Stärkande av den europeiska grannskapspolitiken - Situationen i Georgien (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Raimon Obiols i Germà och Charles Tannock, för utskottet för utrikesfrågor, om stärkande av den europeiska grannskapspolitiken, och
rådets och kommissionens uttalanden om situationen i Georgien.
Raimon Obiols i Germà  
föredragande. - (ES) Fru talman! Jag fick överta rollen som medföredragande för detta betänkande från vår kollega Panagiotis Beglitis, som nu är ledamot av det grekiska parlamentet, och det var med viss bävan jag gjorde det, men jag måste nu säga att jag är mycket nöjd med det resultat vi åstadkommit. Först och främst tack vare det goda arbetsförhållandet med min medföredragande Charles Tannock, och även därför att jag fått tillfälle att arbeta med en grupp oerhört kompetenta assistenter och tjänstemän, samt slutligen därför att en hög grad av samförstånd kunnat nås vid utarbetandet av betänkandet.
De flesta ändringsförslagen har också kunnat godtas. Även dessa lades fram i en anda av enighet, och jag tycker att resultatet är tillfredsställande.
I betänkandet ges stöd för kommissionens dokument från december 2006 om bedömning av och framtida utveckling för den europeiska grannskapspolitiken, och med tanke på det samförstånd som nåtts kan vi i dag säga att parlamentet och kommissionen delar samma vision, tanken att den europeiska kontinenten och Medelhavsområdet är ömsesidigt beroende realiteter som inte kan betraktas isolerat från varandra, och att grannskapspolitiken erbjuder nya kanaler för förbindelser och samarbete med samhällen som står inför gemensamma utmaningar och problem, och även har stora möjligheter till gemensamma framsteg.
I betänkandet framhålls ett antal aspekter som kan bidra till att göra den europeiska grannskapspolitiken så stark och ambitiös som möjligt. Jag ska snabbt gå igenom fem av dem.
För det första, principen om ett brett politiskt upplägg med differentiering som utgångspunkt och princip, så att den europeiska grannskapspolitiken inte ses som en standardiserad, mekanisk rutin utan som ett sätt för EU att organisera förbindelser med sina grannländer, med den flexibilitet som krävs för att kunna hantera olika situationer på ett framgångsrikt sätt.
För det andra, tanken om balans mellan länderna i öst och länderna i syd. Vi får inte prioritera den ena sidan framför den andra utan måste alltid sträva efter fullständig balans.
För det tredje, tanken att med hjälp av grannskapspolitiken stärka politiken för Europa och Medelhavsområdet, den aspekt som jag arbetat mest med i detta betänkande. Det betyder inte att vi ska lägga politik på politik och upprätta överarbetade och alltför komplicerade ramar. I stället ska vi skapa synergieffekter, så att den europeiska grannskapspolitiken kan medföra ett stärkande av partnerskapspolitikens övergripande struktur eller associeringen mellan Europa och Medelhavsområdet.
För det fjärde, tanken att gå från samarbete mot integration på alla områden där det kan vara möjligt. Det skulle betyda att de sektorer som är redo för det under kommande år skulle ha viss politik gemensam för att bidra till att åstadkomma tillnärmning och synergieffekter inom nyckelsektorer som energi, transportnät, interkulturell dialog, miljö och utbildning.
Och slutligen, medverkan inte bara från regeringspolitiskt eller parlamentariskt håll utan även, i möjligaste mån, från många andra aktiva sektorer i engagerade civilsamhällen - ju fler desto bättre.
I det syftet bör den europeiska grannskapspolitiken också ta upp den grundläggande frågan om kommunikation och synlighet - historien i fråga om EU:s övergripande politik i förhållande till grannländerna.
Till sist noterar jag att politiken nu står inför sin första utmaning när det gäller synlighet - och historia - i och med Nicolas Sarkozys förslag om en Medelhavsunion. I går hörde vi den franske presidenten tala, och jag tycker att han gav uttryck för en del mycket positiva nyanser när han noterade att hans förslag om en Medelhavsunion för det första inte utesluter någon, att det, för det andra, måste läggas till regelverket för politiken för Europa och Medelhavsområdet och, för det tredje, måste försöka gå längre än så.
Jag ställer mig helt bakom denna tanke på att försöka förenkla de allmänna politiska och institutionella ramarna för den europeiska grannskapspolitiken, särskilt med avseende på Medelhavsområdet.
Charles Tannock  
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag vill också tacka medföredragandena för detta viktiga betänkande, Panagiotis Beglitis, som nu är ledamot av det grekiska parlamentet, och hans efterträdare Raimon Obiols i Germà, för ett utmärkt samarbete över partigränserna som slutade med konsensus.
Det är självklart att alla behöver goda grannar. I en osäker och ständigt föränderlig värld måste EU utveckla goda och intensifierade förbindelser med omgivande länder, som bygger på säkerhet, stabilitet och ömsesidig nytta för alla. Hittills har den europeiska grannskapspolitiken visat sig vara ett värdefullt redskap i denna process, för att skapa en krets av vänner i syfte att förbättra samarbetet om handel, resande och politik, i synnerhet mot terrorism och människohandel. Men naturligtvis är de gemensamma värdena, särskilt förstärkning av demokratin, rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna, av yttersta vikt och vår högsta prioritet.
Den europeiska grannskapspolitiken kom till lite hastigt, det måste jag säga till kommissionen. Man kan hävda att ett generellt arrangemang för alla länder i södra Medelhavsområdet, de östeuropeiska länderna och grannländerna i Sydkaukasien inte kan vara någon bärkraftig utrikespolitisk idé för Europeiska unionen. Icke desto mindre accepterar vi i vårt betänkande till fullo att denna enhetliga politik är här för att stanna under överskådlig framtid, och parlamentet kommer att hantera den som den är.
Men helt klart är det skillnad mellan Moldavien och Marocko. Länderna i den sydliga dimensionen är inte europeiska och har därför inga reella utsikter till medlemskap i EU. I öst, som är min del av betänkandet, finns det dock enligt min mening åtminstone två länder - Ukraina och Moldavien - som har rätt till anslutning enligt artikel 49 i Maastrichtfördraget, eftersom de onekligen är europeiska till sin natur.
Läget i fråga om underlättade viseringsförfaranden, återtagande och ett fördjupat frihandelsavtal med EU efter Ukrainas anslutning till WTO - som vi hoppas kommer nästa år - utvecklas väl med ett land som Ukraina, och jag hoppas att vi kan gå vidare med Moldavien och i slutändan så småningom andra länder i Sydkaukasien.
Enligt min åsikt måste det slutliga målet för den europeiska grannskapspolitiken i öst vara visumfria resor.
Den europeiska grannskapspolitiken kommer generellt sett att bidra till att konsolidera dessa länders önskan att fast förankra sig i EU:s institutioner. När det gäller Moldavien kan den europeiska grannskapspolitiken visa sig vara ett viktigt redskap som bidrar till att lösa de låsta konflikterna i Transnistrien. Dessa östeuropeiska länder i partnerskapet måste dock få försäkringar, av rådet och kommissionen, om att de någon gång kan bli medlemmar och att den europeiska grannskapspolitiken inte bara är en förhalningstaktik för att gäcka dessa länders medlemskapsambitioner.
I betänkandet uppmärksammar vi också det vitryska folkets lidanden och landets modiga demokratiska krafter. Om och när Lukasjenkoregimen faller måste vi vara redo att välkomna Vitryssland tillbaka in i den europeiska grannskapspolitiken och ge också det landet ett europeiskt perspektiv.
I betänkandet föreslår vi att det inrättas en gemensam parlamentarisk församling för Europaparlamentet och partnerländerna i öst, provisoriskt kallad ”EURO-NEST”. Det bygger på framgångarna med liknande strukturer, såsom den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet, som redan fungerar och i grund och botten är den sydliga dimensionen av det parlamentariska samarbetet inom den europeiska grannskapspolitiken, liksom Barcelonaprocessen och den mer välkända AVS-församlingen. Personligen är jag övertygad om att EURO-NEST skulle stärka de demokratiska institutionerna i partnerländerna i öst. Den skulle påskynda slutet på Vitrysslands isolering och till exempel göra det möjligt för parlamentsledamöter i Azerbajdzjan och Armenien att diskutera den potentiellt explosiva låsta konflikten i Nagorno-Karabach, där ett krig kan bryta ut igen med tanke på de mängder oljedollar som strömmar in i den azerbajdzjanska regeringens kassakistor och retoriken på båda sidor om skiljelinjen.
EU har också blivit alldeles för beroende av ryska energitillgångar, så vi är alla överens om att vi måste utveckla alternativa källor. Därför föreslog vi i vårt betänkande, när det passerade genom utskottet för utrikesfrågor, att Kazakstan en dag skulle kunna omfattas av den europeiska grannskapspolitiken. Nu måste jag tyvärr säga att detta inte längre stöds av de stora politiska grupperna, så det kan mycket väl komma att tas bort ur betänkandet vid omröstningen i morgon. Genom en sådan process skulle vi ha fått tillgång till Kazakstans enorma naturtillgångar, samtidigt som EU skulle främja reformer i detta geografiskt vidsträckta, sekulariserade land av strategisk vikt. Om landet faktiskt en dag förs närmare Ryssland och Kina, som jag är säker på att dessa makter vill, kommer vi att beklaga att vi fattade ett så brådstörtat beslut att hålla Kazakstan på armlängds avstånd.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill särskilt berömma er, fru kommissionsledamot, för att ni ägnar så mycket tid, arbete, ansträngning och entusiasm åt att utveckla och genomföra den europeiska grannskapspolitiken. Jag erkänner allt ert engagemang och arbete och alla era insatser och måste berömma er för dem.
Den europeiska grannskapspolitiken, som jag hädanefter kommer att kalla bara grannskapspolitiken, är grundläggande för EU.
Grannskapspolitiken är ett grundläggande inslag i EU:s förbindelser med de stater som omger unionen. Stabilitet, säkerhet och utveckling är processer som hänger samman. Förbindelserna mellan EU och dess grannländer måste stärkas, både österut och söderut, så att grannskapspolitiken utgör en övergripande, enhetlig, allomfattande, balanserad och sammanhängande politisk ram. Trots varje lands och varje samhälles specifika karaktär och egenart finns det gemensamma intressen och utmaningar som vi måste hantera tillsammans.
Det faktum att vi stärker grannskapspolitiken är först och främst ett bevis för denna politiks förtjänster. Vi är bara intresserade av att stärka och fördjupa politik som varit framgångsrik. Vi inser dock alla att vi måste fortsätta att bygga upp och stärka grannskapspolitiken. Sedan kommissionen lade fram sina förslag i slutet av förra året har medlemsstaterna nått ett brett samförstånd om behovet av att stärka grannskapspolitiken och de åtgärder som krävs för detta. I detta sammanhang vill jag på rådets vägnar tacka de två föredragandena, Charles Tannock och Raimon Obiols i Germà, för deras utmärkta och uttömmande betänkande.
Parlamentets synpunkter är särskilt viktiga och värdefulla, särskilt för genomförandet av den stärkta europeiska grannskapspolitiken, och de kommer att tas i beaktande när vi går vidare. Som ni vet har det tyska ordförandeskapet lagt fram en interimsrapport om stärkande av grannskapspolitiken, som fick stöd av rådet och Europeiska rådet i juni. Vid rådets möte i juni antogs också slutsatser där det på nytt erinrades om grannskapspolitikens huvudprinciper. För det första bidrar grannskapspolitiken till att konsolidera en strategi grundad på partnerskap och samarbete. Vårt mål är att hjälpa våra grannländer med modernisering och reformer. I detta syfte, och för att se till att den stärkta grannskapspolitiken blir effektiv, måste den följas av alla medlemsländer som en del av ett privilegierat medlemskap för att åstadkomma de nödvändiga reformerna. Att från Bryssel genomdriva en reformkalender är definitivt inte bästa sättet att nå resultat, och vi har därför lyssnat till vad partnerländerna vill ha ut av den stärkta grannskapspolitiken.
För det andra handlar det om en övergripande, enhetlig, allomfattande, balanserad och sammanhängande politisk ram. Medlemsstaterna är eniga om att erbjudandet om närmare förbindelser gäller alla partnerländer, samtidigt som en balans mellan öst och syd upprätthålls.
