för hållbar utveckling. Detta kan inte nog framhållas. Det är vi som nu bör betona det europeiska mervärdet med att samarbeta.
Vissa av er nämnde fattiga länder och utvecklingsvärlden. Vi inte får glömma att dessa länder är de första offren och de som drabbas hårdast av detta. Vi får inte ge upp vårt mål att genomföra millennieutvecklingsmålen, och vi får inte tappa resten av världen ur sikte när vi är upptagna med att försöka bekämpa lågkonjunkturen och de problem som orsakas av den ekonomiska krisen.
Låt mig tillägga att det har skrivits historia, i viss mån, under det franska ordförandeskapet. Med de vice talmännen Alejo Vidal-Quadras och Jean-Pierre Jouyet kunde vi underteckna ett partnerskap om kommunikation, en överenskommelse om att kommunicera i partnerskap med medlemsstaterna, Europaparlamentet och kommissionen. Det kommer att vara ett värdefullt verktyg, och vi måste först och främst använda det för att se till att vi mobiliserar väljarna nu när valet till Europaparlamentet är i antågande. Jag måste säga hur mycket jag har uppskattat att arbeta med både Alejo Vidal-Quadras och Jean-Pierre Jouyet, och jag är säker på att vi också kommer att ha ett gott samarbete i framtiden.
Jag anser att allt beröm som har slösats på det franska ordförandeskapet beror på att vi uppskattar sant ledarskap och engagerat ledarskap när vi ser det. Även om vi inte tillhör samma politiska familj föredrar vi människor som är tydliga med sina värderingar, som vill lägga stor energi och egna idéer i debatten om Europa, och i allt detta ser vi någon som försvarar Europa. Det är vad vi uppskattar och värdesätter.
Låt mig slutligen önska er alla god jul och gott nytt år.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Jean-Pierre Audy  
skriftlig. - (FR) Jag skulle först vilja säga hur stolt jag är över att vara fransman i slutet av det franska EU-ordförandeskapet som utövats av Frankrike i form av dess president, Nicolas Sarkozy. Vare sig det handlar om förbindelser mellan Europa och Medelhavsområdet, kriget i Kaukasus, insatser för att hantera den globala finansiella och ekonomiska krisen eller viktiga frågor såsom förordningar (energi-/klimatpaketet) som syftar till att uppnå en kolsnål ekonomi för 2000-talet, invandring, jordbruk med mera, ser man prov på den höga kvaliteten hos unionens franska ordförandeskap och dess administration, och på hur beundransvärt de ministrar har agerat som har varit rådsordförande, särskilt Jean-Pierre Jouyet. Detta ordförandeskap visar, som om det behövdes, behovet av ett stabilt EU-ordförandeskap i ljuset av dagens globala utmaningar, och därmed behovet av att Lissabonfördraget ratificeras. Jag uppskattar klokheten hos de stats- och regeringschefer som har kommit fram till en bra kompromiss med våra irländska vänner. Jag hoppas verkligen att det tjeckiska ordförandeskapet kommer att kunna klara EU:s utmaningar och att det kommer att visa sitt engagemang för unionen genom att börja med att helt ratificera Lissabonfördraget i Tjeckien.
Sebastian Valentin Bodu  
skriftlig. - (RO) Den aktuella ekonomiska krisen fordrar extraordinära åtgärder i en tid när alltfler européer står inför hotande arbetslöshet och finansiell lågkonjunktur. Att öka taket för insättningsgarantin för allmänheten är en välkommen åtgärd som kommer att upprätthålla förtroendet för banksystemet. Ett ursprungligt tak på 50 000 euro och ett ytterligare tak på 100 000 euro är mer än tillräckligt för de stater vars banksystem inte har någon lång tradition, såsom Rumänien och andra tidigare kommuniststater. För tillfället är det viktigt att varje stat antar denna åtgärd, eftersom det i annat fall finns risk för panik bland befolkningen. Rumänien är inte en stat som har ett stort antal insättningar som överstiger 50 000 euro. Men i psykologiska termer kan en ökning av det garanterade beloppet bara ha en positiv inverkan, med tanke på att befolkningens insättningar jämfört med september har minskat med 6 procent enbart i Bukarest. Detta innebär att omkring 600 miljoner euro har tagits ut under bara några veckor, vilket saknar motsvarighet under tidigare år.
