Gränsöverskridande betalningar i gemenskapen - Affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Margarita Starkevičiūtė, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande betalningar i gemenskapen - C6-0352/2008 -, och
- betänkandet av John Purvis, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet och om ändring av direktiven 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv 2000/46/EG - C6-0350/2008 -.
Margarita Starkevičiūtė
föredragande. - (LT) I dag när EU:s ekonomi lider av en lågkonjunktur är det mycket viktigt att stimulera den ekonomiska tillväxten. Ett av upphoven till EU:s ekonomiska tillväxt är den gemensamma marknadens expansion - trots att den fortfarande är mycket fragmenterad, särskilt inom finansiella tjänster. Förslaget vi ska diskutera borde bidra till att lösa problemet och skapa ett gemensamt europeiskt betalningsområde. På engelska brukar vi tala om Single Euro Payments Area.
Det finns redan en viss historia bakom dokumentet. Så snart euron hade införts och växelkurserna avskaffades i länderna inom euroomårdet framgick det att priserna för gränsöverskridande betalningar fortarande var andra än de för lokala betalningar. Därför antogs Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2560/2001 om gränsöverskridande betalningar i euro som trädde i kraft i slutet av 2001. Genom förordningen angavs att samma avgift ska tas för att göra lokala och nationella betalningar som för gränsöverskridande betalningar, och principen om detta stärktes. Syftet var att sänka priserna för konsumenter och öka konkurrensen på marknaden för betaltjänster.
När förordningen genomfördes sänktes betalavgifterna. En gränsöverskridande överföring på 100 euro inom EU brukade till exempel kosta i genomsnitt 24 euro. Nu kostar den 2,50 euro. Å andra sidan visade det sig att förordningen hade vissa brister. Därför beslutades det att den skulle ändras.
Dokumentet vi har framför oss är därmed en förbättrad version av förordning nr 2560/2001. Vad är nytt? För det första har principen om samma avgift för gränsöverskridande och motsvarande inhemska betalningar utvidgats till att även omfatta autogiro. Det var inte tillgängligt tidigare. När ett gemensamt eurobetalningsområde väl hade inrättats och direktivet om betaltjänster hade antagits ändrades betalmiljön inom EU. Det är därför viktigt att det från november 2009 ska gå att använda den populära elektroniska betalningsmetoden med autogiro även över gränserna. För att kunna skapa en gemenskapsmodell för autogiro anges i förordningen att om det saknas bilaterala avtal för betalare och betalningsmottagare mellan betaltjänstleverantörerna ska den preliminära multilaterala förmedlingsavgiften för autogiro vara högst 0,08 euro under en övergångsperiod fram till 2012.
I dokumentet beskrivs också hur konsumenternas rättigheter kan försvaras och hinder för företagande kan undanröjas. Det föreslås att medlemsstaterna utser behöriga myndigheter som övervakar förordningens genomförande. Samma myndigheter ska också aktivt samarbeta över gränserna så att affärstransaktioner löper smidigare. De ska också fastställa riktlinjer för bedömningen av förfaranden för att kontrollera huruvida principen följs.
En annan nyhet i ändringen av förordningen är förslaget att gradvis avskaffa bankernas skyldighet i vissa stater att lämna betalningsbalansstatistik. I stället finns förslag på andra sätt att lämna betalningsbalansstatistik.
Jag beklagar att vi inte kunde enas med rådet på den här punkten. I dagsläget återstår fortfarande defintionen av gemnomföranden och förfaranden för granskning av betalningsbalanser. Europaparlamentet och rådet har förklarat att en strikt tidsfrist ska sättas.
John Purvis
föredragande. - (EN) Fru talman! Detta direktiv är ett svar på den ökade betydelse som elektronisk handel och elektroniska pengar har fått och behovet av ett tydligt regelverk på området. Syftet är att underlätta användningen av elektroniska pengar för betalkonton på nätet, förskottsbetalade mobiltelefonkonton, resekort som kan fyllas på och presentkort.
E-pengar skiljer sig inte åt från andra former av pengar. De lagrar ett monetärt värde och erbjuder ett enkelt betalningsmedel. Till skillnad från kontobaserade betalningsinstrument som kredit- och bankkort fungerar emellertid e-pengar som ett förskottsbetalt instrument. Det används för betalningar - vanligtvis av relativt små belopp - till andra företag än användaren. På så sätt skiljer det sig från förskottsbetalda kort med ett enda syfte, exempelvis telefonkort. Man behöver inte ha något bankkonto för att använda e-pengar, vilket gör det extra intressant för dem som inte har, eller inte kan få, ett bankkonto.
