Territoriell, social och ekonomisk sammanhållning - Goda styrelseformer och EU:s regionalpolitik (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Petru Constantin Luhan, för utskottet för regional utveckling, om territoriell, social och ekonomisk sammanhållning, och
betänkandet av Ramona Nicole Mănescu, för utskottet för regional utveckling, om goda styrelseformer för EU:s regionalpolitik.
Petru Constantin Luhan
Herr talman! Detta betänkande är tänkt att vara ett svar på den fråga som ställs i dess titel, dvs. huruvida ekonomisk, social och territoriell sammanhållning är en nödvändig förutsättning för global konkurrenskraft inom EU. Sammanhållningspolitikens roll i detta sammanhang betonas särskilt.
De stora skillnader som råder mellan EU:s 271 regioner är alarmerande. Den mest utvecklade regionen har ett BNP per capita som är 334 procent högre än genomsnittet för EU-27, samtidigt som motsvarande värde för den fattigaste regionen är 26 procent, dvs. 13 gånger lägre.
En annan negativ faktor är tillväxttakten inom EU, med tanke på att den är lägre än våra internationella konkurrenters. För att stärka vår ställning måste vi därför utveckla strategiska områden och rikta blickarna utanför EU:s gränser, något som också nämns i EU 2020-strategin.
EU står inför en svår uppgift när man förutom effekterna av den pågående krisen även måste ta sig an andra stora utmaningar, som t.ex. globaliseringsanpassningar, demografiska förändringar, klimatförändringen och problem med energiförsörjningstryggheten.
Sammanhållningspolitikens roll inom EU 2020-strategin är obestridlig. Jag anser att prioriteringarna inom denna politik måste ligga i linje med målen i den framtida strategin, men vill framhålla att sammanhållningspolitiken måste fortsätta som ett självständigt politikområde. Strategimålen nås lättare om man kan stärka synergin mellan forsknings-, utvecklings- och innovationsprogrammen å ena sidan och sammanhållningsprogrammen å den andra. Vi måste främja större projekt med avgörande effekter på EU-nivå eftersom detta skapar ekonomisk tillväxt och sysselsättning och säkerställer en hållbar regional utveckling.
Särskilt viktigt är det också med investeringar i olika typer av infrastruktur, vare sig det rör sig om transporter, IKT, social infrastruktur eller infrastruktur för utbildning, forskning och utbildning eller miljöinfrastruktur, eftersom detta kan bidra till att en adekvat åtkomstnivå för alla EU-medborgare uppnås och därmed till lika möjligheter när det gäller utvecklingspotentialen.
Riktlinjerna på lokal och regional nivå ska bestämmas av de områdesspecifika förhållandena så att det finns möjlighet att skapa ett direkt mervärde. En tillämpning av principen om decentralisering måste uppmuntras upp till lokal myndighetsnivå, så att absorptionsgraden för EU-medlen kan förbättras.
När man främjar den ekonomiska konkurrenskraften och skapandet av nya jobb får man inte glömma bort de små och medelstora företagens ytterst viktiga roll. Dessa företag måste ha tillgång till EU-medel, finansieringsinstrument och andra kreditmöjligheter. En maximering av sammanhållningspolitikens effekter är en absolut förutsättning för att den ekonomiska konkurrenskraften ska kunna stärkas. Jag vill här betona att förenklingsarbetet när det gäller förfarandena för användningen av EU-medel måste fortgå, att flexibiliteten vid medelanvändningen måste säkerställas, att BNP även fortsatt måste utgöra huvudkriteriet för att en region ska beviljas stöd inom ramen för sammanhållningspolitiken samt att det finns ett behov av ett separat förslag från kommissionen om offentlig-privata partnerskap.
När det gäller EU:s globala konkurrenskraft anser jag att en del av anslagen till sammanhållningspolitiken bör användas för att skapa och upprätthålla en ledande roll globalt sett för EU inom de sektorer där EU redan nu har konkurrensfördelar, men även inom de sektorer där det finns potential för EU att bli ledande.
Ekonomisk, social och territoriell sammanhållning i kombination med strategiska investeringar utgör därför en absolut förutsättning för att EU:s ekonomiska konkurrenskraft ska kunna säkerställas i ett globalt perspektiv.
Ramona Nicole Mănescu
Herr talman! Den globala krisen har återigen visat hur viktigt det är med goda styresformer på alla nivåer och att lokala och regionala myndigheter hela tiden involveras som jämbördiga partner i samband med att EU:s politik och strategier utformas och genomförs, inte minst med tanke på att det är dessa myndigheter som tillämpar nästan 70 procent av EU-lagstiftningen.
Sammanhållningspolitiken har en viktig roll att spela i samband med system för flernivåstyre. Med tanke på de betydande effekter som en sådan styresform har för den territoriella sammanhållningen inom EU bör principen om flernivåstyre bli ett obligatoriskt krav för samtliga medlemsstater. Ett aktivt deltagande från lokala och regionala myndigheters sida även i det förberedande lagstiftningsarbetet i beslutsprocessen i kombination med en relevant analys av effekterna av mekanismerna för gemensam förvaltning, med de olika ansvarsområden som kommissionen och medlemsstaterna har, kommer att säkerställa ett bättre resultat när det gäller absorptionen av EU-medel under den kommande programperioden.
I praktiken har det visat sig att en integrerad regionalpolitisk strategi är mycket effektivare resultatmässigt sett. Och det är också just därför som det bör bli obligatoriskt med en sådan strategi. Vi behöver en gemensam definition av partnerskapskonceptet. När det gäller detta har jag uppmanat kommissionen att ta fram en sådan definition som ska ligga till grund för upprättandet av genuina partnerskap med lokala och regionala myndigheter.
En lokal utvecklingsmodell baserad på lokala partnerskap är därför den lösning som står till buds för medlemsstaterna när det gäller att stärka de lokala och regionala myndigheternas roll i samband med förvaltningen och genomförandet av olika EU-program, i synnerhet program som rör stads- och landsbygdsutvecklingen och den gränsöverskridande utvecklingen. En förenkling av regelverket på EU- och medlemsstatsnivå, inte bara som en konsekvens av den ekonomiska krisen, utan även som en generell princip för sammanhållningspolitiken i framtiden, utgör en förutsättning för bättre ledning i samband med tillämpningen av sammanhållningspolitiken, med tanke på att detta är det enda sättet som vi kan uppmuntra potentiella stödmottagare.
Jag tror dessutom att vi under den kommande programperioden kommer att behöva ett gemensamt regelverk för hur EU:s fonder ska användas och som ska gälla för samtliga medlemsstater. På så sätt förhindrar vi att medlemsstaterna inför egna tilläggsvillkor som kan innebära att tillgången till finansiering begränsas.
Om vårt långsiktiga mål är att kunna föra en tydligare och mer resultatinriktad politik som är betydligt lättare att tillämpa måste kommissionen förbättra såväl lokala och regionala myndigheters stödkapacitet som systemen för övervakning av verksamheten på nationell nivå. Genom att utbilda dessa myndigheter och vägleda dem genom programmens genomförandeprocess tror jag att man kan bidra till att minska den betydande felmarginalen, i synnerhet när det gäller icke ersättningsberättigande kostnader och offentlig upphandling. För att man ska kunna undvika de dubbla revisioner och den orimliga kontrollnivå som stödmottagarna drabbas av i nuläget har vi uppmanat kommissionen att utarbeta en samlad revisionshandledning som ska underlätta ett enhetligt tillämpande av en och samma revisionsmodell på samtliga nivåer. Sist men inte minst måste vi vidta åtgärder för att uppmuntra den privata sektorn att engagera sig i olika EU-projekt. Ett första steg i denna riktning är enklare regler för finansieringsinstrument för små och medelstora företag.
Avslutningsvis vill jag nämna det givande samarbete som jag haft med kommissionens företrädare under de samråd som hållits och även den lyhördhet och det effektiva stöd som man visat prov på när det gäller de åtgärder som presenteras i detta betänkande, vilket utgör en ytterligare garanti för att dessa åtgärder i slutänden faktiskt kommer att antas av kommissionen.
Johannes Hahn
Herr talman, ärade ledamöter av Europaparlamentet, i synnerhet Ramona Nicole Mănescu och Petru Constantin Luhan! Jag vill tacka er båda för era betänkanden som än en gång är konstruktiva och mycket positiva när det gäller regionalpolitiken. De kommer i absolut rätt tid med hänsyn till aktuell debatt om regionalpolitikens framtida struktur, framför allt med tanke på forumet om sammanhållning som äger rum i slutet av januari och början av februari.
Det är viktigt att vi ständigt ser regionalpolitiken som en investeringspolitik - en politik som investerar i regioner, i människor och i européer. Inom innovation och regionalpolitik har redan 86 miljarder euro avsatts för programperioden. Det ska hjälpa särskilt små och medelstora företag att öka sina investeringar i arbetskraft samt i de produktionsmetoder och tjänster som erbjuds. Men det handlar om - och här har ni båda alldeles rätt - att vi i framtiden ytterligare måste förbättra vår strategi, så att vi utöver kontrollerna som kommer att behövas även i fortsättningen - med andra ord jämte korrekt ekonomiskt agerande - inriktar oss betydligt mer mot en resultatinriktad utvärdering av vårt arbete. Jag säger alltid - och det är kärnpunkten i betänkandet om sammanhållning och slutsatserna - att det inte finns någon motsägelse mellan att inrikta sig på några få prioriteringar, så som det anges i EU 2020-strategin, och att vara flexibel när det gäller genomförandet i EU:s mycket olika regioner.
