


Marco Cappato (ALDE ).
   Herr talman, mina damer och herrar! Enligt artikel 96 i arbetsordningen ska det vi gör vara offentligt, och därför anser jag att det också är viktigt att inse vilka konsekvenser de uttalanden som görs här i plenisalen kan få.
Jag syftar på det som Véronique De Keyser sa i måndags om de åtta dödsfallen i Gaza, ett uttalande i vilket hon hävdade – jag citerar ordagrant – att de åtta dödades avsiktligt och att den första intifadan, 1987, inleddes på grund av en mindre allvarlig incident.
Eftersom detta uttalande, som applåderades i kammaren, har vederlagts av en israelisk utredning som visar att incidenten troligen orsakades av en bomb, anser jag att vi som parlament borde vara mer varsamma när vi får sådana här nyheter och vänta tills vi får höra vad som egentligen har hänt, för annars kan våra uttalanden få återverkningar som vi inte önskar oss.
Talmannen.
   – Jag är ledsen, men detta är inte en ordningsfråga. Vi noterar det ni säger, men det är inte en ordningsfråga. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0185/2006) av Herbert Bösch för utskottet för budgetkontroll om skydd av gemenskapernas ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning – årsrapport 2004 [2005/2184(INI)]. 
Herbert Bösch (PSE ),
   – Herr talman, mina damer och herrar! När det gäller betänkandet om bedrägerier för 2004 bör vi komma ihåg att oegentligheterna, och jag vill återigen betona att det handlar om oegentligheter och inte bedrägerier, som vanligtvis bara utgör en bråkdel av dessa, i stort sett håller sig på en nivå motsvarande knappt 1 procent av EU:s budget. Det är givetvis intressant att det inom budgeten sker vissa förändringar på medellång eller lång sikt. I detta sammanhang välkomnar vi framför allt, och noterar faktiskt med viss stolthet, att vi på senare år lyckats minska oegentligheterna kraftigt på det största området, nämligen jordbruket. Mellan 2003 och 2004 minskade skadevolymen med omkring 50 procent, från 170 miljoner euro till 80 miljoner euro. Å andra sidan måste vi tyvärr konstatera att skadevolymen för strukturfonderna har ökat från 482 miljoner euro till 694 miljoner euro.
Det råder inget tvivel om att de minskande siffrorna för jordbruket beror på att det integrerade administrations- och kontrollsystemet helt klart fungerar. När det tillämpas leder det till positiva resultat, så vi måste givetvis med ännu större kraft insistera på att systemet verkligen tillämpas. I vårt betänkande kritiserar vi att en gammal medlemsstat, Grekland, ännu sju år efter det att fristen för genomförandet löpte ut inte har tagit systemet i bruk. Vi uppmanar naturligtvis kommissionen att ta itu med denna fråga, för dessa rutiner måste tillämpas överallt.
Nästa punkt vi uppmärksammar gäller föranslutningsstödet. Allt som har med utvidgning att göra är politiskt känsligt, men vi måste se till att budgetbestämmelserna följs även på detta område. Omfattningen av de misstänkta oegentligheterna är en källa till oro, men det är mycket värre att kommissionen, vilket den själv också medger, inte riktigt vet vilket slags oegentligheter det handlar om och alltså inte heller vet vad som kan återvinnas eller hur det kan återvinnas – och detta i så mycket som 90 procent av fallen.
Kommissionen är med andra ord praktiskt taget blind i denna fråga, och vi måste därför vidta försiktighetsåtgärder. Vi vet att anslutningsländernas administrativa kapacitet är något mindre, men jag skulle vilja be parlamentet och kommissionen att ta hänsyn till detta i framtida budgetar. Vi vill inte hälla mer vatten i hinkar som redan är fulla, eftersom de då till slut kommer att svämma över.
I förra årets betänkande om bedrägeribekämpning tog vi upp cigarettsmuggling som en fråga med högsta prioritet, och vi är uppriktigt sagt stolta över det viktiga arbete som kommissionen och OLAF uträttat på detta område. Tjugofyra länder, inklusive de nya medlemsstaterna, har nu anslutit sig till överenskommelsen med Philip Morris. Det finns ett beklagligt undantag: Förenade kungariket. Vi hoppas verkligen att kommissionen kommer att spendera de inbetalningar som väntas från Philip Morris – sammanlagt omkring 1 miljard euro – på ett vettigt sätt, och vi beklagar att man hittills inte kunnat göra det. Kommissionen bör lägga fram konkreta förslag och initiativ när det gäller användningen av dessa inkomster.
Enligt våra uppskattningar orsakade cigarettsmugglingen i EU under 2004 en förlust av tullinkomster på omkring 418 miljoner euro – och här förväntas en ökning. Detta är en fråga som måste lösas på EU-nivå. Åtgärder från medlemsstaternas sida kommer inte att göra någon större nytta.
För första gången har vi också tagit upp bedrägerier rörande mervärdesskatt. Dessa bedrägerier innebär enligt våra uppskattningar att medlemsstaterna förlorar 10 procent av mervärdesskatteintäkterna varje år, och jag vill med skärpa uppmana kommissionen att gå vidare med denna fråga tillsammans med Europaparlamentet och stödja den i det sammanhanget.
Slutligen vill jag ta upp den förestående reformen av OLAF. Den 24 maj antog kommissionen förslaget till förordning, men eftersom det ännu inte har överlämnats till parlamentet kan den parlamentariska processen inte inledas. I dag kommer vi dock att lägga fram en del tydliga riktlinjer i denna fråga. Parlamentet kommer exempelvis inte att godta en förordning som på något sätt begränsar dess rättigheter.
När det gäller OLAF:s arbete har prioriteringarna på senare år i allt högre grad ändrats i riktning från OLAF:s ursprungliga huvuduppgift, nämligen att göra utredningar, mot uppgifter som gäller samordning och att tillhandahålla en plattform. En utökning av samordningsverksamheten får absolut inte ske på bekostnad av utredningarna, eftersom de yttre effekterna av detta skulle kunna bli ödesdigra. Om diskussionen om reformer ska innefatta en eventuell utvidgning av OLAF:s verksamhet måste kommissionen och parlamentet redan från början vara på det klara med att detta kommer att kräva ytterligare finansiella och mänskliga resurser. Vi måste nå enighet om detta på båda sidor. 
Vladimír Špidla,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen vill först och främst tacka föredraganden, Herbert Bösch, för hans åratal av engagemang för bedrägeribekämpningen och skyddet av EU:s ekonomiska intressen.
Vi har framför oss ett av de mest positiva betänkandena på detta område på senare år. Betänkandet speglar givetvis verkligheten. Kommissionen välkomnar detta konstruktiva betänkande och stöder de flesta av de synpunkter som framförs i det.
Jag vill för det första nämna statistiken och trenderna i fråga om oegentligheter som rapporterats av medlemsstaterna under 2004. Vi måste alltid akta oss för att dra förhastade slutsatser av statistiken gällande dessa rapporter. Medlemsstater som rapporterar ett stort antal fall gör i allmänhet större insatser för att fullgöra sina skyldigheter än de medlemsstater som rapporterar färre fall. Beloppen är dessutom uppskattningar och speglar inte skadorna på budgeten, eftersom korrigeringsåtgärder vidtas omedelbart.
När det gäller egna medel och jordbruk minskar beloppen, såsom redan konstaterats, medan de ökar på strukturområdet. Som parlamentet framhållit har det integrerade administrations- och kontrollsystemet varit mycket framgångsrikt på jordbruksområdet. Kommissionen strävar inte bara efter att minska antalet oegentligheter och insatser till följd därav utan har även under 2005 vidtagit åtgärder som lett till att vissa av de gamla medlemsstaterna har förbättrat sin rapportering av oegentligheter genom användning av elektroniska system.
Jag vill nu helt kort kommentera betänkandets innehåll. När det gäller reformen av OLAF, Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, antog kommissionen den 24 maj 2006 ett förslag om ändring av förordning 1073/1999, genom vilken OLAF inrättades. Vilka är då de viktigaste inslagen i reformen av OLAF? Det måste först och främst påpekas att byrån, när det gäller utredningsverksamheten, är oberoende av kommissionen i operativt hänseende, och dess befintliga struktur fungerar väl. Revisionsrätten bekräftade detta i sin särskilda rapport om inrättandet av byrån. I detta avseende skulle den föreslagna lagstiftningen effektivisera byråns utredningsarbete och dess politiska förvaltning, samtidigt som de procedurmässiga och individuella rättigheterna i samband med utredningar och överföring av uppgifter med anknytning till utredningar respekterades och oberoendet och konfidentialiteten i byråns utredningsarbete bibehölls. Kommissionen anser att detta är ett välbalanserat förslag vars syfte är att förbättra byråns verksamhet, vilket också kommer att bli resultatet.
Kommissionen hoppas att parlamentet snarast möjligt kommer att ta förslaget under övervägande, eftersom inledande diskussioner redan hållits i rådet inom ramen för den berörda arbetsgruppen.
Jag övergår nu till bekämpningen av cigarettsmugglingen som jag skulle vilja säga några ord om, och då särskilt den överenskommelse om bekämpning av cigarettsmuggling som ingåtts med Philip Morris International. Kommissionen vill tacka parlamentet för dess oreserverade stöd på detta område. Det gläder kommissionen att 24 av de 25 medlemsstaterna redan har anslutit sig till överenskommelsen, med Förenade kungariket som enda undantag. Detta är ett bevis för framgången för och vikten av överenskommelsen, som är den första på området och innebär att ett samarbete inleds mellan myndigheterna och industrin.
Uppgifterna om beslag av Philip Morris-cigaretter är av särskild betydelse för OLAF och medlemsstaterna. För att ge er en uppfattning underrättade OLAF och medlemsstaterna under 2005 Philip Morris om nästan 300 individuella beslag omfattande mer än 400 miljoner cigaretter. Mellan 85 och 90 procent av dessa var förfalskade. Tack vare beslagen kan vi identifiera nyckelområden för bekämpningen av smuggling och förfalskning, och detta är oerhört viktigt. Överenskommelsen har i praktiken visat sig vara ett mycket effektivt instrument i kampen mot cigarettsmuggling. Kommissionen hoppas att den kommer att tjäna som förebild för andra cigarettproducenter.
I betänkandet nämns frågan om hur de medel som erhålls ska användas. Kommissionen har för avsikt att inom kort lägga fram ett förslag om förändringar av Periklesprogrammet under 2007–2013. Stor vikt kommer i det sammanhanget att läggas vid bekämpning av smuggling och förfalskning som en målsättning som bör tilldelas finansiella medel.
I betänkandet behandlas med rätta det specifika problemet med bedrägerier rörande mervärdesskatt i EU och den stora skada medlemsstaterna vållas. Alla insatser för att intensifiera samarbetet mellan medlemsstaterna och mellan kommissionen och medlemsstaterna förtjänar största möjliga stöd. Det föreslagna förfarandet för ömsesidigt administrativt bistånd, som parlamentet har gett sitt stöd, är ett betydelsefullt initiativ.
När kommer OLAF, som en enhet inom kommissionen, att kunna tillföra ett mervärde för medlemsstaterna? Detta initiativ faller väl inom ramarna för meddelandet om en EU-strategi för kampen mot skattebedrägeri, som antogs av kommissionen den 31 maj. I meddelandet påpekas att skattebedrägeriets omfattning blir ett allt större bekymmer och att medlemsstaterna inte kan agera effektivt på egen hand. Kommissionens mål är att förbättra mekanismerna för konkret samarbete mellan enskilda medlemsstater och mellan medlemsstaterna och byrån.
Som ni ser är en lång rad viktiga lagstiftningsåtgärder just nu under utarbetande eller föremål för diskussion med rådet och parlamentet. Alla dessa åtgärder kommer, på många olika nivåer, att stärka skyddet av de ekonomiska intressena och säkra ett förbättrat samarbete mellan olika organ. Skyddet av de ekonomiska intressena är ett område där ansvaret delas, och medlemsstaterna spelar en avgörande roll för att det ska bli framgångsrikt. Kommissionen och OLAF hoppas att parlamentet kommer att förbli en mäktig allierad i detta projekt. En effektiv struktur för att bekämpa missbruk av EU:s finanser är avgörande för att vinna medborgarnas förtroende. Trovärdigheten hos våra officiella organ är desto viktigare nu när det har varit så svårt att nå enighet om den nya budgetplanen.
Låt mig redogöra för min syn på de enskilda ändringsförslagen. Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 3, 4 och 5. När det gäller ändringsförslag 2, om Eurostat, lade kommissionen den 12 april 2006 fram en lägesrapport gällande Eurostataffären. Enligt rapporten bör de bestämmelser som antagits garantera att liknande oegentligheter inte upprepas. OLAF har slutfört alla utredningar utom en. Vad beträffar de ekonomiska följderna av oegentligheterna och återbetalning av fordringarna, kan kommissionen inte i nuläget ge någon information utöver den som finns i rapporten. Vissa frågor diskuteras fortfarande i nationella domstolar, och någon närmare information kan därför inte lämnas.
När det gäller ändringsförslag 6 anser kommissionen att det interna system för att utesluta företag som tillämpas i dag tillgodoser detta behov i tillräcklig utsträckning. Systemet är tillgängligt för och tillämpas av alla kommissionens generaldirektorat och inte bara generaldirektoratet för forskning. Tanken på en svart lista som ett förebyggande instrument är mycket lovande. Kommissionen har därför inom ramen för den ändrade budgetförordningen föreslagit att databasen över uteslutna företag ska utvidgas så att även medlemsstaterna kan använda den, vid sidan av övriga partner som medverkar i förvaltningen av gemenskapens medel. Problemet med detta ändringsförslag sett ur kommissionens perspektiv är inte dess abstrakta innehåll utan att det bara är ett delförslag inom ramen för ett större system som är under utveckling, som är effektivt och vars vidare utveckling fortfarande, enligt kommissionens uppfattning, är en öppen fråga. 
Simon Busuttil,
   – Jag vill först och främst gratulera min kollega Herbert Bösch till hans betänkande, som, precis som kommissionsledamoten sa, är ett utomordentligt och positivt betänkande som vi kommer att stödja. Jag skulle helt kort vilja framföra två synpunkter.
För det första vill jag, nu när vi bekräftat utnämningen av chefen för OLAF, framhålla att vi bör låta denna byrå bedriva sin verksamhet utan att sätta några käppar i hjulet för den. OLAF har oerhört stor betydelse för bedrägeribekämpningen, och det är därför väsentligt att vi låter byrån arbeta i fred och inte under ständig press och anspänning från vår sida. Vi måste inleda ett nytt kapitel och låta OLAF arbeta. Om OLAF sedan inte levererar några resultat kan vi återuppta diskussionen.
För det andra har kommissionen just lagt fram nya förslag om ändring av förordningen om inrättande av OLAF. Vi är mycket intresserade av denna process och skulle vilja se att denna förändring resulterar i en mycket starkare, mycket skickligare och mycket effektivare byrå. Förslagen bör emellertid även innefatta OLAF:s oberoende.
Herr talman! Vår grupp fäster stor vikt vid skyddet av EU:s ekonomiska intressen, av det enkla skälet att vi måste visa ett tydligt engagemang för att se till att skattebetalarnas pengar inte bara används på rätt sätt utan att det också visas att de används på rätt sätt. Eftersom EU använder sig av skattebetalarnas pengar är detta vår plikt. 
Inés Ayala Sender,
   – Herr talman! Jag vill instämma i det allmänna erkännandet av min kollega Herbert Böschs arbete, hans beslutsamhet när det gäller att skydda gemenskapens ekonomiska intressen och hans övervakning av OLAF:s verksamhet.
I år gläds vi – och särskilt jag, med tanke på vad som sägs i fråga om jordbruk med anknytning till mitt land – därför över den tydliga förbättringen och kvaliteten, liksom över minskningen av bedrägeriet i medlemsstaterna och, framför allt, framgångarna när det gäller smuggelcigaretter, som visar att EU kan påverka de multinationella företag som ibland verkar omöjliga att kontrollera.
I år ser vi emellertid också ett nytt inslag som är mycket oroande och för vilket vi alla – men framför allt kommissionen – måste ta ett större ansvar: garanteras respekten för de grundläggande rättigheterna för de personer som är föremål för utredning? Jag frågar detta eftersom förstainstansrättens dom av den 6 april 2006 i IRELA-affären, där kommissionen dömdes att betala skadestånd till en tjänsteman och OLAF:s utredning öppet fördömdes, kräver att vi reflekterar och reagerar på ett ingående och radikalt sätt. Vi måste se till att den ändrade förordningen om OLAF:s utredningar, som är under utarbetande, klart och tydligt garanterar en oberoende kontroll av utredningarnas laglighet och, i synnerhet, största möjliga respekt för de grundläggande rättigheterna för de personer som är föremål för utredning, med full tillämpning av principen om förebyggande.
Vår union, gemenskaperna och våra institutioner kan inte predika om respekt för människors grundläggande rättigheter för länderna omkring oss, eller våra egna medlemsstater, om vi inte själva kan upprätthålla principen om förebyggande och respekten för de grundläggande rättigheterna för de människor som arbetar här när de är föremål för utredning. Efteråt är det alltid för sent. 
Bart Staes,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ett parlament har många uppgifter. Det ska inte bara utarbeta och förenkla lagar utan även övervaka vissa beslut och undersöka om de har genomförts korrekt. En av dessa grundläggande övervakningsuppgifter är att kontrollera genomförandet av budgeten: parlamentet ska kontrollera om de över 100 miljarder euro som används för att genomföra EU:s politik har använts väl och på rätt sätt, om de europeiska skattebetalarnas pengar har använts förnuftigt och effektivt och om de hamnar i rätt händer.
För budgetåret 2004 uppgick de oegentligheter och bedrägerier som rapporterades av medlemsstaterna till nästan 1 miljard euro. Vi har tidigare kunnat se att de flesta av dessa fall gällde jordbruksområdet och ett mindre antal fall strukturpolitiska utgifter, men vi ser nu, som Herbert Bösch helt riktigt sa, ett trendbrott: nu är det fler rapporter som gäller strukturfonderna och färre som gäller jordbruket. Denna minskning på jordbruksområdet beror givetvis helt och hållet på effektiviteten i det integrerade kontrollsystemet. Mot denna bakgrund vill jag betona att det är oacceptabelt att en medlemsstat, Grekland, fortfarande brister i tillämpningen sju år efter införandet.
Herbert Bösch har på ett skickligt sätt lyckats sammanfatta var felen ligger, och han skräder inte orden. Han har använt den oerhört effektiva metoden att peka ut syndabockar, och det med rätta. Vi har, delvis tack vare stödet från Siim Kallas, kommissionsledamot med ansvar för bedrägeribekämpning, under det senaste året lyckats tvinga ett antal medlemsstater att offentliggöra de slutliga mottagarna av stödet från jordbruksfonderna. Det har gett oss en god inblick i mönstren för utnyttjandet av jordbruksfonderna och i oegentligheterna. Framför allt har det återigen visat oss att stödet inte alltid hamnar hos jordbrukarna, utan hos livsmedelsjättar.
Jag menar att vi nu bör ta nästa steg och tvinga medlemsstaterna att offentliggöra de slutliga mottagarna av stödet från strukturfonderna, inklusive Europeiska regionala utvecklingsfonden och Europeiska socialfonden. Jag skulle också vilja ta tillfället i akt att ge de anställda vid Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, OLAF, ett erkännande. De gör ett gediget arbete, även om de ibland har kritiserats. Herbert Bösch tar med rätta upp ett antal negativa punkter i sitt betänkande, men vi måste komma ihåg att enorma framsteg har gjorts under de senaste åtta åren.
Slutligen vill jag säga några ord om två mycket bedrägerikänsliga områden. Det handlar om mervärdesskattebedrägeri och cigarettsmuggling. Mervärdesskattebedrägeriet måste åtgärdas, och jag välkomnar kommissionens meddelande om detta. När det gäller cigarettsmuggling kommer jag att lägga fram ett initiativbetänkande senare i år. Det gläder mig att Herbert Bösch, trots att ett initiativbetänkande kommer att läggas fram, redan har ägnat ett antal punkter i sitt betänkande åt just denna fråga. Vi har nått en överenskommelse med Philip Morris, och de pengar denna överenskommelse ger bör gå tillbaka till bedrägeribekämpningen. Jag anser i likhet med kommissionsledamot Špidla att vi, tillsammans med kommissionen, måste undersöka hur dessa medel bör användas, exempelvis inom Herkulesprogrammet. Vi måste lägga mycket tid och energi på detta under de kommande månaderna. 
Kartika Tamara Liotard,
   . – Herr Bösch! Jag vill först och främst tacka er. Men vad händer nu? Under 2004 rapporterades nästan 10 000 fall av oegentligheter med anknytning till EU-medel, men det är naturligtvis bara de fall av bedrägerier och inkompetens som vi känner till. Vi kan bara gissa exakt hur mycket mygel med EU-pengar som försiggår bakom våra ryggar. Själv är jag rädd att detta bara är toppen på det isberg mot vilket EU-skeppet kommer att slås sönder. Den europeiska medborgaren blir ständigt allt mer kritisk till EU, och slöseri med pengar är ett av de viktigaste skälen till denna berättigade kritik. Två procent av strukturfonderna spenderas på bedrägerier eller någon annan form av vanstyre. Med tanke på de enorma belopp det gäller ser jag detta som en mycket oroande andel, eftersom den motsvarar hundratals miljoner euro som slösas bort, varav minst 20 procent, enligt kommissionen, utgörs av direkta bedrägerier för egen vinning på europeisk, nationell och regional nivå. Jag menar att det är nödvändigt att göra en EU-omfattande bedömning av hur effektiv och bedrägerikänslig framför allt Europeiska socialfonden är.
Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, OLAF, bör huvudsakligen ägna sig åt bedrägeribekämpning i EU. Tyvärr har denna vakthund i många fall visat sig vara en knähund. Det är betecknande för denna situation att parlamentet fortfarande inte fått information om omfattningen och konsekvenserna av de bedrägerier vid Eurostat som uppdagades 2004. Detta är fullständigt oförenligt med den effektivitet och öppenhet som kommissionen påstår sig sträva efter i meddelandet.
Det vore dock orättvist att när det gäller den bristande bedrägerikontrollen enbart peka ut Bryssel, för medlemsstaterna är definitivt lika skyldiga. De blundar för bedrägerier eller vidtar i alla fall inte tillräckligt kraftfulla åtgärder. Det är oacceptabelt att de flesta bedrägerier äger rum i gamla, relativt rika medlemsstater, inklusive Tyskland och Spanien, och att dessa länder dessutom lämnar felaktiga och ofullständiga rapporter om bedrägerier på deras territorier. En tydlig lika-för-lika-policy bör tillämpas här: om medlemsstaterna underlåter att vidta lämpliga åtgärder mot bedrägeri och slöseri med EU-medel bör detta få konsekvenser för hur mycket medel de får. Detta gäller för övrigt även mitt eget land, Nederländerna, när det vägrar att namnge specifika förövare i bedrägeriärenden. Ännu viktigare är arbetet för att förebygga bedrägerier. Det kan göras genom att helt enkelt skära av de mest bedrägerikänsliga penningflödena, t.ex. exportsubventionerna inom jordbruket, för det är väl känt att många av bedrägerifallen äger rum på det området. Vid sidan av alla andra moraliska invändningar jag har mot exportsubventioner, verkar detta vara ett utmärkt skäl att sätta stopp för denna absurda och skadliga stödform. 
Janusz Wojciechowski,
   – Herr talman! Skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen och bedrägeribekämpningen kräver ett effektivt kontrollsystem, något som EU inte har.
Jag hyser den största aktning för Europeiska revisionsrätten, men dess rapporter ger en mycket ytlig bild, och i verkligheten vet vi inte särskilt mycket om hur EU:s pengar faktiskt används. Att basera budgetkontrollen på systemet med revisionsförklaring, eller med andra ord på utfärdandet av positiva revisionsförklaringar om räkenskapernas tillförlitlighet, gör det inte möjligt att avslöja missbruk. Av detta skäl avslöjas missbruk oftare av pressen än av de ansvariga kontrollorganen. Vad värre är, EU:s modell rekommenderas för medlemsstaterna, och i exempelvis Polen har jag lagt märke till att ju större likheten är mellan det högsta kontrollorganets rapporter om budgetgenomförandet och Europeiska revisionsrättens rapporter, desto mindre konkret information innehåller de om de oegentligheter och det missbruk som äger rum.
Vi bör i grunden ompröva systemet för budgetkontroll i EU. Reformen bör gå i riktning mot ökad kontroll. Inte bara kontroll av räkenskapernas tillförlitlighet, utan även kontroll av specifika oegentligheter och fall av missbruk, analys av orsakerna och rekommendationer i fråga om rättelse. Dessutom bör identifiering och belysande av mekanismer som främjar korruption ingå som grundläggande inslag i EU:s kontrollsystem. Vi bör också skapa de förutsättningar som krävs för att Europaparlamentet ska kunna använda rapporter från nationella kontrollorgan, med enorma mängder information om hur EU-pengar spenderas, som vi hittills inte har använt alls. Denna fråga bör lösas på ett systematiskt sätt.
Herr talman! Vi talar om missbruk, så jag ber att få tillåta mig ett eget litet verbalt missbruk, nämligen en mening om ett annat ämne. Det är just här i denna kammare som mitt land, Polen, har anklagats för rasism och främlingsfientlighet. Jag vill framföra mitt fullständiga tillbakavisande av denna anklagelse och säga att i Polen har ingen på många år fått ens ett hårstrå…
…krökt på sitt huvud på grund av rasistiska beskyllningar. Jag ville säga det eftersom jag inte fick tillfälle att tala under gårdagens debatt. 
Nils Lundgren,
   . – Herr talman! Herbert Bösch har gjort en mycket samvetsgrann, och i vissa stycken lysande, genomgång av oegentligheter och bedrägeri som försiggår i olika delar av Europeiska unionen och dess myndigheter. Det är en sak att upptäcka vad som pågår, men det är en annan sak att sedan också se till att detta åtgärdas. Det är denna kammares huvuduppgift att utkräva ansvar. Kammaren fyller dock inte sin uppgift på detta område.