Å andra sidan vill jag som ledamot av Europaparlamentet uppmärksamma er på att denna åtgärd behöver kompletteras med en översyn av principerna för att bevilja kredit och graden av risk i samband med detta.
Dragoş Florin David  
skriftlig. - (RO) Jag måste först av allt gratulera det franska ordförandeskapet till hur det har hanterat denna svåra period som EU har genomgått. Den modell som ni lämnar efter er kommer att bli ett riktmärke för EU:s kommande ordförandeskap, baserat på snabb reaktion, flexibilitet och anpassningsförmåga till svåra interna och externa situationer. Att hantera de interna problemen i samband med den europeiska integrationens dynamik, EU:s hållbara ekonomiska och sociala utveckling och en yttre politik som vilar på EU:s fredsfrämjande grundval är mycket viktigt för EU:s framtid. Samtidigt överensstämmer detta med den europeiska integrationens grundläggande principer.
För det andra vill jag betona vikten av kommunikation, samarbete och kompromisser, som är viktiga faktorer i EU:s politik. Dessa har alla utnyttjats maximalt under det franska ordförandeskapet, med tanke på den svåra period som vi har genomgått, när det gäller förbindelserna mellan EU:s mest demokratiska institutioner: Europaparlamentet och de nationella parlamenten.
Genowefa Grabowska  
skriftlig. - (PL) Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka ordföranden för ett framgångsrikt franskt ordförandeskap. Jag syftar på dess framgång på den internationella arenan, med tanke på krisen i Georgien, och på dess framgång när det gäller viktiga frågor för vanliga medborgare. På ett personligt plan är jag mycket glad över att det franska ordförandeskapet slutförde arbetet med förordningen om gränsöverskridande underhållsbidrag inom EU. Personligen har jag arbetat länge och hårt med denna förordning. Därför är jag glad över att vi, i enlighet med rådets godkännande, till sist kommer att kunna säkra lämpligt finansiellt stöd för de barn som helt enkelt verkar ha glömts bort av en av sina föräldrar, när denne förälder är bosatt utomlands.
Som ledamot av utskottet för konstitutionella frågor är jag å andra sidan oroad över de eftergifter och institutionella löften som har gjorts till Irland, vilka innebär en återgång till principen en kommissionsledamot per land. Man kan vänta sig att EU kommer att utvidgas ytterligare till att inkludera 30 medlemsstater eller mer. Ett lika stort antal kommissionsledamöter skulle leda till ytterligare byråkratisering av Europeiska kommissionens arbete. Ansvarsområdena för de kommissionsledamöter som utses skulle styckas upp. Själva kommissionen skulle bli dyrare, mindre effektiv och mer svårhanterlig. Jag hoppas också att den debatt som föregår en ytterligare omröstning i Irland kommer att hållas i en anda av europeisk solidaritet, med hänsyn till innehållet i Lissabonfördraget, som förklaras tydligt, med institutionella ändringar inkluderade. Dessa frågor är viktiga för Irlands medborgare och även för att hela EU ska fungera.
Pedro Guerreiro  
skriftlig. - (PT) Europeiska rådets beslut - om man bortser från all retorik och demagogi som alltid åtföljer dessa - visar EU:s verkliga målsättningar och politik.
Efter att ha hindrat alla andra från att uttrycka sin ståndpunkt i en folkomröstning framtvingar de nu en ny folkomröstning för dem som självständigt och demokratiskt förkastade detta förslag till fördrag.
Irländarna kommer vidare att ställas inför en folkomröstning om samma fördrag (innehåll), för tillfället åtföljt av ett ”politiskt åtagande” som ska uppfyllas rättsligt vid Kroatiens kommande anslutning 2010 eller 2011.
På detta sätt försöker de att införa en förbättring av den nyliberalism, federalism och militarism som detta förslag till fördrag innebär, i de stora företagens och stormakternas intresse.
Europeiska rådet rör sig också mot ett nytt skede i EU:s militarisering och i de inre förbindelserna, genom att förbereda för nästa Natotoppmöte (i april 2009) och konsolidera EU som dess europeiska pelare.
Som vi tidigare har betonat visar sådana beslut tydligt EU:s antidemokratiska karaktär, som är oskiljaktig från EU:s ställning som ett imperialistiskt block.