Territoriell sammanhållning är mycket viktig. För mig utgör den en grundläggande fråga och den ger oss information om hur vi ytterligare kan förbättra levnadsstandarden i regionerna, vilket är vår uppgift, för att se till att det finns framtidsperspektiv för människorna i regionerna där de är födda. Det kommer också att bidra till fortsatt sammanhållning inom Europa.
I det sammanhanget är det viktigt - och det bör betonas under kommande programperiod - att återigen ställa städernas roll i centrum, i ljuset av att runt 70 procent av européerna lever i stadsmiljöer. Men samtidigt är det mycket viktigt att vi inte glömmer bort betydelsen av kopplingen mellan stad och landsbygd. Här måste vi använda andra medel för att även i fortsättningen förbättra förbindelserna och förebygga onödig överlappning.
Det är också viktigt - vi hade en mycket omfattande och enligt min mening mycket bra debatt om det här i kammaren för någon tid sedan - att uppmärksamma områden med särskilda geografiska förhållanden och naturligtvis att ta upp frågan om demografisk utveckling i Europa, en fråga som kommer att tas upp väldigt ofta och som vi måste ta oss an. Vi ser å ena sidan mycket allvarliga tendenser mot en avfolkning i landsbygdsområden och å andra sidan en ökad dragningskraft till stadsområden. Det leder inte bara till att vi får allt fler människor som lever inom ett begränsat område, utan samtidigt till motsvarande avfolkning. Det kan motverkas till en viss grad genom investeringar i gammal och ny infrastruktur. Det är en mycket viktig insats för fortsatt utveckling.
Frågan om partnerskap - om samarbete - är mycket viktig och nämndes i synnerhet i betänkandet av Ramona Nicole Mănescu. Ja, det är viktigt att utveckla flernivåstyre. Men jag vill också säga till kammaren att det är viktigt att också regionerna involverar lokal nivå. När jag är ute i regionerna och diskuterar får jag ibland intrycket av att lokala företrädare inte involveras av regionala företrädare och att regionala företrädare inte involveras av nationella företrädare. Här behövs nya instrument.
Jag håller med er, men tvärtom måste jag också mycket tydligt säga att vi naturligtvis måste respektera varje medlemsstats konstitutionella ramar och det som tillkommer dem. Men jag stöder er i frågan om att involvera så många nivåer som möjligt - och också så många aktörer som möjligt, inbegripet icke-statliga organisationer - i utvecklingen av våra partnerskaps- och investeringsprogram.
Eftersom jag redan har överskridit min talartid går jag kanske närmare in på frågan om ekonomiska kontroller i mitt avslutande inlägg. Jag vill också varmt välkomna den nye ordföranden som tar över ordförandeskapet.
Iosif Matula
Herr talman! Sammanhållningspolitiken är en av EU:s viktigaste och mest framgångsrika politiska frågor. Enligt Lissabonfördraget får territoriella myndigheter delta i högre grad i beslutsprocessen och det är ett viktigt steg mot verkligt flernivåstyre. Det måste spela en grundläggande roll inte bara under kommande programperiod, utan också i varje fas när vi arbetar fram och genomför EU 2020-strategin.
I betänkandet av Ramona Nicole Mănescu, som röstades igenom enhälligt i utskottet för regional utveckling, riktas uppmärksamheten mot regionala och lokala myndigheters behörighet och roll i samband med genomförandet av sammanhållningspolitiken. I betänkandet betonas att en strategi på flera nivåer måste tillämpas horisontellt inom samtliga EU-politikområden. Flernivåstyre är en förutsättning för att uppnå territoriell sammanhållning och stärka dess potential. Mot bakgrund av hur förvaltningen skiljer sig åt mellan enskilda medlemsstater bör det arbeta nedifrån och upp.
Större vikt bör läggas vid den integrerade strategin under den nuvarande programperioden och i framtiden, vilket inte bara gäller för att förbättra den administrativa kapaciteten, utan också för att utnyttja de finansieringstekniska instrumenten. Lokala och regionala myndigheters roll måste utökas genom att man antar lokala utvecklingsmetoder som grundar sig på lokala partnerskap, särskilt när det gäller projekt som hänför sig till städer och landsbygd samt gränsöverskridande frågor. Partnerskapens roll är att medverka till en balanserad utveckling, de sträcker sig bortom nationella ramar och bidrar därmed till att öka EU:s territoriella sammanhållning. De kommer dessutom att framhäva inte endast den gemensamma utvecklingspotentialen, utan även specifika lokala aspekter.
Flernivåstyre som grundas på tydliga och öppna förfaranden kommer i förlängningen att leda till den decentralisering som fortfarande behövs i några medlemsstater. Att utvidga regionala och lokala myndigheters roll innebär att de får ansvar för att projekten blir mer effektiva, vilket innebär att de måste anta en mer resultatinriktad strategi.
Jag gratulerar Ramona Nicole Mănescu och Petru Constantin Luhan för de utmärkta betänkanden de lagt fram och som kommer att tillföra den framtida sammanhållningspolitiken ett viktigt mervärde.
Evgeni Kirilov
Herr talman! Låt mig berömma mina kolleger Ramona Nicole Mănescu och Petru Constantin Luhan för deras utmärkta arbete. Vi instämmer alla i att sammanhållningspolitiken spelar en viktig roll för de europeiska regionernas konkurrenskraft. Med hänsyn till den fortsatta politiken och resultaten vill vi att lämpliga resurser, eller åtminstone inte mindre pengar än vad vi har i dag, anslås till sammanhållningspolitiken.
Vi vill heller inte att stödmottagarna belastas ytterligare. Den framtida utformningen av sammanhållningspolitiken är beroende av beslutet som vi antar gemensamt. Men kommissionen har en viktig roll med tanke på förslaget som framställs och här litar vi på dig, kommissionsledamot Johannes Hahn, för jag anser att några av förslagen - som förslagen till förutsättningar för att medlemsstaterna ska beviljas ekonomiskt stöd från EU - kräver ytterligare utredning.
Sammanhållningspolitiken för alla regioner måste stödjas och vi får inte låta en situation uppstå där de kommer att lida på grund av några ineffektiva nationella regeringar. Även här instämmer jag i att det är viktigt att utveckla dessa nivåer. Det är därför mycket viktigt att vi inte ersätter komplexitet med villkor och att vi inte försvårar livet för de slutliga stödmottagarna. Låt oss tillåta regionerna att medverka aktivt så att sammanhållningspolitiken leder till positiva resultat. Låt dem känna att de deltar i processen, ge dem lämpliga resurser och se till att de använder dem på bästa möjliga sätt.
Riikka Manner
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill först tacka föredragandena för deras utmärkta arbete. Dessa två betänkanden utgör verkligen en stabil grund för framtida sammanhållningspolitik.
En hållbar sammanhållningspolitik som gäller hela EU är en absolut förutsättning för vår globala konkurrenskraft, det är ingen tvekan om den saken. Som kommissionsledamoten sade, är regionalpolitik inget mindre än investeringspolitik. Det är något vi också bör sträva efter i framtiden. Genom sammanhållningspolitiken kan vi också på allvar infria målen i EU 2020-strategin. Om vi vill förbättra forskning, utveckling och innovation måste vi också se sammanhållningspolitiken som en integrerad del i dessa mål och vi måste se den ur ett bredare perspektiv.
Sammanhållningspolitik är inte endast en fråga om solidaritet. Det är den naturligtvis delvis, men det är genom sammanhållningspolitiken som vi nu har en starkt finansierad forskning, utveckling och innovation. Det är därför riktigt att vi också under nästa stödperiod anslår lika stora anslag som hittills till sammanhållningspolitiken. I den femte rapporten om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning beaktas dessa faktorer utomordentligt väl och det är mycket viktigt att vi investerar mer tid och pengar för att uppnå resultat.
I betänkandet av Ramona Nicole Mănescu behandlas en grundläggande fråga inom sammanhållningspolitiken, nämligen hur man bedriver en bra politik där varje nivå beaktas. Vi har haft några nedslående resultat när det till exempel gäller genomförandet. Som regionalpolitiska aktörer bör vi ta problemen inom sammanhållningspolitiken på allvar och dessutom försöka lösa dem. Jag anser att det är utmärkt att dessa frågor också tas upp i betänkandet av Ramona Nicole Mănescu.
Jean-Paul Besset
Herr talman! Jag vill koncentrera mitt inlägg på betänkandet av Petru Constantin Luhan.
Regional sammanhållningspolitik är av grundläggande betydelse i EU för en balanserad, socialt harmonisk och miljöeffektiv ekonomisk utveckling, som i slutändan är globalt konkurrenskraftig.
