Situaţia din Cornul Africii (dezbatere)
Preşedinte
Punctul următor este poziţia Consiliului şi a Comisiei privind situaţia din Cornul Africii.
Alexandr Vondra
Preşedinte în exerciţiu al Consiliului. -Domnule Preşedinte, la această oră târzie, aş dori să adresez câteva observaţii referitor la poziţia Consiliului privind Cornul Africii.
Cornul Africii reprezintă, desigur, o regiune dificilă, care necesită atenţia noastră specială şi sporită, având în vedere că are un impact semnificativ asupra UE. UE urmăreşte îndeaproape evoluţiile din această regiune şi se pregăteşte să se angajeze şi mai mult în legătură cu ţările din Cornul Africii.
Ştiu, de asemenea, că Parlamentul este la curent cu evoluţiile. Vizita efectuată de delegaţia dumneavoastră anul trecut în Eritreea şi Etiopia, precum şi în Djibouti, a fost importantă. Am luat notă, de asemenea, despre propunerea de rezoluţie privind Cornului Africii, care a fost elaborată parţial în contextul acestei vizite. A arătat clar regiunii şi europenilor angajamentul din ce în ce mai puternic în cadrul UE faţă de Cornul Africii. În numele Consiliului, salut implicarea Parlamentului în eforturile noastre de abordare a dificultăţilor din Cornul Africii.
Există câteva surse de tensiune în Cornul Africii. Mă voi referi la acestea în detaliu. Cu toate acestea, în opinia Consiliului, aceste tensiuni sunt conectate, adesea, într-un fel sau altul, în regiune. Din acest motiv, Consiliul încearcă în mod special să distingă conexiunile regionale între conflictele în desfăşurare. Care sunt conexiunile dintre aceste conflicte?
În primul rând, există o dispută între Etiopia şi Eritreea, care poate fi considerată una dintre cauzele principale de instabilitate din întreaga regiune. Aceasta se reflectă în următoarele moduri: sprijinirea facţiunilor rivale în conflict în Somalia; eforturi de destabilizare ale fiecărei ţări în cealaltă ţară - pentru a menţiona Ogaden, Oromo în Etiopia, în special; se reflectă, de asemenea, în sprijinirea reluării procesului de pace în Sudan; Eritreea şi-a suspendat calitatea de membru în Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare (IGAD).
Şi, în cele din urmă, dar nu în ultimul rând, conflictul din Somalia a generat una dintre cele mai grave situaţii umanitare cu care ne confruntăm în prezent în lume. Creşterea numărului actelor de piraterie în largul coastelor Somaliei este o altă consecinţă gravă a acestui conflict.
O altă problemă gravă o reprezintă lupta pentru resurse naturale, cum ar fi apa şi minereurile, în Cornul Africii. Acest fenomen sporeşte conflictele pastorale în zonele populate de grupuri culturale şi etnice diferite. Creşte, de asemenea, insecuritatea alimentară şi insecuritatea umană în general, ceea ce contribuie la conflict şi migraţie.
Există, de asemenea, interdependenţe regionale grave. Mă voi referi la câteva dintre acestea. Există conflicte la frontieră, aşa cum s-a menţionat anterior: disputele între Etiopia şi Eritreea, Sudan şi Etiopia şi Djibouti şi Eritreea, care pot fi considerate surse de instabilitate în regiune. Aş dori să subliniez, de asemenea, că o cooperare regională mai bună ar contribui la reducerea tensiunilor în jurul graniţelor naţionale.
Securitatea alimentară constituie o altă interdependenţă. Aceasta reprezintă o îngrijorare majoră în regiune. Secetele recurente, precum şi inundaţiile, au un efect devastator asupra populaţiei. Încă o dată, cooperarea regională ar putea ameliora efectele acestor evenimente naturale.
După cum ştiţi, unii argumentează că această problemă constituie originea conflictelor din Darfur, Somalia şi din multe alte zone din Cornul Africii. Nu sunt sigur că aceasta oferă o explicaţie integrală, dar consider că această chestiune trebuie rezolvată în fiecare dintre ţări şi în contextul regional, într-o manieră echitabilă şi transparentă.
Pirateria a fost localizată iniţial într-o mică parte a coastei somaleze. Pretextul piraţilor a fost cel de a percepe o taxă de pescuit de la navele din apele somaleze. După cum bine ştiţi, această activitate s-a extins semnificativ, iar acum ameninţă furnizarea de ajutoare umanitare în Somalia şi siguranţa maritimă în Golful Arden şi mai departe, inclusiv navele care se deplasează în largul coastelor Kenyei şi Tanzaniei.
Există, de asemenea, câteva alte interdependenţe care au un impact grav asupra Europei şi a altor ţări din Cornul Africii, cum sunt terorismul şi migraţia.
Deci care sunt acţiunile pe care Uniunea Europeană intenţionează să le întreprindă? Care este angajarea sau implicarea noastră? Instrumentul politic principal la dispoziţia Consiliului - pe care am onoarea să-l reprezint astăzi aici - este dialogul politic, nu numai cu ţările individuale, ci şi cu alte părţi interesate din regiune, cum sunt Uniunea Africană, Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare, Liga Statelor Arabe şi Statele Unite şi China, ca ţări importante.
