1. Iran: cazul Shirin Ebadi
Preşedintele
Următorul punct este dezbaterea asupra celor cinci propuneri de rezoluţii privind Iranul.
Marios Matsakis
autor. -Domnule preşedinte, persecuţia laureatei Premiului Nobel, dna Shirin Ebadi, constituie doar un exemplu, dintre multe altele, care au loc în Iran în prezent şi o astfel de persecuţie nu ar trebui să ne surprindă, dacă luăm în considerare viziunea orbită a anacronicilor conducători teocraţi din această ţară.
Nu ar trebui să ne surprindă nici faptul că regimul din Iran nu va ţine cont, oricum, de această rezoluţie. Aceştia îşi vor bate joc de ea şi o vor arunca la coş în exact acelaşi mod în care au procedat cu toate rezoluţiile anterioare ale acestui Parlament. Şi cine îi poate învinovăţi? Ei ştiu că rezoluţiile noastre sunt doar vorbe, nu fapte şi, din punctul lor de vedere, acestea nu merită nici măcar hârtia pe care sunt scrise.
Dacă dorim într-adevăr să contribuim la schimbarea Iranului trebuie să ne punem vorbele în acord cu acţiunile. De exemplu, putem îndepărta PMOI (Organizaţia iraniană Mujahedinii poporului) de pe lista noastră a teroriştilor, sau putem înceta contractele avantajoase încheiate între statele membre UE şi ţările solicitante şi Iran. Dacă acţionăm astfel, atunci putem fi siguri că autorităţile de la Teheran ne vor lua în serios şi se vor gândi bine atunci când vine vorba de continuarea persecuţiei cetăţenilor lor care doresc democraţie.
Prin urmare, mi se pare că ar fi trebuit să avem o a doua propunere de rezoluţie, pe lângă aceasta, care să solicite guvernelor câtorva state membre UE, precum Regatul Unit al Marii Britanii şi Franţa, şi ţărilor solicitante, ca Turcia, să pună capăt atitudinii lor ipocrite faţă de Iran şi să înceapă să ia măsuri adevărate, urgente şi eficiente împotriva acestuia.
Catherine Stihler
autor. -Domnule preşedinte, presupun că ne este cunoscută, astăzi, tuturor povestea lui Shirin Ebadi, avocata câştigătoare a Premiului Nobel, prima femeie musulmană şi primul cetăţean iranian care a primit premiul. Acesta a fost prima femeie judecător din ţara sa, însă a fost obligată să demisioneze datorită revoluţiei din Iran.
A apărat drepturile femeilor şi copiilor din Iran, prin lupta sa de a schimba legislaţia din Iran privind divorţul şi moştenirea. Ea a adoptat o poziţie fermă pentru a apăra minorităţile religioase şi drepturile acestora, iar, cel mai recent, a apărat şapte membri ai comunităţii religioase Bahá'í care au fost arestaţi în mod colectiv şi care riscă să fie persecutaţi, la fel ca mulţi alţi adepţi ai acestei religii din Iran. Însă munca sa privind drepturile omului şi curajul său şi determinarea au fost cele care au câştigat respectul tuturor celor din această cameră.
Dânsa, împreună cu alţi activişti pentru drepturile omului, au fondat în mod curajos Centrul pentru apărarea drepturilor omului din Teheran. Obiectivul acestuia era de a raporta încălcările drepturilor omului din Iran, de a oferi reprezentare prizonierilor politici şi de ajuta familiile acestora. Cu toate acestea, chiar de la început, autorităţile au încercat să închidă centrul. Persoanele care lucrează acolo au fost ameninţate, întemniţate şi intimidate. Shirin Ebadi s-a confruntat personal cu numeroase ameninţări cu moartea şi comunitatea internaţională îşi exprimă, de o perioadă de timp, preocuparea cu privire la siguranţa acesteia. Ulterior, cu puţin înainte de Crăciun, în momentul în care persoanele de la centru urmau să comemoreze ce-a de-a 60-a aniversare a Declaraţiei Universale a Drepturilor Omului, oficialii securităţii iraniene au închis centrul.