Det har redan gått åtta år sedan Benjamin Cohen i sin artikel ”Electronic Money: New Day or False Dawn?” skrev att vi snart kommer att gå in i e-pengarnas tidevarv. Tyvärr var denna förutsägelse både för optimistisk och en smula för tidig - åtminstone för Europa. I Europa är det fortfarande långt kvar innan elektroniska pengar ger de fördelar som man hoppades på när det första direktivet om e-pengar antogs 2001.
Detta berodde förmodligen på de höga startkapitalkraven och alltför restriktiva restriktioner. Antalet institut för e-pengar varierar kraftigt mellan medlemsstaterna. I Tjeckien finns exempelvis över 40 institut för elektroniska pengar medan Frankrike och Tyskland tillsammans har totalt tolv stycken. Två tyska institut för elektroniska pengar var till och med tvungna att flytta till brittisk jurisdiktion på grund av de stora skillnader i regelverket som till och med finns i direktiv. För två år sedan - i augusti 2007 - uppgick det samlade beloppet utestående elektroniska pengar till endast 1 miljard euro. Som jämförelse fanns 600 miljarder euro kontanter i omlopp.
E-pengar har med andra ord långt kvar innan det blir ett seriöst alternativ till kontanter. Trots restriktionerna växer emellertid användningen av e-pengar kraftigt och genom detta direktiv kommer det att bli möjligt att erbjuda nya, innovativa och säkra tjänster för elektroniska pengar, att erbjuda nya aktörer en möjlighet att komma in på marknaden och att främja verklig och effektiv konkurrens mellan marknadens aktörer. Nya och små aktörer kommer att ges möjlighet att komma in på marknaden eftersom det startkapital som krävs kommer att minskas från 1 miljon euro till 350 000 euro. Utskottet för ekonomi och valutafrågor frågor skulle utan tvekan ha föredragit ett lägre belopp.
Tjänsteleverantörerna kan utöka antalet platser där e-betalningar kan göras. En kund som betalar sin tunnelbanebiljett med e-pengar skulle exempelvis även kunna köpa kaffe, en tidning eller en bukett blommor i kiosken på stationen. Detta system praktiseras redan med stor framgång i exempelvis Hongkong.
Vi har hastat igenom lagstiftningsprocessen för att nå en överenskommelse vid första behandlingen så att denna åtgärd kan antas före valet till Europaparlamentet. Jag vill särskilt tacka Ivo och Melanie från ekonomiutskottet, skuggföredragandena från PSE-gruppen och ALDE-gruppen, Gianni Pittella och Bilyana Raeva, kommissionens tjänsteavdelningar och det tjeckiska ordförandeskapet, framför allt Tomáš Trnka och hans medarbetare, för deras mycket positiva samarbete. Ingen av oss uppnådde vad vi hade önskat. Men jag anser att vi har tagit ett rejält kliv framåt och jag skulle verkligen välkomna parlamentets stöd för detta projekt.
Antonio Tajani
kommissionens vice ordförande. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle först och främst vilja uttrycka kommissionens uppskattning för hur snabbt parlametet har behandlat de här båda ärendena som är så viktiga. I det sammanhanget tackar jag både föredragandena och Pervenche Berès, ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor, som bidragit till att arbetet har gått så snabbt.
Vi är nu bara några månader från den slutliga tidsfristen för införlivandet av direktivet om betaltjänster i medlemsstaterna. De här båda åtgärderna, utöver betalningsbranschens stora insatser för att ta fram produkter för ett gemensamt eurobetalningsområde, är viktiga åtgärder i rätt tid för att fullfölja marknaden för gemensamma betalningar. Åtgärderna kommer i kombination med direktivet att fullfölja den rättsliga grund som måste finnas för att ge marknaden klarhet, visshet och stabilitet. De förhandlingar som hållits de senaste veckorna har gjort att vi kunnat nå en mycket snabb överenskommelse i de båda frågorna.
Vad gäller den ändrade förordningen om gränsöverskridande betalningar kan jag med glädje meddela att kommissionen ställer sig bakom de föreslagna ändringarna som har växt fram efter en kompromiss. Kommissionen är särskilt nöjd med att i sitt ursprungliga förslag ha fått in artiklar som styr frågan om den multilaterala förmedlingsavgiften vid autogirotransaktioner. Marknaden har efterlyst de här bestämmelserna och vi anser att de krävs för att EU:s banker i tid ska kunna lansera autogiro för ett gemensamt eurobetalningsområde.