Jag vill tacka Petru Constantin Luhan för att han antog några av våra ändringsförslag som syftar till att det införs en hållbar och koldioxidsnål ekonomi som respekterar den biologiska mångfalden. Men vi kan ändå inte rösta för resolutionen eftersom man främjar en vision av sammanhållningspolitiken som ett instrument för global konkurrenskraft, som vi fortfarande anser vara alltför snäv, alltför begränsad och olämplig.
Vi måste understryka två stötestenar. För det första stöder sig föredraganden nästan enbart på kvantitativa åtgärder där infrastruktur utgör utvecklingens drivkraft. Ju fler desto bättre är hans främsta kriterium. Vi anser inte att det är lämpligt i aktuell situation. Han nämner till exempel 246 operativa program för forskning och utveckling och är stolt över dem, men han ifrågasätter inte vad de handlar om. Forskning är bra, men vi måste också veta vad vi forskar om.
Den andra stötestenen är att föredraganden inte lägger fram tillräckligt tydliga planer. Vi efterlyser starka valmöjligheter för att möta de utmaningar som anges i betänkandet, valet av miljövänlig ekonomi, valet av en ny miljöutmaning som kan föra EU och regionerna framåt.
Charalampos Angourakis
Herr talman! På gräsrötternas bekostnad följer betänkandena samma linjer som de strategiska planer som utarbetas av koncerner med monopol i EU och av de borgerliga regeringarna som tjänar dem. Det har aldrig funnits, och kommer heller aldrig att finnas, någon sammanhållning i EU, trots försök att manipulera allmänheten genom politisk sammanhållning. EU:s politik utmärks av två grundläggande element. Det första är den djupt rotade ojämlikheten som är en inbyggd egenskap hos den kapitalistiska utvecklingsmetoden och det andra är att gemenskapens medel inte anslås till gräsrötternas behov. Medlen anslås till insatser och infrastrukturer som främjar kapitalavkastning och flyktigt kapital till koncerner med monopol genom partnerskap mellan den offentliga och den privata sektorn.
Samtidigt som den kapitalistiska krisen fortsätter överges den vilseledande så kallade principen för gemenskapssolidaritet och ersätts med kapitalets konkurrenskraft. Betänkandena och kapitalets politiska företrädares planer för framtida sammanhållningspolitik tjänar nutida koncerners behov, snabbare kapitalistiska omstruktureringar genom EU 2020-strategin på gräsrötternas bekostnad och det brutala påhoppet mot arbetarklassens rätt till arbete, försäkring och sociala rättigheter. EU och den kapitalistiska utvecklingsmetoden kan inte tillgodose brådskande behov, som skydd mot jordbävningar, utbildning, hälsa och välfärd. Det är därför viktigare än någonsin tidigare att lämna EU och att kämpa för en socialistisk planekonomi.
Trevor Colman
Herr talman! Jag talar i kväll för min kollega John Bufton som är sjuk och lägger fram följande för honom. Som vi vet står regionalfonderna tillsammans med den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) för största delen av EU:s budget. Under årtionden har britterna tvingats betala notan för olika projekt runt om i EU, som ofta inte på något sätt kommer de brittiska skattebetalarna till godo.
Den brittiska byrån för undersökande journalistik avslöjade nyligen att EU:s regionalfonder används för att stödja vapenföretag i Östeuropa. Vissa projekt får miljontals euro i stöd, trots att de drivs av några av de rikaste företagen. Behöver de verkligen EU-stöd? Med tanke på det bedrägeri och slöseri som förekommer inom denna budgetpost samt att den inte ens används i de syften som förespråkarna påstår, uppmanar jag den brittiska koalitionen att dra tillbaka medlen eftersom vi behöver pengarna hemma - och det är ytterligare en anledning till att lämna EU.
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Ungern har troligen en speciell situation när det gäller att skapa och stödja regioner som utgör gränsöverskridande ekonomiska enheter. Historiskt sett utgjorde dessa regioner en gång i tiden en enhet inom Karpaterna. Medlemmarna i Jobbik stöder därför samarbetet mellan regionerna och anser även att det är nödvändigt i den aktuella situationen. Det är något som kan ytterligare mildra de tillfälliga hinder som byggts upp mellan det ungerska folket.
Men i stället för resurser som utbetalas och kontrolleras direkt från Bryssel kan vi endast tänka oss medel i form av projekt som lanseras och godkänns genom ett samarbete som grundas på ett partnerskap mellan berörda länder. På lokal och regional nivå kan såväl identifieringen som hanteringen av problemen bli mer effektiva, med hänsyn till den gränsöverskridande situationen för de regioner som hänger ekonomiskt samman och som angavs som exempel. Det bör stödjas även om vi endast tar hänsyn till ekonomiska aspekter. På samma sätt bör man stödja förenklade regler, deltagandet av små och medelstora företag i europeiska projekt och förfarandet för att hjälpa ekonomiskt mindre utvecklade regioner att komma i kapp, om dessa populära åtgärder inte medför en utökning av Bryssels och kommissionens kompetens och tillsynsroll på bekostnad av nationell kontroll. Genom att prioritera regionerna och bevilja dem direkt ekonomiskt stöd kan även en ny era för ungrarna från Karpaterna inledas.
Jan Olbrycht
(PL) Herr talman! Det finns få europeiska politiska strategier som väcker så mycket känslor och kontroverser. Sammanhållningspolitik anses av somliga utgöra en socialistisk politik framför alla andra, medan andra anser att den utgör en kapitalistisk politik. Några anser att den utgör en rättvis politik, medan andra ser den som orättvis. Några ser den som ett sätt att jämna ut bristfälliga förhållanden, medan andra anser att den stärker konkurrenskraften.
Det finns egentligen inga motsägelser inom politiken, som främst är avsedd att främja större sammanhållning mellan olika områden i EU, inte endast när det gäller social rättvisa, utan också när det gäller lika möjligheter med hänsyn till konkurrenskraften. Med andra ord är det en sammanhållning för konkurrenskraft. I båda betänkandena tas detta upp och vissa aspekter, som är viktiga inte endast för situationen i dag utan också i debatten om den framtida sammanhållningspolitiken, betonas. Jag vill understryka att båda betänkandena inriktas särskilt mot partnerskapsprincipen.
Jag uppmanar kommissionsledamoten att allvarligt fundera över om man i förslaget till utvecklingsavtal ska föra in ett krav på att en medlemsstat måste komma överens med lokala och regionala parter om utveckling, prioriteringar och principer innan ett avtal undertecknas. Det bör vara obligatoriskt för att Europeiska kommissionen utan tvekan ska kunna tilldela varje medlemsstat ansvar för att genomföra sin del av sammanhållningspolitiken.
Georgios Stavrakakis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill börja med att gratulera och tacka föredraganden Ramona Nicole Mănescu för hennes utmärkta samarbete samt för att hon ständigt var beredd att diskutera och ta hänsyn till ledamöternas förslag i samband med betänkandet. När det gäller betänkandet som vi diskuterar är det ingen tvekan om att goda styrelseformer är grundläggande för en framgångsrik politik, särskilt för sammanhållningspolitik, som grundas på gemensam administration, varav största delen av ansvaret har flyttats över till nationella och regionala myndigheter. Det finns endast ett svar på det komplicerade administrativa systemets utmaningar: flernivåstyre.
Jag vill betona att om vi tar hänsyn till sammanhållningspolitikens framtida inriktning, åtminstone så som den till viss del framstår i femte sammanhållningsrapporten, är såväl horisontellt som vertikalt flernivåstyre av betydelse för en hållbar utveckling av initiativ och för en framgångsrik politik. Jag välkomnar också uppmaningen till förenklade regler och ytterligare tekniskt stöd till lokala myndigheter från Europeiska kommissionen. Det kommer att se till att potentiella mottagare i större utsträckning deltar i programmen och att de använder medlen på ett hållbart sätt. Europeiska kommissionens aktuella utvärderingar ger oss information om de förvaltningsmyndigheter som fortfarande har problem med att genomföra politiska sammanhållningsprogram. Enligt betänkandet kommer ytterligare tekniskt stöd till dessa myndigheter och en förstärkning av initiativet ”Utbildning av utbildare” att främja förvaltningsmöjligheterna även för den lägsta myndigheten på lokal nivå. Slutligen anser jag att mer enhetliga och samordnade regler för strukturfonderna kommer att utgöra en stabil grund för arbetet mot en förenklad och ekonomiskt sund förvaltning.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) Herr talman! För några dagar sedan antog kommissionen en handlingsplan för Donaustrategin och jag vill därför titta närmare på Petru Constantin Luhans betänkande i ljuset av den händelsen, särskilt eftersom han i sin motivering nämner att det syftar till att inleda en debatt om ömsesidigt beroende och komplementaritet när det gäller de åtgärder som har vidtagits på europeisk och nationell nivå. Jag skulle vilja lägga till regional nivå. I betänkandet utarbetas en ram för att understryka sammanhållningspolitikens betydelse för att förbättra unionens konkurrenskraft. Makroregionernas roll anges inte explicit i förfarandet, men enligt en analys utgör Donaustrategin redan en sådan ram i mindre skala, så som Östersjöstrategin gjorde tidigare. Jag menar att förutsättningarna i betänkandet sammanfaller med verkligheten i handlingsplanen för Donaustrategin. Principerna för ökad konkurrenskraft som anges i betänkandet är dessutom grundläggande för strategin. I betänkandet läggs till exempel ett stort värde på att man upprättar kopplingar till andra områden. Det betonas att medlemsstaterna måste stödja en platsbaserad strategi för utformningen och genomförandet av sammanhållningspolitiken. Dessa operativa metoder ingår också i den nya politiken för Donauområdet.