Centrul trebuie redeschis urgent. Trebuie să exercităm presiune asupra Comisiei, asupra Înaltului Reprezentant, asupra preşedinţiei cehe şi asupra propriilor noastre state membre să examineze acest caz şi să aibă grijă ca centrul să fie redeschis.
Este dificil pentru noi să stăm aici în această cameră şi să înţelegem cu adevărat curajul, vitejia şi puterea de care au nevoie activiştii pentru drepturile omului, precum Shirin Ebadin, pentru a-și desfăşura activitatea în Iran şi a înfrunta dictatura. Cu toate acestea, este necesară activitatea avocaţilor şi a activiştilor pentru drepturile omului pentru a scoate la iveală ceea ce se întâmplă în Iran şi pentru a da speranţă persoanelor, precum fraţii Alaei. Arash şi Kamiar Alaei sunt amândoi medici, care ajută persoanele afectate de HIV/SIDA şi care au fost acuzaţi că ar fi cooperat cu inamicul, în condiţiile în care tot ceea au încercat să facă era să îi ajute pe bolnavi.
Sper că vom fi martori la redeschiderea Centrului pentru drepturile omului şi că acest Parlament va face tot ce îi stă în putinţă, pentru a o ajuta pe Shirin Ebadi. În cele din urmă, ca şi concetățean, lupta ei este şi lupta noastră.
Jean Lambert
autor. -Domnule preşedinte, cred că este important ca noi să-i susţinem pe apărătorii drepturilor omului, indiferent dacă ne gândim că guvernele respective ne vor asculta sau nu. Populaţia ne-a comunicat, deseori, faptul că îşi găsește curajul în vocile din afară care recunosc ameninţarea ce planează asupra lor.
După cum s-a spus, acesta este un caz grav, deoarece un atac asupra unui astfel de apărător al drepturilor omului cu reputaţie internaţională indică faptul că oamenii care pun sub semnul întrebării statul sau exercitarea drepturilor lor fundamentale, precum dreptul la libertatea credinţei, nu vor fi în siguranţă, aceştia trebuind să se conformeze statului sau să suporte consecinţele.
Shirin Ebadin însăşi a fost ameninţată cu moartea în nenumărate rânduri, și nu doar pentru că i-a apărat pe cei şapte membri ai comunităţii religioase Bahá'í din Iran, care, la rândul lor, sunt expuşi riscului ridicat de a fi persecutaţi. Am fost martori la arestări ulterioare, în ultimele 24 de ore, ale persoanelor care au colaborat cu aceasta şi, într-adevăr, şi a altor membri ai comunităţii religioase Bahá'í.
În momentul în care examinăm ceea ce facem aici, trebuie să realizăm, de asemenea, că, de fapt, suntem martori la o schimbare a modului de recunoaștere a drepturilor omului din partea anumitor guverne din lume şi că acest lucru are un impact asupra ţărilor cu care Uniunea Europeană are relaţii. În prezent, aceştia simt că nu trebuie să acorde o atenţie atât de mare drepturilor omului, întrucât pot colabora şi face comerţ cu ţări cărora, într-adevăr, nu le pasă. Prin urmare, consider că este mult mai important să ne asigurăm că încercăm să menţinem acele standarde şi că, după cum s-a spus, nu încercăm să intensificăm activităţile de comerţ cu ţări ale căror fapte consemnate privind drepturile omului sunt nesfârşite, ci depunem toate eforturile pentru a-i susţine pe cei care activează pentru drepturile omului şi pe acei democraţi care se opun forţelor nedemocratice.