När det gäller den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen innehåller denna exakt samma politik, eftersom prioriteringen är att svara på stormakternas och det finansiella kapitalets intressen.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Det gläder mig att stats- och regeringscheferna hittade en rimlig lösning och faktiskt den enda rätta lösningen på frågan om kommissionsledamöterna. Min kommissionsledamot är en kontaktkanal till kommissionen, som är särskilt viktig för de mindre medlemsstaterna.
Det bor minst 60 miljoner människor i Frankrike, och den franska regeringen har 38 ministrar. Nästan 500 miljoner människor bor i EU. Hur är det möjligt att kommissionen inte har plats för en kommissionsledamot från varje land, även om det skulle kunna tillkomma fler medlemsstater?
Tack!
Lívia Járóka  
skriftlig. - (HU) I december 2007 uppmanade Europeiska rådet kommissionen att bedöma de verktyg som fanns tillgängliga för den sociala integreringen av romer. Tvärtemot förväntningarna begränsades arbetsdokumentet till en bedömning av befintlig gemenskapspolitik. I september ägde det första europeiska toppmötet om romer rum, och man misslyckades med att utarbeta konkreta rekommendationer eller en tidsplan. Den 8 december uppmanade rådet (allmänna frågor) kommissionen att lägga fram en rapport om de framsteg som gjorts i början av 2010.
Att skapa en progressiv gemenskapsstrategi borde bygga på bredaste möjliga forum, på initiativ som tar upp både det romska och icke-romska civilsamhället, på vetenskapliga rön och på samarbete mellan företrädare för kyrkor och det ekonomiska livet. Vi behöver mycket mer än införandet av bästa praxis, något som har bedömts alltför positivt. Det som behövs är en övergripande strategi, i vilken man samtidigt tar upp alla aspekter som påverkar romerna och som ger en tydlig bild av hur gemenskapsinitiativ genomförs på ort och ställe, hur de lyckades stödja den lokala politiken, som är allra viktigast för social integration. Vi måste ge medlemsstaterna en färdplan som bygger på genomförbara rättsliga grunder och som kan garantera att tydliga och mätbara mål uppfylls med hjälp av sanktioner, om det krävs. I strategin måste man dessutom ta upp frågor som är nära sammanbundna med den sociala integrationen av romerna, som miljöskydd, hälso- och sjukvård, multipla former av diskriminering eller negativa åsikter gentemot romer som uttrycks i massmedier och på andra samhällsområden.
Thomas Mann  
skriftlig. - (DE) Herr talman! ”EU agerade enat.” Detta var president Nicolas Sarkozys centrala budskap vid den genomgång av det franska ordförandeskapet som vi precis har lyssnat till. Han fastställde utan tvivel tempot för den dynamiska kraft som helt klart har bidragit till framgången under dessa sex månader.
Jag välkomnar att han, som rådsordförande, mötte Dalai Lama vid sammankomsten för mottagare av Nobels fredspris i Gdańsk i Polen. Vi i Europaparlamentet hade äran att gästas av Hans Helighet Dalai Lama för två veckor sedan i Bryssel, där han höll ett tal inför kammaren. Genom en fasteaktion, som över 500 personer anmälde sig till, och tibetanska sjalar visade vi vår solidaritet med Dalai Lama och det tibetanska folket. Vi stödde hans medelväg, han villighet att inleda en dialog och hans orubbliga engagemang när det gäller icke-våld. Han har alltid talat för självständighet i Tibet, snarare än att föra separatisternas talan, som kineserna påstår.
De senaste månaderna har visat att rådet, kommissionen och parlamentet alla gick med på att detta är det enda sättet. Det som jag skulle vilja veta är vad EU kommer att göra nu, mot bakgrund av att Peking upphört med de officiella samtalen mellan EU och Kina? Hur ska rådet i slutändan lyckas att intressera Kina för att förverkliga de mänskliga rättigheterna? Regeringen i Peking försöker i själva verket att avfärda de mänskliga rättigheterna som ”västerländska värderingar”, i stället för att integrera dem i sin politik.
Zdzisław Zbigniew Podkański  
skriftlig. - (PL) De talare i dagens debatt som betygsätter det franska ordförandeskapet utgörs av tre grupper. Den första gruppen berömmer helt okritiskt ordförandeskapet. Den andra gruppen är kritisk, medan den tredje tiger. I själva verket kommer vi, oavsett vilken av dessa grupper som vi i dag tillhör, alla att hållas ansvariga för EU-nationernas framtida öde.