För det första måste vi kunna definiera vem som bär ansvar. Många av oss här har försökt genomdriva en ordning som innebär att ett statsråd, en minister, i varje land med sitt namn garanterar att medel från EU har använts korrekt i hans eget land, så att man vet att den politikern är ansvarig. För det andra: När vi har funnit vem som är ansvarig, måste vi utkräva ansvaret. Denna kammare skall göra det genom att vägra bevilja ansvarsfrihet när problem föreligger. Det görs inte. Det finns dolda samband som vi inte känner till. Jag fann själv som föredragande missförhållanden i Regionkommittén och begärde att vi skulle uppskjuta beslutet om ansvarsfrihet, men nästan alla röstade emot. Endast liberalerna bytte sida, vilket länder dem till heder, medan socialisterna och de konservativa som vanligt vägrade att utkräva ansvar. Detta måste ändras. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman! Om någon på allvar intresserar sig för hela detta område – och det handlar ju trots allt om att skydda gemenskapens ekonomiska intressen – skulle jag rekommendera honom att läsa om hur parlamentet redan vid liknande tillfällen diskuterat denna fråga, och, framför allt, att läsa de ändringsförslag som diskuterats i utskottet inför betänkandet och sedan inte antagits. För att uttrycka mig tydligare: detta betänkande skrapar bara på ytan av de grundläggande problemen i EU. Om vi går till botten med frågan handlar det inte om oegentligheter motsvarande 1 procent utan om mycket större medel som i alla fall inte spenderas på ett förnuftigt sätt. Jag tänker på de mellan 5 och 7 miljarder euro som går till Tacis och på många andra områden, t.ex. förvaltning, där pengar slösas bort.
Detta betänkande är därför så begränsat att det egentligen bara är en rökridå, eftersom det inte handlar om de verkligt viktiga frågorna. Till och med föredraganden själv säger att ingen har någon aning om vilket slags oegentligheter det är frågan om i samband med utvidgningen. Trots det släpper vi in nya länder, för den springande punkten är att den institution som faktiskt ska åtgärda oegentligheter kan komma att bli en stor belastning för parlamentet. Kommissionen har följaktligen lagt fram förslag om hur OLAF ska reformeras. Det står klart att betänkandet inte svarar upp mot dessa förslag. Ändringsförslag med krav på att OLAF:s arbete bör vara korrekt, tillförlitligt och begripligt – åtminstone på de begränsade områden där byrån hittills varit verksam – har förkastats. Alla dessa krav har dock avvisats av utskottet. Nu får vi höra att det är fantastiskt att vi redan kommit så långt.
Nej, så långt har vi inte kommit ännu, inte på långa vägar. I den mån utredningar alls genomförs är de godtyckliga. När folk agerar som om de beivrar bedrägerier, men sedan inte gör det, är dessa förfaranden grundlagsstridiga. Vi står här inför ett problem som är helt avgörande för denna union, nämligen att pengar helt enkelt slösas bort på många områden. De flesta av er är medvetna om detta, men vi bör inte låtsas att detta betänkande kommer att innebära någon stor förbättring. 
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionsledamot Špidla, mina damer och herrar! OLAF och dess tjänstemän förtjänar vår tacksamhet och vår uppskattning för att de utför en mycket svår och mycket viktig uppgift. Resultatet kan tydligt ses: OLAF är en betydelsefull och handlingskraftig partner i EU:s kamp mot bedrägerier. Jag vill uppmana Hans-Peter Martin att motivera sina beskyllningar om påstått grundlagsstridiga förfaranden.
Det ligger i vårt eget intresse att OLAF, som en del av den budgetansvariga myndigheten, alltid växer sig starkare som partner. Men om vi nu ser tillbaka på de senaste femton månaderna har kommissionen i själva verket inte gjort särskilt mycket för att stärka OLAF. Långdragna överklaganden har avhandlats med resultatet att institutionerna försvagats och folket kommit till skada. Nu tillkännages att OLAF ska stärkas. Europaparlamentet kommer att övervaka OLAF:s oberoende med argusögon, i enlighet med den nya rättsliga grunden. Jag vill innerligt be kommissionen att formulera utkastet så att det kan bedömas mot denna utgångspunkt. Vi kommer att granska det noga för att få reda på hur allvarligt kommissionen egentligen tar bedrägeribekämpningen. Ju mer oberoende OLAF uppfattas i förslaget, desto större är kommissionens intresse för att bekämpa bedrägerier.
Jag vill försäkra er om vårt stöd. Många andra initiativ har tagits som direkt syftar till att bekämpa bedrägerier, t.ex. grönboken om öppenhetsinitiativet och frågan om huruvida namnen på stödmottagarna ska offentliggöras eller åtminstone göras allmänt tillgängliga, så att kommissionen uppmärksammas på dem. Vi har ett första utkast där dessa inslag finns med, nämligen budgetförordningen som föreligger som utkast. Nu måste vi för allas vår skull sända en påminnelse om detta till rådet och följa upp den, för annars kommer bedrägeribekämpningen att förbli ofullständig och vara en tandlös tiger. 
Paulo Casaca (PSE ).
   – Jag vill också gratulera vår föredragande till hans utmärkta betänkande och uttrycka mitt stöd för de flesta av de synpunkter som framförts från olika håll i kammaren. Jag välkomnar särskilt kommentarerna från min gruppkollega Bart Staes, som med rätta tog upp frågan om jordbruket, ett stort problemområde när det gäller gemenskapens medel.
Framför allt vill jag säga direkt till kommissionen att det är av yttersta vikt att förstainstansrättens fördömande av OLAF i mål T-309/03, som min gruppkollega Inés Ayala Sender gjorde oss uppmärksamma på, följs upp med åtgärder. Det handlar inte bara om att tvinga kommissionen att betala skadestånd till en av sina anställda. I själva verket måste vi fördöma en lång rad utredningar som genomförts av OLAF, där ingen av de regler som enligt rättsstatsprincipen måste följas har respekterats, där principerna om undantag och opartiskhet inte har upprätthållits, där den anklagade inte getts möjlighet att försvara sig och där man, slutligen, riktat sina insatser – fullständigt misslyckade – mot människor som inte hade någonting som helst med saken att göra, i stället för mot de verkliga missdådarna.
Detta är inte rätt, och om det går till på det här sättet måste jag mycket tydligt påpeka att jag inte förstår vad kommissionens öppenhetspolitik syftar till. Detta måste följas upp med åtgärder. Ett samhälle som styrs av rättsstatsprincipen kan inte under några omständigheter godta ett sådant domstolsutslag utan att vidta åtgärder. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   – Herr talman! Jag vill med mitt inlägg i denna debatt rikta er uppmärksamhet mot de frågor som jag ser som viktigast.
Den första av dessa är den ständigt stigande verksamhetsnivån i medlemsstaterna när det gäller att avslöja oegentligheter och missbruk med anknytning till EU-medel, även om det tyvärr finns de bland de gamla medlemsstaterna som vidarebefordrar information om missbruk till kommissionen flera år för sent.
Den andra frågan är den tydliga minskningen med mer än 50 procent av den bekräftade skadevolymen för jordbruksutgifterna, från omkring 170 miljoner 2003 till 82 miljoner 2004. Detta förtjänar att nämnas särskilt, eftersom EU:s jordbruksstöd fördelas bland flera miljoner mottagare. Risken för oegentligheter och missbruk är därför mycket stor.
Den tredje frågan är den oroväckande ökningen av skadebeloppet för strukturfonderna, från 482 miljoner euro 2003 till nästan 695 miljoner euro 2004, främst i de gamla medlemsstaterna.
Den fjärde och sista frågan är den enorma skadan för de egna medlen till följd av den tilltagande smugglingen, i synnerhet av tobaksprodukter, handeln med förfalskade produkter och även mervärdesskattebedrägerier. Experter uppskattar att det sistnämnda motsvarar så mycket som 10 procent av alla mervärdesskatteintäkter i de enskilda länderna. Skadorna till följd av den ökande smugglingen kräver dessutom i sin tur ytterligare medel för att säkra gränserna, särskilt EU:s gränser österut. 
John Whittaker (IND/DEM ).
   – Herr talman! Lite mindre bedrägeri här, lite mer bedrägeri där! Detta betänkande är en sorglig förteckning över misslyckanden – misslyckanden att rikta enorma mängder EU-medel till det ställe de var ämnade för. Men detta är bara ett av de sätt som EU-medlen slösas bort på. Trots alla synbara goda avsikter spenderas en stor andel av pengarna på tokiga projekt för att marknadsföra EU eller stödja den skamliga gemensamma jordbrukspolitiken. Allt detta har gett upphov till en hel industri av byråkrater vars enda uppgift är att ta fram det nödvändiga pappersarbetet för att ansöka om och hantera bidragen. Ännu ett enormt slöseri!
EU-pengar är lätta pengar – så länge man fyller i formulären korrekt, eller förfalskar dem. Det har dragits vanära över hela systemet. Var finns incitamentet för att medlemsstaterna ska använda sina egna resurser för att övervaka användningen av medlen? Låt oss sluta tjafsa om hur vi marginellt ska kunna minska det vi kallar bedrägeri, och i stället tänka djupare på det verkliga värde som allt detta missbruk av de europeiska skattebetalarnas pengar medför. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! I stället för att ständigt leta efter nya finansieringskällor, t.ex. i form av nya EU-skatter, och i stället för att ständigt höja utgiftsnivån, är det enligt min mening hög tid att intensifiera kampen mot bedrägerier och slöseri. Det är just i samband med utbetalning av EU-bidrag – som görs av behöriga instanser i alla medlemsstater – som oegentligheter sker om och om igen. Det anmärkningsvärda är ökningen av antalet bedrägerifall i flera av EU:s medlemsstater. Medlemsstaterna bör nu till slut antingen åtgärda sin bristande administrativa förmåga i detta avseende eller tvingas gottgöra de skador den leder till. Enligt min mening är det definitivt viktigt att använda OLAF på bästa sätt och ständigt söka nya lösningar för att förbättra vår bedrägeribekämpning. Alla dessa förändringar kommer dock att ge små resultat om OLAF:s ärenden inte kan handläggas snabbt därför att de ansvariga tjänstemännen i medlemsstaterna är överbelastade, och om inte återvinningen av felaktigt utbetalda medel sköts korrekt. Nu måste vi enligt min mening äntligen agera beslutsamt, så att bedrägeribekämpningen inte bara förblir en önskedröm. 
Béla Glattfelder (PPE-DE ).
   – Herr talman! I betänkandet behandlas frågan om cigarettsmuggling ingående. Det är mycket viktigt att bekämpa cigarettsmugglingen, för den äventyrar inte bara våra ekonomiska intressen utan även konsumenternas hälsa. Smuggling är ett särskilt stort problem i Ungern, eftersom skatterna är betydligt högre än i grannländer utanför EU. Hittills har detta lett till att marknaden för obeskattade cigarettprodukter ökat med 25 procent, vilket vållar den ungerska budgeten enorm skada.
Cigaretter smugglas från Ukraina, Rumänien och andra länder på Balkan. Jag vill särskilt framhålla att det på den rumänska sidan av gränsen mellan Ungern och Rumänien finns skattefria butiker där resenärer kan köpa cigaretter och föra in dem tullfritt, ofta för att sälja dem i Ungern och andra EU-medlemsstater. Med tanke på Rumäniens förestående anslutning bör de rumänska myndigheterna omedelbart stänga dessa skattefria butiker.
Smugglingen kommer dock att fortsätta att vara ett problem även sedan Rumänien anslutit sig till EU, eftersom Rumänien beviljats ett övergångsundantag när det gäller att nå minimiskattenivåer. Det innebär att vi ständigt måste kontrollera om Rumänien kan genomdriva EU:s punktskattebestämmelser och om man kan förhindra smuggling till andra medlemsstater, t.ex. grannlandet Ungern. Detta gäller givetvis inte bara tobaksprodukter; det är också en viktig fråga för marknaden för alkoholhaltiga drycker, med tanke på den rumänska marknadens desorganisation och på övergångsundantaget. 
Vladimír Maňka (PSE ).
   – De oegentligheter i samband med förvaltningen av EU:s finanser, motsvarande miljoner eller till och med miljarder euro, som Herbert Bösch pekar på i sitt betänkande har varit en besvikelse. I detta sammanhang vill jag erinra om att betänkandet gäller 2004 och att oegentligheterna i de nya medlemsstaterna därför bara stod för en bråkdel av de belopp som misskötts. Vi har alltså desto större anledning att se dessa avslöjanden som en utmaning. Om de gamla medlemsstaterna med sin långa erfarenhet inte har lyckats åstadkomma tillräcklig öppenhet i hanteringen av EU:s offentliga medel, råder det ingen tvekan om att liknande brister kan förväntas i de nya medlemsstaterna. Oerhört oroväckande är de rapporterade uppgifterna om mängden smugglade cigaretter och varumärkesförfalskade produkter och värdet av dem. Dessa företeelser vållar gemenskapen stor ekonomisk skada. EU:s östra gräns är mest utsatt i detta avseende, särskilt den sträcka där Slovakien och Polen gränsar mot Ukraina och där Polen gränsar mot Vitryssland.
Jag yrkar därför på att större uppmärksamhet ägnas skyddet av dessa områden och kampen mot olaglig handel. Jag vill dessutom påpeka att de berörda regionerna är de fattigaste i EU och att smugglingens omfattning indirekt hänger samman med deras ekonomiska situation. Mina damer och herrar! De skador och oegentligheter som drabbar strukturfonderna har ökat dramatiskt under den aktuella perioden. Under 2004 ökade de med 44 procent jämfört med 2003 och uppgick sammanlagt till nästan 700 miljoner euro. Detta är både en varning och en utmaning för oss alla. Utmaningen består å ena sidan i att vidta effektiva åtgärder riktade mot de drabbade medlemsstaterna, å andra sidan i att identifiera systemlösningar som kan skydda gemenskapens ekonomiska intressen mot bedrägerier och annan olaglig verksamhet. 
Dan Jørgensen, (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka Herbert Bösch för hans utmärkta betänkande. Det är ett arbete av mycket hög kvalitet, som alltid när Herbert Bösch är inblandad.
Vi är tyvärr medvetna om att EU har ett legitimitetsproblem. EU har ett imageproblem när det gäller sättet att sköta skattebetalarnas pengar. Detta problem beror på två omständigheter. Först och främst är det uppenbart att det förekommer bedrägeri med EU-fonderna. För det andra finns det inte tillräcklig öppenhet. Utan tvekan innebär detta ett antal utmaningar för institutionerna, såsom Europaparlamentet, Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) och de andra EU-institutionerna. Det som först och främst krävs för att lösa de befintliga problemen är helt enkelt bättre övervakning. För det andra kräver situationen större öppenhet.
Jag läste nyligen en artikel i en dansk tidning med rubriken ”Alla talar om öppenhet men ingen gör något åt det”. Jag anser att artikeln var mycket symtomatisk för den uppfattning som de europeiska medborgarna har om EU. Alla talar om öppenhet. Vi vill alla ha öppenhet, men vi gör ingenting åt det. Lyckligtvis håller något på att hända. Lyckligtvis håller kommissionen just nu på att ta ett initiativ som innebär att det blir obligatoriskt att offentliggöra namnen på dem som tar emot jordbruksstöd. Detta är ett steg i rätt riktning. Vi skulle vilja att samma princip tillämpas på medlen från strukturfonderna. Varje journalist, varje medborgare och alla andra borde naturligtvis mycket lätt utan vidare kunna gå in på en webbplats och se namnen på dem som tar emot unionens pengar.
Mer behöver emellertid göras när det gäller övervakning. Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet erkänner att det integrerade ekonomiska kontrollsystemet fungerar bra, men samtidigt anser vi att det är ett problem att systemet ännu inte har genomförts fullständigt, mer än sju år efter det datum då det skulle ha genomförts. Samma gäller medel från strukturfonderna, där det också råder brist på tillfredsställande övervakning.
Det är mycket lätt att glömma sådana saker när man diskuterar den storartade utvecklingen av det europeiska samarbetet. Ska vi till exempel ha ett konstitutionellt fördrag? Ska Turkiet anslutas? Sanningen är ändå att dessa frågor är synnerligen viktiga, när det gäller att uppnå legitimitet i de europeiska medborgarnas ögon. Av rent idealistiska skäl bör vi naturligtvis sträva efter att säkerställa att varenda euro som betalas av de europeiska skattebetalarna administreras på ett ansvarsfullt sätt, och att det sker på ett öppet sätt. 
Vladimír Špidla,
   – Mina damer och herrar! Tillåt mig att uttrycka min uppskattning av den debatt som just har ägt rum, eftersom den gäller ärenden av yttersta vikt. Det är otvivelaktigt sant att EU:s trovärdighet i stor utsträckning är beroende av hur tillförlitligt och effektivt de europeiska ekonomiska resurserna används.
Det framgår tydligt att betänkandet är ett steg i riktning mot bättre och effektivare användning av resurserna och mot att minska risken för missbruk av de senare eller för ekonomiskt bedrägeri.
Tillåt mig att nämna några av de punkter som togs upp under diskussionen. Det förekom några uttryck för oro över att Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) kunde undergrävas. Jag måste säga att motsatsen gäller de förslag från kommissionen som har lagts fram för att debatteras i parlamentet. Den risken kommer inte att uppstå. Jag är säker på att vår debatt kommer att bli ingående och att den kommer att visa att kommissionens förslag inte innebär något försvagande av OLAF:s oberoende ställning.
Likaså berördes den mycket viktiga frågan om processrättigheter och processkrav. Även i detta fall är jag övertygad om att kommissionens förslag är förenligt med de åsikter som uttrycktes under debatten, nämligen att det finns ett behov att förstärka vissa delar som gäller till exempel överförandet av information om utredningar, oberoende och operativ sekretess, på ett sådant sätt att de berördas rättigheter respekteras enligt Europeiska unionens rättsliga principer.
Mina damer och herrar! Tillåt mig också att i korthet nämna Eurostatproblemet. Detta ärende behandlas fortfarande. Det kommer inte att bli möjligt att på normalt sätt beräkna resultatet förrän alla förfaranden är avslutade, men det kommer att ske så snart situationen klarnar. 
Mina damer och herrar! Tillåt mig att konstatera att det ligger i kommissionens och parlamentets gemensamma intresse att se till att vi går vidare på en väg som innebär att EU:s ekonomiska resurser kommer att användas på ett effektivt och fullständigt hederligt sätt. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.00 och återupptogs kl. 11.05.)

Talmannen.
   – Det är med stor glädje jag kan meddela att en delegation från Sydafrikas parlament nu har tagit plats på åhörarläktaren.
Den sydafrikanska delegationen leds av Obed Bapela, som är parlamentets ordförande. Själva delegationen består av åtta medlemmar som representerar de olika politiska riktningarna i landet. Det är första gången sedan 1998 vi har nöjet att välkomna våra sydafrikanska motparter här i Europeiska unionen.
Sydafrika och Europeiska unionen delar åsikten att internationella problem måste lösas genom multilaterala lösningar. De har också gemensamma sociala och politiska värderingar. Båda verkar aktivt för att stödja fred och stabilitet och för att bekämpa fattigdomen över hela den afrikanska kontinenten. Vi hoppas nu att ytterligare förstärka den parlamentariska dimensionen av vårt samarbete.
Jag har fått veta att era möten i Europaparlamentet har haft framgång. Jag hoppas att ni fullföljer ert uppdrag på ett framgångsrikt sätt och önskar er också en säker hemresa. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
se protokollet.)

Philippe Busquin (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi skulle vilja foga punkten ”väte och bränsleceller” till verksamheterna ”förnybara energier” och ”energieffektivitet”. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att ta med detta muntliga ändringsförslag?

Jerzy Buzek (PPE-DE ),
   – Herr talman! Jag vill tacka alla ledamöter i Europaparlamentet för deras utmärkta och givande samarbete. Vi har fått 1700 ändringsförslag, vilket tyder på ett enormt intresse för det sjunde ramprogrammet.
Jag vill i synnerhet tacka mina kolleger från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi som gjorde större delen av arbetet. Samarbetet med skuggföredragandena var utmärkt och jag vill tacka mina kolleger för deras samarbete. Kommissionens tjänstemän och politiska grupprådgivare lade också ner mycket arbete.
Tack vare det sjunde ramprogrammet vill vi utnyttja alla de 25 medlemsstaternas potential. Vi vill dra fördel av de bästa människornas erfarenhet och av infrastrukturen. Europaparlamentet har handlat snabbt, effektivt och ansvarsfullt. Vi får inte sakta farten. Vi måste inleda programmet den 1 januari 2007. Jag uppmanar er härmed att bidra till detta.

Inés Ayala Sender (PSE ).
   – Herr talman! Vi noterar att omröstningslistan innehåller ett problem. Enligt listan bortfaller ändringsförslag 12 om ändringsförslag 91 godkänns, trots att det i verkligheten handlar om två ändringsförslag som kompletterar varandra, a) och b). Med andra ord bortfaller inte nummer 12, medan 91 antingen antas eller avslås och sedan röstar vi om nummer 12.
Talmannen.
   – Jag tänkte meddela er detta när det blir dags att rösta om artikel 2. I motsats till det som står på era omröstningslistor bortfaller inte artikel 12. Vi ska uppmärksamma detta i sinom tid. 

Thierry Cornillet (ALDE ).
   – () Herr talman! Tunisien har länge uppmärksammats av parlamentet, men trots vårt fördömande kan vi spela en förlikningsroll. Det är innebörden av det muntliga ändringsförslag som följer efter punkt 3, och som jag nu ska läsa upp för er. ”Europeiska unionen uppmanar alla parter som är intresserade av framtiden för Tunisian League of Human Rights att förnya sin dialog för att komma fram till en lösning som kan godtas av alla.”
Om det eventuellt är några ledamöter som förkastar detta ändringsförslag som läggs fram för omröstning uppmanar jag mina kolleger att avstå från att rösta om resolutionen, eftersom obalans skulle uppstå. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att ta med detta muntliga ändringsförslag?

Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även om ni gjorde några skämtsamma kommentarer om hur detta direktiv om marknader för finansiella instrument anlände till Europaparlamentet, skulle jag vilja säga att det inte bara är en teknikalitet som vi antar i dag. Detta är första gången parlamentet verkligen har utökat sina befogenheter när det gäller delegerad lagstiftning på området kommittéförfarande. Vi har försökt att få större befogenheter när vi har att göra med delegerad lagstiftning om kommittéförfarande. Det var en skam för parlamentet att frågan debatterades som den sista punkten på gårdagens föredragningslista. Att få denna befogenhet var ett historiskt tillfälle för Europaparlamentet. Vi måste nu kämpa hårt för dessa befogenheter, särskilt nu när vi omförhandlar avtalet om kommittéförfarande och det interinstitutionella avtalet. Jag vet att samtliga politiska grupper står bakom dessa extra befogenheter för Europaparlamentet. Det är inte en teknikalitet.
Dessa frågor bör tas itu med på dagtid, inte vid midnatt!
Talmannen.
   – Jag delar er åsikt, fru Kauppi, framför allt eftersom jag var den vice talman som höll i ordförandeklubban i går kväll vid midnatt, när denna debatt ägde rum. Jag är därför medveten om hur viktig denna fråga är. Det här är utan tvekan ett historiskt ögonblick: Parlamentets första slutförande av Lamfalussyprocessen. 

Anders Wijkman (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag, som bör stå angivet i kollegernas omröstningslistor. Jag har säkerställt att alla stora grupper är eniga, och hoppas att det kommer att röstas igenom. Om det gör det behöver vi inte en delad omröstning. Ändringsförslaget lyder som följer:
”Europaparlamentet anser att hållbar utveckling snarare skall ses som en ekonomisk möjlighet än som ett tvång och som en sporre till tekniska innovationer och investering. Parlamentet uppmanar därför kommissionen att säkerställa en effektiv koordinering av EU:s tillväxtstrategier, integrera informations- och kommunikationsteknologier och resurseffektiva teknologier för hållbar utveckling och ’intelligent tillväxt’ både inom EU och i andra länder.”
Jag hoppas att parlamentet kan acceptera detta. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att ta med detta muntliga ändringsförslag?

Martine Roure (PSE ).
   – () Herr talman! Jag skulle vilja förslå en enkel strukturell ändring av punkt 2 för att göra den mer balanserad och därigenom kraftfullare. För tillfället har vi en allmän inledande fras, som följs av en rad exempel. Jag föreslår att vi tar bort andra delen av den sjätte strecksatsen och fogar den till den inledande frasen, så att uppmaningen att straffa de ansvariga gäller alla nationella myndigheter. Jag föreslår också att vi lägger till ordet ”hat” i punkt 2. Jag kommer att läsa upp inledningen för er: ”fördömer kraftfullt alla rasistiska och hatfulla attacker och uppmanar alla nationella myndigheter att göra allt som står i deras makt för att straffa de ansvariga och att bekämpa alla eftergifter när det gäller sådana frågor” och så vidare. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att ta med detta muntliga ändringsförslag?
Sophia in ’t Veld (ALDE ).
   – Herr talman! Mellan ”gay pride” och ”parad” föreslår vi att ”jämställdhet” ska infogas, som i paradens officiella namn. Den skulle alltså heta ”gay prides jämställdhetsparad”. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att ta med detta muntliga ändringsförslag?
Sophia in ’t Veld (ALDE ).
   – Herr talman! I skäl B föreslår vi att orden ”och zigenarfientlighet” införs efter ordet ”homofobi”. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att ta med detta muntliga ändringsförslag?
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   – Herr talman! För att vara konsekventa mot ett av de ändringsförslag som vi har godkänt består det muntliga ändringsförslaget av att vi inför Spanien på listan över länder där det nyligen har förekommit allvarliga fall av våld, av brott mot rättigheter på rasistiska och främlingsfientliga grunder. Detta är anledningen till det muntliga ändringsförslaget och anledningen till att införliva det. Jag vidhåller därför, också för att vara konsekvent med det som har sagts: Det handlar inte om att fördöma ett land, utan snarare en händelse som har ägt rum i ett land och som har inträffat nyligen. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot att föra upp Spanien på listan över de nämnda länderna?
Martine Roure (PSE ).