För det tredje är differentiering med hänsyn till resultatet och biståndet i samband med varje åtgärd fortfarande grundläggande för EU:s förbindelser med grannländer. Den politiska ramen för grannskapspolitiken måste givetvis förbli tillräckligt flexibel för att varje partnerlands behov ska kunna beaktas, liksom i vilken utsträckning de i själva verket gör och är beredda att göra synliga framsteg i form av reformer. EU:s stöd bör därför skräddarsys ännu mer utifrån partnerländernas behov och prioriteringar enligt grannskapspolitikens handlingsplaner.
Slutligen är den europeiska grannskapspolitiken fortfarande skild från utvidgningsprocessen och föregriper inte någon eventuell framtida utveckling av partnerländernas förbindelser med EU. Deltagandet i grannskapspolitiken innebär i sig självt en möjlighet att stödja nationella förändringsprocesser i partnerländernas medborgares intresse, oberoende av utsikterna till ett medlemskap i EU. Vi måste därför vara försiktiga och undvika att blanda ihop två helt olika saker.
Enligt artikel 49 i fördraget om Europeiska unionen får varje europeisk stat som respekterar principerna om rättsstaten, frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna ansöka om att bli medlem av unionen. En ansökan om medlemskap behandlas i enlighet med fördragets bestämmelser.
Jag vill nu gå in på stärkandet av grannskapspolitiken. Som ni vet är ett av de viktigaste inslagen i den stärkta grannskapspolitiken att utnyttja EU:s ekonomiska tyngd på bästa sätt. Den ökade finansieringen till partnerländerna genom det nya europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet är redan ett tecken på EU:s större engagemang. För att ytterligare främja reformer har en mekanism för gott styre inrättats, med objektiva och tydliga tilldelningskriterier som utgångspunkt. I höst kommer finansiering för första gången att ges genom denna mekanism. Arbetet går också framåt när det gäller inrättandet av grannskapspolitikens investeringsfond, som är avsedd att öka effekten av EU:s budgetanslag och bidra till att mobilisera medel från viktiga givare. Denna nya mekanism kommer att vara helt förenlig med befintliga finansiella instrument, särskilt faciliteten för investering och partnerskap för Europa-Medelhavsområdet.
För att ytterligare främja och stödja lagstiftningsmässiga och administrativa reformer och institutionsuppbyggnad strävar vi efter att gradvis öppna gemenskapens myndigheter och program för länder som omfattas av grannskapspolitiken. Vissa framsteg har redan gjort på det området. Kommissionen förhandlar nu om de nödvändiga bestämmelserna om allmänna principer för deltagande i dessa nya gemenskapsprogram för den första gruppen av partnerländer inom grannskapspolitiken. Israel, Marocko och Ukraina blir sannolikt de första länder som kommer att kunna utnyttja denna åtgärd.
Avslutningsvis vill jag framföra några kommentarer om vad vi anser vara de viktigaste inslagen i den stärkta grannskapspolitiken. Först och främst är en av dess grundläggande beståndsdelar ekonomisk integration, som måste åstadkommas framför allt genom ett successivt antagande av övergripande frihandelsavtal. Innan förhandlingar om sådana avtal inleds måste dock partnerländerna ansluta sig till WTO.
Det är också nödvändigt att underlätta rörligheten för vissa kategorier människor mellan partnerländerna och EU. Som ett tydligt och påtagligt tecken på EU:s öppenhet mot sina grannländer, och i överensstämmelse med vår gemensamma hållning i fråga om viseringslättnader, har vi ingått avtal om viseringslättnader och återtagande med Ukraina och Moldavien. Vi kommer också att diskutera viseringslättnader för vissa grupper av människor från Östeuropa så att de kan delta i evenemang med anknytning till grannskapspolitiken, med utgångspunkt i motsvarande bestämmelser som sedan 2003tillämpats på grupper av medborgare från de länder som omfattas av partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet.
Till sist vill jag nämna det åtagande vi gjorde nyligen med avseende på Svarta havet och länderna i den regionen. Initiativet Svartahavssynergin syftar till att stärka samarbetet mellan länderna i regionen och fördjupa EU:s förbindelser med regionen på alla nivåer. Generellt sett ligger den europeiska grannskapspolitiken i både EU:s och partnerländernas intresse. Det är nu dags att göra den till en attraktivare, effektivare och mer trovärdig politik som garanterar säkerhet och välstånd för alla.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ser den europeiska grannskapspolitiken, som vi i dag talar om att intensifiera, som en viktig strategisk politik, och jag vill uttrycka mitt varma tack till de två föredragandena för deras betänkande - ett mycket viktigt dokument som också kommer att ge oss vind i seglen inför nästa etapp av grannskapspolitikens resa.
Vi vill naturligtvis utnyttja denna grannskapspolitik för att sprida vår stabilitet och främja reformer. Med tanke på de internationella utmaningar som EU står inför är det dessutom avgörande inte bara för vårt välstånd, utan även för välståndet, stabiliteten och säkerheten hos oss och i våra grannländer, att denna politik blir framgångsrik. Det är grundtanken.
Jag vill också tacka er för de grundläggande aspekter som utvecklats i betänkandet. Det handlar om en differentierad politik, en politik som kräver en sammanhängande politisk ram. Det är en politik som dessutom är utformad för att skapa samverkan inom en regional struktur - Svartahavssynergin i det ena området och partnerskapet mellan EU och Medelhavsområdet i det andra. Det är en politik som bygger på erkännande av behovet av att stödja vissa sektorer. Att genomföra och ytterligare intensifiera grannskapspolitiken har alltså absolut prioritet. Jag gläder mig därför åt parlamentets stöd, som är helt nödvändigt.
Resultaten från den stora konferensen om den europeiska grannskapspolitiken den 3 september visar också att våra partnerländer och våra medlemsstater nu helt håller med om denna prioritering. Konferensen var en stor framgång eftersom den innebar att alla våra partnerländer inom grannskapspolitiken och alla medlemsstater samlades för första gången, tillsammans med företrädare för olika myndigheter och för civilsamhället. Ett tydligt samförstånd framträdde i fråga om grannskapspolitikens faktiska prioriteringar, från ekonomisk integration till ökad rörlighet, och från energipolitik till politiskt samarbete.
Parlamentet kan spela en särskilt framträdande och betydelsefull roll när det gäller det politiska samarbetet, och ni är givetvis också en katalysator för demokratiutveckling, mänskliga rättigheter och reformer som leder till upprättandet av en rättsstat, något som vi naturligtvis fäster ytterst stor vikt vid här och som tjänar som en kompass för grannskapspolitiken. Dessutom ger grannskapspolitiken redan tydliga resultat. Man behöver bara tänka på hur mycket vi har intensifierat vårt samarbete med Ukraina inom ramen för grannskapspolitiken sedan den orangea revolutionen. Det är onekligen en framgång att Ukraina nu har hållit fria och rättvisa val för andra gången. Jag hoppas att de politiska beslutsfattarna i Kiev nu kommer att behålla den energi vi sett de senaste veckorna.
Vi kommer även att fortsätta att samarbeta med er om genomförandet av större reformer, med hjälp av den omfattande handlingsplanen inom ramen för grannskapspolitiken. Förhandlingarna går vidare om ett förstärkt avtal som - det känner ni till - är avsett att föra Ukraina så nära EU som möjligt.
Vi kommer givetvis även att fortsätta stödja Ukrainas anslutning till WTO så att vi kan upprätta ett omfattande frihandelsområde, och vi har redan, som ni vet, ingått ett avtal om viseringslättnader med Ukraina och hoppas att detsamma snart kan ske med Moldavien. Vart och ett av dessa avtal kommer att åtföljas av ett återtagandeavtal.
Marocko är en entusiastisk deltagare i denna grannskapspolitik och utnyttjar den listigt som ett moderniseringsredskap, vilket är precis vad vi önskade. Vi har mycket tydligt berömt Marockos framsteg med utgångspunkt i dess ingående program för inhemska reformer, och det nya luftfartsavtalet och Marockos nära energisamarbete med EU är goda exempel på ett givande samarbete.
Så sent som i förra veckan var jag i Rabat för samtal, och jag tog då också initiativ till ytterligare framsteg i den gemensamma reflexionsprocess vi inledde i juli för att kunna tillgodose Marockos önskemål om en framskjuten ställning inom ramen för grannskapspolitiken. Jag är övertygad om att vi under andra halvåret nästa år kommer att kunna lägga fram lämpliga förslag om en ny och avancerad associeringsform.
Grannskapspolitiken fungerar alltså, men vi måste naturligtvis gå längre i våra ansträngningar för att göra den ännu bättre, ännu effektivare och ännu mer omfattande. I december förra året offentliggjorde kommissionen rekommendationer om hur grannskapspolitiken kunde stärkas, som vår rådsordförande redan har redogjort för. Jag anser att vi har tagit några mycket viktiga steg. Exempelvis saknade våra partnerländer i öst en regional dimension, men nu har vi lanserat programmet Svartahavssynergin som en skräddarsydd process för länderna i öst. Den innebär att öst får vad syd länge har haft i form av partnerskapet mellan EU och Medelhavsområdet, och det första mötet inom ramen för Svartahavssynergin kommer att hållas under 2008.
Vi har också gjort framsteg mot ett öppnande av gemenskapens program och myndigheter för våra grannländer. I år kommer vi också att tilldela de första anslagen från mekanismen för gott styre, varigenom vi visar att vi kan och vill erbjuda mer till de partnerländer som visar verklig reformiver.
Före årsskiftet ska vi dessutom ha upprättat grannskapsinvesteringsfonden. Dess syfte är att bidra till att mobilisera medel för grannskapspolitiken utöver vår normala budget, främst för att göra det möjligt att finansiera storskaliga projekt på områden som energi och transport.
Jag anser definitivt att vi gjort en del framsteg, men nu behöver vi ert och medlemsstaternas fortsatta stöd för att vi ska kunna göra ytterligare förbättringar och gå vidare. Jag tänker främst på närmare ekonomisk integration och intensivare frihandel med våra partnerländer. Deras integration på EU:s inre marknad är naturligtvis en mycket kraftfull hävstång för reform. Därför måste vi också gradvis öppna vår marknad, även för vad vi kallar känsliga jordbruksvaror och tjänster, där våra partnerländer har vissa konkurrensfördelar. Det betyder att vi också måste fråga oss om vi är beredda att göra det.
Det andra jag tänker på är ytterligare åtgärder för viseringslättnad, något som är helt nödvändigt för att underlätta kontakter mellan människor i olika länder. Dessa åtgärder kan ofta vidtas inom ramen för gällande bestämmelser, förutsatt att det finns tillräcklig politisk vilja att utnyttja det utrymme som finns, och vi måste fortsätta att utveckla grannskapspolitikens politiska dimension. Detta gäller de fastlåsta konflikter vi ser i partnerländerna vid våra gränser i öst, konflikter som utgör ett allvarligt hinder för våra grannländers framsteg mot reform och i vissa fall hotar vår egen säkerhet.
Grannskapspolitiken måste därför bidra till att skapa det rätta klimatet för lösning av konflikter som den i södra Kaukasus.
I Medelhavsområdet kommer jag givetvis att fortsätta att trycka på för framsteg i Mellanöstern, särskilt inom ramen för kvartetten, och jag hoppas verkligen att mötet i Annapolis och den därpå följande givarkonferensen i Paris kommer att bli av, så att ytterligare konkreta framsteg kan göras i Mellanöstern.
Vi är också beredda att hjälpa parterna i konflikten i Västsahara att komma fram till en långsiktig lösning. Under den kommande perioden kommer vår grannskapspolitik i hög grad att inriktas på praktiskt genomförande. Vi måste alla gå samman för att upprätthålla och intensifiera den reformdynamik som utvecklats bland våra partnerländer.
Nästa månad kommer kommissionen att anta ett nytt meddelande om grannskapspolitiken, där vi kommer att skissera vilka åtgärder EU måste vidta för att kunna leverera påtagliga resultat 2008, dvs. vårt eget bidrag. I april ska vi sedan lägga fram lägesrapporterna för varje land, och där kommer vi att analysera var våra grannländer ytterligare kan förbättra genomförandet av handlingsplanerna.
I början av december måste en del grundläggande frågor ställas, t.ex. om kommissionen är fullt medveten om enskilda grannländers olika möjligheter och målsättningar. Som jag har sagt kan vi dock göra en hel del framsteg med utgångspunkt i den differentierade hållningen.
Jag fäster dessutom vikt vid tanken på egenansvar och den lokala potentialen att omsätta egenansvarsprincipen i praktiken, liksom vid ett ännu större deltagande från civilsamhällets sida. Det är ett område där vi skulle kunna göra mycket mer.