Tunne Kelam
autor. -Domnule preşedinte, situaţia cetăţenilor din Iran care trăiesc sub dictatura tiranică a mulahilor de la Teheran este alarmantă şi s-a deteriorat în toate domeniile începând din 2005. Prin urmare, îndemn Comisia să-şi continue acțiunile de monitorizare a situaţiei drepturilor omului în Iran şi să prezinte un raport cuprinzător privind situaţia de pe parcursul primei jumătăţi a acestui an.
Astăzi, protestăm împotriva hărţuirii câştigătoarei Premiului Nobel pentru pace, dna Shirin Ebadi şi a Centrului său pentru apărarea drepturilor omului. Deseori ne-am întrebat care sunt rezultatele acestor proteste. Această întrebare ar trebui adresată, de asemenea, Consiliului şi Comisiei.
Regimul iranian reprezintă cea mai mare ameninţare potenţială pentru pacea mondială şi pentru statul de drept. Probabilitatea este că, în viitorul apropiat, Teheranul va avea focoase nucleare - acesta deţine deja rachetele purtătoare. Iranul este, de asemenea, un mare exportator de terorism - în ceea ce priveşte Irak, de exemplu, acesta este un susţinător al Hezbollah şi Hamas.
În acelaşi timp, UE speră încă că va putea convinge această dictatură prin compromisuri şi a ajutat, până de curând, regimul terorist de la Teheran să lege mâinile opoziţiei democratice, etichetând-o ironic ca fiind o organizaţie teroristă.
Prin urmare, avem nevoie de o poziţie clară şi convingătoare privind drepturile omului şi trebuie să facem din situaţia drepturilor omului din Iran o prioritate în relaţiile cu Teheranul.
Erik Meijer
Domnule preşedinte, dl Matsakis are dreptate. Persecuţia doamnei Shirin Ebadi nu este un incident izolat. Conform criticilor regimului, aceasta s-a bucurat de o poziţie privilegiată timp de mai mulți ani. Existenţa centrului său pentru drepturile omului a creat impresia că situaţia din Iran nu era chiar atât de rea.
Majoritatea victimelor regimului teocrat din Iran sunt necunoscute. Menţinând o poziţie politică diferită, protestele din partea minorităţilor etnice şi religioase discriminate, homosexualitatea şi lupta împotriva poziţiei dezavantajate a femeilor, reprezintă toate motive pentru a fi întemniţat sau asasinat. Multe dintre lucrurile pe care le luăm drept bune în Europa vă pot ucide în Iran. Unele victime sunt spânzurate, drept exemplu, în prezenţa unei mari mulţimi, de macarale înalte.
În ciuda acestui lucru, lumea exterioară, inclusiv Europa, nu este teribil de interesată de această situaţie îngrozitoare şi de modul în care aceasta poate fi stopată. Atenţia internaţională tinde să se concentreze asupra altor lucruri. În timp ce ar dori să limiteze utilizarea forţei militare de către Iran şi să înceteze utilizarea energiei nucleare, comunitatea internaţională acordă importanţă, în principal, furnizării continue de petrol şi menţinerii şi/sau extinderii relaţiilor bune de comerţ.
Drept rezultat, Iranul a fost ameninţat în mod constant cu războiul, în timp ce critica privind drepturile omului nu este exprimată. Acest lucru duce chiar la o situaţie în care cooperarea cu regimul iranian este cumpărată prin plasarea principalelor grupuri de opoziţie exilate pe lista teroriştilor. Trebuie să punem capăt acestei situaţii bizare în care, de fiecare dată când există o hotărâre judecătorească care declară această plasare pe lista teroriştilor ca fiind ilegală, Consiliul ia, în numele Uniunii Europene, o nouă decizie identică.
Spre deosebire de majoritatea celorlalte victime ale persecuţiei din Iran, Shirin Ebadi nu este o persoană anonimă, ci este cunoscută şi respectată pe plan internaţional. Până în prezent, statutul de câştigătoare a Premiului Nobel i-a asigurat, uneori, un anumit grad de libertate. Faptul că acest statut se apropie de sfârşit indică nevoia unui sprijin internaţional pentru acele forţe care caută schimbarea.