Dialogul politic reprezintă un angajament reciproc din cadrul Acordului de la Cotonou între UE şi fiecare dintre ţările din acea regiune. Dialogul are loc în principal prin intermediul şefilor misiunilor UE în ţările în cauză. Este un instrument foarte important pentru Consiliu, având în vedere că ne oferă un contact direct cu autorităţile din ţările respective. Acesta furnizează oportunitatea de a cunoaşte punctul lor de vedere, dar şi de a explica clar percepţiile noastre şi de a ridica motive de îngrijorare pe care le avem asupra anumitor aspecte. Acestea privesc în special problemele legate de guvernare şi drepturile omului. Acestea sunt aspectele principale.
În plus, Consiliul dispune de instrumentele Politicii Europene de Securitate şi Apărare (PESA). Începând din septembrie 2009, Consiliul a utilizat acest instrument pentru a combate pirateria din largul coastei somaleze, mai întâi prin celula de coordonare NAVCO a UE, amplasată la Bruxelles, iar apoi, începând din decembrie 2008, prin operaţiunea maritimă numită UE NAVFOR Atlanta.
În cele din urmă, UE acţionează prin intermediul instrumentelor financiare ale Comisiei Europene, cum sunt Facilitatea pentru Pace în Africa şi Instrumentul de Stabilitate. Voi permite dnei comisar Ferrero-Waldner să dezvolte subiectul în continuare, deoarece aceasta este responsabilitatea Comisiei.
Desigur, Consiliul caută în permanenţă, împreună cu Comisia Europeană, moduri de a consolida eficienţa şi vizibilitatea acţiunii UE. Aştept propunerile şi recomandările dumneavoastră asupra acestui aspect particular.
Benita Ferrero-Waldner
Membră a Comisiei. -Dle Preşedinte, Comisia a solicitat în ultimii ani ca Uniunea Europeană să acorde o mai mare atenţie situaţiei din Cornul Africii. Astăzi, în cadrul acestei dezbateri, îi ţin locul colegului meu, Louis Michel, care, din păcate, nu a putut fi prezent; Preiau această problemă cu mare interes, atât pentru situaţia în sine, cât şi pentru că afectează direct Europa - de exemplu, necesitatea de a mobiliza flotele militare pentru a combate pirateria, iar acesta este numai un exemplu recent.
Prin urmare, considerăm foarte bine venită iniţiativa delegaţiei parlamentare care a vizitat regiunea, precum şi raportul lor ulterior, şi proiectul de rezoluţie, pe care îl sprijinim, de asemenea, de principiu.
Situaţia internă în fiecare din ţările Cornului Africii nu poate fi înţeleasă separat de dinamica regională. Trebuie să continuăm să încurajăm o abordare globală, bazată pe dezvoltare economică, guvernare şi securitate, dacă dorim să promovăm stabilitatea regională, respectul pentru elementele esenţiale şi fundamentale ale Acordului de la Cotonou şi lupta împotriva sărăciei.
Daţi-mi voie să comentez situaţia pe ţări înainte de a încheia cu observaţii privind strategia regională pentru Cornul Africii.
În primul rând, permiteţi-mi să spun câteva cuvinte despre Etiopia/Eritreea. Etiopia ocupă o poziţie economică şi politică strategică în regiune. Comisia continuă să sprijine Etiopia în eforturile de ameliorare a sărăciei, unde s-au înregistrat progrese importante.
Securitatea regională precară şi tensiunile intracomunitare afectează situaţia internă a ţării, în special în Ogaden, unde accesul la populaţie este încă restrictiv. Comisia va continua, de asemenea, să monitorizeze situaţia drepturilor omului şi procesul de democratizare. Luând în considerare circumstanţele alegerilor generale din 2005, Comisia va monitoriza îndeaproape pregătirea şi desfăşurarea alegerilor din 2010, în special în contextul legislaţiei recent aprobate privind ONG-urile şi al re-arestării liderului opoziţiei, dna Birtukan Medeksa.
Situaţia internă din Eritreea este determinată, în parte, de impasul din conflictul de la frontiera cu Etiopia. Comisia rămâne în mod serios preocupată de încălcarea drepturilor omului şi situaţia socială şi economică precară. În opinia noastră, există un argument puternic pentru continuarea programului de cooperare care vizează îmbunătăţirea condiţiilor de trai ale populaţiei. Dialogul politic iniţiat în 2008 furnizează o bună platformă de angajare susţinută cu autorităţile eritreene. Pentru clarificare: preconizăm măsuri pozitive şi tangibile în Eritreea ca rezultat al acestui proces.
După cum aţi indicat în proiectul de rezoluţie, demarcaţia virtuală a frontierei dintre Etiopia şi Eritreea - hotărâtă de Comisia pentru trasarea frontierelor - nu va conduce la o soluţionare deplină a problemei dacă nu este însoţită de un dialog care să vizeze normalizarea relaţiilor dintre cele două ţări.
Disputa recentă între Eritreea şi Djibouti trebuie privită într-un context regional mai larg şi pentru care trebuie căutată o soluţie globală, prin intermediul actorilor locali şi regionali. Vom continua să sprijinim aceste procese.
Acum, când trupele etiopiene se retrag din Somalia, cooperarea atât a Etiopiei, cât şi a Eritreei în procesul de pace din Somalia va fi esenţială pentru succesul acestuia.