   Herr talman! Jag vidhåller att vi inte var emot ett muntligt ändringsförslag, men vi ville rösta mot detta muntliga ändringsförslag. Det förefaller mig vara en annan sak, men låt oss lämna ämnet.
Talmannen.
   – Jag vet inte om mina förklaringar är lika tydliga som era, fru Roure, men vår arbetsordning är mycket tydlig. Så snart en ledamot föreslår ett muntligt ändringsförslag och trettiosju andra ledamöter reser sig för att invända mot det tas det inte med. Så enkelt är det. 
Talmannen.
   – Jag vill framhålla att talmanskonferensen igår beslutade att tillåta att rubriken på det här betänkandet ändras enligt följande: ”Kustfiske och problem för kustfiskesamhällen”. 
Talmannen.
   – Vi är nu klara med omröstningen. 
David Casa (PPE-DE ),
   . – Målet med detta betänkande är att hjälpa dem som är engagerade i sektorn och att ge dem möjlighet att driva sina företag på ett smidigare sätt och koncentrera sitt arbete till själva drivandet av verksamheten. Detta gäller särskilt små och medelstora företag.
Detta kommer att förenkla lagstiftningen och eliminera den onödiga byråkratin på ett inte obetydligt sätt.
Jag är säker på att medlemsstaterna också kommer att välkomna detta förslag eftersom det kommer att minska deras arbetsbörda avsevärt.
I förslaget har man tagit hänsyn till att alla länder som har en aktiv fiskesektor är strukturerade olika och därför har olika behov. Vi kommer att befinna oss i ett läge där vi kan säkerställa en samordnad sammanställning av uppgifter. Dessutom kommer dessa uppgifter att göras lättillgängliga för alla inblandade.
Jag håller med föredraganden om att en kostnadseffektiv analys av systemet bör införas, liksom rapporter om bästa praxis för att minska arbetsbördan för de nationella myndigheterna, och därmed höja kvaliteten på uppgifterna och göra dem mer användbara. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Mina damer och herrar! Jag är mycket besviken över Europaparlamentets ståndpunkt om etiska frågor. Framför allt är jag emot finansieringen av forskning där man använder mänskliga embryon för fortplantningsändamål, något som är förbjudet i vissa medlemsstater och som står i strid med skyddet av mänskligt liv från befruktningen till den naturliga döden. Trots dessa reservationer har jag röstat för Buzeks betänkande om det sjunde ramverksprogrammet, eftersom jag inser hur viktigt det är för EU:s framtid och EU:s önskan att bli den mest konkurrenskraftiga globala ekonomin.
Jag betraktar detta program som något av en vägvisare till Lissabonstrategin. Det ger mig hopp om att anslag till forskning och utveckling kommer att hjälpa EU att behålla sina forskarbegåvningar, och att de kommer att användas för att utveckla högkvalitativa projekt, som syftar till att förbättra EU-medborgarnas livskvalitet inom sektorerna för miljö, transport, energi och hälsovård. Tillåt mig att använda mitt eget land som exempel. Slovakien är beroende av det sjunde ramverksprogrammet, bland annat för att avsluta uppförandet och inrättandet av ett cyklotronterapicenter. Denna anläggning kommer att användas för behandling av olika cancerformer med djupbestrålning med protoner, vilket anses vara mycket mindre invasiv än konventionell strålbehandling. Hittills har över fyrtiotusen patienter behandlats med denna mycket effektiva och moderna behandlingsteknik. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill gratulera EU: medborgarna och forskarna till godkännandet av Jerzy Buzeks betänkande om det sjunde ramprogrammet.
Jag anser att det innebär ett hopp för alla som tror på grundforskning, med inrättandet av det europeiska forskningsrådet, och på den mest avancerade pionjärforskningen, trots alla risker den innebär.
Jag anser också att den innebär ett stöd för små och medelstora företag och hopp för alla som är beroende av forskning inom hälsoområdet, något som har betonats i hög grad och som har fått ökade budgetanslag inom programmet, dessutom med stöd från alla politiska partier.
Jag anser att vi befinner oss i en hoppfull situation. Vi måste nu uppmuntra forskarna att ansluta sig till projektet, uppmana universiteten och regionerna att förena sig i denna gemensamma uppgift, så att vi därigenom kan arbeta tillsammans till nytta och gagn för alla.
Dessutom är det ett mycket mer flexibelt och öppet program än de föregående och innebär att humaniora, det historiska arvet och andra kulturella aspekter har tagit med på ett entusiastiskt sätt. Jag gratulerar alla. 
Lapo Pistelli (ALDE ).
   – Herr talman! Ett brett, praktiskt taget enhälligt samförstånd uppnåddes av parlamentet i förmiddags om det sjunde ramprogrammet. Som vi vet gör EU en betydande ekonomisk ansträngning i enlighet med Lissabonstrategin.
Mina kolleger lade säkert märke till den breda debatt som väcktes genom artikel 6 om bioetik, varigenom kompromissändringsförslaget som lades fram av utskottet för industrifrågor, forskning och energi godkändes med en marginal på något över 40 röster, vilket förvisso är en god marginal, även om den inte utgör en majoritet. Samtidigt förkastades strängare ändringsförslag om detta ämne med mindre än 20 röster, till exempel Angelika Nieblers ändringsförslag om stamceller, som verkade rimligare för vissa av oss. 
Den italienska delegationen från Margheritapartiet stödde dessa ändringsförslag. Med denna röstförklaring vill jag framhäva det faktum att den intensiva debatt som väcktes av en fråga som faktiskt gäller mindre än 1 procent av våra medel tvingar parlamentet och kommissionen att anta försiktighetsprincipen, för att inte undervärdera den inverkan frågan har på den allmänna opinionen, som vi hänvisar till när vi söker samförstånd för EU. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill på tydligast möjliga sätt framhäva att medlemmarna av Österrikiska folkpartiet stöder den tydliga ståndpunkt som har intagits av den federala regeringen i euratomfrågan, och att deras sätt att rösta överensstämmer med resultatet av folkomröstningen i Österrike. Jag beklagar att Angelika Nieblers förslag om de etiska frågorna avslogs. Delegationen från Österrikiska folkpartiet förklarar sig vara helt emot den destruktiva embryoforskningen. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! Jag anser att kärnlobbyn försöker tillskansa sig ytterligare miljarder för kärnkraftsprojekt genom ohållbara löften om en ren, säker och miljövänlig energilösning och genom att undanhålla de verkliga kostnaderna.
Kärnforskningsbudgetarna är sju till åtta gånger större än de penningsummor som läggs på förnybara energier och förnybara energikällor. Om de verkliga kostnaderna räknas med, till exempel de som gäller hanteringen av kärnavfall och de kostnader som följer av eventuell radioaktiv kontaminering, framgår det att kärnenergi inte bara är ytterst farligt utan också olönsamt.
Jag anser att inga nya pengar bör anslås till kärnenergi. I stället bör pengarna användas för att öka de förnybara energikällorna och förbättra energieffektiviteten. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   – Herr talman! Som ståndaktig motståndare till kärnteknik och energiproduktion med kärnteknik var det naturligt för mig att till sist rösta mot Jerzy Buzeks betänkande. Jag ville också rösta mot ändringsförslag 24, men det verkade som om röstanordningen inte fungerade. Jag vill därför upprepa att jag röstade mot ändringsförslag 24.
James Hugh Allister (NI ),
   . – Jag använde min röst för att stödja ändringsförslagen 354 och 352 som ett sätt att opponera mig mot finansiering av forskningsverksamhet som syftar till att klona mänskliga embryon. Utskottets förslag minskar skyddet i kommissionens ursprungliga förslag genom att tillåta finansieringen av forskning på så kallade överflödiga embryon. Det innehöll inget förbud mot finansieringsverksamhet som skulle gå emot konventionen om mänskliga rättigheter och biomedicin (dvs. kloning i forskningssyfte och manipulering av könscellernas arvsmassa). Jag framhåller även starkt att nationella normer och lagstiftning inte får åsidosättas eller försvagas av EU-verksamheter, t.ex. EU-finansierad forskning. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ),
   – Europaparlamentets beslut vid första behandlingen är en katastrof. Parlamentet har inte lyckats sätta upp tydliga, etiska gränser för Europeiska kommissionen när det gäller forskningspolitiken. Den knappa utgången av omröstningen gör dock att man kan hoppas att detta kan rättas till i rådet och vid andra behandlingen.
Det är ett tecken på otillräcklighet att parlamentet inte har använt möjligheten att stödja etiskt okomplicerade och mycket lovande alternativ. Det är oacceptabelt att placera mänskliga embryon på samma nivå som råmaterial. Det finns risk för att det mänskliga livet kommersialiseras och att kvinnor utnyttjas för äggdonationer. Finansieringen av forskningen om stamceller från embryon kan dessutom underminera förtroendet för EU om värden som mänsklig värdighet och mänskliga rättigheter så uppenbart underordnas ekonomiska intressen.
Det skulle vara skandalöst att fortsätta att förvänta sig att de tyska skattebetalarna ska finansiera projekt som är förbjudna enligt tysk lag. Redan under det nuvarande sjätte ramprogrammet finansieras sex projekt som inte är i överensstämmelse med tysk lagstiftning, i strid med löften till Europaparlamentet.
Rådet är nu med på noterna när det gäller att rätta till denna prekära etiska situation. Den federala tyska regeringen måste göra det klart att detta strider mot subsidiaritetsprincipen och att det är mycket problematiskt att medfinansiera forskning av det här slaget som är så etiskt laddad och som inte överensstämmer med rättsläget i Tyskland. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   . – Jag stöder uppmaningen i Jerzy Buzeks betänkande om att fortsätta med INTAS-programmet (Internationella sammanslutningen för främjandet av samarbete med forskare från de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen) och om att dess verksamheter ska finansieras av de särskilda programmen ”samarbete”, ”människor” och ”kapacitet”. INTAS är det enda gemensamma europeiska, EU-finansierade programmet som är vigt åt vetenskapligt samarbete med länderna i före detta Sovjetunionen, och ska bl.a. involvera Irlands och Nordirlands forskarsamhällen. Det bör fortsätta.
Forsknings- och yrkesutbildningsnätverken bör också fortsätta, särskilt det flexibla stöd de har gett inom ramen för femte ramprogrammet och sjätte ramprogrammet till en positiv blandning av både ”forskare som nyligen inlett sin forskarutbildning” och ”erfarna forskare”. Forskare som nyligen har inlett sin forskarutbildning kan dra nytta av praktiskt stöd och råd från de mer erfarna forskarna. Forskarnas rörlighet brukar också öka när det finns en blandning av sådana forskare. Detta tillvägagångssätt bör också fortsätta. 
Brigitte Douay (PSE ),
   . – ) Unionens tillväxt och konkurrenskraft beror i stor utsträckning på dess förmåga att utveckla forskning och nyskapande. I Lissabon 2000 lovade stats- och regeringscheferna att verka för ett kunskapsbaserat Europa och att avsätta 3 procent av BNI för detta från 2010.
I Buzekbetänkandet – som jag röstade för i torsdags – betonas syftena och utmaningarna för det sjunde ramprogrammet för FTU. Jag tycker att det finns två kapitel som är särskilt viktiga, om regional utveckling: kunskapsregionerna och stödet till små och medelstora företag. Forskningspotentialen i unionens regioner måste stärkas genom att regionala forskningskluster som sammankopplar universitet, forskningscentrum, företag och regionala myndigheter främjas. I betänkandet rekommenderar man också att de små och medelstora företagens kapacitet för nyskapande ska stärkas genom att de uppmanas att gå med i nätverk och deras tillgång till ramprogrammet underlättas.
På så sätt syftar betänkandet till att göra forskningen till ett verkligt redskap för regional utveckling, även om det är beklagligt att de resurser som har anslagits till denna stora europeiska ambition har reducerats genom den bantningskur som budgetplanen har genomgått. 
Edite Estrela (PSE ),
   . – Jag röstade för Buzekbetänkandet om Europeiska gemenskapens sjunde ramprogram för forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013). Jag anser att investeringar i forskning och teknisk utveckling är avgörande för om Lissabonstrategin ska bli framgångsrik.
Investeringarna i forskning om klimatförändringar och dessas inverkan på naturkatastrofer och om andra energikällor än fossila bränslen måste ökas.
Jag anser att forskning om stamceller från embryon – ett mycket lovande forskningsområde som har givit mycket uppmuntrande resultat när det gäller att behandla sjukdomar som Parkinsons och Alzheimers – bör finansieras genom detta ramprogram efter rigorösa bedömningar av varje enskilt fall från de etiska kommittéernas sida. 
Glyn Ford (PSE ),
   . – Jag röstade för detta betänkande. EU:s framtid är avhängig av högteknologiska, högkvalificerade arbeten med högt mervärde. Dessa kommer att genereras genom höga nivåer av forsknings- och utvecklingsmedel nära marknaden. De nuvarande medlen är bättre men fortfarande otillräckliga, särskilt med hänsyn till den gemensamma jordbrukspolitikens absurda slöseri, där EU:s kor har mer att leva för, med två dollar om dagen, än vad 700 miljoner kineser har.
Jag ser också positivt på att utskottets ändringsförslag 66 gick igenom, som kommer att tillåta finansiering av stamcellsforskning såvida den har godkänts av medlemsstaternas lagar och genomgår stränga kontroller. Alla känner vi personer vars liv skulle kunna förändras med hjälp av stamcellsforskning. Jag vill varken beröva dem de politiska fördelarna eller driva iväg forskningen från Europa till Fjärran Östern. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . – Jag anser att det här dokumentet är ett av de viktigaste under den här valperioden, eftersom det handlar om den grundläggande frågan om finansiering av forskningsprojekt som har med teknisk utveckling inom ett antal olika verksamhetsområden att göra.
Jag välkomnar varmt ändringsförslagen i fiskeavsnittet som syftar till att skapa en större självständighet i förhållandet till sektorn. Med tanke på den kris som sektorn befinner sig i är dessa ändringsförslag ett positivt steg.
Det är bara mer och bättre teknik som kan göra det möjligt för Europas fiskesektor att nå lönsamhet och bli konkurrenskraftig.
Jag vill ge mitt fulla stöd till införandet av en separat utgiftskategori för fiske, ett hållbart utnyttjande av haven inom ramen för det sjunde ramprogrammet och alla de andra åtgärderna i betänkandet. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Kloning av människor måste förbjudas helt, av uppenbara etiska skäl. Vi kan inte låta det finnas några tvivel om detta. Tyvärr leder just det sjunde ramprogrammet och en del ändringsförslag som har lagts fram för oss i dag till tvivel, genom att man bara utesluter kloning i reproduktivt syfte från gemenskapsfinansiering och inte kloning i terapeutiskt syfte. Denna halv-legalisering är farlig. Den bygger på tanken att en människa innan hon är helt utvecklad kan betraktas som bara ett material, och detta är oacceptabelt.
Vidare ger det här programmet möjlighet att finansiera forskning om stamceller från embryon. Jag vet att en del av Europeiska unionens medlemsstater tillåter detta, vilket jag inte tycker om. Det är olämpligt att uttala sig om medlemsstaternas lagstiftning i samband med en omröstning om forskningsfinansiering. Emellertid bör inte länder som förbjuder dessa förfaranden tvingas att finansiera dem med gemenskapsmedel, och därför bör inte den här typen av forskning kunna utnyttja anslagen till det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.
Därför röstade vi emot de här bestämmelserna, medan vi stöder andra forskningsprogram som nämns i betänkandet. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – När vi tar ställning till olika frågor måste vi alltid begrunda om dessa verkligen bör avgöras på EU-nivå, inte som i detta fall hur EU skall kunna driva fram den forskning som ett etablissemang vill ha.
Det blir inte mer pengar till forskning för att medlemsländerna skickar dem via EU-myndigheter. Däremot blir det mer byråkrati och ökade kostnader. Institutionell konkurrens mellan länder för att finna goda lösningar leder till snabbare framsteg än centralstyrning på högre nivåer.
Den fråga som borde ha ställts är istället vad EU kan göra för forskning i Europa som inte länderna själva kan klara? I princip kan det begränsas till områden som fri rörlighet för forskare inom EU, forskningsnätverk och storskalig forskning på områden som fusionsenergi. Det är sådant som EU:s forskningspolitik bör begränsas till i enlighet med subsidiaritetsprincipen.
Vi kan således inte stödja stamcellsforskning på gemenskapsnivå, då den kan medföra att medlemsstater tvingas delta med finansiering av forskning som strider mot nationella lagar på området. Dock vill vi påpeka att vi är varma anhängare av de lagar och regler som gäller i Sverige för denna typ av forskning.
Eftersom avsaknaden av ett subsidiaritetsresonemang är påtaglig, har Junilistan röstat nej till betänkandet i dess helhet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Det finns en motsägelse i parlamentets ståndpunkt om det sjunde ramprogrammet för 2007-2013 när det gäller en del av retoriken omkring det och finansieringsnivån i det. Trots att EU vill vara ett samhälle som är inriktat på kunskap, forskning och teknik har EU:s budgetmedel för att genomföra dessa mål faktiskt skurits ned med omkring 21 miljoner euro jämfört med kommissionens ursprungliga förslag. 
Jag vill också påpeka att det har gjorts försök att betrakta forskningen som en av många ”produkter” som ska lanseras på marknaden, och en mycket lönsam sådan, i samband med prioriteringarna för detta sjunde ramprogram. Med andra ord ser vi ett försök att kommersialisera forskningen i samband med sjunde ramprogrammet, till nackdel för den offentliga forskningen.
Även om det finns positiva punkter i det förslag som vi har på bordet i dag anser vi att prioriteringarna i ett så viktigt instrument också bör rymma offentlig forskning om sociala frågor, miljö, utbildning och hälso- och sjukvård. Därför är vi mycket besvikna över att ett antal förslag som syftade till att öka säkerheten på arbetsplatserna och förebygga arbetsrelaterade sjukdomar, samt användning av IKT för hållbar utveckling och social och ekonomisk sammanhållning tillbakavisades.
Därför röstade vi emot. 
Gay Mitchell (PPE-DE ),
   . – Jag är helt emot forskning med mänskliga embryon. Jag röstade för Giuseppe Garganis och Anna Záborskás ändringsförslag. Dessa ändringsförslag förkastades. Eftersom jag ansåg att det var rätt sak att göra, röstade jag sedan för Angelika Nieblers ändringsförslag på Garganis (och ledande kristna organisationers) inrådan. Jag gjorde det i tron att detta skulle begränsa forskningen till stamceller som skilts ut ur det mänskliga embryot (dvs. embryot har redan förstörts) före den 31 december 2003 och att nya mänskliga embryon inte skulle kunna skapas och sedan förstöras i forskningssyfte.
Jag gjorde det framför allt för att de andra två ändringsförslagen (utskottets och Purvis’) stod näst i tur för omröstning, och vid denna tidpunkt det verkade troligt att de skulle gå igenom. Detta är den mest oacceptabla ståndpunkten för mig. Eftersom både Garganis och Nieblers ändringsförslag förkastades gick nästa ändringsförslag (utskottets) igenom som jag hade befarat. Jag röstade emot detta. Jag känner mig inte väl till mods med att rösta för Niebler, men det är en bättre etisk ståndpunkt än att skapa nya embryon för att sedan förstöra dem. Att döda någon för att ta deras lever till forskning är mord. Att ta levern från någon som redan är död till forskning är en annan sak, men för fortfarande med sig stora moraliska och etiska frågor. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   – I EU:s sjunde forskningsramprogram blir forskning om säkerhets- och försvarsfrågor för första gången en separat budgetpost. Från och med 2007 kommer EU att göra massiva investeringar på dessa problematiska forskningsområden. En del av allokeringen av forskningsbudgeten kommer fortfarande att samordnas med Europeiska försvarsbyrån (EDA). Försvarsföretag som EADS och BAE Systems kommer att ha ett avgörande inflytande över hur anslagen används.
Å ena sidan är försvarsforskningen utformad för att göra vapentekniken till den ledande tekniken inom ramen för Lissabonstrategin. Å andra sidan gör de massiva investeringarna i försvarsforskning att ännu en milstolpe nås i fråga om skapandet av EU:s snabbinsatsstyrka och stridsgrupper.
Dessutom har rymdforskningen fått en militär slagsida. Således kommer GMES (global övervakning för miljö och säkerhet), som öppet inrättades i syfte att möjliggöra för Europeiska unionen att fylla sin strategiska funktion, att finansieras.
Historien lär oss att ökande försvarsutgifter och därmed ökande finansiering av försvarsforskning alltid är tecken på att det kommer fler krig och konflikter. Trots alla försäkringar om vapen med kirurgisk precision har alltid antalet krigsoffer och framför allt andelen civila krigsoffer stigit i takt med att vapnen blir mer tekniskt avancerade. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . – Gemenskapens ramprogram för forskning och utveckling är ytterst viktigt, eftersom det tillhör de program som har den största EU-finansieringen.
Det här ramprogrammet är indelat i fyra särskilda program – Samarbete, Människor, Idéer och Kapacitet – och kommer att öka konkurrenskraften och nyskapandet i EU.
Av dessa särskilda program vill jag framhålla programmet Kapacitet, som kommer att få störst budget och där industrin kommer att bli delaktig i forskning och utveckling av nya produkter och främjande av samarbete med forskningscentrum och universitet. 
I betänkandet fäster man också vederbörlig vikt vid små och medelstora företag, vilkas delaktighet underlättas i detta nya ramprogram genom att teknikplattformar får en stödjande roll.
Slutligen hamnar det här programmets vikt i samband med regional utveckling i förgrunden, i och med att det ger samordning med strukturfonderna och man talar om behovet av att ta hänsyn till konvergensmålsregionerna, som omfattar nästan hela Portugals territorium, när finansieringen fördelas. Det gör också att lokala och regionala myndigheter blir delaktiga i beslutsprocessen när det gäller att bevilja finansiering för byggande av ny infrastruktur. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   . – Jag röstade för ändringsförslagen 352, 353, 354, 355, 356 och 357 av Giuseppe Gargani och Anna Záborská m.fl. eftersom de ogillar EU-finansiering till forskning med stamceller från mänskliga embryon och låter det vara upp till medlemsstaterna att finansiera från sin nationella budget om de så beslutar. I dessa ändringsförslag erkänns den exploaterande och etiskt kontroversiella aspekten av anskaffande av embryon till forskning och medges att EU-medel inte bör anslås till forskning som är olaglig i flera medlemsstater om man till fullo ska respektera subsidiaritetsprincipen. I ändringsförslagen uppmuntras dock forskning med annan lovande och icke-kontroversiell stamcellsforskning såsom blod från navelsträngen och vuxna. Dessa ändringsförslag har redan godkänts av utskottet för rättsliga frågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män.
När Garganis ändringsförslag inte gick igenom röstade jag för ändringsförslagen 319 och 358 av Angelika Niebler m.fl. som en skadekontrollåtgärd. I dessa ändringsförslag tillåts EU-finansiering till oetisk användning av befintliga embryonala stamcellslinjer som skapats före den 31 december 2003. Ändringsförslagen är en kompromiss. Det är ett försök till skadekontroll eftersom det tar bort incitamentet att skapa nya embryon till forskning och skulle sätta hinder för all utveckling av kloning. 
Peter Skinner (PSE ),
   . – Jag är nöjd med att ha röstat för inkludering av bl.a. stamcellsforskning i detta betänkande. Vetenskaplig forskning kan betyda verkliga framsteg mot kroniska tillstånd som inte nås av de traditionella forskningsmetoderna.
Alla som har levt med släktingar som lider av försvagande och kroniska tillstånd hoppas på framsteg när det gäller behandling. Jag vet av egen erfarenhet med familjemedlemmar att omröstningen i dag kan förändra livet för hundratusentals människor runt om i EU.
Det finns, i en alternativ fråga, ett växande behov av att länka vissa verksamheter med forskningsprogrammen. För få insatser görs fortfarande för att förena sådana verksamheter – mer måste göras. 
Marc Tarabella (PSE ),
   . – Bortsett från besvikelsen över de minskade anslagen är omröstningen om det här betänkandet avgörande och ger forskningsvärlden och de stackare som längtar efter att framsteg ska göras i denna forskning en strimma hopp.
Jag vill påtala obskurantismen hos vissa konservativa som tillbakavisar forskning om embryon, trots att den är en källa till så mycket hopp. Den senaste forskningen inom just denna sektor har nämligen redan gett stora framsteg när det gäller våra kunskaper om sjukdomar som diabetes, Parkinsons sjukdom och Alzheimers sjukdom. Lyckligtvis har ändringsförslagen 352, 354, 319, 356, 357 och 358 från Giuseppe Gargani, Angelika Niebler och Anna Záborská tillbakavisats. Det står dock mycket klart att forskning om stamceller från embryon måste genomföras under mycket strikta etiska förhållanden.
Slutligen vill jag särskilt – vid sidan av föredraganden Jerzy Buzek – berömma min kollega och ledaren för den belgiska socialistdelegationen, Philippe Busquin, som med samma dynamik som under sitt imponerande arbete som kommissionsledamot för forskning fortsätter att arbeta oförtröttligt för att främja forskning i hjärtat av vårt parlamentsdistrikt. 
Dominique Vlasto (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för detta nya ramprogram för forskning och utveckling eftersom vi i huvudsak förbättrar kommissionens förslag och antar en mer ambitiös ståndpunkt än rådet.
Med en budget som motsvarar våra ambitioner – över 50 miljarder euro, med andra ord tre gånger så mycket som tidigare – ger vi tillräckliga anslag för att våra forskare ska stanna i Europa och för att locka till oss forskare från tredje länder. 
Med det sjunde ramprogrammet och dess fyra särskilda program kommer det europeiska området för forskningsverksamhet att kunna struktureras kring tio huvudteman. Jag stödde också skapandet av en särskild utgiftskategori för säkerhet, eftersom detta är en fråga som våra medborgare prioriterar. Jag välkomnar också att de flesta av mina ändringsförslag under hälsorubriken antogs.
Det här programmet innehåller också ett antal nya saker, såsom gemensamma teknikinitiativ, som kommer att göra det möjligt att förknippa företag, särskilt de minsta företagen, med forskningscentrum i en viss sektor. Vår ambition är därför också att nylansera nyskapandet i EU och därmed stödja våra företag och vår sysselsättning. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   . – Jag respekterar den nationella lagstiftningen i mitt land, Slovakien, mina väljares önskemål och mitt eget samvete. Därför stödde jag inte lagstiftningsresolutionen.