Bernd Posselt
Domnule preşedinte, biroul meu din München este amplasat pe o stradă unde locuiesc mulţi armenieni creştini din Iran. Aceştia sunt membrii uneia dintre cele mai vechi comunităţi creştine din lume şi sunt, în acelaşi timp, persani patriotici. Acest lucru demonstrează că Iranul/Persia are o tradiţie veche de toleranţă, nu doar faţă de religii diferite, ci şi faţă de oamenii de pe cuprinsul marelui său imperiu.
Acest mod de a conduce atât de intolerant, precum cel al regimului mulah, este total împotriva spiritului iranian/persan. Este împotriva celor mai bune şi nobile tradiţii ale uneia dintre cele mai vechi ţări din lume. Prin urmare, este în interesul cetăţenilor iranieni şi viitorului lor să fim mai clari în denunţul nostru al acestor abuzuri.
Dna Shirin Ebadi, care a denunţat aceste abuzuri, asumându-şi personal un mare risc, şi care a câştigat premiul Nobel pentru pace, continuă să procedeze în acest fel, în numele tuturor grupurilor etnice şi al tuturor comunităţilor religioase. Nu putem tolera o persecutare atât de abominabilă şi îngrozitoare a doamnei Ebadi. Aceasta are nevoie de solidaritatea noastră. Prin urmare, fac apel la preşedinţia cehă a Consiliului de a pune în aplicare în această chestiune, de asemenea, politica sa sănătoasă în domeniul drepturilor omului.
Józef Pinior
Domnule preşedinte, domnule comisar, mai întâi de toate, aş dori să vă atrag atenţia asupra absenţei reprezentanţilor preşedinţiei cehe în timpul acestei dezbateri. Regret foarte mult acest lucru, deoarece Republica Cehă este moştenitoarea unei tradiţii democratice a luptei pentru drepturile omului în toată Europa Centrală şi de Est. Repet: este foarte regretabil faptul că nu există reprezentanţi ai preşedinţiei cehe care participă la această dezbatere, deşi, alte preşedinţii ale Consiliului, precum cea germană, au trimis întotdeauna reprezentanţi.
Astăzi, dezbatem situația drepturilor omului în Iran, o ţară importantă din Orientul Mijlociu, care va avea un impact decisiv asupra situaţiei politice din acea regiune. Guvernul iranian ar trebui, prin urmare, să fie obligat şi mai mult să respecte drepturile omului şi standardele internaţionale din domeniul dreptului umanitar.
O apărăm pe câştigătoarea Premiului Nobel, Shirin Ebadi şi ne opunem acţiunilor recente ale autorităţilor şi campaniei guvernului, menită să întoarcă opinia publică împotriva acesteia. Doresc să atrag atenţia, de asemenea, asupra arestărilor ulterioare ale studenţilor de la universitatea din Shiraz. În această săptămână, în timp ce Parlamentul European era în timpul sesiunii la Strasbourg (mai precis, la 12 ianuarie), au mai fost arestate alte şase persoane. Trebuie să apărăm independenţa mişcării studenţilor din Iran. Aş dori, de asemenea, să atrag atenţia asupra reprimării şi hărţuirii doctorilor implicaţi în cercetările privind SIDA.
Domnule comisar, nu putem trage decât o singură concluzie: situaţia drepturilor omului din Iran trebuie monitorizată în continuare de către Comisia Europeană şi de întreaga Uniune Europeană.
Leopold Józef Rutowicz
Domnule preşedinte, în Iran, unde principiile fundamentaliste sunt susţinute de o mare parte a societăţii, activităţile tuturor instituţiilor democratice, care se bazează pe diferite precepte culturale, întâmpină o mare opoziţie şi intoleranţă. Acesta este exemplul pe care-l oferă Iranul.
