Tvätt- och rengöringsmedel
Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0105/2003) av Nobilia för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om tvätt- och rengöringsmedel (KOM(2002) 485 - C5-0404/2002 - 2002/0216(COD)).

Liikanen
Fru talman! Först och främst skulle jag vilja tacka utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och i synnerhet deras respektive föredraganden Nobilia och Purvis för deras öppna och konstruktiva arbete med detta förslag. De framlagda ändringsförslagens beskaffenhet och antal visar att man har lagt ned mycket tankearbete och ansträngningar på att undersöka kommissionens förslag. I detta hänseende är jag förvissad om att den offentliga utfrågning som anordnades i februari - där jag hade nöjet att delta - tjänade som en nyttig introduktion till de mycket tekniska frågor som behandlas i förslaget.
Syftena med kommissionens förslag kan kortfattat anges. De sammanfattas noggrant i Nobilias betänkande och lyder enligt följande: För det första att införa strängare tester för bestämning av biologisk nedbrytbarhet hos ytaktiva ämnen i tvätt- och rengöringsmedel; för det andra att utvidga räckvidden till att omfatta alla fyra typer av ytaktiva ämnen i stället för endast de två som omfattas för närvarande; och för det tredje att införa märkningsbestämmelser till fördel för konsumenten och miljön.
De två första åtgärderna kommer påtagligt att förbättra skyddet av vattenmiljön med avseende på toxicitet, och den tredje åtgärden kommer också att vara till nytta för konsumenternas hälsa vad beträffar allergier. Dessutom innebär förslaget att all EU-lagstiftning om tvätt- och rengöringsmedel förs samman i en gemensam text för att den skall bli mer användarvänlig. Detta är således en kraftansträngning att förenkla EU:s lagstiftning.
Förutom att presentera vad förslaget innehåller skulle jag också vilja säga ett par ord om lagstiftningsramens vidare bemärkelse. Jag gör detta i syfte att förklara varför man i förslaget har utelämnat vissa frågor.
För det första, det här förlaget är en komplettering till, och inte en ersättning av, den övergripande lagstiftningen om kemiska ämnen, i synnerhet direktiven om farliga ämnen och preparat. Visserligen är inte tvätt- och rengöringsmedel att anse som farliga med utgångspunkt i direktivet om farliga preparat. Vi behöver komplettera den allmänna övergripande lagstiftningen, inte för att tvätt- och rengöringsmedel är särskilt riskfyllda, utan på grund av att de i mycket stor omfattning släpps ut i vattenmiljön. Lagstiftning är berättigad även när det gäller ett kemiskt preparat med låg riskfylldhet om det, genom att släppas ut i tillräckligt stora mängder, kan medföra en risk för miljön. Vi behöver en förordning om tvätt- och rengöringsmedel för att tillfredsställa den sektorsspecifika begränsningen i den övergripande lagstiftningen.
Lagstiftning om tvätt- och rengöringsmedel måste därför inriktas på vissa specifika frågor, givetvis huvudsakligen biologisk nedbrytbarhet hos ytaktiva ämnen. Det är därför viktigt att beakta förslaget som ett instrument för att införliva tvätt- och rengöringsmedel i den inre marknadens harmoniserade område, och som ett redskap för att hantera de därmed förbundna förpliktelserna, och inte som en slutlig ståndpunkt beträffande tvätt- och rengöringsmedel.
Det här förslaget bildar en ram för att ta itu med frågor som relaterar till tvätt- och rengöringsmedel om och när dessa frågor uppstår. Det utgör också ett redskap för att bibehålla lagstiftningen uppdaterad som svar på tekniska framsteg och den ökade förståelsen och oron för miljön. Andra frågor som relaterar till tvätt- och rengöringsmedel och som inte tas upp i förslaget kommer emellertid att behandlas inom ramen för den övergripande lagstiftningen; till exempel behandlade vi under det senaste sammanträdet Lannoyes betänkande om nonylfenol och vår nästföljande debatt i dag är Schörlings betänkande om CMR-ämnen.
Ett annat viktigt grunddrag i förslaget gäller undantaget för de ytaktiva ämnen som klarar de äldre testerna för bestämning av biologisk nedbrytbarhet, men som inte klarar de nya testerna. Undantag kommer endast att beviljas för de ytaktiva ämnen som man genom en kompletterande riskbedömning kan bevisa att de inte utgör något hot mot miljön. Ett sådant undantag kan under inga omständigheter beviljas för användning i vanliga tvättmedel. Det här kommer endast att tillämpas vid särskild användning inom industrin eller institutioner där tonnaget har fastställts och tagits med i beräkningen i riskbedömningen.
Den kompletterande riskbedömningen måste tillhandahålla tillräcklig information för att möjliggöra en korrekt utvärdering av miljörisken. Samtidigt bör onödiga tester undvikas. I det här avseendet kommer toxicitetstester endast att krävas om en medlemsstat särskilt begär detta i fall då osäkerhet kvarstår. Testernas krav bedöms därför vara minsta möjliga, förenliga med en tillförlitlig utvärdering, på samma gång som djurförsöken minimeras och testernas totala kostnader begränsas.
Kommissionen anser att förslaget utgör en rättvis och lämplig balans mellan den hållbara utvecklingens ekonomiska, sociala och miljömässiga pelare. Det kommer att ge ett högt miljö- och folkhälsoskydd, vilket krävs i fördraget, och detta till en rimlig kostnad.

Nobilia (UEN)
Fru talman, herr kommissionär! Jag tänker inte utnyttja den tid som står till mitt förfogande till att beskriva det arbete som utförts och vad det innebär i tekniska termer. Det är förmodligen redan tillräckligt välbekant. Detta säger jag inte för att skryta, utan för att peka på det omfattande arbete mina kolleger i miljöutskottet lagt ned och framför allt det engagemang de visat i sina många ändringsförslag. Jag vill tacka dem för det, för oavsett det generella målet att införa de egna idéerna i ett betänkande kan det inte råda någon tvekan om att slutmålet varit att förbättra själva betänkandet och dess effektivitet när det gäller att skydda medborgarnas intressen. Jag måste också tacka skuggföredragandena från samtliga politiska grupper för deras förståelse och deras beredvillighet att hjälpa till. De utarbetade minst åtta kompromissändringsförslag, vilkas olika idéer, målsättningar och förslag har upptagits.
Enligt min egen ödmjuka uppfattning har följaktligen den text som lämnade utskottet för miljö för att landa i kammaren ett betydligt allmännare stöd än man hade kunnat vänta sig när kommissionen lämnade sitt förslag till parlamentet. Detta är som sagt inte något jag säger för att framhäva mig själv, utan för att framhålla det förtjänstfulla arbetet från alla de kolleger som har engagerat sig i detta betänkande.
Man kan naturligtvis inte säga att betänkandet är uttömmande när det gäller problemen i samband med tvättmedel. Fortfarande måste vi lyfta fram flera aspekter som vi måste uttala oss om. Jag tänker till exempel på hur vi skall ställa oss till fosfaterna, hur vi skall ställa oss till den anaeroba nedbrytbarheten för ytaktiva ämnen eller de gränsvärden som skall bestämmas för nedbrytbarheten för tvättmedlens övriga komponenter. Det är bland annat därför som alla är överens om att vi måste ge kommissionen en tidsfrist för att komplettera sitt förslag. Man kan säga att det som varit viktigt i arbetet med ändringsförslagen har framför allt varit strävan att göra förslaget till resolution och dess slutsatser mera användbara, funktionella och organiska till sin utformning.
Detta har varit strategin för arbetet. Inom ramen för det arbetet har det emellertid också funnits en strävan att uppnå ytterligare två mål, förutom att göra de föreslagna normerna mera användbara, funktionella och organiska: det första målet är att i praktiken ta större hänsyn till de små och medelstora företagen, något som framför allt kommer till uttryck genom undantagsinstitutet, förhoppningsvis utan att vi gör avsteg från skyldigheten att hela tiden förstärka miljöskyddet, skyddet av människors hälsa och djurens välfärd. Det andra målet gäller systemet för märkning, som äntligen blir obligatoriskt. Det målet gäller strävan efter en större medvetenhet från konsumenternas sida när de gör sina val, utan att man därför på minsta sätt förringar, utan snarare förstärker, det viktiga arbete som utförs av de organisationer som verkar för att skydda konsumenterna.
Låt mig emellertid återkomma ett ögonblick till det faktum att den förordning som behandlas sannerligen inte är heltäckande när det gäller de komplexa frågeställningarna i samband med tvättmedel. Detta säger jag inte för att kritisera kommissionens arbete, utan snarare för att peka på ytterligare två aspekter som hänger samman med det, men även med tidigare regler om tvättmedel: den första, som jag nämnde i början av mitt inlägg, var kommissionens strategi när det gäller att ta itu med problemet, en strategi som gick ut på en gradvis tillämpning av normerna. Den andra, som nästan motiverar den första, är nödvändigheten av att låta en utomstående organisation genomföra själva tillämpningen, i det här speciella fallet en vetenskaplig kommitté.
I arbetet med ändringsförslagen till förordningen har vi försökt värdera de förslag som skickats till utskottet och att lägga fram dem som bedömdes som politiska, och inte tekniska, för behandling i parlamentet. Detta är dessutom en arbetsmetod som godkänts av föredraganden och skuggföredragandena. Om därför de båda aspekter som angavs ovan är sanna - vilket de är - och om det är sant att arbetet i utskottet för miljö har varit fruktbart och samstämmigheten stor, så väcker det förvåning att vissa kolleger har lagt fram ytterligare ändringsförslag i kammaren. Detta sagt utan att jag vill beröva dem deras rätt att ha en egen åsikt.
Men låt mig i det sammanhanget säga att jag instämmer i ändringsförslagen 47, 52, 53 och 60, som utan tvekan tillför ytterligare viktiga aspekter. Däremot förhåller jag mig i stort sett neutral när det gäller ändringsförslagen 56 och 61, som enbart flyttar olika argument inom ramen för förordningen, medan jag måste uttrycka ett kraftig avståndstagande från resterande ändringsförslag. Inte på grund av att jag à priori vill förneka deras innehåll. Inte heller på grund av att de delvis strider mot den eniga uppfattning som uttryckts i utskottet, utan snarare på grund av att det inte är självklart att de skulle förstärka skyddet i texten om de skulle antas. De skulle snarare äventyra den organiska helhet, funktionalitet och användbarhet som jag nämnde tidigare och som bygger på ett gradvis införande av ny lagstiftning, grundad på en vetenskaplig strategi.

Purvis (PPE-DE)
Fru talman! Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi välkomnar detta direktiv. Härigenom kommer den lagstiftning som berör tvätt- och rengöringsmedel att till fullo gås igenom och moderniseras. Det är ett framsteg för både producenter och konsumenter, såväl som för miljön. Vi kunde emellertid under vår behandling fastställa vissa brister som, vilket jag med glädje konstaterar, kommer att rättas till genom många av de föreslagna ändringsförslagen i Nobilias betänkande. 
I kommissionens förslag skiljer man inte mellan till exempel ett tvättmedel som framställts och saluförts av ett internationellt företag i stora volymer för en masskonsumtionsmarknad, och å andra sidan en nischprodukt som framställts i liten mängd ofta av små eller medelstora företag och för en särskild tillämpning. Exempel på det senare är rengöringsutrustning för mejerier eller operationssalar. I det förra exemplet kan man med lätthet följa bestämmelserna i förslaget till direktiv vad gäller testmetoder och undantagsförfaranden, och det finns alltid gott om alternativ, men när det gäller den mindre specialiserade produkten kan detta utgöra ett hinder som eliminerar en nyttig, till och med en central, produkt. Jag är därför glad över att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd har godtagit det väsentliga i vårt förslag om ett undantagsförfarande i flera steg som sådana producenter kan åberopa.
Vi föreslog även en upphävandeklausul så att kommittéförfarandet automatiskt kan upphöra efter åtta år och endast förnyas om det vid den tidpunkten anses lämpligt. Detta är grundat på det förfarande som inledningsvis infördes på området finansiella tjänster för att parlamentet skulle kunna behålla vissa kontrollåtgärder över det spirande kommittéförfarande som utvecklades inom Europeiska unionen.
Som företrädare för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är jag glad över att kunna rekommendera ett stöd för Nobilias betänkande, men jag skulle föreslå att ändringsförslagen 5, 15, 20, 33 och 40, som delvis sammanfaller med annan relevant lagstiftning, borde förkastas. Inte heller kan vi stödja de ändringsförslag som i sista stund lämnats in av Verts/ALE-gruppen. I övrigt kan vi helhjärtat stödja Nobilias betänkande.

Florenz (PPE-DE).
Fru talman, ärade kommissionär! Det gläder mig att vi i dag har tillfälle att diskutera direktivet, inte så mycket därför att jag skulle vara särskilt förtjust i just tvättmedel, utan helt enkelt därför att betänkandet visar att Europeiska unionen börjar röra sig bort från den så kallade end-of-pipe-politiken för att i stället utveckla alltfler miljövänliga, ekonomiskt och socialt hållbara produkter. Vi vill med andra ord motivera industrin att steg för steg övergå till andra produkter och inte bara satsa på katalysatorn, reningsverket eller de stora avgassystemen i slutet av kedjan. Det är tvärtom längst fram - i början av processen - som vi behöver nya, hållbara produkter.
Direktivet för oss ett steg i riktning mot den inre marknaden eftersom det syftar till att harmonisera många av dagens nationella bestämmelser i Europa för att nå lika och jämförbara kriterier för godkännande och åtgärda konkurrenssnedvridningen på området. Herr kommissionär! Jag är därför glad att ni deltog i PPE-DE-gruppens utfrågning och att samarbetet mellan miljöområdet och er avdelning har utvecklats ovanligt positivt de senaste åren.
Det är inte bara konsumenten som tjänar på en sådan politik, utan även miljön, vattenmiljön och inte minst den inre marknaden, vilket är särskilt angeläget för mig. Att t.ex. den biologiska nedbrytbarheten steg för steg måste få en annan prioritet är uppenbart. Mauro Nobilia har lagt fram ett mycket bra förslag som jag stöder helt. Låt mig spontant kommentera ändringsförslagen från De gröna: Alla är inte felaktiga, som jag ser det, men återigen tenderar de att lägga fram förslag som endast kan genomföras av de som är tillräckligt stora och automatiskt manövrerar ut de små. Detta är ett typexempel på en politik som motarbetar de medelstora företagen eftersom det enbart är de mycket stora företagen som klarar hindren. Som kollegan Purvis redan har visat riskerar vi med en sådan lagstiftning att försvåra för dem som vi egentligen vill uppmuntra att utnyttja olika nischer. Så får det inte gå till, vi skall skydda dem. Därför måste vi utveckla en viss tolerans.
Det kommer givetvis inte att stanna vid tvätt- och rengöringsmedlen, utan vi har också tagit upp kampen mot fosfaterna. Alla producenter bör känna till att ett förbud närmar sig steg för steg, dock inte från en dag till en annan, utan inom en rimlig tidsfrist som ger företagen möjlighet att ställa om produktionen. Detta är mycket viktigt och principiellt den strategi som vi i fortsättningen kommer att följa.
Jag har insett att parlamentet inte bör ta sig vatten över huvudet. Som lagstiftare och medlagstiftare kan jag inte avgöra från vilken gräns tvättmedlen skall märkas med uppgift om parfymämnen. Det finns förslag på 50 milligram och 500 milligram. Herr föredragande! Ni fattade det enda raka beslutet när ni sade att vi bör överlåta detta till experterna, för om de får bestämma kommer det europeiska direktivet att löpa i rätt riktning.
Det är mycket oroande att undersökningarna visar att de största problemen med tvättmedel beror på att vi uppenbarligen inte klarar av att dosera medlet. Inställningen bland de berörda - dit hör också jag - tycks vara att man alltid använder samma mängd tvättmedel i maskinen och att doseringen därmed överskrids vid olika tvättmängder, dvs. vid mindre antal kilon tvätt. Här måste vi alla ta oss i kragen. Jag medger att jag hittills inte har lagt in tvätt i tvättmaskinen alltför ofta. Men jag vill gärna lära mig och skall uppmuntra min fru att instruera mig.
Alla berörs således av detta, inte bara lagstiftarna, inte bara industrin, utan även medborgarna. När vi inser detta är vi på rätt väg.

Sacconi (PSE).
Fru talman! Jag vill än en gång uttrycka mitt fulla stöd för kommissionens förslag. I denna förordning sammanförs de fem direktiv som för närvarande finns på området nedbrytning av ytaktiva ämnen. Jag vill också tacka för det arbete som föredraganden utfört, ett arbete som bidrog till att göra förslaget mer organiskt och som garanterade en mycket konstruktiv relation med de andra grupperna, vilket gjorde det möjligt att lägga fram en produkt för omröstning i kammaren som till största delen har ett enhälligt stöd.
De viktigaste aspekterna av denna lagstiftning är hälsan, konsumenternas säkerhet samt skyddet av och hänsynen till miljön. Ändringsförslagen, som åter läggs fram för min grupps räkning, är just de ändringsförslag som syftar till att bättre garantera de målen samt de mål som inspirerats av de tre principer som ligger till grund för arbetet i utskottet för miljö: försiktighetsprincipen, principen ?förorenaren betalar? och ersättningsprincipen. Det faktum att man begränsat förordningens tillämpningsområde till enbart nedbrytbarheten för ytaktiva ämnen i tvättmedel begränsar inte dessa principers tillämpbarhet. Jag anser i själva verket att den anaeroba nedbrytbarheten, nedbrytningen av de viktigaste icke ytaktiva organiska ingredienserna och fosfaterna borde bli föremål för motsvarande reglering, eftersom det skulle bli ett komplement till bestämmelserna om tvättmedel.
Jag håller slutligen med dem som hävdar att normer för enskilda produkter bör införas i syfte att skapa strängare regler när det gäller säkerheten, användningen och miljöskyddet, jämfört med vad som redan anges i den övergripande lagstiftningen. Därför begär vi samfällt att kommissionen skall lägga fram ett nytt lagförslag med syftet att gradvis förbjuda sådana ämnen eller att begränsa deras användning inom tre år efter det att den förordning vi här diskuterar har trätt i kraft.
Slutligen, när det gäller denna typ av produkter som används dagligen, borde det vara lämpligt med en enda typ av märkning, en märkning som gör det möjligt för konsumenten att känna igen, och för tillverkaren att saluföra, produkter som har mindre inverkan på miljön.

Davies (ELDR).
Fru talman! Jag är säker på att alla ledamöter i kammaren är mycket glada över att kunna bidra till kommissionsledamotens strävan att minska mängden lagstiftning i författningssamlingen, i det här fallet genom att minska fem eller sex direktiv till endast ett. Ledamöterna i kammaren har kritiserats av Europeiska miljöbyrån för att vara allt annat än ambitiösa - i synnerhet för att inte ha insisterat på en avveckling av fosfat inom hela Europeiska unionen. Man har sagt att vi har sålt ut fabrikanterna av tvätt- och rengöringsmedel. Beroende på olika uppfattningar kan ett glas vara halvfullt eller halvtomt; vid en jämförelse kan de ändringar som föreslagits av föredraganden, och som har partiöverskridande stöd, till stor del stå för det halvfulla alternativet. De representerar ett betydande steg framåt eftersom de skärper kraven på användningen av särskilda tvätt- och rengöringsmedel, förbättrar förslagen om märkning av potentiella allergiframkallande ämnen, garanterar att man tagit hänsyn till utvecklingen av testmetoder som inte kräver djurförsök och fastslår grunden för förslag att eliminera fosfat genom att ta fullständig hänsyn till vetenskapliga rön. 
Dessa förslag är realistiska och försiktigt ambitiösa och de förbättrar enligt min mening kommissionens utkast till förslag. Jag är emellertid väl medveten om att vi bör se till så att vi säkrar ett partiöverskridande stöd ifall denna kammares förmåga att förbättra miljölagstiftningen skall göras gällande. Vi kan ibland avge en yttring vid första behandlingen för att säkerställa betydande ändringsförslag om genomgripande reformer, men dessa har ingen betydelse om vi inte kan nå en överenskommelse under andra behandlingen, om vi inte kan säkra den kvalificerade majoriteten; och för att göra framsteg måste vi ta hänsyn till såväl våra ambitioner för miljön som vårt berättigade intresse för industrin. Dagen efter vår omröstning om utvidgningen av Europeiska unionen var jag väl medveten om att detta skulle komma att bli svårare ju längre tiden gick. Vi riskerar att vara tvungna att röra oss med den mest långsamme ledamotens mycket långsamma steg såvida vi inte kan ena kammaren vid varje tillfälle.
Min största farhåga för närvarande är att vi har ett ökande antal medlemsstater som rent av misslyckas med att rätta sig efter den lagstiftning som vi redan har om författningssamlingen. I Förenade kungariket förekommer det för närvarande nio miljödirektiv som redan borde ha införlivats då kommissionsledamoten tillträdde sitt ämbete, men inte något utav dessa har ännu genomförts. Ministrar går till ministerrådet och skriver under dokument som man har enats om efter medbeslutandeförfarandet och sedan kan de helt enkelt inte hålla sina ord. Man handlar enligt systemet men bryter mot reglernas andemening.
Problemet är därför inte om glaset är halvfullt eller halvtomt utan att alltför många medlemsstater inte genomför lagstiftningen över huvud taget. Det borde vara angelägenhet nummer ett, inte endast för Europeiska miljöbyrån utan också för dem i denna kammare och inom kommissionen som intresserar sig för att se till att vi tillsammans går framåt för att förbättra Europas miljö.

de Roo (Verts/ALE).
Fru talman! Jag vill rikta ett tack till kommissionsledamoten. Det är mycket bra om lagstiftningen förenklas, från fem rättsakter till en. Kommissionsledamoten har dock även sagt att det här är bra för den inre marknaden. Det är tyvärr inte sant eftersom den inre marknaden ändå måste ha med mycket skilda saker att göra. Tyskland, Italien och några andra länder har förbjudit fosfat i tvättmedel. I vissa andra länder, som mitt eget land, är förbudet frivilligt. I andra länder, särskilt de nordiska länderna, tas fosfaterna bort i avloppsreningssystemet. I Sydeuropa och tyvärr även i Östeuropa är fosfater tillåtna. Man kan alltså inte säga att det här är bra för den inre marknaden.
Alla partigrupper har dock slutit en kompromiss om åtta punkter och det här är en av dem. Det är jag mycket glad över. Vi säger till kommissionen att de måste ta sig en bra titt till på de vetenskapliga bevisen, av vilka det ändå framgår att fosfater är ett problem, inte bara i klassiska tvättmedel. Det finns ju tillräckliga alternativ till det. Det var det stora problemet för 30 år sedan, att alla de där tvättmedlen innehöll alldeles för mycket fosfater, varigenom tvål överallt kom ut i vattendragen och orsakade skum och gröna alger. Det problemet har övervunnits. Nu för tiden har vi dock små block i tvättmaskinen, vilka inte fanns för 30 år sedan och i vilka det fortfarande finns mycket fosfat, även i de länder som nu har förbjudit fosfater. Därför har jag anslutit mig till kompromissen. Undersök saken en gång till och ge industrin tre år att ta fram alternativ. Det går. Det gick bra för vanliga tvättmedel så det måste fungera även vad gäller de där blocken för tvättmaskiner.
Sedan finns det ett problem till. Det är egentligen inte klokt att farliga ämnen, cancerframkallande ämnen, tillåts i tvättmedel! Jag är glad att majoriteten i det här parlamentet troligen strax kommer att uttala sig för att de inte längre får förekomma i vanliga, dagliga konsumtionsvaror som var och en använder. Naturligtvis förekommer vi på det sättet den kemikalielagstiftning som är på gång men det är inte vårt fel att kommissionen väntat så länge med att lägga fram den lagstiftningen. Ännu värre, den har fortfarande inte lagts fram och vi hoppas i hela parlamentet, i alla politiska partier, att kommissionen verkligen lägger fram den nya lagstiftningen före sommaren.
Slutligen något om lukter. Ämnen som framkallar allergier, inte hos alla personer men hos vissa personer som inte tål dem, hör helt enkelt inte hemma i tvättmedel. Okej, det har vi inte beslutat. Vi har dock beslutat att tvättmedelstillverkarna mycket tydligt måste ange att medlet innehåller de här ämnena. Det ger människorna möjligheten att välja om de skall använda dem eller inte och det kommer antagligen att leda till att de stora tvättmedelsproducenterna i alla fall inte längre kommer att tillsätta de ämnena.

Blokland (EDD).
Fru talman! Föredragande Nobilia har ytterligare en gång bevisat att ett så vardagligt föremål som tvättmedel kan omfatta invecklade tekniska aspekter. Kort sagt kan jag instämma med den linje som föredraganden stakat ut. Om vi vill bedöma tvättmedlen med sikte på handel och användning bör vi främst ta hänsyn till miljö- och hälsoeffekterna.
Begränsningarna på handel och användning kan upphävas om det är fråga om nödvändiga tillämpningar som det inte finns några säkrare alternativ för. I det sammanhanget måste vi dock framför allt se till att omfattningen av den handeln och försäljningen över hela Europeiska unionen stannar på en så låg nivå att miljön och hälsan inte hotas.
En annan viktig sak när det gäller fosfaterna. I några medlemsstater har de redan förbjudits. Ett EU-förbud tycker jag just nu är lite förhastat men bör övervägas på allvar. Om det finns andra aspekter som medlemsstaterna fastställt strängare lagar för så får de medlemsstaterna inta tvingas att ändra sina lagar.
Slutligen, fru talman, så vill jag betyga mitt instämmande med föredraganden när det gäller märkningen. För lekmän är den mycket riktigt ofta obegriplig och förvirrande. Det måste räcka med enkla texter på produkter som godkänts efter grundlig utvärdering. Om de nyfikna konsumenter ändå vill veta mer så bör de rådfråga tillverkaren via dennes webbplats och via telefon.