Jag får inte försumma att säga några ord om händelserna i Georgien, som vi har diskuterat. Jag vill bara tillägga att vi är mycket bekymrade över den senaste utvecklingen i Georgien. Vi beklagar de statliga säkerhetsstyrkornas överdrivna våldsanvändning i samband med att demonstrationer stoppats och oberoende tv-kanaler stängts.
Jag menar att det är nödvändigt med en oberoende utredning av dessa incidenter. Dessutom kvarstår vår oro för det fortsatta undantagstillståndet och begränsningarna av mediefriheten. Inskränkningar i de konstitutionella rättigheterna och stängning av medieföretag är nämligen drakoniska åtgärder som är oförenliga med de demokratiska värden som utgör grunden för våra bilaterala förbindelser med Georgien, och som Georgien förbundit sig att upprätthålla. Vi förväntar oss därför att dessa åtgärder snarast upphävs.
Å andra sidan välkomnar jag president Micheil Saakasjvilis beslut att hålla presidentval och en folkomröstning på samma dag som parlamentsvalet, vilket innebär att oppositionens huvudsakliga krav tillgodoses. Jag hoppas att detta kommer att bidra till att lindra spänningen, och jag vädjar till alla inblandade att hålla de politiska konflikterna inom gränserna för den normala demokratiska processen och att lämna gatorna för förhandlingsbordet. Vi behöver de rätta förutsättningarna för en rättvis och öppen valprocess.
Jag ville bara tillägga det. Jag ber om ursäkt för att jag tagit längre tid på mig än vanligt, men eftersom jag har ett särskilt ansvar med utgångspunkt i rättesnöret att politik handlar om människor förstår ni säkert att dessa frågor ligger mig särskilt varmt om hjärtat.
Tunne Kelam  
föredragande för yttrandet från utskottet för regional utveckling. - (EN) Herr talman! Utskottet för regional utveckling betraktar en förstärkt europeisk grannskapspolitik som ett viktigt verktyg först och främst för att föra våra grannar närmare det europeiska värdesystemet. En verkningsfull och öppen europeisk grannskapspolitik kan ge många incitament till ekonomiska, rättsliga och sociala reformer i länder som gränsar till EU. Det är sant att den europeiska grannskapspolitiken inte ska ses som en direkt väg till medlemskap i EU. Därför bör villkorlighetsprincipen i EU:s strategi ligga till grund för fungerande mekanismer som uppmuntrar nödvändiga ekonomiska och demokratiska förändringar i våra partnerländer, i enlighet med deras egen vilja och deras framsteg.
Den europeiska grannskapspolitiken kan bara fungera med givande och tagande. På politisk nivå tror jag att den skulle ge oss ett fantastiskt tillfälle att fördjupa den regelbundna politiska dialogen med länder som är beredda att anpassa sina utrikespolitiska ställningstaganden till EU:s, länder som Ukraina, Moldavien, Georgien, Armenien och andra.
Utskottet för regional utveckling understryker att program för gränsöverskridande och interregionalt samarbete är av avgörande betydelse när den europeiska grannskapspolitiken genomförs. Dessa program bör omfatta ekonomiska och miljömässiga liksom sociala och kulturella aspekter.
Jag vill betona ytterligare en princip: den europeiska grannskapspolitiken bör inte begränsas till samarbete mellan regeringar och institutioner. Den måste inbegripa civilsamhället och särskilt stimulera utbyte på gräsrotsnivå mellan medborgare, icke-statliga organisationer och lokala myndigheter. Därför är det viktigt att på ett effektivt sätt lätta på visumkraven för lokal gränstrafik och särskilda befolkningsgrupper. Vi uppmanar också kommissionen att ta fram riktlinjer för lokala och regionala myndigheter om deras specifika roll när det gäller att genomföra handlingsplanerna inom den europeiska grannskapspolitiken för att vidareutveckla den.
Slutligen anser utskottet för regional utveckling att den europeiska grannskapspolitiken också bör inkludera samarbete för att gemensamt förebygga och hantera naturkatastrofer. Vi uppmuntrar medlemsstaterna att ta med denna fråga i de gränsöverskridande samarbetsprogrammen.
Adina-Ioana Vălean  
föredragande för yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. - (EN) Herr talman! I dessa tider av globalisering och osäkerhet om framtiden behöver våra grannar tydliga signaler från Europeiska unionen. De måste få höra att vi ser dem som partner. De måste känna att vi stöder dem i deras övergång till demokrati och ett bättre liv. Därför välkomnar jag kommissionens förslag att stärka den europeiska grannskapspolitiken genom att ge våra partner nya incitament till reformer.
Som föredragande för yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor vill jag insistera på den europeiska grannskapspolitikens betydelse när det gäller att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som sträcker sig bortom våra gränser. Vi har inte råd att låta våra grannar ensamma lösa frågor om säkerhet, organiserad brottslighet och olaglig migration. I dagens värld har alla dessa företeelser globala konsekvenser och dessa utmaningar är våra utmaningar. Den europeiska grannskapspolitiken är i slutändan en politik som alla parter vinner på. Att bygga ett område med frihet, säkerhet och rättvisa ligger i EU:s och våra grannars gemensamma intresse, för allas våra folks skull.
Talmannen
Jag har fått veta att rådets ordförandeskap inte informerats om att debatten var en gemensam debatt om den europeiska grannskapspolitiken och situationen i Georgien.
Vi ska därför ge Manuel Lobo Antunes möjlighet att ta upp den andra frågan nu, när vi byter talare.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Jag förstod faktiskt inte varför denna debatt skulle handla om både grannskapspolitiken och Georgien. Vi har inte så lång tid på oss, och jag vill därför mycket snabbt säga att ordförandeskapet, som ni vet, den 18 november förra året gjorde ett uttalande där man uttryckte sin djupa oro för de senaste händelserna i Georgien och efterlyste en dialog mellan parterna och ett sökande efter lösningar på den pågående krisen som inte stred mot demokratiska principer och grundläggande rättigheter som yttrandefriheten. Vi vill också betona att Georgiens regering definitivt måste återupprätta förtroendet för legitimiteten i sina handlingar och göra sitt yttersta för att se till att demokratiska principer respekteras.
Ur vårt perspektiv ger den rådande situationen fortfarande anledning till oro, men vi välkomnar verkligen det georgiska parlamentets tillkännagivande av att undantagstillståndet kommer att hävas den 16 november, i övermorgon. Vi hoppas att detta verkligen kommer att ske och inte bara stanna vid ett tillkännagivande.
Detta är ett viktigt steg mot återupprättande av normala demokratiska förhållanden i Georgien, eftersom man har tillkännagett att presidentval kommer att hållas inom en nära framtid och alla demokratiska förutsättningar som krävs för att detta val ska kunna hållas givetvis måste garanteras. Det gläder oss också att en dialog har kommit till stånd mellan myndigheterna och oppositionen.
Jag kan meddela er att rådet utövar politiska och diplomatiska påtryckningar mot Georgien för att säkra en snabb återgång till normala förhållanden. Vår särskilda representant för området är aktiv och befinner sig just nu i Georgien. Jag kan också tala om att situationen i Georgien kommer att stå på dagordningen för nästa möte i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser). För ungefär tre veckor sedan var jag själv ordförande för ett associeringsråd mellan EU och Georgien och kunde då framhålla landets ekonomiska framsteg och med ett visst hopp tala om den demokratiska utveckling vi såg som positiv.
Vi hoppas innerligt att det som händer i Georgien i dag inte är ett steg tillbaka, för det skulle givetvis vara oerhört skadligt för den positiva utveckling på både det politiska och det ekonomiska området som vi sett som hoppingivande. Jag antar att det georgiska folket och de georgiska myndigheterna är medvetna om det. Ett steg tillbaka är varken möjligt eller godtagbart.
Jacek Saryusz-Wolski
för PPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr minister! Jag vill ta upp en aspekt av det utmärkta betänkande som våra kolleger Charles Tannock och Raimon Obiols i Germà utarbetat. Det gäller tanken om den parlamentariska församlingen för partnerländerna i öst (EURO-NEST).
Det främsta syftet med EURO-NEST är enligt betänkandet att förverkliga idén om att skapa en vänkrets för EU på parlamentarisk nivå och se till att vännerna också blir varandras vänner. Detta är ett komplement till den grannskapspolitik som drivs av EU:s verkställande organ. EURO-NEST skulle vara ett parlamentariskt forum för dialog, erfarenhetsutbyte och multilateralt samarbete. Det handlar inte bara om att stärka kontakterna mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten i Ukraina, Moldavien, Azerbajdzjan, Armenien och Georgien, och med företrädare för demokratiska krafter i Vitryssland. För oss är den viktigaste frågan att våra grannländer har dialog och samarbete sinsemellan, att de lär känna varandra bättre, bygger upp förtroende för varandra och drar nytta av de bästa exemplen på demokrati, yttrandefrihet och respekt för mänskliga rättigheter.
Tanken på EURO-NEST stöddes av majoriteten av ledamöterna i utskottet för utrikesfrågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag hoppas att det också får hela parlamentets stöd. Jag vill vända mig till mina kolleger i den liberala gruppen, som lagt fram ändringsförslag nummer 5, där det föreslås att EURO-NEST ska ersättas med den befintliga organisationen PABSEC. Jag vill påpeka att PABSEC, den parlamentariska sammanslutningen för ekonomiskt samarbete i Svartahavsområdet, fyller en helt annan funktion. Framför allt finns det ingen plats för Europaparlamentet i den organisationen. Jag vill tacka mina kolleger från den socialdemokratiska gruppen för deras förståelse. Den kompromiss som ersätter ändringsförslag 11, där behovet av bättre mellanstatligt samarbete betonas, kommer att göra det möjligt att skissera denna samarbetsform på lämpligt sätt.
Jag är övertygad om att EURO-NEST kommer att ge ytterligare impulser åt arbetet med att stärka partnerskapet med våra grannländer i öst och kommer att komplettera förbindelserna med avseende på våra grannländer i syd inom ramen för Barcelonaprocessen. Det blir en signal om att vi i Europaparlamentet tar våra grannländer på allvar och ett bevis för att vi stärker banden med våra grannar i öst, oberoende av partiindelningar.
Marek Siwiec
för PSE-gruppen. - (PL) Herr talman! I det betänkande som vi diskuterar finns vissa viktiga uttalanden som kommer lägligt. Situationen i de länder som betänkandet rör (jag talar mest om länderna i öst) är mycket dynamisk och medför som förväntat många nya erfarenheter. Det är mycket bra att EU-institutionerna - kommissionen, rådet och Europaparlamentet - talar med en gemensam röst, en röst som återspeglar den funktion för vilken institutionerna inrättades, och jag vill tacka kommissionsledamoten och ministern för dessa inledande uttalanden. Jag vill också tacka föredragandena.
Socialistgruppen i Europaparlamentet stöder utvecklingen av en europeisk grannskapspolitik, en stärkt europeisk grannskapspolitik, under förutsättning att den är klok och effektiv. Under arbetet med detta betänkande undvek vi många onödiga dispyter. Vi undvek en tämligen oförnuftig diskussion om huruvida grannsämjan med öst är viktigast eller grannsämjan med söder. Det vore som att fråga ett barn ”Vem älskar du mest, mamma eller pappa?” Vi undvek en onödig debatt om huruvida en europeisk grannskapspolitik ska ersätta en politik inriktad på en EU-utvidgning eller inte. Det här är också overkliga dilemman, men dessa frågor klargjordes.
En grannskapspolitik kan vara effektiv om den genomförs gemensamt. ”Gemensamt” innebär att den genomförs av Europeiska unionen såväl som av de berörda länderna. Politiken kan inte vara densamma för alla länder, eftersom dessa länder har olika demokratinivåer och vill tillämpa denna politik på olika sätt. Hur känslig denna fråga är har ni själva sett, när ni iakttagit händelserna nyligen i Georgien, som precis varit föremål för diskussion. Tillfredsställelsen över ytterligare ett demokratiskt val i Ukraina har överskuggats av det faktum att detta var det andra valet på två år i landet. Man skulle kunna säga att det är en blandad tillfredsställelse. När det gäller länderna i öst rör vår politik ett område som konstant störs av den ryska federationens intriger, oavsett om de är uppenbara eller dolda.
Liksom ministern sa kan denna politik slutligen endast bli framgångsrik om den åtföljs av resurser, en politisk vilja och en avsaknad av naivitet, särskilt när det gäller skapandet av nya institutioner.