Deşi politicienii din Iran aflaţi la putere, pentru a-şi îmbunătăţi propria imagine, s-ar putea angaja să respecte obligaţiile rezultate din acordurile internaţionale, realitatea de zi cu zi este foarte diferită. Cazul lui Shirin Ebadi, câştigătoarea Premiului Nobel pentru pace şi directoarea Centrului pentru apărarea drepturilor omului, ar putea servi drept exemplu. Faptul că activităţile acesteia sunt persecutate se datorează slăbiciunii clasei conducătoare care, temându-se pentru statutul ei, nu poate disciplina fundamentaliştii implicaţi în activităţi anti-democratice. Sprijinim rezoluţia. Cred că trebuie luate măsuri mai radicale în acest domeniu.
Alexandru Nazare
Iranul reprezintă poate cel mai puţin documentat caz de violare a drepturilor omului din comunitatea internaţională. În acest moment nu există semnale de îmbunătăţire a situaţiei. Persecuţia doamnei Shirin Ebadi este un caz foarte grav în acest sens, şi acelaşi lucru îl pot spune şi despre situaţia celor 6 studenţi, care a fost menţionată mai devreme.
E îmbucurător că pe această temă s-au propus mai multe rezoluţii, iniţiate de mai multe grupuri politice. Credem însă că cea a Partidului Popular European răspunde mult mai bine obligaţiei noastre de a apăra drepturile omului. Ca cetăţean al unei ţări care a cunoscut recent atât experienţa totalitară, cât şi libertatea de expresie garantată de un regim democratic, nu pot decât să simpatizez cu cauza unei luptătoare pentru drepturile omului şi sunt sigur că acest lucru va fi luat în considerare.
Această critică constructivă nu poate decât să ajute relaţiile dintre Uniunea Europeană şi Iran
Paulo Casaca
(PT) Nu doresc doar să susţin această rezoluţie ci, în special, să susţin poziţia tuturor prietenilor unui Iran liber care, precum dl Matsakis şi alţii, au apărat un punct de vedere, subliniind faptul că principala problemă este politica împăciuitoare faţă de regimul iranian. Este o politică în temeiul căreia contractele comerciale sau cele privind petrolul sunt mai importante decât principiile.
Plasarea Organizaţiei iraniene Mujahedinii poporului pe lista organizaţiilor teroriste a fost un scandal încă de la început. Aceasta a transformat ceea ce era o problemă extraordinar de importantă într-o politică care este exact opusul, şi anume de a face o favoare celor care, în realitate, continuă politicile teroriste.
Din acest motiv, aş invita încă o dată Comisia să pună capăt urgent acestei situaţii şi să îndepărteze Organizația iraniană Mujahedinii poporului de pe lista organizaţiilor teroriste.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Domnule preşedinte, Zbigniew Brzeziński descrie arcul de instabilitate care se întinde din Egipt până în Pakistan ca fiind principala ameninţare pentru stabilitatea globală şi perspectivele viitoare ale dezvoltării globale. În opinia acestuia, principala ţară din această zonă, un fel de fus, este Iranul. Dacă nu rezolvăm problema Iranului, dacă nu ne asigurăm că acesta devine o ţară previzibilă şi democratică, va fi foarte dificil să ne gândim la eradicarea pericolului de care vorbeşte dl Brzeziński.
Cu toate acestea, nu putem introduce democraţia sau stabilitatea în Iran. Iranienii înşişi trebuie să facă acest lucru. Prin iranieni, vreau să mă refer la cei care locuiesc chiar în Iran, cum este dna Ebadi, cât şi la emigranţii iranieni, precum Miriam Rajavi. De aceea, este important să susţinem tocmai aceste mişcări democratice şi să recunoaştem, în sfârşit, că mujahedinii nu reprezintă o organizaţie teroristă.