În ceea ce priveşte situaţia din Sudan, ader pe deplin la analiza Parlamentului. Într-adevăr, 2009 este un an decisiv pentru viitorul acestei ţări. Persistenţa violenţei în Darfur şi dificultăţile în realizarea punerii în aplicare a Acordului de pace global dintre nord şi sud (APG) prezintă potenţialul de a destabiliza ţara şi de a afecta întreaga regiune. Prin urmare, trebuie să păstrăm un dialog strâns şi să exercităm o presiune constantă asupra autorităţilor de la Khartoum pentru a obţine cooperarea deplină a acestora, atât în ceea ce priveşte APG, cât şi asupra Darfur şi proceselor acestora. Aceste autorităţi, precum şi alte părţi interesate sudaneze, cunosc chiar foarte bine în ce constă responsabilitatea lor şi ce trebuie să ofere.
Operaţiunile militare şi violenţa trebuie să se încheie în Darfur, iar procesul politic trebuie reluat în întregime. Angajarea UNAMID trebuie să aibă loc în termenul prevăzut. Autorităţile sudaneze trebuie să-şi respecte obligaţiile legate de facilitarea ajutorului umanitar şi a activităţilor privind drepturile omului. În privinţa APG, este esenţial ca guvernul de la Khartoum şi al Sudanului de Sud să-şi soluţioneze diferenţele asupra unor aspecte decisive, cum sunt repartizarea veniturilor din petrol, delimitarea frontierelor şi legislaţia privind securitatea şi chestiunile politice. Nerealizarea acestora ar putea transforma alegerile planificate pentru 2009 într-un scenariu de violenţe şi conflicte reînnoite.
În Somalia, procesul de pace se află într-o etapă importantă. Demisia preşedintelui Yusuf şi retragerea armatei etiopiene reprezintă o nouă perioadă de incertitudine şi risc. Însă reprezintă, de asemenea, o oportunitate de a lansa un proces politic favorabil incluziunii. Pe parte politică, Uniunea Europeană continuă activităţile sale în sprijinul procesului din Djibouti, care ar trebui să conducă la un grad sporit de incluziune prin alegerea unui nou preşedinte şi formarea unui guvern de unitate naţională, cu un parlament extins. Nu există niciun plan B pentru procesul din Djibouti. Fără sprijin internaţional şi regional, care să promoveze emergenţa condiţiilor favorabile pentru punerea sa în aplicare, acordul va avea prea puţine şanse de succes.
În ceea ce priveşte securitatea, Comisia rămâne angajată faţă de sprijinirea constituirii unui sistem de bună guvernare în sectorul securităţii. Oricare ar fi tipul forţei internaţionale (forţa de stabilizare autorizată a ONU, misiunea ONU de menţinere a păcii sau numai AMISOM consolidată), mandatul acesteia va trebui să se concentreze asupra sprijinului pentru punerea în aplicare a Acordului de la Djibouti. Comisia a dat un răspuns pozitiv cererii de sprijin financiar suplimentar pentru întărirea AMISOM.
În cele din urmă, în ceea ce priveşte Cornul Africii în general, apreciez foarte mult sprijinul Parlamentului pentru iniţiativa Comisiei privind Cornul Africii. Această iniţiativă se bazează pe strategia 2006 privind Cornul Africii, care a fost adoptată în convingerea că problemele din regiune pot fi abordate numai global. În acest spirit, Comisia sprijină propunerea dumneavoastră de a numi un reprezentant special pentru Cornul Africii.
Am stabilit relaţii de lucru bune cu IGAD, care sprijină iniţiativa privind Cornul Africii şi care joacă un rol cheie în punerea sa în aplicare. Se preconizează ca o a doua reuniune comună a experţilor privind apa, energia şi transportul, în cadrul căreia pot fi elaborate proiecte concrete, care pot fi prezentate la o posibilă conferinţă a donatorilor, să aibă loc în viitorul apropiat.
Participarea Eritreei, care deţine un rol cheie în dinamica regională, este esenţială pentru succesul strategiei pentru Cornul Africii. Contactele Comisarului Michel cu şefii de state şi de guverne din regiune, inclusiv cu preşedintele Isaias, au permis o deschidere în această privinţă, iar noul secretar executiv al IGAD este în proces de angajare cu autorităţile eritreene, inclusiv în privinţa procesului de reformă şi revitalizare a IGAD.
Dle Preşedinte, am vorbit puţin mai mult, dar cu atâtea ţări, dacă vrei să spui ceva, trebuie să spui măcar câteva cuvinte.
Preşedinte
Introducerea se supune unei reguli speciale şi nu există limite.
Filip Kaczmarek
în numele Grupului PPE-DE. - (PL) Domnule Preşedinte, doamnă Comisar, domnule Preşedinte în exerciţiu, vă mulţumesc foarte mult pentru opinia Consiliului şi a Comisiei asupra Cornului Africii. Importanţa acestei regiuni transcende graniţele pur geografice. Conflictele şi problemele structurale de acolo sunt compuse din fenomenele negative din alte regiuni ale Africii. Am făcut parte din delegaţia Parlamentului European în timpul vizitei sale recente şi am putut vedea eu însumi cât de complexe, cuprinzătoare şi interconectate sunt problemele şi de ce este necesar ca răspunsul nostru să fie cuprinzător.
În proiectul de rezoluţie ne-am concentrat asupra a trei aspecte fundamentale, dar, de asemenea, destul de vaste. securitatea regională, securitatea alimentară şi, în notele noastre asupra drepturilor omului, democraţia şi buna guvernare. În urma vizitei, nu am nicio îndoială că, pentru îmbunătăţirea situaţiei ,condiţia fundamentală este reprezentată de bunăvoinţa şi dialogul dintre liderii regionali.