Bestämmelserna ger betalningsbranschen tre år för att lägga fram långsiktiga affärsmodeller för automatiska betalningar som följer konkurrensbestämmelserna. I en kompromissvillig anda är kommissionen beredd att byta ut det ovillkorliga avlägsnandet av de här kraven mot en klausul om granskning, i enlighet med parlametnets och rådets förslag.
I fråga om det ändrade direktivet om elektroniska pengar är detta en mycket ambitiös lagstiftning som ger en välkommen andra chans att skapa en verkligt användbar marknad för elektroniska pengar. Direktivet syftar till att ge marknaden tydliga och nyanserade juridiska och kloka ramar, ta bort onödiga, oproportionerliga eller överdrivna hinder för inträde på marknaden och göra utgivningen av elektroniska pengar till en mer attraktiv affärsverksamhet.
Det nya direktivet bör gynna konkret och effektiv konkurrens mellan alla aktörer på marknaden, samtidigt som vi skapar lika villkor för alla betaltjänstleverantörer och en hög nivå på konsumentskyddet. Den kompromiss som ingåtts ger en utmärkt balans som fullt ut skyddar våra ursprungliga mål och samtidigt blir ett lämpligt svar på den berättigade oro som uttryckts under godkännandeprocessen. Vi stöder därför förslaget helt.
Aloyzas Sakalas
föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. - (EN) Fru talman! Utskottet för rättsliga frågor stöder förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande betalningar i gemenskapen.
Kommissionen har följande mål med detta initiativ: För det första vill den ersätta befintliga bestämmelser så att dessa anpassas till utvecklingen på marknaden. För det andra vill den stärka skyddet för konsumenternas rättigheter och tillhandahålla ett lämpligt regelverk så att man kan utveckla ett modernt och effektivt betalningssystem inom EU. För det tredje vill den förverkliga en inre marknad för betalningstjänster i euro.
Utskottet för rättsliga frågor utsågs att avge ett yttre till det ansvariga utskottet, utskottet för ekonomi och valutafrågor. I yttrandet föreslogs att medlemsstaterna kunde låta befintliga institutioner fungera som behöriga myndigheter och att de kunde använda eller utöka befintliga förfaranden för gränsöverskridande betalningstjänster. Det är viktigt att tillämpa och förbättra de åtgärder som redan finns och att hjälpa organ att effektivt hantera klagomål och tvister som rör detta förslag.
Det är viktigt att påpeka att proportionalitetsprincipen, subsidiaritetsprincipen och framför allt den utökade principen om lika betalningar måste vara förenliga med artikel 95.1 i EG-fördraget. För gränsöverskridande betalningar i euro krävs en strategi på gemenskapsnivå. För att man ska uppnå rättssäkerhet och för att alla berörda aktörer på den europeiska betalningsmarknaden ska ha samma förutsättningar måste samma regler och principer gälla i alla medlemsstater.
José Manuel García-Margallo y Marfil
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Fru talman! Jag ska bara kommentera förordningen om gränsöverskridande betalningar och betänkandet av Margarita Starkevičiūtė.
Som hon så väl har förklarat motsvarar förordningen de behov som har uttryckts efter eurons införande, och hon fastställer en relativt tydlig princip: avgifterna måste vara desamma för inrikes och gränsöverskridande betalningar. Det är en självklar regel på en inre marknad, men långt ifrån något som följdes före förordningen.
Förordningen har därmed blivit startskottet för ett gemensamt eurobetalningsområde, vilket föredraganden också nämnde. Jag har några ytterligare kommentarer.
Med tiden har förordningen blivit inaktuell och det var nödvändigt att ändra den för att anpassa den till förändringarna på finansmarknaderna och till direktivet om betaltjänster.
Kommissionen har satt upp tre mål för sitt arbete med ändringen. För det första att ta med gränsöverskridande autogirobetalningar inom förordningens räckvidd. För det andra att fastställa rutiner för hantering utanför domstol av problem som kan uppstå vid tillämpningen av förordningen. För det tredje lätta på kraven på betalningsbalansrapportering.
Europaparlamentet har i stora drag godkänt strategin, men gjort tre viktiga ändringar: man har förtydligat de rättsliga definitionerna i förordningen, varnat eller påmint medlemsstaterna om att de bör följa förordningen bättre än tidigare och för det tredje uppmanat till tydligt samarbete mellan medlemsstaterna.