Jag beundrar också tesen i betänkandet om betydelsen att tillhandahålla fortsatt stöd i synnerhet till missgynnade regioner. Det innebär att Donaustrategin utgör ett särskilt fall i Petru Constantin Luhans betänkande och att den överensstämmer helt med slutsatserna. Min jämförelse syftar till att visa sammanhållningspolitikens verkliga väg. Jag anser att principerna och de operativa metoderna bör utgöra grunden för sammanhållningspolitiken under nästa programperiod och omfatta en resultatinriktad lokal politik genom makroregionerna.
Elisabeth Schroedter
(DE) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för goda styrelseformer. Jag vill särskilt tacka henne för ett positivt samarbete och gratulera henne till ett utmärkt betänkande. Betänkandet visar kommissionen vad som måste göras framöver, särskilt inom området för partnerskapsprincipen. I betänkandet anges hur man måste se till att lokala och regionala nivåer också involveras samt hur såväl arbetsmarknadsparter som företrädare för det civila samhället måste involveras i alla faser, både i genomförandet och i utvärderingen av strukturfonderna. Det innebär att medlemsstaterna måste åta sig ett verkligt partnerskap. Det betyder att parterna måste tala direkt med förvaltningarna om utbildningsåtgärder och finansiellt stöd. Det betyder att parterna verkligen kommer att kunna påverka programmens utformning. Hittills har kommissionen tyvärr inte visat något större intresse. Det gäller såväl aktuell period som inlämnade förslag. Jag välkomnar det som Jan Olbrycht sade, nämligen att det endast är möjligt att genomföra detta utvecklings- och investeringsavtal om det finns ett partnerskap och om parterna utvecklar planerna tillsammans på samma villkor. Annars riskerar vi att gå från att vara ett regionernas Europa till att bli ett medlemsstaternas Europa och det är inte vårt syfte. Vårt syfte är regional utveckling samt deltagande på lokala och regionala nivåer av arbetsmarknadsparterna och av det civila samhället.
João Ferreira
(PT) Herr talman! Debatten äger rum vid rätt tidpunkt. De ekonomiska, sociala och territoriella skillnaderna i EU förvärras och är oroväckande. Ojämlikheterna mellan länder och regioner samt inom varje land ökar. Det är tydligt att vi har misslyckats med territoriell sammanhållning.
Sammanhållningspolitik förekommer inte isolerat från andra politiska områden. Den påverkar och påverkas kraftigt av gällande politiska riktlinjer och makroekonomiska ram. Angrepp mot arbetstagarnas löner och rättigheter, undergrävda och försämrade allmännyttiga tjänster, angrepp mot statens sociala uppgifter samt nedskärningar i offentlig investering ingår i den ekonomiska och monetära politik som EU påtvingar medlemsstaterna. Den politiken leder till ökad fattigdom och ojämlikhet samt fjärmar oss varje dag allt mer från sammanhållning.
Sanningen är att sammanhållningspolitiken inte har motverkat effekterna eller obalansen som förorsakades av att ekonomier med mycket olika utvecklingsnivåer införlivades i den gemensamma marknaden eller i Ekonomiska och monetära unionen. Otillräckliga medel avsatta till sammanhållning samt oklara makroekonomiska politiska åtgärder som vidtas och blint inriktas på nominell konvergens utan att skapa hållbar konvergens utgör viktiga orsaker som måste rättas till genom ökade budgetanslag till sammanhållning och omfattande förändringar av den makroekonomiska politiken.
Det är strategiskt mycket viktigt för ekonomisk, social och territoriell sammanhållning att stödja produktionen och utveckla produktionskapaciteten i alla länder och regioner, att till fullo utnyttja den lokala potentialen som var och en kan tillföra genom ett hållbart utnyttjande av resurserna, att skydda miljön och skapa arbetstillfällen med rättigheter samt att stärka trygghetssystemen och offentliga tjänster.
Giancarlo Scottà
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag välkomnar betänkandet av Ramona Nicole Mănescu.
Flernivåstyre har en grundläggande betydelse inom sammanhållningspolitiken och i det avseendet genomförs flernivåstrategin, som borgar för samarbete och delat ansvar mellan olika regeringsnivåer, när det gäller den delade förvaltningen av regionalfonderna. Kommissionen förordar initiativ till förmån för regionala och lokala myndigheter. Det måste åtföljas av större incitament att stödja förslagen för att se till att europeiska program verkligen samordnas och genomförs effektivt.
Partnerskap måste grundas på en kultur som vilar på dialog mellan berörda parter. Samarbetet på regional nivå måste vara öppet och alla berörda parter måste representeras.
Av den anledningen är det viktigt att tillhandahålla lämplig utbildning till subnationella företrädare genom initiativ som exempelvis Erasmus för regionala och lokala tjänstemän, och kostnaden måste åläggas kommissionen. Det är också viktigt med utbyte av bästa praxis samt förbättrad kvalitet och effektivitet av förvaltningen av Sammanhållningsfonden.
Joachim Zeller
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först beklaga att en viktig debatt om sammanhållningspolitiken än en gång ligger nästan sist på dagordningen. Det gör inte den politiken och dess betydelse rättvisa på något sätt. Jag vill tacka föredraganden för deras betänkanden, som har visat oss inom vilket politiskt område EU verkligen har varit framgångsrikt - nämligen sammanhållningspolitiken - samt att det är mycket viktigt att fortsätta med den politiken och att göra det i ett politiskt system med flera nivåer - med andra ord flernivåstyre.
Projekten inom sammanhållningspolitiken visar medborgarna tydligt vad europeisk handling innebär när det gäller infrastrukturprojekt, sociala projekt, stöd till forskning och innovation, främjande av konkurrenskraft och sysselsättning i regionerna. I den aktuella debatten om EU:s framtid och i debatterna om valutor och finanser bör vi debattera lika intensivt vad EU behöver för att trygga sin inre sammanhållning, så att länder och regioner inte glider ifrån varandra ekonomiskt, socialt eller politiskt. När vi står inför globala utmaningar och när nya konkurrenter dyker upp på världsmarknaden behöver vi en större union och större gemenskap. Sammanhållningspolitiken kan utgöra ett väsentligt bidrag.
Men i det syftet måste vi inrikta sammanhållningspolitiken mer på de projekt och projektområden som leder hela Europa framåt, som gör det möjligt för de starka att förbli starka och som ger dem som är svagare möjlighet att hämta in de starkares försprång. För att uppnå detta anser jag att vi måste behålla och utveckla de mål för sammanhållningspolitiken som vi har haft hittills. Men jag menar också att vi måste öka villkorigheten för stöd och inrikta oss mer på centraleuropeiska initiativ, antingen inom transportsektorn, energisektorn, inom regional utveckling och stadsutveckling eller inom forskning och innovation. Vägen som kommissionen anger i sin femte sammanhållningsrapport förefaller utgöra en nödvändig del i detta - nämligen att införliva stöden i en gemensam strategisk ram som leder till utvecklings- och innovationspartnerskap mellan kommissionen, medlemsstaterna och företrädare för regionerna. Men det innebär också att lokala och regionala förvaltningar deltar i processen så tidigt som möjligt. På så sätt kan det regionala samarbetets nya former verkligen stödja processen för att utveckla verkligt flernivåstyre.
Herr talman! Låt mig framföra ytterligare en kommentar till Trevor Colman, som tyvärr har lämnat kammaren. Jag vill påminna honom om att EU är en frivillig union av stater. Om det finns länder som vill lämna den, har de rätt att göra det. Men jag tror inte att det är det som medborgarna i Skottland, Wales, Nordirland och England verkligen vill.
Erminia Mazzoni
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi lägger nu grunden för EU 2020 och vill att den blir inkluderande, intelligent och innovativ. För att göra det måste vi tydligt se utmaningarna vi ställs inför i ett globalt sammanhang.
Vi kan bara delta i och vinna loppet om att bli konkurrenskraftiga om vi lyckas inrätta enhetliga nivåer inom EU. Sammanhållningspolitikens tre aspekter - social, ekonomisk och territoriell - utgör tillsammans med strukturfonderna de instrument som vi måste inrikta oss på. Vi får naturligtvis inte tänka på att genomföra nedskärningarna, som krävs för att övervinna den ekonomiska krisen, inom sammanhållningspolitiken. Vi måste tvärtom ta fullt ansvar för att genomföra den och stärka den där den har brustit.
