Främjande av en europeisk avtalsrätt för konsumenter och företag (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Diana Wallis, för utskottet för rättsliga frågor, om politiska alternativ för främjande av en europeisk avtalsrätt för konsumenter och företag.
Diana Wallis
Herr talman! Vi har talat om europeisk avtalsrätt i mer än tio år och nu är det dags att gå från ord till handling. Om det någonsin har funnits en tidpunkt då den inre marknaden behöver en skjuts framåt i form av extra transaktioner så är det nu.
Utskottet för rättsliga frågor vill ha en frivillig rättsakt, en andra europeisk avtalsrätt för alla medborgare och företag. Vi tror att det skulle vara till nytta. Men vi har sagt att det kommer att bli tuffa kriterier för nästa steg. Det måste finnas en hög konsumentskyddsnivå, högre än vad den är i många av våra medlemsstater. Avtalsrätten måste vara lätt att använda för företagen och fungera som en hedersutmärkelse för dem som väljer att bedriva sin verksamhet inom ramen för detta frivilliga avtal och den får inte inverka negativt på den nationella lagstiftningen.
Processen måste grundas på bevis, vara föremål för konsekvensbedömning och involvera parlamentet till fullo. Utifrån detta är det, som jag just sade, dags att sluta prata och i stället skrida till verket. En del är oroliga och säger att det vore bättre om vi använde oss av något i stil med en verktygslåda. Till dem vill jag säga att de bör se upp, eftersom jag misstänker att en verktygslåda utan en frivillig rättsakt kan inkräkta mer på nationell lagstiftning än en verktygslåda med ett frivilligt instrument som respekterar parternas självbestämmande och inte inverkar negativt på nationell rätt.
Låt oss gå vidare och satsa på något som erbjuder förebyggande rättvisa för alla EU:s medborgare och småföretag, något som verkligen ger oss en rättsakt som betyder rättvisa för tillväxt. Låt oss sätta punkt och gå vidare.
Raffaele Baldassarre
(IT) Herr talman, fru vice ordförande! Först och främst vill jag uttrycka min uppskattning till föredraganden Diana Wallis för hennes arbete och innehållet i betänkandet som jag fullständigt stöder.
Jag anser att det bara är en frivillig rättsakt som antas genom en förordning som i tillräcklig utsträckning kan uppfylla målsättningarna med hela reformen av den europeiska avtalsrätten. Dessutom är syftet med en frivillig rättsakt varken att harmonisera eller ersätta nationell avtalsrätt, utan snarare att fungera parallellt med den, som ett alternativt instrument som erbjuder valfrihet för avtalsparterna.
Därför kan jag inte ge mitt stöd till förslagen från dem som föredrar att begränsa rättsaktens tillämpningsområde till att bara
omfatta e-handelsavtal, eftersom det skulle skapa en artificiell och, framför allt, onödig åtskillnad mellan onlinetransaktioner och transaktioner som görs ansikte mot ansikte.
Det är inte vår uppgift som lagstiftare att begränsa förordningens rättsliga egenskaper på grund av spekulation eller förväntade marknadsrörelser, utan snarare att garantera rättssäkerheten och lägga grunden till ett gemensamt rättsligt språk på handelsområdet.
Evelyn Regner
(DE) Herr talman, fru vice ordförande! Visionen om en europeisk avtalsrätt är helt klart underbar. Men till syvende och sist måste den innebära något positivt för EU:s medborgare, annars blir idén om en europeisk avtalsrätt bara konst för konstens skull. Varför inleder man betänkandet med att nämna de mest sårbara parterna i sammanhanget, det vill säga konsumenterna? Den viktigaste aspekten av Diana Wallis betänkande, nämligen rekommendationen om den frivilliga rättsakten, ställer orimliga krav på konsumenterna, milt uttryckt. Det är förvirrande för dem och i praktiken kommer det aldrig att vara konsumenterna själva som bestämmer vilken stats avtalsrätt de ska välja, utan snarare deras motparter i sammanhanget, i synnerhet de stora företagen.
Under alla omständigheter är det inte rätt tidpunkt att påstå att den frivilliga rättsakten är sista ordet i frågan. Vi borde i stället titta närmre på de andra möjligheterna - verktygslådan som nämndes och avtalsmodellerna.
Jaroslav Paška
(SK) Herr talman! Jag vill tacka Diana Wallis för hennes djärva ansats. Jag har ingen aning om hur detta kommer att utvecklas, men vi måste helt klart se till att medborgare, detaljhandlare och konsumenter i EU kan dra nytta av vad jag skulle vilja kalla jämlika regler, så att de kan köpa, sälja och därmed göra affärer i enlighet med dessa regler.
Med tanke på det europeiska och nationella rättsmaskineriets komplexitet är tanken på ett enda valfritt EU-täckande system tilltalande, men det skulle förmodligen vara ett sisyfosarbete att genomföra, eftersom vi helt klart skulle hindras av olika rättssystem, protester från rättsutövare och jurisdiktionsproblem. Jag är rädd för att det skulle bli mycket svårt att upprätta ett sådant system, men låt oss göra ett försök och se hur det går.