Vi är därför också ansvariga för det franska ordförandeskapet. Trots intensiv verksamhet och omfattande offentlig uppmärksamhet har ordförandeskapet faktiskt inte lyckats skapa några positiva resultat. Än värre är att president Nicolas Sarkozy undertryckte den demokratiska anda som han påstår sig förorda. Han har gjort detta genom att utöva påtryckningar på de irländska myndigheterna och ledarna i andra suveräna stater och nationer för att insistera på ett erkännande av Lissabonfördraget, som förkastades av folket på Irland.
Europeiska unionens demokratiska underskott har en uppenbar negativ effekt på klimatpaketet. Det senare åsidosätter utvecklingsekonomier, däribland Polen, i syfte att rädda ekonomierna i de gamla medlemsstater som befinner sig under hot i den aktuella krisen. President Sarkozy har fräckt försummat att nämna att människorna ansvarar för en liten procentandel av koldioxidutsläppen, och EU självt står för mellan 10 och 20 procent. Av denna anledning kommer ingenting att uppnås om inte andra länder och kontinenter engageras, däribland Indien och Kina, något som redan har blivit uppenbart. Allt som kommer att ske är att vi får ytterligare en skatt att betala. För de nya medlemsstaterna, inbegripet Polen, kommer det att innebära att de bestraffas för sin anslutning till unionen.
Avslutningsvis skulle jag vilja påpeka att demokrati handlar om att göra ett val grundat på kunskap. Att påtvinga ett fritt land skadliga lösningar liknar totalitarism, som inte för oss någonstans.
Nicolae Vlad Popa  
I vår bedömning av det franska ordförandeskapets mandatperiod kan vi utan tvekan bekräfta att det har varit en stor framgång. Dess åtgärdsprogram har framgångsrikt kombinerat politisk beslutsamhet, pragmatism och taktfull diplomati, något som är absolut nödvändigt för att kunna övervinna den kris som har inträffat.
Dess åtgärdsanvisningar har varit mycket ambitiösa, något som gjort det möjligt för oss att fatta några viktiga beslut på EU-nivå: det europeiska avtalet om invandring och asylsystem, avtalet om energi- och klimatpaketet, Medelhavsunionen samt ett nytt avtal om den gemensamma jordbrukspolitiken. Det skedde tre oförutsedda händelser som fick en framträdande plats på dagordningen, men som visade hur effektiv den arbetsgrupp som kan mobiliseras för EU är: förkastandet av Lissabonfördraget av invånarna på Irland, konflikten i Georgien (8 augusti) och kollapsen för Lehman Brothers Bank, som markerade starten på den nuvarande finansiella och ekonomiska lågkonjunkturen (15 september).
Jag vill gratulera det franska ordförandeskapet till dess lyckade mandatperiod. Det har framgångsrikt hanterat följderna av den irländska ”nej”-omröstningen (vid Europeiska rådets möte den 11-12 december åtog sig Irland att åter lägga fram Lissabonfördraget för ratificering före slutet av 2009), och det ledde ett medlingsuppdrag mellan Moskva och Tbilisi, som var en diplomatisk framgång, men som åter riktade uppmärksamheten på behovet av en effektiv, sammanhängande gemensam utrikes- och säkerhetspolitik på EU-nivå. Sist men inte minst har ordförandeskapet framgångsrikt fått medlemsstaternas samtycke till en rad mycket viktiga gemenskapsprojekt, till exempel på områdena miljöskydd och invandring.
Czesław Adam Siekierski
(PL) När det gäller ekonomin var de främsta utmaningarna för EU under det franska ordförandeskapet de åtgärder som hörde samman med klimat- och energipaketet samt finanskrisen.
Till följd av sin omfattande utvidgning har EU blivit mer varierat och omfattar många olika områden med egna särskilda kännetecken. Olikheterna handlar om mer än medlemsstaternas ekonomiska utvecklingsnivå. Det är därför som det är svårt att finna enstaka instrument som ska bidra till att lösa de olika problem som de enskilda ekonomierna i medlemsstaterna står inför.
Åtgärder för att bekämpa krisen måste därför omfatta ett paket av skiftande instrument som ska användas under krisen. Jag tänker till exempel på att minska momssatsen eller upphäva några av villkoren i stabilitets- och tillväxtpakten.