Utifrån de uppgifter som samlats in och analysen av erhållna resultat understryker utskottet för regional utveckling i betänkandet av Petru Constantin Luhan den nära kopplingen mellan konkurrens och sammanhållning samt föreslår korrigerande åtgärder under kommande programperiod. Det är ingen tvekan om att EU endast kan bli konkurrenskraftigt om man lyckas övervinna territoriella skillnader mellan olika regioner.
I det avseendet tackar jag Petru Constantin Luhan som antog mitt ändringsförslag som syftade till att återigen införa förmånliga skattevillkor under en övergångsperiod på högst fem år - en möjlighet som redan ingick i den resolution som parlamentet röstade om i februari 2006. Det är ett användbart sätt för att komma till rätta med en del svårigheter som uppstår när sammanhållningspolitiken genomförs, som exempelvis komplicerade förfaranden, bristfälliga kontroller och behovet av effektivare tillsyn.
En rad ändringsförslag till dessa punkter har antagits för att optimera sammanhållningspolitikens resultat och öka EU:s ekonomiska konkurrenskraft. Som det påpekas i betänkandet av Petru Constantin Luhan måste man utveckla horisontella och vertikala partnerskap mellan lokala myndigheter och också medfinansiering, något som måste anses utgöra grundläggande principer.
Det är viktigt att påskynda en förenkling av förfarandena och en förenklad tillgång till finansiering och det är också viktigt med en integrerad syn på användningen av fonderna och att fortsätta med övergångssystem, särskilt under denna svåra period. Genom ett beslutsförfarande som arbetar nedifrån och upp och involverar berörda regioner kan man se till att stödja utvecklingen genom att ta hänsyn till specifika regionala aspekter.
Slutligen betonas två huvudmål i betänkandet: innovation och infrastruktur. Jag anser att betänkandet är viktigt, för vi får alla en tydlig strategi för att grundligt ta itu med problemet som anges i betänkandets titel.
Talmannen
Som ansvarig för tolkning och översättning inom presidiet kommer jag att be kammaren att vid varje plats installera en lampa som den jag har här och som anger att tolkarna inte kan följa er, för det tjänar ingenting till att endast jag får den informationen. Jag kan naturligtvis själv informera er, men jag tror att det vore mer effektivt om vi hade en lampa vid varje plats.
Nuno Teixeira
(PT) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Petru Constantin Luhan och Ramona Nicole Mănescu för deras utmärkta arbete avseende respektive betänkande. De har båda i hög grad bidragit till diskussionen om den nya sammanhållningspolitiken från 2014 till 2020 som är på gång.
Mer än någonsin är det nu mycket viktigt att uppnå ekonomisk, social och territoriell sammanhållning för att trygga EU:s konkurrenskraft globalt. Målet kommer att uppnås om vi är medvetna om att det inte endast är genom att stärka och utveckla den regionala dimensionen som vi kan få ett EU med sammanhållning inåt och konkurrenskraft utåt.
Jag vill särskilt betona tre punkter som jag anser vara mycket viktiga. Först decentraliseringen, för att se till att lokala och regionala myndigheter, särskilt de med lagstiftande befogenhet, deltar i högre grad och medverkar till ett bättre genomförande av sammanhållningspolitiken. För det andra, uppmaningen till medlemsstaterna att bjuda in regionala och lokala myndigheter till att delta på samma villkor som nationella myndigheter och företrädare i förhandlingar om framtida strukturfonder. Och slutligen, stärkandet av regionala myndigheters roll vid förberedelsen, förvaltningen och genomförandet av program. Vi kommer att kunna leva upp till subsidiaritetsprincipen endast om dessa myndigheter deltar i större omfattning i hela processen.
En annan aspekt som jag anser vara mycket viktig är en enklare uppbyggnad av fonderna efter 2013, inte som en följd av den ekonomiska krisen utan som en allmän princip för den framtida sammanhållningspolitiken, i syfte att underlätta utnyttjandet av medel. Den stora frågan som låg bakom Lissabonfördraget var att föra EU närmare medborgarna. I stället för att endast göra det, låt oss också förenkla livet för dem genom att undvika onödig administration som skulle hindra dem från att delta. Det är endast på detta sätt som vi kommer att nå målet för verklig territoriell sammanhållning. Det är endast på detta sätt som vi kommer att minska de skarpa kontraster och skillnader som i dag finns inom EU, där det för närvarande förekommer en enorm klyfta mellan rika och fattiga regioner. Ökat deltagande innebär även ökat ansvar och det ansvaret bör alla ta och dela, och om vi agerar mer och bättre kan vi skapa ett starkare och mer konkurrenskraftigt EU.
Hermann Winkler
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja gratulera de två föredragandena och tacka dem för deras framgångsrika arbete. Petru Constantin Luhans kommentarer om ”sammanhållningspolitikens framtida arkitektur efter 2013” bör välkomnas särskilt. Även om slutsatserna i den femte sammanhållningsrapporten redan anger kommissionens inledande tankar i ämnet, så är Luhans betänkande ett viktigt bidrag till att fastslå parlamentets ståndpunkt i förhållande till kommissionen. Liksom föredraganden anser jag därför att det är mycket lämpligt att sammanhållningspolitiken harmonierar med målen för Europa 2020-strategin i framtiden. Dock måste de enskilda regionerna fortfarande kunna bestämma sina egna prioriterade områden.
Alla regioner är inte likadana; de kan vara olika till och med inom en enskild medlemsstat. En övre gräns på två eller tre prioriteringar - varav vilka en redan kan ha gjorts obligatorisk - ger regionerna ett begränsat manöverutrymme. Regionerna måste få utrymme att investera i sin egen infrastruktur och sina egna människor enligt sina egna prioriteringar. Med detta scenario kanske det inte blir möjligt att ta tillräckligt stor hänsyn till särskilda frågor, till exempel demografiska förändringar. Detta skulle inte vara mycket till regionalpolitik särskilt anpassad till regionernas behov, vilket är vad kommissionen alltid talar om. Därför anser jag att vi som parlament redan från början måste göra det mycket tydligt att regionerna inte får tillåtas bli försvagade i förhållande till medlemsstaterna. Principen om partnerskap måste stärkas ytterligare.
EU:s regioners betydelse varierar i hög grad beroende på statens struktur. Därför måste stor tonvikt läggas vid subsidiaritetsprincipen. Denna måste tas med i beräkningen när det gäller kommissionens tanke om att bygga upp partnerskap för nyskapande och utveckling mellan kommissionen och medlemsstaterna i framtiden.
Utan att alltför mycket gå in på detaljer kanske jag kort skulle kunna få diskutera vikten av mål 3. Jag håller verkligen med föredraganden när han talar om svårigheter på EU:s gränsterritorier - vid både inre och yttre gränser. Detta mål måste vägas in mer i framtiden. Enligt min åsikt tas det för lite hänsyn till mål 3 i den aktuella debatten om sammanhållningspolitikens framtid. I synnerhet måste samarbetet mellan de regioner som ligger vid EU:s tidigare yttre gränser - och jag syftar här på min hemregion Sachsen - utvecklas mycket mer.
Barbara Matera
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Uppgifterna från revisionsrätten i 2006 och 2008 års årsrapporter om de gällande kontrollsystemen för sammanhållningspolitiken är verkligen alarmerande.
Dessa system hade kunnat vara effektivare; andelen fel var 12 procent för de återbetalda beloppen 2006 och 11 procent 2008. Om andelen fel ska kunna minskas måste kommissionen utöva bättre tillsyn av lokal och regional politik.
Utvecklandet av en vägledning för offentliga och privata aktörer och inrättandet av en utbildnings- och rörlighetsplan för hur man praktiskt använder politiska styrmedel på flera nivåer skulle kunna vara effektiva åtgärder för att förbättra regionalpolitiken.
Vidare måste medlemsstaterna stärka de regionala och lokala myndigheternas roll, särskilt med tanke på Lissabonfördragets ikraftträdande.
Likaså är det viktigt att underlätta regionalt samarbete över gränserna; det är utan tvekan så att det på många håll inom EU finns enorma möjligheter till samarbete mellan regioner och lokalsamhällen i medlemsstater som är grannar med varandra, särskilt på områden som turism, jordbruk, industri och miljö.
Jag ska använda den tid jag fått över genom att ha avslutat mitt anförande i tid till att tacka tolkarna, som alltid behandlar oss så väl.
Jan Kozłowski
(PL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Inledningsvis vill jag betona att jag anser att betänkandet är mycket viktigt, och jag vill gratulera föredraganden Petru Constantin Luhan till ett utmärkt arbete. Jag tycker att sammanhållningspolitiken bör vara EU:s främsta politik, och att den bör bli allt viktigare under de kommande åren. Som övergripande politik bör den ange riktningen för politiken inom olika sektorer, bidra till en ökning av de europeiska regionernas konkurrenskraft och bidra till att förstärka EU:s ställning på de globala marknaderna. Systemet för att genomföra sammanhållningspolitiken måste vara modernt och flexibelt samt vara baserat på en modell för styrning på flera nivåer, vilket ofta har påpekats. Det bör också främja samordningen av strukturfonderna med andra europeiska instrument och med nationell finansiering.