Anneli Jäätteenmäki
för ALDE-gruppen. - (FI) Herr talman! Grannskapspolitiken är en av prioriteringarna för EU:s utrikespolitik. Den europeiska grannskapspolitiken ingår i en bredare strävan att främja fred, stabilitet och ekonomiskt välstånd. Tillämpningen av den europeiska grannskapspolitiken kräver också mycket av EU, eftersom de 27 medlemsstaternas mål måste vara kompatibla. Det är viktigt att undvika konfrontationer mellan öst och väst, även om EU-medlemsstaterna uppenbarligen har olika prioriteringar när det gäller samarbete.
Samarbete behövs i alla riktningar. Eftersom alla EU-medlemsstater såväl som 16 partnerländer deltar är det också förståeligt om människor har starka farhågor under utarbetandet av denna politik om hur de olika partnerländerna kan göras delaktiga i samarbetet. Styrkan hos den europeiska grannskapspolitiken ligger dock i det faktum att den ger EU mer resurser att bistå partnerländerna än vad som vore fallet om varje land skulle hanteras separat och ur helt olika perspektiv. Den europeiska grannskapspolitikens omfattande strategi garanterar också att EU-politiken inte är beroende av de regionala och nationella preferenserna i varje land som innehar ordförandeskapet.
Min grupp ger sitt otvetydiga stöd till utarbetandet av den europeiska grannskapspolitiken och de prioriterade områden som kommissionen betonat, vilka är ekonomisk integration, rörlighet för personer, energi (till vilket vi definitivt vill lägga klimatförändringarna) och finansiellt och tekniskt stöd.
(Applåder)
Adam Bielan
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Den europeiska grannskapspolitiken fick en ökad drivkraft i samband med den senaste EU-utvidgningen. Den bidrar nu till att uppmuntra grannskapsregionerna att röra sig mot det europeiska värdesystemet. Den europeiska grannskapspolitiken är den nödvändiga förutsättningen för att genomföra mål som ligger i båda sidors intresse, det vill säga att garantera säkerheten och stabiliteten och främja värderingar som respekten för de mänskliga rättigheterna och fullständig demokrati.
Samtidigt är det inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken värt att betona den särskilda betydelsen och identiteten hos länder som till exempel Ukraina. Detta land borde ha en särställning inom den grupp med länder som införlivats i den europeiska grannskapspolitiken och borde ges priotierad behandling, först och främst på grund av dess betydelse för Europas kulturarv och dess historiska band med grannländerna. Att bevilja Ukraina privilegierad status är också särskilt viktigt eftersom detta land har en central roll att spela när det gäller att garantera energistabilitet och energitrygghet för hela Europeiska unionen.
Frågan om Ukraina och om att möjliggöra ett fullt EU-medlemskap för landet borde därför beaktas på individuell basis, med tanke på att Ukraina är EU:s främsta partner i det östeuropeiska grannskapet.
Marie Anne Isler Béguin
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag beklagar att detta är en gemensam debatt, eftersom krisen i Georgien borde ha varit föremål för en egen debatt. Förra helgen sände parlamentets talman mig till Georgien. Jag har just återvänt och jag skulle ha velat redogöra för händelserna och mina olika möten där. Två minuter är tyvärr inte länge nog för att jag ska kunna göra det.
Innan jag talar om Georgien skulle jag dock vilja välkomna det senaste tillskottet bland länderna inom den europeiska grannskapspolitiken, nämligen Mauretanien, som är ett land som jag besökt som chef för vår valobservatörsdelegation där.
Vad som i dag är tydligt är att den allvarliga krisen i Georgien förvisso har satt vår europeiska grannskapspolitik på prov. Kan denna grannskapspolitik verkligen vara användbar? Det är nu berättigat att ställa den frågan mot bakgrund av situationen i Georgien.
Vad jag kan tala om för er, kära kolleger, är att fyra år efter den fredliga rosornas revolution är samhällena i Georgien verkligt chockade över det våld som vi delvis sett på tv: våldet mot det georgiska folket och det våld som användes för att stänga Imedi TV. De är chockade eftersom de inte förstår vad som händer.
Jag är därför tacksam mot kommissionen för att den uppmanat de georgiska myndigheterna att inleda en utredning - en oberoende och insynsvänlig utredning - eftersom människor vill veta exakt vad som hände och hur det hände.
Vi besökte Georgien och har naturligtvis hört två versioner av händelserna: oppositionens version och myndigheternas version. Båda är tillåtliga. Det är mycket tydligt att det finns två versioner, men människor kräver verklig öppenhet. Vi måste uppenbarligen komma ihåg att Georgien, liksom vår kollega också påminde oss om, inte bara är sårbart - och det vet vi - utan också att Georgien måste kompromissa med en ”storebror” som ständigt ligger och lurpassar för att ertappa landet.
När de georgiska myndigheterna uppmärksammar oss på Rysslands allestädesnärvaro, måste vi beakta den typ av saker och ting som sker. Vi hade ett exempel med vårt system för viseringslättnader med Ryssland, vilket skulle gynna personer från Abkhazien och Sydossetien med ryska pass, även om dessa områden ingår i det georgiska territoriet, och därmed placera Georgien i en besvärlig position.
Inget av detta är nytt för er, herr kommissionsledamot. Vad vi måste begära i dag - förutom att undantagstillståndet naturligtvis måste avskaffas - är att yttrande- och mediefriheten omedelbart återupprättas och naturligtvis, vilket är viktigast av allt, att man garanterar att det kommer att hållas fria och öppna val. Georgien kan i dag hålla sådana val. Landet visade detta förra året när det höll öppna, demokratiska och lokala val helt i enlighet med internationella normer. Det är nu dags - och nu vänder jag mig till rådet, för jag anser att det varit något hårt mot de georgiska myndigheterna - att vi genom vår europeiska grannskapspolitik visar att vi kan vara till nytta. Vi måste visa folket i Georgien att det finns en poäng med den europeiska grannskapspolitiken. Europeiska unionen får inte göra dem besvikna. Det är det budskap som vi mycket bestämt måste framföra till de georgiska myndigheterna.
Willy Meyer Pleite
för GUE/NGL-gruppen. - (ES) Herr talman! Herr kommissionsledamot! Herr minister! Jag vill börja med att tacka Charles Tannock och Raimon Obiols i Germà för att de lagt fram detta betänkande, och utan omsvep informera er om att min grupp är kritisk till utvecklingen av och strategin för grannskapspolitiken.
Vi är kritiska eftersom vi, när vi inrättade en grannskapspolitik som i grunden bygger på främjandet av de mänskliga rättigheterna, specialiserad teknisk rådgivning, en bättre balans i fråga om handel och människor i migrationsflöden, tydligt såg att möjligheter öppnades upp. Det råder dock inga tvivel om att sedan det finansiella instrumentet godkänts tycks det som om vi i grunden verkar vara intresserade av att inrätta frihandelsområden, frihandelsavtal och benhård kontroll av migrationsflödena, samtidigt som vi åsidosätter alla hänvisningar till främjandet av mänskliga rättigheter och kravet att respektera dem.
Det finns två tydliga västliga och sydliga exempel, nämligen konflikten i Sahara, som Benita Ferrero-Waldner har nämnt, och konflikten med Israel, eller för att formulera om det, Marocko och staten Israels ansvar för två konflikter: de ockuperade territorierna i Västra Sahara och den palestinska konflikten.
Jag anser uppriktigt att grannskapspolitiken i dessa områden borde ställa mycket högre krav på dessa två stater så att de tar på sig ansvaret en gång för alla för dessa konflikter, varav den ena har pågått i nästan hundra år och den andra i fyrtio eller femtio år utan att ha lösts.
Ur denna aspekt skulle vi därför ha velat att Europeiska unionen hade intagit en mycket strängare position vid inrättandet av grannskapspolitiken.
Gerard Batten
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Det här betänkandet visar hur den EU-vänliga politiska eliten på det här stället helt har tappat greppet om verkligheten och sina väljares önskemål.
I betänkandet kräver man att visumhanteringen snarast ska förbättras så att det blir lättare och mindre besvärligt att resa från vissa länder utanför EU. Det här är inte vad de flesta Londonborna vill. De vill inte att det ska bli lättare för folk att ta sig till Storbritannien utan att det ska bli svårare. De vill vara mer selektiva i fråga om vilka vi bjuder in till vårt land, inte att dagens politik med öppna dörrar ska utökas.
I betänkandet utgår man från att Ukraina ska bli medlem i EU. Ukraina har en befolkning på 46 miljoner och i egenskap av EU-medborgare skulle de alla ha rätt att komma in i Storbritannien. Majoriteten av mina väljare vill inte att miljontals fler människor ska få rätt att komma in i Storbritannien. De vill inte ha någon mer urskillningslös invandring från Östeuropa. Vi har redan tillräckligt många invandrare som kör omkring i London utan skatt och försäkring; vi har tillräckligt många brottslingar, narkotikalangare, bedragare, människohandlare och sexslavar.
En annan vansinnig idé i det här betänkandet är kravet på en parlamentarisk församling för EU:s grannländer - ännu ett ställe för politiker att hålla låda, utan kontakt med verkligheten, och fantisera fram nya sätt att slösa bort skattebetalarnas pengar på. Dessa politiker skulle förstås bli rikligt belönade för sina bemödanden.
Det borde inte komma som en överraskning för någon att en av författarna till det här betänkandet är medlem av det brittiska konservativa partiet, ett parti som låtsas vara EU-skeptiskt hemma men som är utpräglat EU-vänligt här. Inte att undra på att Charles Tannock kallas ledamot för Östeuropa i London.
Jag är helt emot denna politik, den skadar mina väljares intressen. Därför kommer jag att bli omvald i London 2009, vilket Charles Tannock kanske inte blir.
Philip Claeys
(EN) Herr talman! I skäl C i betänkandet sägs det att den Europeiska grannskapspolitiken ”bör förbli skild från utvidgningsprocessen. Deltagande i den europeiska grannskapspolitiken utesluter inte de östra grannländer som klart kan identifieras som europeiska länder från ett eventuellt EU-medlemskap på längre sikt”. Av något skäl tycks den regeln inte gälla Turkiet. Här har vi den exakt motsatta situationen. Turkiet är helt klart identifierbart som ett icke-europeiskt land, det ingår inte i den europeiska grannskapspolitiken, men strävar efter ett EU-medlemskap.
Det framgick egentligen aldrig varför Turkiet inte införlivades i den europeiska grannskapspolitiken. Kommissionen sa i början att som ansökarland var Turkiets införlivande inte lämpligt. Det är konstigt, för i andra fall påpekas det specifikt att den europeiska grannskapspolitiken och utvidgningsprocessen måste förbli åtskilda från varandra. För Turkiet gäller uppenbarligen en unik regel.
Jag är rädd att allt detta har med ideologisk förvillelse att göra. Även om man utgår från ett totalt engagemang i förhandlingarna om Turkiets anslutning borde vi ha införlivat Turkiet i den europeiska grannskapspolitiken, om enbart av försiktighetsskäl. Om förhandlingarna måste skjutas upp, vilket de borde ha gjorts för länge sedan, skulle Turkiet sedan ha kunnat direkt införlivats i en befintlig struktur. Det skedde inte och det kommer bara att göra saker och ting ännu mer komplicerade i framtiden.
Marek Siwiec
(PL) Herr talman! Efter dagens omröstning fick jag reda på - det kanske bara var jag som fick reda på det - att Gruppen Identitet, tradition och suveränitet upphörde att existera vid den tidpunkt då parlamentets talman tillkännagav denna information. Jag noterar dock att enligt förteckningen över debatter finns denna grupp fortfarande, så jag är inte alls säker på vem felet beror på: beror det på Edward McMillan-Scott, för att han tillkännagav att gruppen hade upphört att existera, eller på den person som upprättar dessa förteckningar?
Talmannen
Herr Siwiec! Den elektroniska mekanismen har fortfarande inte uppdaterats, men Philip Claeys har inte redan talat för en grupp som upphörde att existera för ett par timmar sedan, utan som grupplös ledamot.
Elmar Brok
(DE) Herr talman! Herr kommissionsledamot! Herr tjänstgörande rådsordförande! Mina damer och herrar! Jag är verkligen förvånad över uttalandet från Chris Patten, som kommer från det kosmopolitanska Storbritannien och som ändå sprider inskränkt och främlingsfientlig propaganda här med sina falska påståenden. Det har inget att göra med den stolta traditionen i hans land.
Grannskapspolitiken har verkligen blivit EU:s centrala utrikespolitiska instrument när vi nu träder in i vad som är en mer utpräglad konsolideringsfas efter anslutningen av tolv länder allt som allt. Därför är det viktigt att det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet används på ett lämpligt och koncentrerat sätt, och detta sker uppenbarligen i vissa avseenden.