Respekten för det mänskliga livet och kvinnors integritet är helig. Det är oansvarigt att ge finansiering från forskningsramprogrammet till projekt som exploaterar kvinnors ägg eller förstör mänskliga embryon.
Ramprogrammet finansierar forskning som är förbjuden i flera medlemsstater, däribland Slovakien, med de slovakiska skattebetalarnas pengar. Är det inte falskt att kräva att EU, och särskilt kommissionen, ska respektera medlemsstaternas mångfald och suveränitet när man är beredd att finansiera olagliga projekt?
Varför kasta bort skattebetalarnas pengar på forskning som aldrig kommer att ge någon påtaglig nytta när gemenskapens budget inte klarar att fylla våra dagliga behov?
Därför har utskottet för rättsliga frågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, som jag är ledamot av, krävt ett stopp för finansiering och samfinansiering av forskning som är olaglig i vissa medlemsstater eller som innebär att mänskliga embryon förstörs, kloning av människor, exploatering av kvinnor för att få deras ägg, eugenisk manipulation av könsceller och skapandet av hybridceller som chimerer. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ),
   . – De brittiska konservativa stöder principen om gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten i EU. Men vi kunde inte stödja någon utökning av kommissionens befogenheter, eftersom detta skulle kunna motverka medlemsstaternas stora anledning att fastställa när det finns ett behov av höjda säkerhetsåtgärder på sina egna territorier. Vi kunde inte heller stödja utökningen av förordningens omfattning till säkerhet under flygning, eller utökning av befogenheterna för Europeiska byrån för luftfartssäkerhet, åtminstone till dess att den har bevisat att den kan utföra sina nuvarande säkerhetsuppgifter på ett professionellt och effektivt sätt.
Av dessa skäl lägger de konservativa ned sin röst i slutomröstningen. 
Glyn Ford (PSE ),
   . – Jag röstade för de ändringsförslag som utformades för att skydda intressena hos mina väljare i Gibraltar. Det är skandalöst att gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten inte automatiskt gäller Gibraltar på grund av att Spanien för närvarande vägrar att erkänna Gibraltar som en fullständig del av EU. Dessa fortsatta trakasserier befäster bara, förståeligt nog, de kompromisslösa åsikterna i Gibraltar. Jag skulle förorda att det är troligare att en långtidslösning nås med hjälp av morot och inte käpp. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   . – Jag ska använda min röstförklaring för att motivera varför jag avstod i omröstningen om ändringsförslag 90 och 91. Det bör inte vara så att tillämpningen av säkerhetsreglerna för civil luftfart i första hand antas för alla flygplatser på medlemsstaternas suveräna territorier samtidigt som Gibraltar undantas från denna bestämmelse i ett tillägg. Hur kan vi tala om en union när generellt tillämpliga lagar plötsligt inte längre gäller vissa territorier?
Både Spanien och Förenade kungariket tillhör Europeiska unionen. Jag vill säga att sådant här käbbel inte bör hanteras bakom ryggen på Europeiska unionen och särskilt inte på bekostnad av den civila flygsäkerheten, som det här betänkandet handlar om. Åtgärderna och reglerna i det bör tillämpas för att förhindra olaglig inblandning i den civila luftfarten vid alla flygplatser i EU och värna om alla passagerares välfärd. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   . – Jag ser mycket positivt på det förslag som har lagts fram i dag om gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten. Jag tycker att det kommer lägligt efter den erfarenhet inom säkerhet som vi har samlat på oss efter 11 september, att grundläggande principer rättsligt kan slås fast när det gäller vad som måste göras för att skydda den civila luftfarten mot olagliga handlingar.
Samtliga medlemsstater måste uppträda enat när det gäller gemensamma regler för säkerhetskontroller, genomsökningar, övervakning, förbjudna föremål och skyddspatrullering för att nämna några.
Jag stöder kommissionens innovativa tillvägagångssätt när det gäller att föreslå regler som ska innefatta säkerhetsåtgärder under flygningar. Jag är dock mindre positiv till ändringsförslagen som lagts fram till detta förslag, med krav på obligatorisk närvaro av beväpnad säkerhetspersonal ombord, så kallade ”sky marshals”. Jag tycker att det är viktigt att medlemsstaterna inte är rättsligt bundna att utplacera eller acceptera beväpnad säkerhetspersonal ombord under flygningar på inrikes- eller utrikesflyg. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   – I förmiddags röstade parlamentet för Costabetänkandet om gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten. Nu när semestrarna närmar sig och miljontals passagerare gör sig redo att stiga på plan till sina drömmars mål – från Bryssels flygplats reser omkring 16 miljoner människor om året – tycker jag att det är lämpligt att framhålla en del viktiga säkerhetsregler ombord på planen. Somliga kanske klagar över att behöva underkastas stränga kontroller, men jag anser att detta är ett pris som man måste betala. Det är möjligt att genomströmningen blir lidande, men i slutänden vinner alla på detta i säkerhetstermer.
Det här betänkandet är en rad revideringar av lagen från 2002 som antogs i efterdyningarna av attackerna den 11 september 2001. All retorik om säkerhet bör inrikta sig på de grundläggande standarder som styr kontroller, övervakning, förbjudna föremål och säkerhetspersonal på flygplanen. Målet är ett enda, nämligen en mer konsekvent politik som syftar till ”en enda säkerhet” i hela EU. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Slovenien uppfyller Maastrichtkriterierna, som självaste Romano Prodi nyligen beskrev som dumma. Därmed kan landet införa den gemensamma valutan, vilket det har ansökt om. Det kommer faktiskt att bli det enda landet i euroområdet som uppfyller dessa berömda kriterier.
Att vi avstod i den här frågan innebär inte att vi tillbakavisar Sloveniens ansökan. Vi kommer inte att rösta emot Sloveniens anslutning om det är det som landet, och framför allt dess invånare, verkligen vill. Vi kan dock inte acceptera att ett nytt land kommer in i det minst dynamiska ekonomiska området i världen, som tyngs av en penningpolitik som förstör vår redan svaga tillväxt och en växelkurspolitik som är skadlig genom att den saknas.
Att införa euron är ingen bra idé. Det vet vi fransmän. Frankrike har gjort det och betalar ett högt pris. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Vi har valt att avstå i slutomröstningen om detta betänkande. Det är upp till Sloveniens medborgare att, helst genom en folkomröstning, besluta om de vill att landet skall ansluta sig till EMU.
Vi anser att Sverige bör stå utanför EMU och rekommenderar heller inte andra länder att ansluta sig, men det är, som sagt, upp till varje lands medborgare att avgöra frågan. 
John Attard-Montalto (PSE ).
   – Herr talman! Med hänsyn till hur jag röstade när det gäller resolutionerna om Tunisien skulle jag vilja säga att jag röstade av tillgivenhet till mitt parti. Men jag anser att vi inte borde ha två uppsättningar vikter och mått, i det hänseende att när man under en kort tid röstar om ett antal resolutioner som riktar sig mot ett visst land borde man kanske dra ned på antalet resolutioner och fördömanden eller använda samma vikter och vågar som för andra länder. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   – Vår PPE-DE-grupp avstod i omröstningen om det här resolutionsförslaget eftersom vi anser att resolutionen inte behövdes och att man inte behandlar Tunisien rättvist i den.
Jag vill påminna er om att det här är fjärde gången på några månader som vi särbehandlar Tunisien, samtidigt som det finns många andra länder där situationen är mycket värre och som vi inte har sagt någonting om. Vi avstod således eftersom vi visserligen håller med om att Tunisien fortfarande måste göra mycket för att förbättra sig i fråga om mänskliga rättigheter, men anser att vi bör sända ett konstruktivt budskap till landet, inte bedriva någon häxjakt.
Lika viktigt är att resolutionen antogs trots att vi hade en majoritet i kammaren som antingen avstod eller röstade mot. Effekten av den här resolutionen är alltså klart tveksam. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   – Vi stödjer det gemensamma resolutionsförslaget från center-vänstergrupperingarna, trots att det egentligen är Europarådet och Europadomstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg som skall övervaka, både politiskt och rättsligt, att Europas stater följer FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Europarådet och Europadomstolen är de som bör vara engagerade i dessa fall, inte minst för att exempelvis den demokratiska friheten för Gay Pride skall kunna hävdas i Ryssland.
Det är svårt att upprätta en fullständig lista över olika våldsincidenter med rasistiska eller homofobiska motiv runtom i Europa. Det finns emellertid starka skäl att använda detta tillfälle att fördöma alla kända uttalanden och våldsyttringar där det finns bakomliggande rasistiska eller homofobiska skäl. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Vi är fast övertygade om att miljöpolitiken kan ge betydande ekonomiska möjligheter till att skapa arbetstillfällen i stor skala direkt och indirekt, under förutsättning att nyskapandet och näringspolitiken är inriktade på att främja hållbar utveckling. Således fordras det en makroekonomisk ram som stöder varje lands hållbara utveckling, ökar sysselsättningen, den sociala sammanhållningen och främjar miljön.
Dagens nyliberala politik går emellertid stick i stäv med dessa mål. Lissabonstrategin och EU:s monetära politik och skattepolitik har haft en förödande inverkan på den ekonomiska tillväxten, sysselsättningen och miljön.
Vi vill framhålla att det fortfarande finns hög arbetslöshet, stor fattigdom, stort socialt utanförskap och stora inkomstskillnader i EU. Därför anser vi att kampen mot inkomstskillnader och främjandet av verklig konvergens bör tillhöra prioriteringarna för den ekonomiska och sociala agendan. 
Caroline Jackson (PPE-DE ),
   . – De brittiska konservativa stöder målen bakom strategin för en hållbar utveckling men anser att detta resolutionsförslag är onödigt negativt till de framsteg som görs.
Europaparlamentet måste erkänna att en hållbar ekonomisk tillväxt är en förutsättning och en katalysator för en hållbar utveckling snarare än ett hot eller alternativ.
Vi ser positivt på det fokus som läggs på att uppfylla våra internationella skyldigheter, men anser att det är dags att fokusera på att verkställa och övervaka befintliga mål och befintlig lagstiftning i stället för att skapa en ständig ström av lagstiftning som i bästa fall verkställs på ett inkonsekvent sätt.
Ett misslyckande att uppnå de miljömässiga mål som vi redan har åtagit oss skulle allvarligt undergräva EU:s trovärdighet på området hållbar utveckling. 
Jean Lambert (Verts/ALE ),
   . – Jag välkomnar dagens mycket positiva omröstningsresultat och hoppas att innehållet inte kommer att glömmas bort när vi ser över våra tillväxtstrategier i framtiden. Betoningen på kvalitet och frikopplingen av tillväxt från resursutnyttjande är mycket viktiga punkter. Jag ser också positivt på det österrikiska ordförandeskapets villighet att lyssna på de poänger som gjordes i våra överläggningar i förberedelserna till denna resolution.
De har tagit ett historiskt steg i sitt förslag till rådet genom att ta upp behovet av att utveckla en bättre utbildningsstrategi, även om det endast är i vissa sektorer för tillfället. På så vis kan man utrusta byggsektorn, arkitekter m.m. med de färdigheter som de behöver för att arbeta på ett miljövänligt sätt. Detta är något jag har uppmanat kommissionen att ta sig an under en tid, och jag hoppas på ett positivt svar.
Vi kan inte uppnå klimatförändringsmålen om vi inte har arbetskraft med de färdigheter som krävs för att leverera. Jag ser även positivt på att social sammanhållning erkänns som en nödvändig del av hållbar utveckling. De fattigaste människorna lever och arbetar oftast i de värsta miljöförhållandena, oavsett om det handlar om EU eller Afrika. Våra strategier måste ge resultat åt alla. 
Carl Lang (NI ),
   . – Att skydda miljön är en ekologisk nödvändighet, men också en ekonomisk nödvändighet. Stora civilisationer som Mayariket i Centralamerika gick under på grund av att de förstörde sina naturtillgångar.
Under 1900-talet var det kommunismen som var det mest destruktiva systemet. Den dödade tiotals miljoner människor och förödde också miljön. Några exempel på detta är kärnkraftverk av Tjernobyl-modell och uttorkningen av Aralsjön. För närvarande är det det kommunistiska Kina som förorenar världen mest.
I Europa finns det två förhärskande ideologier i Bryssel som hotar våra länders utveckling. Den ena är doktrinen om frihandel, som förstör vår industriella struktur och som ledde till Lissabonstrategin 2000, och den andra är malthusianismen, som å ena sidan har lett till att våra viner förstörts och vår bördigaste mark har lagts i träda och å den andra till vår demografiska nedgång.
Att ersätta de barn som saknas med invandring och omplacera våra fabriker är ingen lösning. Det som verkligen krävs för en verkligt hållbar utveckling av våra nationer är att våra gränser återinförs och en riktig familjepolitik. 
Carlo Casini (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade emot förslaget till resolution eftersom jag ansåg att försöket att jämföra rasism med homofobi var oacceptabelt.
Det fasansfulla med rasdiskriminering, som tänks igenom långt innan den faktiskt bedrivs, behöver inte påpekas. Det är rätt att fördöma allt förhånande av och våld mot människor med andra sexuella böjelser, men vi kan verkligen inte betrakta institutionernas och kyrkans inställning som inhuman när man försvarar familjen som en mycket viktig struktur för det allmänna bästa, eftersom den bygger på en åtskillnad mellan könen och på att en man och en kvinna kommer samman, det vill säga heterosexualitet.
Detta försvar stammar just ur doktrinen om mänskliga rättigheter. Låt oss inte glömma artikel 16 i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter – ett dokument vars sekulära natur man verkligen inte kan ifrågasätta – i vilken kärnfamiljen förklaras vara samhällets och statens grundläggande beståndsdel, en enhet som, som sådan, måste erkännas och skyddas.
Därför måste vi inte bara utrota rasism och homofobi utan också tillbakavisa en jämförelse av dessa båda fenomen, som vid närmare betraktande är ett försök att vända upp och ned på en viktig aspekt av de mänskliga rättigheterna. 
Frank Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Eftersom jag redan i gårdagens debatt förklarade varför jag tycker att det här resolutionsförslaget är löjligt och odemokratiskt behöver jag inte utveckla detta mer, och jag instämmer i förväg i allt negativt som Philip Claeys kommer att säga i ämnet. Det enda jag vill tillägga i dag är att det också finns en annan betydande kategori mycket reella offer för mycket reell rasism som ingen verkar bry sig om och som den här institutionen aldrig skriver några resolutioner om.
Det handlar om väldigt många urinvånare som inte längre kan känna sig hemma på sin egen gata eller i sin egen stad, och som blir offer för rasistiskt våld mot ursprungsbefolkningen. Det är äldre människor och kvinnor som inte vågar gå ut när det är mörkt och som terroriseras i kollektivtrafiken. De här människorna ignoreras dock av den politiskt korrekta, vänstervridna, moderna opinionsmaffian, som – sorgligt att säga – monopoliserar debatterna alltför ofta också i de här institutionerna. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade för de andra politiska gruppernas gemensamma resolutionsförslag. Tyvärr skrev inte PPE-DE-gruppen under det gemensamma resolutionsförslaget som grupp. Men som individer röstade många av mina kolleger för det.
Jag anser att kampen mot diskriminering i alla dess former är en mycket viktig del av en parlamentsledamots arbete. Även om det gemensamma resolutionsförslaget innehöll en del tvetydigheter och inte var perfekt till hundra procent kan jag stödja det eftersom det var någorlunda välbalanserat för parlamentet. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill bara säga att jag instämmer helt i det som Piia-Noora Kauppi säger.
Vad mig anbelangar var detta ett förslag till resolution mot rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och homofobi. Jag röstade för eftersom jag anser att det är ett oerhört viktigt resolutionsförslag. Förra gången hade vi ett gemensamt resolutionsförslag mot homofobi som alla grupperna var överens om. Tyvärr anser jag inte att förarbetet har gjorts ordentligt den här gången. Nästa gång kanske vi kan nå enhällighet mot homofobi i parlamentet. 
Ivo Strejček (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag röstade också emot resolutionsförslaget i den här instansen. Låt mig säga några ord om det. Trots att främlingsfientlighet och diskriminering är skamliga företeelser tycker jag att det här är ett rätt blygsamt förslag, av den sort som passerar igenom vår kammare i olika former relativt ofta. Jag röstade också emot det eftersom jag inte anser att det bör finnas direkta hänvisningar till enskilda medlemsstater och deras regeringar i ett sådant dokument eller att de ska förmanas att ändra sina tillvägagångssätt, eftersom allt ligger i händerna på de väljare som har valt dessa regeringar. Vi bör inte sätta betyg på dem.
Punkt 2 är förstås en lista med mycket skamliga företeelser, men jag anser inte att de är dominerande i opinionen i Europa, och detta var ytterligare ett skäl till att jag röstade emot förslaget. I punkterna 4 och 5 anser jag än en gång inte att det är lämpligt att Europaparlamentet – på ett enligt mig något oegentligt sätt – lägger sig i inrikespolitiken i suveräna stater som Polen och Ryssland. I punkt 11 hänvisar man återigen uttryckligen till Polen, och också därför röstade jag emot förslaget. 
Philip Claeys (NI ).
   – Herr talman! Jag röstade emot förslaget till resolution om rasistiskt och homofobt våld eftersom jag anser att det är oacceptabelt att ett i sig legitimt mål befläckas av partipolitiska överväganden. Vi har till exempel skäl E, där politiska partier kritiseras för att de tar upp den multikulturella modellens misslyckande och hyllar skyddet för nationella identiteter i Europa.
Punkt 11 bygger på vänsterns oförmåga att acceptera att högerpartier vinner demokratiska val och bildar regeringar. Punkt 12 syftar å andra sidan till att generalisera det typiskt belgiska system som innebär att partierna berövas sin finansiering när de påtalar att invandringspolitiken har misslyckats. Detta är ett hot mot den fria yttranderätten, liksom också skäl K, i vilket man vill införa censur på Internet.
Nästan alla de grupper som lade fram detta förslag till resolution stöder Turkiets anslutning till Europeiska unionen. De kanske borde ta sig en titt på situationen där borta i fråga om diskriminering av minoriteter och homofobi. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! Jag vill också ta tillfället i akt att förklara varför jag röstade emot det här förslaget till resolution mot rasistiskt och homofobt våld. Ingen vettig människa tror på rasistiskt eller homofobt våld och alla fördömer det varhelst det förekommer. Jag tycker dock att enskilda som står för sin egen kultur och nationella identitet alltför snabbt och lätt misstänks för rasism i detta resolutionsförslag. Jag tycker också att enskilda som står för den traditionella kristna, europeiska familjesynen alltför snabbt misstänks för att kanske till och med välkomna homofobt våld. Enligt min åsikt är det helt oacceptabelt när detta sedan också tillskrivs enskilda medlemsstater i EU. 
James Hugh Allister (NI ),
   . – Rasistiskt våld är nu tyvärr utbrett i Europa och måste tas itu med på ett kraftfullt sätt. Jag beklagar dock att resolutionsförslaget om denna viktiga fråga missbrukades som ett verktyg för att angripa regeringarnas inre sammansättning i medlemsstaterna. Denna sammansättning är resultatet av en demokratisk process och ligger, ärligt talat, utanför Europaparlamentets ansvarsområde. Detta fick mig att rösta emot resolutionsförslaget. När det gäller de normer och etikregler som förväntas av demokratiska partier beklagar jag djupt att Unionsvänliga partiet i Ulster i Nordirland, i sitt Stormont Assembly Party, har funnit det lämpligt att bjuda in de politiska företrädarna för Ulster Volunteer Force (UVF), en olaglig organisation som har stämplats som rasistisk, sekteristisk och våldsam på andra sätt. Sådant skamligt samröre inte bara förminskar dem som själva fläckar ned utan undergräver också det som bör vara en gemensam ståndpunkt för alla demokratiska partier mot brottslighet, oavsett om det handlar om rasistisk sådan eller av annan sort. 
Gerard Batten och Thomas Wise (IND/DEM ),
   . – Med hänsyn till de frågor som tas upp i betänkandet måste vi klargöra att vi är emot intolerans, men vi tycker att kritiken mot den nya polska regeringen motverkar sitt eget syfte och att det är upp till polackerna att på demokratisk väg lösa dessa problem. 
Manuel António dos Santos (PSE ),
   . – Jag röstade inte för förslaget till resolution mot rasism och homofobi trots att jag varmt välkomnar andan i det och anser att det kommer i rättan tid politiskt sett.
Mina invändningar – jag avstod – har enbart med hänvisningen till ett ”fall” i Portugal att göra, ett fall som påstås vara ett tecken på att det finns en allvarlig homofobi i Portugal.
Gisbertafallet, som inträffade i Oporto, var bara ett utslag av ungdomsbrottslighet, och det var så det portugisiska samhället betraktade det. Det hanterades också på ett korrekt sätt av rättsväsendet.
Därför finns det inga som helst skäl att ta med det här fallet i ett så viktigt resolutionsförslag, om en så viktig fråga. 
Glyn Ford (PSE ),
   . – Som nationell kassör i Storbritanniens Anti-Nazi League och medlem i ledningsgruppen för Unite Against Fascism, hade jag förmånen att tala vid evenemanget ”Love Music, Hate Racism” som nyligen hölls på Trafalgar Square för att uppmana till opposition mot Englands egna fascistparti, British National Party (BNP), i de lokala valen.
I mitt tal varnade jag återigen för den stigande vågen av rasism i Europa. Förr eller senare kommer jag att få rätt. Vi har rasistiska och fascistiska partier i Frankrike, Italien, Belgien och Danmark, som har funnits till en bra tid. Det som är mest oroväckande är den plötsliga återkomsten av rasism, homofobi och antisemitism i Polen, som understöds av våra resande kolleger i den nuvarande polska regeringen och Europaparlamentet. Alla som är emot rasism i EU måste förena sig mot denna nya våg av hat och intolerans. 
Patrick Gaubert (PPE-DE ),
   . – EU grundar sig på en gemenskap som bygger på de odelbara och universella värdena mänsklig värdighet, frihet, jämställdhet och solidaritet. Genom att gå samman beslutade de 25 medlemsstaterna att hävda och främja dessa värden.
Därför är de många attacker med rasistisk, främlingsfientlig, antisemitisk och homofob bakgrund som har ägt rum i Europa under den senaste tiden oacceptabla. Det är viktigt att fördöma dem offentligt.
Det var därför som jag sammanställde en resolution på min politiska grupps vägnar. I den uppmanar jag EU:s institutioner, medlemsstaterna och alla de demokratiska politiska partierna i Europa att fördöma alla intoleranta handlingar och all uppvigling till hat.
Vi måste vara vaksamma, men vi får inte klumpa ihop allting genom att räkna upp exempel på enskilda attacker som har skett i medlemsstater som kämpar mot rasism och homofobi tillsammans med extremistiska ståndpunkter som en del regeringar öppet har antagit. Vidare är inte den lista med tragiska exempel som finns i den gemensamma resolutionen från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster komplett.
Låt mig göra en sak klar: kampen mot alla former av rasism handlar inte om höger eller vänster. Därför röstade jag för det förslag till resolution som lades fram av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och det gemensamma resolutionsförslaget från de andra grupperna. 
Lissy Gröner (PSE ),
   . – Homofobi och rasism hör inte hemma i Europa. I artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen förbjuds all diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.
Särskilt efter de skandalösa och beklämmande händelserna i Moskva i periferin av Gay Pride-mötet i maj 2006 är det väsentligt att vi sänder ut ett kraftfullt budskap om tolerans i Europa. Vid jämställdhetsparaden i Warszawa i lördags demonstrerade jag mot de ökande homofoba tendenser som är särskilt utbredda i Polen, som är medlemsstat i EU. De europeiska medborgarnas rätt att själva besluta om sin sexualitet är en mänsklig rättighet som vi socialdemokrater här i parlamentet försvarar om det så gäller Warszawa, Riga eller Frankfurt. Därför röstade jag för resolutionsförslaget. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   . – Det var ett misstag att blanda rasism och homofobi i samma text.
Det finns punkter i det här resolutionsförslaget som jag inte kan stödja, som den som innehåller anklagelser om polisvåld, och jag upprepar att jag är helt emot homosexuella adoptioner.
Det skulle vara omöjligt att invända mot en text som kraftigt fördömer kända rasistiska dåd i Europa.
Låt oss inte glömma bort våra värden, låt oss inte glömma varför vi byggde Europa. Jag är särskilt oroad över den ökade främlingsfientlighet som vi har sett under den senaste tiden. 
Lívia Járóka (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för resolutionsförslaget. Inom Europeiska unionen är uppenbar rasism fortfarande vida utbredd, och det finns inget folk som är mer utsatt än romerna. Det har funnits många fall av verbala, känslomässiga och fysiska attacker mot romerna, varav flera begåtts av polismakten. Även om det inte ges tillräcklig uppmärksamhet åt särskilt romernas situation i denna resolution är det viktigt att parlamentet arbetar för att besegra rasism på alla håll i Europa. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   . – Jag och mina brittiska konservativa kolleger tar starkt avstånd från handlingar av individer, regeringar eller politiska partier, som främjar rasism, antisemitism och homofobi. De personer eller organisationer som gör sig skyldiga till eller främjar sådan diskriminering bör utsättas för lagens fulla kraft. Vi tror på frihet och individers rätt att leva sina liv utan att frukta förföljelse och fördomar.
Men vi kunde inte stödja detta gemensamma resolutionsförslag eftersom det undergräver grunden för tolerans genom att det innehåller en godtycklig uppräkning av specifika incidenter och specifika händelser och organisationer. Motiveringen till förslaget verkar onödigt konfronterande i stället för att vara ett genuint försök att främja orsakerna till tolerans och icke-diskriminering. Vi har således lagt ned vår röst i slutomröstningen. 
Ewa Klamt (PPE-DE ),
   . – Vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater fördömer attacker, angrepp och diskriminering med rasistiska förtecken i alla former och tillbakavisar med kraft rasistiska tendenser. Detta står i det förslag till resolution om homofobi som antogs i januari och vi säger det också i vårt senaste förslag till resolution. Vi uppmanar EU:s institutioner, medlemsstaterna och alla politiska partier i EU att göra detsamma.