Politica Uniunii Europene privind sprijinirea instituţiilor regionale din Cornul Africii este corectă, dar fără implicarea activă a jucătorilor cheie, politica va rămâne fără rezultate. Unele ţări din regiune utilizează tactici inadecvate, de exemplu, nu poţi chema la dialog un vecin şi, în acelaşi timp, să refuzi dialogul cu un altul. Această practică este ilogică şi face ca succesul diplomatic să fie practic imposibil. Liderii politici de acolo trebuie să accepte faptul că exercitarea puterii este legată de responsabilitate.
Ceea ce aşteptăm de la liderii din Cornul Africii nu este legat de valori europene, locale, specifice. Ceea ce aşteptăm este o acceptare minimă a valorilor universale. Suntem convinşi, de asemenea, că drepturile şi libertăţile fundamentale sunt apanajul tuturor oamenilor. Nicio ţară în curs de dezvoltare nu poate funcţiona corespunzător în lumea modernă dacă respinge valorile fundamentale, universale. Acceptarea lor, este, prin urmare, nu doar un gest către Uniunea Europeană, ci o acţiune benefică pentru propriile lor interese. Conceptele în privinţa dezvoltării pot să varieze, dar valorile nu se schimbă şi am dori ca aceste valori - comune şi universale - să devină uzuale în Cornul Africii.
Ana Maria Gomes
Consiliul şi Comisia trebuie să tragă concluzii din faptul că, în opinia Parlamentului, guvernele ţărilor din Cornul Africii nu acţionează în conformitate cu obligaţiile lor în temeiul articolului 9 din Acordul de la Cotonou. Drepturile omului, democraţia şi buna guvernare sunt cuvinte goale. Este evident pentru oricine care nu refuză să vadă.
În Etiopia, de exemplu, care este sediul Uniunii Africane, oamenii sunt oprimaţi sub acoperirea unei retorici care sună bine pentru donatori, dar care nu este mai puţin crudă şi fără ruşine.
Voi descrie două episoade recente...
La 29 august, dna Birtukan Medeksa, liderul unui partid cu reprezentare parlamentară a fost arestată din nou şi condamnată la închisoare pe viaţă pentru refuzul de a declara public că a solicitat graţierea pe care guvernul Meles Zenawi a utilizat-o pentru a o elibera în 2007, împreună cu mulţi alţi lideri politici din opoziţie deţinuţi încă de la alegerile din 2005.
În al doilea rând: aprobarea de către Parlamentul etiopian a aşa numitului Act privind ONG-urile, care, în fapt, incriminează întreaga activitate a ONG-urilor independente.
Nu există nicio tranziţie spre democraţie în Etiopia şi aş fi recunoscătoare dacă i-aţi transmite acest lucru colegului Louis Michel.
În Eritreea, pedeapsa guvernului împotriva oricărei persoane care încearcă să-şi exercite drepturi fundamentale ale omului este chiar şi mai fără ruşine.
Iar în ceea ce priveşte Somalia, care prezintă în prezent cea mai gravă situaţie din întregul Corn al Africii, comunitatea internaţională, inclusiv Uniunea Europeană, manifestă o lipsă criminală de interes faţă de soarta oamenilor dintr-o ţară unde nu a existat stat de drept de decenii şi unde trupele etiopiene au fost capabile să ocupe teritoriul şi să comite crime nepedepsite şi unde piraţii şi grupările teroriste sunt la ele acasă.
Misiunea navală a UE nu va rezolva nimic dacă Uniunea Europeană, Statele Unite, ONU şi Uniunea Africană continuă să ignore cauzele pirateriei, care sunt adânc înrădăcinate şi trebuie combătute pe uscat, nu pe mare.
Regiunea nu va avea stabilitate sau progres fără soluţionarea conflictelor tragice care continuă să devasteze Sudanul, în special în sud şi în Darfur, şi unde retorica întregii comunităţi internaţionale, inclusiv a Uniunii Europene, trebuie tradusă în acţiuni decisive pentru protejarea populaţiilor civile, care sunt atacate şi pentru a pune capăt impunităţii faţă de criminali.
În această privinţă, confirmarea posibilă a punerii sub acuzare a preşedintelui Omar Bashir de către Curtea Penală Internaţională va reprezenta un test al credibilităţii şi eficienţei Uniunii Europene şi a Uniunii Africane.
Johan Van Hecke
în numele Grupului ALDE. - Dle preşedinte, Cornul Africii este o regiune înspăimântătoare, unde conflictele interne şi regionale continuă să submineze pacea şi securitatea. Acestea creează dezastre umanitare şi paralizează dezvoltarea acestei regiuni strategic semnificative.
Fiecare război, fiecare conflict, accentuează fragilitatea statelor. În centrul majorităţii acestor conflicte se află lipsa de leadership şi guvernări democratice, astfel cum se subliniază şi în raportul delegaţiei PE.
Această regiune are nevoie de democratizare formată pe plan local, respect pentru principiile pe plan naţional şi internaţional ale statului de drept şi, mai presus de toate, de reconciliere naţională. Cu privire la Somalia, aş dori să subliniez că demisia fostului preşedinte Yusuf şi retragerea forţelor etiopiene creează o mare oportunitate. A sosit timpul să adunăm toate piesele şi să le transformăm în pace în Somalia.
Parlamentul somalez reprezintă un factor crucial pentru consolidarea încrederii şi poate face ca procesul de pace să fie incluziv. În plus, este imperativ ca UE să sprijine reînnoirea şi consolidarea Forţei de pace a Uniunii Africane. Această forţă are nevoie de un mandat ONU corespunzător. Dacă nu, forţele ugandeze şi burundeze se vor retrage din Mogadishu, lăsând în urmă o breşă de securitate.