Grannskapspolitiken ger oss också ett stabilt instrument för aktivt deltagande i frågor som rör konflikten i Mellanöstern, liksom kommissionsledamot Ferrero-Waldner angav. Jag tror faktiskt att uppkomsten av lösningar i Georgien så snart efter spänningarnas utbrott, och det faktum att nya val ska hållas, delvis beror på effekterna av de europeiska utsikterna och grannskapspolitiken, och att det visar att vi är på rätt spår i det avseendet. Politiken ger oss möjlighet att se efter våra egna intressen, skapa förbindelser, tjäna våra partners intressen och främja utvecklingen av mänskliga rättigheter och demokrati.
När vi diskuterar Vitryssland i detta sammanhang, herr kommissionsledamot, tycker jag att det är intressant att vi lyckas hitta ett lämpligt sätt att binda samman instrumenten för mänskliga rättigheter och demokrati i en situation där grannskapsinstrumentet ännu inte kan ha samma inverkan. Det är en viktig övning, som vi måste upprepa under det kommande året.
Vi har här en grannskapspolitik för länderna i öster och en för länderna i söder. Båda är lika viktiga, men metoden behöver inte alltid vara densamma, eftersom grannskapspolitiken för länderna i öst också har denna dimension med det europeiska perspektivet, vilket innebär att utgångspunkterna kan skilja sig åt och i viss mån också framtidsutsikterna. En politik som rör associeringsavtal, partnerskaps- och samarbetsavtal och som syftar till att få ett land som Ukraina att bli WTO-medlem och att sedan skapa ett frihandelsområde - med steg mot den typen av utveckling - tycks för mig vara ett mycket viktigt framstegsinstrument.
Detta är en politik med gemensamt ansvar. Det är inte en fråga endast för de centraleuropeiska medlemsstater som tittar österut och de sydeuropeiska medlemsstater som tittar söderut, utan hela Europeiska gemenskapen ansvarar för båda delarna. Därför måste jag säga att jag inte kan godta förslag som det om en Medelhavsunion. Jag vill verkligen att människorna i Spanien och Frankrike ska bry sig om Ukraina och att svenskar och tyskar på samma sätt ska bry sig om Marocko. Det, och inte en ny uppdelning av Europeiska unionen, måste vara vår politik.
(Applåder)
Jan Marinus Wiersma
(NL) Herr talman! Jag vill börja med att på min grupps vägnar helhjärtat upprepa den vädjan som Elmar Brok just riktade till oss alla. Den visar hur viktig grannskapspolitiken är för EU:s yttre åtgärder. Vi välkomnar planerna på att stärka den europeiska grannskapspolitiken, men det innebär inte att denna politik är en perfekt produkt. EU måste fortsätta att leta efter sätt att göra politiken mer effektiv.
Differentiering - liksom också andra har sagt - är nyckeln till att göra grannskapspolitiken till en framgång. Den europeiska grannskapspolitiken omfattar ett enormt område, från Marocko till Ukraina. Europas inflytande är inte detsamma i alla dessa länder, och Europa är inte lika attraktivt för dem alla. Inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken måste EU erbjuda sina partnerländer det samarbetsavtal som bäst uppfyller deras förväntningar. Detta är ett faktum som vi anser borde återspeglas i kommissionens prioriteringar.
Georgiens europeiska strävan skiljer sig åt från Azerbajdzjans. Tunisien är mindre viktigt för EU än Ukraina och Libanon har inte samma betydelse som Marocko. Därför måste vi hantera varje land enskilt.
Vi måste koncentrera oss på de länder där det centrala målet för den europeiska grannskapspolitiken med att föra grannländerna närmare Europa framstår som mest genomförbart.
I betänkandet nämns också ENP-ländernas grannar i öst. Vi anser att det är en bra idé, som en del av den nyligen antagna strategin för Centralasien, att arbeta för starka förbindelser med dessa länder. Genom att göra det skulle EU förvisso kunna dra nytta av lärdomarna från sin grannskapspolitik.
Vi stöder dock inte idén att ge länderna utanför regionen status som ENP-länder. Det vore bättre om vi inriktade oss på en konsekvent strategi för Centralasien än att dra vissa länder in i den europeiska grannskapspolitiken.
Till sist är ett starkare parlamentariskt samarbete med ENP-länderna i öst endast användbart om det åtföljs av multilateralt samarbete med regionens regeringar. Om en parlamentarisk församling inrättades skulle det också behövas en ministerförsamling, liksom i andra regioner där vi har inrättat parlamentariska församlingar av detta slag. Enligt vår åsikt skulle det endast kunna finnas ett parlament av detta slag om rådet och kommissionen också skapade en mellanstatlig motsvarighet.
Lydie Polfer
(FR) Herr talman! Som föredragande för Sydkaukasus vill jag med detta betänkande av Charles Tannock och Raimon Obiols i Germà - vars arbete jag förresten gratulerar dem till - ta tillfället i akt för att berätta om mitt intryck av situationen i Georgien, som bygger på ett besök som jag gjorde i landet den 5 november, då demonstrationerna var som värst.
Situationen var mycket komplex. De stora reformer som hade inletts där var å ena sidan imponerande, särskilt i fråga om ekonomin och korruptionsbekämpningen, men å andra sidan får vi inte glömma det svåra sociala klimatet, eftersom arbetslösheten är mycket hög och en tredjedel av befolkningen lever under fattigdomsgränsen.
Det som var mest slående var det mycket spända och verkligt aggressiva politiska klimatet, i vilket oppositionen riktade oerhört allvarliga anklagelser mot presidenten och sedan gjorde offentliga dementier som bara väckte ännu fler frågor. Regeringen svarar med upprepade anklagelser om utländskt - dvs. ryskt - ingripande, och lägger fram videoupptagningar som stöd för sina påståenden. Händelserna den 7 november - då undantagstillståndet deklarerades, då polisen våldsamt slog ned på demonstranterna och då tv-stationen stängdes - underströk situationens oerhört oroande karaktär. Åtgärder som dessa passar naturligtvis inte in i de traditionella europeiska ramarna med värderingar som bygger på rättssäkerhet och grundläggande rättigheter och de måste förklaras.
Vi måste hoppas att presidentvalet som planerats till den 5 januari kommer att göra det möjligt för den demokratiska debatten att åter få en central plats. Det kommer att vara upp till det georgiska folket att besluta vad som är rykten och vad som är fakta, och om de ska fokusera på sina besvikelser eller på de utmaningar som ligger framför dem. Det kommer dock att vara upp till oss att uppmuntra dem och att bistå i anordnandet av verkligt demokratiska och korrekt genomförda val, i enlighet med internationella normer. Den georgiska demokratins trovärdighet och stabilitet står på spel.
Inese Vaidere
(LV) Mina damer och herrar! Efter rosornas revolution visade Georgien på sin vilja att följa europeiska värderingar. Det förväntade sig att vi skulle förstå och vara lyhörda. Tyvärr har vi totalt ignorerat denna önskan. Förra året krävde jag att de fredsbevarande styrkorna från Oberoende staters samvälde skulle ersättas med internationella fredsbevarande styrkor. Jag föreslog att man skulle granska om det var lagligt att utfärda ryska pass i Abkhazien och Sydossetien, vilket ändrar den nationella sammansättningen för de georgiska medborgarna. Jag föreslog att kommissionen och rådet skulle införa samma viseringslättnader för Georgien som för närvarande beviljas Ryssland. Dessa krav på ett mer aktivt deltagande för att lösa Georgiens problem ignorerades dock. Detta ignorerande har i hög grad bidragit till uppkomsten av den nuvarande situationen. Vägen till demokratisering och reform medför ofta interna politiska kriser, särskilt i denna situation, där de uppstår på grund av en stor grannstat. Europeiska unionen måste lyssna på Georgien och demonstrera sin solidaritet genom handling såväl som ord. Tack.
Tobias Pflüger
(DE) Herr talman! Det officiella syftet för den europeiska grannskapspolitiken är att skapa, och jag citerar, ”en ring med stabila, vänliga stater” omkring EU. En enorm summa pengar avsätts för detta - 12 miljarder euro för perioden 2007 till 2013. I vilket syfte? Det har talats mycket om mänskliga rättigheter, men det handlar helt om att hävda EU:s intressen. Det talas till exempel om inrättandet av ett frihandelsområde. Till vems fördel, undrar jag.
Det görs mycket för att skydda gränser och kontrollera migrationen. I betänkandet sägs specifikt, om jag får citera delar av det, att parlamentet ”understryker behovet av att förbättra partnerländernas kapacitet att hantera migrationsströmmar, effektivt bekämpa illegal invandring, ... intensifiera sitt samarbete i kampen mot ... terrorism (och) stöder grannländernas delaktighet i Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex) och Europeiska polisbyrån (Europol)”. Vi stöder inte detta, och därför kommer min grupp, liksom min kollega Willy Meyer-Pleite sagt, inte att rösta för betänkandet.
Bastiaan Belder
(NL) Herr talman! Kommissionens åtagande i fråga om staten Israel inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken är en fråga som ligger mig varmt om hjärtat. Så sent som i går demonstrerade kommissionen sitt åtagande här genom sin framstående talesman Dr Andreas Eldina.
Fortsätt så, herr kommissionsledamot. Jag vet att vår medföredragande Charles Tannock och ordföranden för vår Israel-delegation, Jana Hybášková, stöder mig.
Jag har en aktuell fråga att ställa. Vilka specifika nya möjligheter planerar kommissionsledamoten för att stärka den europeiska grannskapspolitiken i fråga om Israel, särskilt mot bakgrund av den judiska statens i hög grad utvecklade politiska och ekonomiska status? Vore det kort sagt inte helt och hållet lämpligt att göra en differentiering här inom den europeiska grannskapspolitiken? Det anser jag att det vore. Verkligen!
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Det är mycket viktigt att våra grannar utgör en cirkel med välmående, stabila och fredliga länder där makten utgår från demokratiska modeller och där det finns en fullständig respekt för de grundläggande rättigheterna.
Denna idé måste vara en grundläggande förutsättning för den europeiska grannskapspolitiken, som är en politik som ska uppmuntra och hjälpa våra grannar att inleda de nödvändiga reformerna för att ta i bruk de värderingar jag nyss nämnde.
Frågan om politiska, ekonomiska och sociala reformer är för mig en grundläggande del av det betänkande som vi ska anta i morgon.
En andra tanke är att grannskapspolitiken måste beakta varje lands specifika egenskaper. Skillnader får inte göras på grundval av vilken kontinent landet tillhör. Grannar är just det: grannar. Det är det viktiga. Det faktum att vissa av dem också är europeiska kan ha konsekvenser i fråga om en möjlig anslutning till unionen, men inte när det gäller grannskapspolitiken. Det är ett mer allmänt påstående som jag instämmer i, eftersom det vore ett misstag att diskriminera en grupp av länder till förmån för en annan.
Vi kan inte ha en förstahandsgrannskapspolitik och en andrahandsgrannskapspolitik. Grannarna vid Medelhavets södra kust har med vissa farhågor konstaterat att utvidgningen till 27 länder kan leda till en nivå av uteslutande av den utvidgade unionen, och en grannskapspolitik som prioriterar Östeuropa eller Kaukasus skulle mycket väl kunna underblåsa denna rädsla.
Länderna vid södra Medelhavet har mycket gamla band till unionen. De är avgörande för oss på centrala områden som säkerhet, immigration och energi. Många av våra medlemsstater har, som vi vet, extremt nära historiska, politiska, kulturella och ekonomiska band med dem.
Detta är alltså den andra viktiga punkten i mitt anförande. Vi får inte göra skillnad mellan européer och icke-européer i grannskapspolitiken. Politiken måste, liksom Elmar Brok just sade, vara en politik med ett delat ansvar.
Mot bakgrund av detta, herr talman, delar jag inte tvekan i den numrerade punkt två i betänkandet om huruvida ENP:s geografiska räckvidd är meningsfull. Dessutom skulle jag inte ha delat upp betänkandet i två avsnitt, ett om europeiska grannar och ett om våra grannar vid Medelhavet. Ett enda dokument skulle ha varit bättre.
Avslutningsvis vill jag gratulera Charles Tannock och Raimon Obiols i Germà.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman! Frågan är om utvecklingen i Georgien visar att grannskapspolitiken har misslyckats. Det tror inte jag. Utvecklingen visar att det fortfarande kan finnas ett behov av att stärka grannskapspolitikens profil, för mycket av vad som hände var förutsägbart. Faktum är att framgångarna och förtjänsterna med rosornas revolution i Georgien har skamfilats under de senaste månaderna och åren genom en hel del auktoritära beslut som har inkräktat på domarkårens befogenheter.