Det gemensamma resolutionsförslag som socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa har lagt fram är inte ett dokument som vi kan stödja, eftersom man i det godtyckligt låter enskilda medlemsstater schavottera och låter ett resolutionsförslag – ett parlamentariskt instrument – bli en bärare av falska uttalanden och insinuationer.
För att bara nämna två av dessa:
I punkt 2 talar man om ”det brutala övergreppet ... på ... en tysk medborgare av etiopisk härkomst ... i synnerhet på grund av övergreppets rasistiska karaktär.” Den tyske riksåklagaren, vars ansvarsområde omfattar viktiga brott som äventyrar freden i Tyskland, skickade tillbaka det här fallet till den berörda domstolen eftersom det inte primärt var inspirerat av rasism.
Förslaget till resolution innehåller generaliserande antaganden om medlemsstaternas polisväsenden: ”... måste medlemsstaterna ifrågasätta om ’institutionell rasism’ förekommer inom deras polis och rättsväsenden.” Dessa människor sätter liv och lem på spel dag ut och dag in, för allas vår säkerhet, och jag vägrar att klumpa ihop dem alla på det här sättet och kalla dem rasister. 
Roger Knapman, Michael Henry Nattrass och John Whittaker (IND/DEM ),
   . – Med hänsyn till de frågor som tas upp i betänkandet måste jag klargöra att jag är emot intolerans, men jag tycker att kritiken mot den nya polska regeringen motverkar sitt eget syfte och att det är upp till polackerna att på demokratisk väg lösa dessa problem. Dessutom måste man förstå att Polen är ett starkt katolskt land och att folket därför kommer att avspegla sin katolska tro på exakt samma sätt som muslimer avspeglar den islamiska synen på homosexualitet. Det är inte ofta som parlamentet, om det över huvud taget har hänt, kritiserar muslimer för att de har en sådan syn, och det visar bara på dubbelmoral om katoliker ska behandlas olika. 
Jean Lambert (Verts/ALE ),
   . – Jag ser positivt på detta resolutionsförslag och var stolt över att ha röstat för. Gårdagens debatt visade tydligt hur långt vi har kvar när det gäller att skapa jämställdhet inom EU. Det är många som har uttryckt en oro över de homofoba känslor som hörts i parlamentets kammare. Som tur är tillbakavisade den stora majoriteten av parlamentsledamöterna dessa uttalanden och har uttalat stark kritik till åtminstone två medlemsstater och till rasistiska handlingar i andra. Detta är ett välkommet steg. Politiker har en avgörande roll när det gäller att skapa ett klimat där våld och hatiska uttalanden tillbakavisas. Det är en del av att skapa ett integrerat samhälle. Efter det att vi konfronterat de politiker som främjar fördomar måste vi även göra samma sak genom medierna och våra institutioner. Vi måste ta itu med överträdelserna mot mänskliga rättigheter i EU. Dagens positiva omröstningsresultat är en del av den processen. 
Hubert Pirker (PPE-DE ),
   . – Den österrikiska folkpartidelegationen har, liksom gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, i alla resolutioner om det här ämnet både i år och tidigare tagit ställning mot rasistiskt motiverat våld och främlingsfientlighet, liksom mot diskriminering av homosexuella, och för högsta möjliga standarder i fråga om mänskliga rättigheter och förbud mot diskriminering. Därför stödde också jag det resolutionsförslag som Patrick Gaubert lade fram för PPE-DE-gruppens räkning.
ÖVP-delegationen röstade emellertid också emot det gemensamma resolutionsförslaget från GUE/NGL, ALDE, Verts/ALE och PSE eftersom dessa politiska grupper inte har gjort några försök att snickra ihop en gemensam text tillsammans med PPE-DE-gruppen. Sedan har det gått inflation i resolutionsförslag av det här slaget, och detta exempel i genren är ett rent politiskt dokument som innehåller många misstag och generaliseringar. Man utnyttjar bara temana rasism och intolerans som förevändning för att skicka ut ideologiska budskap. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   . – Alla former av mänskligt våld måste fördömas. Den omistliga rätten till liv, frihet och trygghet och respekt för människans värdighet tillkommer alla människor. Dessa rättigheter slås fast i nationella lagar.
Att blanda diskussionerna om homosexuella människor och rasism är en skam för främjandet av mänskliga rättigheter. Det är varje medlemsstats skyldighet att bestraffa brott mot dessa rättigheter och det faller under Europarådets Europakonvention om skydd för de mänskliga rättigheterna, som alla medlemsstaterna har undertecknat. Därmed ansvarar de inför Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg.
Är det så att det håller på att uppstå en ny form av totalitarism, som riktar sig mot demokratiskt valda regeringar? Extremismen ökar både på vänster- och högerkanten när de etablerade partierna slås samman och därmed förlorar den trovärdighet och de politiska visioner som familjerna i medlemsstaterna kan acceptera. Att tillbakavisa manipulation och desinformation av det slag som torgförs i den här resolutionen är att kämpa mot uppkomsten av extremism och våld och vägra att underblåsa hatet mot de delar av samhället som den här resolutionen handlar om.
Därför beslutade min grupp att inte stödja förslaget till resolution. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Vi är för tekniska och digitala lösningar som hjälper till att förbättra järnvägssignaleringen och skyddet i syfte att öka säkerheten och eliminera proppar i järnvägsnätet.
Säkerheten är särskilt viktig mot bakgrund av att hastigheterna och kapaciteten har ökat betydligt på våra järnvägar.
Vi tvivlar emellertid på att det föreslagna systemet, ERTMS, verkligen är bättre än de befintliga nationella systemen. Det skapar visserligen en större gränsöverskridande driftskompatibilitet, men man bör komma ihåg att det här förslaget också ingår i strategin för att avreglera järnvägstransporterna och i konceptet den inre marknaden.
Den avgörande frågan är hur de tillkommande kostnaderna för det nya systemet för järnvägsbolagen ska finansieras. Vem ska ta på sig dessa kostnader och hur kommer bördan att fördelas mellan medlemsstaterna i ett läge där gemenskapens budget är begränsad?
Detsamma hände med de transeuropeiska näten och de europeiska transportpolitiska programmen, som har fått sin finansiering sänkt i den kommande budgetramen.
Vi tvivlar också på villkoret att strukturfonderna för transport bara ska få användas för att förverkligande det här systemet.
Därför avstod vi. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . – Det traditionella kustfisket spelar en central roll för den lokala ekonomin i ett antal fiskesamhällen.
Bristen på en rättslig ram som är tillämplig på kustfiskesektorn har inte bara påverkat den här sektorn, utan också hela den industri som är uppbyggd omkring den.
Vid en tidpunkt när flottan behöver moderniseras och arbetsstyrkan i sektorn behöver förstärkas måste vi hitta lösningar som kan vända den här trenden.
Jag anser att antagandet av det här betänkandet är ett steg i rätt riktning när det gäller att värna om fiskesamhällenas intressen, inte minst i Portugal och Azorerna.
Av dessa skäl röstade jag för betänkandet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Vi beklagar att en del av de förslag som vi lade fram tillbakavisades trots att 200 ledamöter stödde dem. Dessa var:
- att införa ett gemenskapsprogram för traditionellt, småskaligt kustfiske
- att som en nödåtgärd införa en övergångsersättning för att motverka konsekvenserna av de ökade bränslepriserna
Andra förslag antogs dock och infördes i det ursprungliga betänkandet, vilket bekräftades i dag. Av dessa vill jag framhålla:
- att erkänna kustfiskets och det traditionella fiskets särskilda karaktär inom den gemensamma fiskeripolitiken, och att avgöra i hur hög grad de befintliga instrumenten är lämpade för att reagera på sektorns behov
- beviljandet av stöd till förnyande av kustfiskeflottan ska fortsätta i den nya Europeiska fiskerifonden
- att införa utbildningsprogram som ska uppmuntra unga människor att söka sig till sektorn
- stöd för projekt och verksamheter som branschorganisationer i sektorn och lokala myndigheter utvecklar
- att uppmuntra kustfiskarna att delta i handelsprocessen och främja en översyn av den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter för att garantera ett rättvisare försäljningspris vid första försäljningstillfället och främja en bättre spridning av mervärdet
- att se till att kustfiskare och deras intresseorganisationer deltar i den gemensamma fiskeripolitikens beslutsprocess, skyddandet av havsmiljön och återhämtningen av fiskbestånden genom att främja tillämpningen av principen om samförvaltning och decentraliseringen av den gemensamma fiskeripolitiken. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   . – Betänkandet om kustfiske är utmärkt eftersom man lyckas urskilja de problem som fiskare som bedriver denna typ av fiske har och lägga fram realistiska och effektiva lösningar.
Om vi inte vill att fisket ska försvinna som så många andra ekonomiska sektorer har gjort, är det hög tid att vi vidtar vissa åtgärder, såsom att förstärka fiskesektorn genom att införa en branschorganisation som ska främja och utveckla fiskeprodukterna från fångst till direktförsäljning, införa en särskild utgiftskategori för kustfiske i den kommande Europeiska fiskerifonden och öka kontroller och sanktioner för att motverka orättvis konkurrens från tredje länders fartyg som har lägre kostnader och inte uppfyller samma säkerhetsnormer.
Paradoxalt nog ökar fiskkonsumtionen i hela Europeiska unionen, så det här är inte rätt tidpunkt att sänka garden, särskilt med tanke på att kustfisket är ett mycket miljövänligt arbete som konsumerar mycket lite energi och tillhandahåller en viktig produkt.
Det måste hjälpas och stödjas som en prioriterad fråga, så att den ekonomiska balansen återställs och arbetstillfällen till sjöss tryggas. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   – EU ger idag för mycket pengar till stora fiskföretag och -fartyg. Detta bör omfördelas till fördel för småskaligt fiske. Jag röstar därför för ändringförslagen 7 och 9. Denna satsning på småskaligt fiske bör göras inom den befintliga budgetramen. Jag vill under inga omständigheter att föreslagna åtgärder leder till en ökning av budgeten. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om:
- muntlig fråga till kommissionen (O-0060/2006 – B6-0308/2006) från Vincenzo Lavarra, Roberta Angelilli, Katerina Batzeli, Jean Marie Beaupuy, Giovanni Berlinguer, Giusto Catania, Thierry Cornillet, Giuseppe Castiglione, Donata Gottardi, Umberto Guidoni, Giovanni Claudio Fava, Janelly Fourtou, Lilli Gruber, Claire Gibault, Nathalie Griesbeck, Anne Laperrouze, Pia Elda Locatelli, Andrea Losco, Mario Mauro, Sebastiano (Nello) Musumeci, Francesco Musotto, Philippe Morillon, Pasqualina Napoletano, Pier Antonio Panzeri, Giovanni Pittella, Umberto Pirilli, Lapo Pistelli, Vittorio Prodi, Guido Sacconi, Matteo Salvini, Francesco Enrico Speroni, Luciana Sbarbati, Gianluca Susta, Marc Tarabella, Riccardo Ventre, Donato Tommaso Veraldi, Marcello Vernola, Armando Veneto, Marta Vincenzi, Sepp Kusstatscher, Mauro Zani och Nicola Zingaretti om användning av träspån för att påskynda vinets åldrande och
- muntlig fråga till kommissionen (O-0062/2006 – B6-0309/2006) från Giuseppe Castiglione för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater om användningen av träspån som oenologisk metod vid framställning av europeiska viner. 
Vincenzo Lavarra (PSE ),
   . – Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Vid ett sammanträde med förvaltningskommittén för vin nåddes en överenskommelse om att ändra förordningarna (EG) nr. 1622/2000, nr. 884/2001 och nr. 753/2002 i syfte att tillåta användning av träspån för att åldra vin.
Jag ville lägga fram en muntlig fråga, med stöd av fler än 40 kolleger som jag tackar, om det tillåtliga i denna oenologiska metod eftersom jag anser att parlamentet måste få säga sin mening om en fråga som framstår som teknisk men som faktiskt väcker en del viktiga frågor som har med det europeiska vinets kvalitet och framtid att göra.
Det gjordes ett försök att rättfärdiga det här förslaget med att vi måste göra gemensam sak med de icke-europeiska länder som redan använder denna metod. Jag undrar om inte det europeiska vinets särprägel och dess starka ställning på världsmarknaden i stället just bottnar i hög kvalitet och respekt för traditionella förfaranden. Har kommissionen gjort en bedömning av vilka konsekvenser det här förslaget får på högkvalitativa viner? Vilka åtgärder avser man att vidta för att förbjuda den här metoden, åtminstone för viner av hög kvalitet? När det gäller märkningen, anser kommissionen att underlåtenhet att nämna den här metoden på etiketten är förenlig med våra riktlinjer om öppenhet? Slutligen: vad händer under WTO-förhandlingarna om vi sänker standarderna för oenologiska förfaranden i stället för att försöka höja dem?
Jag skulle vara tacksam om kommissionen ville vara vänlig nog att belysa de här punkterna något, inte minst med tanke på nästa WTO-reform av vinbranschen. 
Giuseppe Castiglione (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det här är ett historiskt ögonblick för vår europeiska vinindustri. Öppnandet av världens jordbruksmarknader och den ständigt ökande internationella konkurrensen har gjort att vår vinproduktion och våra marknadsföringssystem ifrågasätts och tvingat våra tillverkare att bli mer flexibla. 
Användningen av ”moderna” oenologiska metoder i många tredje länder och den mindre strikta tillämpningen av regeln om ”helt framställda” produkter i hela världen stänger ute våra produkter från vår egen marknad, en marknad som ensam svarar för två tredjedelar av den globala handeln med vin. Därför är det verkligen viktigt att se över stringensen i våra regler och om den här globala utmaningen verkligen kräver att vi är mer flexibla är det viktigt att sätta upp gränser och villkor för användningen av dessa nya oenologiska metoder. Det blir avgörande att balansera denna ökade flexibilitet mot vad traditionen, kvaliteten och konsumentskyddet kräver. Denna öppning måste tjäna till att bevara och öka styrkorna i vår vinindustri och ge den ny fart, definitivt inte till att begränsa den högkvalitativa produktionen till förmån för viner med konstgjorda smaksensoriska kvaliteter.
Kommissionen vill rättfärdiga det förslag som vi diskuterar i dag med att vi måste undvika att förvirra konsumenterna och att konkurrensen mellan producenterna snedvrids. Herr kommissionsledamot! Om detta verkligen är det syfte ni vill nå och om det verkligen är detta ni siktar på så är jag ledsen, men då kommer det att bli ett stort misslyckande. 
Ett genuint konsumentskydd och en genuin önskan att förhindra snedvridning av konkurrensen skulle ha lett till en obligatorisk bestämmelse, det vill säga att det skulle ha gjorts obligatoriskt att ange om träspån har använts på etiketten. Alla andra bestämmelser är och förblir fullkomligt ineffektiva när det gäller att skydda konsumenterna och än mer ineffektiva när det gäller att förhindra att konkurrensen snedvrids.
Det är bara en tydlig etikett som talar om vad produkten innehåller som kan se till att informationen är genomblickbar. Bara på det sättet kan konsumenten veta exakt vad han eller hon köper. Bara på det sättet kan vi trygga hans eller hennes valfrihet och vinodlarens valfrihet.
Att inte lämna denna information på etiketterna innebär att förstöra en del av Europas vinindustri inom en snar framtid, en sektor som bygger på tradition, på mångfald och regionala särdrag och på en verklig vinkultur som ett uttryck för våra territorier. 
De europeiska vinodlarna kommer inte att ha något val. Förr eller senare kommer de att tvingas att överge sina traditionella metoder eftersom deras produkter utan något synbart skäl tycks för dyra för en konsument som saknar ordentlig, tydlig information. 
Herr kommissionsledamot! Är detta gemenskapens konsumentskyddspolitik? Är detta gemenskapens politik om öppenhet och märkning? Är detta det främjande av jordbruksprodukternas kvalitet som vi talar så mycket om? Jag skulle vara tacksam om ni ville vara vänlig att snabbt svara parlamentet. 
Vladimír Špidla,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska svara på båda frågorna om användning av träspån i vinproduktionen samtidigt.
Syftet med kommissionens förslag till förordning, som granskas av förvaltningskommittén för vin, är att ställa upp villkor för användningen av träspån i vinframställning. Rådet fattade beslut om denna nya metod för vinproduktion i förordning (EG) nr. 2165/2005 av den 20 december 2005. Kommissionen anser att bestämmelserna om etikettering av vin i förslaget skulle uppfylla kraven på insyn för konsumenterna och kraven på produktkvalitet. Förslaget innehåller regler för märkningen av vin för att förhindra att konsumenterna vilseleds. Möjligheten att märka vin som har lagrats på träfat och som aldrig har kommit i kontakt med träspån med uttryck som ”oak barrel” eller ”oak barrique” finns också kvar. Under dessa förutsättningar kan inte viner som har lagrats i kontakt med träspån och som uppvisar den smak som kommer av att vin lagras i kontakt med trä tas för viner som har lagrats på träfat på traditionellt sätt, så någon särskild information om dessa viner behöver inte lämnas.
Enligt förordning (EG) nr. 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin kan medlemsstaterna sätta upp strängare villkor för vinproduktionen när det gäller fina viner från vissa odlingsområden och bordsviner med geografisk märkning, för att se till att de främsta särdragen hos dessa fina viner bevaras. Kommissionen kan inte lägga sig i vad medlemsstaterna gör. Det här förfarandet har nu rådet godkänt för producenterna i unionen. Internationella vinorganisationen tillät detta för några år sedan. Kommissionen anser att de traditionella metoderna med lagring på fat kommer att bevaras för producenter av högkvalitativa viner, som i tredje länder där denna metod blev tillåten för flera år sedan.
Långvarig användning i andra vintillverkande länder och åtskilliga experiment som har genomförts under EU:s kontroll visar att förfarandet inte har någon negativ inverkan på konsumenternas hälsa. Kommissionen anser att större flexibilitet i fråga om att tillåta nya vintillverkningsmetoder kommer att göra det möjligt för producenterna i gemenskapen att öka sin marknad och nå fler konsumenter, särskilt genom export, liksom att öka vinsektorns konkurrenskraft gentemot tredje länder. 
Iles Braghetto,
   – Herr talman, mina damer och herrar! Som vi har hört är det enligt dagens europeiska lagstiftning inte tillåtet för europeiska producenter att använda träspån för att åldra vin.
Något sådant förbud finns emellertid inte i andra vintillverkande länder, särskilt inte i Förenta staterna, Chile och Sydafrika. På grundval av en ny överenskommelse med Europeiska unionen kan dessa länder dessutom exportera sina egna viner till Europeiska unionens inre marknad utan att det står på etiketterna på flaskorna att träspån har använts.
Därmed drabbas den italienska vinindustrin av orättvis konkurrens. Hittills har den levt på sin mångfald, på sina anrika viner och på sin högkvalitativa och sunda produkt. Nu kommer bilden av en pålitlig och trovärdig marknad, som den italienska marknaden betraktas som, att undermineras.
Globaliseringen påverkar oundvikligen också denna sektor som världen avundas oss. Vi kommer ju inte att lyckas stoppa den, men vi behöver lämpliga garantier. Vi talar inte om att motsätta oss att detta sätt att åldra vin kommer in på den europeiska marknaden, men vi kräver att konsumenternas rätt att veta vad de köper och vad de dricker skyddas. De ska veta vilken kvalitet de får till ett visst pris. Italienska och europeiska producenter behöver inte använda några trick eller genvägar för att sälja sina produkter, vilkas höga kvalitet är känd i hela världen.
Förvaltningskommittén för vin kommer att anta en ändring av de nuvarande normerna för oenologiska metoder i syfte att godkänna användningen av träspån för att åldra vin i stället för den traditionella lagringen på fat. Skandalen med användning av metanol i vintillverkning för tjugo år sedan blev en varningsklocka för oss. Det är bara en produktion som utförs på ett seriöst och professionellt sätt som kan överleva på marknaden. Det ligger mycket i talesättet men låt oss för en gångs skull låta etiketterna avslöja den information som vi har rätt till. 
Katerina Batzeli,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag tycker att era synpunkter på oenologiska metoder och användningen av träspån är mycket allmänna och att kommissionen kanske inte har förstått det grundproblem som denna användning skapar. Jag ska sammanfatta det åt er:
Ni sa att Internationella vinorganisationen tillåter dessa oenologiska metoder. Har ni fått reda på att samtliga internationella förfaranden måste överensstämma med europeiska förfaranden och att vi som européer är tvungna att acceptera dessa oenologiska metoder i nya länder som underminerar den europeiska marknaden, herr kommissionsledamot? Har ni fått reda på att kommissionen kan gå till WTO-förhandlingarna utan att skydda produkter med geografiska beteckningar, däribland vin, herr kommissionsledamot? Har ni fått reda på – av samhället, av vinodlarna, av oenologer, av Europaparlamentet – att ni kan skapa orättvis konkurrens på den europeiska marknaden, herr kommissionsledamot? Det meddelande som ni läste upp var ju mycket, mycket allmänt hållet och självklart håller jag med mina kolleger om att det sista steget är att beskriva den nya metoden på flaskornas etiketter för att skydda konsumenterna. Men vem skyddar det europeiska vinet? Ingen i den här plenisalen anser att europeiskt vin måste vara detsamma som det som producerades för 100 år sedan. Ingen i den här plenisalen anser att det inte får moderniseras och ingen i den här plenisalen kommer att avstå ifrån att komma med nyskapande förslag, i vetskap om den nya översynen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Det som oroar oss är dock att denna enkla, okontroversiella användning av träspån, vilken som ni sa på ett enkelt sätt kan avreglera eller öka konkurrenskraften hos kommersiellt vin av låg kvalitet, ska leda till ett prisfall på den kommersiella marknaden för viner av god kvalitet, viner med skyddade namn, viner med geografiska beteckningar, viner som ingen i den globala handeln kan underminera, och att ni öppnar en bakdörr så att europeiska viner av god kvalitet kan undermineras på ett billigt sätt.
Jag ska inte uppta alltför mycket av er tid, herr kommissionsledamot, eftersom vi kommer att diskutera det här med kommissionsledamoten om omkring en månad och i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i nästa vecka. Jag vill dock be er om en sak, på alla ledamöternas vägnar: undvik fragmentariska, utslätande förfaranden för vinets framtid och utvecklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi ber om er hjälp. Annars kommer dialogen att bli mycket hård. 
Jean Marie Beaupuy,
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Om ett halvår, eller högst om ett år, kommer vi att ha en omorganiserad vinmarknad och därför vill jag särskåda det här ämnet i ljuset av den allmänna utveckling som har ägt rum under de senaste åren och som kommer att fortsätta under kommande år.
Först och främst vill jag understryka – och här har jag praktiskt taget en diametralt motsatt uppfattning mot föregående talare – att de verkliga besluten i fråga om vin fattas av konsumenterna. Vi är inte tvungna att dricka vin och ingen tvingar oss att välja någon viss typ av vin: i slutändan är det konsumenterna som bestämmer.
Så vad har konsumenterna gjort under de senaste åren? Vi har sett en minskad konsumtion av bordsviner och en ökad konsumtion av kvalitetsviner. Vi har också upplevt en betydande ökning av antalet konsumenter, och om ni har läst om Kinas beslut och önskemål under den senaste tiden vet ni att vi kommer att få miljontals nya vindrickare i världen under de kommande tio åren.
Dessutom har nya smaker som uppfyller konsumenternas krav kommit, återigen på global nivå och särskilt från de nya vingårdarna i den nya världen. Allt detta har skett under samma korta 20-årsperiod, samtidigt som konsumenterna i Frankrike har halverat sin vinkonsumtion.
Därför står det klart att vinkonsumtionen har utvecklats betydligt. Europa måste positionera sig väl på denna globala marknad. Jag tror att vi alla är överens om att vi måste agera för att bevara den globalt erkända höga kvaliteten hos våra stora viner från Spanien, Italien och Frankrike – och själv kommer jag från Champagne – för att skydda både deras kvalitet och deras varumärken i hela världen. Samtidigt måste emellertid den europeiska vinodlingen anpassa sig efter världens konsumenters behov.
Mina damer och herrar! Det är därför jag, mot bakgrund av våra konsumenters ändrade preferenser och att vissa konsumenter försvinner och ersätts av andra, anser att det är helt naturligt att möjligheten att använda dessa ekspån i produktionen av europeiskt vin finns, naturligtvis under förutsättning att detta inte är något krav, att det görs inom ramen för våra olika bestämmelser och slutligen att alla medlemsstater kan införa restriktioner för användningen.
Låt oss avslutningsvis inte glömma att vinproduktionen ger åtskilliga miljoner arbetstillfällen, kanske fem miljoner, på vår kontinent, i våra 25 medlemsstater, och att sektorn har en omsättning på 17 miljarder euro – nästan exakt lika mycket som vetesektorn och betydligt mer än sockersektorn, som är fyra gånger mindre. Av alla dessa skäl måste vi anpassa oss till våra konsumenters krav. 
Thomas Wise,
   . – Herr talman! I vinbranschen skulle jag nog beskrivas som en . I lekmannatermer betyder det att jag kan skilja ett rödvin från ett rhenvin. Jag har visserligen examinerats i Storbritanniens projekt Wine and Spirit Education Trust och har nått nivån strax under vinmästare, så jag kanske talar med lite belägg här.
Den brittiska marknaden är ovanlig i EU i det att den har vuxit dramatiskt under många år. Men vi avhåller oss från europeiska viner och föredrar i stället viner från runt om i världen, särskilt från Australien och Kalifornien. Varför är det så? undrar ni. Kan det helt enkelt vara så att de gör viner som passar kundens smak? Vinproducenterna i dessa och andra länder i Nya världen är inte bundna av krånglig byråkrati som talar om för dem vilka druvor som ska odlas var och sedan hur vinerna ska produceras. De producerar osubventionerade viner som folk vill köpa, till ett pris som de har råd med.