Min oro gällde frågan om kraven på betalningsbalansrapportering, som har lösts genom avtalet mellan de olika institutionerna. Jag kan därför konstatera att jag är fullt nöjd med det resultat som uppnåtts.
Pervenche Berès
Fru talman! Jag tänkte tala om John Purvis betänkande om elektroniska pengar.
Först och främst tycker jag att om vi tänker igenom varför elektroniska pengar är en mindre utvecklad företeelse här än i Hongkong är det tveklöst på grund av att EU-medborgarna fått större vana vid att använda sina bankkort.
Parlamentet har haft två problem vid utarbetandet av den här rättsakten. Dels ville vi inte avreglera övervakningen av elektroniska pengainstitut vid en tidpunkt när frågan om just övervakning är på allas läppar, på grund av dessa instituts lobbyarbete. Därför har Europaparlamentet framför allt insisterat på att de institut som utfärdar elektroniska pengar och förvaltar dem ska sättas under reell övervakning. Jag tror vi har fått ett antal garantier på området. Det gläder mig.
På samma sätt var vi angelägna om att ta hänsyn till medborgarnas och användarnas intressen, särskilt när de vill avsluta sina avtal så att de inte åläggs orimliga begränsningar eller avgifter från instituten för elektroniska pengar.
Det är i den andan vi har gett förslaget vårt stöd: vi hoppas att livet ska bli enklare för medborgarna om de kan använda elektroniska pengar, utan att det resulterar i överdrifter, framför allt inte i fråga om övervakningsmekanismer.
Mariela Velichkova Baevа
Förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande betalningar i gemenskapen som ska ersätta den nuvarande tillämpliga förordningen är knuten till inrättandet av en integrerad europeisk betalmarknad. Förslaget syftar också till att stärka skyddet av konsumenternas intressen och rättigheter och lätta på bördan i fråga om statistikrapportering.
Artikel 5 om betalningsbalans och artikel 12 om granskningen är resultatet av en komprosmiss som vår föredragande Margarita Starkevičiūtförsöker uppnå. Hon har stöd av Bulgarien. Kompromissen ger möjlighet att göra adekvata bedömningar i god tid.
Den pågående globala finanskrisen har belyst behovet av relevanta statistiska uppgifter. Bulgarien är positivt inställt till att ta bort kraven för betaltjänstleverantörer att lämna rapporter baserade på bostadsort när det gäller betalningsbalansrapportering av belopp under 50 000 euro.
Bulgarien stöder att artikel 5.2 stryks eftersom de reservationer som har framförts gäller i samband med eventuell förlust av information och försämrad kvalitet på betalningsbalansrapporteringen, liksom behovet av en teknisk period för övergången till ett system med direktrapportering..
Antonio Tajani
kommissionens vice ordförande. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill än en gång uttrycka min uppskattning av hur parlamentet har handlagt de här båda frågorna. Det betyder att den nya förordningen om gränsöverskridande betalningar träder i kraft enligt planerna den 1 november i år och att e-pengamarknaden därmed får en andra chans att komma i gång.
Parallellt med direktivet om betaltjänster gör de här båda EU-rättsakterna att vi kan skapa en modern, heltäckande rättslig ram för gemenskapsmarknaden för betalningar och bana väg för den europeiska betalningsbranschen att fullt ut utveckla projektet med ett gemensamt eurobetalningsområde. Projektet ger EU:s konsumenter och företag en helt integrerad betalningsmarknad som är kostnadseffektiv och av högsta kvalitet.
Kommissionen tackar därför - och jag gör det med stor glädje - Europaparlamentet för dess senaste tecken på sitt engagemang för ett gemensamt eurobetalningsområde.
Nils Lundgren
för IND/DEM-gruppen. - Fru talman! Elektroniska pengar som kan användas över gränserna är ett mycket stort framsteg. Det är en viktig uppgift för EU att på detta sätt förbättra den inre marknaden genom att främja användningen. Jag vill dock ta tillfället i akt att påminna vad vi då talar om.
När vi införde euron för ett stort antal länder i Europa var det på grundval av de analyser som man gör av värdet av en valutaunion. Värdet är att vi sänker växlingskostnader och andra transaktionskostnader. Vi sänker informationskostnaderna genom att ha en gemensam valuta. Priset som vi betalar för att få detta är att vi får mer instabila ekonomier. Vi får svårare att upprätthålla jämn och hög sysselsättning och upprätthålla stabila statsfinanser. Vi ser detta just nu när det håller på att gå fullständigt åt pipan på de punkterna för länder som Irland, Spanien, Italien och Grekland.