Klimat- och energipaketet bör anpassas till de villkor och särskilda egenskaper som kännetecknar de enskilda ekonomierna och deras sektorer. Jag anser inte att raden av åtgärder inom ramen för paketet lämpar sig för den aktuella situationen.
De eftergifter och fördelar som enskilda stater uppnår kommer inte att göra det möjligt att jämna ut deras utveckling, eftersom de står vid startpunkter som skiljer sig så oerhört mycket åt. Jag förespråkar därför en systematisk översyn av detta paket och en analys av dess tillstånd och utveckling. Detta borde tjäna som en grund för införandet av grundläggande ändringar.
Silvia-Adriana Ţicău  
skriftlig. - (RO) Även jag skulle vilja gratulera det franska ordförandeskapet till dess arbete, som gör det möjligt för oss att nå en godtagbar kompromiss om energi- och klimatpaketet. Om vi antar detta paket blir Europeiska unionen ledande i kampen mot klimatförändringarna, grundat på den förebild som den har varit och det åtagande som den har tagit på sig. I Köpenhamn kommer EU att ha argument som det kan använda för att förhandla med de andra staterna från hela världen, så att vi på global nivå, genom vår gemensamma insats, kan bidra till att minska växthusgasutsläppen.
Jag gratulerar också det franska ordförandeskapet till dess engagemang i antagandet av det tredje sjösäkerhetspaketet ”Erika III” genom förlikning. På grundval av de lärdomar som vi dragit av sjöolyckor under de senaste åren har EU skärpt bestämmelserna om sjötransportsäkerheten och utarbetat särskilda åtgärder och tydliga lösningar för att hantera sjöolyckor. Det har också gjorts framsteg, om än otillräckliga, på områdena hållbar transport, det gemensamma europeiska luftrummet och trafiksäkerhet. Det jag också hade velat se under det franska ordförandeskapet var framsteg när det gäller vägpaketet, energipaketet och telekompaketet.
Dessutom visade de debatter som drog fulla hus i parlamentet och rådet om hur höjda energi- och livsmedelspriser påverkar EU-medborgarna att den sociala agendan är en av EU:s högsta prioriteringar.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
skriftlig. - (PL) Herr talman! När vi går igenom det franska ordförandeskapets prestationer skulle jag vilja fästa uppmärksamheten på åtskilliga frågor som påverkar den övergripande bedömningen av denna period. Det stämmer att president Nicolas Sarkozys ingripande i augusti när det gällde situationen i Georgien ledde till ett slut på militära åtgärder. Att de militära åtgärderna upphörde berodde dock i själva verket mer på Rysslands ekonomiska intressen och dess förbindelse med Frankrike än en genuin vilja att lösa de problem som lett fram till kriget.
Nästa fråga som jag vill nämna handlar om EU:s framtida utveckling och förvaltning. Den rör inställningen till ratificeringen av Lissabonfördraget. När det gäller fallet med Irland ska flera folkomröstningar organiseras tills ett resultat som tjänar unionens största medlemsstaters intressen nås. Detta visar att intressena i Tyskland, Frankrike och flera andra länder kan åsidosätta godkända principer och demokratisk debatt. Dessutom visar det faktum att den irländska allmänheten mutas med undantagsbestämmelser från fördraget att varje land kan behandlas olika inom Europeiska unionen och mutas. Detta beslut bekräftar hur det har blivit allt vanligare att töja på lagen inom gemenskapens institutioner.
Jag skulle vilja påminna kammaren om att det var under detta ordförandeskaps ledning som beslutet att Europeiska unionen ska göra sig av med vissa polska skeppsvarv fattades. Detta beslut fattades samtidigt som industrin och bankerna åternationaliseras på andra håll inom gemenskapen, såsom är faller i ert land, herr Sarkozy. Ordförandeskapet underlät också att samtycka till ökade jordbruksstöd upp till en viss nivå under er ledning. Det franska ordförandeskapet behöll dem på en nivå som är mycket ofördelaktig för de nya medlemsstaterna.
Herr president! Ni inriktade er på att sträva efter att bevaka Frankrikes intressen, snarare än alla EU-medlemsstaters intressen.
(Sammanträdet avbröts kl. 14.10 och återupptogs kl. 15.05.)