Tillsammans med den sociala situationen har detta lett till oron nyligen, och jag hoppas att vi nu är starka nog att tillsammans med president Saakasjvili se till att en dialog inleds och att öppna och fria val genomförs med en verklig yttrandefrihet som leder till verkligt demokratiska val.
En andra orsak till varför grannskapspolitiken måste stärkas är tveklöst hela denna diskussion om vidare utvidgning. Våra avsikter är nu att diskutera den sydostliga utvidgningen, att förhandla med länderna i sydöstra Europa och med Turkiet och att slutföra denna process. Detta är inte rätt tillfälle att vänta sig på varandra följande utvidgningsrundor, utan snarare att stärka förbindelserna med våra grannar, och vissa av dessa grannländer, i den mån de ligger i Europa, kommer att ha möjlighet att ansluta sig till Europeiska unionen vid ett senare tillfälle, även om vissa inte kommer att kunna göra det. Detta starka band måste dock finnas.
Den tredje orsaken har redan nämnts. Jag anser att så dunkla idéer, om ni ursäktar uttrycket, som en Medelhavsunion som skulle dela Europeiska unionen i mitten, en Medelhavsunion i vilken president Sarkozy i går föreslog till talmanskonferensen att de andra EU-medlemsstaterna skulle kunna ha observatörsstatus, borde och måste förhindras, varför vi behöver en gemensam grannskapspolitik och måste arbeta för att stärka förbindelserna.
Det är berättigat att planera en gemenskap för EU-Svarta havet och en gemenskap för EU-Medelhavet, men det kommer alltid att vara EU:s uppgift som helhet att bevara och stärka förbindelserna med dessa grannar, vilket är en uppgift som också innebär att man måste stödja kommissionens ansträngningar.
István Szent-Iványi
(HU) Herr talman! Unionens mål är att skapa ett område med välstånd, stabilitet och säkerhet med sina grannar. Vi har redan nått vissa ordentliga och stabila resultat på detta område, men vi har också haft allvarliga misslyckanden. Det har inte gjorts några verkliga framsteg i fråga om frusna konflikter, och inga idéer har lagts fram för att lösa kriserna i Transnistrien, Abkhazien, Palestina eller Västra Sahara.
Länderna inom grannskapspolitiken utgör ingen helhet, varken geografiskt, kulturellt, ekonomiskt eller politiskt. Därför behövs en differentierad, landsspecifik strategi - och det är inte säkert att vad som är bra för Jordanien är bra för Ukraina.
En politisk och budgetmässig balans måste skapas så snart som möjligt mellan grannskapspolitikens östliga och sydliga dimensioner. Detta måste dock leda till en förstärkning av den östliga dimensionen, eftersom det är en uppbar konsekvens av det faktum att Europeiska unionen nyligen utvidgades genom anslutningen av de nya medlemsstaterna. Kommissionen har gjort många löften om detta, men vi väntar på att den ska hålla dem. Tack.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Herr talman! För att den europeiska grannskapspolitiken ska bli effektiv måste den ständigt övervakas och anpassas till den geopolitiska situationen. Endast då kan den effektivt genomföra de uppgifter som EU kräver av den.
Europeiska grannskapspolitiken står fortfarande inför avsevärda utmaningar. Dessa utmaningar består inte bara i att ge effektivt stöd till inrättandet av ett mellanstatligt eller ekonomiskt samarbete. I dag är det också av grundläggande betydelse att vi kan besvara frågan om hur vi kan bidra till att lösa situationen i de länder där friheten hotas. Jag tänker särskilt på Ryssland och Vitryssland.
Den europeiska grannskapspolitiken måste vara ett verktyg för att utöva inflytande på myndigheterna i de länder där den politiska friheten och demokratin endast är ett spel för gallerierna, där journalister från oberoende medier omkommer under oförklarliga omständigheter, och där oppositionen systematiskt och ofta brutalt avlägsnas från det offentliga livet. De länder som agerar på detta sätt måste göras medvetna om att sådana metoder kommer att exponeras och grundligt fördömas av EU.
Árpád Duka-Zólyomi
- (HU) Tack, herr talman! De tre senaste åren har visat att den europeiska grannskapspolitiken är ett mycket viktigt instrument för ett allt närmare samarbete med de berörda staterna och för en ökad stabilitet och säkerhet för vår gemenskap. Grannskapspolitiken innebär också ett förpliktigande för oss, framför allt om det bräckliga system som hittills konstruerats i ett av de berörda länderna äventyras.
Jag vill uppmärksamma er på situationen i Georgien, där demokratin, grundlagsenligheten och den livskraftiga ekonomiska utveckling som gemensamt har skapats hotas. Massdemonstrationerna och upploppen har gjort situationen osäker. Jag är övertygad om att de omstörtande intentionerna hos den ryska supermaktspolitiken ligger bakom den situation som har utvecklats.
Vi måste mycket noga uppmärksamma en förstärkning av systemet med demokratiska institutioner. Efter att undantagstillståndet utropades, eller efter de väpnade styrkornas överdrivna insatser mot demonstranterna, var uppskjutandet av presidentvalen det rätta steget i denna riktning.
Georgien, under Micheil Saakasjvilis ledning, är en engagerad EU-partner, och trots flera problem visar landet nu upp avsevärda framsteg på området för reform och ekonomisk tillväxt. EU, det vill säga kommissionen, rådet och parlamentet, i samarbete med OSSE, har intresserat sig för att lösa denna spända situation med fredliga medel. Vi måste alla stödja detta.
EU är en ”mjuk makt”, med andra ord bevisades metoden med övertalning genom delaktighet av situationen i Georgien, då president Saakasjvili förde den intensifierade processen tillbaka till demokratins område. Jag anser att det är särskilt viktigt att systematiskt granskar effektiviteten hos grannskapspolitiken mot bakgrund av händelserna i Georgien. Den georgiska makten sätts på prov. Hur som helst är det oundvikligt med dialog med den splittrade oppositionen, vilken inte kan uteslutas från denna process. Trots vårt stöd måste Tbilisi visa hur starkt landets demokratiska system är i valen i januari.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Herr talman! Som det spanska ordförandeskapets särskilda sändebud för OSSE har jag haft tillfälle att besöka ett av de mest konfliktdrabbade av våra grannskapsområden: Kaukasus. Det bästa som skulle kunna hända med alla ”frusna” konflikter är, med tanke på vad som sker i Georgien, att de förblir ”frusna”, eftersom vi inte har nått några tydliga framsteg i någon av dem. Händelserna i Georgien, som har beskrivits på ett beundransvärt sätt, visar verkligen hur svår vägen till fullständig demokrati är.
I dag befinner sig Kaukasus på frontlinjen i det nya kalla kriget, det begränsade kalla kriget. När man kommer till Tbilisi möts man av en enorm bild på president Bush och när man kommer till gränsen med Ossetien möts man av en enorm bild på president Putin, vilket symboliserar den nya konfrontation som vi trodde att vi hade övervunnit.
Vad som hänt har hänt, men det är nu vårt ansvar att använda grannskapspolitiken för att se till att valen i januari blir fria och rättvisa. Det kommer att bli svårt. Det är svårt att inom ett par månader gå från ett undantagstillstånd där demonstrationer våldsamt trycks tillbaka, där medierna stängs ned med brutal kraft, till en atmosfär med frihet som gör det möjligt att hålla ett fritt, demokratiskt val. Det är svårt att föreställa sig att vi kan gå från en situation där ombudsmannen slås ned på stadens gator av polisen, till en situation där människor fritt kan välja sin president. Men så ser det ut.
Vi i Europaparlamentet måste vara djupt involverade och delta i OSSE:s övervakning av valen med de observatörer som vi måste sända, eftersom det berörda området är ett område där de flesta framsteg mot demokrati står på spel i ett av de mest konfliktdrabbade områdena i vårt grannskap.
Samuli Pohjamo
(FI) Herr talman! Jag vill också tacka författarna till detta betänkande till deras utmärkta arbete. Jag vill påpeka hur viktiga de lokala och regionala myndigheterna och det civila samhället är för genomförandet av den europeiska grannskapspolitiken.
När vi vill främja de europeiska värderingarna i grannländerna är kultur- och studentutbyten av avgörande vikt, liksom gemensamt genomförda framgångsrika praktiska projekt. Utskottet för regional utveckling påminns också om de utmärkta erfarenheterna av partnerskapsprincipen inom sammanhållningspolitiken. Dessa borde också användas vid genomförandet av den europeiska grannskapspolitiken.
En verklig känsla av tillnärmning kommer också att nås om hindren för gränstrafiken lindras och rörligheten för studenter, forskare, konstnärer, journalister, företagare och andra underlättas.
Bogusław Rogalski
(PL) Herr talman! När vi talar om den europeiska grannskapspolitiken måste vi först och främst komma ihåg att stödja de regeringar som respekterar de grundläggande friheterna och de mänskliga rättigheterna, och främja dessa rättigheter i länder där de inte respekteras. Detta är av grundläggande vikt för stabiliteten på den europeiska kontinenten.
Listan över de länder som ingår i den europeiska grannskapspolitiken är lång. Jag vill fästa er uppmärksamhet på två länder, Ukraina och Vitryssland, som kan införlivas i den europeiska grannskapspolitiken.
Ukraina måste vara en prioritet för oss, och de nuvarande förhandlingarna med landet borde leda till att ett associeringsavtal ingås och sedan göra det möjligt för landet att bli EU-medlem. En sådan politik borde ge oss en försäkringspolitik mot Rysslands framväxande ambitioner och mot ännu ett försök att göra Ukraina till en lydstat.
Slutligen, Vitryssland. Kommissionens initiativ att bjuda in Vitryssland som observatör till ENP-konferensen tycks förhastat. Vi borde komma ihåg att detta land fortfarande lyder under Lukasjenkos diktatur, och överträder mänskliga rättigheter och etniska minoriteters rättigheter. Det vore bättre om EU gav ett mer effektivt stöd till folket och oppositionen i Vitryssland. En minskad kostnad för viseringar för vitryssar och särskilt för studenter skulle kunna vara en positiv signal i denna riktning och kommissionen borde införa detta snarast.
Jana Hybášková
(EN) Herr talman! För det första vill jag gratulera kommissionen till att ha samarbetat om ett så unikt koncept som den europeiska grannskapspolitiken. Nu har vi äntligen en klar åtskillnad mellan utvidgningsinstrumentet och den europeiska grannskapspolitiken.
EU:s utveckling är mycket fredlig. Hittills har den varit oerhört framgångsrik. Den europeiska grannskapspolitiken representerar ett nödvändigt mått av kreativt tänkande som kommer att trygga fred och stabilitet för våra barn. Tryggad energiförsörjning, invandring och kamp mot terrorismen är centrala frågor. Ju tydligare, exaktare, mer analytiska och mindre politiska vi är, desto bättre rustade är vi att möta dessa hot. Låt mig då utnyttja detta speciella sammanhang och fråga om den rättsliga grunden.
En del handlingsplaner löper snart ut. Jag kan särskilt framhålla handlingsplanen för EU och Israel som löper ut i april 2008. Det tyska ordförandeskapet skapade beredningsgruppen. Dess huvuduppgift är att ta fram tydliga, fungerande åtgärder för framtiden. Under tiden återspeglas ert arbete, fru kommissionsledamot, och vårt arbete, mycket positivt i Israel.
Rådet och kommissionen har fått ett icke-officiellt dokument som handlar om det enkla faktum att Israel vill utöka våra bilaterala förbindelser, att EU och Israel ska träffas årligen, att vi ska ha ett regelbundet samarbete på hög nivå. Min fråga är hur kommissionen kommer att resonera om det israeliska icke-officiella dokumentet och särskilt hur kommissionen kommer att arbeta på en ny handlingsplan. Hur kommer vår nya handlingsplan eller förbättrade handlingsplan att återspegla våra problem - åtgärder mot terrorism, bekämpning av extremism, främlingsfientlighet, tryggad energiförsörjning och naturligtvis frågor om mänskliga rättigheter, liksom internationella frågor, Genèvekonventionerna? Hur kommer allt detta att återspeglas och vad ska vi svara beredningsgruppen och det tyska ordförandeskapet?
Alexandra Dobolyi
(EN) Herr talman! Jag är också mycket bekymrad över krisen i Georgien och måste erkänna att jag är negativt överraskad. Den senaste utvecklingen är mycket olycklig och beklaglig för alla dem som är för en demokratisk utveckling i Georgien. Rapporter från organisationer som Amnesty International och Human Rights Watch och den georgiske ombudsmannen är mycket oroande.