Men det finns en annan faktor med i spelet, och det är produktinformation. Tänk dig in i följande situation: Du är i ett snabbköp och har hundratals vinflaskor framför dig. Du tar upp en flaska – som denna eleganta Pomerol, till exempel – och försöker få reda på något om den. Det är inte alla som bär omkring på Sotheby’s Wine Encyclopaedia. Varför skulle de göra det? De tittar på flaskan för information. Pomerolen saknar tyvärr information. Men denna vinflaska från Kalifornien berättar mer för dig om vin på en tre tums etikett, dvs. 10 cm, än de flesta människor någonsin behöver veta, bl.a. att det lagrats i amerikanska ekfat i 12 månader.
Att få nya kunder och behålla kunder är exakt vad affärsverksamhet handlar om. Att skapa mer regler som EU-producenterna ska foga sig efter kommer att lamslå dem och deras bransch, och det finns inga subventioner som kan rädda dem. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Enligt artikel ... – Jag vet inte vilket nummer! – är det inte tillåtet att agera försäljare och sälja en kommersiell produkt i parlamentets kammare, vilket är vad Thomas Wise precis har ägnat sig åt. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   – Herr talman! Nu när kommissionen har lagt sista handen vid sin reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin handlar debatten i parlamentet i dag mycket om den europeiska vinodlingens konkurrenskraft jämfört med odlingen i tredje länder. Kommissionen säger att den vill att reformen ska främja denna konkurrenskraft.
Användningen av ekspån i vinproduktionen är en metod som Internationella vinorganisationen tillåter. Icke desto mindre har inte förvaltningskommittén för vin godkänt villkoren för användning av denna metod. Det finns så lite skydd för vinsektorn nu för tiden att det har blivit nödvändigt att förena bevarandet av traditionella metoder, såsom lagring på fat, med möjligheten för europeiska vinodlare att välja att konkurrera med producenter i tredje länder på lika villkor, naturligtvis samtidigt som maximala garantier för öppenhet och information till konsumenterna ges. 
Enligt vår åsikt bör denna metod användas på viner som lagras eller som har traditionella beteckningar som ”Crianza”, ”Reserva” och ”Gran Reserva”'. Etiketten finns till just för att förhindra att konsumenterna förvirras genom att tydligt ange om en sådan metod har använts eller inte, till exempel genom att termen ”ek” förbehålls traditionell lagring på fat.
Dessutom tillåter grundförordningen för denna gemensamma marknadsorganisation medlemsstaterna att införa strängare nationella krav på vintillverkning och vinbehandling för att se till att särdragen hos deras kvalitetsviner bibehålls. I mitt land är det främst tillsynsråden som vakar över spanska viners kvalitet.
För närvarande är emellertid kommissionen ansvarig för att fastställa villkoren för användningen av denna metod på gemenskapsnivå. Därför vill vi be er att göra detta med erforderlig öppenhet för att förhindra att konsumenterna blir förvirrade och garantera att samma åtgärder tillämpas på import från tredje länder.
Vi vill också be kommissionen att förklara varför den fragmenterar debatten om vintillverkningsmetoder, när dessa borde behandlas tillsammans. Dessutom fick vi hösten 2005 dokumentet KOM(2005)0395 med en rad tekniska ändringar av grundförordningen: skyldigheten att destillera biprodukter från vinframställning ersätts med en skyldighet att undanskaffa dessa biprodukter i Slovenien och Slovakien, klassificeringen av odlad mark ändras i Polen och ny märkning införs.
Tillsatser av ekspån ryms dock inte i dessa ändringar. Jag tror inte att det här är ett översättningsproblem, eftersom vare sig den franska eller den spanska versionen innehöll någon sådan ändring. Om det hade varit så hade utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kanske inte valt att hantera den här frågan med det förenklade förfarandet.
Så kan kommissionen berätta för oss när den beslutade att införa det här nya elementet och varför den inte väntade till reformeringen av den gemensamma organisationen av vinmarknaderna innan den gjorde det? 
Anne Laperrouze (ALDE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I likhet med en del andra ledamöter har jag undertecknat denna muntliga fråga om användningen av träspån som oenologisk metod att tillverka europeiska viner. Jag undertecknade den eftersom jag undrar om, och hoppas att, man kan ge garantier för att de kvalitetsviner som vi producerar i Europa är och förblir erkända som kvalitetsviner.
Det skulle inte alls chockera mig om den här metoden skulle erkännas och tillåtas. Vinsektorn har väntat på denna erkänsla, eftersom den kommer att göra det möjligt för en del producenter att uppfylla internationella konsumenters förväntningar. Dessutom kommer användningen av denna metod inte obligatoriskt att öka: det kommer fortfarande att stå medlemsstaterna fritt att införa restriktiv lagstiftning för kvalitetsviner som tillverkas i vissa områden. 
Icke desto mindre tror jag att vi behöver både garantier för att det ges information om att viner har tillverkats med denna metod och kvalitetsgarantier. Jag vill understryka att accepterandet av denna metod, som har importerats från länder utanför Europeiska unionen, inte legitimerar andra metoder som inte tycks ge erforderliga kvalitetsgarantier vare sig från hälso- eller identitetssynpunkt. Vin är en mycket speciell produkt som är bärare av en identitet och en hel livsstil, så låt oss inte gå för snabbt fram mot dessa ”lapptäcksviner”.
Slutligen vill jag utnyttja den här debatten för att betona den kommande översynen av den gemensamma organisationen av marknaden, som bör ge den europeiska vinodlingen en riktig lösning för framtiden. Europeiska vinproducenter måste få del av den världsomspännande tillväxten på vinmarknaden, och detta måste tryggas genom att det finansiella stödet från den gemensamma organisationen av marknaden omfördelas. En frikoppling av stödet kan vara den lösning som gör att vi kan ge de aktiva i sektorn större ansvar, med fördelen att allt det vin som produceras kan säljas på konsumentmarknaden. Vi måste se över destillationskraven – för spritdrycker och krisdestillation – som en del av ett system som bygger på ett degressivt riktpris under kampanjens gång. På samma sätt måste vi främja användningen av vinbaserade produkter för att berika viner, till exempel användningen av druvsaft i stället för socker.
För att se till att europeiska viner behåller sin position som världsledande måste Europeiska unionen använda den nya gemensamma organisationen av marknaden till främjande, marknadsföring, forskning och utveckling och utbildning, och den måste också skapa ett ekonomiskt observatorium. Det råder inga som helst tvivel om att vi måste reformera omstrukturerings-, planterings- och uppgrävningssystemen för att svara mot marknadens behov på medellång till lång sikt, men vi måste också bevara vingårdarnas arealer – med andra ord måste vi bevara Europeiska unionens potential för vinodling.
Det är alldeles otänkbart att de europeiska vingårdarna ska försvinna ur våra landskap, ur vår historia och ur vårt lantliga och kulturella arv, som under så många år har formats av vinodlare på mark som enbart lämpar sig för odling av vindruvor. Vad blir det då av denna mark och av dem som lever av dem, de som har arbetat för att förbättra sitt hantverk till konsumenternas, eller gourmeternas kanske jag ska säga, höga nöje? 
Christa Klaß (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Trots att vin är en produkt som härrör från specifika regioner köps och säljs det över hela världen och det är därför det krävs ett internationellt regelverk för att fastställa oenologiska metoder och trygga den internationella konkurrenskraften. Vi känner alla till metoden att förädla vin på fat. Det är en gammal tradition, men en tradition som motiveras av att lagring på träfat har positiva effekter på vinets mognadsprocess.
Lagringsmetoder för vin är dock inte statiska. I vår strävan att använda bästa metoder för att utveckla vinerna i linje med konsumenternas förväntningar uppstår ny kunskap och nya möjligheter, och dessa används i länder utanför Europeiska unionen.
I det läget frågar jag mig hur vi å ena sidan värderar tradition och å den andra moderna metoder. Ingen av oss skulle vilja färdas med häst och vagn i dagens läge. Jag tycker inte att det ena ska utesluta det andra, men vi blir osäkra. Giuseppe Castigliones fråga om de praktiska rättsliga aspekterna av att tillåta användning av träspån och märkning är den rätta frågan att ställa.
Jag tror att vi måste se upp så att det inte slutar med att våra vinetiketter blir bipacksedlar av samma typ som vi får med mediciner. Det konsumenterna vill ha är flaskor som ser trevliga ut, med den viktigaste informationen klart synlig. Märkningen är en känslig fråga, en fråga som jag tycker hanteras bäst på nationell eller regional nivå, som sig bör. Det kan inte vara Europeiska unionens uppgift att reglera allting in i minsta detalj. Annars hamnar vi i samma situation som vi känner till från märkningen av allergiframkallande ämnen, med krav på märkning på alla upptänkliga språk.
Det måste också stå klart att det inte går att övervaka vad som görs med fat eller träspån. När det gäller lagring på fat eller med tillsats av träspån är vin en regional produkt, och frågan om invändningar av hälsoskäl infinner sig inte. Vin har lagrats i trä under många generationer och dess hälsoeffekter ifrågasätts inte. 
Ari Vatanen (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag talar på Joseph Dauls vägnar. Jag är själv vinodlare, och jag kanske inte nödvändigtvis håller med om allt han har skrivit, men i politiken händer det ofta att vi säger saker som vi inte alltid menar. Hans tal är skrivet på franska, men som tur är har vi bra tolkar här. 
 Herr talman! Vinsektorn i Europeiska unionen är en mycket viktig källa till sysselsättning och inkomster, som koncentreras till små och medelstora familjedrivna vingårdar. Dessa fyller därför en viktig funktion för landsbygdens utveckling.
I den europeiska vinsektorn upplever vi en kris som påverkar flera europeiska regioner, som en följd av den successivt minskade efterfrågan. De europeiska myndigheternas uppgift i fråga om vinpolitiken bör bygga på behovet att förbättra och främja den traditionella produktionens jordbrukskvalitet och på behovet att skydda denna produktion mot den ökande konkurrensen från tredje länder.
Allt för ofta är det främst en bristfällig märkningspolitik som gör att traditionella producenter förlorar marknadsandelar. För att förhindra orättvis konkurrens på vinmarknaden, med dess katastrofala konsekvenser för våra producenter, är det viktigt att vi skyddar konsumenterna genom märkningsbestämmelser som bygger på tydlig information om produkternas egenskaper, de använda metoderna, ursprunget och sätten att åldra vinet. 
Genomsnittskonsumenten, med andra ord mannen på gatan, ser vinproduktion som en process där vinet åldras på ekfat, och det är därför vi måste förhindra att konsumenterna blir förvirrade och lurade när det gäller vinets kvalitet och hur det har åldrats. Därför måste vi se till att konsumenterna får lämplig information så att de har valfrihet. Det är alltså viktigt att det blir obligatoriskt att tala om på etiketten att ekspån har använts för att åldra vinet.
Nu är det kanske dags att dricka ett glas rödvin, helst en Saint-Émilion. 
Astrid Lulling (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det kanske förvånar er att jag, som ordförande för parlamentets tvärpolitiska grupp om ”vin, kvalitet och tradition”, inte utnyttjade det här tillfället att ställa en egen muntlig fråga om användningen av ekspån i vintillverkning.
Med tanke på att vi under de närmaste dagarna kommer att debattera ett meddelande från kommissionen om reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin tycker jag att vi bör undvika att gå händelserna i förväg. Det tar tid att reformera lagstiftning som är så känslig och som skapar en så markerad skiljelinje mellan olika europeiska vinproducenter.
En del av dem säger att de har väntat i 10 år på att få använda den här metoden med träspån och andra betraktar det som en attack mot den traditionella europeiska vintillverkningen och är rädda för att konsumenterna blir lurade i stor skala. Sedan finns det de som påminner oss om medlemsstaternas ansvar, särskilt när det gäller lagstiftning om kvalitetsviner som produceras i en angiven region. Slutligen får vi inte glömma den Internationella vinorganisationens ansvar, som sträcker sig bortom gemenskapens regelverk.
Som vanligt är det detaljerna som är det besvärliga och eftersom vi kan inte behandla dessa detaljer här i detta forum vill jag ta tillfället i akt att varna kommissionen för det opassande och mycket riskabla i att kasta sig i med huvudet före. För det första finns det en risk att människor ställs inför fullbordat faktum om man med kommittéförfarandet antar en förordning om en oenologisk metod som bör definieras när vi genomför reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin. Sedan finns det en risk att man skapar ett ostyrigt byråkratiskt monster, med därmed sammanhängande risker för bedrägeri och snedvridning av konkurrensen.
Därför vill jag med kraft uppmana kommissionen att inte anta förslaget till förordning med ändringar av förordningarna 1622/2000, 884/2001 och 753/2002, som så vitt jag vet inte har antagits. När det gäller märkningen varnar jag för att skapa ett prejudikat som kan få en olycklig effekt på etiketteringen av alkoholhaltiga drycker. Hittills har vi lyckats undvika etiketter som skadar produkten och blir oläsliga för konsumenterna, så låt oss undvika att leka med elden på det här känsliga området, som Christa Klaß beskrev så väl. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   – Herr talman! I motsats till dem som lade fram det här förslaget har jag inga grundläggande invändningar mot kommissionens beslut, som legaliserar ett förfarande som till exempel nämns i vinhandelsavtalet mellan USA och EU och i enskilda dispenser till tredje länder sedan 1984. Det här förslaget har upprättats på den italienska regeringens order, och därför undrar jag hur det kommer sig att två italienska ledamöter från olika grupper har lagt fram det. Kommissionens beslut gynnar också konsumenterna, eftersom metoden att åldra vin på träfat hör till traditionen för vitt vin, men särskilt för rött. Ett sådant här träfat av ek som rymmer 250 liter kostar mellan 600 och 800 euro. Det kan användas högst tre gånger, så rött vin som har lagrats på träfat blir minst en euro dyrare per liter än om träplankor – som man inte kan invända mot av konsument- eller hälsopolitiska skäl – används.
Alltså gynnar det här beslutet konsumenterna, som kan köpa vin av hög kvalitet till lägre priser, och alltså har jag en diametralt motsatt syn på detta mot författarna till förslaget. Jag vill fråga Katerina Batzeli, som sa att lågkostnadsproduktion av kvalitetsviner av det här slaget inte bör tillåtas, var vi hamnar om vi försöker förbjuda tekniska framsteg här i parlamentet. Naturligtvis måste den här diskussionen hänga samman med organisationen av vinmarknaden, men det faktum att Italien bad om den satte kommissionen under press att agera, och därmed kan jag ge kommissionsledamot Vladimir Špidla mitt ovillkorliga stöd. Från konsumentsynpunkt finns det inga problem. Vi måste fundera på om vi ska tillåta – ”tillåta”, inte ”föreskriva” – positiv märkning, i den meningen att någon kan tänkas använda beskrivningen ”lagrat på träfat” som reklamtaktik. Då löser vi konkurrensproblemet. Det är hur som helst bättre att göra den här metoden laglig än att under flera decennier acceptera att många använder den illegalt. Jag tycker att den linje som vi har valt är den rätta. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! När jag tar mig till Strasbourg har jag alltid privilegiet att få köra genom de underbara regionerna Pfalz och Alsace, där jag köper mitt vin. Jag blir alltid imponerad av den kvalitet de europeiska vinproducenternas produkter håller. Mitt eget land kan nu skryta med att ha åtta vinproducenter, men jag ska inte tala på deras vägnar. Jag tycker att det är viktigt att EU har velat tillåta den här metoden. Det framgår också av de stora mängderna importerat vin tillverkat med den här metoden och det skulle vara outsägligt dumt att förneka de europeiska vinproducenterna denna möjlighet.
Samtidigt vill jag inte att de europeiska vinernas kvalitet ska försämras som ett resultat av detta. Jag tror inte att det kommer att bli så, för när man har äkta kvalitet så kan man bevisa att det finns en skillnad mellan användningen av träspån och träfat. Om ett rött eller vitt vin har fått åldras i bra, solida fat så kommer det ju att bli mer lättsmält. Det är det som är skillnaden mellan användning av träspån och träfat. Jag vill betona detta och också uppmana de europeiska vinproducenterna, de som producerar kvalitetsviner och som kan sälja sina viner utan några problem, att under alla förhållanden fortsätta att använda träfat.
Jag vill också fästa er uppmärksamhet på några andra utvecklingslinjer i Europa. När stora träfat övergavs till förmån för stålfat kom det inga krav på att detta skulle nämnas på etiketterna, och det gjordes heller inte. Nu kräver man dock uttryckligen att användningen av träspån ska anges på etiketten, och jag kan gå med på det under förutsättning att regionerna ges friheten att helt enkelt införa denna skyldighet eller inte. Något som hur som helst inte är tillåtet är att ange att ett vin har lagrats på träfat om det bara har tillverkats med användning av träspån. Det tycker jag är viktigt.
Vad det beträffar vill jag instämma i det som Werner Langen sa, nämligen att vi måste vara försiktiga i fråga om byråkratin kring märkningen av vin. Vi behöver klarhet på det här området. I egenskap av medborgare i ett land där vi dricker mer vin än vi producerar uppmanar jag Europeiska kommissionen att ta vederbörlig hänsyn till detta i den nya vinpolitiken. 
Vladimír Špidla,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Tack för era bidrag till diskussionen. Jag ska informera min kollega, kommissionsledamot Mariann Fischer Boel, om det intresse som ni har visat.
Som jag sa i mitt inledande anförande godkändes användningen av träspån i vinproduktionen på politisk nivå av rådet redan förra året. I förvaltningskommittén för vin har det skett ett åsiktsutbyte om de tekniska reglerna för användningen av träspån, och kommissionens förslag har fått stöd från de flesta medlemsstaterna. Jag betraktar den debatt som har hållits här i dag som parlamentets bidrag till diskussionen. Diskussionen är viktig eftersom den är en del av ett större problem som handlar om hur man ska öka den europeiska vinsektorns konkurrenskraft. Det är tydligt att vi måste agera. Kommissionen har just inlett en ny krisdestillation av 5,6 miljoner hektoliter vin, som kommer att belasta EU:s budget med totalt 131 miljoner euro. Kostnaderna för destillation uppgår vanligen till mer än 500 miljoner euro om året. Det är naturligtvis inte hållbart på lång sikt.
Kommissionen kommer snart att anta ett meddelande om sätt att reformera vinordningen, och detta kommer utan tvivel att bli föremål för en komplicerad analys och debatt i parlamentet. Min kollega, kommissionsledamot Mariann Fischer Boel, har när det gäller vinsektorns framtid flera gånger påpekat att branschen måste öka konkurrenskraften hos EU:s vinproducenter, förbättra EU-vinets rykte som det bästa vinet i världen, ta tillbaka gamla marknader och ta nya marknadsandelar i EU och i hela världen. Vi måste skapa en vinordning som fungerar på grundval av tydliga, enkla och effektiva regler, som att skapa balans mellan utbud och efterfrågan. Vi måste skapa en vinordning som gör att de bästa traditionerna inom vintillverkningen i EU bibehålls, att den sociala strukturen i många landsbygdsområden förstärks och att all produktion blir miljövänlig.
De åtgärder som vi diskuterar i dag överensstämmer helt med dessa mål. Vinsektorns framtid beror bland annat på att det finns ett symbiotiskt band mellan de bästa traditionerna i sektorn och den praktiska moderna utvecklingen.
Låt mig kort svara på några av de saker som har tagits upp. Den första frågan var varför kommissionen inte gör det obligatoriskt att märka vin som har producerats med hjälp av träspån. I rådets förordning fastställs ett visst antal obligatoriska detaljer på vinetiketter, och det är bara rådet som kan göra det obligatoriskt att nämna metoden med träspån på etiketterna. Det går inte att göra detta till ett obligatoriskt krav i en förordning från kommissionen, som det sägs i det förslag som förvaltningskommittén för vin håller på att ta ställning till. Hur som helst anser kommissionen att det befintliga systemet för märkning av vin är för komplicerat och för strängt, och att det följaktligen skulle vara lämpligt att förenkla de befintliga förfarandena och göra dem mer flexibla.
Användning av träspån och ekbitar i kontakt med vin när det åldras har varit tillåten i 10 år nu i de flesta vinproducerande länderna utanför Europa, och vin som har producerats på det sättet uppfyller konsumenternas krav. Internationella vinorganisationen, som är det internationella tillsynsorganet i den här sektorn, godkände den här metoden 2001 och anser att det är ett bra sätt att producera vin. Därför finns det ingen anledning att förbjuda metoden, eller att förbjuda att vin som har producerats på det här sättet importeras till EU.
Mina damer och herrar! Frågan om vintillverkning är en oerhört viktig fråga eftersom vinet är en traditionell del av det europeiska jordbruket. Som jag sa tidigare håller kommissionen på att sammanställa dokumenten, och dessa kommer att debatteras i parlamentet. När det gäller frågan om vinet och kommissionens befogenheter i fråga om märkning av vin som har producerats med eller med hjälp av träspån anser jag att mitt meddelande innehöll tillräcklig information om kommissionens befogenheter. 
Astrid Lulling (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har en följdfråga till kommissionsledamotens förklaringar. Har jag förstått honom rätt? Han sa att det finns en överenskommelse på politisk nivå sedan förra året, men enligt den information som jag har har det beryktade förslaget till förordning med ändring av förordningarna 1622/2000, 884/2001 och 753/2002 ännu inte antagits.
För min del frågade jag bara kommissionen om den är med på att inte anta den här förordningen med kommittéförfarandet innan de debatter som vi kommer att ha om reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin, eftersom det är det som intresserar oss. Mycket byråkratiska bestämmelser antas bakom ryggen på oss, och därför ber jag att vi låter blir att anta dem innan vi kan hålla debatter här om förfarandena ...
Inés Ayala Sender (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill instämma i Astrid Lullings fråga om den gemensamma organisationen av marknaden för vin: varför har ni inte avvaktat debatten?
För det andra vill jag att det tas till protokollet att jag har talat för Rosa Miguélez Ramos, precis som Ari Vatanen talade för Joseph Daul. 
Vladimír Špidla,
   . – Det beslut på politisk nivå som jag talade om är rådets beslut om att den här metoden ska tillämpas. Frågan är nu avslutad och jag tycker att detta är klargjort.
Det dokument som ni talar om är föremål för diskussion, men om jag förstår lagen rätt går det inte att stoppa diskussionen av procedurskäl. 
Talmannen.
   – Den gemensamma debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om Östtimor(1).
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   .Herr talman! För många av oss har fallet Timor i många år fungerat som ett slags laboratorium för att lära sig hur man hanterar konflikter som har med ett kolonialt arv att göra. Samtidigt har det fungerat som ett exempel som har gjort att vi kan testa, förbättra och rätta till vissa internationella stödförfaranden.
Icke desto mindre fanns det också många gråzoner i det internationella ackompanjemang som ledde till att Östtimor blev självständigt, som det vanligen gör i sådana här fall. Mot bakgrund av det som händer för närvarande bör vi förmodligen först konstatera att tillbakadragandet av de internationella styrkorna gjordes lite för tidigt, och därför tycker jag att säkerhetsrådets beslut att utöka Förenta nationernas insatser i landet är helt riktigt. 
Vi måste också erkänna och välkomna de östtimoresiska myndigheternas mycket positiva beslut att be en internationell kommitté att undersöka de våldsamma händelserna den 5 maj, då en grupp med hundratals soldater som hade lämnat sina posteringar drabbade samman med andra soldater som fortfarande tillhörde armén. Dessa händelser ägde dessutom rum i ett allmänt våldsamt sammanhang som ledde till att ett antal människor dödades och skadades och att tusentals måste fly.
Detta är naturligtvis inte den situation som världssamfundet ville ha i Timor. Därför kan vi nu inte dra oss ur, utan måste visa vår fulla solidaritet med dem som arbetar för att hitta en lösning på problemet. Speciellt måste vi stödja de åtgärder som president Xanana Gusmão och minister Ramos Horta vidtar på regeringens vägnar.
Slutligen anser jag också att vi måste lära oss av våra gamla misstag, och i den här resolutionen kräver vi därför att det införs mekanismer för horisontell kommunikation och samarbete mellan de internationella styrkorna, i syfte att ge det östtimoresiska folket en bättre service, samt återställa den allmänna ordningen och normalisera institutionernas funktionssätt. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Östtimor är en självständig, suverän stat som har funnits i fyra år och vars folk har kämpat mot Indonesiens ockupation i decennier. Det är ett land som var förstört av ockupationen när det inledde sin existens. Man skulle inte kunna kräva av de östtimoresiska institutionerna att de skulle vara mer demokratiska än de har varit under åren sedan självständigheten, och detta förändras inte av de senaste händelserna.
Det som enligt vår mening behövs vid denna komplicerade och svåra tidpunkt är stöd för en återgång till det normala, särskilt från säkerhetssynpunkt, vilket faktiskt redan sker. Det östtimoresiska folkets suveränitet måste också ges ett orubbligt skydd, liksom deras frihet att välja sina lagliga företrädare. Dessutom bör legitimiteten hos landets institutioners demokratiska funktionssätt respekteras. Den utländska inblandningen från de regionala makterna Australien och Indonesien måste också tillbakavisas, eftersom den bara har förvärrat situationen. En genuin solidaritet och ett genuint samarbete med Östtimor bör främjas, eftersom det kommer att bidra till landets ekonomiska och sociala utveckling och till folkets välbefinnande.
Även om vissa av dessa punkter tas upp i det resolutionsförslag som vi har på bordet så fläckas det av den vinklade synen på den politiska situationen, som bara kommer att underblåsa de inhemska och externa försöken att skapa ett politiskt kapital av situationen och kan öka spänningarna. 
Det parlamentet borde göra just nu är att inta en hållning som kännetecknas av opartiskt, otvetydigt stöd för det arbete och de bemödanden som alla de östtimoresiska institutionerna gör, vilket inte är fallet med det här förslaget till resolution. Vidare förbigår man i resolutionsförslaget de verkliga farorna med utländsk inblandning. Det är väldokumenterat att denna har påverkat händelseutvecklingen.
Denna strategi är farlig på två sätt: för det första på grund av att man ger en av de suveräna östtimoresiska institutionerna hela ansvaret för situationen och för det andra på grund av att man inte varnar för den potentiellt destabiliserande effekten av mer eller mindre direkt inblandning i ett land som redan har påverkats av den indonesiska ockupationen och den destabilisering som väpnad milis upprepade gånger har försökt skapa.