Grossetête (PPE-DE).
Herr kommissionär! Detta förslag till förordning är avsett att förenkla lagstiftningen och faller helt inom ramen för en hållbar utveckling, av det enkla skälet att det handlar om en miljöfråga, och en fråga som även kan sortera under folkhälsa och konsumentpolitik. Detta visar för övrigt tydligt hur dessa tre befogenheter eller områden hänger samman. Men det är också en fråga som berör den inre marknaden, och där ser man också alla ekonomiska konsekvenser av sådana beslut - något min kollega Karl-Heinz Florenz träffande har beskrivit. Det handlar alltså om ett miljöproblem, eftersom det är lämpligt att utöva ett tryck mot de olika berörda aktörerna för att åstadkomma en väsentligt lägre användning av tvätt- och rengöringsmedel, som när den är överdrivet hög får skadliga effekter på vattnet.
Det handlar även om en folkhälsofråga. Kan vi verkligen överblicka de konsekvenser det får för människors hälsa att vattnet förorenas genom utsläpp av sköljvatten som innehåller tvätt- och rengöringsmedel? Vi vill i själva verket alla se en väsentlig minskning av de volymer som används och av toxiciteten hos de olika beståndsdelarna i tvätt- och rengöringsmedel. Inom detta område bör man dock fastställa mål som är ambitiösa men möjliga att genomföra. Och även där kommer vi in på en konsumentpolitisk fråga, eftersom det är upp till konsumenterna, det vill säga var och en av oss, att rationalisera vår användning av tvätt- och rengöringsmedel. Det kan bland annat ske genom enkla rutiner som innebär att man minskar de doser som används och använder produkterna mer effektivt. För att kunna göra detta måste konsumenterna få tillgång till bättre information om användningssätt och användningsvillkor, och verkligen bli medvetna om det stora ansvar som faller på dem inom detta område.
Företagen inom branschen har redan gjort ansträngningar på detta område, via uppförandekodexar och anordnandet av informationskampanjer och kampanjer för att öka allmänhetens medvetande. Men dessa åtgärder är förmodligen fortfarande otillräckliga om man ser till de ekologiska problemen på området och de nuvarande resultaten. Därför stöder jag i denna fråga föredraganden Nobilia, som går ett steg längre än kommissionen.
Vi kommer ibland in på ett område som kan vara känsligt och inser givetvis behovet av att skydda företagshemligheter, men vi kräver samtidigt ökad information. Vi kräver att information av högsta kvalitet omedelbart skall vidarebefordras till den medicinska personalen som själv kan ansvara för att vidta åtgärder och fatta beslut inom detta område. Jag vill påminna om att den medicinska personalen självklart också måste iaktta sekretess i arbetet. Det är absolut nödvändigt att fortsätta forska inom detta område för att hitta ämnen som är lika effektiva i hygienavseende, men mindre skadliga för miljön. Det handlar här om att hitta produkter som är mer biologiskt nedbrytbara.
När det mer specifikt gäller frågan om djurförsök - som vi redan diskuterat tillräckligt i denna kammare, bland annat i samband med att vi skulle yttra oss om kosmetikafrågan - så gäller det att så långt som möjligt uppmuntra användning av in vitrotestmetoder och andra alternativa metoder. De olika åtgärderna måste givetvis utformas i nära anslutning till EU:s lagstiftning, bland annat de åtgärder vi förbereder inom området för kemiska ämnen, detta i syfte att anta en samstämmig politik inom olika områden.

Bowe (PSE).
Fru talman! Jag välkomnar detta förslag. Det är tid att vi gör något åt tvätt- och rengöringsmedlen eftersom det förekommer ett betydande problem förbundet med tvätt- och rengöringsmedel och dess inverkan på vattenkvaliteten över hela Europa. Genom hela vårt vattensystem, i våra större floder och ända ned till havet kan vi se effekterna av dessa ämnen som dagligen pumpas ut i miljön. Jag välkomnar därför de förslag som innebär utvidgade tester för bestämning av biologisk nedbrytbarhet och allmänt strängare bestämmelser om biologisk nedbrytbarhet, och som kräver tydligare märkning och information. Allt detta är positivt eftersom det förenklar och förtydligar förslagets administrativa förfaranden. Föredraganden och skuggföredraganden har förvisso arbetat väl tillsammans för att lägga fram detta paket som förtjänar kammarens stöd.
Jag vill emellertid ställa en fråga. Har man gjort tillräckligt, i synnerhet vad beträffar frågan om fosfater? Fosfater är den huvudfråga som ligger dold i förslaget. Fosfater är utlösaren och ofta den tydliga orsaken till övergödning i många olika vatten över hela Europeiska unionen. Vi känner till att tvätt- och rengöringsmedel är en betydande fosfatkälla. Om man tog bort fosfater från tvätt- och rengöringsmedel skulle man förmodligen sänka fosfathalten i våra floder, sjöar och hav i sådan utsträckning att vi inte skulle behöva oroa oss för övergödningsproblemet igen. I förslaget behandlar man inte denna fråga genomgående. Vi kanske blir tvungna att se över det på nytt i framtiden. Vi kan inte låta det ligga till en annan dag. För om vi gör det kommer vi att upptäcka att som en följd av utvecklingen i östra och centrala Europa har vi fått ett bestående problem med övergödning som orsakats av fosfater i floder över hela unionen.
Om det uppstår problem med detta förslag i dess nuvarande form innebär det att vi inte har gjort tillräckligt beträffande fosfater. Vi måste ta itu med den frågan.

Schörling (Verts/ALE).
Fru talman! Det har varit en spännande resa fram till detta betänkande. Naturligtvis är jag, liksom mina kolleger, mycket glad över att vi får ett direktiv som skärper reglerna för rengöringsmedel, eftersom det absolut behövs. Man kan dock fråga sig om det är tillräckligt, vilket även föregående talare ifrågasatte. Mitt svar är att det självklart hade varit önskvärt med ett mycket skarpare uttalande än vad som nu har blivit resultatet. Det är framför allt på två punkter som jag ser att de ändringsförslag som vi har lagt fram kan göra stor nytta, nämligen ändringsförslag 48 om miljömärkning och ändringsförslag 55 om tröskelvärden för biologiskt nedbrytbara ämnen. När det gäller det senare, dvs. kravet på biologisk nedbrytbarhet, utgör det absolut en viktig del av denna lagstiftning, men kravet måste vara att detta skall anges i en artikel och inte i en bilaga. Det är också lämpligt mot bakgrund av medbeslutandeförfarandet och Europaparlamentets medverkan i lagstiftningen.
I kommissionens förslag fastställs att om ett ytaktivt ämne klarar testet för fullständig biologisk nedbrytbarhet, skall det inte krävas ytterligare tester för att ämnet skall få släppas ut på marknaden. Jag anser att det inte är tillräckligt. Det faktum att ett tvätt- och rengöringsmedel har klarat testet för biologisk nedbrytbarhet utesluter inte att det kan ha genererat andra mycket svårnedbrytbara metaboliter som kan ställa till väldigt stora problem för miljön. Av svenska studier har det framgått att det finns alltfler kemikalier och ingredienser i rengöringsmedel som inte har ingått tidigare. Det är därför inte tillräckligt att bara se till den biologiska nedbrytbarheten.
Bara några korta kommentar om märkning, vilket jag förespråkar. Konsumenterna måste få välja. Bra miljöval, vilket Svenska naturskyddsföreningen verkligen har gått i bräschen för, har gjort att jag tror att vi har de absolut säkraste tvättmedlen som finns i handeln i världen i dag. Det är konsumenterna som genom sitt val har drivit fram denna utveckling. Därför vill jag att ni röstar för ändringsförslag 48.

Bernié (EDD).
Fru talman! Jag vill gratulera föredraganden till ett arbete av hög kvalitet och till att han velat föra in fördragets artikel 174 om miljöpolitik i förordningens text. En förordning, i synnerhet inom detta område, bör nämligen inte nöja sig med att säkerställa den fria rörligheten för tvätt- och rengöringsmedel på den inre marknaden. Kort sagt får artikel 95 i fördraget inte gå före en försiktig och rationell användning av naturtillgångarna. Det vore att anlägga ett väldigt närsynt perspektiv på saker och ting.
De gynnsamma effekterna av den nya förordningen är många. Jag skall bara nämna två av dem. Förbättrad märkning, som gör att konsumenten garanteras en så exakt information som möjligt tack vare tydliga och lättbegripliga etiketter. Begränsningar i användningen av farliga så kallade ytaktiva ämnen, som är skadliga för miljön eftersom deras biologiska nedbrytbarhet är mycket låg, och hälsovådliga för människor som dagligen hanterar dessa tvätt- och rengöringsmedel. Jag tänker framför allt på cancerogena, mutagena och toxiska ämnen som är erkänt skadliga.
Genom detta betänkande återkommer också frågan om förbud mot djurförsök. Min ståndpunkt härvidlag har inte ändrats. Jag tycker det är bra att man går ifrån dem, givetvis under förutsättning att alternativa och säkra testmetoder finns att tillgå, bland annat vad gäller metaboliter. Låt oss inte upprepa samma misstag som vid översynen av direktivet om kosmetiska produkter, då djurförsök förbjöds utan att man såg till att det fanns tillförlitliga ersättningsmetoder.
När det gäller undantag måste medlemsstaterna själva ha kontroll över godkännandena för utsläppande på marknaden. På denna punkt stöder jag föredragandens strategi. Det gäller också att se upp så att de små och medelstora företagen inte missgynnas på en marknad för tvätt- och rengöringsmedel som domineras av fyra till fem tungviktare, som inte kommer att få några större problem med detta nya regelverk. Små och medelstora företag som tillverkar tvätt- och rengöringsmedel som framställs i små volymer, så kallade särskilda produkter för användning inom industrin och vid institutioner, är däremot verksamma i affärssegment av mindre omfattning. Dessa företag kommer att få mycket svårt att anpassa sig till normerna.

Marques (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi behandlar nu ett förslag till förordning från kommissionen vars syfte är att revidera och uppdatera lagstiftningen om tvätt- och rengöringsmedel, i linje med en trend som går tillbaka till 1973. En annan avsikt med förslaget är att bidra till den fria rörligheten för tvätt- och rengöringsmedel på den inre marknaden. 
Jag vill gratulera Nobilia till det betänkande han har lagt fram för oss, vilket jag stöder till fullo. Jag anser, i likhet med Purvis - föredraganden av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi - som jag vill ta tillfället i akt att gratulera, att denna förordning är ett framsteg för både producenter och konsumenter av tvätt- och rengöringsmedel. Jag vill dock framföra ett antal synpunkter när det gäller två frågor, som enligt min mening är ytterst viktiga och som jag behandlade i de ändringsförslag jag lade fram i industriutskottet.
För det första välkomnar jag det faktum att man i förordningens företal uttryckligen erkänner att det behövs en utvärdering av frågor som rör fosfatinnehåll och tvätt- och rengöringsmedels biologiska nedbrytbarhet, och att man slår fast kommissionens skyldighet att inom tre år redovisa utvärderingens resultat för parlamentet och rådet. Vi kommer följaktligen att vara i stånd att bedöma det framtida behovet av bestämmelser på det här området. Den andra frågan, som tyvärr inte antogs i utskottet, handlar om tillverkares plikt att ge all hälso- och sjukvårdspersonal en förteckning över samtliga beståndsdelar i ett tvätt- eller rengöringsmedel.
På detta område anser jag att det är mycket viktigt att låta medlemsstaterna dels utse ett eller flera organ som skall ansvara för att ta emot den typen av information, dels vidta sådana åtgärder som krävs för att se till att de organ och den hälso- och sjukvårdspersonal som ansvarar för att ta emot denna information ger nödvändiga garantier om sekretess. Den här typen av information får endast användas när det finns ett medicinskt behov av att vidta förebyggande och botande åtgärder, särskilt i nödfall, och det är medlemsstaternas ansvar att se till att denna information inte används för andra syften.
Information om beredningar är ytterst känslig och får endast överlämnas till organ eller anställda inom hälso- och sjukvård som är bundna av sekretessplikten. Den här typen av information får dessutom endast användas i syftet att behandla sjuka människor.

Lund (PSE).
Fru talman! Jag tycker också att det är ett bra förslag. Det är viktigt att vi kan garantera fri rörlighet när det gäller tvätt- och rengöringsmedel. Men jag tycker att det är ännu viktigare att de tvätt- och rengöringsmedel som kommer ut på marknaden inte är skadliga för vare sig miljön eller människors hälsa och att vi som konsumenter alltid vet vad det är för dagligvaror vi köper i affärerna. Jag kan stödja förslagen om förbud mot användning av cancerframkallande och andra giftiga ämnen i tvätt- och rengöringsmedel och jag kan också stödja det kompletterande förslaget om att förbudet bör omfatta svårnedbrytbara kemikalier och kemiska ämnen som ger upphov till rubbningar i de endokrina körtlarna.
Jag är överens med föredraganden om att de medlemsstater som har genomfört restriktiva bestämmelser beträffande användning av fosfater i tvätt- och rengöringsmedel bör kunna hålla fast vid dessa bestämmelser, och jag tycker att det är viktigt att vi nu även på EU-nivå tar upp frågan om fosfater.
När det gäller märkningen är det naturligtvis viktigt att vi som konsumenter får upplysning om egenskaperna hos de ämnen som ingår i tvätt- och rengöringsmedel. Detta bör även gälla de ämnen som är allergiframkallande. Dessa ämnen omfattas av gemenskapsprogrammet för tilldelning av miljömärke, men det är uppenbart inte alla producenter som önskar delta i detta. De använder i stor utsträckning sina egna märken. Därför stöder jag ändringsförslag 48, som just går ut på att de som använder andra miljömärken skall ange på vilket sätt dessa skiljer sig från Europeiska unionens officiella miljömärke.
Slutligen vill jag säga att jag fullt ut stöder ändringsförslagen angående en begränsning av djurförsöken. I den mån det finns alternativa metoder skall vi naturligtvis tillämpa dessa. Jag anser att vi när allt kommer omkring också bör sätta press på näringslivet och producenterna, i syfte att åstadkomma en utveckling av alternativa metoder där sådana ännu saknas så att vi i största möjliga utsträckning kan undvika djurförsök.

Breyer (Verts/ALE).
Fru talman! Även jag ser förslaget som en besvikelse. Cancerframkallande ämnen borde egentligen ha utgått för länge sedan. Att fosfater skall tas bort är egentligen ett måste. Det är tragiskt att detta inte har lyckats. Dessutom är förordningen sämre än andra bestämmelser som t.ex. ramdirektivet för vatten när det gäller det stegvisa borttagandet av skadliga ämnen. Märkning är bara ett första steg. Valfriheten skall givetvis ha högsta prioritet. Men ännu viktigare är det egentligen att sambandet reds ut mellan allergi, eller kemisk överkänslighet, och exponering för kemiska ämnen - detta är min kritik som tyvärr fick för lite plats i debatten. Förordningen fokuserar för mycket på effekterna på vattnet och för lite - egentligen nästan inte alls - på en bedömning av exponeringen för konsumenterna och arbetarna i produktionsprocessen.
Herr kommissionär! Låt mig avslutningsvis framföra en vädjan. Vi lämnade in ett ändringsförslag för sent. Jag ber er ändå granska förslaget. Vi vet att vissa företag redan nu tillsätter bitterämnen i flytande tvättmedel för att barn inte skall råka dricka av medlet. Det finns fortfarande alldeles för höga dödssiffror rörande barn som har druckit av flytande tvätt- och rengöringsmedel. Jag ber er undersöka om man kan be företagen tillsätta bittermedel för att minska antalet dödsfall bland barn, även om detta ännu inte föreligger som ett ändringsförslag.

Korhola (PPE-DE).
Fru talman! I det här betänkandet har samarbetet över partigränserna fungerat bra; för det vill jag tacka kollegan Nobilia. Själv har jag med belåtenhet följt med även min egen grupps skuggföredragandes, kollega Florenz, linje. Ett bra arbete av en man som erkänner att han endast två gånger i sitt liv använt tvättmaskin. Det kommer alltså att bli ett ganska bra och välbalanserat betänkande. När man diskuterar tvättmedel låter detta kanske onödigt högtidligt, men när man tänker på konsekvenserna för miljön har den här vardagliga frågan stor betydelse. 
På den tekniska sidan gör man nu rimliga framsteg så att användningen av tvättmedel skall belasta miljön så lite som möjligt. Däremot har tvättmedelsanvändarnas roll ägnats mindre uppmärksamhet. Jag tror att konsumenternas beteende i framtiden kommer att utgöra den mest betydande faktorn när det gäller att påverka tvättmedlenas belastning på miljön. Det räcker nämligen inte att man köper ett miljömärkt paket, man skall också kunna använda det på rätt sätt. Det är dock inte så lätt som det låter.
För det första påverkar vattnets hårdhetsgrad doseringsbehovet. Mängden tvättmedel som behövs kan variera flerfaldigt mellan områden där vattnet är som hårdast och där det är som mjukast. Men det vore naturligtvis mycket frustrerande för den inre marknaden att tillverka flera olika förpackningar enligt hårdhetsgrad. Även tvättmängden och smutsighetsgraden påverkar doseringen. Om också notisen i bilaga 8 är förbättrad efter utskottets ändringsförslag, är den fortfarande alltför generell. Medelvärden är inte tillräckligt när det är exakt rätt mängd som är avgörande för konsumenten och miljön.
En annan faktor som gör doseringen svårare är den ökade marknadsföringen av koncentrat. Doseringen av koncentrat är svårare om man i normala fall är van vid att använda större mängder. Användningen av koncentrat skulle dock ha många fördelar för miljön och konsumenten. Antalet förpackningar minskar och man gör avsevärda inbesparingar i transportkostnader. Därför borde man självfallet främja övergången till koncentrat, men endast om konsumenten förstår att använda dem på rätt sätt.
Fastän direktivet för konsumentupplysningens del blev på hälft tror jag att tvättmedelstillverkarna på frivillig väg kan öka konsumenternas medvetenhet och på så sätt även minska belastningen på miljön. På samma sätt kan de nationella konsumentmyndigheterna genomföra kampanjer med vilka man riktar informationen till tvättmedelsanvändarna. Jag hoppas att det sker. Nu kan de verkligen inte två sina händer i den här frågan.

Corbey (PSE).
Fru talman! Rengöringsmedel är nödvändiga men de är också en källa till föroreningar. Det kan renare och det måste vi visa den politiska viljan för i dag. I det sammanhanget vill jag först rikta ett uppriktigt tack till kollega Nobilia och skuggföredragandena. De har också gjort ett bra jobb för att förbättra kommissionens förslag. När det gäller fosfater återstår dock mycket att göra. Jag skulle vilja betona fyra saker.
För det första måste vi ordna bra och tillräcklig forskning för att överbrygga kunskapsklyftan. Toxicitetstester är önskvärda och kan inte hoppas över. Sådana ändringsförslag passar i politiken att arbeta bort bristen av kunskap om kemiska ämnen.
För det andra måste kriterierna vara tydliga. En nedbrytbarhet på 60 procent räcker inte i sig. Det handlar naturligtvis om vad som finns i återstoden. I varje fall får den återstoden inte innehålla några mycket svårt nedbrytbara eller hormonstörande ämnen. Ändringsförslag 49 från PSE-gruppen är mycket tydligt i det avseendet.
För det tredje måste det stå klart att undantag endast tillåts på mycket stränga villkor. Självklart måste det handla om industriell användning och får den gemensamma försäljningen inte innebära något hot mot miljön eller folkhälsan. Dessutom måste fördelarna för miljön påvisas. Undantag kan endast göras om det är till nytta för miljön och naturligtvis för folkhälsan. Det måste också stå klart att ekonomiska kriterier under inga förhållanden får vägas in. Därför är ändringsförslag 47 mycket tydligare än övriga texter.
Slutligen måste tydlig, ärlig och öppen information finnas tillgänglig. Inga vilseledande gröna etiketter utan ärliga upplysningar. Producenterna måste i möjligaste mån ansluta sig till den europeiska miljömärkningen. I varje fall måste den europeiska miljömärkningen vara riktningsangivande. Det är enda sättet att skapa klarhet för konsumenterna.

Bowis (PPE-DE).
Fru talman! När vi anlände denna morgon fanns det en påtaglig cigarrlukt i kammaren. För ett ögonblick trodde jag att det var någon ny beståndsdel som uppvisades i det rengöringsmedel som hade använts för att rengöra kammaren kvällen före. Jag misstänker att det har mer att göra med undfallenhet mot det parlamentariska ?renluftsdirektivet? i motsats till det parlamentariska ?varmluftsdirektivet? vilket ofta genomsyrar våra debatter. 
Det är emellertid tvätt- och rengöringsmedel som vi diskuterar denna morgon och vi bör komma ihåg, som Florenz erinrade oss om, vad denna industri är uppbyggd kring: särskilt inom specialistområdet - andra områden än inom hushållet - är två tredjedelar producerat av små företag som sysselsätter omkring 20 000 personer över hela Europeiska unionen. Det är därför riktigt att gratulera vår föredragande Nobilia till det skickliga sätt på vilket han har funnit en balans mellan miljömässigt intresse, konsumentval och konsumentupplysningar och industrins intressen, för att kunna lägga fram ett förslag som vi i dag kan förenas kring.
Jag gratulerar honom till den skicklighet med vilken han har förhandlat fram de åtta kompromissändringsförslag som vi antog i utskottet. Dessa är inriktade på ett antal områden, däribland den kompletterande riskbedömningen av de ytaktiva ämnen som inte uppfyller kraven i testerna för bestämning av fullständig biologisk nedbrytbarhet, så att man genom en bedömning i flera steg kan ta hänsyn till exponering och risker. Han gjorde också rätt i att skärpa kommissionens ordalydelse, i fråga om att ge sjukvårdspersonalen tillträde till en detaljerad förteckning över alla beståndsdelar, genom att inte bara garantera läkarna tillträde utan också genom att säkra uppgifternas sekretess. Han hade rätt i att komplettera konsumenters tillgång till information genom att se till att konsumenterna med lätthet kan tillgå fullständiga förteckningar över de beståndsdelar som tillsätts till tvätt- och rengöringsmedel.
Sedan gällde det kompromissen om fosfater. Jag lägger till ett antal av våra ändringsförslag, däribland mitt eget. Jag är övertygad om att han hade rätt i att vi borde be kommissionen gå igenom argumenten och sedan återkomma med ett förslag inom tre år. Argumenten förtjänar ett grundligt beaktande, men vi bör också vara medvetna om fosfaternas fördelar. Vi har lärt oss av våra skandinaviska kolleger att fosfater kan leda till att tvätt- och rengöringsmedel används i mindre volymer och att också lägre vattentemperaturer är nödvändiga, förutsatt att det finns bra vatten och reningsverk. Jag vet inte, fru talman, om ni är en av de många som nu använder tabletter i tvättmaskinerna, men det har skett en utveckling mot en användning av tabletter som innehåller fosfat och som kan förbättra användningens effektivitet.
Man bör komma ihåg undersökningarna från såväl Sverige som Nederländerna. Vattenverket i Stockholm kom fram till att vid användning av fosfatersättare förekom det i genomsnitt tio gånger mer uppslammade fasta substanser i avloppsvattnet, vilket ledde till en väsentlig ökning av slam; medan däremot fosfatprodukter upptäcktes vara mindre skadliga mot mikroorganismer vad beträffar ekotoxicitet. Forskning utförd av The Dutch Institute of Environmental Sciences (nederländska miljöforskningsinstitutet) visade att användning av fosfatfritt tvätt- och rengöringsmedel inte resulterade i någon förbättring av ytvattenkvaliteten och att det ledde till övergödning, i många fall värre än vad man erfarit då fosfatbaserat tvätt- och rengöringsmedel använts. Anledningen till detta är att alternativen upptäcktes vara så giftiga att de tog död på den livsnödvändiga djurplankton som livnär sig på alger och fytoplankton i naturligt balanserade sötvatten.
Det här är ett förnuftigt förslag. Jag godkänner inte de ändringsförslag som har lagts fram av De gröna, som går för långt, inte minst vad gäller de tämligen absurda förslagen om ekomärkning. Det här är ett förslag som vi skulle ha kunnat anta under en behandling. Jag önskar lycka till och återigen gratulerar jag vår föredragande.

Ebner (PPE-DE).
Fru talman, ärade kolleger! Den förordning vi just nu diskuterar är mycket viktig och brådskande. Jag anser också att det arbete som utförts av Nobilia - som jag vill tacka - har varit effektivt och, vilket Bowis mycket riktigt påpekade, ett mycket känsligt arbete, som har gett positivt resultat för alla berörda parter.
Jag är starkt övertygad om att vi måste göra mycket mer när det gäller miljöfrågorna. Jag vet att Europeiska unionen är pådrivande i denna fråga, även om vissa länder redan har infört förbud sedan lång tid tillbaka, till exempel när det gäller fosfater. Bland dessa länder återfinns även Italien. Under min tid i det nationella parlamentet, bland annat som ledamot av det behöriga utskottet, har jag bidragit till att utarbeta lagstiftning i denna riktning. De länder som ännu inte har någon lagstiftning på området, borde snarast förse sig med en sådan. Inte bara för att visa större förståelse och känslighet, utan för att garantera en större uppmärksamhet gentemot miljökraven och även för att ge konsumenterna bättre information.
Jag kan inte instämma i en del av de invändningar som framförts i kammaren. Det gäller till exempel dem som kommer från en kollega från miljöpartiet. Som vanligt när förslagen inte kommer från rätt politiska sida ser hon enbart de negativa aspekterna - det halvtomma glaset, så att säga - och inte de positiva. Jag tycker i stället att det finns många, många positiva sidor som just gäller samtliga berörda parter. Frågan om test för toxiciteten har redan behandlats i direktivet om farliga ämnen, varför det är onödigt att införa dubbleringar genom denna förordning.
Låt mig peka på ett problem som har tagits upp nyligen av olika experter och forskare, nämligen ökningen av hormonhaltiga ämnen i våra vatten, något som ger betydande effekter på den marina faunan, bland annat på fiskar som byter kön och som får problem med reproduktionen. Detta tror jag är en fråga som vi måste ägna mer uppmärksamhet i framtiden. För att kunna uttala sig i dessa frågor krävs det slutligen olika typer av expertkunskaper. Det räcker inte att man vet hur man laddar tvättmaskinen. Alla konsumenter berörs, och även om denna förordning är av ganska teknisk natur, så rör den i slutänden samtliga konsumenter, dvs. hela befolkningen.