Med tanke på den nuvarande situationen i landet välkomnar jag att talmannen i Georgiens parlament sa att undantagstillståndet kommer att hävas på fredag och att de georgiska medborgarna förhoppningsvis kommer att kunna återgå till ett normalt liv om två dagar. Den här situationen underminerar enligt min uppfattning regeringens och Mikhail Saakashvilis rykte. Han som kom till makten genom fredliga protester 2003, och räknas som den mest demokratiska ledaren i Kaukasus.
Det faktum att president Saakashvili redan har utlyst presidentval till den 5 januari 2008 är ett positivt steg som redan har bidragit till att minska spänningarna i landet. Men regeringen måste hålla ett demokratiskt och fritt val i enlighet med internationella normer för att visa världen att landet går framåt. Därför måste regeringen garantera att alla kandidaters yttrandefrihet tryggas i valkampanjen. Jag välkomnar den dialog som förs mellan myndigheterna och oppositionen; den är ett tecken på framsteg. Jag förväntar mig också att alla berörda parter ska agera ansvarsfullt under hela valrörelsen och ta konstruktiv del i den utmaning som ett fritt och säkert demokratiskt val är.
Grażyna Staniszewska
(PL) Herr talman! Det är mycket viktigt att EU:s dörrar förblir öppna för våra östeuropeiska grannar, vid sidan av grannskapspolitiken. Medlemskap kan vara en möjlighet på lång sikt, eftersom det beror på framstegen för reformerna och på förenligheten med Köpenhamnskriterierna, men det har stor symbolisk och politisk betydelse. Jag vet, utifrån exemplet med mitt eget land, att möjligheten till EU-medlemskap i sig har förmågan att mobilisera samhället att slå in på vägen mot ekonomiska reformer och demokratisk förändring.
I dag sänder vi i Europaparlamentet en tydlig och positiv signal till våra partner i öst, och nu inväntar vi deras reaktion, inte bara i form av politiska uttalanden, utan också i form av praktiska och sociala åtgärder, vilket är viktigast. Vi förväntar oss att de ska slå in på vägen mot reform och demokrati, reformera sina rättssystem och göra dem oberoende av politiskt inflytande, bekämpa korruption och skapa en positiv miljö för ekonomisk tillväxt.
Jag är övertygad om att ett demokratiskt och rikt Ukraina, Moldavien och - låt oss hoppas - en dag också Vitryssland vore bra inte bara för invånarna i dessa länder, utan också för hela Europeiska unionen.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Herr talman! Grannskapspolitiken är en av de mekanismer som är inriktad på att stödja inrättandet av ett område omkring EU där samarbete utan konflikter är möjligt, såväl som på att undvika skapandet av en kulturell och ekonomisk skiljelinje vid EU:s gränser. Jag instämmer i de farhågor som framförts av betänkandets författare om att det vore ett misstag att införliva länderna omkring Medelhavet i samma politik. Det vore mycket bättre att skapa ett partnerskap mellan EU och Medelhavet med sina egna mekanismer.
Jag anser att endast länder som gränsar till Europeiska unionen bör införlivas i grannskapspolitiken. Deltagande i denna politik borde vara ett steg för landet i fråga mot att nå EU-medlemskap, men uppenbarligen endast om detta är vad länderna själva och EU vill. I framtiden måste vi fundera över skapandet av en särskild politik för EU och Asien för samarbete med de länder i Asien som vill samarbeta ekonomiskt och politiskt med EU, till exempel länder som Georgien och Armenien. Vi måste dela upp vår verksamhet per region.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Vi är medvetna om att syftet för den europeiska grannskapspolitiken är att skapa en trygg cirkel med säkerhet och stabilitet omkring Europeiska unionen, att utveckla nära förbindelser med grannländerna såväl som att göra det möjligt för dessa länder att genomföra demokratiska reformer som bygger på respekten för de mänskliga rättigheterna, rättssäkerhet och ekonomisk och social utveckling. Min fråga är denna: vilket pris är vi beredda att betala för att nå dessa mål?
Med beaktande av tidigare erfarenheter vill jag påpeka att tillräckliga medel är grundläggande för utvecklingen av den europeiska grannskapspolitiken. Enligt min åsikt är 11 miljarder euro för en sjuårsperiod för 16 länder inte särskilt mycket. En mer effektiv samordning av de finansiella instrumenten och finanspolitiken är ett grundläggande inslag när det gäller att förbättra finansieringen för den europeiska grannskapspolitiken, och den framväxande EU-budgetreformen är ett utmärkt tillfälle att lägga en stabil grund för en mycket mer effektiv utveckling av den europeiska grannskapspolitiken i framtiden. Jag kan inte på något sätt hålla med Tobias Pflüger om att detta bara är ett bortslösande av skattebetalarnas pengar.
Den andra punkt jag vill betona rör förbindelserna mellan EU:s grannstater. Det är avgörande att de upprätthåller goda förbindelser och stöder varandra. De skulle säkerligen kunna lösa merparten av sina problem om de samarbetade. Mot bakgrund av detta borde Europaparlamentet framföra sitt direkta stöd för EURO-NEST - den parlamentariska församlingen för partnerländerna i öst - samt visa sin politiska beslutsamhet och ge finansiellt stöd till genomförandet av projektet. EURO-NEST skulle ge ny drivkraft för ett mer effektivt genomförande av den europeiska grannskapspolitiken och samtidigt avsevärt öka den parlamentariska dimensionen hos denna politik, inom vilken Europaparlamentet skulle kunna utföra sitt ärofulla uppdrag.
Jamila Madeira
(PT) Europeiska unionens roll i världen är nu absolut avgörande om vi ska nå vissa jämvikter som är grundläggande för att kunna nå global fred och rättvisa. Logiken med att förena sig med vissa länder genom i synnerhet bilaterala avtal får därför inte undergräva utvecklingen av en multilateral strategi, vilket en global vision kräver av oss.
Det obestridliga inflytandet av de universella mänskliga rättigheterna och garantin av de grundlägggande friheterna i EU:s förbindelser med världen måste ligga bakom alla dialoger med alla partner i världen, särskilt de med Medelhavsregionen.
På grund av denna regions geografiska närhet till Europa, dess urgamla samhörighet, dess kulturella mångfald och dess ständiga politiska instabilitet, måste EU agera mycket beslutsamt för att garantera dessa grundläggande principer. Jag gratulerar därför föredragandena till den vikt som de fäster vid detta i sitt betänkande om den europeiska grannskapspolitiken.
Det förslag som president Sarkozy lagt fram om Medelhavsunionen är dock fullständigt lösryckt. Även om förslaget är oerhört användbart eftersom det revitaliserar debatten om Medelhavet, föreslås det å ena sidan att det nuvarande partnerskapet ska nedmonteras samtidigt som EU:s grundläggande principer om framför allt de universella mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna å andra sidan förnekas, eftersom de uppfattas som sekundära frågor inom ramen för en fall-till-fall-pragmatism som skulle främja förbindelser i flera hastigheter.
Det är inte vår uppgift att främja den dämpade takt som våra partner tar sin tillflykt till, eller att främja splittring. Vi måste främja utveckling och framsteg, särskilt i fråga om rättigheter, och samtidigt alltid se till att vi använder våra investeringar för att möjliggöra tillväxt och ekonomisk utveckling som en helhet för hela regionen.
Att garantera att frihandelsområdet i regionen ska slutföras 2010 för alla regionens länder är därför ett genomförbart mål, men vi får aldrig överge vår respekt för de humanistiska och demokratiska värderingarna och rättigheterna.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Jag uppskattar Charles Tannocks betänkande. Vi behöver grannar som uppfyller EU:s normer, oavsett om och när de blir EU-medlemmar.
Därför anser jag att grannskapspolitiken borde bli proaktiv, det vill säga att vi inte bara borde övervaka situationens utveckling, utan också stödja de nämnda länderna i deras ansträngningar att uppfylla de nödvändiga normerna.
Angående situationen i Georgien är president Saakasjvilis beslut att anordna tidiga presidentval, en folkomröstning för att fastställa parlamentsval och att avskaffa undantagstillståndet välgörande.
Alla dessa åtgärder kommer att bidra till återupprättandet av ett demokratiskt klimat som gynnar återupptagandet av debatterna och förhandlingarna om en livskraftig lösning av den känsliga situationen i Georgien.
Jag stöder idén med att återinrätta mekanismerna med rättssäkerheten, yttrande- och mediefriheten. Jag uppmanar alla de politiska krafterna i Georgien att samarbeta för att utarbeta en lagstiftning som reglerar den audiovisuella sektorn, vilket skulle förhindra situationer som den aktuella.
Det nu styrande partiet är ett parti som från och med 2003 har initierat och stöttat ett sammanhängande system med reformer på centrala områden som i sin tur har skapat en synlig ekonomisk utveckling som har drivit Georgien mot en funktionell marknadsekonomi och en verklig demokrati.
Under samma regering har inrättandet av mekanismer för att mer effektivt genomföra åtgärdsplanen i praktiken med Europeiska unionen stöttats och utvecklingen mot en europeisk riktning har stärkts.
Samtidigt har Georgien blivit en strategisk partner i grannskapspolitiken, vilket är oumbärligt för att lösa de frusna konflikterna i regionen, en god medlare, en viktig partner inom det regionala samarbetet och en strategisk allierad för energisamarbetsprojekt och transport.
Oppositionens krav och inställning borde beaktas, men utvärderas inom ramen för hela den politiska och ekonomiska situationen, både internt och i regionen. Jag anser att vi noga borde följa vad som sker i konfliktområdena i Georgien, såväl som den ryska federationens inställning, särskilt inom ramen för den nära förestående tidsfristen för beslutet om Kosovos status.
Kader Arif
(FR) Herr talman! Jag vill särskilt tala om Medelhavsregionen som är mycket viktig för Europa i utrikespolitiska termer, vilket föredragandena har påmint oss om, och det tackar jag dem för. Det är mitt stöd för ett avsevärt europeiskt åtagande i fråga om Medelhavsregionen som får mig att varna för riskerna med att försvaga Europas Medelhavspolitik inom dess övergripande grannskapspolitik.
Vi vill inte att en rivalitet ska utvecklas mellan de östeuropeiska länderna och våra grannar i söder. Den europeiska grannskapspolitiken borde utgöra ett bilateralt komplement till den multilaterala Barcelonaprocessen som, vilket jag vill påminna er om, har varit referensramen för utarbetandet av förbindelserna i Medelhavsregionen sedan 1995. Med tanke på detta borde varken den europeiska grannskapspolitiken eller något annat projekt för Medelhavsländerna tillåtas att fördunkla eller ersätta Barcelonamålen, som bygger på de tre pelarna med partnerskap inom den politiska, ekonomiska och sociala utvecklingen, vilket är det enda sättet att främja en effektiv regional integration.
Jag måste därför betona två punkter. Till att börja med måste vi upprätthålla en jämvikt när vi fördelar finansieringen mellan Östeuropa och Medelhavsländerna. Vår förmåga att bevara en stark och ambitiös europeisk politik för Medelhavsregionen beror på om vi lyckas skapa en bra sådan jämvikt. För det andra och när det gäller det planerade frihandelsområdet för EU och Medelhavsområdet - vilket mitt betänkande i kammaren tidigare i år handlade om - vill jag betona vikten av en samordnad och gradvis strategi, som gör det möjligt för de berörda länderna att hantera takten och intensiteten för ett öppet handelssystem, samtidigt som deras egna särdrag och särskilt bräckligheten hos vissa sektorer inom deras ekonomi beaktas. Handel i utvecklingens intresse måste förbli vårt mål.
Sammanfattningsvis vill jag att dessa aspekter ska behandlas i betänkandet, eftersom de är nödvändiga för att utarbeta en tydlig Medelhavspolitik som bygger på en strategisk långsiktig vision för utveckling och stabilisering i denna region.
Ioannis Varvitsiotis
- (EL) Herr talman! Låt mig gratulera föredragandena till deras noggranna undersökning av ämnet. Jag måste dock påpeka att om ett av våra grundläggande mål är att skapa ett område med fred, måste vi uppmärksamma den politiska framtiden för de berörda länderna.
Låt mig citera Egypten som ett exempel. Vet någon av oss vad som kommer att ske efter Mubarak? Jag är inte rädd. Inser vi inte att förr eller senare kommer Egypten att tas över av det muslimska brödraskapet, som är en stor islamisk extremistorganisation? Vi måste därför förstå att allt vårt planerande i området kommer att undergrävas av en sådan situation.