Slutligen anser vi inte att det är lämpligt att nu ta upp frågan om FN:s blå hjälmars närvaro. Det viktiga just nu är att de militära styrkor som är stationerade i området bara stannar tills läget har stabiliserats. De bör både vara underställda sin nationella kommandostruktur och de östtimoresiska myndigheterna, i enlighet med de bilaterala avtalen, landets konstitutionella ram och internationella rättsnormer. Avslutningsvis är detta ett resolutionsförslag som, enligt vår åsikt, inte avspeglar den mycket komplicerade utvecklingen av situationen på fältet. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ),
   . – Herr talman! För några år sedan var Östtimor på allas läppar på grund av de dåliga erfarenheterna i landets kamp för självständighet och det lidande det åsamkades genom en hårdför ockupation under ett kvarts sekel dessförinnan. Landets framsteg på vägen mot självständighet och återupprättande av ordningen och det faktum att den internationella hjälpen började komma gjorde för oss européer snabbt Östtimor till ett exempel som visar vilken potential som finns i internationell solidaritet och samarbete.
Därför blev oron, våldet och det stora antalet flyktingar i Östtimor under den senaste tiden en besvikelse för världssamfundet. Besvikelsen blev särskilt stor på grund av att det visade sig att världssamfundets tro på en situation med ständiga förbättringar i Östtimor var väldigt prematur.
Nu måste vi se sanningen i vitögat och erkänna att det ofta tar längre tid att lösa djupt rotade problem och följa upp dem än vad som är möjligt med Förenta nationernas resurser, som pressas av att det finns ett stort antal krisområden, om inga andra investeringar tillkommer. Det gemensamma resolutionsförslaget om Östtimor från sex politiska grupper stöds av gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa och förtjänar ett brett stöd från Europaparlamentet som helhet. 
John Bowis (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag har fotografier här på död och förödelse i Östtimor. De skulle kunna vara bilder från 1999, men det är de inte. De skickades av en vän för en månad sedan, efter det hemska datumet den 28 april då död och uppror drabbade Dili igen.
År 2002 ledde jag EU-uppdraget att övervaka presidentvalet efter självständigheten. Vi såg tydligt vilket bra jobb Förenta nationernas övergångsförvaltning i Östtimor (UNTAET) hade gjort under djupt saknade Sergio Vieira de Mellos tid. Vi såg hur Australien och de andra internationella trupperna hade bibehållit fred. Vi såg hur UNHCR hade hjälpt flyktingarna att återvända från Västtimor och andra platser. Sedan gav de sig av allihop, och en period, under president Xanana Gusmão och Östtimors regering, såg det bra ut. Men sedan blottade de tidigare stridernas förlorare, folk i de gamla miliserna som inte fick jobb och andra missnöjda den där vilande etniska förkastningslinjen mellan Loro Monu och Loro Sae, västra och östra Östtimor samt spänningar mellan armén och polisen osv.
Nu måste vi återigen sända in Förenta nationerna och FN-organen, bl.a. civilpolis, men denna gång måste både de och de internationella trupperna från Australien och Malaysia m.fl. stanna för att säkerställa stabilitet. Och denna gång måste Europeiska unionen vara nära involverad igen och inte skära ned på sitt bistånd så drastiskt som efter 2002.
Östtimor är den senaste medlemmen i AVS. Vi kommer att sammanträda med dem på den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen i Wien i nästa vecka, och jag hoppas att vi alla kan samverka för att se till att vi håller ihop och stöder befolkningen i Östtimor, så att de kan nå nya framsteg mot fred, stabilitet och välstånd. 
Ana Maria Gomes (PSE ),
   . – Jag var nyligen i Dili, när den senaste våldsvågen i Östtimor startade. Tragiska sammandrabbningar ägde rum mellan polis och militär. Jag blev också vittne till det gripande, dramatiska ögonblick av institutionell enhet då presidenten, premiärministern och parlamentets talman tvingades be de utländska styrkorna om hjälp att återställa ordning och politisk stabilitet i landet. 
Jag vill framhålla att folket i Östtimor gav det nationella republikanska gardet, en del av den portugisiska och därmed europeiska polisen, ett entusiastiskt välkomnande. De östtimoresiska myndigheterna visade också prov på enhet och konvergens när de för två dagar sedan anhöll om att Förenta nationernas säkerhetsråd skulle förstärka och utöka befogenheterna för FN-kontoret i Östtimor (UNOTIL) från polisiära insatser under övervakning av FN till fredsbevarande arbete på FN:s uppdrag och under dess ledning, om det skulle behövas. Det här resolutionsförslaget i Europaparlamentet ger stöd för dessa krav och visar att parlamentet och EU är oroade över läget. Det visar också att det finns en tillförsikt om att Östtimor kommer att kunna klara den här allvarliga krisen med hjälp av sina vänner. 
Som europeiska socialister är vi övertygade om att Östtimors folk kommer att ta sig igenom den här krisen, som har med svårigheterna i en framväxande demokrati att göra, precis som landet har tagit sig igenom tidigare, allvarligare, kriser som hotade själva dess existens. Vi vet också att mycket hänger på oss som européer och på världssamfundet som helhet. Världssamfundet har ett särskilt ansvar för att se till att staten Östtimor och dess folk, som har kämpat mot förtryck för sitt lands självständighet och suveränitet, får den framtid som de förtjänar.
Som Kofi Annan sa i veckan är det som sker i Östtimor särskilt smärtsamt eftersom landet är, jag citerar, ”världssamfundets barn”. Den bräckliga grunden till den unga östtimoresiska demokratin har blottlagts under den här krisen. Kofi Annan fortsatte med att säga: ”både det östtimoresiska samhället och världssamfundet som helhet har viktiga lärdomar att dra av dessa händelser”. En del av de ständiga medlemmarna i säkerhetsrådet behöver rannsaka sina samveten. Det är omöjligt att skyndsamt bygga upp nationer med sunda demokratiska institutioner på bara några år. Att förklara att uppdraget är slutfört för att spara pengar kommer att bli kostsamt, och det kommer att bli folket som får rädda situationen.
Det går att rätta till situationen och ingen bör ifrågasätta livskraften hos den självständiga, suveräna staten Östtimor, som också är självständig och suverän i fråga om landets betydande naturtillgångar. Chefen för Förenta nationernas observatörsstyrka i Östtimor (UNAMET), Ian Martin, som hjälpte till med uppdelningen 1999 och som nyligen var FN:s generalsekreterares sändebud i Dili, förklarade i förrgår att kärnfrågan inte var om Östtimor är en sönderfallen stat. Enligt honom är det avgörande att det här är ett land som har funnits i fyra år, som håller på att lära sig att hantera tyngden av det ansvar som självständigheten medför och ta itu med de utmaningar som finns i demokratiska system.
Det är här som vi i EU kan göra hela skillnaden. I det här sammanhanget syftar rekommendationerna i det här förslaget till resolution till kommissionen och rådet till att förstärka det europeiska biståndet till konsolidering av de demokratiska institutionerna, så att mänskliga rättigheter och försoning främjas i Östtimor. Följaktligen välkomnar parlamentet det enhälliga beslut som de östtimoresiska myndigheterna har fattat om att försöka få till stånd en internationell undersökningskommission som ska granska de händelser som under den senaste tiden har lett till ett stort antal skadade och till att tusentals östtimoreser har flytt från sina hem.
Parlamentet kommer att vara vaksamt och planerar att skicka ut en särskild delegation i oktober. Vi hoppas att de bemödanden som nobelpristagarna president Xanana Gusmão och minister Ramos Horta gör kommer att lösa den politiska krisen, så att delegationen kan inrikta sig på europeiskt utvecklingsstöd till Östtimor. 
Marcin Libicki (UEN ),
   . – Herr talman! Formellt blev Östtimor självständigt 1975. Då ockuperades dock landet omedelbart av Indonesien och dess vänstervridna, islamistiska diktatur. Detta lilla katolska land med en befolkning på 300 000 ockuperades grymt av fienden i 25 år. Efter det att landet fick tillbaka sin självständighet var det skådeplats för olika internationella konflikter, bland annat på grund av dess naturresurser.
Östtimor måste stödjas av de internationella organisationerna och Förenta nationernas insatser måste fortsätta. Denna insatsstyrka bör inte begränsas till 130 soldater, utan omfatta så många trupper som behövs för att skydda Östtimors missmodiga katolska befolkning mot social oro och konflikter.
Mina damer och herrar! Om man tänker på att Khadaffis mordiska regim, Castros mordiska regim och andra mordiska regimer medverkar i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna kan man bara undra om dessa internationella organisationer har tillräcklig auktoritet. De nämnda regimerna är alla medlemmar i människorättskommissionen.
Om vi också tar hänsyn till att vårt parlament, som bör föregå med gott exempel, i dag än en gång debatterar äktenskap mellan personer av samma kön och att en av Europeiska unionens medlemsstater har beslutat att ge människoapor samhälleliga rättigheter, då kan man verkligen undra om vi har tillräcklig myndighet för att bistå de människor som förföljs mest och som lider mest. De är människor som verkligen har större problem än dem som ofta debatteras i den här kammaren. 
Charles Tannock,
   . – Herr talman! Det tynger mig att jag 1999 höll mitt jungfrutal i Europaparlamentet om Östtimor, strax innan Förenta nationerna sände in en fredsbevarande styrka som banade väg för den kommande självständigheten. Hittills är det Förenta nationernas yngsta medlem, från 2002.
Nu är vi här igen och diskuterar våldsamma oroligheter i området, och ännu en gång har Australien, Nya Zeeland, Portugal och Malaysia blivit tvungna att ingripa för att upprätta lag och ordning i det som nu är en suverän stat.
Jag skulle särskilt vilja visa min uppskattning för de insatser som har genomförts av Australien i dess region i dess fredsbevarande roll, som vi nyligen också såg när det gäller Salomonöarna. Jag stöder president Xanana Gusmãos och det internationella samfundets insatser för att kringgå premiärministern som tycks vägra att avgå och är mycket omedgörlig, och för att avväpna de paramilitära grupperna, återupprätta lag och ordning samt göra det möjligt för bistånd och återuppbyggnad att strömma tillbaka in i området.
Jag är säker på att parlamentet kommer att stödja Europeiska unionen och Förenta nationerna på det sätt som krävs för att uppnå varaktig fred och försoning på denna avlägsna tragiska men vackra ö. 
John Attard-Montalto,
   – Jag vill säga att det förvånade mig att dessa händelser i Östtimor inträffade så långt efter erkännandet av landet som fyra år, eftersom jag trodde att alla förutsättningar tyvärr fanns för att de skulle ha inträffat tidigare.
Den som tror att Östtimor hade allt som fordrades i form av demokratiska och andra strukturer, utbildning, miljö, mänskliga rättigheter och rättsväsende eftersom landet erkändes av världssamfundet bedrar sig. Jag tror att vi lurade oss själva om vi trodde att Östtimor inte längre behövde vår hjälp för att göra framsteg i termer av demokrati och efterlevnad av mänskliga rättigheter för att vi hade erkänt dess självständighet och för att de erforderliga strukturerna förmodades finnas.
Den som är uppmärksam på vad som händer i Östtimor måste ha insett att den enda enande faktorn där ofta var ockupationsstyrkorna. Det stod klart att situationen inte skulle utvecklas positivt efter erkännandet av Östtimors självständighet. Vi hade fattigdomen, eftersom Östtimor som vi vet är ett av världens fattigaste länder. Sedan hade vi avsaknaden av strukturer och möjligheten, som därefter blev verklighet, att olja plötsligt skulle upptäckas där.
Därför måste vi dra nytta av exemplet Östtimor och lära oss läxan av det som hände där. Jag drar slutsatsen att om Östtimor behöver hjälp, vilket det gör, så ska denna komma både från världssamfundet och de religiösa och frivilliga sektorerna. 
Alyn Smith,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja upprepa det min gruppkollega Raül Romeva i Rueda sa, och betona allt han och de andra har sagt om situationen i Östtimor.
Här är vi igen i en allvarlig diskussion där de få närvarande ledamöterna i stort kan att enas om att det här är hemskt och att hemska saker händer någonstans i världen. Kommissionsledamoten måste i stort sett hålla med oss. Men jag skulle föreslå – och jag ber kommissionsledamoten om hans synpunkter – att det vore bra om rådet fanns representerat i dessa diskussioner för att göra dem lite mer relevanta och meningsfulla.
Som jag sa betonar och upprepar jag Charles Tannocks och Raül Romeva i Ruedas synpunkter på situationen i Östtimor. Detta resolutionsförslag innehåller ett antal konkreta åtgärder som vi själva kan vidta för att lindra situationen i den oroliga delen av världen. Det är tragiskt att ett land har återfått sin självständighet för att sedan kollapsa i sådan anarki och att det, efter så många år, fortfarande inte har kommit så mycket längre. Vi har en rad idéer i detta resolutionsförslag för att hjälpa till att rätta till detta, och jag hoppas att vi kommer att sätta dem i verket. 
Kathy Sinnott,
   . – Herr talman! Ibland är det viktigt att undersöka bakgrunden till en situation. Östtimor är ett land som har förbannats med olja och gas. Om ett land är rikt, mäktigt och utvecklat kan det ha välsignats med sådana naturresurser, men det verkar som att ödet för ett fattigt land med sådana tillgångar är exploatering, stridigheter och internationell inblandning. Precis som många andra länder – Elfenbenskusten, Uzbekistan och Tjetjenien m.fl. – har Östtimor exploaterats av större makter. Det är oförlåtligt att Australien, ett land som vill se sig självt som en utvecklad och fredlig nation, ockuperar och borrar i gas- och oljefälten i Östtimorsjön, och att Australien rättfärdigar den stölden med att Indonesien – Östtimors senaste exploatör – gav dem rätten att borra där. Det som är ännu mer oförlåtligt är att vi har tolererat detta.
Vi borde uppmuntra Östtimor på alla sätt vi kan så att de kan lita på att våra intentioner är goda och inte grundar sig på att vi vill få olje- eller gasfördelar. Vi borde låta Östtimor fortsätta med arbetet att utveckla en livskraftig, fredlig och stabil nation. 
Vladimír Špidla,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Det aktuella krisen i Östtimor ger upphov till ett antal komplicerade frågor. Har världssamfundet misslyckats med att förhindra våldsutbrott? Vilka lärdomar kan givarländerna dra av detta?
Enligt de allra senaste rapporterna är säkerhetsläget lugnare, även om plundringen och sammandrabbningarna fortsätter, och har lett till att fler än 100 000 människor har evakuerats till lägren. Dessa evakuerade personer får nu hjälp från humanitära organisationer, däribland partner till kommissionen som redan tidigare har gett landet bistånd. Vi måste dock göra mycket mer, särskilt när det gäller att ge människor säkerhet, skydd, livsmedel, vatten och sanitär utrustning samt hälsovård och tak över huvudet.
Den politiska situationen i landet är mycket komplicerad. Som en följd av att en tredjedel av de väpnade styrkorna har entledigats har djupa sociala och ekonomiska spänningar som påverkar hela landet kommit upp till ytan. Massarbetslöshet och ihållande fattigdom har huvudsakligen politiska orsaker. Etniska skillnader kan också spela in, även om de inte i sig orsakar de grundläggande ekonomiska och politiska problemen.
Vad kan Europeiska kommissionen göra? På kort sikt är kommissionen fast besluten att hjälpa landet att ta sig igenom dagens kris genom att ge de evakuerade humanitär hjälp. Kommissionen har redan givit några av sina humanitära partner i uppdrag att förändra pågående projekt så att stödet omdirigeras till att avhjälpa de mest trängande behov som människorna i lägren har. Kommissionen håller också på att sammanställa ett beslut om finansiering, som kommer att fylla invånarnas övriga humanitära behov. Samtidigt bör vi försöka finna sätt att bistå med den politiska processen. EU har från första början varit besluten att hjälpa Östtimors regering och folk. Det kommer inte att bli lätt att hitta en lösning, eftersom den aktuella krisen visar sig både på regeringsnivå och för de socialt marginaliserade samhällsmedlemmarna.
Både FN och världssamfundet fortsätter att spela sina roller här. Men Östtimor kan inte lyckas – vare sig nu eller i framtiden – endast genom att FN:s fredsbevarande styrkor finns på plats, utan det krävs först och främst utveckling och demokrati. Nästa parlamentsval 2007 bör bli en möjlighet att stödja demokratin samtidigt som det kommer att bli ett test för regeringen och medborgarna i Östtimor, när de beslutar sig för vilken väg de ska gå. Kommissionen kommer att fortsätta att samråda nära med medlemsstaterna, partnerländerna och FN:s organ i alla dessa frågor, och den politiska dialogen med myndigheterna i Östtimor både på bilateral nivå och inom ramen för Cotonouavtalet kommer naturligtvis att fortsätta.
Alla livskraftiga demokratiska stater behöver starka institutioner som verkar med tydliga regler, och de regler som upprättar mänskliga rättigheter är en hörnpelare i demokratin. Jag är rädd att en del av institutionerna i Östtimor ännu inte har uppfyllt våra förväntningar i detta hänseende. Landet lyckades bli självständigt just på grund av att det kunde ge sina medborgare de rättigheter som de tidigare hade förvägrats. Den internationella icke-statliga organisationen Human Rights Watch har givit ut en detaljerad rapport om det här ämnet och jag ska därför bara inrikta mig på några utvalda områden.
Det står klart att vissa framsteg har gjorts. Ett exempel på detta är människorättsmedlarens kontor. Det gläder mig också att kunna säga att en bilateral kommitté för rättigheter och vänskap med Indonesien håller på att upprättas, och jag hoppas att den kommer att få ett brett ansvarsområde. Det behövs emellertid framsteg när det gäller polisväsendets och rättsväsendets som helhet funktionssätt, liksom i fråga om yttrande- och föreningsfrihet.
I detta hänseende kommer vårt stöd att fortsätta. Vårt senaste projekt handlar om att finansiera kommissionen för mottagande, sanning och försoning. Det projektet har gjort det möjligt att samla in viktig information om brott mot mänskliga rättigheter i det förflutna. Rapporten från denna kommission kom 2005. Nu överväger vi nya bidrag för att skapa fred i landet.
Såväl parlamentets ledamöter som medborgarna i Östtimor ska veta att Europeiska unionen är fast besluten att stödja fredsprocessen i landet. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.00.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om Syrien och våld mot de mänskliga rättigheterna(1).
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! Syrien har de senaste åren strävat efter demokratisk reform, särskilt efter det att president Bashar al-Assad kom till makten. Men framstegen har tyvärr tagit lång tid, framför allt för att de undantagslagar som infördes under särskilda omständigheter för 43 år sedan fortfarande tillämpas i dag. Dessvärre har, särskilt de senaste månaderna, flera överträdelser av mänskliga rättigheter mot politiker, advokater, författare och andra civila rapporterats och bekräftats av oberoende organisationer såsom Amnesty International. Några, men inte alla, av dessa incidenter listas i resolutionsförslaget.
Vi hoppas och förväntar oss att den syriska regeringen ska vidta omedelbara och kraftfulla åtgärder för att rätta till situationen kring mänskliga rättigheter. Ratificering, utan ytterligare dröjsmål, av konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning skulle verkligen vara ett steg i rätt riktning. Det skulle så klart även en omedelbar frigivning från häktena av aktivister för mänskliga rättigheter som bor och arbetar i Syrien och upphörande av trakasserier mot dessa vara.
Syrien och EU har många politiska, ekonomiska och kulturella band, och det är vår starka vilja och innerliga önskan att dessa band ska stärkas i framtiden. I detta syfte ligger för närvarande ett associeringsavtal mellan EU och Syrien och väntar på att undertecknas. Vi är hoppfulla om att de syriska myndigheterna, med tillbörligt allvar, ska ta till sig den oro som har uttryckts i detta resolutionsförslag och iaktta behovet av att främja respekten för mänskliga rättigheter i sitt land med den vikt som det med all rätt förtjänar. Dessutom att de ska foga sig efter internationella principer om mänskliga rättigheter på ett ihärdigt och ansvarsfullt sätt. 
Józef Pinior (PSE ),
   – Herr talman! Europaparlamentet har många gånger tagit upp frågan om brott mot mänskliga rättigheter och grundläggande politiska friheter i Syrien.
De syriska myndigheterna är kända för att fängsla aktivister i det civila samhället och försvarsadvokater i politiska mål, liksom deltagare vid konferenser om mänskliga rättigheter som återvänder hem. Dessa arresteringar strider emot artikel 38 i Syriens konstitution, enligt vilken alla medborgare har ”rätt att fritt och öppet framföra sina åsikter i tal och skrift och med alla andra uttrycksmedel”. I den syriska undantagslagen, som har varit i kraft sedan den 8 mars 1963, rättfärdigas inte heller att man arresterar och kvarhåller människor i fängsligt förvar utan rättegång för att de fritt har framfört sina åsikter.
I maj i år internerade den syriska säkerhetstjänsten Amn al-Dawla 12 personer som hade undertecknat ett upprop med krav på att de syriska myndigheterna skulle förbättra förbindelserna mellan Syrien och Libanon genom att respektera båda ländernas suveränitet. Omkring 300 namnteckningar från intellektuella och aktivister i det civila samhället i Syrien och Libanon samlades in för uppropet under första hälften av maj. Den 14 maj internerades Michel Kilo, välkänd journalist och allmänt respekterad företrädare för den inhemska oppositionen. Den 16 maj arresterades ytterligare två människorättsaktivister, Nidal Darwish och Mahmud Mer’i. Dagen efter internerades fler människor, däribland den välkände försvarsadvokaten Anwar al-Bunni. Tio dagar innan han internerades upphävde det syriska advokatsamfundet Anwar al-Bunnis medlemskap i denna yrkesorganisation. Det var meningen att Anwar al-Bunni skulle bli direktör för det Centrum för de mänskliga rättigheterna som Europeiska unionen finansierar och som skulle starta sin verksamhet i Damaskus. De flesta av dem som internerades mellan den 14 och den 17 maj befinner sig i centralfängelset i Adra, nära Damaskus.
Europaparlamentet uppmanar Syriens regering och parlament att omedelbart släppa dessa människor och att se till att det politiska systemet i Syrien respekterar grundläggande politiska och samhälleliga rättigheter. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Syrien får ta emot mycket öppna krigshot från omvärlden. USA räknade till exempel in landet i det de kallade ”ondskans axelmakter” och EU är också en mycket rättfram kritiker av den syriska regimen.
Samtidigt finns det ett mycket nära samarbete med Syrien. Till exempel flygs misstänkta terrorister till Syrien och torteras där. En del av EU:s medlemsstater samarbetar också mycket nära med Syrien och den nederländska staten sammanför syriska flyktingar i Nederländerna med företrädare för regimen ansikte mot ansikte.
I Syrien finns det ett ökande förtryck av den demokratiska oppositionen, särskilt av dem som har undertecknat den så kallade Damaskus-Beirut-framställningen, i vilken det betonas att ”Syrien måste slutgiltigt erkänna Libanons självständighet”. I denna förklaring tillbakavisas också externt inflytande och aggression, till exempel från Israels och USA:s sida, och det står det också i framställningen.
För några månader sedan hade vänstern en gäst här i parlamentet, Michel Kilo från den syriska oppositionen. I dag sitter han i ett syriskt fängelse. Det ska också noteras att många av dem som har arresterats tillhör vänstern. Vi kräver att alla dessa fångar släpps och att hoten mot Syrien från omvärlden, främst från USA och EU, en gång för alla upphör. Vi måste stödja den demokratiska oppositionen i Syrien. 
Jana Hybášková (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Först och främst skulle jag vilja välkomna fyra företrädare för den syriska oppositionen som har kommit hit från olika håll i Europa för att stödja sina landsmän.
Anwar al-Bunni, Michel Kilo, Khalil Hussein, Safwan Tayfour, Mahmoud Issa, Fateh Jammous, Suleiman Achmar, Nidal Derwiche, Suleiman Shummor, Ghalem Amer, Muhammad Mahfud, Mahmoud Mer’i och Kamal Labwani är bara några av dem som sattes i de grymma och inhumana fängelserna av de syriska säkerhetsstyrkorna den 19 maj. De sattes i fängelse för att de, tillsammans med 500 andra intellektuella, undertecknade en namnlista som uppmanade till en normalisering av förbindelserna med Libanon. De sattes i fängelse för att de vill att fred, stabilitet och normalt liv ska råda i Mellanöstern. De sattes i fängelse för att de vill ha exakt samma sak som vi.
Kamal Labwani kom till oss för ett år sedan för att här dela med sig av utsikterna när det gäller situationen i Syrien. Han berättade för oss att han skulle han gripas när han åkte tillbaka. Han ankom till flygplatsen i Damaskus och greps. I dag riskerar han livstidsstraff, och än så länge har vi inte gjort något för att hjälpa honom. Anwar al-Bunni hade precis tackat ja till direktörstjänsten på centrumet för mänskliga rättigheter som finansieras av Europeiska unionen. Han greps därför omedelbart.
Vi bär ett tydligt ansvar för deras frihetsberövanden. Låt oss ta ansvar för deras frihet. Hur kan vi arbeta och leva här med värdighet om de som kommer hit för att tala och arbeta för oss riskerar livstids fängelse? Vi uppmanar er, kommissionen, rådet, medlemsstaterna och särskilt den europeiska allmänheten att hjälpa oss att fria dem som torteras, misshandlas, fängslas och dödas för att de vill att sitt land och sina landsmän ska leva i värdighet och fred.
Den auktoritära regimen i Syrien driver ett enormt antal ovanligt grymma politiska fängelser. Låt Syrien fria alla sina politiska fångar innan vi fortsätter dialogen om Syriens associeringsavtal. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Vi gör rätt i och är moraliskt förpliktigade i denna kammare att notera och belysa överträdelser av mänskliga rättigheter i Syrien. Att uttrycka vår oro är det minsta vi kan göra. I detta förslag gör vi, ärligt talat, inte så mycket mer än så.
Jag växte upp i Mellanöstern, så jag känner till regionen väl. Vi måste även ta hänsyn till det vidare sammanhanget av dessa frågor. Faktum är att vi i EU inte ses som de goda. Vi anses inte ha rena händer. Jag vill hänvisa till det offentliga regeringsuttalandet från det syriska utrikesministeriet den 19 maj 2006. Det lyder: ”De stater som tillät hemliga flygande fängelser att passera sitt luftrum och användning av sina flygplatser och som tillät hemliga fängelser på sin mark, vilket är en tydlig överträdelse av de mest grundläggande mänskliga rättigheterna och internationella fördragen med anknytning till detta ämne, har inte rätt att propagera försvar av mänskliga rättigheter.”