Zuzana Roithová
(CS) Herr talman, fru vice ordförande! Trots att en frivillig avtalsrätt kan ge upphov till juridiska problem när det gäller tillämpningen, utgör den ändå ett sätt att göra sig av med de olika avtalsrättsliga systemen, som är orsaken till det stora antalet misslyckade gränsöverskridande inköp för konsumenterna. Misslyckandenivån beräknas vara 60 procent. Tyvärr står företagen inför en rad fallgropar. Det är inte bara avtalsrätten som inte är harmoniserad fullt ut, samma sak gäller för konsumentlagstiftningen. Det finns stora skillnader mellan beskattningssystem och redovisningsstandarder. Betalningar kan ofta innebära extra bankavgifter och gränsöverskridande användning av digitalt innehåll blockeras ofta av licensskäl. Dessutom var det omöjligt för konsumenter i 10 medlemsstater att hitta inhemska erbjudanden för minst hälften av de hundra produkter som testades, medan konsumenter i 13 medlemsländer fann att gränsöverskridande priserbjudanden var minst 10 procent lägre än i deras hemländer. Därför stöder jag förslaget om att utfärda rättsligt bindande, standardiserade och frivilliga avtal som ska vara översatta till samtliga språk. Samtidigt vill jag uppmana kommissionen att vara mer aktiv när det gäller att lösa resterande och brådskande frågor, detta för att kunna sätta stopp för fragmenteringen av den inre marknaden.
Viviane Reding
Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden Diana Wallis, tillsammans med Hans-Peter Mayer och Sirpa Pietikäinen, för deras utmärkta arbete med detta ärende.
I kölvattnet av den globala ekonomiska krisen är det uppenbart att den inre marknaden måste främjas. Vi behöver den inre marknaden om vi vill ha tillväxt, nya arbetstillfällen och innovation. Hur ser den rådande situationen ut? Endast ett av fyra företag handlar över gränserna och de begränsar handeln till bara ett fåtal medlemsstater. Detta innebär att de går miste om möjligheten att utnyttja den inre marknaden.
Hur påverkas konsumenterna? Man kan säga att inte heller de skördar fördelarna med den inre marknaden. Många gränsöverskridande beställningar - så många som 61 procent av det totala antalet på e-marknaden - slutförs inte av detta skäl. Detta innebär att den inre marknaden inte fungerar i det här avseendet, varken för företagen eller för konsumenterna. Kommissionen har därför inlett ett samråd om olika politiska alternativ på det avtalsrättsliga området och det är det som parlamentet yttrar sig om i dag.
Vi har sett att misslyckandena på den inre marknaden delvis beror på skillnader i den nationella avtalsrätten. Vi håller med om att det finns andra skäl till misslyckandena, men våra senaste Eurobarometerundersökningar visar att hinder med anknytning till avtalsrätt rankas först av elva olika hinder för transaktioner mellan företag och konsumenter. Vi måste därför få bort dessa hinder ett efter ett, och vi börjar nu med avtalsrätten.
Europaparlamentet har för övrigt diskuterat detta i tio år, men experterna i samhället har diskuterat det i 30 år. Allt arbete som har gjorts för att analysera och lägga fram förslag finns alltså tillgängligt. Vi har aldrig dragit nytta av det. Det är därför jag håller med föredraganden om att det är dags att handla och se vilka praktiska åtgärder vi kan vidta.
Jag har noterat betänkandets bedömning av de politiska alternativ som har presenterats i grönboken och stödet för den innovativa lösningen med ett frivilligt instrument, dvs. ingen harmonisering, men däremot en valmöjlighet för konsumenterna och företagen att få ett EU-omfattande system. Jag har också noterat stödet för ett instrument som är tillämpligt på transaktioner både mellan företag och konsumenter och mellan olika företag, vilket gynnar materiella bestämmelser avseende köpeavtal, avtal om tillhandahållande av digitalt material och vissa tjänsteavtal. Jag har mycket noga noterat vad som har sagts i parlamentet, dvs. att alla framtida instrument, oaktat deras utformning, bör ge konsumenterna ett bra skydd så att de inte går miste om det skydd de annars skulle få enligt nationell lagstiftning. Det är ett conditio sine qua non. Om vi inte får det kommer ingen verksamhet att lyckas.
Hur ser läget ut just nu? Den 3 maj 2011 offentliggjorde kommissionen resultaten av en genomförbarhetsstudie från expertgruppen för europeisk avtalsrätt och vi uppmanade alla intressenter att kommentera denna. Kommissionen ska analysera resultaten av det offentliga samrådet, sedan ska den utarbeta en detaljerad konsekvensbedömning för att se vilka åtgärder som, så här i kristider, är bra för att främja den inre marknaden och skapa tillväxt och arbetstillfällen genom att utvidga marknaderna, främst för små och medelstora företag, och ge konsumenterna möjligheten att göra bättre val och ingå bättre avtal.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen äger rum onsdagen den 8 juni kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Cristian Silviu Buşoi
Trots att vi har en inre marknad drar inte företagen och konsumenterna tillräckliga fördelar av de möjligheter som den erbjuder, eftersom andelen gränsöverskridande transaktioner fortfarande är ganska liten. Den inre marknaden kan främjas om vi uppmuntrar till gränsöverskridande transaktioner, och jag anser att detta betänkande kommer att hjälpa oss att nå detta mål.
Det är uppenbart att vi måste ta hänsyn till olikheterna i medlemsstaternas rättssystem och subsidiaritetsprincipen, vilket är skälet till att jag inte betraktar fullständig harmonisering som det lämpligaste alternativet. Å andra sidan anser jag att den frivilliga tillämpningen av gemensamma bestämmelser för gränsöverskridande avtal är ett hållbart alternativ. Jag menar dessutom att om en medlemsstat vill ska den få tillämpa EU-lagstiftningen även på inhemska transaktioner. Saken är emellertid den att detta inte är lösningen på alla problem. Det finns också andra hinder för den gränsöverskridande handeln, förutom dessa avtalsrättsliga skillnader, som har att göra med skattefrågor, immaterialrättsliga frågor eller tillgången till elektroniska betalningsmetoder. Jag anser dock att detta frivilliga instrument är värt att prova på eftersom det kan undanröja en del av den administrativa börda som för närvarande hindrar små och medelstora företag att utvidga sin verksamhet i andra medlemsstater än sin egen.