Liikanen
Herr talman! Jag har med stort intresse lyssnat till debatten och noterat de olika farhågor som har uttryckts. Kanske skulle jag kunna dela in frågorna i sex grupper av ändringsförslag som jag en i sänder kan kommentera.
För det första, ett antal ändringsförslag syftar till att förbättra ordalydelsen i kommissionens text och dessa kan godtas. Jag kommer att räkna upp dem senare.
För det andra, ett antal ändringsförslag har anknytning till annan lagstiftning. Vad beträffar djurförsök har kommissionen och parlamentet samma målsättningar. Vad som skiljer oss åt är hur dessa målsättningar skall återspeglas i lagstiftningen. Kommissionen kan inte godta ändringsförslag där man för fram politiska ställningstaganden som går bortom förslagets räckvidd. Många ämnen och preparat är redan tillräckligt reglerade genom den övergripande lagstiftningen om kemiska ämnen. Det är onödigt och icke önskvärt att återigen hänvisa till dem i lagstiftningen om tvätt- och rengöringsmedel.
För det tredje, det verkar finnas en önskan om att lägga fram förslag om fosfater, anaerob biologisk nedbrytbarhet och organiska beståndsdelar förutom ytaktiva ämnen. Kommissionen anser att dessa frågor inte är så pass brådskande att man bör upprätta en stadig vetenskaplig grund för lagstiftning. Att utvidga tester för bestämning av biologisk nedbrytbarhet till att i det här skedet omfatta alla ämnen och preparat skulle vara en illa avvägd och otillbörlig åtgärd. Jag skall återkomma till fosfater senare.
För det fjärde, vad gäller märkning - lagstiftningen om tvätt- och rengöringsmedel utgör ett tillägg till den övergripande lagstiftningen om kemiska ämnen och bör därför vara förenlig med denna. Kosmetika och tvätt- och rengöringsmedel bör vara, och är, åtskilda i lagstiftningen. Jämförelsen mellan ett diskmedel, som är ett tvätt- och rengöringsmedel, och ett kemiskt liknande schampo, en kosmetisk produkt, är förledande men det är ett undantagsfall. Inget ytaktivt ämne i ett industriellt tvätt- och rengöringsmedel skulle någonsin användas i en kosmetisk produkt och inget kosmetiskt ytaktivt ämne skulle vara av användning i ett tvättmedel och än mindre i ett industriellt tvätt- och rengöringsmedel.
Syftet med faktabladet över beståndsdelar är att tillhandahålla information till dem som behöver det, dvs. läkare som behandlar patienter som lider av allergier. Tillverkare har ett befogat intresse av att se så till att sekretessen upprätthålls. Medlemsstaterna har också rätt att begära information om beståndsdelar från tillverkarna för användning vid deras giftcentraler.
För det femte, när det gäller undantag. Införandet av en livstidsgräns för tillverkare att lämna in kompletterande uppgifter som krävts av medlemsstaterna är en bra idé. Enligt våra juridiska sakkunniga måste kriteriet för att avslå undantag vara tydligt angivet i texten, i annat fall kan ett beslut att avslå undantag bli omöjligt att göra gällande i rätten. Ett minimum av uppgifter är nödvändiga för att bedöma begäran om undantag; det är vad vi har specificerat i bilaga IV; om en medlemsstat dessutom kräver ytterligare uppgifter för en bedömning har den rätt att kräva så mycket eller så litet uppgifter som den anser vara nödvändigt. På det här sättet möjliggör vi en bedömning i flera steg.
Slutligen angående fosfater. Kommissionen har i skäl 31 lovat att ta hänsyn till fosfater om det finns en solid vetenskaplig grund för det. Kommissionens har i den här frågan prioriterat att upprätta en hållbar vetenskaplig grund för åtgärder på gemenskapsnivå. Det finns inget trängande behov för detta på EU-nivå.
De medlemsstater som anser sig vara särskilt känsliga för fosfaters inverkan på miljön har redan vidtagit nationella åtgärder. I vissa fall gjordes detta för många år sedan och situationen i dessa länder har stabiliserats. Varje åtgärd på EU-nivå bör tydligt förevisa den nuvarande situationens mervärde.
Vi hoppas få en slutgiltig ståndpunkt från Vetenskapliga kommittén för toxikologi, ekotoxikologi och miljö angående fosfater i tvätt- och rengöringsmedel före utgången av detta år.
Slutligen vill jag säga att kommissionen kan godta, i helhet eller delvis, ändringsförslagen 2, 4, 8, 17-19, 22 (delvis), 27 (delvis), 34-37 - men endast en del av ändringsförslag 37 - och 53. Kommissionen kan i princip godta ändringsförslagen 3, 21, 31, 45, 46 och 52. De övriga ändringsförslagen är för kommissionen inte godtagbara.

Talmannen.
 Tack, herr Liikanen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0099/2003) av Schörling för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om ändring för tjugofemte gången av rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (ämnen som klassificeras som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska) (15703/2/2002 - C5-0013/2003 och 15703/2/2002.REV 2 COR 1 - C5-0013/2003/COR - 2002/0040(COD)).

Schörling (Verts/ALE)
. Herr talman, kommissionär, kolleger! Syftet med detta förslag till direktiv är att för tjugofemte gången ändra rådets direktiv 76/769/EEG som gäller begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat. Den nuvarande kemikalielagstiftningen anger att så snart ett ämne eller preparat har klassificerats som cancerframkallande, mutagent eller reproduktionstoxiskt, skall det införas i denna bilaga och inte släppas ut på marknaden. Detta förslag gäller 44 nya ämnen, som skall läggas till denna lista. Jag tror att vi alla är överens om att det är mycket bra att detta görs och om att vi naturligtvis skall anta förslaget om att lägga till dessa ämnen.
När parlamentet behandlade detta ärende första gången ansåg vi att det fanns två brister i den nuvarande lagstiftningen som vi mycket gärna ville rätta till. Vi ansåg att vi inte behövde vänta på den nya kemikalielagstiftningen, utan att vi för folkhälsans skull ville vidta ändringar mera omgående.
Den första bristen var att användning av CMR-ämnen, cancerogena, mutagena och reproduktionstoxiska ämnen, i konsumentprodukter inte var förbjuden. Det gäller bl.a. golvbeläggningar, leksaker för barn och textilier, som vi konsumenter kommer i kontakt med dagligen och där vi verkligen exponeras för dessa kemiska föreningar. Vi ville därför ha ett förbud. Den andra bristen gällde att vi naturligtvis ville ha ett förbud mot användning av CMR-produkter i kosmetiska produkter.
Rådet har sedan dess avvisat parlamentets ändringar. När det gäller kosmetiska produkter har vårt förslag ändock blivit tillgodosett. Vid en förlikningsförhandling har man kommit överens om att förbjuda CMR-ämnen i kategori 1 och 2 i kosmetikadirektivet när den sjunde ändringen gjordes. Därmed kan sägas att parlamentets förslag beträffande kosmetiska produkter har blivit tillgodosett.
När det gäller den förstnämnda typen av produkter fanns det tre huvudskäl till att rådet ville avvisa parlamentets ändringar. För det första ansåg man att det saknas vetenskapliga utvärderingar eller riskbedömningar för detta. Det har faktiskt gjorts riskbedömningar. Det har också funnits ett förslag från kommissionen om att då konsumenternas användning av kemiska medel inte kan kontrolleras kan säkerhet garanteras endast genom att man förbjuder cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska ämnen och preparat för allmänt bruk.
Enligt min och utskottets uppfattning finns det ingen anledning att inte göra samma bedömning för användning av konsumentprodukter. Argumentationen går således inte ihop i det avseendet.
För det andra hänvisade rådet till att det gäller ett mycket stort, obestämt antal produkter. För mig är det ett fullständigt häpnadsväckande argument. Det borde väl vara precis tvärtom. Om det nu finns så många produkter som t.ex. innehåller cancerogena ämnen, finns det väl verkligen anledning att agera i stället för att bara hänvisa till att eftersom det gäller en så stor mängd kan man inte göra något.
För det tredje säger man att man kommer att ta upp denna fråga i samband med utarbetandet av den nya kemikaliepolitiken. Det är mycket bra, och jag är verkligen glad över det. Jag tror att det förslag som kanske kommer att kunna läggas fram inför parlamentet någon gång i juni om den nya kemikalielagstiftningen också kommer att beakta dessa produkter. Det kommer emellertid att ta mycket lång tid innan den lagstiftningen träder i kraft, så det hade varit bra om vi hade fått med denna ändring redan nu.
Nu vid andra behandlingen hade man kunnat tänka sig att vi skulle lägga fram samma ändringsförslag. Jag har dock valt att inte göra det, och mina kolleger i utskottet var av samma uppfattning. Denna diskussion förde vi till sin spets när den tjugotredje ändringen antogs genom Nisticòs betänkande. Samma diskussion fördes då, och den utmynnade egentligen inte i någonting. Jag har därför valt att rekommendera parlamentet att anta denna andrabehandlingsrekommendation om rådets gemensamma ståndpunkt med motiveringen att vi har fått våra förslag tillgodosedda när det gäller kosmetiska produkter. Vi har kommit till vägs ände när det gäller förslagen om den andra typen av produkter. Vi får ta detta som det är.

Liikanen
Herr talman! Först och främst skulle jag vilja tacka utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och i synnerhet dess föredragande Schörling för hennes mycket konstruktiva behandling av det här förslaget. Syftena med det föreslagna direktivet är att garantera fri rörlighet för kemiska ämnen och preparat och att förbättra hälsoskyddet och konsumentsäkerheten genom att förbjuda att CMR-ämnen släpps ut på marknaden för allmänt bruk. Genom det föreslagna direktivet kommer man därför att införa harmoniserade bestämmelser i hela gemenskapen.
Den 12 februari 2002 föreslog kommissionen ett direktiv i syfte att uppdatera den befintliga förteckningen över CMR-ämnen som förbjudits för konsumentbruk genom att lägga till ytterligare 44 ämnen. Genom att omfatta ämnen och preparat (såsom lim, rengöringsmedel för hushållsbruk och målarfärg) riktar sig kommissionens förslag mot de situationer som med all sannolikhet kan leda till att konsumenter utsätts för exponering. Det här är den femte gången som kommissionen har föreslaget en sådan uppdatering av förteckningen över CMR-ämnen. Om man har fastställt en risk för CMR-ämnen i varuartiklar så inskränks användningen av dessa artiklar separat från fall till fall baserat på riskbedömningen.
För att sammanfatta: Kommissionen anser att dess förslag drar försorg om skyddet för konsumenthälsan, men att det även skyddar den inre marknaden genom införandet av harmoniserade regler. Jag vill därför be om ert stöd för antagandet av detta viktiga lagförslag.

Bowe (PSE).
Herr talman! På den socialdemokratiska gruppens vägnar välkomnar och stöder jag detta förslag.
Det är ett steg framåt att 44 nya ämnen som har erkänts som CMR-ämnen har lagts till förteckningen över förbjudna ämnen och att dessa kommer att avlägsnas från produkter och annan användning inom unionen. Det är sannerligen ett steg framåt när det gäller att skydda människors hälsa.
Tvistefrågan om kosmetika tycks nu ha lösts och vi kan uttrycka vår tillfredsställelse över den överenskommelsen. Återigen är detta ett betydande steg framåt för kosmetikaanvändarnas hälsa.
När det gäller frågan om kemiska ämnen i produkter ansluter jag mig till den ståndpunkt som uttrycktes i parlamentets betänkande att vi borde undersöka denna fråga mycket noggrant. Jag håller emellertid med kommissionen om att denna fråga har en mycket mer vittomfattande innebörd än att endast gälla kontroll av 44 kemikalier i vårt befintliga förslag och deras potentiella faror. Det står nu klart att denna fråga kommer att behandlas i den nya förestående kemikaliepolitiken. Vi kan därför uttrycka vår tillfredsställelse över att vi har gjort goda framsteg beträffande det här förslaget. Vi kommer kunna behandla frågan om kemiska ämnen i produkter, och en rad andra frågor, när vi inriktar oss på det kemikaliepolitiska förslaget som vi räknar med att kommissionen kommer att offentliggöra för en mer omfattande rådfrågning den 7 maj. Jag förväntar mig att vi kan inleda detta arbete under hösten.
Jag kan därför, på den socialdemokratiska gruppens vägnar, rekommendera kammaren detta förslag och dess resultat, och jag ser fram emot att fortsätta vår konstruktiva dialog och vårt arbete med kommissionen.

Talmannen.
 Tack, herr Bowe.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om krisen på den internationella kaffemarknaden.

Liikanen
Herr talman! Kommissionen är väl medveten om de svårigheter som de fallande priserna på den internationella kaffemarknaden innebär för de åtskilliga jordbrukare i utvecklingsländerna vars livsuppehälle är beroende av kaffeproduktionen. De har mottagit förslag från medlemsstater och icke-statliga organisationer om åtgärder för att hantera denna kris.
Vi stöder för närvarande initiativ inom ramen för Internationella kaffeorganisationen (ICO), en plattform för dialog mellan de kaffeexporterande och de kaffeimporterande länderna inom såväl den offentliga som den privata sektorn. Vi stöder ICO:s kafferesolution 407 och har krävt att European Coffee Federation skall genomföra en oberoende övervakning.
Vi har också tagit upp frågan om ICO-medlemskap med Förenta staterna. Såsom föreslogs av rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 19 november 2002 har vi begärt att ICO skall genomföra en världsomfattande jämförande analys av kaffeodlingsområden. Inom ICO har detta initiativ fått stort stöd av de kaffeproducerande länderna.
I själva verket handlar problemet inte endast om kaffe. Det gäller många andra handelsvaror och handelsvaruberoende länder. Vi bör därför inte betrakta kaffe som en fristående fråga. Vi är för en långsiktig och sammanhängande strategi som bygger på omfattande fortgående insatser för att ta itu med problemen inom handelsvaruberoende länder. Fallande och instabila priser är förvisso ett allvarligt hot mot en hållbar utveckling i vissa av världens fattigaste länder.
Den långsiktiga lösningen är tvåfaldig: eftersom traditionella handelsvaror förblir den viktigaste källan till sysselsättning, inkomster och valutahandel i många av utvecklingsländerna bör insatserna inbegripa att den traditionella varusektorn görs mer konkurrenskraftig. Å andra sidan bör också alternativa icke-traditionella produktionskedjor utvecklas.
Två nya meddelanden från kommissionen om landsbygdsutveckling och om handel och utveckling tillhandahåller en tydlig politisk ram för att ta itu med problemen med handelsvaruberoendet. Mot bakgrund av detta är vi ännu inte övertygade om att det förekommer något behov av att denna fråga behandlas i ett separat meddelande, som vissa har föreslagit. Vi håller för närvarande på att slutföra ett analytiskt arbetsdokument om de större utmaningar som hänför sig till handelsvaror. Flera av frågorna i Europaparlamentets resolution har analyserats. Efter att vi har fört diskussioner om detta analytiska arbetsdokument kommer vi att bedöma behovet av ett separat meddelande.
Det har funnits krav på åtgärder vad beträffar handelspolitiken. Det finns emellertid ett begränsat manöverutrymme. De flesta av de kaffeberoende länderna tillhör de minst utvecklade länderna eller är en del av AVS-gruppen. I och med Allt utom vapen-initiativet har gemenskapen öppnat upp marknaderna för de minst utvecklade länderna och vi kommer att försöka få andra länder - både utvecklade länder och länder under utveckling - att följa vårt exempel. AVS-länderna har också ett mycket omfattande tillträde till EU-marknaden enligt befintliga avtal och tillträdet kommer att öka i och med Cotonouavtalet.
Men endast marknadstillträde är emellertid inte tillräckligt. För att förbättra konkurrenskraften inom kaffesektorn och vidga basen för export i utvecklingsländerna behöver vi också stödja ett fullständigt införlivande av handelsfrågor i den långsiktiga utvecklingsstrategin för utvecklingsländerna. Som nämnts i Europaparlamentets resolution bör insatserna omfatta stöd till producenters satsningar på spridning, organisationsförstärkning och öppnande av nischmarknader. Framtida ekonomiska partnerskapsavtal med AVS-länderna, såväl som omfattande och sammanhängande utvecklingsbistånd, kommer att vara användbara för att stödja genomförandet av strategierna.
Direktintervention på varumarknader genom prisstöd eller lagerförstöring erbjuder inte någon hållbar lösning. Dessutom innefattar Cotonouavtalet en resurs som kan användas för att dämpa fluktuationernas negativa effekter på AVS-ländernas exportintäkter - FLEX-systemet. De länder vars exportintäkter drabbas av fallande priser på kaffe eller andra handelsvaror kan ansöka om kompensationsfinansiering i enlighet med denna resurs och vissa länder har redan gjort detta.
Kommissionen förblir öppen för förslag till åtgärder från samtliga aktörer. Vi kommer att delta i den förestående ICO/Världsbankens rundabordskonferens och i det efterföljande mötet mellan ICO och rådet i London, och vi ser fram emot en positiv och konstruktiv diskussion som kommer att förbättra situationen för kaffeodlare och jordbruksarbetare i utvecklingsländerna.

Wijkman (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Liikanen för det inledande anförandet. Precis som han säger har priset på kaffe sjunkit dramatiskt under de senaste åren. Vi har i dag det lägsta realpriset på decennier, och det verkar inte särskilt troligt att priserna kommer att öka under överskådlig tid. Priset för själva råvaran är i dag ungefär en procent av priset på marknaden. En genomsnittlig kaffeodlare i Tanzania eller Kenya tjänar i bästa fall några euro i veckan. Det gör att han eller hon - det är för övrigt ofta kvinnor som arbetar på kaffeodlingarna - måste slita en vecka eller mer för att ha råd med en enda kopp kaffe i baren här i Strasbourg.
Framtill slutet av det kalla kriget hölls priserna hyggligt uppe. Det gick att överleva på att odla kaffe. De senaste årens utveckling har emellertid varit förödande. Konkurrensen har hårdnat. En av många orsaker är att Världsbanken har hjälpt nya länder utanför Afrika att organisera storskalig odling av kaffe. Som så ofta har således subventioner, hur angelägna de än kan framstå i det enskilda fallet, kommit att skada prisbilden och därmed överlevnadsmöjligheterna för miljoner små kaffeodlare, framför allt i Afrika.
Prisraset på kaffe har lett till en utbredd kris för tiotals miljoner kaffeodlare i många tiotals utvecklingsländer, där kaffet inte bara är en viktig källa till arbetstillfällen och inkomster på landsbygden utan också till valutaintäkt.
Ett problem i detta sammanhang, vilket även Liikanen tog upp, är att det ofta förekommer en alltför ensidig odling. Det förstärker naturligtvis krisens konsekvenser. Så länge små kaffeodlare bara är beroende av en enda gröda, är och förblir deras ekonomiska situation oerhört känslig. Att diversifiera produktionen framstår således som oerhört viktigt, och det finns möjligheter som inte har tagits tillvara. Det förutsätter emellertid att man tar ett helhetsgrepp på odlingssystemet. Jag skall inte gå in på någon närmare vetenskaplig analys, men låt mig ge ett exempel: Kaffebusken kan inte användas som djurfoder i dag. Den innehåller koffein som djuren inte tål. Det intressanta är dock att det går att odla utmärkta, näringsrika svampar på restmaterial från kaffebusken. Dessa svampar, t.ex. shitakisvamp, har ett högt näringsvärde och ger ett mycket högre kilopris på marknaden än vad kaffe gör. När svamparna har gjort sitt och sugit upp koffeinet, då kan restmaterialet ges som foder till djuren. Plötsligt har man flera olika inkomstströmmar och fler arbetsmöjligheter för den fattige kaffeodlaren.
Det pågår för närvarande intressanta projekt, bl.a. i Colombia, för att främja en bredare syn på odlingssystemet. Det förutsätter dock, vilket säkert var och en förstår, kunskap från olika forskningsdiscipliner och inte en ensidig inriktning på en enda gröda.
Liksom kommissionsledamot Liikanen, tror inte heller jag att det finns enkla och snabba lösningar. Frågan måste dock ändå tas upp, och det måste ske omgående inom ramen för hela Dohaprocessen, framför allt inom ramen för vårt fortsatta samarbete med de länder som är aktuella.
Som vi antyder i denna resolution, kan en lång rad åtgärder vidtas på kort sikt, framför allt för att hjälpa de kaffeodlare som har hamnat i denna mycket besvärliga situation. Det borde vara möjligt att utnyttja de stora överskott som finns inom Europeiska utvecklingsfonden för att öka ansträngningarna i fråga om landsbygdsutveckling, en landsbygdsutveckling som då får en mer diversifierad form än en ensidig inriktning på enskilda grödor. Det borde också vara möjligt genom en dialog med de stora kaffeproducenterna och dem som säljer kaffet att se till att bättre löner betalas till de fattiga kaffeodlarna.
Jag har bara hunnit beröra några få aspekter på denna fråga. Jag tackar för Liikanens inlägg och jag ser fram emot en fortsatt dialog.

Kinnock, Glenys (PSE).
Herr talman! Förra veckan i den gemensamma parlamentariska AVS - EU-församlingen antog vi enhälligt en resolution om kaffe. Vi krävde brådskande åtgärder för att mildra effekterna av varuprisernas instabilitet i AVS-länderna. Vi har anslutit oss till en kör av röster från det spanska parlamentet, den amerikanska senaten och representanthuset som kräver förändring.
Tjugosju AVS-länder är beroende av kaffeproduktionen. Det är dessa bakgrundsfakta, som kommissionsledamoten skildrade, som förklarar varför det är så allvarligt att priserna på den internationella kaffemarknaden har fallit med mer än 60 procent under det senaste decenniet. I dag kräver parlamentet i sin resolution att åtgärder vidtas. Världssamfundet med EU inberäknat har nu ett ansvar att inrikta sig på prisraset på den internationella kaffemarknaden och att mildra det fasansfulla lidande som Wijkman talade om - 25 miljoner fattiga jordbrukare som är beroende av kaffeproduktionen och de samhällen som de lever i.
EU yvas över att ha en handels- och biståndsstrategi för internationell solidaritet. Det är förvisso något som vi siktar på, och vi har även de nödvändiga politiska instrumenten. EU:s medlemsstater utgör 15 av de 21 importländer som är medlemmar av Internationella kaffeorganisationen. Det gör oss till en nyckelaktör på marknaden och med ett huvudansvar gentemot de kaffeproducerande länderna. Vi välkomnar det faktum att rådet i november gav närmare uppmärksamhet åt frågan om de kaffeberoende länderna. Sedan dess har emellertid mycket lite skett, trots det faktum att kommissionen har anslutit sig till och upprepat stödet för ICO:s kvalitetsprogram.
Kommissionsledamoten nämnde meddelandet som nu tydligen inte kommer att läggas fram i tid för ICO:s rundabordskonferens på världsnivå i London. Vi krävde detta i vår resolution och vi beklagar att det tydligen inte kommer att ske.
Faktum är att trots marknadsläget går det väldigt bra för kaffeföretagen. På den fria marknaden ger den globala räckvidden dem alternativ utan motstycke. För tio år sedan mottog de kaffeproducerande länderna omkring en tredjedel av varje dollar som spenderades på kaffe. Nu mottar de mindre än åtta cent. Förra året i Uganda mötte jag en jordbrukare som sålde ett kilo av hennes kaffebönor för 150 ugandiska shilling. Senare betalade jag 1 000 ugandiska shilling för endast en kopp kaffe på Sheraton hotell! De fyra stora företagen tillsammans köper närmare hälften av de kaffebönor som produceras i världen. Kafferostningsföretagen måste ta större ansvar för att betala jordbrukare ett rimligt pris för det de odlar, för att göra det möjligt för jordbrukarna att skicka sina barn till skolan, betala hälsovårdskostnader och att få mat på bordet. Det förekommer ett förfärligt mänskligt lidande i kaffebranschens centrum och vi måste sätta press på företagen att göra mer och att visa större intresse. EU har verklig auktoritet inom ICO och vi har ett ansvar att under rundabordskonferensen slå fast vår politik som kan ge jordbrukarna en möjlighet att leva sina liv i värdighet och ekonomisk trygghet. 
Jag vill veta om kommissionen håller på att förbereda en särskild handlingsplan för detta möte, eftersom det inte kommer att räcka med att bara infinna sig. Vi vill ha ett uttalande och en handlingsplan. Jag vill också veta - och återigen finns detta med i vår resolution - om vi kommer att skicka en representant på hög nivå. Skall kommissionsledamoten åka? Skall generaldirektören åka? På vilken nivå kommer Europeiska unionen att vara representerad för att vi skall kunna ha en tydlig och ambitiös handlingsplan? Sedan kan vi alla fortsätta att njuta av en utmärkt kopp av världens mest populära dryck - kaffe.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! Handeln med kaffe genomgår för närvarande en djup kris. Arbetstagarna inom kaffesektorn kan inte längre leva av sin produktion. Marknadspriserna, som sätts av de fyra största multinationella företagen, som gör oanständiga vinster, är alltför låga för att producenterna skall få den vinstmarginal de behöver för att kunna fortsätta sin verksamhet. Eftersom produktionstakten är alltför hög minskar också själva kvaliteten på kaffet.
Som en konsekvens av att det saknas ett internationellt system för att stabilisera priset på kaffe och på råvaror i allmänhet, blir producenternas situation ohållbar. Det måste bli ett slut på denna produktivitetsspiral som ruinerar miljoner jordbrukare i de fattiga länderna, utan några hänsyn till arbets- och miljölagstiftning. Vissa kommer att hävda att det är ett rent sammanträffande att denna kris uppkommer samtidigt som Stabex har försvunnit från Cotonouavtalet. Men det nya systemet med snabba utbetalningar kan inte hjälpa de kaffeproducerande länderna. Som största kaffeimportör har Europeiska unionen ett primärt ansvar för att lösa denna kris. Europeiska unionen måste införa ett katastrofprogram, som finansieras genom outnyttjade EUF-medel, i syfte att mildra inkomstförlusterna för befolkningen i de berörda länderna. Vi uppmanar kommissionen att snarast utarbeta ett meddelande om basprodukter. Kommissionen måste också stödja Internationella kaffeorganisationens kvalitetsprogram.
Mer långsiktigt måste Europeiska unionen genomföra en rad åtgärder för att bekämpa volatiliteten på kaffe och andra basprodukter, exempelvis inom ramen för nationella och regionala utvecklingsplaner. Europeiska unionen måste stödja en diversifiering av jordbruksproduktionen i syd och stödja valet av ett kvalitetsjordbruk samt bidra till att stärka kaffeproducenternas inflytande gentemot livsmedelsföretagen. Framför allt måste kommissionen stödja införandet av rättvisa handelsstrukturer och underlätta marknadstillträdet för de produkter som produceras inom dessa strukturer. Det finns ett allt större behov av ett meddelande från kommissionen i denna fråga.
Frågan om en stabilisering av priset på de råvaror som en majoritet av de minst utvecklade länderna är beroende av måste tas upp i samband med de multilaterala handelsförhandlingarna. Den ?utvecklingsrunda? som inleddes i Doha verkar särskilt lämplig, om man vill att utvecklingsländerna verkligen skall dra nytta av världshandeln, som för närvarande snarare sker på deras bekostnad. Exempelvis måste de kvarvarande tullarna på kaffeprodukter slopas. Europeiska unionen måste använda sig av allt sitt inflytande vid WTO-ministerkonferensen i Cancun för att göra handeln med utvecklingsländerna mer rättvis. Vi är för övrigt positiva till det franska förslaget om att föra upp råvarufrågan på dagordningen för det kommande G8-mötet.
De stora kaffeföretagen Nestlé, Kraft, Sara Lee och Procter & Gamble kan inte fortsätta att ostraffat ?sko sig?. De måste gå med på att anta etiska regler i överensstämmelse med Internationella arbetsorganisationen och FN och betala rätt pris för råvarorna, ett pris som avspeglar de sociala och miljömässiga kostnaderna för odling och produktion. Om producenter och arbetstagare inom kaffesektorn skall få en rättvis ersättning, är rättvis handel inte ett alternativ, utan den enda hållbara globala lösningen.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Det är inte de stora internationella företagen som blir lidande på grund av kaffekrisen. Tvärtom är det företagen som pressar priset så mycket att odlarna knappt gör någon förtjänst på sitt kaffe.
Hur kommer det sig då att detta kan ske? Vid ett debattmöte i Europaparlamentet angående kaffekrisen fick vi svaret från Louis Belinda från Uganda: ?Det finns för oss inte något alternativ till kaffeodling?, sade han. ?Vi har försökt med fiske, men det satte Europeiska unionens bestämmelser stopp för. Vi har försökt med traditionellt jordbruk, men Europeiska unionens export av kött och mjölk till dumpningspriser innebär att vi inte ens kan sälja våra varor till andra afrikanska länder. Vi har försökt med socker, men Europeiska unionens exportstöd ger oss inte en chans.?
Det stämmer således inte riktigt, kommissionär Liikanen, att problemet kan lösas med allt utom vapen, eftersom Europeiska unionens jordbrukspolitik omintetgör kaffeodlarnas möjligheter att övergå till andra sysselsättningar. Europeiska unionen bär alltså ett stort ansvar för att 25 miljoner kaffeodlare nu hotas av extrem fattigdom, speciellt med tanke på att Europeiska unionen själv gav utvecklingsländerna det ödesdigra rådet att satsa på kaffeproduktion. Europeiska unionen måste och skall leva upp till detta ansvar. Utvecklingsfonden har 7,5 miljarder danska kronor i överskott, så varför tvekar Europeiska unionen att agera, när kaffeodlarna svälter?
Anders Wijkman hade en lösning som handlade om svampar. Jag tycker att denna idé lät mycket intressant och jag hoppas att kommissionen tar upp den till diskussion.
Men vår uppgift är nu att garantera kaffeodlarna en minimiinkomst. Det skulle kunna ske genom att man stöder institutioner som Max Havelaar, men Europeiska unionen bör även så snart som möjligt öka kaffeproducenternas eget inflytande på marknaden genom att stärka deras förhandlingsförmåga via hjälp till upprättande av kooperativ och genom att ge dem möjlighet att producera bättre produkter och att få tillgång till krediter.
Det är fullständigt omoraliskt att de internationella kaffegiganterna tillåts utnyttja krisen för att ytterligare öka sitt överskott, som redan sedan tidigare är alltför högt.
Dessutom vill jag gärna få svar på de frågor Kinnock ställde.