Vi har försatt oss i ett läge där Syrien kan anklaga oss för att bryta mot de mänskliga rättigheterna. Det är en galen värld; det är helt klart. Vi ses inte som de goda. Hyckleri är den mest avskyvärda anklagelsen vi kan råka ut för. Vi står anklagade för det nu, med viss rätt. Vi måste göra mer för att få ordning på hemmaplan, liksom att se efter Syrien. 
Bogusław Sonik,
   Herr talman! Jag var i Libanon nyligen och såg att det börjar spira ett hopp om att kunna bygga upp demokrati och ett demokratiskt land, och för att statens suveränitet ska omfatta hela territoriet.
Av det skälet är Syrien också nyckeln till fred i Mellanöstern. Syrien vägrar att erkänna Libanon eller att upprätta diplomatiska förbindelser med landet. Man håller människor som har undertecknat Beirutframställningen med krav på normaliserade förbindelser mellan Syrien och Libanon fängslade. Man arresterar journalister, advokater, arbetare, tjänstemän och medlemmar av oppositionen på triviala anklagelser.
Vi måste insistera på att de syriska myndigheterna ska släppa dem som hålls fängslade i strid med lagen. De omständigheter under vilka fångarna hålls måste förändras. Syrien bör också släppa fångar som har hållits internerade i åratal och som Libanon klassificerar som saknade, och vilkas mödrar har krävt intervention och frigivande. Vi bör insistera på att Syrien ratificerar konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig och förnedrande behandling. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! Alla vill leva värdiga liv i frihet, och förtjänar att få göra det. Att främja mänskliga rättigheter och demokratiska principer är en uppgift med global räckvidd. Det är också Europaparlamentets uppgift.
Historien, och ofta den närmaste historien, visar att den bästa garantin för mänskliga rättigheter är en korrekt fungerande demokratisk stat. Detta innebär en stat där medborgarnas rättigheter respekteras och där alla medborgare, oavsett kön, tro eller samhällsställning, behandlas på samma sätt.
På 2000-talet kan vi inte tillåta att en kvinnas liv offras för hennes familjs heder. Vi kan inte i en civiliserad värld tillåta att ett undantagstillstånd införs för att rättfärdiga övergrepp. Detta fungerar som en täckmantel för omotiverade arresteringar, användning av tortyr och mord på civila, journalister, advokater och aktivister som kämpar för att försvara mänskliga rättigheter. Av dessa skäl är jag för resolutionsförslaget. 
Tadeusz Zwiefka (PPE-DE ).
   – Herr talman! Förgående talare har berättat om dramatiska fall där syriska oppositionella har internerats under de senaste månaderna, och ändå har brotten mot grundläggande rättigheter i Syrien begåtts i över 40 år.
Det är oacceptabelt att en familjeklan med vänner och släktingar har absolut makt i ett land som är en nära granne till Europeiska unionen. Under mer än 40 år har undantagstillstånd rått, och parlamentet är en institution som är helt underordnat ett parti, nämligen Baaspartiet, och som inte har några lagstiftningsbefogenheter. Medborgarna har inga rättigheter som väljare, de har ingen föreningsfrihet och inga politiska rättigheter. Dessutom finns det ingen laglig opposition av något slag. Det är omöjligt att kritisera myndigheterna och ständigt närvarande underrättelsetjänster och korrumperade domstolar med obegränsad makt att genomföra arresteringar och använda tortyr fullbordar den dramatiska bilden.
Ett av de mest trängande problemen i Syrien är emellertid diskrimineringen av en minoritet, nämligen den kurdiska minoriteten. De en och en halv miljoner människor som utgör den kurdiska minoriteten är för närvarande berövade de mest grundläggande samhälleliga rättigheterna. Det finns ett totalförbud mot att använda det kurdiska språket liksom att ge uttryck för kurdisk kultur. Kurderna har inte syriska medborgarskap och därmed har de inga pass, ingen tillgång till utbildning eller till hälso- och sjukvård och ingen rätt att äga mark.
Vi kan inte förbli passiva inför detta. 
Michael Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig, efter att nyss med kort varsel ha tagit över kollegan Albert Jan Maats en minut långa talartid, säga att jag delar hans stora oro över situationen för de mänskliga rättigheterna i Syrien. Den fria yttranderätten är i praktiken obefintlig. Repressiva åtgärder vidtas inte bara mot journalister och aktivister i det civila samhället, utan också i ökande utsträckning mot etniska och religiösa minoriteter. Det är oerhört viktigt att EU skjuter upp undertecknandet av ett associeringsavtal med Syrien tills situationen i fråga om de mänskliga rättigheterna har förbättrats betydligt. Vi vet alla att papper kan vänta. Om vi undertecknar det tar vi bort trycket på regimen trots att man fortsätter att arrestera och tortera oppositionens anhängare och trots att situationen i fråga om åsiktsfriheten inte skulle förändras och Syrien ändå inte skulle sträva efter försoning med Libanon. Att EU sätter press på Syrien betyder inte att vi hotar landet. Tvärtom anser jag att det skulle vara en legitim åtgärd mot en tämligen auktoritär regim från en union av demokratiska stater. 
Vladimír Špidla,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar er för att ni ger mig tillfälle att tala om den allvarliga situationen i fråga om de mänskliga rättigheterna i Syrien i dag.
Kommissionen bevakar situationen ingående och är bekymrad över den senaste utvecklingen.
I början av året fanns det vissa skäl till optimism. Regeringen släppte hundratals politiska fångar. Den började också begränsa användningen av undantagslagar genom att inskränka dem till att omfatta aktiviteter som hotar statens säkerhet, och den hade för avsikt att inrätta ett nationalråd för mänskliga rättigheter. Vid den tidpunkten välkomnade vi dessa positiva åtgärder varmt. 
I dag kan vi dock bara beklaga bakslagen. Myndigheterna genomtvingar nya begränsningar av de grundläggande friheterna. En arresteringsvåg i maj är det främsta exemplet på denna oroande trend, som drabbar de intellektuella och de människorättsaktivister som har undertecknat förklaringarna i Damaskus och Beirut.
Herr talman, mina damer och herrar! Både ni och jag känner en del av dessa företrädare för det civila samhället personligen. De har fredliga avsikter. Vi kan inte acceptera att människorättsaktivister och regeringskritiker förföljs och hotas eller fängslas godtyckligt och hålls isolerade. Syrien respekterar inte de skyldigheter det har enligt FN:s fördrag om samhälleliga och politiska rättigheter. Därför svarade EU resolut den 19 maj med en offentlig förklaring med krav på att alla politiska fångar omedelbart skulle släppas.
Kommissionen hyser farhågor särskilt på grund av att en av de personer som har internerats leder ett projekt inom ramen för Europeiskt initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter.
Att göra offentliga förklaringar räcker naturligtvis inte. Vi måste bevaka enskilda fall och öka vår interaktion med våra syriska partner. Att det inte finns något gällande Europa-Medelhavs-associeringsavtal för Syrien innebär att vi saknar den politiska grunden för att öppet lösa de här frågorna tillsammans med regeringen, som för andra länder. Vi använder dock de diplomatiska kanalerna flitigt och kommer att fortsätta att göra det, tillsammans med medlemsstaterna i Damaskus.
Jag är helt säker på att Europaparlamentet orubbligt kommer att stå vid vår sida och stödja dessa bemödanden. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.00.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om Nordkorea och våld mot de mänskliga rättigheterna(1).
István Szent-Iványi (ALDE ),
   – Herr talman! Det primära syftet med vår debatt i dag är att rädda en oskyldig mans liv. Son Jong Nam är en nordkoreansk man på 48 år, som arresterades och torterades av de nordkoreanska myndigheterna i januari 2006, och som därefter dömdes till döden utan någon domstolsprocess. Avrättningsdatumet är inte känt. Vi hoppas verkligen att han fortfarande lever, och kommer att släppas som en följd av den press som de internationella protesterna ger.
Son Jong Nam är oskyldig. Hans brott är att han lämnade sitt land eftersom han inte kunde stå ut med förtrycket. Han konverterade sedan till kristendomen, de kinesiska myndigheterna återlämnade honom till Nordkorea och under tiden uttalade han sig kritiskt om systemet. Allt han gjorde var att använda sina mänskliga rättigheter. I dag är det dödsstraff på detta i Nordkorea. Hans fall avspeglar hur förfärlig situationen i fråga om de mänskliga rättigheterna är i Nordkorea. Tiotusentals människor hålls fängslade i läger och tvångsarbetsläger, politiska fångar torteras ständigt, många avrättas, majoriteten av befolkningen är utblottad och miljontals människor svälter i det här landet. Landets ledare är ansvariga för medborgarna och jag hoppas verkligen att de inte kommer att lyckas undgå att ställas till svars.
Europeiska unionen har vid flera tillfällen talat om att den är redo för en dialog om mänskliga rättigheter, men de nordkoreanska myndigheterna har alltid tillbakavisat detta. Vi är också redo att ge humanitär hjälp, men bara om den kan nå dem som verkligen behöver den. Vi vill inte stödja de statliga myndigheterna med vårt bistånd.
Slutligen är de kinesiska myndigheternas förfaranden oacceptabla. De kinesiska myndigheterna har kontinuerligt återlämnat nordkoreanska flyktingar, fullt medvetna om att majoriteten av flyktingarna genast kommer att spärras in i läger. Vi uppmanar därför de kinesiska myndigheterna att ta itu med den här frågan i enlighet med de internationella normerna för flyktingars rättigheter. Vi uppmanar också Europeiska kommissionen och Europeiska rådet att agera mer kraftfullt mot Nordkoreas regering, att med större kraft informera den om att vi inte är likgiltiga till hur människor lever i Nordkorea, att vi stöder dem och att vi vill att Nordkorea respekterar mänskliga rättigheter. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Nordkorea har uppmärksammats av journalister och vetenskapsmän som samlar kunskap om den här staten som är världens mest märkliga land. Det är lynnigt och oförutsägbart i förhandlingar med andra länder och dess folk tycks leva i en enighet och disciplin som man inte kan föreställa sig, med gränslös lojalitet mot den mystiske ledaren och aldrig tidigare skådad sorg om denne ledare skulle avlida. Trots att landet är praktiskt taget helt isolerat från omvärlden har det utvecklat stadsmiljöer och en egen kärnkraftsindustri.
En del människor utanför Nordkorea lovsjunger de anmärkningsvärda framgångar som dess regim har offentliggjort. Enligt deras åsikt nådde man dessa framgångar tack vare ett överlägset system och trots oppositionen från den fientliga omvärlden sedan kriget slutade 1953. De människor som torgför dessa framgångar har dock svårt att övertyga någon. Bortsett från en handfull beundrare sägs det att nästan inga européer skulle kunna leva där, eller vilja leva där för den delen. Framgångshistorierna följdes av livsmedelsbristen. Det råder inte heller längre någon bedövande tystnad i fråga om vad som till slut händer med de människor i Nordkorea som inte passar in i modellen.
Trots den religionsfrihet som finns enligt konstitutionen och trots att man har ratificerat Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter gör man som man vill med dem som kan utgöra ett hot mot regimen. Dödsstraffet används också som ett politiskt instrument. Förtrycket och hungern har gjort att tiotusentals människor har flytt till Kina.
Vi beslutade att inte upprepa det som sas under dussintals års av kallt krig i resolutionsförslaget. I stället innehåller det vettiga förslag riktade till regeringen om mänskliga rättigheter, dödsstraffet, frigivande av fångar, yttrandefrihet, antagandet av lagstiftning och tillstånd för internationella inspektioner. Grannländerna ombeds också att inte återföra flyktingar, och livsmedelsbistånd stöds. Min grupp välkomnar denna linje. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   – Herr talman! Alarmerande information från Nordkorea om utbredda brott mot mänskliga rättigheter når oss allt oftare. Hot mot medborgare, tortyr och offentliga avrättningar har blivit en del av landets eländiga vardagstillvaro, för att inte nämna begränsningarna av yttrandefriheten och religionsfriheten.
Många vittnen intygar att fler än 200 000 människor kan hållas fångna i koreanska tvångsarbetsläger. Fångarna utsätts för tortyr och lever under ofattbara omständigheter. All opposition och motstånd mot det regerande Koreanska arbetarpartiet slås ned med kraft, och straffen utdelas inte bara till de oppositionella, utan också till hela deras familjer. Dödsstraffet, som fortfarande används i Nordkorea, används i huvudsak av politiska skäl. Lokala medier censureras och tillgången till internationella medier är oerhört begränsad.
Det är inte bara den politiska situationen som är mycket svår i Nordkorea, utan också den ekonomiska. Den lokala befolkningen flyr till Kina i massor, inte bara på grund av politiskt förtryck utan också på grund av växande hungerrelaterade problem. En allmän bristsituation råder, men myndigheterna fördelar livsmedlen så att höga partitjänstemän och militärer gynnas och vanliga medborgare inte får någonting. Den nordkoreanska regeringen vägrar ihärdigt att ge Förenta nationernas observatörer och icke-statliga organisationer som arbetar för mänskliga rättigheter tillträde till landet. Vidare ignorerar Korea rekommendationerna från Förenta nationernas kommitté för mänskliga rättigheter helt.
Med tanke på att den nordkoreanska regeringen saknar alla former av vilja till samarbete kan inte världssamfundet luta sig tillbaka och titta på när enskilda liv och mänsklig värdighet nonchaleras i landet. Vi måste reagera på den nuvarande situationen i landet för att tvinga Nordkoreas regering att respektera grundläggande mänskliga rättigheter, och åtminstone som ett första steg öppna gränserna för oberoende internationella organisationer som är beredda att ge lokalbefolkningen humanitär hjälp.
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Om man över huvud taget tänker på situationen i Nordkorea så framstår den som deprimerande och hopplös, men jag upptäcker att jag allt som oftast måste tänka mig tillbaka 25 år i tiden till den period då jag var en ung assistent här i parlamentet och hade turen att få hjälpa till med den första resolutionen – som var till stöd för Charta 77. Vid den tidpunkten var det tre ledamöter som arbetade mycket hårt för att få den till stånd: Klaus Hänsch, som fortfarande är ledamot, Otto von Habsburg och Jiří Pelikán, som var parlamentsledamot från Italien.
I dag debatterar vi mänskliga rättigheter under ordförandeskap av en tjeckisk talman, med en tjeckisk kommissionsledamot, sedan järnridån försvann för 15–16 år sedan – inte minst tack vare modet hos människorna i Central- och Östeuropa. Detta bör ge oss kraft att hålla fast vid sanningen att den omänskliga kommunistregimen i Nordkorea också måste försvinna, och att den kommer att göra det.
Den är en av de sista kommunistiska terrorregimerna i världen, tillsammans med Kuba och några andra, och vi bör använda alla fredliga påtryckningsmedel – både politiska och ekonomiska – när vi arbetar för att störta denna kommunistdynasti och dess förtryckande system, för att frihetskämparna och motståndsmännen, som är över 200 000, ska släppas, för att dessa människor – som inte vill någonting mer än att utöva en religion eller fritt uttrycka sina åsikter – ska få njuta samvetsfrihet och de människor från Japan, Sydkorea och många andra länder som med de mest genomskinliga förevändningar har låsts in i Nordkorea ska bli fria. I många fall är det inte känt om fångarna fortfarande lever, och en förfrågan måste omgående göras för att få reda på var dessa personer befinner sig. Det är det allra minsta som denna regim måste göra.
Det är av det skälet som jag vill göra det klart att vi gör rätt i att ställa kravet i resolutionsförslaget, nämligen att vi bör återuppta den dialog om mänskliga rättigheter med landet som avbröts 2003 och be kommissionen och rådet att i det sammanhanget föra ingående samtal om mänskliga rättigheter. Vår uppgift här i parlamentet är dock, på ett högre plan än detta, att utöva massiva påtryckningar och se till att svaret på detta inte bara är ord, utan också handling och erforderliga politiska och ekonomiska påtryckningar.
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   . – I egenskap av historiker har jag genom mina studier inhämtat en del kunskaper om de grymheter som de totalitära regimerna begick under 1900-talet. Men hur hade medborgarna i dessa diktaturer det? Som Bernd Posselt redan har sagt är det svårt för oss i den fria västvärlden att föreställa oss det. I eftermiddag ska vi kort behandla det kommunistiska terrorväldet i Nordkorea. Herr talman! Att samtidigt tala om Nordkorea och mänskliga rättigheter, ord som ofta används här i kammaren, klingar i allt väsentligt stötande och bör mana oss till tystnad. Men om vi tystnar lämnar vi de så illa behandlade nordkoreanerna åt deras öde.
Det behöver inte sägas att den älskade ledaren Kim Jong II har alla skäl att gilla vår politiska overksamhet. Vi behöver inte heller avslöja honom och hans kumpaner, eftersom terrorregimer chockerande nog har för vana att i första rummet klara av det alldeles själva, trots att Pyongyang har tillslutits så hermetiskt som möjligt och att det finns få rapporter från och om stället. De nordkoreanska flyktingarnas berättelser säger verkligen mycket.
Den trängande fråga som inställer sig är: vad ska Europeiska unionen göra åt den här deprimerande situationen i Nordkorea? Enligt min mening bör rådet och kommissionen i första hand uppmana Kina att utöva sitt växande inflytande i sitt grannland Nordkorea på ett positivt sätt, för att snarast utifrån tygla Pyongyangs politik. I slutändan vinner också Peking på detta.
Detta kan låta mycket pragmatiskt, men det här budskapet syftar bara till att minska de nordkoreanska medborgarnas materiella och andliga lidande. Människorna, Guds medskapelser, med samma känslor som vi har, längtar efter rörelsefrihet och – icke att förglömma – tanke-, yttrande och framför allt trosfrihet. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   .Herr talman! Tråkigt nog är Nordkorea konstant på tapeten när det gäller brott mot mänskliga rättigheter.
Dessutom gör vissa attityder från den nordkoreanska regeringens sida ingenting för att förbättra dess image, utan bara förvärrar den. Ett exempel på detta är regeringens upprepade beslut att inte ge Förenta nationernas särskilde rapportör om situationen i fråga om de mänskliga rättigheterna och Förenta nationernas särskilde rapportör om rätten till livsmedel, liksom flera frivilligorganisationer som arbetar med humanitära frågor och mänskliga rättigheter, tillträde.
I åtskilliga rapporter varnas det för att allt fler människor flyr ifrån landet samt att det förekommer tortyr, summariska avrättningar, godtyckliga frihetsberövanden och interneringar under omänskliga omständigheter och utan några garantier för att kunna försvara sig i domstol. 
All opposition mot regimen är förbjuden och all kritik mot regeringens politik leder till kraftiga repressalier. Fallet med Sonj Nam, som har torterats och dömts till döden trots upprepade krav på att fallet ska granskas med bättre garantier, är bara ett exempel på detta, som föregående talare har sagt.
Av alla dessa skäl måste vi än en gång utnyttja detta tillfälle att uppmana Nordkoreas regering att för det första följa de principer för mänskliga rättigheter och åtaganden som fastställs i internationell rätt och införliva dem med den egna lagstiftningen, för det andra att avskaffa dödsstraffet, för det tredje att släppa alla fångar som har satts i fängelse för att de fritt vill utöva sina grundläggande rättigheter, och slutligen att garantera yttrandefrihet och rörelsefrihet. 
Vidare måste vi uppmana den närbelägna Folkrepubliken Kina att sluta att återföra flyktingar som flyr från Nordkorea mot Sydkorea.
Med tanke på att Europeiska unionen var det första och enda organ som upprättade en dialog om mänskliga rättigheter med Nordkoreas regering, och också med tanke på att denna upphörde när ministerrådet 2003 sponsrade en förklaring om mänskliga rättigheter i Nordkorea inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, är det slutligen också viktigt att vi så snart som möjligt återupptar dialogen för att återupprätta detta forum, som har sagts. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Herr talman! Det är ingen tillfällighet att resolutionsförslaget om det kommunistiska Nordkorea framlades av nästan alla de politiska grupperna i parlamentet. Det betyder att vi talar med en stämma i det här fallet. Det är goda nyheter, för därigenom stärker vi vår ställning.
Vi talar om en politisk Jurassic Park av ett märkligt slag i dag, om en regim som stoppade tiden för 50 eller 30 år sedan. Det är den enda situationen i sitt slag i världen, för till och med i Fidel Castros Kuba finns det opposition, och Castro kan inte sätta alla i fängelse. Vi måste tala öppet om denna politiska arkeologiska utgrävning. Vi måste stödja trojkans diplomatiska insatser. Som redan har nämnts bör vi sätta stopp för återsändandet av flyktingar från Nordkorea med tvång, flyktingar som har gömt sig i Kina, hur underligt än det kan verka. Det är bra att det inte finns några meningsskiljaktligheter mellan ledamöterna om det kommunistiska Nordkorea. Låt oss hoppas att Europeiska kommissionen och rådet delar vår ståndpunkt. 
Koenraad Dillen (NI ).
   – Herr talman! Som flera talare före mig redan har framhållit är frihet, vårt främsta europeiska värde, som många av de nya medlemsstaterna har tvingats kämpa för i ett halvt sekel, den viktigaste mänskliga rättigheten här på jorden. Tillsammans med Kuba är Nordkorea, som vi talar om i dag, en av världens sista återstående kommunistiska diktaturer. Om man inte är en trofast slav under regimen är inte det mänskliga livet värt någonting för denna hänsynslösa kommunistregim.
Som redan har påpekats går de små mängder mat som finns i detta kommunistparadis till den privilegierade eliten, militären och säkerhetstjänsten. Resten av befolkningen tvingas foga sig efter ett ransoneringssystem, det så kallade allmänna fördelningssystemet, som har utformats för att se till att alla förblir orörliga och lydiga. Nyligen avbröt regimen Världslivsmedelsprogrammets verksamhet och privat försäljning av spannmål förbjöds. En liknande kriminell politik i början av 1990-talet krävde miljontals människors liv, och det är oerhört att bara tänka sig att en del grupper i parlamentet umgås med de människor som håller en sådan regim vid liv. 
Vladimír Špidla,
   . Herr talman, mina damer och herrar! Nordkorea är ett av de mest problematiska länder som Europeiska unionen har antagit yttranden om när det gäller respekten för mänskliga rättigheter.
Det finns två grundläggande skäl till detta: för det första sitter det en regim med sträng kontroll i Nordkorea, och därför får allmänheten bara fragmentarisk information om brott mot mänskliga rättigheter i landet. För det andra betraktar Nordkorea internationell intervention om mänskliga rättigheter som förtäckta försök att destabilisera deras samhälle eller till och med störta regeringen. Ett exempel på denna inställning är reaktionen på det resolutionsförslag om Nordkorea som Europeiska unionen framlade för FN:s generalförsamling förra året. Senare krävde Korea att Europeiska unionen och andra givare skulle avbryta sina program för humanitärt stöd. Vi har också den explosiva reaktionen på den skrivelse som FN:s särskilda rapportörer sände i april för att varna för Son Jong Nams situation.
Nordkoreas meritlista i fråga om mänskliga rättigheter är en av de sämsta i världen. Därför har kommissionen och EU:s medlemsstater tagit upp frågan om mänskliga rättigheter i samtal med nordkoreanska ämbetsmän, och kommer att fortsätta att göra det. De håller fast vid den ståndpunkten trots att ett möte mellan tre politiska ledare nyligen sköts upp som hämnd för FN:s generalförsamlings resolution. 
Den nära förestående avrättningen av Son Jong Nam och den ovanligt omfattande information som har sluppit ut om denna och om fängslandet av honom är oerhört betydelsefull. Företrädare för kommissionen och flera medlemsstater träffade nordkoreanska topptjänstemän den 2, 3, 11 och 24 maj för att framföra att de är allvarligt oroade över detta fall och understryka att de blir alltmer bekymrade över tillståndet i fråga om mänskliga rättigheter i Nordkorea i allmänhet. I det sammanhanget tog de särskilt upp dödsstraffet.
Jag vill än en gång försäkra er om att kommissionen kommer att fortsätta sitt nära samarbete om alla dessa frågor med det land som innehar ordförandeskapet och hålla kontakt med Europaparlamentet.
Med tanke på att de kinesiska myndigheterna skickar tillbaka flyktingar till Nordkorea har EU upprepade gånger framfört sina allvarliga farhågor inför situationen inom ramen för dialogen om mänskliga rättigheter med Kina. De kinesiska myndigheternas bristande vilja att ta itu med detta problem förminskar inte på något sätt EU:s beslutsamhet att finna en lämplig lösning på det här problemet. Frågan diskuteras fortfarande.
Mina damer och herrar! Situationen i fråga om mänskliga rättigheter i Nordkorea är en fråga som vi måste och kommer att driva. Det råder det inga tvivel om. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.00.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstning.
se protokollet.

Ana Maria Gomes (PSE ).
   – Det här muntliga ändringsförslaget vann gehör över gruppgränserna. Det syftar till att avspegla de östtimoresiska myndigheternas begäran i FN:s säkerhetsråd om en fredsbevarande FN-styrka om detta skulle bli nödvändigt. Denna begäran ska komma till uttryck i ändringsförslaget. Stycket bör alltså lyda: 
 ”Europaparlamentet betonar att den gradvisa minskningen under de senaste fyra åren av antalet personer i FN:s uppdrag i Östtimor måste vändas till en ökning. En FN-ledd polisstyrka bör snabbt sändas till landet för att hjälpa till att återupprätta stabiliteten och en fredsstyrka med FN:s mandat i enlighet med vad Östtimors myndigheter begärt den 13 juni 2006.” 


Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Under debattens gång kom vi överens om att vi skulle kräva att fångarna friges, särskilt de som har undertecknat Damaskus-Beirut-framställningen. För två dagar sedan internerades ytterligare två av dessa personer, och mitt muntliga ändringsförslag innebär att deras namn läggs till, så att lydelsen på tyska blir: eller på engelska: ”samt arresteringarna av Yasser Melhem och Omar Adlabi i Syrien nyligen …”. 

Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