Zbigniew Zaleski
(PL) Domnule preşedinte, destul de ironic, situaţia din Iran este similară celei din Gaza când a fost aleasă gruparea Hamas, şi anume că guvernul a fost ales de către populaţie.
Acest lucru reprezintă o problemă pentru noi, deoarece nu putem face prea mult. Ceva trebuie să se schimbe în Iran. Putem doar să vorbim deschis înaintea întregii lumi şi să transmitem mesajul nostru către Iran, şi anume, că noi condamnăm încălcările drepturilor omului şi lipsa democraţiei, indiferent dacă le va plăcea sau nu. Poate că în acest caz, cuvintele ne vor servi drept arme şi, în acelaşi timp, vor oferi ajutor oamenilor din Iran care luptă pentru libertatea adevărată, pe care sper că o vor obţine.
Vladimír Špidla
membru al Comisiei. - (CS) Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, Comisia Europeană monitorizează îndeaproape evoluţia situaţiei cu care se confruntă dna Shirin Ebadi şi consideră ca fiind inacceptabile ameninţările la adresa dânsei şi colegilor acesteia, urmate de percheziţia efectuată la sediul lor din Teheran la 29 decembrie. Percheziţia sediului este ultima dintr-o serie de acte de intimidare îndreptate către dna Ebadi care au inclus, de exemplu, închiderea Centrului pentru apărarea drepturilor omului, o organizaţie pe care a condus-o.
Prin urmare, Comisia Europeană susţine, pe deplin, cele două declarații privind cazul doamnei Ebadi, prezentate de preşedinţia franceză a Consiliului Uniunii la 31 şi 22 decembrie, anul trecut. Comisia subliniază, în special, faptul că autorităţile iraniene trebuie să respecte obligaţiile lor internaţionale din domeniul drepturilor omului şi, în particular, dreptul la întrunire paşnică, prevăzut în Pactul internaţional privind drepturile civile şi politice. Iranul a semnat şi ratificat acest pact şi, prin urmare, trebuie să permită redeschiderea celor două sedii ale Centrului pentru apărarea drepturilor omului, trebuind să acorde acestora statutul legal pe care-l solicită de mai mulţi ani.
În 2009, la fel ca şi în trecut, Comisia nu va rata nicio ocazie de a exercita presiuni asupra autorităţilor iraniene, pentru a acorda protecţie doamnei Ebadi şi altor apărători ai drepturilor omului (persoane fizice sau organizaţii) şi a le permite să-şi continue activitatea în ţară, fără niciun fel de intervenţie în desfăşurarea activităţilor legitime ale acestora.
După cum ştiţi, problema puterii nucleare şi a drepturilor omului limitează foarte mult sfera acţiunilor noastre din Iran. În ciuda acestui lucru, Comisia îşi va continua în 2009 cooperarea în domeniile de interes comun, în special, în lupta împotriva traficului de droguri. Am reuşit, de asemenea, să menţinem unele programe care sprijină drepturile omului şi gestionarea adecvată a afacerilor publice, de exemplu un proiect pentru susţinerea drepturilor copilului, în cooperare cu UNICEF, precum şi proiecte de sprijin al reformei judiciare.
Urmărim, de asemenea, iniţiative menite să întărească cooperarea şi schimburile din domeniul educaţiei şi culturii - schimburi în cadrul programului Erasmus Mundus, vizita recentă a câtorva jurnalişti iranieni la Bruxelles, sau difuzarea programelor de televiziune în limba persană pe care Comisia vrea să o lanseze înainte de sfârşitul acestui an. În ciuda acestor lucruri, este clar că relaţiile noastre nu se vor putea dezvolta în mod normal, în afară de cazul în care situaţia drepturilor omului din Iran se îmbunătăţeşte radical.
Preşedintele
Dezbaterea a fost închisă.
Votarea va avea loc la sfârşitul dezbaterilor.