Zrihen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Är måhända priset på vårt kaffe ett pris på vårt samvete? Kaffet är en av de exporterade basprodukter som utgör den främsta inkomstkällan för många fattiga och skuldsatta länder. Länder som Burundi, Etiopien och Uganda är exempelvis till mer än 50 procent beroende av kaffeexport.
Situationen på världsmarknaden för kaffe är därför ingen underordnad eller marginell fråga. Den står i centrum för den orättvisa världsordning som dömer miljoner människor till fattigdom och elände. I den meningen är kaffekrisen ett slående bevis på misslyckandet för den världsomfattande politik som går ut på att allt skall konkurrensutsättas och på en ökad liberalisering. Det är ju internationella institutioner som Världsbanken, IMF och WTO som uppmuntrar dessa länder att fullfölja en ekonomisk politik som inriktar sig på exportmarknaden. Srypta av skuldbördan och underkastade order från den internationella indrivare som IMF stundtals kan vara, kastar sig dessa länder dödsföraktande in i produktionsgrenar där de har en fördel jämfört med industriländerna - för kaffets del gynnsamma klimatförhållanden. Sedan lovar WTO dem fritt tillträde till världsmarknaden. Men lagen om utbud och efterfrågan skapar instabila priser och när priserna faller ser de multinationella företag som kontrollerar marknaden till att bevara sin vinstmarginal. Hela prisnedgången drabbar därför småbönder och plantagearbetare, så att konsumenterna i industriländerna inte ens märker av någon prissänkning på en kopp kaffe. För att inte tala om arbetsvillkoren för kvinnor och utnyttjandet av barnarbetare.
Detta har vi sett bevis på. Det är inte genom ökad liberalisering, mer frihandel och ökade avregleringar som vi får ett slut på orättvisan i världen. Tvärtom. Vad kaffeproducenterna behöver är en mer reglerad och kontrollerad världsmarknad för kaffe, för att undvika att det uppstår överproduktion, för att produktkvaliteten skall kunna garanteras och kontrolleras, för att vinsterna från denna produktion fördelas rättvist och för att anständiga arbetsvillkor skall säkerställas. Låt oss hoppas att man kommer att minnas denna läxa vid nästa rundabordskonferens i Internationella kaffeorganisationen, vid nästa G8-möte och framför allt vid den kommande WTO-ministerkonferensen i Cancun i september. Kommissionsledamoten skall veta att vi fortsätter att mycket uppmärksamt bevaka denna fråga.

Cauquil (GUE/NGL).
Herr talman! Alla politiska läger i parlamentet konstaterar det allvarliga i att kaffepriserna rasar på världsmarknaden. Hur kan man undgå att konstatera det, när det rör sig om de lägsta realpriserna som registrerats på 100 år? Alla politiska läger konstaterar de katastrofala konsekvenser detta prisfall på kaffe kommer att få för ekonomin i ett antal av världens fattigaste länder. Men samtidigt lyfter alla händerna mot himlen i en uppgiven gest. Och så föreslår man att den eller den internationella konferensen skall ta upp frågan på sin dagordning, och ger goda råd om produktionsomläggningar och diversifiering, och föreslår populärvetenskapliga kurser för de bönder man håller på att strypa, och önskar att man skall få loss något litet för att hjälpa de mest drabbade länderna!
Men fyra internationella storföretag - Nestlé, Kraft, Sara Lee och Procter & Gamble - kontrollerar hälften av världens kaffeförsäljning. Det betyder i klartext att det är dessa fyra storföretag som sätter priserna. Det är de som sänker de priser som betalas till producenterna, för att ständigt öka sina vinster. För att kunna dela ut ökad avkastning till sina aktieägare gör de tiotals fattiga länder olyckliga, och därmed tiotals miljoner bönder och deras familjer.
Jag konstaterar att Europaparlamentet liksom statscheferna står maktlösa gentemot dessa fyra storföretag och i bästa fall nöjer sig med att tala om välgörenhet. Ändå dristar man sig i den gemensamma resolutionen till att förorda att kaffeodlarna skall ges större inflytande på marknaden. Som om den fattiga bonden i Rwanda, Etiopien eller på Haiti själv kunde sätta sig upp mot Nestlé och dess likar - när Europaparlamentet inte vågar göra det! Är inte det cynism, så vad är det då? Och det enkla faktum att de fyra storföretag som är ansvariga för prisfallet nämns i resolutionen ger ELDR-representanterna sådana allergiska reaktioner att de kräver att det stycke där de omnämns skall strykas. Så göm dessa storföretag som jag inte vill se! Så många hycklare det finns i detta parlament!
Och det som gäller kaffet gäller också andra råvaror, som olja. De som har bombat Irak och dödat civila, kvinnor och barn påstår att de gör det för att befria Irak från landets diktator. Men Saddam Hussein, det irakiska folkets slaktare, var under många år deras handgångne man. Det var de som försåg honom med vapen och drev honom i krig mot Iran. Det var de som sålde vapen till honom för att massakrera och gasa ihjäl kurderna, och så understår man sig att framställa invasionsstyrkorna som befriare, när de bara går oljebolagens och vapenindustrins smutsiga ärenden.
För att få ett slut på den plundring av planeten som syftar till att göra några storföretag rikare, för att få ett slut på de skriande orättvisorna mellan rika och fattiga länder, för att förhindra att man mördar fattiga genom att låta dem svälta eller genom att massakrera dem i krig som har skapats för att skydda denna situation, finns det ingenting, jag säger absolut ingenting annat att göra än att få ett slut på den världsekonomiska ordningen.

Lucas (Verts/ALE).
Herr talman! Jag är tacksam över kommissionens uttalande som visar att det finns mycket mer för kommissionen att göra.
Eftersom jag talar i slutet av denna debatt är det oundvikligt att jag kommer att repetera många av de ämnen som mina kolleger redan har tagit upp denna morgon. Det bevisar emellertid styrkan och enheten i kammarens intresse för denna fråga och vår fasta föresats att göra något åt den. Den nuvarande situationen, när kaffepriserna är de lägsta i realvärde på åtminstone 100 år, gör att - vilket andra har nämnt - mer än 25 miljoner fattiga familjer går mot undergång. De är oförmögna att skaffa tillräckligt med mat, skicka sina barn till skolan och köpa de mest grundläggande läkemedlen. På samma gång kontrollerar fyra företag mer än hälften av världens kaffeförsäljning och deras inkomster har rört sig uppåt till mer än 100 miljarder US-dollar per år, samtidigt som vissa av de fattigaste familjerna i världen har kunnat erfara att deras inkomster har upplösts till ingenting.
Vi i denna kammare står ofta inför katastrofer med känslor av hopplöshet, av maktlöshet; vi undrar vad vi kan göra åt detta och vi kan inte nödvändigtvis komma på någonting. Denna gång är det emellertid väldigt annorlunda: det finns mycket som Europeiska unionen skulle kunna och borde göra för att ta itu med denna särskilda fråga. EU har resurserna och politiken, såväl som ansvaret, för att åstadkomma en positiv förändring för dessa familjer. EU:s medlemsstater utgör 15 av de 21 importländer som är medlemmar av Internationella kaffeorganisationen. Vi svarar för närmare hälften av världens kaffeimport. Detta ger oss oerhörda möjligheter till inflytande och de bör vi utnyttja. Vad som tycks fattas just nu är den politiska viljan, och kommissionen borde uppvisa en medvetenhet om detta brådskande ärende och ett mer uppenbart engagemang för att göra något åt detta, eftersom krisen på den internationella kaffemarknaden håller på att eskalera till en internationell katastrof.
Så vi ser fram emot detta meddelande om handelsvaror som kommissionen har utlovat. Vi vill även se att man vidtar mer omgående åtgärder. Vi välkomnar kommissionsledamot Nielsons löfte från november förra året att undersöka möjligheterna att frigöra och omfördela gamla medel från Europeiska utvecklingsfonden. Vi har 11 miljarder euro i icke utnyttjade åtaganden från den sjätte, sjunde och åttonde europeiska utvecklingsfonden. Detta ger oss resurser som kan göra verklig skillnad, och vi bör fokusera på snabbspridande initiativ som utformats för att ge decentraliserat budgetstöd till kaffeodlingsområden, för att förbättra effekterna av kaffekrisen vad gäller tillgång till hälsovård och utbildning. Vi bör ge extra ekonomiskt stöd till regeringarna i AVS-länderna motsvarande den inkomst som de förlorar under den nuvarande kaffekrisen.
Kommissionen bör också ge större stöd till kaffe som säljs till överenskommet bruttopris och skapa bättre tillgång till sådant kaffe på EU:s marknader. Vad som mer är betecknande, frågan om kaffe belyser de mer vittomfattande frågorna om varupriser och prisfallet på dessa varor. Varför finns inte den frågan med på WTO:s dagordning? Många människor kritiserar WTO för att ha en dagordning som är fokuserad på norra halvklotet och inte på södra. Det faktum att varupriser inte finns med på dagordningen framhäver denna uppfattning. Jag skulle vilja ställa följande fråga till kommissionsledamoten: kommer kommissionen att stödja Östafrikas förslag att ta med frågan om handelsvaror på nästa WTO-dagordning i Cancun, så att vi kan visa att den så kallade utvecklingsrundan från Doha är mer än bara retorik, att den även omfattar handling?

Junker (PSE).
Herr talman, ärade kolleger! Krisen på den internationella kaffemarknaden är typisk för förhållandet mellan länderna i söder och länderna i norr. För att själva skaffa sig fördelar exploaterar de nordliga länderna monokulturerna och utnyttjar de råvaror som dessa producerar till minimala priser och under de mest problematiska förhållanden i en fattig miljö. Här förtjänar även EU:s konsumtionsbeteende och konsumtionspolitik att nämnas.
Konsumenterna vill - med politikernas stöd - ha de råvaror som finns i utvecklingsländerna så billigt som möjligt, medan den egna jordbrukspolitiken åtnjuter ett oerhört starkt stöd och man är - om jag uttrycker mig försiktigt - mån om en omfattande prisstabilisering. Detta är ett missförhållande som i längden måste lösas och infogas i en åtgärdsplan på EU-nivå. De ekonomiska förbindelserna inskränker sig i allt väsentligt till att råvarorna exploateras - kaffe är ju bara ett exempel - medan förädlingen och användningen, dvs. själva mervärdet av produkten, äger rum i industriländerna. Så länge detta missförhållande kvarstår kommer det alltid att finnas problem i de ekonomiska förbindelserna mellan länderna i norr och länderna i söder.
Vi talar om diversifiering. Detta är också rätt, ett viktigt krav, men det måste också fyllas med innehåll. Att bara kasta ut det som ett begrepp och se det som ett universalmedel räcker inte. Man måste också fråga sig hur en sådan diversifiering ser ut. Hit hör också - det vill jag understryka - att de råvaror som produceras i ett utvecklingsland också skall kunna förädlas där. Åtminstone bör halvfabrikat kunna tillverkas där, eftersom detta är vad som skapar mervärde. Detta kräver också att vi är beredda att betala rimliga priser. Var hittar man exempelvis så kallat rättvisekaffe inom EU:s institutioner?
Eller inom de politiska institutionerna i våra medlemsstater? I vilka av parlamentets barer och restauranger serverar man rättvisekaffe? Det finns mycket mer att räkna upp.
Kommissionens åtgärdsplan skall absolut även omfatta förslag till hur en rättvis handel kan bedrivas enligt de möjligheter som finns i dag. Jag kan inte se att det finns en tydlig idé om hur vi redan nu kan göra det möjligt för bönderna att verkligen få ut en rättvis del av sin produktion genom att utnyttja och bygga ut den infrastruktur som i nuläget finns för en rättvis handel. Här har vi en skuld att betala till utvecklingsländerna. Jag hoppas verkligen att vi får ett svar på detta.

Liikanen
Herr talman! Jag skall med glädje vidarebefordra budskapet från denna debatt till mina kolleger Lamy och Nielson. Jag skall emellertid göra några kommentarer.
Ni bör komma ihåg att det verkliga problemet inom kaffesektorn är bristen på efterfrågan. Tillgång handlar i huvudsak om efterfrågan och av den anledningen är handelsförhandlingar inte den enda lösningen. Det är mycket viktigt att diskussionerna inom ramen för Världsbanken/ICO, eller ICO självt, leder till lösningar.
Dagens problem är att Förenta staterna, som är det näst största kaffekonsumerande landet, står utanför ICO. Såvida inte Förenta staterna är villigt att ompröva dess ståndpunkt inom ramen för ICO så kommer åtgärderna inte att få samma internationella inverkan.
Vad beträffar förslaget om en handlingsplan före nästa möte och kommissionens deltagandenivå kommer jag att vidarebefordra Kinnocks frågor till Lamy och Nielson. Jag är säker på att de kommer att svara i enlighet därmed.

Talmannen.
 Tack så mycket, herr kommissionär.
Som avslutning på denna debatt har jag fått in sex resolutionsförslag som ingivits med stöd av artikel 37.2 i arbetsordningen.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0099/2003) av Schörling för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för tjugofemte gången av rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (ämnen som klassificeras som cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska) (15703/2/2002 - C5-0013/2003 och 15703/2/2002 REV2 COR 1 - C5-0013/2003/COR - 2002/0040(COD))
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)

Betänkande (A5-0102/2003) av Jillian Evans för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte och om ändring av rådets direktiv 92/65/EEG (PE-CONS 3610/2003 - C5-0061/2003 - 2000/0221(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Betänkande (A5-0103/2003) av Liese för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av mänskliga vävnader och celler (KOM(2002) 319 - C5-0302/2002 - 2002/0128(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0049/2003) av Ferreira för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 94/35/EG om sötningsmedel för användning i livsmedel (KOM(2002) 375 - C5-0341/2002 - 2002/0152(COD)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0105/2003) av Nobilia för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om tvätt- och rengöringsmedel (KOM(2002) 485 - C5-0404/2002 - 2002/0216(COD)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0104/2003) av Kirkhope för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Förbundsrepubliken Tysklands initiativ inför antagandet av rådets direktiv om stöd vid transitering inom ramen för åtgärder för återsändande med flyg (14848/2002 - C5-0011/2003 - 2003/0801(CNS)) 
(Till följd av att förslaget avvisades, och under rådets frånvaro, återförvisades betänkandet till utskottet.)
Betänkande (A5-0078/2003) av Auroi för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiven 66/401/EEG om saluföring av utsäde av foderväxter, 66/402/EEG om saluföring av utsäde av stråsäd, 68/193/EEG om saluföring av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar, 92/33/EEG om saluförande av annat föröknings- och plantmaterial av grönsaker än utsäde, 92/34/EEG om saluföring av fruktplantsförökningsmaterial och fruktplantor avsedda för fruktproduktion, 98/56/EG om saluföring av förökningsmaterial av prydnadsväxter, 2002/54/EG om saluföring av betutsäde, 2002/55/EG om saluföring av utsäde av köksväxter, 2002/56/EG om saluföring av utsädespotatis och 2002/57/EG om saluföring av utsäde av olje- och spånadsväxter vad beträffar gemenskapens jämförande försök (KOM(2002) 523 - C5-0476/2002 - 2002/0232(CNS)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Rekommendation till rådet ((A5-0116/2003) av von Boetticher och Turco för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Europols framtida utveckling (2003/2070(INI))
(Parlamentet godkände rekommendationen.)
Betänkande (A5-0085/2003) av Buitenweg för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om reform av konventionerna om narkotika (2003/2015(INI)) 
(Parlamentet förkastade resolutionen.)
Betänkande (A5-0053/2003) av Bayona de Perogordo för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om en informations- och kommunikationsstrategi för Europeiska unionen (2002/2205(INI)) 
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0111/2003) av Morillon för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om den nya europeiska säkerhets- och försvarskonstruktionen - prioriteringar och brister (2002/2165(INI)) 
Före omröstningen om ändringsförslag 9:

Morillon (PPE-DE)
Herr talman! När det gäller ändringsförslag 9, föreslår jag att följande mening läggs till: ?hoppas att andra medlemsstater kommer att acceptera att ansluta sig till det?. Det handlar om det initiativ som tagits av Belgien, Frankrike, Tyskland och Luxemburg.

Morillon (PPE-DE)
Herr talman! Detta stycke är faktiskt klumpigt formulerat. Jag föreslår att det ändras i enlighet med formuleringen på röstsedlarna: ?På grund av att de nuvarande krigslagarna är för dåligt anpassade till de nya situationer där de flesta offren vid en konflikt skördas bland civilbefolkningen, bör det vara FN:s sak att definiera den bästa tillämpningen av de internationella humanitära bestämmelserna varje gång en multinationell operation övervägs...?.
Jag tror att detta ändringsförslag bör tillfredsställa den socialdemokratiska gruppen.

Hermange (PPE-DE).
Herr talman! Jag ville understryka att det är mycket typiskt och helt orimligt att parlamentet antar Morillonbetänkandet i slutet av sammanträdet, efter omröstningen om tvätt- och rengöringsmedel och motorfordon.

Andersen, Bonde och Sandbæk (EDD)
Förslaget främjar inte djurens välfärd, men däremot djurägarnas bekvämlighet på djurens bekostnad.
Principiellt är det fel att kräva att länder med hög standard på området skall sänka sina krav av hänsyn till harmoniseringen inom Europeiska unionen. Junirörelsen röstar emot förslaget.

Dehousse (PSE).
Herr talman! Förslaget till direktiv avsåg, som alla vet, det vetenskapliga forskningsområdet. Det innehöll ett antal skyldigheter, och vad värre är, ett antal förbud.
Men vetenskapsområdet är till sin natur knappast lämpat för regleringar, eftersom det till stor det är oförutsägbart. Det är skälet till att jag har röstat nej till flera artiklar och röstat nej till förslaget i dess helhet, eftersom det är farligt att anta bestämmelser som ger intryck av att kunna tillämpas, när så inte är fallet. Det gör att rättssystemet kommer i gungning.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Vi är mot kloning i reproduktivt syfte. Men vi är upprörda över att Europaparlamentet ännu en gång och i skydd av vissa formuleringar som ger ett intryck av att skydda individen och kritisera profittänkande i praktiken vill förbjuda kloning i terapeutiskt syfte och mer generellt medicinsk forskning om mänskliga celler och vävnader.
Detta chockerar och upprör ett stort antal forskare över hela Europa, och det med rätta. De riskerar att inte få fortsätta sitt arbete, och därigenom kunna erbjuda vetenskapens hjälp till offren för allvarliga sjukdomar som vi fortfarande inte vet hur man skall bota. Att förhindra forskning inom detta område är att i reaktionärt färgade föreställningars namn på förhand förbjuda allt som i framtiden kan komma att bidra till att lindra, och rentav bota dessa sjukdomar.
Vi är solidariska med dessa sjuka och med forskarna och har därför röstat emot detta betänkande och mot alla ändringsförslag, som ofta är formulerade i tvetydiga ordalag, och som syftar till att skärpa betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag vill börja med att gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete. De offentliga utfrågningarna i Bryssel bidrog verkligen till att klargöra känsliga frågor. Liese har dessutom lyckats hantera hela denna process på ett högst noggrant och kompetent sätt.
Som vi alla vet är syftet med detta direktiv att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av mänskliga vävnader och celler.
Jag har i stort sett röstat i linje med det resultat som redan har uppnåtts i det särskilda utskottet, vilket kan förklaras med att föredragandens ändringsförslag hade utarbetats i samarbete med vår grupp också. På det här sättet nådde vi fram till en text där man framför allt kräver att program för transplantering av vävnader och celler skall baseras på frivilliga donationer, som inte ger rätt till ersättning och som innebär att både donatorer och mottagare är anonyma. Vidare utfärdas förbud mot mänsklig kloning i reproduktiva syften och framställning av mänskliga embryon enbart i forskningssyfte eller för utvinning av stamceller. På vissa områden, som användning av fostervävnader, föredrog jag texten från det ansvariga utskottet, men eftersom den förkastades i plenarkammaren välkomnar jag i det stora hela att man antog det ändringsförslag som jag hade lagt fram som ett andra alternativ. Det faktum att omröstningen om ett totalförbud mot destruktiv forskning på embryon (ändringsförslag 86/3 från Flemming) ...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Utvecklingen av produktionsmedel baserade på den nya tekniken har nått ett avancerat utvecklingsstadium, vilket inte passar de privata intressena hos dem som äger produktionsmedlen. Kapitalismen har tillämpat begreppen fattigdom och kommersialisering på livet och det biologiska arvet. Vi fördömer öppet möjligheten att ta patent på och saluföra liv, människan och hela det biologiska arvet.
Frågan om äganderätter har skapat förvirring om vad en upptäckt är och vad en uppfinning är. Vetenskapliga upptäckter måste understödjas av forskning och bör betraktas som en allmän tillgång. Livet existerar och livets lagar är inga uppfinningar. De upptäcks. Problemet är att den största delen av den nu pågående forskningen inte är offentlig. Den bedrivs av enorma multinationella företag som vill lägga beslag på allting själva och göra sina beslagtaganden lönsamma, något som ifrågasätter de upptäckter och den utveckling som tillhör mänskligheten och varje enskild individ.
Mot denna bakgrund måste försäljning, även frivillig, av mänskliga celler och vävnader (till exempel blod) totalförbjudas. Forskning i biovetenskap och bioteknik måste i allt väsentligt vara offentlig och alla måste gagnas av denna forskning, inte bara de som kan betala.

Goebbels (PSE)
I betänkandet om ?kvalitet och säkerhet för mänskliga vävnader och celler? behandlas ett förslag till direktiv som är ganska tekniskt, men väldigt förnuftigt. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har emellertid förvandlat detta direktiv till ett manifest som blandar föregivet etiska överväganden med en regelrätt attack mot forskningen inom biovetenskapens område, och samtidigt inkräktar på subsidiaritetsprincipen. Även om det inte finns någon som försvarar kloning av människor i Europaparlamentet, kan man inte lösa en sådan fråga bakvägen, det vill säga genom att gå omvägen över en beaktandemening eller en artikel som hänför sig till något annat. Framför allt kan man inte resa EU-hinder mot forskning om embryonala stamceller. Om vissa länder vill förbjuda denna typ av forskning på nationell nivå, står det dem fritt att göra det och de behöver inget tillstånd från Europaparlamentet. I alla händelser kommer den biotekniska revolutionen att äga rum med eller utan Europa. Det vore därför att föredra att Europa inte blockerar sig i nya strider bland eftertrupperna.

Maaten (ELDR)
Europaparlamentet har återigen gått för långt med regleringen i det här betänkandet. När vi fastställer att ?grundläggande etiska principer skall respekteras? beger vi oss på hal is. Dessutom går begrepp som ?altruism? och ?solidaritet? inte att fastställa i lagstiftning. Vi i Europaparlamentet får inte börja bestämma vilka etiska regler som gäller i medlemsstaterna. Hur kan vi komma på tanken att fastställa begreppet ?etik? från Finland till Grekland? Länder måste själva fastställa vilka etiska normer de hanterar. Genom att göra lagstiftningen helt tät uppnås en oönskad effekt. Man gör det svårare för länder och givare att rädda människoliv. Det är skälet till att jag röstat emot betänkandet av Liese.
Meijer (GUE/NGL)
 I september 2000 fick föredragande Liese stöd från en liten majoritet i parlamentet för sitt förkastande av användandet av mänskligt material som medel för att bota sjukdomar och återställa brister i människokroppar. Till och med vetenskaplig forskning i det avseendet borde förbjudas. Den ståndpunkten förkastades av enade vänstern, socialdemokraterna och liberalerna. Den fick ändå en majoritet eftersom De gröna gav sitt stöd till kristdemokraterna. Även mitt parti, socialistpartiet i Nederländerna, är allt annat än entusiastiskt över terapeutisk kloning av människor. Kommersiell och industriell kloning eller kloning för att skapa människor med vissa egenskaper är också oacceptabelt för oss. När det gäller människor som behöver ett nytt hjärta, en ny njure eller en ny lever samt Parkinsonpatienter så måste det hittas en lösning. Den här gången har Liese lite mer följt en medelväg och kommit överens med socialdemokraterna om det. Även om den här kompromissen nu kan få en bred majoritet så stöder jag den inte. Det handlar nu främst om centralisering och enhetliggörande av alla beslut på EU-nivå på bekostnad av medlemsstaternas frihet. Det här förslaget ger för få lösningar och för många förbud. Det hindrar medlemsstater från att ta en ledande ställning i det svåra sökandet efter lösningar.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) I den debatt om detta direktiv som har pågått i Europaparlamentet under de senaste månaderna finns det två frågor där man inte har nått samförstånd, när det gäller om de överensstämmer med de principer som nyss nämndes. Jag talar om frivillig och ersättningslös donation av stamceller som avlägsnats från mänskliga embryon och användningen av dessa celler. I den första frågan anser jag att vi måste göra mer än att enbart rekommendera medlemsstaterna att de skall främja frivilliga donationer utan rätt till ersättning, om vi skall kunna förhindra en saluföring av den mänskliga kroppen. I direktivet måste det otvetydigt hävdas att donation av vävnader eller celler endast får ske med donatorns fria vilja och alltid utan betalning, möjligen med undantag av ersättning för reseutgifter och någon lättare måltid. I den andra frågan- embryonala stamceller - anser jag att det krävs försiktighet i direktivet. Å ena sidan bör medlemsstaterna vara skyldiga att förbjuda såväl reproduktiv som terapeutisk kloning, å andra sidan måste medlemsstaterna få fatta beslut om de vill eller inte vill tillåta forskning på övertaliga embryon, dvs. embryon som skapats för provrörsbefruktning men som inte längre kan sättas in i den genetiska föräldern och därför fryses ner för att förstöras.