Jag ansvarade för en region med 2 200 000 invånare under två mandatperioder, och jag ansvarade för att genomföra sammanhållningspolitiska åtgärder på grundval av både en centraliserad modell, mellan 2004 och 2006, och en decentraliserad modell - det regionala verksamhetsprogrammet - mellan 2007 och 2013. Med dessa erfarenheter kan jag tryggt säga att den decentraliserade modellen möjliggör ett bättre utnyttjande av de lokala möjligheterna vid införandet av strategiska lösningar och genomförandet av positiva förändringar, och det är därför jag är övertygad om att målen bör fastställas på EU-nivå, men att sätten att nå dem bör definieras i enlighet med subsidiaritetsprincipen på den lämpligaste nivån, vilket när det gäller sammanhållningspolitiken betyder den regionala och den lokala nivån. Samtidigt är det mycket viktigt att koppla användningen av ekonomiska medel till uppnåendet av mätbara mål och resultat: ekonomisk tillväxt samt ökad sysselsättning och social integrering.
Elena Băsescu
(RO) Herr talman! Också jag vill gratulera min kollega Petru Constantin Luhan till allt hans arbete med att sammanställa detta betänkande, vilket också är särskilt viktigt för Rumänien. Jag anser att Europa 2020-strategin måste främja en plan för hållbar utveckling. Därför krävs både en starkare extern representation och en effektivare intern samordning.
Detta betänkande är viktigt därför att det tar upp sammanhållningspolitikens resultat. Det betonar till och med särskilt stärkandet av regionernas globala konkurrenskraft. Tilldelningen av medel för investerings- och utvecklingsprojekt kommer definitivt att bli till stor nytta för vårt land. Det bör påpekas att Rumänien kan komma att bli berättigat till stora bidrag både nu och under perioden efter 2013.
I detta avseende fanns det på nationell nivå ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Luís Paulo Alves
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det är sant att sammanhållningspolitiken är viktig för tillväxten och välståndet samt för att främja en balanserad utveckling mellan olika regioner. Det är sant att en utveckling som är balanserad mellan olika regioner är mycket viktig för funktionen hos den inre marknaden och för själva unionen, och att sammanhållningspolitiken är mycket viktig när det gäller att nå målen i Europa 2020-strategin. Det är också sant att sammanhållningspolitiken är värdefull för miljön, för att skapa arbetstillfällen och för att utforma och utarbeta ett modernt transportnätverk. Mot bakgrund av allt detta, herr talman, herr kommissionsledamot, är det oacceptabelt att kommissionen nu utnyttjar dessa regioners framgångar och nu också vill använda dem som ett hot mot medlemsstater som inte uppfyller makroekonomiska villkor. Detta är i synnerhet sant mot bakgrund av att regionerna i dessa situationer inte ens var inblandade och inte har något direkt ansvar, och mot bakgrund av att de kommer att vara de som påverkas mest av begränsningarna av användningen av strukturfonderna. Detta är inte rätt, herr kommissionsledamot, och jag skulle vilja höra ditt svar.
Alfreds Rubiks
(LV) Herr talman! Jag skulle vilja uppmärksamma kammaren på den sociala sammanhållningen. När jag talar med väljare tycker jag det är svårt att förklara för dem att vi fattar beslut på ett grundligt och målmedvetet sätt här när deras levnadsstandard har försämrats sedan vi gick med i EU. Jag talar om Lettland. 34 procent av Lettlands befolkning lever för närvarande på existensminimum och befinner sig på gränsen till fattigdom. Den lägsta pensionen är LVL 64, och denna innehas av 12 procent av befolkningen. Det jag ser och hör i den här kammaren, det som sägs i betänkandena, är något som jag för min del inte kan ge mitt stöd, eftersom jag inte kan se att sociala frågor får någon större uppmärksamhet här. Det vi har här är ännu mer tal om ytterligare marknadsliberalisering, konkurrenskraft ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Peter Jahr
(DE) Herr talman! Jag vill lämna fyra synpunkter på dessa betänkanden.
Den första är att Europeiska unionen bara framstår som rimlig för människor om den försöker mildra ekonomiska, sociala och territoriella skillnader.
Den andra är att den europeiska sammanhållningspolitiken är det viktigaste ekonomipolitiska instrumentet för att nå detta mål.
Min tredje synpunkt är att de som kritiserar detta borde komma på ett alternativ. Om de inte kan erbjuda något alternativ så ska de hålla tyst.
Min fjärde synpunkt är att min hemmaregion - jag kommer från östra Tyskland - är ett område där denna politik har främjat den ekonomiska utvecklingen. Vi är på rätt väg men vi har fortfarande en bit kvar att gå. Vi kommer därför att behöva ytterligare stöd efter 2013 om vi ska kunna fortsätta göra framsteg.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Tip O'Neill, den store irländsk-amerikanske politikern, sade en gång: ”All politik är lokal.” Detsamma kan sägas om Europeiska unionen när det gäller utvecklingen. All utveckling har varit regional.
Mitt eget lands framgång under sammanhållningspolitiken sedan vi gick med i EU är ett perfekt exempel. Vi hade strax över hälften av den genomsnittliga bruttonationalprodukten när vi gick med 1973, men nu har vi en och en halv gång den genomsnittliga bruttonationalprodukten, trots landets ekonomiska svårigheter just nu.
För det andra kommer en av de viktigaste frågorna för oss när vi går vidare framåt att vara att förenkla proceduren, att lägga tonvikt vid resultat och mervärden samt att försöka minska byråkrati och regleringar. Man skulle kunna fylla i formulär härifrån till parlamentets slut, men om det inte tillför några mervärden är det inte till någon nytta. Om vi gör det kan vi fortsätta att göra framsteg, och jag ser verkligen fram emot att få se regionalpolitiken ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Miroslav Mikolášik
(SK) Herr talman! För en effektiv tillämpning av sammanhållningspolitiken, som för närvarande är mycket decentraliserad, måste regionala och lokala instansers ansvarsområden utökas, eftersom det är dessa instanser som bäst förstår de olika behoven hos de respektive områdena och deras invånare.
Jag anser absolut att förverkligandet av ett verkligt partnerskap med regionala och lokala instanser kräver en tydligare definition av den så kallade principen om partnerskap samt ett aktivt deltagande från lokala och regionala instanser i diskussionerna om EU:s regionalpolitik. Jag skulle vilja betona att en bättre samordning mellan olika nivåer av tillsyn, större flexibilitet och öppna och tydliga procedurer inte bara är tecken på god offentlig förvaltning utan framför allt ska möjliggöra en minskning av utgifterna och öka möjliga partners deltagande i projekt.
Johannes Hahn
Herr talman! Jag skulle vilja tacka för den livliga debatten, och jag skulle också vilja ta tillfället i akt att säga något mer om finansiella kontroller. Som jag alltid brukar påpeka måste vi verkligen komma till rätta med detta och förenkla saker och ting, särskilt med tanke på att vi måste göra mer för att se till att små och medelstora företag också utnyttjar de möjligheter som vi vill skapa genom EU-bidrag samt även exempelvis den rullande finansiering som vi vill erbjuda mer av i framtiden; och vi måste verkligen se till att minimera byråkratin.
Å andra sidan måste jag också ständigt påpeka att en stor del av byråkratin tillkommer på nationell nivå. Med andra ord härstammar inte all den byråkrati som uppstår i europeiska projekt från Bryssel; snarare är den en kombinerad effekt av processer på nationell och europeisk nivå. Vi måste arbeta med detta tillsammans. Ramona Nicole Mănescu, jag håller med dig om att vi måste anstränga oss för att arbeta fram standarder på detta område - även om jag naturligtvis inte helt kan bortse från nationella lagar och omständigheter. Men i princip håller jag absolut med dig.
Frågan om villkorlighet är också något som måste övervägas noga, men vi har inte tillräckligt med tid för att gå in på detta nu. Det handlar utan tvekan om att där så behövs för varje enskilt land och för varje enskild region fastställa orsakerna till förseningarna i genomförandet av projekt; generellt sett vet vi att detta redan sker. I de flesta fall handlar det inte om pengar - i alla fall inte i första hand - utan beror på andra brister. Tanken bakom villkorligheten är att eliminera dessa i förväg för att sedan kunna arbeta snabbare, vilket ligger i alla parters intresse.
Jag är också tacksam mot de talare som hänvisade till utvecklings- och partnerskapskontraktet och till det faktum att detta innebär en möjlighet, som Jan Olbrycht sade, att arbeta för regionala och lokala myndighetens ytterligare delaktighet. Det kommer att krävas en del nytänkande när det gäller detta i fråga om hur vi kan genomföra det praktiskt på ett något institutionaliserat sätt, och - låt oss inte glömma detta - på ett sätt som är acceptabelt för medlemsstaterna. Här förlitar jag mig på och bygger på stödet och uppbackningen från Europaparlamentet, eftersom Europaparlamentet, kommissionen och Regionkommittén är överens om detta. Det finns dock ytterligare en aktör, och denna är medlemsstaterna; vi måste övertyga medlemsstaterna om att också de kommer få positiva effekter av detta om de får fler människor att delta i programplaneringen och dessa människor därmed kommer att identifiera sig med den mycket mer.