Sunt pe deplin de acord cu comisarul Ferrero-Waldner. Există acum un moment pentru schimbare în Somalia, de care trebuie profitat. Trebuie umplut golul de putere şi de securitate. Dacă nu, haosul fără stat numit Somalia se va menţine.
Mikel Irujo Amezaga
Domnule Preşedinte, Cornul Africii este în prezent un adevărat butoi cu pulbere, nu numai datorită situaţiei de totală instabilitate din Somalia şi Sudan, ci şi, de asemenea, din cele trei ţări pe care dl Kaczmarek, dl Hutchinson şi cu mine am avut plăcerea să le vizităm.
Cele trei ţări la care s-a limitat vizita delegaţiei - Eritreea, Djibouti şi Etiopia - au în comun sărăcia şi, prin urmare, un standard foarte redus al drepturilor omului. În ceea ce priveşte sărăcia, conform cifrelor furnizate delegaţiei noastre, Guvernul Etiopiei a luat la cunoştinţă că şase milioane şi jumătate de persoane sunt deja afectate de foamete. Naţiunile Unite plasează această cifră la peste douăsprezece milioane. Prin urmare, ne confruntăm cu o criză umanitară care, chiar dacă este cu adevărat şocantă, nu este raportată în presă, datorită altor crize internaţionale din prezent.
Situaţia drepturilor omului merită, de asemenea, atenţia noastră, dată fiind existenţa deţinuţilor politici - şi chiar acesta este termenul pentru ei: deţinuţi politici - în toate cele trei ţări.
Disputa dintre Eritreea şi Etiopia privind frontierele este total absurdă, la fel ca şi implicarea a peste 200 000 de soldaţi în această dispută. Nu pot încheia discursul fără a-l felicita pe comisarul Michel pentru acţiunile sale în zonă şi pentru demararea dialogului politic. Acest dialog trebuie să continue, dar trebuie, de asemenea, să fie clar că vom fi foarte fermi: fermi în apărarea drepturilor omului şi fermi faţă de faptele reprobabile comise prin adoptarea legilor privind ONG-urile. Trebuie reţinut că, mulţumită dialogului politic, dovedim că Uniunea Europeană se bucură de un prestigiu ridicat la nivel internaţional.
Tobias Pflüger
în numele Grupului GUE/NGL. - (DE) Domnule Preşedinte, Cornul Africii a revenit recent în atenţie în UE. Până la urmă, misiunea combatantă Atlanta staţionează acolo încă de la Crăciun. Trimiţând această misiune, UE a repetat greşeala NATO, a Statelor Unite, a Rusiei şi a altora de acolo, de a lupta superficial împotriva problemelor, prin mijloace militare, prin mijloace de război. Într-adevăr, dl Kouchner a considerat binevenită oportunitatea de acţiune, la 10 ani după Saint-Malo, printr-o operaţiune combatantă maritimă în largul Somaliei. Cauza reală a problemei o constituie distribuţia inechitabilă a resurselor, de exemplu datorită exploatării resurselor halieutice, inclusiv cu traulere de pescuit din Uniunea Europeană. Somalia este una dintre ţările în care guvernul virtual inexistent este sprijinit de Occident prin toate mijloacele posibile.
Forţele de ocupaţie etiopiene au părăsit acum Somalia, dar mai mult de 16 000 persoane şi-au pierdut vieţile de la invazia acestor forţe. Relaţiile cu ţările din Cornul Africii sunt ilustrate de exemplul Djibouti, care are un regim autoritar, însă diferite ţări occidentale deţin baze militare acolo. Trebuie acordată asistenţă oamenilor din regiune - nu prin mijloace de război, care contribuie numai la protejarea rutelor comerciale occidentale, ci sub formă de ajutor umanitar, de exemplu.
Karl von Wogau
(DE) Domnule Preşedinte, doamnelor şi domnilor, Somalia este un stat eşuat, cu toate aspectele negative pe care le implică acest lucru. Aţi subliniat excelent ce trebuie întreprins acolo, iar prietena mea, dna Gomes, a prezentat, de asemenea, foarte clar acest lucru.
Pirateria este numai o parte - chiar dacă una importantă - a problemei, având în vedere că este adânc înrădăcinată în regiune. Un al doilea aspect este protejarea rutelor maritime ale UE, care este în interesul propriu al Uniunii Europene şi în cel al cetăţenilor acesteia.
De aceea avem operaţiunea PESA Atlanta, care este prima operaţiune maritimă în cadrul PESA. Sediul operaţiunii, care este, de asemenea, nou, este în Regatul Unit şi este condus de un ofiţer de marină, contra-amiralul Jones.
Principala sa misiune este de a proteja ajutorul alimentar şi de a se asigura că acest ajutor poate să ajungă efectiv în Somalia, iar cea de-a doua este de a combate pirateria şi de a lua măsurile adecvate.
Am avut o conversaţie cu sediul operaţiunii din Northwood, în urma căreia a fost clar că le lipsesc unele lucruri, cum sunt aeronavele cisternă şi de recunoaştere - cu pilot şi fără pilot - şi elicopterele, având în vedere că supravegherea trebuie să se desfăşoare asupra unei zone foarte vaste. Trebuie să avem toţi un interes comun în succesul Operaţiunii Atalanta. Acest lucru este necesar atât pentru a proteja rutele noastre maritime, cât şi pentru a aduce o contribuţie - chiar dacă numai o contribuţie mică - la rezolvarea problemei statului eşuat din Somalia.