Andersen, Bonde och Sandbæk (EDD)
Junirörelsen stöder en avsevärd nedsättning av gränsvärdena för cyklaminsyra och röstar för högsta möjliga nedsättning av dessa, samt för Europaparlamentets samtliga ändringar avseende kommissionens förslag.
Genom förslaget godkänns ytterligare två sötningsmedel för uppförande på positivlistan över tillåtna sötningsmedel. Junirörelsen vill inte medverka till en utvidgning av positivlistan för tillåtna sötningsmedel, och röstar därför emot förslaget i sin helhet.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Det finns ett antal människor som måste följa särskilda kostkrav och för dem innebär sötningsmedel viktiga fördelar, framför allt för att de får möjlighet att använda produkter med färre kalorier. Att konsumera produkter som innehåller sötningsmedel, som t.ex. mjölkbaserade drycker och fruktjuicer, kan orsaka hälsoproblem hos barn och måste därför konsumeras med måtta. Ferreiras arbete bör välkomnas och jag skulle särskilt vilja belysa hennes förslag om att sänka gränsvärdet för cyklaminsyra till 250 mg/l. Ett annat förslag jag vill välkomna är förslaget att uppmuntra till bättre märkning av produkter med innehåll av aspartam, så att konsumenten får mer korrekt information om rekommenderat dagligt intag.

Ries (ELDR)
Den liberala gruppen har utan entusiasm röstat ja till detta betänkande. Det behandlar främst utsläppandet på EU-marknaden av två nya sötningsmedel, sukralos och salt av aspartam och acesulfam, två ämnen med goda hälsoeffekter, i synnerhet för diabetiker och överviktiga. Detta är värt att framhålla.
Den liberala gruppen beklagar att ändringsförslag 4 antagits med bara en rösts övervikt. Där krävs en ny utvärdering av godkännandet av aspartam och att den särskilda märkningen av produkter som innehåller detta sötningsmedel förbättras. Detta går emot de yttranden som avgivits av EU:s vetenskapliga kommitté för livsmedel, som är ett helt oberoende organ, och flera nationella myndigheter som har bekräftat att aspartam är ofarligt.
Således har Gruppen De gröna, som är anhängare av naturlagen, fraterniserat med socialisterna för att ge spridning åt de rykten om detta ämnes skadlighet som florerar på internet.
Jag vill tillägga att sötningsmedel (som också förekommer i godis och tuggummi) inte är skadliga för tänderna. Och det är där - det bekräftar alla europeiska tandläkare - den verkliga revolutionen ligger i förhållande till det traditionella sockret, som åstadkommer stor skada i våra barns munnar. 
Innan man ger sig in i denna debatt måste man också vara medveten om att det verkliga problemet med sötningsmedlen inte är deras eventuella giftighet, utan risken för att man befäster smaken för sötsaker, som är en av vår tids verkliga kännetecken.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Jag vill gratulera Nobilia till hans betänkande. I överensstämmelse med försiktighetsprincipen och för att skydda miljön måste vi propagera för att det införs gränsvärden för biologisk nedbrytbarhet och att det används ny teknik vid mätning av den biologiska nedbrytbarheten hos ytaktiva ämnen i tvätt- och rengöringsmedel. Den nuvarande lagstiftningen uppfyller inte helt dessa mål. Jag välkomnar därför denna nya lagstiftning, då den innebär följande: fler ytaktiva ämnen kommer att kontrolleras och mätas; en ny teknik införs för mätning av den biologiska nedbrytbarheten; riskbedömningssystemen harmoniseras och ett nytt märkningssystem främjas. Jag upplever dock att det saknas ambitioner i direktivet när det gäller begränsning av fosfater i tvätt- och rengöringsmedel.

Berthu (NI)
Jag stöder Tysklands initiativ att föreslå ett direktiv som gör det möjligt att förbättra organisationen av transiteringen av tredjelandsmedborgare som utvisas från en medlemsstat, när flygplanet de transporteras med måste mellanlanda på en annan medlemsstats territorium.
Till formen visar denna text prov på en intelligent användning av den initiativrätt som enligt artikel 67 i EG-fördraget tillfälligt ligger kvar hos medlemsstaterna inom detta område. I teorin bör denna rätt upphöra den 1 maj 2004 och initiativmonopolet skall helt tillfalla kommissionen. Vi hoppas att medlemsstaterna kommer att kunna hejda denna katastrofala utveckling vid den kommande regeringskonferensen.
Olyckligtvis har vänstern tagit tillfället i akt att få igenom ändringsförslag som begränsar rätten till utvisning. Man har till och med i en bilaga till förslaget fogat en reservation där man kräver ?att utvisningarna stoppas helt (till hemländerna)... och att alla människor i Europa ges rätten att stanna?. Återigen ser vi här en typ av tankegång som på ett försåtligt sätt påverkar många europeiska förslag. Ett exempel är just den text om familjeåterförening som Europaparlamentet antog igår.
Vi var därför tvungna att rösta mot Kirkhopes betänkande, som i slutänden förkastades av en bisarr konstellation.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
Den franska regeringen har nyligen tillsammans med den tyska regeringen återupptagit de organiserade charterutvisningarna av invandrare från länder utanför gemenskapen. Ändå har de skandalösa förhållandena vid dessa utvisningar uppdagats, som orsakat dödsfall under resan, för att inte tala om de människor som fängslats i mottagarländerna.
Det är mot den bakgrunden Europaparlamentet föreläggs ett förslag till rådets direktiv om att harmonisera och reglera stödet på Europeiska unionens flygplatser för transitering i samband med återsändande med eller utan ledsagare. Det betänkande vi har förelagts för att godkänna denna kodifiering av utvisningarna är dock synnerligen präglat av hyckleri. Inte ett ord sägs om det faktum att kollektiva utvisningar är förbjudna enligt Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och Europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna. Därmed kan de nationella polismyndigheterna räkna sig till godo att de beaktar invandrarnas individuella rättigheter på ett bra sätt. I betänkandet slås också åter fast att medlemsstaternas suveräna rättigheter inte påverkas - framför allt vad gäller tillämpningen av åtgärder som innebär tvång mot tredjelandsmedborgare som olagligen vistas inom en medlemsstats territorium och som motsätter sig återsändandet. Av alla dessa skäl har vi röstat emot detta resolutionsförslag och vi kommer att fortsätta att mobilisera oss tillsammans med alla som vill få ett slut på dessa utvisningar.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Kommissionen inleder denna debatt nu, alltför sent och inte med full allmän insyn, när den redan har gett efter för de multinationella bioteknikföretagen när det gäller att häva moratoriet för genmodifierade organismer (GMO). Kommissionens sätt att ta itu med denna så kallade samexistens mellan dessa båda former av gröda har dessutom mer att göra med ekonomiska faktorer än någonting annat. Föroreningen är omöjlig att kontrollera. Se på erfarenheterna i Förenta staterna, Kanada och andra länder som är tvingade att införa GMO på grund av livsmedelsbiståndet, länder där statens livsmedelspolitik och jordbrukarna blir beroende av enorma livsmedelsproducerande multinationella företag.
I detta betänkande behandlas frågan om utsäde, som är grunden för all jordbruksproduktion. Utsäde förorenar uppåt i ledet, och förhindrar därmed så småningom bedrivande av ekologiskt och konventionellt jordbruk. Detta betänkande utgör ?det minst onda?, med tanke på att föredragandens ändringsförslag handlar om genmodifierade organismers förorening av utsäden och om att fastställa en tekniskt spårbar minimikvantitet som gränsvärde för tillfälligt innehåll av GMO. Även om detta är ett steg tillbaka är det ett sätt att stå upp gentemot de multinationella företagens påtryckningar och kommissionens försök att höja dessa gränsvärden, vilket skulle göra innehållet av GMO mer utbrett, vilket i sin tur skulle stå i strid med försiktighetsprincipen och med garantin för att konsumenterna får mat som verkligen är ?fritt? från genmodifierade organismer.

Souchet (NI)
 - (FR) Behandlingen av denna text om jämförande försök och saluföring av utsäde bör vara ett tillfälle att påminna om några riktlinjer när det gäller utsäde.
Alla åtgärder måste vidtas för att skydda de odlade växternas biologiska mångfald. När det genetiska urvalet helt överlåts åt den fria konkurrensen tenderar det att hamna i händerna på några få företag, antalet arter som släpps ut på marknaden begränsas och lokala sorter försvinner. Utsädesföretagen tenderar förstås att gynna förädlade sorter, hybridsorter och genetiskt modifierade sorter, som gör att de kan säkra lönsamheten för produkter de har utvecklat. Det är därför medlemsstaternas uppgift att slå vakt om att växturvalet är anpassat till allmänhetens behov, säkerställa att hotade lokala arter kan finnas kvar och möjliggöra förökning av utsäde från egen skörd.
Slutligen måste man iaktta största försiktighet när det gäller utsäde som beläggs med bekämpningsmedel, en teknik som kan komma att visa sig skadlig för miljö och fauna. Detta ser man särskilt tydligt när det gäller utsäde som beläggs med starka systemiska bekämpningsmedel, som har katastrofala effekter på pollinerande insekter, i synnerhet tambin.

Patakis (GUE/NGL)
Vi betonar återigen att vi motsätter oss varje försök att legalisera användningen av genetiskt modifierade organismer (GMO). Vi anser att utsäde skall vara helt och hållet rent och inte innehålla något spår av GMO.
Vi betonar att sådana förslag som i betänkandet, som avser att fastställa högsta tillåtna värde av förorenat utsäde, gör att man öppnar ?Aiolos säck? för att successivt till fullo legalisera genetiskt modifierade organismer med oförutsägbara följder för jordbruket, ekosystemets balans och folkhälsan. Om vi i dag accepterar en ökad förorening, om än ökningen bara är marginell, kommer vi i morgon att vara tvungna att återanpassa oss till en högre nivå med resultat att vi hamnar i en ond cirkel av återanpassning som slutligen kommer att leda till att de genetiskt modifierade organismerna till fullo släpps fria. Varje avvikelse från principen om att utsäde som innehåller genetiskt modifierade organismer inte skall tillåtas släppas ut på marknaden kommer bland annat att leda till genetisk infiltration även för de sorter som inte är genetiskt modifierade, vilket innebär oförutsägbara effekter på den biologiska mångfalden.
Sådana förslag uppfyller endast kraven och de hårda påtryckningarna från bioteknikföretagen, särskilt de amerikanska multinationella företagen. Dessa syftar till att skydda avkastning och vinst genom att jordbrukarna blir än mer beroende av det utsäde som företagen har ensamrätt att producera och sälja, men även de jordbrukskemikalier som därmed är förbundna.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries (PSE)
. Det är positivt att samarbetet inom Europol kan effektiviseras genom att beslut kan fattas med kvalificerad majoritet och med Europaparlamentets medbeslutande. Vi vill dock tydliggöra att Europols eventuella operativa verksamhet även i framtiden måste ske genom mellanstatligt samarbete. Denna uppfattning överensstämmer också med förslaget till artikel 22 i (Europol) som konventets presidium presenterat.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Vi får nu höra det sista gensvaret på de synpunkter som framfördes i går angående betänkandena av Turco och von Boetticher. Detta förslag till rekommendation är en konsekvens av att de danska och grekiska initiativen har förkastats och en logisk följd av de rena fantasier och det låtsasspel som de båda föredragandena har sysslat med. Värt att påpeka är varför de ansåg att dessa initiativ var missriktade, och skälet är bland annat att de tror att det vore ett misstag att godkänna ändringar av Europolkonventionen ?innan EU:s konstitution ratificeras?! De föreslår således att detta område - som hör till den andra pelaren - skall överföras till gemenskapens behörighetsområde, eller den första pelaren, och därmed bli en gemenskapsfråga. Men nu är Europaparlamentet inte konventet och inte heller regeringskonferensen, och därför skall vi inte ägna oss åt sådant, om vi vill arbeta seriöst med unionsmedborgarnas välfärd i åtanke.
Som jag hävdade i mina röstförklaringar till dessa betänkanden är det möjligt och nödvändigt att vidareutveckla de nuvarande rättsliga ramarna - vilket var avsikten med det danska och det grekiska ordförandeskapets fyra initiativ. Detta är ett område där vi bör medverka ansvarsfullt, för övrigt genom att fortsätta att ta små steg framåt. Med denna metod har vi med framgång åstadkommit en europeisk integration.
För att vara konsekvent har jag därför röstat emot rekommendationen.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries och Theorin (PSE)
. Eftersom Europaparlamentet antog ändringsförslag 17 med uppmaningen till medlemsstaterna att till fullo genomföra konventionerna och punkt 3 helt utgick ur betänkandet, var vi beredda att rösta för resolutionen i slutomröstningen. Vi håller dock inte med om punkt 11 och skäl L.
Vi anser att FN:s narkotikakonventioner är grunden för hela EU:s narkotikapolitik, och vi önskar att denna grund skall bestå. Vi stödjer inte ändring eller upphävande av någon av konventionerna, som är väl fungerande internationella traktat. Vi stödjer en narkotikapolitik som bygger på förebyggande arbete, kriminalisering/kontrollpolitik och behandling.

Crowley (UEN)
. (EN) Även om jag alltid välkomnar ett tillfälle att debattera frågan om narkotika och narkotikaanvändning anser jag bestämt att man inte lagt fram tillräckliga argument för den nya narkotikapolitikens liberalisering.
Var och en av oss måste bry oss om dem som lider missbrukets fasor och vi bör göra allt som är möjligt för att hjälpa dem att återhämta sig från missbruket: att underlätta narkotikaanvändningen är inte ett sätt att hjälpa dem.
I de nuvarande FN-konventionerna fastställs tydliga riktlinjer för alla länder att tillämpa sin egen nationella lagstiftning och verkställighetsförfarande. Oaktat vad många må hävda har man med dessa åtgärder lyckats hjälpa till att minska tillgången, utbyta information om bästa praxis och underrättelser om narkotikahandelns och narkotikalangares verksamhet.
Hur kan vi på bästa sätt tjäna detta syfte? Genom att göra det lättare för dem att skada sig själva eller genom att hjälpa dem att undgå att utsätta sig själva för fara? Jag anser att vi måste skydda människor så mycket som möjligt från narkotikans faror.
Slutligen, vid en tidpunkt då vi med rätta försöker upplysa människor om farorna med tobak och att minska tobaksanvändningen tycks det mig ologiskt att vi skulle försöka lagstifta om en liberalisering av narkotika.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Eriksson, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL)
. Vi röstar emot detta initiativbetänkande, då vi varken är för en liberalisering eller en ökad repression på narkotikaområdet. FN:s antagna konventioner bör inte ändras av Europeiska unionens institutioner. Varje land bör - i samarbete - se över möjligheterna att minimera narkotikamissbruk och se till att det finns snabb och effektiv behandling som främjar individers behov att ta sig ur ett missbruk.

Figueiredo (GUE/NGL)
Detta betänkande innehåller en på det hela taget positiv bedömning av den nuvarande situationen och av de förslag som kommer att läggas fram vid FN:s ministerkonferens, som äger rum den 16-17 april i Wien.
Fler rekommendationer bör dock tas med, särskilt om behovet av att förändra ramarna för internationell handel, som är ekonomiskt obalanserad; om att lösa problemet med de minst utvecklade ländernas skuldsättning; om att uppmuntra odling av jordbruksprodukter som ersättning för narkotikagrödor och om användning av produkter som ersättning för narkotikakonsumtion.
Enligt vår mening skulle det kunna vara meningsfullt att fördöma FN-konventionen från 1988 om vår strävan är att inte straffbelägga narkotikakonsumtion och innehav av små mängder för personligt bruk, vilket redan är fallet i Portugal. Vi förkastade således de ståndpunkter som syftade till att förhindra någon som helst ändring av denna konvention.
När det gäller de s.k. narkotikakategorierna medger vi att det krävs vissa justeringar av den nuvarande situationen, även om detta alltid måste göras på vetenskapliga grunder, särskilt när det gäller att ändra olika narkotikamedels plats på listan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som jag sade under debatten är detta inte rätt tid att försvaga eller ge intrycket att vår beslutsamhet har försvagats när det gäller att bekämpa narkotikan och det fördärv den ger upphov till. Med hänsyn till det kommande mötet i Wien bör Europaparlamentet inte visa minsta tecken på tveksamhet, svaghet eller reträtt. Parlamentet bör heller inte skapa tvetydigheter för framtiden och ännu fler kryphål och sätt att undslippa den världsomfattande disciplin som slagits fast i de konventioner från Förenta nationerna som vi nu har framför oss.
Eftersom mitt alternativa resolutionsförslag inte antogs - även om jag är nöjd och tackar de ledamöter som stödde förslaget för det stora antalet röster i plenarkammaren - hade det bästa resultatet för parlamentet varit att inte anta någonting alls och att klart och tydligt avslå det förslag som föredraganden lade fram, och därmed hela förfarandet för egna initiativ, som förslaget är en del i.
Jag är glad att det var just detta som hände.
Alla de som företräder Europaparlamentet vid mötet i Wien måste ta hänsyn till detta resultat och, av lojalitet med den demokratiska metoden, skrupulöst respektera det faktum att plenarkammaren klart och tydligt har förkastat de idéer och förslag som lades fram av Buitenweg och Cappato.

MacCormick och Hudghton (Verts/ALE)
De ledamöter av Europaparlamentet som är känsliga för väljarnas synpunkter delar med sig av sina djupa farhågor angående narkotikans och narkotikahandelns hot till våra unga medborgare och till våra samhällen i allmänhet. Polisen och åklagarmyndigheterna, domstolarna och fångvårdsanstalterna bär ett tungt ansvar för att söka upprätthålla och genomföra lagstiftningen och att skydda våra medborgare från detta hot. De förtjänar vårt stöd och de har sannerligen mitt.
I dag står vi inför ett förslag att objektivt ompröva frågan om FN-konventionerna från 1961, 1971 och 1998, som avser narkotika, fungerar effektivt. Det kan vara så att världssamfundet, efter en fullständig undersökning, borde anta nya metoder i fråga om vissa problem och missförhållanden. Om detta kommer att ske eller inte beror på bevisen. Vi behöver en utredning för att fastställa i vilken riktning bevisen pekar.
En ensidig avvikelse från konventionerna skulle däremot vara tämligen oacceptabel. Lagen måste stadigt upprätthållas såväl nationellt som internationellt till dess att den eventuellt ändras av väl övervägda orsaker.
Med anledning av detta röstade jag för Buitenwegbetänkandet och jag undertecknade tidigare Cappatos förklaring som utgjorde en bidragande orsak till betänkandet. Som Cappato är väl medveten om är jag inte kategoriskt övertygad om de lösningar som han rekommenderar.

Lang (NI)
Det betänkande vi i dag föreläggs gör anspråk på att vara modernt och frigjort. Där krävs att FN-konventionerna om narkotika och andra droger skall reformeras, eftersom de bedöms vara alltför stränga och repressiva, framför allt för användare av cannabis. Vad man önskar sig är en fri marknad för narkotika, narkotikaliberalisering och att narkotikabruk avkriminaliseras. Hur kan man annat än chockeras och förskräckas av sådana synpunkter? Hur kan man undgå att inse att skadorna till följd av användningen av narkotika och andra psykotropa ämnen blir allt större mätt i brottslighet, smuggling och dödsfall? Hur kan man undgå att erkänna att narkotikaanvändningen ökar i direkt proportion till narkotikatoleransen? Jag vill här gratulera min finländska kollega Marjo Matikainen-Kallström, som på ett modigt sätt tagit ställning för en nolltoleranspolitik mot narkotika. Detta är givetvis den enda ansvariga hållning man kan inta i denna fråga. 
Vi skall inte röra de internationella konventioner som innehåller regler och principer för narkotikabekämpningen. Politiken för att bekämpa narkotikahandel och narkotikaanvändning måste fortsätta att föras på nationell nivå. Och det är framför allt inte Europas sak att förklara att det är bra att röka cannabis, med stöd av vetenskapliga undersökningar som för övrigt bara äger giltighet tills de omkullkastas av nya undersökningar.

Meijer (GUE/NGL)
Användandet av narkotika, tung eller lätt narkotika, håller människor borta från nyttig verksamhet och försämrar deras hälsa. Det vore alltså fint om det inte skulle finnas någon narkotika eller om ingen skulle behöva den. Verkligheten är dock tyvärr annorlunda. Internationella avtal som förpliktar stater till zero-tolerance kommer inte att ge en narkotikafri värld. Många unga människor upplever användandet av lätt narkotika som en oförgriplig frihet och dessutom finns det profitörer som gärna gör människor beroende av dyr tung narkotika. Ett förbud mot lätt narkotika leder bara till att ungdomar revolterar och enkelt går över till användandet av tung narkotika. Jag försvarar inte det nederländska systemet för att jag strävar efter höjden av individuell frihet utan för att det hjälper till att förebygga olösliga problem. Från min partigrupp Europeiska enade vänstern har två ytterligheter framförts i den här debatten. Ilka Schröder gör sig till språkrör för rebelliska ungdomar och försvarar en total frihet utan några regler från myndigheterna. Kostas Alyssandrakis ser som traditionell kommunist bara farliga knarkbaroner som skoningslöst måste slås ut. Båda berättar en del av sanningen men förtiger resten. Betänkandet av Buitenweg visar en bra medelväg som vi har bra erfarenhet av i Nederländerna. Den vägen har jag stött hittills och fortsätter jag att stödja.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Vår politik för narkotikabekämpning har visat sig vara ett misslyckande. Jag tror därför att det är viktigt att använda reformen av narkotikakonventionen för att göra följande: 1 - Överväga avkriminalisering av konsumtionen av vissa droger och en legalisering av dessa. 2 - Ta steg för att utforma rationella förebyggande åtgärder grundade på vetenskaplig kunskap om varje enskild drog, och inte på en känslomässig och radikal syn som genom lika behandling av alla droger i sista hand medverkar till att det förebyggande arbetet förlorar i trovärdighet. 3 - Främja utvecklingen av en politik för skademinskning som tar hänsyn till de positiva resultaten av pilotförsöken i Berne och Liverpool, vilka gick ut på att dela ut, under läkares kontroll, opiater till patienter med många misslyckade behandlingar bakom sig. Resultaten visar på minskad brottslighet, ett minskat antal överdoser och färre fall av överföring av hiv, tuberkulos och hepatit B och C.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
. Vi moderater anser att det är mycket viktigt att medborgare har tillgång till de dokument som vi politiker behandlar inom EU. Det är utifrån möjligheterna att följa lagstiftningsarbetet som medborgarna kan utvärdera de folkvalda och därefter fatta beslut i allmänna val.
EU-institutionerna kan informera om hur beslut fattas och vilka beslut som fattas, men det är de fria massmediernas rätt att själva göra nyhetsbedömningar och avgöra vad de skall informera om.
Det är vi politiker som måste vara avsändare när det gäller politiska budskap och politisk information, vilket givetvis gäller både val av sakfråga och utförande. Vi moderater anser att medborgare skall ha tillgång till information. EU bör emellertid inte använda sig av konstruerade kanaler som idrottsevenemang för att föra fram politiska budskap.
Vi moderater röstar därför emot ovanstående betänkande.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Syftet med detta betänkande är att slå ett slag för en en bättre informations- och kommunikationsstrategi för Europeiska unionen. Varför inte?
Men om målet är att övertyga européerna om Europeiska unionens förtjänster när det gäller ?säkerhet, solidaritet, lika möjligheter, sammanhållning?, enligt vad som förklaras i ett av styckena, då är man illa ute. Ingen kommunikationsstrategi kommer exempelvis att få folk att glömma att en på åtta arbetstagare i unionen är dömd till arbetslöshet, och många till fattigdom!
Om Europeiska unionen förde en politik som motarbetade massavskedanden, genom att arbetsgivarna tvingades garantera att jobben bevarades med hjälp av nuvarande och tidigare vinster, och om arbetslösheten följaktligen gick ned, då skulle det inte behövas någon kommunikationsstrategi. Djungeltelegrafen skulle räcka!

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi bestrider självklart inte behovet för medborgarna i de olika länder som utgör EU att få bättre information om den politik som bedrivs i deras länder och, vilket säger sig självt, om följderna av denna politik. I själva verket är det raka motsatsen. Vi anser emellertid att det inte räcker med att endast ?få information?.
Vi prioriterar högt kravet på en sant allmän debatt där mycket olika politiska ståndpunkter kan ventileras, vilket dessutom är viktigt med tanke på att de frågor vi nu diskuterar har en central betydelse för varje lands framtid. I det betänkande som nyss har lagts fram misslyckas man att göra detta och intresserar sig i stället för att öka EU:s popularitet genom propagandakampanjer, samtidigt som den viktigaste frågan enligt vår mening rör de grundläggande politiska beslut som fattas på EU-nivå, som alla är nyliberala, federalistiska och militaristiska. Frågan är för det första inte ?hur propagandan utformas på bästa sätt? genom att eurokampanjen används som föredöme för ?utvidgningen? och för ?Europas roll i världen?.
Jag måste vidare kommentera hur Europeiska kommissionens representation i Portugal sköter sin verksamhet: man tar initiativ i viktiga frågor som diskuteras i EU och diskriminerar dem som - i likhet med oss - intar en mer kritisk hållning.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
Omröstningen om ett betänkande med förslag till åtgärder för att förbättra informationen till de europeiska medborgarna om hur Europeiska unionen fungerar bör i princip gå av sig själv. Så förhåller det sig inte alls med den text som läggs fram. Denna text grundar sig nämligen helt på oron för Europeiska unionens bristande popularitet, med ett växande röstskolk i de europeiska valen. Skulden läggs i första hand på bristande information och angreppssätt som tenderar att få unionen att framstå som ett område där olika nationella intressen ständigt ställs mot varandra. Som lösning föreslås kommunikationskampanjer som skall framhålla gemensamma europeiska värderingar och konkreta fördelar som EU-medlemskapet ger i det dagliga livet.
Som vi ser det beror EU:s impopularitet på det faktum att EU:s nuvarande prioriteringar inte är just demokrati och solidaritet, utan handelns liberalisering, ett ifrågasättande av allmännyttiga tjänster och inrättandet av en polisiär Europafästning. Det handlar därför inte om att effektivisera en institutionell propaganda som inte motsvarar verkligheten, utan om att frigöra resurser för att tydligt presentera diskussionen om framtidens Europa för medborgarna och ge dem möjlighet att göra sin stämma hörd på alla nivåer. Av detta skäl har vi inte röstat ja till betänkandet.