Jag är också tacksam för kommentarerna - som jag tror kom från gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen - om tillväxten. Jag förespråkar kvalitativ och kvantitativ tillväxt. Vi behöver båda två. Ta till exempel forskningen: Detta är faktiskt något som hamnar i kategorin kvalitativ tillväxt. Om vi har som ett av våra huvudmål att öka andelen förnybar energi, till exempel, men i grund och botten också vill vara mer energieffektiva, så skulle ett mycket viktigt forskningsämne kunna vara ”Hur kan jag lagra elektricitet, hålla den i beredskap och sedan göra den tillgänglig när jag behöver den?”, så att vi kan göra vår kraftproduktion ännu effektivare.
Sammantaget har en sak blivit uppenbar: Vi kommer bara att kunna nå våra mål om vi faktiskt har en regionalpolitik som når alla regioner i Europa. Som också har sagts i dag kommer vi om vi vill genomföra EU 2020-strategin bara kunna göra det om vi kan sprida och genomföra denna politik i alla regioner, samtidigt som vi tar hänsyn till de behov som finns lokalt.
Stort tack ännu en gång - särskilt till de två föredragandena - för detta mycket värdefulla arbete.
Petru Constantin Luhan
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tacka alla parlamentskolleger som lämnade betydande bidrag till detta betänkande och i slutändan till sammanhållningspolitiken och dess framtid. Jag vill också tacka skuggföredragandena som ingav ändringsförslag och lämnade bidrag som var precis lika viktiga, och också för att vi tillsammans nådde enighet mycket enkelt.
Jag vill inte gå in alltför mycket i detalj på vad som sades. Jag vill också tacka er för era vänliga kommentarer. Jag skulle dock särskilt vilja uppmärksamma det som sades av kommissionsledamoten, eftersom dessa kommentarer verkligen förtjänar uppskattning. Han sade att sammanhållningspolitiken är en politik för investeringar i regioner och människor, något som är en förutsättning för att höja levnadsstandarden i EU:s regioner. Jag delar helt och hållet denna uppfattning.
Likaså konstaterar även jag att vi har ert stöd - för vilket vi är tacksamma - för ökade investeringar i alla typer av infrastruktur, vilket är en absolut förutsättning för att utradera skillnaderna inom EU.
När det gäller den åsikt som framfördes av Jean-Paul Besset vill jag bara säga att om han hade läst betänkandet noga så skulle han ha insett att det också behandlar ekonomisk tillväxt baserad på en grön ekonomi. Det är också så att jag direkt hänvisade till EU 2020-strategin, där även den gröna ekonomin har introducerats. Därför vill jag berätta för er att betänkandet har majoritetsstöd just nu.
Tack ännu en gång till er alla, och vi hoppas att den framtida sammanhållningspolitiken kommer att gå i rätt riktning.
Ramona Nicole Mănescu
Herr talman! Jag skulle vilja tacka mina parlamentskolleger för deras betydande bidrag till detta betänkande, särskilt i dess slutliga version, liksom skuggföredragandena och resten av mina parlamentskolleger som ingav ändringsförslag, för att inte nämna de som talade så sent på kvällen under debatten i kammaren.
Den omröstning som genomfördes i utskottet för regional utveckling visade på ett brett samförstånd mellan de politiska grupperna om behovet av att tillämpa de principer och åtgärder som föreslås i detta betänkande, och jag kan inte vara annat än glad över att dagens debatt har förts i samma anda.
Arbetsdokumentet utformades efter diskussioner med Europeiska kommissionen, Regionkommittén och representanter för stödmottagarna, och jag vill också ännu en gång tacka dem för deras bidrag. Som jag nämnde i mitt tidigare anförande tror jag absolut att Europeiska kommissionen kommer att ha den mottaglighet och målmedvetenhet som krävs för att se till att de lösningar som vi slagit fast och föreslagit i utskottet för regional utveckling inte kommer att stanna på förslagsstadiet. Vi har kommit med konkreta förslag, herr kommissionsledamot. Allt du behöver göra är att ta dem under allvarligt övervägande. Jag säger detta särskilt med tanke på att EU under de kommande månaderna måste utforma och anpassa sin framtida sammanhållningspolitik och 2020-strategi samt villkoren för deras framgångsrika tillämpning.
Det vi vill ha är ett nytt slags politisk styrning på flera nivåer, något som skulle tjäna EU:s viktiga syften, och ett medborgarnas Europa som kännetecknas av ekonomisk tillväxt, sociala framsteg och hållbar utveckling.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.
Skriftliga uttalanden (artikel 149 i arbetsordningen)
Slavi Binev
För att uppnå en sann social och ekonomisk sammanhållning mellan medlemsstaterna måste vi först hantera skillnaderna mellan dem, inte bara när det gäller ekonomisk tillväxt och utveckling utan när det gäller deras fysiska läge. På det här stadiet kan jag inte se att vi behöver tala om gemensamma åtgärder. Åtgärderna måste vara olika för de respektive medlemsstaterna, eftersom de har olika behov. I fråga om kommissionens roll i förfarandena för att ge stöd och se till att förvaltningen i regionalpolitiken är god anser jag att den först tydligt måste fastställa och formulera sina åtaganden. Min egen erfarenhet av att ta upp frågor med kommissionen är att jag antingen får ett undvikande svar eller får höra att frågan inte ligger inom dess kompetensområde. Jag kommer från ett land där det under många år har varit det normala att lägga över ansvaret på andra, och jag skulle vilja att kommissionens kompetensområde avgränsas tydligt, så att vi kan få tydliga svar och välavvägda åtgärder i vissa bestämda situationer.
Alain Cadec
För närvarande finns det en mycket tydlig tröskel mellan regioner som är berättigade till ekonomiskt stöd enligt konvergensmålet och de som inte är det. Detta är till mycket stor nackdel för vissa regioner som kanske inte är fattiga men som absolut inte är rika. Det skulle vara till mycket stor hjälp om denna tröskeleffekt kunde mildras genom att man införde en mellankategori regioner, mellan målet ”konvergens” och målet ”regional konkurrenskraft och sysselsättning”. Jag är glad över att detta är ett av de förslag som läggs fram i slutsatserna i den femte rapporten om sammanhållning. Denna mellankategori skulle kunna vara inriktad på regioner med en BNP per capita på mellan 75 och 90 procent av EU-genomsnittet. Jag skulle också vilja se detta system ersätta övergångsmekanismen och omfatta andra regioner än de som kommer ut från konvergensmålet. I samband med förhandlingarna om nästa fleråriga budgetram bör budgeten för denna omarbetade sammanhållningspolitik förbli densamma. Det bör dock nämnas att strax över 20 regioner bör tas bort från konvergensmålet, vilket kommer att ge besparingar på 10 miljarder euro per år. Dessa pengar kan absolut omfördelas till en ny mellankategori regioner.
Tamás Deutsch
Jag gratulerar Petru Constantin Luhan till hans arbete med betänkandet. När det gäller betänkandet skulle jag vilja uppmärksamma två saker. Vad gäller kopplingen mellan tillämpningen av EU 2020-strategin och en förbättrad konkurrenskraft är det viktigt att påpeka att sammanhållning och förbättrad konkurrenskraft är processer som förutsätter och till och med förstärker varandra. Vi kan inte inrikta oss på att stödja de mest utvecklade regionerna med målet att maximera EU:s konkurrenskraft, eftersom detta skulle innebära en risk för att underutvecklade regioner halkar efter ytterligare, vilket i sin tur skulle leda till stora sociala spänningar och instabilitet för hela Europeiska unionen. Dessutom är det viktigt att fastslå att sammanhållningspolitiken, även om den bidrar starkt till genomförandet av EU 2020-strategin, inte ensam kan leda till att målen för strategin uppnås. Vi måste därför skapa en överensstämmelse mellan uppnåendet av målen för EU 2020-strategin och målen för sammanhållningspolitiken, och de andra politikområdena måste också bidra till en lämplig nivå av måluppfyllelse för strategin. För det andra skulle jag vilja betona att jag helt och hållet håller med föredraganden om att BNP även i fortsättningen ska vara måttet för att fastställa en medlemsstats stödberättigande, eftersom BNP hittills har varit den mest tillförlitliga indikatorn på utvecklingsnivån. På medlemsstatsnivå kan de nationella myndigheterna använda andra indikatorer när de fördelar resurserna, men på EU-nivå måste BNP behållas som måttstock för behörigheten att få stöd.