Notera då att offren ska motsvaras av vinsterna av lägre transaktionskostnader genom en gemensam valuta, men de vinsterna är ständigt fallande just därför att framstegen när det gäller betalningssystemet är så ofantliga. Inom en ganska kort tid kommer vi att vara i ett läge där vi anser att vi har så effektiva betalningssystem att kostnaderna har blivit helt försumbara. Då står vi där med en gemensam valuta som egentligen enbart tillförsäkrar oss instabilitet i vår europeiska ekonomi. Det sa jag före, ni kan se det efteråt. Tänk på detta!
Margarita Starkevičiūtė
föredragande. - (LT) Jag vill poängtera att den text vi behandlar är en kompromiss som har nåtts genom komplicerade förhandlingar mellan rådet, kommissionen och parlamentet.
Det är ändå ett positivt resultat och jag tackar rådets företrädare Trinka och kommissionens företrädare för deras samarbete. Jag tackar också personalen vid utskottet för ekonomi och valutafrågor som hjälpt till att utarbeta dokumentet. Det kommer att ge svar på de frågor som togs upp av Nils Lundgren, det vill säga det kommer att bidra till att gynna hela euroområdet eftersom förfarandena för transaktioner i euro stärks. I egenskap av företrädare för ett land som inte ingår i euroområdet är jag glad över att förordningen också kan tillämpas om en medlemsstat utanför euroområdet vill betala i nationell valuta, vilket i Litauens fall är litas.
För närvarande är det i våra länder fortfarande olika priser på gränsöverskridande betalningar och inrikes betalningar i nationell valuta. Det beror delvis på att vi inte ingår i euroområdet. Jag tror att ett första steg, och även ett steg på vägen mot euroområdet, för medlemsstaterna utanför euroområdet kan vara att tillämpa den här principen på nationella valutor. Den andra viktiga punkten är att när vi genom den här förordningen gynnar gränsöverskridande betalningar banar vi väg för att modernisera det europeiska bankväsendet, eftersom bankerna har en övergångsperiod på tre år för att ta fram nya affärsmodeller som kan ge effektivare betalningar.
Det här är mycket viktigt eftersom vi ofta talar om innovationer, nya initiativ och modernisering. Den här akten skapar rätt villkor för allt detta.
John Purvis
föredragande. - (EN) Fru talman! För att lugna Pervenche Berès vill jag bara påpeka att vi i detta direktiv och betänkande har insisterat på att e-pengar inte är insättningar. Det går inte att få ränta på pengarna. Vi har bara gläntat lite mer på dörren för e-pengar.
Der grundläggande kravet på startkapital har sänkts till 350 000 euro. Utskottet för ekonomi och valutafrågor skulle ha föredragit 200 000 euro. Kravet på egna medel kommer att vara 2 procent av utestående medel i e-pengar. Vi skulle ha föredragit 1,6 procent, men med flexibiliteten på 20 procent uppåt eller nedåt kan mer liberala medlemsstater gå ned till 1,6 procent och konservativa medlemsstater gå upp till 2,4 procent.
Att vi fortfarande har så olika förutsättningar inom EU är ingen idealisk situation, framför allt inte när vi har insisterat på att de som använder e-pengar ska få fullt skydd. Det finns även andra användarvänliga skyddsåtgärder, exempelvis återköp, som Pervenche Berès nämnde. På grund av startkapitalkravet var det dessutom nödvändigt att fastställa undantagsnivån för de e-pengaraktörer som enbart bedriver verksamhet på nationell nivå till 5 miljoner euro i stället för till 2 miljoner euro.
Sammantaget är detta ett mycket försiktigt steg framåt. Det är ingen perfekt lösning. Det är sällan kompromisser. Jag är nästan säker på att vi måste se över bestämmelserna om tre till fyra år, och att det då finns fler aktörer på marknaden. Användare och köpmän kommer att kräva mer valfrihet. Fru Berès! De mer tveksamma tillsynsmyndigheterna, bankerna - och till och med Europeiska centralbanken - kommer att ha insett att detta är en fördelaktig, användarvänlig tjänst som inte utgör någon risk för den europeiska ekonomin. Vi i EU kan äntligen utnyttja alla möjligheter som e-pengar erbjuder.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag.