Lang (NI)
Jag blev rent ut sagt chockerad när jag läste detta betänkande. I detta dokument överskrider man nämligen utan några som helst hämningar gränsen mellan information och desinformation och gränsen mellan kommunikation och propaganda.
Ja, nog måste man kalla det propaganda när man exempelvis läser att Europeiska unionens kommunikationsstrategi måste ha opinionsbildarnas stöd, rikta informationen till olika grupper av befolkningen - genom att använda populära kanaler såsom idrott - och formulera budskap på ett sätt som gör att de lätt kan användas i utbildningssystemet.
Det närmast vetenskapliga tillvägagångssättet, att opinionsbildarna värvas för sakens skull, att alla tillgängliga resurser används som verktyg, den lömska viljan att manipulera de mest lättpåverkade sinnena genom att använda sig av utbildningssystemet - allt detta luktar totalitär propaganda.
Denna kammare drar vanära över sig genom att anta ett betänkande där EU:s institutioner uppmanas att slösa bort offentliga medel för att tillfredsställa maktbehovet hos en oligarki som vill dölja verkligheten med sina egna skenbilder (det europeiska medborgarskapet, den europeiska medvetenheten, den europeiska konstitutionen). Trots det övermått av resurser som ställs till den proeuropeiska maskinens förfogande, vill jag tro att folken inte kommer att låta sig luras av denna subliminala federalism.

Piscarreta (PPE-DE)
Ingen förnekar längre att det råder ett underskott på information om Europeiska unionen, hur den fungerar och vad den tjänar till. Man behöver bara påminna sig om att 50 procent av européerna inte har kunskap om eller inte bryr sig om unionen, och att valdeltagandet i valen till Europaparlamentet har sjunkit från 63 procent år 1979 till 49 procent år 1999. Detta informationsunderskott medverkar till att skapa en verklig klyfta mellan EU:s medborgare och gemenskapens institutioner.
Så ser det sammanhang ut som bildar bakgrunden till Europeiska kommissionens informations- och kommunikationsstrategi för EU. Tillgång till information är avgörande för ett fullständigt utövande av EU-medborgarskapet. En effektiv informationspolitik måste därför grundas på att ?framhålla de gemensamma värderingarna? som demokrati, pluralism, kulturell mångfald, sammanhållning och solidaritet. Än viktigare är att visa - genom att ge praktiska exempel - de vardagliga fördelar som följer med en anslutning till EU, såsom euron, medborgarskap och fri rörlighet.
För att förbättra effektiviteten hos EU:s informationskampanjer måste varje budskap vara tydligt, opartiskt, begripligt och tillgängligt på alla medborgares eget språk.
Informationskampanjerna måste slutligen samordnas på gemenskapsnivå, av EU:s institutioner, vilket därmed skulle göra det enklare att identifiera behov. Samtidigt måste den här typen av kampanjer decentraliseras till nationell och regional nivå.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Föredraganden har när allt kommer omkring missat en möjlighet att göra en ny, demokratisk och förnuftig genomgång av EU:s informations- och kommunikationspolitik, med siktet inställt på att tillhandahålla medborgarna genuina tjänster. Han har valt att hålla sig till den gamla utslitna modellen för tillhandahållande av information, en modell som utgår från klichéer och offrar pluralism och sunt förnuft på de orealistiska och abstrakta ?gemensamma visionernas? och de politiskt korrekta banaliteternas altare. Jag har därför röstat emot detta betänkande.
Den välkända utbredningen av det likriktade tänkandet inom EU:s institutioner om den europeiska modellens utveckling är faktiskt något som försvagar den demokratiska debatten, håller många medborgare på avstånd och inskränker EU:s framtidsutsikter. Opartiskhet och doktrinär pluralism är de främsta offren för denna propagandistiska form av ?information?, som är klart diskriminerande och som ofta innebär en sammanblandning mellan valpropaganda och information om institutionerna. Det faktum att medborgarna har begränsad kunskap om EU och känner sig relativt oengagerade för unionen (enligt Eurobarometer) visar tydligt att denna strategi har misslyckats.
Eurokampanjens framgång visar tvärtom att det är praktiska frågor, konsekventa åtgärder och spridning av konkreta redskap som främjar den europeiska integrationen - inte kravet på ?en gemensam kulturell grund? eller den artificiella injektionen av ?en känsla av tillhörighet?. Enligt samma praktiska och effektiva linjer uppmanas rådet i betänkandet att låta allmänheten delta vid de möten där rådet utövar sina lagstiftande befogenheter, och man beklagar det faktum att kommissionen fortfarande inte föregår med gott föredöme genom att respektera språklig mångfald på många webbplatser ...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries och Theorin (PSE)
. Vi stöder en gemensam utrikespolitik i EU och förordar att EU lägger resurser på förebyggande arbete, medling och krishantering. Försvar är en nationell fråga. Vi kan därför inte stödja ett gemensamt militärt försvar, ökade försvarskostnader finansierade inom gemenskapens budget, eller en klausul om kollektivt försvar. Vi kommer därför att rösta nej till betänkandet.

Andreasen, Jensen, Riis-Jørgensen och Sørensen (ELDR)
Vi har röstat för resolutionsförslaget i sin helhet, eftersom det erbjuder många möjligheter under en period när det är oerhört viktigt att stärka Europeiska unionens försvars- och säkerhetspolitik. Vi fäster stort avseende vid att Nato, när det gäller det kollektiva försvaret, förblir den oumbärliga länk som förbinder Förenta staterna med Europas säkerhetsintressen, och som även i fortsättningen tillmäter det stor betydelse att man upprätthåller goda transatlantiska förbindelser.
Vi kan emellertid inte stödja att medlemsstaterna och kandidatländerna uppmanas att tillämpa principen om gemenskapspreferens vid vapeninköp för att garantera försörjningstryggheten. Som liberaler stöder vi även här principen om en öppen marknadsekonomi, eftersom det kommer att utgöra en garanti för vapeninköp av högsta kvalitet.
Vi har avstått från att rösta för en önskad komplettering av fördraget med ett protokoll som skulle innehålla en klausul om kollektivt försvar för de medlemsstater som vill dela de förpliktelser som är förankrade i artikel V i Brysselfördraget, och som skulle medföra att Västeuropeiska unionen upphör. Vi anser att ansvaret för Danmarks säkerhet först och främst ligger hos Nato.

Berthu (NI)
I Morillonbetänkandet föreslås en ny europeisk säkerhets- och försvarsstruktur av enhetligt och centraliserat slag, vilken framstår som både orealistisk och förlegad.
Betänkandet utgår helt från ett gemenskapsperspektiv. Inga resonemang ägnas åt vad som borde vara den centrala principen, nämligen ländernas frihet att delta och den variabla geometrin när det gäller anslutning. Bara på ett ställe nämns ?konstruktiv röstnedläggning?, den försiktiga flexibilitetsmekanism som infördes i Amsterdamfördraget, för att skydda den övergripande centraliserade strukturen. Åt motsatt håll går istället de högljutt hävdade kraven på att utöka EU-institutionernas nuvarande kompetensområde och på att kostnaderna skall införlivas i gemenskapens budget (punkterna 40, 56 och 57 i resolutionen).
Irakkrisen har visat hur förlegad denna modell var. Men betänkandet var hur som helst knappast realistiskt, eftersom det där samtidigt slås fast att de nationella parlamenten skall vara behöriga i fråga om användning av nationella styrkor och att Europaparlamentet skall vara behörigt när det gäller att godkänna operationerna. Allt detta är motsägelsefullt.
Man måste välja. Den enda möjliga lösningen för oss är att den nationella legitimiteten är överordnad och att de nationella parlamenten bär det främsta ansvaret. Resten måste följa av detta.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
Att såsom i betänkandet göra sig till talesman för en gemensam EU-armé har förvisso sina komiska poänger, i ett läge när den brittiska armén är hack i häl på den amerikanska i ett avskyvärt krig i Irak, samtidigt som övriga arméer påstår sig vara mot kriget, till följd av politiska överväganden eller oförmåga.
Så vad skulle en enad EU-armé ha åstadkommit?
Men bakom dessa tragikomiska aspekter finns en föreställning om att den nationella militärismen måste utökas med en övereuropeisk militarism.
Vi förkastar båda dessa typer av 
Vi vill inte höra några invändningar om att det är nödvändigt att försvara fosterlandet på nationell och europeisk nivå! Sedan 1945 har den franska armén t.ex. aldrig behövt försvara sitt land. Däremot har den bedrivit ett stort antal kolonialkrig och deltagit i plundringskrig i alla hörn av världen.
Vi har följaktligen röstat emot betänkandet.

Darras (PSE)
 - (FR) Den nuvarande splittringen mellan medlemsstaterna i avgörande utrikespolitiska frågor är beklaglig. Den förhindrar nämligen att unionen blir en trovärdig aktör på den internationella arenan.
Men om man vill att unionen blir en sådan aktör är det av avgörande betydelse att unionen antar en gemensam linje och talar med en röst. Om man vill att Europeiska unionen försvarar sina mål och värderingar på den internationella arenan, bidrar till fred, frihet och stabilitet i världen, enligt FN:s och den internationella rättens principer, då är det nödvändigt att den utarbetar en verklig gemensam försvarspolitik, som en del i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Denna gemensamma försvarspolitik måste bygga på säkerhetsprincipen, en säkerhet som är gemensam för Europa och övriga världen, en varaktig säkerhet som bygger på jämlikhet, rättvisa och ömsesidighet, en säkerhet som grundar sig på respekten för individens rättigheter, demokratisk kontroll och internationell rätt.
En trovärdig aktör på den internationella arenan, men även en fri partner till Förenta staterna inom ramen för Atlantpakten - detta är det huvudsakliga budskapet i detta betänkande, och det är därför jag kommer att stödja det.

Ducarme (ELDR)
För att bättre göra sin stämma hörd måste EU stärka sin gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, vari även ingår militär krishanteringskapacitet. Det är bara genom att mer beslutsamt axla sitt eget ansvar för den egna säkerheten som Europeiska unionen kommer att kunna existera och genom sina val prägla den viktiga dialogen med Förenta staterna, i en värld med många olika kraftcentrum.
Europeiska försvarsgemenskapen (EDC) är fortfarande en viktig inspirationskälla. Europeiska kommissionen kunde administrera de tekniska och industriella aspekter som omfattas av konkurrensbestämmelserna. Ett ministerråd i försvarsfrågor bör inrättas i samråd med de nationella parlamenten och Europaparlamentet bör vara det demokratiska organet för kontroll och medbeslutande.
Om Europeiska unionen organiserar sig på detta sätt skulle man förse sig med resurser för att bli en heltäckande enhet med en politik som spänner över ekonomi- och valutafrågor, sociala frågor, utrikes förbindelser och försvar.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Trots de stora skillnader som framgick av medlemsregeringarnas ståndpunkter om det orättvisa, obefogade och olagliga förebyggande kriget mot Irak envisas de flesta medlemmar fortfarande med att stödja ökad militär kapacitet för EU och att skapa en gemensam utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik med alla de resurser denna politik kräver. Vi tar avstånd från detta synsätt, eftersom det är ett tydligt angrepp på varje lands suveränitet och eftersom det kan ge upphov till ett EU grundat på bruk av våld. 
Dessa medlemmar kräver också konsekvent ett närmare samarbete med Nato, en självständig militär styrka som skall vara operativ från 2004 och ett vapenorgan som skall finansieras genom gemenskapens budget, vilket vi också tar avstånd från.
Vi har följaktligen röstat emot detta betänkande. Vi kräver fred och samarbete, inte krig. Konflikter måste lösas med diplomatiska medel, inte med bruk av våld. Vapenkapplöpningen drar inte bara till sig resurser som är centrala för utveckling och bekämpning av fattigdom och social utslagning, utan kan också leda till krig och en förstörelse av mänskligheten. Vi tar helt och hållet avstånd från detta synsätt.

Krivine och Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) I general Morillons betänkande preciseras Europeiska unionens säkerhets- och försvarspolitiska strävanden. Efter några garderingar för formens skull, som behovet av att denna politik bygger på jämlikhet, rättvisa, ömsesidighet, individens frihet, demokratisk kontroll och internationell rätt, och bidrar till frihet, fred och så vidare, så avslöjar betänkandet sina konkreta utgångspunkter, genom det polisiära perspektiv som genomsyrar det. En instabilitet som påstås bero på terrorism, spridning av massförstörelsevapen, handel med vapen, narkotika och människor... liksom olaglig invandring, kort sagt på människors allmänna ondska, och inte på socialt förtryck eller orättvisor mellan nord och syd.
Härav följer att de föreslagna lösningarna består i att förstärka den tillgängliga militära kapaciteten i unionen, vilket kräver att en europeisk försvarskultur växer fram, och det så fort som möjligt. Det är rentav önskvärt att den europeiska militärstyrkan klarar att före 2009 och i ett europeiskt geografiskt sammanhang genomföra en operation av samma nivå och intensitet som Kosovokonflikten. Vilken fredlig framtid! Av dessa skäl har vi ingett ett villkorligt ändringsförslag där vi kräver att man säger nej till krig som ett sätt att lösa internationella konflikter. Då ändringsförslaget förkastats har vi röstat emot Morillonbetänkandet.

Meijer (GUE/NGL)
Europeiska unionen verkar utvecklas till en stor förbundsstat. I förbundsstater är många befogenheter i delstaternas händer men endast förbundsstaten beslutar om utrikespolitik och försvarsfrågor. Däremot har EU-medlemsstaterna hittills haft sina egna utrikesministrar, sina egna ambassader, sina enskilda mandat i Förenta nationerna och sina arméer. Det motsatsförhållandet förmår vissa ledamöter i det här parlamentet att nu också börja arbeta på en enda EU-representant i säkerhetsrådet och en enda europeisk armé för att bli världens andra supermakt efter Förenta staterna. Ingen supermakt gentemot Förenta staterna utan en likvärdig bundsförvant som tillsammans med Förenta staterna kan ingripa i resten av världen. Mitt parti, socialistpartiet i Nederländerna, tycker att den här utvecklingen är fel. EU borde i stället syssla med att lösa gränsöverskridande problem inom Europa och hålla kontroll över stora internationella koncerner som inte tar någon hänsyn till den stora majoritetens intressen och demokratiska rättigheter. Europa borde militärt inskränka sig till att försvara sitt eget territorium, till rent humanitärt bistånd där utanför och eventuellt bistånd för peacekeeping på begäran av alla berörda parter i kandidatländerna, på det sätt som det nu sker i Makedonien. Allt som går längre än så förkastar jag.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Vid omarbetningen av den baksluga metoden för att införa EU-centralism har föredraganden valt - även om han förnekar det - att bortse från den nuvarande historiska situationen, överge medlemsstaterna olika intressen när det gäller den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och med råge överskrida de åtaganden som man har kommit överens om på frivillig väg, framför allt vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors 1999.
Det enda sättet för oss att få ett EU med ?en enda stark och tydlig röst?' i dag skulle vara att tvinga de flesta medlemsstater till tystnad. Detta skulle vara omöjligt att acceptera. I nuläget finns det inga egentliga grunder för trycket att motivera utvecklingen mot att överföra den andra pelaren till gemenskapens behörighetsområde, med hänvisning till kravet på att öka ?trovärdigheten för EU:s utrikespolitiska mål?.
Den ständiga jämförelsen med Amerikas förenta stater, en suverän stat och en 200 år gammal nation, avslöjar vilken riktning föredraganden önskar att EU skulle gå i, vilket jag helt klart inte kan stödja.
Bortsett från att det är en strukturell paradox att göra om EU:s institutionella struktur genom att börja i toppen, är detta raka motsatsen till den modell som förespråkas av EU:s ?fäder?, vilket får en att frukta för den soliditet och det sammanhang som byggs upp steg för steg.
Jag har därför röstat emot detta betänkande.

Souchet (NI)
Av detta sammanträde skall vi minnas att vi ägnat lång tid åt att diskutera ett betänkande om europeisk säkerhet, vars innehåll till stor del är helt överspelat och att en stor majoritet av oss kommer att ha förbjudit att vi debatterar kriget i Irak i ett skede då dess utgång avgörs och då krigets konsekvenser i högsta grad berör vår säkerhet.
Vi skall också minnas parlamentets tystnad om trepartsmötet mellan Frankrike, Tyskland och Ryssland, som inleds i morgon i S:t Petersburg i närvaro av FN:s generalsekreterare. Är det för att det rör sig om ett mellanstatligt möte, som därför är ideologiskt inkorrekt? Men om parlamentet verkligen, som det säger sig vilja göra, bekymrar sig om att se Europa utöva ett eget och väsentligt diplomatiskt inflytande i fasen efter kriget, borde det lägga större vikt vid toppmötet i S:t Petersburg än vid nästa möte i Europeiska rådet.
Vi kommer slutligen att minnas det fördubblade ekonomiska stödet till Turkiet, troligen avsett att tacka Ankara för dess vägran att häva de turkiska truppernas ockupation av Cypern. Det är inte till anslutningen stödet bör kopplas, såsom parlamentet har gjort, utan till att Turkiet intar en konstruktiv attityd som gör det möjligt att uppnå en återförening av Cypern innan Nicosia går med i unionen. Hade vi gjort det skulle vi ha uträttat något konkret som främjar säkerheten i Europa.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.10 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag om mänskliga rättigheter i Guatemala:
B5-0210/2003 av Gasòliba i Böhm m.fl. för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om mänskliga rättigheter i Guatemala,
B5-0214/2003 av Kreissl-Dörfler och van den Berg för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om mänskliga rättigheter i Guatemala,
B5-0217/2003 av Liese och Posselt för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om det kommande politiska samarbetet för att stödja livsmedelssäkerheten och landsbygdens utveckling i Guatemala,
B5-0220/2003 av Mayol i Raynal m.fl. för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om mänskliga rättigheter i Guatemala,
B5-0225/2003 av González Álvarez m.fl. för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om Guatemala.

Liese (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! PPE-DE-gruppen stöder kompromissändringsförslaget om mänskliga rättigheter i Guatemala. Det är mycket glädjande att frågan finns med på föredragningslistan i dag. Jag arbetade under en tid som läkare i Guatemala och lärde då personligen känna situationen i landet. Fortfarande är den extrema skillnaden mellan fattig och rik det största problemet i Guatemala.
Nu tillhör jag som kristdemokrat inte alls dem som går i bräschen för skattehöjningar: i Europa liksom i mitt hemland är skatterna visst för höga, men i Guatemala är det så att de rika helt enkelt inte ställer upp och bidrar till landets uppbyggnad. Därför har vi i den gemensamma resolutionen infogat ett ställe som skall göra de korrigeringar som krävs, för det är nödvändigt att också använda finansiella medel från de rika i det egna landet för att förbättra t.ex. utbildningssystemen.
Markfrågan, dvs. fördelningen av mark, har fått en nyckelfunktion för utvecklingen i Guatemala och dess grannländer, och i slutet av 2002 anordnades en konferens på temat av ledamöter från olika partigrupper. Där insåg jag att samma mål kanske kan nås utan att man använder de laddade orden. Därför har PPE-DE-gruppen inte använt ordet ?jordbruksreform? utan i stället ett kanske lite mer skrymmande ord som även finns med i den gemensamma resolutionen, helt enkelt för att inte provocera fram motreaktioner som ju inte gagnar någon.
Dessutom är det mycket viktigt att utbildningen blir en grundläggande del på alla politiska områden - jag är glad att detta har infogats i den gemensamma resolutionen. Det är ingen idé att tilldela människor en bit mark om de inte vet hur de skall bebygga den. På det hela taget är den gemensamma resolutionen en balanserad kompromiss som vi stöder av övertygelse.
(Applåder)

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! Kollega Liese har redan pekat på den konferens som vår partigrupp organiserade i september förra året tillsammans med honom och med några andra kolleger och under vilken vi kom överens om att lägga fram den här resolutionen till parlamentet och kommissionen. Vi är ju övertygade om att den extrema fattigdomen bland den landsbygdsbefolkning som måste leva av överlevnadsjordbruk, gör denna till den fattigaste befolkningen i världen. Den landsbygdsbefolkning som i Guatemala till största delen består av inhemsk befolkning är tyvärr inget undantag. Därför är det av allra största vikt att var och en av de meningar som står i den här resolutionen blir väl övervägd.
Vi har inte tid att gå in noga på var och en av de aspekterna men det är tydligt att det under de omständigheterna behövs en markreform, även om det ordet är tabu. Det är den inhemska befolkningen som tydligen lider mest och som inte har tillgång till hälsosam mat, som inte har tillgång till bra utbildning och ingen tillgång till mark. Kvinnorna är i det sammanhanget återigen de största offren eftersom de inte ens medräknas fastän de i många fall själva måste sköta om mycket stora och omfattande familjer.
Just nu är det tal om en våg av kränkningar av de mänskliga rättigheterna och råder det en fullkomlig strafflöshet på landsbygden. Under dessa förhållanden finns det bra skäl att påminna om ratificeringen av medlemskapet i Internationella brottmålsdomstolen och vi skulle också vilja yrka på att dödsstraffet avskaffas. Allt det för att understryka att ett av de länder som vi för några år sedan ändå hyste vissa förhoppningar kring, återigen hotar att glida in i ett tillstånd av strafflöshet varvid avtalen från 1996 inte har blivit annat än döda bokstäver.
Vi ger ut ganska mycket pengar på samarbetet med de här länderna i Latinamerika. Låt oss därför se till att våra internationella avtal som innebär att vår hjälp och vårt samarbete i första hand kommer de fattigaste till godo, verkligen gör det här möjligt och att regeringen blir skyldig att ge sitt samarbete till det.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Nära 6 år efter fredsavtalen erkänner Förenta nationernas övervakningsgrupp i Guatemala (Minugua) att fredsavtalen står still och till och med går tillbaka i vissa aspekter.
Som Liese sade hade vi chansen att lyssna på bönder och personer från institutionerna i Guatemala och det visade sig då att några av tillbakagångarna består av mord eller hot mot bönder. Återigen kränks också ursprungsbefolkningens rättigheter. Det råder penningbrist i domstolsförvaltningen och bonde- och indianorganisationer som är samlade inom Coordinadora Nacional Indígena y Campesina kritiserar osäkerheten avseende jorden.
Därför bad de oss att kommissionen i nästa rådgivande grupp, som kommer att hållas i maj i år, skall anstränga sig för att fredsavtalen åter kraftigt skall stimuleras i grundläggande aspekter som kampen mot straffriheten, minskningen av fattigdomen, en adekvat skattereform och en distribution av jorden med en registreringslag och fastighetsinformation. De är de huvudsakliga överenskommelserna som vi kom fram till vid det seminarium som Liese talade om.

Cashman (PSE).
Herr talman! På en av föredragandenas vägnar, dvs. Kreissl-Dörfler, skulle jag vilja uttrycka PSE-gruppens fulla stöd.
Det är avgörande att vi påminner oss om offren för den senaste tidens tilltagande våldsamheter och att vi uppmanar regeringen att skydda deras rättigheter: mänskliga rättigheter, rätten till organisationsfrihet och åsiktsfrihet. Vi är dessutom bekymrade över den inhemska befolkningens otrygghet och fördrivandet av dem från de områden där de arbetar.
Vi måste även erkänna och bekämpa den diskrimination som de infödda och de jordbruksarbetande kvinnorna fått uppleva. Vi måste erkänna deras arbete och deras rättigheter på landsbygden och inom landet. Denna kammare uttrycker dessutom med en röst ett fullständigt stöd för fredsprocessen i Guatemala. Med fred kan vi återuppbygga samhällen och med återuppbyggda samhällen kan vi se till att de grundläggande mänskliga rättigheterna respekteras.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Guatemala är ett mycket, mycket gammalt kulturland som gång på gång har upplevt svåra bakslag. I modern historia kan man konstatera att denna centralamerikanska region ständigt har stått i rampljuset för den europeiska och den tyska offentligheten ända sedan mordet på den tyske ambassadören Graf Spreti, en framstående diplomat och politiker på 70-talet. Och ända sedan dess har området skakats av kriser som man hela tiden har reagerat för sent på. Det har förekommit blodiga övergrepp, revolutioner och terrorism. Gång på gång har man reagerat för sent.
Därför tackar jag kollegan Liese och alla andra som har tagit detta initiativ och menar att de har lagt fram ett mästerverk av förebyggande diplomati. Det som ingår i denna korta resolution är nämligen inte i första hand en reaktion på kriser, vilket ofta är fallet i våra debatter om aktuella och brådskande frågor - givetvis finns det också en akut kris - utan framför allt är detta ett förebyggande arbete, och då inte förebyggande genom ord, utan genom handling.
Kärnfrågor tas upp, nämligen hela landsbygdsområdet och dess nödvändiga reform. Dessutom diskuteras ekonomiska reformer och den vidlyftiga skattelagstiftningen. Detta är de avgörande punkterna, liksom förstås fredsprocessen som Europeiska unionen kan bidra stort till som stödjare och medlare i dialogen, precis som på området ekonomiskt samarbete och utvecklingsstöd.
Jag är mycket tacksam för initiativet. Jag menar att kammarens egentliga uppgift inte alltid är att bara döma, utan också att med handlingskraft försöka ta fram strategier för att minimera eller helt undvika katastrofer.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Folket i Guatemala, liksom samtliga av Latinamerikas folk, har på ett tragiskt sätt fått känna av en främmande makts intervention genom den amerikanska imperialismen och en våldsam exploatering från den inhemska oligarkins sida. De har varit tvungna att följa den beväpnade kampens stig för att försvara sina grundläggande rättigheter. Den svåra kampen ledde till en fredsprocess och regeringen som kom till makten åtog sig att driva igenom vissa reformer i syfte att bistå ättlingarna till Mayafolket och till andra lokala folkgrupper.
Sex år senare har man ännu inte genomfört dessa reformer och fattigdomen är allmänt utbredd, särskilt bland de infödda som utgör majoriteten av befolkningen. Man kränker rätten till arbete, bevarar feodalsystemets kvarlevor, jordbrukare fördrivs från den mark som de odlar och dess ledare mördas av paramilitärer som förblir ostraffade.
Vi fördömer Guatemalas regering, oligarkin och den utländska interventionen. Vi solidariserar med landets folkliga krafter och vi är förvissade om att deras kamp för demokratisk och samhällelig förändring kommer att bära frukt.