Corina Creţu
Aş dori în primul rând să salut efectuarea acestei misiuni de informare a colegilor mei într-una dintre cele mai periculoase regiuni din lume şi, cu siguranţă, una dintre cele mai defavorizate.
De altfel, cred că Cornul Africii este poate cea mai săracă zonă din lume. Etiopia a suferit în urma secetei din ultimii ani o catastrofă, într-o ţară în care milioane de persoane suferă de foame chiar şi în anii cu recoltă bogată.
Sudanul şi în special regiunea Darfour sunt de asemenea prezenţe tragice pe harta lumii prin catastrofa umanitară, calificată de mulţi specialişti drept un veritabil genocid, în urma masacrării a peste două milioane de oameni, în vreme ce alte patru milioane sunt refugiaţi din calea războiului civil.
Somalia, Eritreea şi Djibouti sunt dintre cele mai sărace ţări, unde conflictele sunt o realitate permanentă, aşa cum aţi subliniat şi dumneavoastră, doamnă Comisar, ca şi colegii mei dinainte.
Instabilitatea constantă a regiunii este una din cauzele greutăţilor pe care Cornul Africii le întâmpină în procesul de dezvoltare economică, socială şi politică. Succesul procesului de pace în regiune este strâns legat de participarea la acesta a structurilor regionale şi africane, cum sunt Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare sau Uniunea Africană.
Uniunea Europeană trebuie să susţină consolidarea acestor organizaţii, precum şi creşterea capacităţii lor de a preveni şi a soluţiona conflicte. O mai bună integrare regională ar permite, de asemenea, un dialog mai deschis între ţările din Cornul Africii asupra unor subiecte de interes comun cum sunt migraţia, traficul de arme, energia sau resursele naturale, şi ar constitui o bază pentru dialoguri asupra temelor divergente.
Bineînţeles, Uniunea Europeană trebuie să se implice mai mult în ceea ce priveşte violarea drepturilor omului. Conform Acordului de la Cotonou, aceste ţări trebuie să ajungă la un acord cu Uniunea Europeană în privinţa respectării legii statului de drept, a drepturilor omului şi a principiilor democratice.
Olle Schmidt
(SV) Domnule Preşedinte, dnă Comisar, dle Preşedinte în exerciţiu al Consiliului, în dimineaţa zilei de duminică, 23 septembrie 2001, cetăţeanul suedez Dawit Isaak a fost ridicat de la domiciliul său din Eritreea de către autorităţile de stat. A fost încarcerat fără a fi trimis în judecată şi la mai mult de şapte ani după aceea, nu fost încă pus sub acuzare. Infracţiunea sa a fost declarată ca fiind ,,raportarea de ştiri independente". Această rezoluţie conţine prima referire directă la Dawit Isaak. Acest lucru ar trebui să crească presiunile asupra Eritreei.
Este inacceptabil ca un cetăţean al UE, un jurnalist suedez, să fie încarcerat ani de zile şi să fie hărţuit de un regim fraudulos, cum este cel din Asmara, un regim care primeşte ajutor din partea UE, ajutor, care, în plus, a crescut semnificativ. Este momentul, dnă Comisar, ca Uniunea Europeană să ia măsuri şi să pună condiţii pentru acest ajutor. Timpul diplomaţiei tacite a trecut. Destul! UE nu va accepta călcarea în picioare a drepturilor fundamentale ale omului, uciderea sau încarcerarea jurnaliştilor şi a criticilor regimului, în timp ce populaţia este oprimată şi înfometată.
Parlamentul Europeană solicită astăzi ca Dawit Isaak şi ceilalţi jurnalişti încarceraţi în Eritreea să fie eliberaţi imediat. Acesta este un pas hotărât în direcţia bună. Acum, Comisia şi Consiliul trebuie să şi confere forţă acestor cuvinte. Era şi timpul ca UE să intre în negocieri şi să introducă sancţiuni.
Eva-Britt Svensson
(SV) Domnule Preşedinte, la fel ca şi colegul meu deputat din partea Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, aş dori să subliniez aspectul eliberării lui Dawit Isaak. Timp de şapte ani, cetăţeanul suedez Dawit Isaak a fost încarcerat fără judecată într-o celulă de închisoare sub o dictatură teribilă. Sunt încântat că am inclus în rezoluţia privind Cornul Africii un pasaj privind eliberarea sa imediată. Cerem eliberarea imediată a lui Dawit Isaak, precum şi a tuturor celorlalţi jurnalişti încarceraţi. Niciun proces? Şi care a fost infracţiunea lor? Ei bine, a fost aceea de a lucra pentru democraţie şi libertatea de exprimare.
Ajutorul UE viitor pentru Eritreea trebuie legat de cereri clare de eliberare a lui Dawit Isaak şi a celorlalţi jurnalişti. Ajutorul condiţionat, împreună cu sancţiuni, îngheţarea activelor eritreene în Europa şi raportarea încălcării dreptului internaţional la Curtea Internaţională de Justiţie reprezintă ceea ce avem nevoie în prezent. Guvernul suedez a acţionat prin intermediul diplomaţiei tacite, s-a mai spus, însă, după şapte ani nu s-a întâmplat încă nimic. Acum a sosit momentul să luăm măsuri.