Robert Dušek
Betänkandet om en lämplig administration av regionalpolitiken kommer att ge regionala och lokala myndigheter utökade möjligheter att tillämpa EU:s politik. Parlamentet har länge stött en ökad medverkan av andra offentliga instanser än de nationella vid planeringen av gemenskapens politik. Den princip om partnerskap som beskrivs i Regionkommitténs vitbok om politisk styrning på flera nivåer måste förstärkas redan från förhandlingarnas början i EU-diskussionerna. Betänkandet stöder en ytterligare förenkling av både lagstiftnings- och icke-lagstiftningsregler. Det bör dock påpekas att vissa medlemsstater och särskilt deras offentliga organ ofta bidrar till en administrativ börda som inte krävs enligt gemenskapens regler. Här behövs ytterligare åtgärder. Reglerna för stödprogrammen bör förenklas för att de enskilda processerna ska bli mer begripliga, och för att potentiella stödmottagare inte ska avskräckas från att delta i projekt. En stor andel fel (12 procent) rapporteras för utgifter för att genomföra och finansiera program. Den största procentandelen fel rapporteras alltid för området offentlig upphandling och så kallade icke stödberättigande kostnader. Europeiska kommissionens tillsyn är inte tillräcklig, och det är uppenbart att kommissionen inte kan skapa ett kontrollsystem på alla nationella nivåer. Det är mycket viktigt att kommissionens tillsynsroll upprätthålls och underbyggs vid programmens start, men mer tillsynsansvar skulle kunna överföras till medlemsstaterna och deras regionala och lokala myndigheter under programmens gång.
Sandra Kalniete
skriftlig. - (LV) För att sammanhållningspolitikens inflytande ska kunna ökas krävs vissa avgörande reformer. Det stöd som ges genom sammanhållningspolitiken måste koncentreras i tre olika huvudriktningar. Det viktigaste är först och främst geografisk koncentration, det andra är koncentration av stödets omfattning och det tredje är administrativ koncentration. Detta betyder att det ekonomiska stödet måste riktas till de medlemsstater och regioner där det största behovet finns. Med detta menas att en förbättring av den socioekonomiska situationen ska vara omöjlig utan ett bestämt stöd från EU:s sammanhållningspolitik. Detta betyder att varje region måste utvärdera vilka sektorer som är i störst behov av stöd, i stället för att nominera alla möjliga sektorer utan någon djupare analys. Varje region bör välja tre till fem av de tio sektorer som erbjuds av kommissionen, dit 100 procent av det tillgängliga stödet kan koncentreras. Detta betyder att vi måste fortsätta minska den administrativa bördan. Vi måste öka förtroendet från de medverkande institutionerna, så att antalet funktioner som utövas av dessa institutioner kan optimeras. Jag vill betona att det befintliga kriteriet för tilldelningen av stöd genom EU:s sammanhållningspolitik - BNP enligt köpkraftsparitet per capita (upp till 75 procent av EU-genomsnittet) - är ett lämpligt, beprövat och säkert kriterium för att definiera vilka regioner som är berättigade till stöd inom konvergensramverket, eftersom det visar de faktiska skillnaderna mellan EU:s medlemsstater och regioner.
Siiri Oviir
skriftlig. - (ET) Jag delar föredragandens uppfattning att unionens sammanhållningspolitik är en av de viktigaste politiska åtgärderna för att öka regioners konkurrenskraft och säkerställa hållbar utveckling. Eftersom den internationella finanskrisen hade en negativ inverkan på alla Europas regioner i större eller mindre omfattning har sammanhållningspolitiken, som tillför mervärden, utan tvekan en mycket viktig roll att spela när det gäller att se till att regionerna kan gå stärkta ur nedgångsperioden. Det sorgliga är att regeringarna i många av EU:s medlemsstater inte förstår regionernas - de lokala myndigheternas - roll och betydelse tillräckligt väl, eftersom de är rädda för att förlora sin makt till regionerna. Exempelvis antar regeringen i mitt hemland, Republiken Estland, ofta viktiga lagar som berör de lokala myndigheterna utan att ta hänsyn till myndighetens beslutsprocess. För att de olika regionerna inte ska diskrimineras bör nu mer uppmärksamhet ägnas åt de reglerande åtgärder som vidtas av medlemsstaternas regeringar, för att säkerställa att deras åtgärder inte står i strid med medlemsstaternas egna lagar och europeiska värderingar. Det är sant att det nu finns många regioner i Europa som har fått betydande politiskt stöd genom Regionkommittén, Europeiska unionens domstol och kommissionen i fall där medlemsstaternas regeringar har struntat i de lokala myndigheternas rättigheter. Jag tror att en effektiv europeisk sammanhållningspolitik och ett uppnående av de mål som anges i direktivet kommer att bidra till regionernas livskraft, men livskraftiga regioner kommer att öka hela EU:s livskraft och detta kommer samtidigt att bidra till att förhindra gränsregionernas marginalisering.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
I Luhans och Mănescus betänkanden anges på ett helt korrekt sätt de principer på vilka vår sammanhållningspolitik bör vara baserad. Jag skulle dock vilja betona tre områden där vi behöver vara mer ambitiösa. Det första är territoriell sammanhållning. Detta begrepp nämns ofta men omsätts sällan i praktiken. Exempelvis bör vi ägna särskild uppmärksamhet åt gränsregioner. De hinder och problem som dessa regioner står inför är en återspegling av den europeiska integrationens begränsningar. Dessa områden som markerar en brottyta bör omvandlas till områden som bidrar till att skapa kontakter. Nästa område är den ojämlika behandlingen av regioner som befinner sig mellan mål 1 och mål 2. Det finns andra regioner med samma BNP som får tio gånger så stort stöd. Det är dags att vi inrättar en övergångsmekanism som ger samma behandling av alla regioner med en BNP mellan 75 och 90 procent av EU-genomsnittet. Slutligen måste vi arbeta fram nya resultatindikatorer. De hinder för utvecklingen som regionerna står inför har att göra med deras egna lokala begränsningar. Vi måste förfina våra kriterier på alla styrnivåer så att vi korrekt kan bedöma behoven och målen i den regionala utvecklingen.
Richard Seeber
EU:s sammanhållningspolitik måste ägnas särskild uppmärksamhet för att vi ska kunna få en bättre hållbar tillväxt och förbättrad konkurrenskraft. I ett regionernas Europa bör även i fortsättningen BNP vara det huvudsakliga kriteriet för att fastställa regionernas rätt till bidrag. Den europeiska regionalpolitiken måste dock omfatta alla regioner, samtidigt som den är tillräckligt flexibel för att ta hänsyn till regionala och territoriella skillnader. Om vi fullt ut ska kunna utnyttja potentialen till tillväxt i regionerna och uppnå ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom Europeiska unionen är det mycket viktigt att inrikta sig särskilt på konkurrenskraften. Samtidigt som vi gör det måste vi också ta hänsyn till mindre problem i välmående medlemsstater. Forskning och nyskapande måste spela en särskilt viktig roll i alla regioner, som ett sätt att öka EU:s konkurrenskraft, och det är därför det är nödvändigt att fortsätta främja dessa områden i framtiden. Även om EU 2020-målen definieras på gemenskapsnivå är det viktigt att de lokala och regionala myndigheterna deltar mer i deras tillämpning; det är mycket viktigt att ha ett nedifrån och upp-orienterat förhållningssätt om vi ska kunna nå de ekonomiska målen i EU 2020-strategin effektivt.
Monika Smolková
Sammanhållningspolitiken måste fortsätta att vara en nyckelpolitik för EU även efter 2013, med tillräcklig finansiering och med följande villkor: en förenkling av förfarandet att tilldela resurser från strukturfonderna, inrättandet av ett ramverk för offentligt-privata partnerskap, en upprättad infrastruktur som en grundläggande förutsättning för att öka den globala konkurrenskraften, partnerskap som en förutsättning för att utveckla verkliga partnerskap med regionala och lokala organ och med civilsamhället och som ett sätt att uppnå effektivitet, laglighet och öppenhet när programmen skapas och strukturfonderna används samt tillämpningen av styrning på flera nivåer, både vertikalt och horisontellt. Det finns också vissa andra villkor, men om vi vill följa planen för EU 2020-strategin anser jag att det är mycket viktigt att följa de villkor som nämnts här.
Zbigniew Ziobro
Europa går för närvarande igenom en svår period. Finanskrisen 2008-2009 påverkar fortfarande ekonomin betydligt, och detta ökar klyftan mellan de välmående regionerna i Västeuropa och de fattigare regionerna i Central- och Sydeuropa. Denna situation gör att det blir nödvändigt att förstärka de mekanismer som är effektiva i bekämpningen av krisen. De viktigaste av dessa på unionsnivå är sammanhållningspolitiken och regionfonderna. Genom samfinansieringen av investeringar på lokal nivå har de blivit en effektiv symbol för ett europeiskt samarbete som har höjt sig över nationella intressen. De har också lämnat ett betydande bidrag till utökandet av det område som hade ekonomisk tillväxt mellan 2004 och 2007, och till minskningen av klyftan mellan länderna i det gamla och det nya EU.
Det är därför det har blivit så viktigt att öka unionens finansiering av sammanhållningspolitiken i budgetramen för 2013-2020, att behålla konvergensen som ett primärt mål och att behålla den nuvarande mekanismen för att välja ut stödmottagare baserat på BNP-nivåer i olika regioner. Jag tycker att möjligheten att höja nivån för investeringssamfinansiering från 75 till 80 procent och samtidigt minska finansieringen för de avlägsna regionerna också är viktig. Från de västeuropeiska ländernas synpunkt tycker jag också att det är viktigt att fortsätta med finansieringen av investeringar i infrastruktur, särskilt genom de områden som förenar Nord- och Sydeuropa.