Bolkestein
Herr talman! Det här är en viktig fråga.
Kommissionen följer situationen i Guatemala på nära håll, där ökade brott mot rättssäkerheten och de mänskliga rättigheterna såväl som en fördjupad polarisering inom det guatemalanska samhället orsakar ökad politisk och social spänning inför valen 2003, vilket många talare har nämnt denna eftermiddag.
Samtidigt är problemen när det gäller tillgången på livsmedel, den extrema fattigdomen och de sociala protesterna frågor som är alltmer alarmerande. Inom ramen för detta beklagliga och olycksbringande scenario förstärker kommissionen den politiska dialogen och samarbetsinitiativen i linje med resolutionen om Guatemala som Europaparlamentet utfärdade i april 2002. Vår målsättning är att uppmuntra de guatemalanska institutionerna och samhällena att återigen föra fram en nationell dagordning som är grundad på fredsavtalen, ett gott styrelseskick och kampen mot fattigdomen.
Ur den politiska dialogens synvinkel påminner kommissionen och medlemsstaterna ständigt de guatemalanska offentliga institutionerna om betydelsen av att respektera värdigheten och trygga välbefinnandet hos hela den guatemalanska befolkningen på grundval av principerna om demokrati, jämlikhet, icke-diskriminering och social rättvisa. Under de senaste månaderna har kommissionen också deltagit i olika EU-åtgärder för att till högsta domstolen och de lokala myndigheterna vidarebefordra vårt engagemang när det gäller den ökade vågen av hotelser, angrepp och våld i det landet.
I maj 2002 antog kommissionen en strategi för samarbete med Guatemala under perioden 2002-2006. Den strategin syftar till att stödja fredsavtalen och bryta fattigdoms- och utslagningsspiralen som har drabbat landet. Strategin fastställdes med ett omfattande deltagande från Guatemalas regering, medlemsstater och det lokala och europeiska civila samhället. Den kommer att vara inriktad på tre huvudområden: för det första, konsolidering av rättssäkerheten och skydd av mänskliga rättigheter; för det andra, lokal utveckling och landsbygdsutveckling baserad på deltagande, integrering och rättvisa; och för det tredje, skälig ekonomisk tillväxt och skapande av sysselsättning.
De preliminära ekonomiska resurserna är 93 miljoner euro för perioden 2002-2006. Det är också värt att nämna att Guatemala är ett prioriterat land i enlighet med Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter.
Som parlamentsledamöterna känner till kommer ytterligare ett rådgivande gruppmöte att hållas i Guatemala City den 13 och 14 maj 2003. Vid mötet kommer kommissionen och medlemsstaterna att uppmana de guatemalanska myndigheterna och samhället att förnya sina ansträngningar för att påskynda genomförandet av den fredsagenda som undertecknades år 1996, särskilt inom de områden där otillfredsställande resultat hittills har uppvisats, såsom rättsväsendet, landsbygdsutvecklingen och situationen för den inhemska befolkningen. Vi kommer också att be om en tilldelning av tillräckliga budgetmedel för sociala utgifter.
Slutligen, kommissionen är redo att stödja Guatemala genom att övervaka den kommande valprocessen och att garantera en genomblickbar och demokratisk överföring av befogenheter - såsom kommissionen gjorde vid de senaste valen 1999. Minister Gutiérrez bad om Europeiska unionens stöd under sitt besök i Bryssel i januari 2003. Högsta valdomstolen har också bett om vårt stöd. Kommissionen och medlemsstaterna kommer att besluta om de skall förbereda en valobservatörsdelegation för EU:s räkning på grundval av en undersökningsdelegation som kommer att skickas iväg i maj 2003.

Talmannen.
 Tack, kommissionär Bolkenstein!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum direkt efter debatten.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om följande sju resolutionsförslag om mänskliga rättigheter i Kuba:
B5-0209/2003 av Galeote Quecedo m.fl. för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om Kuba,
B5-0211/2003 av Gasòliba i Böhm m.fl. för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om den senaste tidens arresteringar i Kuba och om avbrottet i förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kuba,
B5-0213/2003 av van den Berg och Obiols i Germà för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om Kuba,
B5-0218/2003 av Mayol i Raynal m.fl. för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om Kuba,
B5-0221/2003 av Queiró och Muscardini för Gruppen Unionen för nationernas Europa,
B5-0222/2003 av Belder för Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa om Kuba,
B5-0223/2003 av Wurtz för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om mänskliga rättigheter i Kuba.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! I denna kammare sade Oswaldo Payá, som fick Sacharovpriset 2002, att i hans land kämpade tusentals män och kvinnor för sina rättigheter mitt i förföljelsen och att många hundra av dem satt i fängelse för att de uttalat och försvarat dessa rättigheter. Detsamma sker i den senaste arresteringsvågen och i de domar som fällts på Kuba. som försvarare av de mänskliga rättigheterna råkat ut för. Fredliga dissidenter -många av dem ur den kristna rörelsen för frihet och försvarare av Varelaprojektet - och oberoende journalister som Raúl Rivero, 57 år, dömd till 20 års fängelse, fotografen Omar Rodríguez, dömd till 27 års fängelse och journalisten Víctor Rolando Arroyo, dömd till 26 års fängelse.
Herr talman! Kuba är det enda land i Latinamerika som inte har band till Europeiska unionen i form av samarbets- eller associeringsavtal och det är inte utan anledning. Dessa beklagansvärda händelser visar det och det sker dessutom då kommissionen precis öppnat ett kontor i Havanna. Våra institutioner och många ledamöter i detta parlament var villiga att i positiv anda beakta ett eventuellt inträde för Kuba i Cotonouavtalet. Jag ber kommissionsledamoten uttala, inte bara ett fördömande av dessa händelser, utan också de slutsatser som kommissionen tänker dra av dem.
Herr talman! Av dessa anledningar tror jag att parlamentet för det första måste avvisa och energiskt fördöma dessa händelser, som det görs i den gemensamma resolutionen och vara mycket fast i sitt oavvisliga krav på frihet. För det andra måste ni uttrycka er solidaritet med alla dem som kämpar på Kuba för sin frihet och värdighet som Oswaldo Payá sade: ?utan hat i hjärtat?, men också utan rädsla för de som förtrycker.

Van den Bos (ELDR).
Fidel Castro är tydligen inte lika rädd för något annat som han är för sin egen befolkning. Därför vägrar han demokratiska reformer och skaffar han motståndare ur vägen. Fidel ser i skuggan av Irak sin chans att sätta över 75 oliktänkande och oberoende journalister bakom galler för en skamlöst lång tid. Deras enda brott är att de inte är ense med regimen, uttalar detta öppet och möjligtvis får stöd från amerikanerna.
Vid mitt besök på Kuba i december blev det tydligt för mig att Kuba vill ha bättre förbindelser med Europeiska unionen och gärna vill ansluta sig till Cotonouavtalet. I det avseendet öppnades nyligen kommissionens kontor i Havanna. Fyra dagar senare genomfördes arresteringarna. Vilket slag i ansiktet för Europeiska unionen! Om de politiska fångarna inte friges så uppstår frågan vad det tjänar till med en politisk dialog och med ett EU-kontor. Då behövs det inte heller föras några förhandlingar om Cotonouavtalet. Jag skulle gärna vilja höra vad kommissionsledamot Bolkestein anser om det.
Som föredragande om mänskliga rättigheter har jag talat med många kubanska myndigheter, bland annat med vicepresidenten och utrikesministern. Tyvärr måste jag nu konstatera att de vilselett mig med sina undvikande svar. Politiska rättegångar bakom stängda dörrar är gamla Sovjet-metoder som det inte finns plats för längre i en civiliserad värld. Den amerikanska bojkotten är oklok. Kuba gillar dollar. Därför behövs det en ny invasion. Inte av militärer utan av fredliga besökare från Amerika och Kuba. Demokrater i alla länder förena er ... på Kuba och skräm vettet ur Castro genom att inte bara öppna plånboken utan även munnen.

Lage (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Den socialdemokratiska gruppen stöder fullt ut och otvetydigt det förslag till resolution vi nu diskuterar. Den socialdemokratiska gruppen protesterar med stor indignation över den förfärliga våg av förtryck som har krossat alla som vågar ha en annan mening, vara avvikande, tänka annorlunda eller skapa fritt i Kuba. Denna vettlösa våg av förtryck avslöjar - för den som fortfarande närde tvivel eller illusioner - den kubanska politiska regimens sanna natur. Detta är en totalitär regim som skulle kunna kallas orwellsk, med andra ord en regim av det slag som George Orwell föreställde sig i sitt mästerverk ?1984?. När den kubanska musiken - symboliserad av Compay Segundo, Ibrahim Ferrer och deras Buena Vista Social Club - väl hade släppts fri trodde vi att vi också skulle få se en frigörelse av det talade ordet - poesin - förkroppsligad av Raúl Rivero, en stor poet dömd till 20 års fängelse. Och även en frigörelse av det politiska talet, personifierat av Elizardo Sanchez och Osvaldo Payá, som vi har tilldelat Sacharovpriset. 
Detta har dock inte hänt. Vi blev förda bakom ljuset. Den kubanske diktatorn har fått intellektuella, journalister, politiskt oliktänkande och medlemmar av Varelaprojektet arresterade och brutalt kuvade, med de vanliga förevändningar och metoder som används av varje simpel diktatur: spionage på medborgarna, godtyckliga fängslanden, farser i domstolar och absurda domar.
Det finns inga goda eller dåliga diktaturer, herr talman. Alla diktaturer är i sig onda. Det är poänglöst att gradera dem på en skala över ondska och att kalla Fidel Castros diktatur för ?välvillig?. Att vänstern kallar Fidel Castros diktatur för en ?respektabel diktatur? är meningslöst. Jag vill personligen protestera mot detta!
Det cyniska, skamlösa och fräcka brottet mot grundläggande friheter och mänskliga rättigheter är nu en utmaning och en provokation som Fidel Castro kastar till alla medborgare och demokratiska länder. Vi måste ena våra insatser för att isolera Kuba politiskt. Jag talar inte om ekonomisk isolering, eftersom Förenta staternas ekonomiska embargo i själva verket har försett den kubanska diktaturen med den viktigaste ursäkten. Jag talar om en moralisk och politisk isolering. Vi måste stödja den kubanske dissidenten och socialisten Elizardo Sanchez, som har suttit åtta år i Fidels fängelser och som leder kommissionen för mänskliga rättigheter och nationell försoning, när han visar exemplariskt mod i en intervju i en fransk dagstidning, angående vågen av förtryck, där han hävdar att det som ifrågasätts i Kuba - dessa är hans ord - ?är den totalitära modellen?, som har misslyckats i Kuba liksom på andra ställen, och kallar den en motbjudande modell, med tillägget att den kubanska regimen nu är inne i sin dödskamp. Nu är det besvärliga tider för diktaturer, herr talman. Jag hoppas innerligt att demokratin kommer att triumfera i Kuba och att det beundransvärda kubanska folket kommer att återfå mötesfriheten, föreningsfriheten, friheten att demonstrera, yttrandefriheten och friheten att resa utanför sin ö. Jag ber kort sagt för att det kubanska folket skall återfå de drömmar som drev på en revolution som jag alltid har stöttat, men vars viktigaste idéer har förråtts och förnekats.

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det enda som är värre än en diktator är en obotfärdig diktator, och det enda som är värre än en obotfärdig diktator är en obotfärdig diktator som också är opportunist. Den kubanske diktatorn Fidel Castro har utfört detta dåd med chockerande cynism och brutalitet genom att ta fördel av den internationella krisen, i tron att världens uppmärksamhet var riktad mot en annan del av planeten - Irak - och att det internationella intresset därmed skulle ha skiftat och låta honom släppa lös all sin ilska och vrede på de medborgare som inte håller med honom. 
Om inte denna situation vore så tragisk skulle vi kunna säga - med tanke på att detta uttryck för Fidel Castros regim än en gång visar dess sanna färger - att kommunism och stalinism är som att cykla: när man väl har lärt sig det glömmer man aldrig. Vi i UEN-gruppen stöder det gemensamma resolutionsförslaget, dvs. den kompromissresolution som har lagts fram och som med all säkerhet kommer att antas. Jag vill dock säga något mer om det vi upplever bör göras. Vi anser att vi i Europaparlamentet har ett särskilt ansvar just nu, eftersom vi i december förra året tilldelade Sacharovpriset till Oswaldo Payá. Vi får inte lämna våra kubanska bröder och systrar åt deras öde, vi måste visa att utdelningen av Sacharovpriset har något syfte. En delegation från Europaparlamentet måste snarast åka till Kuba för att möta dessa politiska fångar, särskilt Oswaldo Payá. Vi måste än en gång uttrycka vår solidaritet och än en gång bjuda in Oswaldo Payá till Strasbourg, till sammanträdesperioden i maj. Om han inte kan komma i maj, så får det bli juni, och om han inte kan komma i juni får han komma i juli för att berätta för oss om vad som händer i Kuba. Vi måste agera snabbt för att visa solidaritet med våra kubanska bröder och systrar.
Vi vet att Europeiska unionen redan har framfört sina fördömanden. Detta är viktigt och bör välkomnas, men det är inte tillräckligt. Vi måste göra mer; vi måste sända ett tydligt budskap till den kubanske diktatorn om att vi inte accepterar detta och att vi inte kommer att ge upp i den här frågan. Vi måste lägga Kubas ansökan om Cotonoumedlemskap åt sidan, och vi måste tydligt visa att vi är beredda att ge vårt stöd till en förändring av förhållandena i Kuba, till en regim som bygger på frihet, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter, men också att vi inte kommer att ge efter för återfall och särskilt inte för denna förnyade stalinistiska brutalitet. Låt oss kräva att alla politiska fångar släpps omedelbart.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Fidel Castros tyranniska regim har återigen visat sitt brottsliga ansikte. I den värsta vågen av förtryck på tio år vill diktatorn göra sig av med för honom obekväma dissidenter. På plötsliga massarresteringar av regimkritiker följer snabba skenrättegångar. I mitten av mars tillfångatogs de första så kallade ?förrädarna?. I måndags fastslogs de första drakoniska straffen i en rättsskipning där de internationella rättsnormerna kränktes djupt. Kubaner som inte gjorde något annat än att utöva in rätt till yttrandefrihet åtalades för omstörtande verksamhet. Den allvarliga anklagelsen ger Castro möjligheten att på grundval av lag 88 ålägga dem hårda straff. Den kränkningen av den internationella rättsordningen är oacceptabel.
Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna sammanträder just nu i Genève och den kommissionen är mycket kritisk mot Kuba. Just nu har Europeiska unionen öppnat ett officiellt representationskontor i Havanna. Just nu försöker Castro slå sitt slag i skuggan av Iraks befrielse. Det måste vi förhindra. I resolutionen yrkar vi på att alla arresterade skall friges och på ett slut på dessa tvivelaktiga fängslanden. Först då kan Europeiska unionen överväga att fortsätta den politiska dialogen med Kuba och öns anslutning till Cotonouavtalet. Till det bifogar jag den kubanska ansökan om anslutning till AVS-länderna.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag kommer att försöka uttrycka den överenskommelse en majoritet, inte alla, i min grupp kommit fram till.
För det första har min grupp energiskt kritiserat de domar, som vi anser är oproportionerliga, mot de kubanska dissidenterna som tidigare nämnts.
För det andra har vi tydligt sagt att yttrande- och mötesfriheten bör respekteras som de grundläggande rättigheter de är. Vi kan dock inte bortse från det sammanhang i vilket dessa domar fallit. Först och främst embargot eller blockaden -som ni vill kalla det - som sedan knappt 40 år ger upphov till allvarliga ekonomiska och sociala avbräck för det kubanska folket och som världssamfundet varje år fördömer i Förenta nationerna. För det andra det ständiga ifrågasättandet av Förenta staternas representant i Havanna sedan sex månader tillbaka, James Cason, som använt enorma ekonomiska resurser -det talas om 20 miljoner US-dollar - för att destabilisera de kubanska institutionerna. För det tredje Förenta staternas otroliga tolerans med hjälp av vilken man under den senaste månaden kapat två flygplan och en båt och försatt hundratals liv i fara. För det fjärde fängslandet av fem kubanska medborgare som dömts utan garantier i Förenta staterna enbart på grund av att de försökt förhindra de terroristattacker som skedde för några månader sedan i turistanläggningar och som gav upphov till stora skador, sårade och en italiensk turists död. Att inte beakta den allvarliga situationen på ön har lett till att vi inte undertecknar den gemensamma resolutionen.
Herr talman! Jag avslutar med att säga något som står helt och hållet för mig själv. Jag tycker att det är penibelt för det första att majoriteten av kollegerna som i dag är så hårda mot Kuba förra året röstade emot en resolution som begärde att man skulle avbryta de ekonomiska förbindelserna med Israel, med tanke på de återkommande massakrerna på palestinier, många av dem barn. Under dessa tre dagar har 34 palestinier mördats. För det andra att man under förra minisessionen röstade emot alla förslag eller ändringsförslag som försökte fördöma eller stoppa det olagliga, omoraliska och orättfärdiga kriget mot Irak.
Herr talman! Jag vet inte hur man skall tolka denna tveeggade attityd som är så orättvis särskilt mot offren, hundratals i Palestina och i Irak vet jag inte om vi någonsin kommer att få veta hur många det är eftersom det brukar vara så att det är vinnarna som skriver historien.
(Applåder)

Ferrer (PPE-DE).
Herr talman! Förtryckarmaskineriet som satts i gång med full immunitet mot kubanska medborgare för den enkla gärningen att de vill utöva sin rätt till rättigheter -för att använda de ord Oswaldo Payá uttalade här i parlamentet - har åter visat oss den verkliga sidan av Catros diktatur.
Inför det som utgör ett flagrant attentat mot grundläggande rättigheter och friheter och på sätt och vis ett svar på Varelaprojektet bör detta parlament höja sin röst för att fördöma Castros regerings gärning och farsen med ett rättsväsende som tjänar diktaturen.
Denna kammare bör begära frigivning av alla fängslade och skarpt uttala som mot falskheten, myten, som Oswaldo Payá sade, att kubaner bör leva utan rättigheter för att upprätthålla landets oberoende och suveränitet. De grundläggande rättigheterna är inte förhandlingsbara och inget rättfärdigar att de kränks.
Vi bör och har den moraliska och politiska skyldigheten att tala om för de som kämpar för alla kubaners rättigheter att vi står på deras sida och att deras kamp är vår kamp. Och till de som haft modet att stödja Varelaprojektet också säga att vi delar deras arbete att genom en konstitutionell legitimitet åter ge det kubanska folket dess röst.
Vi kan inte begränsa oss till att fördöma. Jag uppmanar därför kommissionsledamoten, och jag skulle också bett rådet om det varit närvarande, att då begäran om Kubas anslutning till Cotonouavtalet granskas att uttala sig mot denna begäran om förtrycket fortsätter och om inte en frigivning skett av alla de anhållna. Nämnda avtal innefattar i artikel 9.2 en förpliktelse för Kuba att följa de mänskliga rättigheterna. Ett löfte som är oförenligt med det förtryck som så många kubaner lider av i dag enbart av den anledningen att de älskar friheten.

Napoletano (PSE).
Herr talman! Mycket har redan sagts. Vi måste uttala ett klart fördömande av Fidel Castros regim, samtidigt som vi försöker vara nära det kubanska folket, som i detta ögonblick lider. Å ena sidan drabbas de av ett embargo, och å andra sidan drabbas de av förtrycket. Låt oss inte begå misstaget att misstolka detta folks drama och låt oss försöka - även från kommissionens sida - ingripa i den kubanska situationen på ett sätt som isolerar Castroregimen, samtidigt som vi stöder det kubanska folkets grundläggande och ekonomiska rättigheter.
Jag hör till dem som - även om jag inser att dessa få minuter inte räcker för en fördjupad diskussion om situationen på Kuba - har hävdat att vi just nu måste få en resolution om arresteringarna och framför allt om domarna, som inte är för stränga, utan snarare ogrundade. Det absurda är att man talar om livstids fängelse och till och med dödsdomar. Och regimen gör detta på allvar, eftersom man redan dömt till 26 år. Låt mig också säga till mina kolleger att ingen politisk inriktning går fri. Även ett stort antal företrädare för socialdemokraterna har fått smaka på Castros fängelser.
Därför anser jag att även vi i vår tur måste skicka en tydlig signal, och vi avvaktar kommissionens reaktion.

Maaten (ELDR).
Herr talman! Naturligtvis är även jag mycket oroad över att över 70 dissidenter arresterats och vid rättegångar inför stängda dörrar dömts till oerhört hårda fängelsestraff och att det bland dessa fanns journalister och ledare för oppositionspartier, bland annat ledarna för våra två liberala systerpartier på Kuba, vilka även ingår i Liberal International. För några år sedan besökta jag själv Kuba för Liberal Internationals räkning. Det är ändå en av de mest imponerande erfarenheter som jag någonsin gjort i världen. Hur människorna där motsätter sig vad Castro gör mot dem!
Därför är jag häpen över uttalandena av González som här törs säga att det som händer på Kuba är bra för att hon inte tycker att Förenta staterna är ett bra land, för att hon inte gillar kriget i Irak och för att situationen i Israel inte är bra. Försök förklara det för de här personerna på Kuba, fru González! Tala om för de där personerna som sitter inlåsta på Kuba att det är OK, att det är bra att de sitter fast där eftersom ni inte tycker så bra om situationen på andra platser i världen! Det är förräderi mot demokratin som ni begår, fru González!

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Hittills har jag lämnat mitt fulla stöd åt de FN-resolutioner i vilka man krävt att Förenta staternas ekonomiska sanktioner mot Kuba skall upphöra. Jag har sett fram emot att få se Kuba som medlem nr 78 i AVS-gruppen och glatt mig åt den politiska dialogen med Europeiska unionen, samtidigt som jag hoppats på en snar kubansk anslutning till Cotonouavtalet. Det är därför med djupt beklagande jag nu med skärpa måste fördöma Kuba och uppmana landet att omedelbart frige alla de som anhållits. Samtidigt uppmanar jag Europeiska unionen att vid sitt junimöte fatta beslut om att skjuta upp undertecknandet av Cotonouavtalet med Kuba tills dessa frigivanden ägt rum.
Europeiska unionen skulle definitivt sända fel signaler om man skrev under ett avtal med ett land som samtidigt kränker sina medborgares grundläggande mänskliga rättigheter. Europeiska unionen bör naturligtvis av exakt samma skäl agera i syfte att upphäva handelsavtalen med Israel.

Dupuis (NI).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag lade ned min röst när det gällde denna resolution. Jag betraktar arresteringarna under veckan som ett tack för vårt stöd till Kubas inträde i AVS, ett tack för kommissionsledamot Poul Nielsons resa för två-tre veckor sedan och för invigningen av kommissionens kontor på Kuba. Diktatorn Castro har tackat oss. Denna resolution, som är en kraftfull anklagelse, talar däremot inte om det som vi måste göra - det nämnde Ribeiro - den talar inte om det som Europeiska unionen måste göra för att sätta stopp för denna diktatur. Det talas inte om att frysa biståndet från medlemsstaterna, och inte bara från kommissionen, och att avbryta alla samtal om Cotonouavtalet: det förekommer inga preciserade åtgärder för att utöva påtryckningar mot denna regering. Om diktatorn Castro med andra ord skulle släppa någon under de kommande veckorna skulle vi mycket väl kunna utarbeta en resolution för att tacka honom. Jag anser att vi - omedvetet, jag vet - spelar diktatorn Castro i händerna. Denna regim är inne på sista varvet och antalet fängslade visar att Castro inte längre har kontroll över situationen: det är dags att sätta in nådastöten och föreslå exil för denna obscena person - för han är obscen i ordets rätta bemärkelse - så att de som kämpar för demokrati äntligen skall få tillfälle att styra landet.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! På Castros Kuba har man inför världen försökt framstå som en förebild för antikolonialism och social rättvisa. I verkligheten dog hundratals människor i kubanska fängelser under revolutionens tidiga år, och många fler har fängslats eller fått sina liv förstörda på grund av att de har vågat tala sanning. Revolutionen har förvisso inneburit landvinningar, men de ekonomiska såväl som de politiska kostnaderna har varit mycket höga. Den kubanska ekonomin är bankrutt, inte på grund av amerikanska sanktioner utan till följd av kommunismen. Vilken är nyttan med duktiga läkare om läkemedlen och resurserna är otillräckliga?
Fidel Castro har inte lyckats förstå att världen har förändrats, och få av oss var förberedda på de senaste kraftåtgärderna mot de 33 dissidenterna, de forcerade hemliga rättegångarna och det upprörande yrkandet på dödsstraff för en kristdemokratisk ledare.
Detta är en dramatisk åtgärd som reducerar Kubas möjligheter att bli en deltagande part i Cotonouavtalet. Fidel Castro måste lära sig att respektera mänskliga rättigheter och införa demokrati. Det finns inte längre någon plats för tyranner i Latinamerika.

Martínez Martínez (PSE).
Herr talman! Vi håller inte med om gripandena och de rättegångar som sker på Kuba och det är något vi fördömer. Men att ta fram dessa händelser ur det sammanhang landet lever under tycker vi är felaktigt, orättvist och i många fall ren illvilja.
Kuba är offer för nordamerikansk aggression, som fördömts mer än kanske någon av världssamfundet. Blockaden har under den senaste tiden nått en ny dimension i president Bushs internationella politik och det verkar inte överdrivet att de kubanska myndigheterna tar risken på allvar att den aggression de är drabbade av kan nå en kvalitativ förändring, som leder till en militär invasion av landet, inom dynamiken för de förebyggande krig som blivit Vita husets officiella doktrin.
Därför är det förståeligt att den kubanska regeringen och naturligtvis en stor del av folket inför en krigssituation reagerar med självförsvarsmekanismer. Det förvånar oss inte att reaktionerna ibland kan vara överdrivna eller orättvisa, även om vi beklagar det.
Dock kommer det att vara svårt att övertyga dem att de inte har anledning att agera som de gör eftersom det klimat av virtuellt krig Kuba levt i under många år plötsligt förvandlats till ett klimat av reellt krig. Lika verkligt som kriget i Irak. Det kommer att vara ännu svårare att övertyga dem om man samtidigt som man kritiserar dem inte samtidigt fördömer de ökande provokationerna från James Cason, ansvarig för Förenta staternas intressebyrå, och pirat- och terroristgärningar som de nyligen inträffade kapningarna av två flygplan och en passagerarbåt.
Vi som är vänner till det kubanska folket känner att vi, med grund i förståelse och solidaritet, kan begära att de agerar måttfullt och generöst. Vi gör det genom att kritisera det sammanhang vi nyss talat om och med löfte om att Europeiska unionen skall gå vidare i sin politik för samarbete med landet i fråga.
När det gäller den resolution som lagts fram håller jag inte med. Även om jag generellt håller med om det lilla som står i den så gör jag det inte på grund av allt det som inte står och eftersom den innehåller uppenbara osanningar, som tar trovärdigheten ifrån den -som att dödsstraff begärts i något fall -. Jag tycker att det handlar om en text med felaktigheter, som är inkomplett och obalanserad och därför inte särskilt användbar. Herr talman, därför röstar jag inte för den.
(Applåder)

Bolkestein
Herr talman! Jag vill inleda mitt svar på kommissionens vägnar genom att säga att kommissionen är allvarligt bekymrad över de kubanska myndigheternas senaste arresteringar och rättegångar gentemot journalister och oppositionsanhängare.
Europeiska unionen har uttalat ett starkt fördömande av dessa åtgärder. Det åtföljdes av en demarsch från trojkan den 26 mars 2003 i Havanna där kommissionen deltog.
Den djupa oro som gjorde sig gällande betonades i Europeiska unionens uttalande om mänskliga rättigheter i världen vid Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter i Genève i förra veckan. I uttalandet yrkade man på en omedelbar frigivning av dem som unionen anser vara åsiktsfångar.
Situationen för de mänskliga rättigheterna är och kommer att förbli en viktig aspekt i våra förbindelser med Kuba. Europeiska kommissionen anser att en dialog som ledande princip är det mest effektiva sättet för att åstadkomma en positiv händelseutveckling i detta avseende.
I syfte att underlätta en fredlig övergång följer Europeiska unionen, i enlighet med den gemensamma ståndpunkten, en linje som innebär ett ?konstruktivt engagemang? gentemot Kuba. I EU:s gemensamma ståndpunkt tar man avstånd från en tillämpning av tvingande åtgärder som kan komma att öka påfrestningarna för Kubas invånare. I stället prioriterar man en konstruktiv dialog med de kubanska myndigheterna och det civila samhället. I korthet: Europeiska unionen har en stark övertygelse om att man med en konstruktiv dialog har större chans att nå framgång än med en politik som innebär isolering och handelsförbud.
Vad beträffar Kubas begäran om anslutning till Cotonouavtalet skulle det kunna ge en positiv ram för en fortsatt och fördjupad meningsfull dialog med de kubanska myndigheterna, i synnerhet inom området för mänskliga rättigheter. Respekt för mänskliga rättigheter, demokratiska principer och rättsäkerhet är väsentliga delar av detta avtal.
Kommissionen håller därför på att förbereda ett meddelande om detta ämne där man kommer att lägga fram en fullständig bedömning av situationen, däribland en bedömning av det mest gynnsamma valet av tidpunkt för Kubas anslutning till Cotonouavtalet. Detta är på kommissionens vägnar mitt och i synnerhet min kollega Nielsons svar.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill uttrycka min oro över det svar kommissionen gett. Herr talman, det har ställts ett antal frågor och kommissionen har inte ens begärt en frigivning av de gripna, som de allra flesta grupper, även om inte alla, i denna kammare önskar.
Jag vill påminna kommissionsledamoten att kommissionen inte bara är ansvarig inför rådet utan också inför parlamentet.
(Applåder)

Bolkestein
Herr talman! Kommissionen delar tyvärr inte den åsikt som uttrycktes av ledamoten. Den djupa oro som kommissionen känner betonades verkligen i Europeiska unionens uttalande om mänskliga rättigheter i världen vid Förenta nationernas möte i Genève i förra veckan. I detta uttalande yrkar man på en omedelbar frigivning av dem som Europeiska unionen anser vara åsiktsfångar. Det är underförstått att en omedelbar frigivning utesluter dödsstraff eller någon annan form av straff. Det är kommissionens och i synnerhet Nielsons åsikt.