Charles Tannock
Domnule Preşedinte, Cornul Africii reprezintă în mare măsură un dezastru total. Regiunea a fost devastată de zeci de ani de război, foamete, degradarea mediului, corupţie, gestionare defectuoasă şi represiune politică. Drepturile omului sunt încălcate în mod curent. Societatea civilă este slab dezvoltată. În mod alarmant, situaţia s-ar putea deteriora în continuare. Este posibil ca tensiunile dintre Etiopia şi Eritreea asupra teritoriului disputat să izbucnească în orice moment. Statul eşuat din Somalia rămâne infectat de violenţa de clan şi extremismul islamist, care se vor înrăutăţi acum că Etiopia şi-a retras trupele, precum şi odată cu demisia ultimului preşedinte.
Am dezbătut, de asemenea, epidemia de piraterie din largul coastelor somaleze. Există întotdeauna, desigur, tentaţia UE de a sugera acţiuni militare ca panaceu pentru haosul din Cornul Africii. Experienţa trecută sugerează că acest lucru ar fi o greşeală teribilă. Preşedintele Bill Clinton a trimis trupe ale SUA în Somalia, însă şi acest lucru s-a dovedit un dezastru.
Singura oază de optimism, în opinia mea, este în regiunea Somaliland, care a fost protectorat britanic. A fost absorbit în Republica Somalia în 1960, după renunţarea voluntară în mod eronat la scurta sa perioadă de independenţă, dar s-a desprins din nou în haosul care a urmat decesului lui Siad Barre în 1991. Încă de atunci, Somaliland a fost singura organizare politică coezivă şi funcţională în Somalia. Poporul din Somaliland a beneficiat de o guvernare relativ benignă şi instituţii progresiste. Ei deţin, de asemenea, simboluri ale statalităţii, cum sunt moneda şi drapelul separate.
Vorbind în nume propriu, nu al partidului sau grupului meu politic, poate că e timpul ca întreaga comunitate internaţională, în frunte cu Uniunea Africană, să ia în considerare mai serios căutarea de către Somaliland a independenţei. Un Somaliland independent, sprijinit de Occident, ar putea fi o forţă de stabilitate şi progres într-o regiune haotică şi fără speranţă. Desigur, poporul din Somaliland s-ar putea întreba în mod justificat de ce noi cei din UE am ezitat atât de mult să recunoaştem ţara lor de facto, însă am recunoscut rapid independenţa Kosovo.
Rareş-Lucian Niculescu
Uniunea Europeană are, într-adevăr, toate motivele de a fi îngrijorată de situaţia creată în Somalia, unde s-a creat practic un vid de putere care are toate şansele să fie umplut de miliţiile islamiste somaleze. Pe lângă retragerea celor trei mii de militari etiopieni, misiunile sub egida Uniunii Africane s-ar putea de asemenea retrage în cazul în care nu vor primi sprijin suplimentar în perioada următoare.
Nu aş putea califica altfel decât drept un succes misiunea europeană de patrulare a apelor din zonă, dar acest lucru înseamnă doar a trata efectele bolii, şi nicidecum boala în sine. Somalia trebuie să aibă o guvernare care să poată constitui un partener de dialog pentru instituţiile internaţionale, pentru Uniunea Europeană, pentru toate celelalte state dispuse să îşi asume un rol activ în stabilizarea acestei zone.
Alexandru Nazare
Uniunea Europeană are responsabilităţi multiple în Somalia şi în Cornul Africii. Instabilitatea, lipsa guvernanţei şi a securităţii au făcut din această regiune o sursă de îngrijorare din mai multe motive.
Întâi de toate, dezvoltarea fără precedent a actelor de piraterie comise de grupuri adăpostite în posturile somaleze afectează liniile comerciale într-o regiune esenţială pentru schimburile economice europene şi mondiale. Observăm cu îngrijorare că aceste grupuri devin tot mai sofisticate tehnologic şi capabile să atace nave aflate la distanţe din ce în ce mai mari de ţărm.
Evident, această stare de fapt se datorează situaţiei disperate în care se află Somalia, în speţă inexistenţa unui guvern central capabil să îşi controleze apele teritoriale. În egală măsură, însă, comunitatea internaţională poartă o responsabilitate în relaţie cu aceste evenimente. Pirateria, indiferent de mările pe care are loc şi sanctuarele "safe heavens" de care se bucură, încalcă legile scrise şi nescrise ale fiecărei ţări şi o intervenţie împotriva sa este justificată, indiferent de direcţia în care vine.
Şansele ca Uniunea Europeană şi comunitatea internaţională să schimbe fundamental realitatea din Somalia sunt mici. Să combatem însă unul dintre efectele sale - pirateria. Ne este mult mai la îndemână.
Alexandr Vondra
Preşedinte în exerciţiu al Consiliului. -Dle Preşedinte, în primul rând, permiteţi-mi să răspund la două observaţii făcute aici, iar apoi să trag câteva concluzii. Olle Schmidt şi Eva-Britt Svensson au întrebat despre jurnalistul Dawit Isaak: da, încercăm să facem ceva în Eritreea pentru a-l elibera.
Anna-Maria Gomes a întrebat despre arestarea recentă a dnei Bertukan, care activează în opoziţie. Consiliul cunoaşte cu siguranţă acest caz, care datează încă de la revoltele de după alegerile din 2005, când aceasta a fost arestată împreună cu alte persoane care activau în opoziţie, înainte de a fi fost graţiaţi în 2007. Dumneaei a fost arestată din nou la sfârşitul anului. De atunci, UE a urmărit îndeaproape cazul, iar Consiliul este gata să ia măsurile adecvate dacă situaţia o cere.