Jag vill inte ännu en gång upprepa det förslag som jag lade fram förra året i den tidigare debatten om betänkandet här i kammaren. Jag föreslog att ett samvälde skulle inrättas mellan dessa länder för att stärka förbindelserna i det politiska grannskapet.
Låt mig avsluta med att påpeka att det europeiska politiska grannskapet främjades genom anslutningen av de tio medlemsländerna, som syftade till att mildra skapandet av nya skiljelinjer med grannländerna. Därför måste det europeiska politiska grannskapet förbli enat, geografiskt sammanhållet och balanserat mellan de östra och södra delarna.
Dessutom är mångfaldsprincipen som alltid av avgörande vikt, eftersom länderna inom det europeiska politiska grannskapet uppvisar politiska, ekonomiska och också kulturella skillnader, men denna princip får inte användas för att bredda klyftorna mellan dessa länder.
Evgeni Kirilov
(EN) Herr talman! Kommissionsledamot Ferrero-Waldner hade rätt från början i att den europeiska grannskapspolitiken bör stimulera till demokratiska reformer. Den georgiska regeringen måste till fullo återställa den normala demokratiska processen i landet och strikt följa rättsstatsprincipen i allt sitt agerande. I synnerhet bör vi uttrycka vår oro över de allvarliga brotten mot rätten att yttra sig fritt och få tillgång till information. Det som nu behövs är att den politiska dialogen återupptas och att man finner en kompromiss för folkets och landets demokratis skull.
Jag är särskilt oroad över det våld som polismakten utövar mot fredliga demonstranter. De senaste dagarnas händelser visar att regeringen inte har klarat att ta emot kritik. Förevändningen om en påstådd statskupp, med antydningar om visst ryskt inflytande, är minst sagt mycket kontroversiell. Dessutom står det klart att en framgångsrik utmanare från oppositionen, som för närvarande inte syns till på den politiska scenen, med största sannolikhet inte kommer att vara någon ryssvän.
Vi välkomnar president Saakashvilis beslut att utlysa ett förtida presidentval. Dagens nyhet att undantagstillståndet kommer att hävas är också ett positivt tecken. Från och med nu förväntar vi oss att alla nödvändiga villkor för ett fritt och rättvist val kommer att uppfyllas. Ett av dessa är yttrandefrihet, och det innebär att alla medier som har tvingats stänga den senaste tiden, som Imedi TV och Kafkasya TV, bör återuppta sin normala verksamhet. På den punkten måste vi vara mycket tydliga.
Jag tror att president Saakashvili kommer att vara djärv nog att vända de negativa trender som har uppstått de senaste veckorna. Sedan han valdes har han påbörjat en bra reformpolitik i Georgien, och den måste stödjas. Jag är också fast övertygad om att den demokratiska utvecklingen i landet bör bevakas noga och stödjas av Europaparlamentet.
Manuel Lobo Antunes
rådets tjänstgörande ordförande. - (PT) Herr talman! Herr kommissionsledamot! Mina damer och herrar! På grund av tiden kommer jag att fatta mig myckert kort, även om det är till min fördel eftersom jag kommer att närvara vid frågestunden. Detta har varit en lång och intensiv debatt, som jag tycker har omfattat alla väsentliga aspekter av grannskapspolitiken.
Jag anser också att en bred enighet har nåtts i fråga om grundläggande frågor som exempelvis nödvändigheten att grannskapspolitiken är en allsidig och omfattande politik som är inriktad på de norra regionerna men också på de östra och södra regionerna. Grannskapspolitiken måste också beakta de särskilda särdragen hos de länder som den rör. Vi måste naturligtvis beakta våra partners särdrag och behov, precis som vi också måste använda de nödvändiga instrumenten i enlighet med dessa behov och särskilda egenskaper. Den europeiska grannskapspolitiken har ett enda mål som är giltigt för alla partner, vilket är att inrätta ett partnerskap som leder dem mot ekonomiska och sociala framsteg och mot en stärkt rättssäkerhet och starkare demokratier.
Jag vill dock säga att här i parlamentet och i andra forum hör jag ibland reflektionen eller till och med förslaget och rådet att vi om möjligt borde öka resurserna och möjligen utöka instrumenten. Det är generösa idéer som jag förstår, men vi måste också vara medvetna om att det ofta inte fungerar att utöka instrumenten eller att öka finansieringen, dvs. resurserna, helt enkelt för att våra partnerländers absorptionsförmåga är begränsad. Vi vill naturligtvis också se en ökning av resurserna, men sanningen är liksom jag sagt att våra partners absorptionsförmåga mycket ofta är begränsad, så att ge dem större finansiella resurser kommer inte att göra programmen mer effektiva eller resultaten snabbare eller synligare.
Jag anser att kommissionen har gjort ett riktigt urval av områden inom vilka partnerskap bör inrättas med de länder som är associerade med oss. Kommissionen agerar på ett stort antal områden, däribland administrativt kapacitetsbyggande, förstärkning av rättssystemet och tillhandahållande av stöd till det civila samhällets organisationer och till utbildning och yrkesutbildning - ja, en lång rad områden omfattas av grannskapspolitiken. Liksom jag sagt är det enda och viktigaste målet för dessa partner att få uppleva en utveckling som också ligger i EU:s intresse.
Rådet kommer naturligtvis att fortsätta att noga övervaka de förslag som kommissionen lägger fram för godkännande i samband med den europeiska grannskapspolitiken, och är naturligtvis också beredd att diskutera och debattera idéer, uppslag och förslag med parlamentet.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag ska också försöka fatta mig så kort som möjligt. Jag ska bara säga att jag anser att det har varit en mycket givande debatt och vill tacka de båda föredragandena. Det framgick verkligen att ett stort antal ledamöter ville i yttra sig i denna mycket viktiga diskussion.
Jag ska bara påpeka några saker som svar på en del frågor. För det första stämmer det att Mauretanien nu är ett partnerland i Europa-Medelhavsprocessen, men det är inte ett land som omfattas av grannskapspolitiken. Jag vill bara göra det förtydligandet. Anslagen till Mauretanien ligger fortfarande under AVS-rubriken.
I fråga om den andra punkt som jag vill ta upp vill jag vara mycket tydlig. Det har framförts kritik från en del ledamöter om att mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen inte är våra huvudmål. Det stämmer inte. Om ni tittar på någon av handlingsplanerna så är ett av de viktigaste inslagen alltid en grund för att utveckla mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen så mycket som möjligt. Men det tar naturligtvis tid och vi arbetar särskilt med de här länderna i frågan om domarkåren och rättsväsendet, vilket självfallet är en grund för att förbättra situationen i länderna i fråga.
Sedan sa en av ledamöterna från gruppen Självständighet/Demokrati att han inte ville ha mer invandring. Till honom vill jag säga att underlättade viseringsförfaranden alltid går hand i hand med återtagandeavtal, så vi försöker bekämpa olaglig invandring, men vi vill också försöka underlätta kontakten människor emellan och ibland göra en del insatser för laglig invandring, som också behövs i många av våra länder på grund av den åldrande befolkningen.
När det för det fjärde gäller låsta konflikter kan förstås inte grannskapspolitiken ensam lösa alla låsta konflikter. I det syftet har vi också särskilda representanter, som rådets generalsekreterare Javier Solana. Men via grannskapspolitiken försöker vi skapa den bästa miljön för att främja detta. Och det är mycket viktigt: i Israel och Palestina, när vi talar om Maghreb och när vi talar om länderna i Östeuropa.
Jag fick en annan fråga om Israels särskilda status. Jag kan berätta för er, som jag gjorde för utrikesminister Tzipi Livni när vi träffade henne i Lissabon, att vi har en särskild beredningsgrupp. Denna beredningsgrupp arbetar. De idéer som har lagts fram är mycket ambitiösa, särskilt från Israels sida. Men vi måste se till att de passar in i grannskapspolitikens övergripande sammanhängande ram. Inom denna ram kan vi emellertid göra mycket och det är detta som vi funderar på och diskuterar för närvarande. Jag föreställer mig att vi nästa år, vid nästa associeringsråd, kan lägga fram förslag i detta avseende. Så vi har inte glömt bort det, vi arbetar med det.
En sista kommentar om Georgien: många kolleger som talade om Georgien, däribland min vän Lydie Polfer, sa att situationen är mycket komplicerad. Vi vet alla att det å ena sidan finns stora spänningar mellan oppositionen och regeringen, men å andra sidan kan det också finnas andra tendenser där. Därför tycker jag att det är mycket viktigt att president Saakashvili har utlyst presidentval. Han har sagt att han ska rådfråga befolkningen om datum för parlamentsval. Och jag hoppas verkligen att de reformer som vi så har försökt främja kommer att fortsätta i framtiden, annars kommer förtroendet för den georgiska regeringen att skadas väldigt mycket om den nuvarande krisen inte kan lösas på demokratisk väg. Men självfallet kommer vi att försöka göra allt för att stödja Georgien.
Min sista punkt gäller finansiering. Många har sagt att vi behöver större anslag. Men ni bör veta att Europeiska investeringsfonden eller de investeringsanslag som alltid nämns är en möjlighet att ge större anslag till de länder som behöver dem för infrastrukturprojekt, energi, transporter och så vidare. Därför har vi sagt att det vi har kanske inte räcker. Så, låt oss få mer.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Jag vill påminna er om att betänkandet av Raimon Obiols i Germà och Charles Tannock kommer att läggas fram för omröstning i morgon bitti, och att de texter som lagts fram för att avsluta debatten om rådets och kommissionens uttalanden kommer att läggas fram för omröstning i Bryssel den 29 november 2007.
Skriftliga förklaringar (artikel 142 i arbetsordningen)
Marianne Mikko  
skriftlig. - (EN) Som ordförande för Moldaviendelegationen vill jag tacka Charles Tannock för att han påpekade att Moldavien till fullo uppfyller kriterierna i artikel 49 i Maastrichtfördraget för att kunna komma ifråga för medlemskap. Jag tackar också hans medföredragande Raimon Obiols i Germà för detta balanserade och grundliga betänkande.
Moldavien hör inte till Europas grannskap utan ligger geografiskt sett i Europa och bör ha rätt att gå med i EU när de tre Köpenhamnskriterierna väl är uppfyllda.
Även om handlingsplanen EU-Moldavien långt ifrån är färdig måste vi fråga oss vad nästa steg är. Det behövs fler incitament för att motivera våra partner i Europa att genomföra smärtsamma reformer.
För att vi ska nå målen med den europeiska grannskapspolitiken måste den få betydligt generösare finansiella och andra resurser. Det behövs fullskaliga ESFP-insatser om vi ska ha en realistisk chans att lösa de låsta konflikterna i Transnistrien och Kaukasus. För närvarande finns det inga resurser för att bekosta dessa insatser.
Slutligen är det svårt att föreställa sig en politik som skulle passa både länderna i det geografiska Europa och de icke-europeiska Medelhavsländerna. Det är uppenbart att den europeiska grannskapspolitikens räckvidd måste förändras i framtiden. Särskilt dess östra komponent behöver definieras bättre.
José Ribeiro e Castro  
skriftlig. - (PT) Jag gratulerar föredragandena till deras utmärkta arbete. Den resolution som vi antar kommer att befästa parlamentets vision på detta område för grannskapspolitiken, och utveckla de linjer som vi fastställde i januari 2006.
Av just det skälet är det viktigt att anta ändringsförslagen 1 och 2, som jag tackar Charles Tannock för att han lagt fram. Dessa ändringsförslag bekräftar de punkter som vi redan har godkänt och det får vi nu inte glömma, om våra grannförbindelser vid den sydatlantiska gränsen. Det är viktigt att återigen erinra sig den särskilda situationen för de östater som är grannar med våra yttersta randområden - Kanarieöarna, Madeira och Azorerna - med vilka vi har historiska band och särskilt nära förbindelser. Vi måste därför också upprepa vår begäran om att kommissionen ska föreslå och utarbeta en särskild politik för att utvidga den europeiska grannskapspolitiken till att i så hög grad som möjligt omfatta våra ögrannar i Atlanten, nära den europeiska kontinenten, eftersom de inte bara betonar vår geografiska närhet utan också vår kulturella och historiska samhörighet och det gemensamma intresset av ömsesidig säkerhet.
På samma sätt vill jag också ta detta tillfälle i akt att hylla det aktuella meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om de framtida förbindelserna mellan EU och Republiken Kap Verde.