Talmannen.
 Tack, kommissionär Bolkenstein!
Vi har inte plats för många tilläggsfrågor i dag, och därför är detta den sista tilläggsfråga jag godkänner för dagen.

Van den Bos (ELDR).
Till förtydligande, ser kommissionen det som tänkbart att Europeiska unionen tillåter Kuba att ansluta sig till Cotonouavtalet så länge de nu dömda politiska fångarna inte har frigivits?

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en ordningsfråga. Jag vet att kommissionsledamot Bolkestein inte är ansvarig för detta område och jag förväntar mig därför inte att han ger mig ett definitivt svar. Jag vill be kommissionsledamoten att meddela kommissionen och framför allt kommissionsledamot Nielson, att jag, och vi, blev högst förvånade över den förklaring vi har fått här. Vi känner till den politik som nyligen utformades för Kuba. Vi känner till denna politik, att vår attityd gentemot Kuba var en välvillig attityd. Men Fidel Castro svek! Han har faktiskt förändrat situationen och denna politik måste därför förändras. Vi kan inte fortsätta bedriva en politik som om de faktiska förhållandena var desamma, när de plötsligt har förändrats. Kommissionsledamot Nielson måste så snart han kan komma till parlamentet för att ge ett svar i den här frågan.

Bolkestein
Herr talman! Låt mig försäkra de ledamöter som är närvarande denna eftermiddag att jag verkligen kommer att underrätta min kollega Nielson om de åsikter som har uttrycks av den stora majoriteten i detta parlament. Jag kommer att tala om för honom att parlamentet ser mycket allvarligt på det som händer på Kuba. Jag vill emellertid upprepa att min kollega och kommissionen som helhet delar dessa åsikter. 
Den huvudsakliga frågan för närvarande tycks vara frågan om Kubas deltagande i Cotonouavtalet. Van den Bos hänvisade till den möjligheten och undrade om dess deltagande i Cotonouavtalet kunde bli möjligt om de allvarliga kränkningarna av mänskliga rättigheter på Kuba fortsatte. Vad kommissionen beträffar skulle det vara svårt att tillfredsställa ett deltagande i Cotonouavtalet om den nuvarande situationen på Kuba fortsätter. Således håller jag med van den Bos om att dessa två situationer är svåra att förena. Återigen skulle jag emellertid vilja ha tillräckligt med tid för att hålla ytterligare diskussioner med min kollega Nielson, i syfte att ge ett mer uttryckligt svar.

Talmannen.
 Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum direkt efter debatten.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Alyssandrakis (GUE/NGL)
I den stund då plundrare massakrerar den irakiska nationen sysslar Europaparlamentet med ?kränkningar? av de mänskliga rättigheterna på Kuba.
Europaparlamentets och Europeiska unionens tolkning av de mänskliga rättigheterna är känd från Jugoslavien och annorstädes.
Man åberopar de mänskliga rättigheterna för att uppnå politiska mål, något som är uppenbart i resolutionen om Kuba, vars mål är att förtala landets socialistiska system som har tillförsäkrat dess folk den högsta levnadsstandarden i Latinamerika. Resolutionen rör sig kring linjen för Europeiska unionens ?gemensamma ståndpunkt?, där man för att samarbeta med Kuba kräver politiska förändringar av landets samhällsordning. Samtidigt blundar Europaparlamentet för Förenta staternas subversiva verksamhet som pågått i decennier och det brottsliga embargot. Vidare förnekar man det kubanska folket rättigheten att försvara sin revolution, men man skyddar öppet de utländska representanterna och lagbrytarna.
Vi fördömer de europeiska imperialisternas och deras medhjälpares skenhelighet, men vi förstår deras oro. Det socialistiska Kuba är nämligen en nagel i ögat på dem. Vi kan emellertid inte avstå från att fördöma vissa ?vänsteranhängare? som inte tvekar att ta parti för oppositionen för att de inte skall framstå som motståndare till det så kallade skyddet av de mänskliga rättigheterna.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om följande fem resolutionsförslag:
B5-0212/2003 av Ludford m.fl. för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Egypten,
B5-0215/2003 av Cashman m.fl. för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Egypten,
B5-0216/2003 av Sacrédeus och Posselt för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om mänskliga rättigheter i Egypten,
B5-0219/2003 av Boumediene-Thiery och Flautre för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om mänskliga rättigheter i Egypten,
B5-0224/2003 av Vinci m.fl. för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Egypten.

Maaten (ELDR).
Herr talman! Förra månaden dömdes 21 homosexuella egyptier till tre års fängelse och tvångsarbete på grund av deras sexuella läggning. De ingick i en grupp av 52 homosexuella som arresterades i Kairo förra året. Den 16 januari i år arresterades Wissam Toufic Abyad och dömdes senare till fängelse i ett år och tre månader för ?lössläppt beteende vid upprepade tillfällen?.
De här händelserna är inga allenastående incidenter. De ingår i en växande och framför allt oroande tendens som kännetecknas av ökande rapporter om diskriminering, arresteringar, misshandel och orätta domar mot homosexuella. Den här tendensen är desto mer oroande eftersom homosexualitet i Egypten inte är förbjudet enligt lag. Dessutom är avtalet EU-Medelhavsområdet mellan Europeiska unionen och Egypten klart att ratificeras av båda parter. I artikel 2 i det avtalet begärs respekt för mänskliga rättigheter och demokratiska principer. Allt pekar på att Egypten inte respekterar de här principerna.
Min partigrupp i parlamentet har alltid engagerat sig för att främja toleransen i Medelhavsområdet. Vi erkänner också betydelsen av goda förbindelser mellan Egypten och Europeiska unionen för stabiliteten och utvecklingen i det här området. Jag beklagar därför också mycket att de förbindelserna hamnar under tryck på grund av egyptiska myndigheters upprepade kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Jag gläder mig dock åt frigivandet av människorättsaktivist Saad Eddin Ibrahim men jag vill direkt tillägga att det inte får stanna vid det här enskilda fallet. De egyptiska myndigheterna måste fortsätta arbeta på en bättre respekt för de mänskliga rättigheterna i deras land, det måste bli ett slut på förföljandet av homosexuella på grund av deras sexuella läggning och deras individuella friheter måste skyddas.
Jag vill därför göra en brådskande uppmaning till rådet och kommissionen om att inom ramen för det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter utarbeta program som har till syfte att förstärka demokratin i Egypten. Kollegerna i delegationen för förbindelser med Mashrekländerna vill jag uppmana att ta upp människorättsfrågan vid nästa möte med egyptiska parlamentariker och i det sammanhanget även engagera representanter för samhällets mittfält. Om inte de åtgärderna räcker, herr talman, så yrkar jag på att ratifikationen av avtalet EU-Medelhavsområdet skjuts upp.

Cashman (PSE).
Herr talman! Med hänsyn till den tidigare debatten är jag inte intresserad av tydliga svar från kommissionen. Jag vill ha tydliga svar från de regeringar som direkt anklagas i dessa resolutioner i kammaren denna eftermiddag. Om dessa regeringar, däribland den egyptiska regeringen, inte tar mänskliga rättigheter på allvar då måste vi vidta ytterligare åtgärder, om så erfordras tills vidare upphäva de avtal som vi har med dem.
Det skrämmande våldsamma angreppet mot minoriteter i Egypten är förfärligt att skåda. Människor har snärjts via Internet på grund av deras homosexualitet. Låt mig hänvisa till en individ, för detta är vad mänskliga rättigheter handlar om: individers rättigheter. Vi i denna kammare står här och talar, debatterar, tar allt för givet, men dessa människor har på grund av deras olikheter berövats allting. Lyssnar vi verkligen? Nej. Vissa av oss fortsätter att tala medan andra efterlyser tolerans.
En ung man, Wissam Abyad, snärjdes via Internet. Han gick med en vän för att möta en förmodad homosexuell man. Han blev tillsammans med sin vän arresterad. Han befinner sig nu i fängelse. Han väntar på ett överklagande. Jag kräver att hans dom skall hävas omedelbart, eftersom det är denna mans enda utväg.
Fallen med de ytterligare två männen av de 52 som arresterades för över ett år sedan har inte tagits upp till förnyad prövning. De får utstå om inte tvångsarbete så straffarbete. Hur är det med de tre brittiska män som väntar på rättegång i Egypten och som har framfört påståenden om tortyr, har man genomfört en oberoende undersökning av deras fall? Naturligtvis inte.
Jag säger detta till Egypten och jag säger det som en vän: det avgörande provet för varje civiliserat samhälle är hur det behandlar sina minoriteter. Det är upp till Egypten att visa oss här i denna kammare att man tar rättigheterna för landets minoriteter på allvar, att påkalla ett slut på diskrimineringen av dessa minoriteter och att frige och omedelbart upphöra med undersökningar och arresteringar av homosexuella män över hela Egypten, något som oroar oss här i denna kammare.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Vi kristdemokrater vill verkligen lyfta fram hur viktigt Egypten och förbindelserna mellan landet och EU är för stabiliteten och utvecklingen i området kring Medelhavet. Vi vill, liksom tidigare talare, lyfta fram respekten för de mänskliga rättigheterna, inte minst informations-, yttrande- och föreningsfriheten. Detta är grundläggande värden som ingår i associeringsavtalet mellan EU och Egypten. Det som sker i Egypten i dag är därför orimligt.
Vi anser att det är dags att sluta med förföljelserna av medborgare till följd av deras sexuella läggning. Människor måste dessutom i demonstrationer fritt kunna framföra sina åsikter och sina värderingar. Vidare handlar det om religionsfrihetens ställning i ett land där 12-15 procent av befolkningen tillhör den kristna koptiska minoriteten. I den gemensamma resolutionen från alla partigrupper kräver vi att den koptiska kristna gruppen, som är en minoritetsgrupp, till fullo skall respekteras och representeras i det egyptiska samhället. Låt mig ta några exempel på att så inte är fallet: Det är olika regelverk som gäller för att restaurera och bygga kyrkor jämfört med moskéer. Vad gäller kyrkorna är det mycket snårigt och omständligt. Inom polisväsendet, det högre utbildningsväsendet och säkerhetstjänsten är koptiska kristna överhuvudtaget inte företrädda. I skolböcker används fortfarande formuleringar som ?vantroende? om både judar och kristna.
Ett annat fall handlar om morden på två kristna 1998 i samhället el-Kosheh, som den lokala kristna befolkningen inte anser ha lösts på ett rättvisande sätt.
Herr talman, förbindelserna med Egypten är grundläggande för Medelhavsområdet och för EU, men de måste bygga på respekt mänskliga rättigheter.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! Jag tycker att dagens debatter visar att vi har ett mycket viktigt ansvar. Egypten är ett tätbefolkat och viktigt land i den arabiska gemenskapen och vi vill sluta ett associeringsavtal med Egypten. I artikel 2 i associeringsavtalet står uttryckligen den klausul i vilken det begärs respekt för mänskliga rättigheter och demokratiska principer. Vi borde utveckla instrument som även främjar det praktiska genomförandet av den här artikeln. Här råder ju en anda av allt eller intet och det är naturligtvis inte rätt sätt att främja en bra dialog. Vi får inte glömma att Charles Dickens i 1800-talets England också hamnade i fängelse på grund av sin homosexualitet. En utveckling är alltså möjlig. Här är det dock tydligt tal om tre sorters kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Allra först vill jag ansluta mig till protesten mot kränkningarna av de mänskliga rättigheterna med avseende på homosexuella eftersom vuxna människors frivilliga medgivande till sexuellt umgänge med varandra inte kan leda till rättsliga följder i något enda civiliserat land och det är även i Egypten tillåtet enligt lag. Varför skulle man då hela tiden vidta dessa drastiska åtgärder? Använda sig av hotelser varvid privatinformation utnyttjas via telefon, Internet och så vidare.?
En andra serie kränkningar är de mot den koptiska kyrkan, en av de äldsta kulturgemenskaperna och en minoritet i Egypten.
För det tredje vill jag understryka att vi alla har varit vittne till de allvarliga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna under demonstrationerna för fred i Irak. Vi var förvånade över det våldsamma sätt som polisen reagerade på. Därför uppmanar jag Europeiska kommissionen att noga tänka efter hur denna artikel 2 kan användas för att inte bara fördöma dessa metoder vid undertecknandet av associeringsavtalet utan även få dem att upphöra.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Den internationella pakten om civila och politiska rättigheter är mycket tydlig i det som handlar om relationer mellan vuxna, som kan vara av den art de anser lämplig. Därför är det olyckligt att Egypten dömt 15 homosexuella personer till tre års fängelse, samtidigt som 29 andra faktiskt släppts. Det finns också många anhållna under dessa dagar på grund av de antikrigsdemonstrationer som pågått under undantagstillståndet.
När det gäller den grekiska medborgaren, Kostas Kastanias -vars hälsotillstånd fortsätter att vara känsligt - påminner jag om att det spanska ordförandeskapet begärde att han åtminstone skulle överföras till Grekland. Det finns dock en god nyhet och det är den egyptiska appellationsdomstolens beslut att upphäva domen och frikänna Saad Eddin Ibrahim. Vi har redan talat om honom här i parlamentet. Han är en försvarare av de mänskliga rättigheterna.
Herr talman! Jag anser att kommissionen, Europeiska unionen, med hjälp av associeringsavtalet med Egypten borde påverka så att detta inte återupprepas.

Bowis (PPE-DE).
Herr talman! ?Egypten: landet där alla har ett leende på läpparna? är den slogan med vilken man gör reklam för Egypten till den övriga världen. Det finns inga leenden i ansiktena på de homosexuella män och pojkar i Egypten som har blivit trakasserade och fått sina hem plundrade, och som har blivit anhållna via Internet till följd av falska anklagelser. Det finns inget leende i Wissam Abyads ansikte som har suttit fängslad och blivit illa behandlad sedan januari, efter endast ett möte. Det finns inget leende i Zaki 'Abd al-Malaks ansikte. Det finns inget leende i ansiktet på de 21 egyptier från den illa beryktade rättegången om fallet diskoteket ?Queen's Boat?, vars utslag efter överklagandet har ökat till tre års fängelse och straffarbete. Det finns inget leende i ansiktena på de antikrigsdemonstranter som arresterades den 20 mars i Kairo och som enligt vad som påstås har blivit torterade. Det finns inget leende, som vi har hört, hos medlemmarna ur den koptiska kyrkan i Egypten som har förföljts på grund av sin tro. Egypten har bidragit med så mycket till vår civilisation och vi måste nu uppmana landet att följa en civiliserad väg när det gäller dessa frågor. 
Man behöver inte hålla med om andra människors trosuppfattning, deras politiska åsikter eller deras sexuella preferenser. Men om man tror på demokratins grundläggande principer måste man försvara deras rättigheter att tro, deras rättigheter att ha åsikter och att välja den egna livsstilen. Dessa är principer som detta parlament måste värna om.

Karamanou (PSE).
Herr talman! Här har vi ännu en resolution om Egypten. Ni säger att vår röst skall nå fram till makthavarna denna gång, för hittills har de med all tydlighet ignorerat oss.
Den nya domen av den 15 mars mot de 50 personer som anklagas för homosexualitet och det utslag om strängare straff mot 21 personer av dessa 50 bevisar på ett mycket tragiskt sätt att detta land inte hyser någon respekt för de grundläggande friheterna, de mänskliga rättigheterna eller för privatlivet. Bland de anhållna finns även en grekisk medborgare, Kostas Kastanias, som också har allvarliga problem med sin hälsa. Tyvärr nekar den egyptiska regeringen att överlämna honom till Grekland.
Slutligen, den egyptiska regeringen respekterar varken de internationella konventionerna eller överenskommelserna med Europeiska unionen eller ens landets egna lagar enligt vilka homosexualitet inte är straffbart. Därav uppstår följande frågor: Vem styr i Egypten? Finns det en rättsstat eller är det någon halvstatlig enhet av fanatiska islamister som regerar? När allt kommer omkring, med vilka länder ingår Europeiska unionen avtal, herr talman? Kommer ni till sist att göra något åt denna fråga? Hur har ni tänkt utnyttja Europeiska unionens styrka och inflytande så att Egypten respekterar de grundläggande rättigheterna och omedelbart friger de oberättigat anhållna?

Turco (NI).
Herr talman! Låt mig först av allt tacka Europeiska kommissionen för det arbete den har utfört och som har tillåtit en positiv utveckling av situationen för professor Saad Eddin Ibrahim, som detta parlament har krävt skall befrias. Tack vare kommissionens aktiviteter har detta mål nu uppnåtts. Vi hoppas att samma tålamod och samma kraft skall sättas in på att lösa även detta fall.
Praktiskt taget allt har redan sagts, men kanske har vi glömt en sak: det är oacceptabelt att man inte till punkt och pricka följer den demokratiklausul som ingår i de olika avtalen med tredje land. Jag vill klart säga till mina kolleger och till kommissionen att det inte längre är acceptabelt att de europeiska skattebetalarnas pengar i allt högre grad används till att göda diktaturregimer och att bekosta kränkningar av de mänskliga rättigheterna, samtidigt som man låter allt hopp om frihet och demokrati vissna i de länderna. Detta är demarkationslinjen: vi måste veta om dessa diskussioner enbart är avsedda att stanna i våra protokoll eller om vi i stället en gång för alla vill bestämma oss för att ta det steg som skulle innebära ett tydligt och definitivt politiskt val.

Bolkestein
Herr talman! Jag tackar er ännu en gång för att ni har gett mig ordet angående detta viktiga ämne.
De förslag till resolutioner som skall diskuteras i dag verkar i stor utsträckning vara orsakade av den senaste fällande domen mot 21 egyptiska män för ?sedeslöshet?. Det är därför jag kommer att börja med denna fråga.
Kommissionen har följt ?Queen Boat?-affären alltsedan arresteringen i maj 2001 av 52 män i enlighet med lagen om att kontrollera prostitutionen. Vi har varit bekymrade över anklagelsernas beskaffenhet, nyttjandet av säkerhetsdomstolar och nationell säkerhetslagstiftning, påståendena om trakasserier och snärjningar från polisens sida och de stränga domar som har tilldelats. Det provocerande språket under rättegången och i medierna har underminerat de egyptiska påståendena att männen inte anhölls på grund av deras sexuella läggning.
Vi uppmuntrades när president Mubarak därefter fastställde att fallet skulle underställas förnyad prövning i en domstol för mindre lagöverträdelser. Men utförandet och resultatet av den andra rättegången var oväntade, då 21 män som tidigare hade dömts på nytt dömdes till maximistraffet 3 år. De 21 männen har överklagat och utslaget av överklagandet väntas preliminärt till den 4 juni.
Homosexualitet förblir en känslig fråga i det egyptiska samhället. Men det innebär inte att kommissionen kommer att överse med trakasserier och åtal av personer på grund av deras sexuella läggning, eller någon annan åtgärd som berövar dem deras normala rättigheter. Kommissionen kommer att fortsätta att övervaka detta och andra liknande åtal och den förmedlar ofta sin oro till de egyptiska myndigheterna.
Jag kommer nu att gå över till andra frågor som har tagits upp. Vi välkomnar frigivningen av demokratiaktivisten Saad Ibrahim, och vi delar alla sanna Egyptenvänners tillfredsställelse över att denna långvariga historia är över. Rättvisa enligt de bästa egyptiska rättstraditioner har nu skipats.
Vi har noterat påståenden om överdrivet våld som brukats mot egyptiska demonstranter som protesterade mot kriget i Irak, men känslor och temperament svallar högt vid sådana tillfällen och den egyptiska regeringen har ett legitimt intresse av att upprätthålla den allmänna ordningen vid en sådan känslig tidpunkt. Det är en situation som snabbt kan eskalera. Men den allmänna ordningen bör inte upprätthållas på bekostnad av yttrandefriheten eller en fredlig sammankomst.
Europaparlamentet har uttryckt oro över de egyptiska kopterna vid ett flertal tillfällen och man torde känna till att kommissionen fortsätter att övervaka de rättsliga efterverkningarna av händelserna i el Khosheh 1998 och 1999/2000.
Åtskilliga kommentatorer har beklagat den senaste utvidgningen av undantagstillståndet som har pågått kontinuerligt sedan tidiga 1980-talet. Europeiska unionen är bekymrad över dess tillämpning vid tidpunkter och i situationer som är svåra att rättfärdiga. Men vi har uppmuntrats av att det styrande NDP-partiet nyligen har föreslagit att radikalt begränsa undantagstillståndets räckvidd och det därmed förbundna systemet med statliga säkerhetsdomstolar.
Det finns åtskilliga bestämmelser i associeringsavtalet om grundläggande överträdelser från någon av de väsentliga faktorernas sida, varav en är respekt för demokratiska principer och mänskliga rättigheter, vilket anges i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter (artikel 2). Vad som är viktigare är att associeringsavtalet föreskriver en konstruktiv politisk dialog om mänskliga rättigheter och relaterade frågor.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja säga till parlamentet att vid debatten om associeringsavtalet mellan EU och Egypten talade kommissionsledamot Patten om för Europaparlamentet att kommissionen delar dess farhågor, men att man även har noterat en uppmuntrande utveckling, i synnerhet vad gäller: ny social lagstiftning om kvinnors rättigheter, domstolars övervakning av val, förslag från det styrande partiet om att upphöra med systemet med de statliga säkerhetsdomstolarna och domstolarnas utslag om det grundlagsenliga i den omtvistade lagstiftningen.
Kommissionen övervakar kontinuerligt Egyptens respekt för de mänskliga rättigheterna. När associeringsavtalet träder i kraft kan varje fråga om mänskliga rättigheter tas upp, och förhoppningsvis lösas, av endera sida i det vederbörande associeringsrådet eller associeringskommittén. Det avtal som först ratificerades här och som på måndag kommer att ratificeras av Egyptiska folkförsamlingen kommer att tillgodose båda sidor med väsentliga garantier och ytterligare ett forum för att sprida de mänskliga och demokratiska rättigheterna.
Särskilda fall, såsom ?Queen Boat?-fallet, kommer att tas i betraktande från fall till fall och i nära samarbete med medlemsstaterna. Kommissionen tvekar inte att tillkännage dess åsikter för de egyptiska myndigheterna genom gängse kanaler eller offentliga uttalanden då så är lämpligt.

Talmannen.
 Tack, herr kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer nu att äga rum.

Talmannen.
 Vi skall nu genomföra omröstningen.

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman! Jag vill framföra en förfrågan till presidiet. Resolutionen om Kuba måste skickas till vinnaren av Sacharovpriset, Oswaldo Payá. Det jag efterfrågar är att talmannen inte bara skulle skicka ett byråkratiskt meddelande, utan ett uppriktigt budskap från Europaparlamentet till Oswaldo Payá som förmedlar alla de uttryck för solidaritet med offren för det kubanska förtrycket som vi har hört här i dag.

Talmannen.
 Föredragningslistan är avklarad.

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 16.30.)

Ferrer (PPE-DE)
I dag, med ett nästan återförenat Europa och med ett konvent som förbereder den framtida europeiska konstitutionen, är det nödvändigt att närma EU till medborgarna genom en informationspolitik som gör det möjligt för dem att få veta hur institutionerna fungerar i syfte att göra unionen öppnare och för att kunna utöva ett verkligt europeiskt medborgarskap. Utan adekvat information, utan kunskap om den gemenskap man är med i är det svårt att väcka den där känslan av tillhörighet i en gemenskap som är nödvändig för att vara europeisk medborgare.
Jag har röstat för Bayonas betänkande eftersom det stakar ut rätt väg att följa och definierar de instrument som kommer att göra det möjligt att nå de europeiska medborgarnas närmande till den gemenskap de är en del av. Jag tycker att det är mycket positivt att betänkandet medger, efter att ha antagit ett ändringsförslag som vi lade, behovet att denna information också skall ges på de officiella språk som är ett identitetstecken för vissa folk som finns i EU i en del av en medlemsstats territorium, som i Katalonien, och att de utifrån sin egen identitet skall känna sig bundna till det europeiska bygget och medborgare med fulla rättigheter i EU.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Jag lade ned min röst i slutomröstningen om betänkandet, vilket antogs med röstsiffrorna 275-96 och 11 nedlagda röster.
Jag röstade emot den oprecisa punkten om att ?EU:s utrikes- och säkerhetspolitik måste understödas av en trovärdig politisk, ekonomisk och militär kapacitet, som tillhandahålls av medlemsstaterna och Nato?. Formuleringen kan innebära att alliansfria stater måste tillhandahålla militär kapacitet.
Det är fel väg att gå att föreslå finansiering av militära insatser via gemenskapsmedel eller att tillämpa metoden fördjupat samarbete inom det militära området. Vissa medlemsstater skulle då kunna bilda en militärallians inom EU.
Inte heller kunde jag stödja förslaget att ?EU inom ramen för en framtida översyn av FN bör bli en ständig medlem av FN:s säkerhetsråd?. Idag har EU två permanenta medlemmar, Storbritannien och Frankrike. Det vore en försvagning av Europas roll i FN om dessa nationers båda röster ersattes med en enda EU-röst.
Betänkandet syftar till att knyta EU:s försvarsindustri och militära organisationer närmare varandra. Då bör detta ej ske på NATO:s bekostnad, utan i stället i form av ett ökat europeiskt ansvarstagande inom Atlantpakten, exempelvis genom ett övertagande av ledningen för operationen i Afghanistan.