Acum aş dori să adresez câteva observaţii finale. În primul rând, permiteţi-mi să spun că apreciem cu adevărat informarea din partea delegaţiilor care s-au deplasat în regiune, în special a dlui Hutchinson, a dlui Kaczmarek şi a dlui Irujo Amezaga.
În primul rând, cred că vă pot asigura că, sub preşedinţia cehă, va exista continuitate. Deci în mod sigur nu vom redefini complet strategia UE privind Cornul Africii. Vom încerca mai degrabă să urmăm politica stabilită de predecesori în cel mai bun mod posibil.
Una dintre cele mai importante sarcini o va constitui limitarea pirateriei şi, în acest context, apreciem foarte mult efortul preşedinţiei franceze care a realizat începutul dificil al angajării primei misiuni navale a UE. Desigur, noi nu suntem o putere navală în Republica Cehă, astfel că apreciem angajarea puternică a UE în acest caz.
Cea de-a doua observaţie a mea este că Operaţiunea pe termen scurt Atlanta a împiedicat deja câteva acte de piraterie şi a capturat un număr de piraţi, astfel încât într-o perioadă de o lună de exerciţiu, eficacitatea operaţiunii a devenit deja vizibilă. Atlanta reprezintă o măsură pe termen scurt de reducere a pirateriei. Cu toate acestea, a fost o măsură pe termen scurt necesară.
Cel de-al treilea punct este că, pentru a găsi o soluţie pe termen lung în Somalia, Consiliul acordă sprijinul său deplin faţă de procesul din Djibouti Guvernului federal de tranziţie şi Alianţei pentru Reeliberarea Somaliei şi nu există niciun plan B pentru acest proces.
Etiopia a început retragerea din Somalia; acesta este un pas important în punerea în aplicare a procesului din Djibouti. Există preocupări privind faptul că va exista un gol de securitate când se va retrage Etiopia; prin urmare, UE continuă să acorde sprijin substanţial Misiunii Uniunii Africane în Somalia, AMISOM. 20 milioane EUR au fost alocate pentru perioada decembrie 2008 - mai 2009.
Cel de-al patrulea punct priveşte contactele directe: preconizăm reluarea dialogului politic cu autoritatea interguvernamentală pentru dezvoltare la nivel ministerial. Autoritatea pentru dezvoltare şi-a dovedit capacităţile în timpul angajării convorbirilor sudaneze pentru pace, care au condus la semnarea acordului global de pace în 2005. Astfel, autoritatea poate deveni un partener cheie al UE pentru instaurarea păcii şi stabilităţii în Somalia.
În cele din urmă, dar nu în ultimul rând, în ceea ce priveşte chestiunea angajării mai profunde, aş dori să vă informez că revizuirea strategiei privind Cornul Africii, a Comisiei, va fi iniţiată în timpul preşedinţiei noastre, ceea ce nu contrazice afirmaţiile mele privind continuitatea.
Benita Ferrero-Waldner
Membră a Comisiei. -Domnule Preşedinte, permiteţi-mi să adresez câteva comentarii cu privire la această dezbatere scurtă, dar importantă. În primul rând, în ceea ce priveşte Somalia, am ascultat cu mare interes toate comentariile şi sugestiile dumneavoastră şi consider încurajator faptul că suntem de acord nu numai asupra evaluării situaţiei, ci şi asupra acţiunilor care trebuie întreprinse. Avem nevoie de sprijinul întregii comunităţi internaţionale, inclusiv al noii administraţii a SUA, dar şi al actorilor cheie din lumea islamică, pentru o soluţie politică sustenabilă în Somalia şi pentru a pune capăt suferinţei de nedescris a populaţiei. Aici Comisia va furniza sprijin politic deplin, dar şi financiar puternic, procesului din Djibouti.
Sunt de acord cu Ana Maria Gomes că ţările din Cornul Africii au probleme grave legate de drepturile omului şi buna guvernare - mulţi alţi colegi au afirmat acest lucru. Suntem foarte preocupaţi de aceste provocări masive. Cu toate acestea, considerăm că ar fi dificil să emitem o judecată generală cu privire la articolul 9 din Acordul de la Cotonou. Trebuie să rămânem fermi în privinţa drepturilor omului şi bunei guvernări, făcând uz total de instrumentele de politică aflate la dispoziţia noastră, inclusiv dialogul politic cu referinţe clare.
În ceea ce priveşte ajutorul alimentar şi securitatea alimentară, aceasta este una dintre priorităţile rezoluţiei Parlamentului European. În acest context, aş dori să subliniez că, în plus faţă de sfera de activitate a FED, există acum fonduri în baza aşa-numitei facilităţi pentru hrană, care va fi de 100 milioane EUR din 2009 până în 2011.
În cele din urmă, suntem pe deplin conştienţi de situaţia cetăţeanului suedez Dawit Isaak, care se află încă sub arest în Eritreea. Colegul meu, Louis Michel, a vorbit cu preşedintele Isaias despre acest caz în timpul ultimei sale vizite din iunie 2008 şi în acest caz special este, în continuare în desfăşurare, diplomaţia tacită. Vă pot asigura că rămânem angajaţi în conlucrarea pentru îmbunătăţirea situaţiei drepturilor omului în Eritreea, astfel că aceasta predomină în hotărârile noastre.
Preşedinte
Am primit un proiect de rezoluţie depusă în conformitate cu articolul 103 alineatul (2) din Regulamentul de procedură.
Dezbaterea este închisă.
Votarea va avea loc joi, 15 ianuarie 2009.
