Fodertillsatser
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0176/2003) från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om fodertillsatser (15776/2/2002 - C5-0132/2003 - 2002/0073(COD)) (föredragande: Keppelhoff-Wiechert).

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi har under förmiddagen en fråga som jag betraktar som viktig: Förbud mot antibiotika i djurfoder. Innan vi förhoppningsvis börjar slutföra detta vill jag tacka alla så hjärtligt: mina kolleger, medarbetarna i grupperna och även sekretariatet, som alla har medverkat så intensivt i denna fråga. Att förbjuda tillsatser i djurfoder av antibiotika som tillväxtbefrämjande medel är ett krav som Europaparlamentet ställt under lång tid, och som vi nu kommer att se till att det blir verklighet.
I debatten här under andra behandlingen av detta förslag till förordning framgår det säkert tydligt att tillsatserna i djurfoder bedöms ur helt olika synvinklar. Antibiotika med en tillväxtbefrämjande effekt som tillsats till djurfodret kommer nu slutgiltigt att förbjudas i EU den 31 december 2005. En ökande resistens hos patienter vid medicinsk behandling med olika antibiotika gör att detta politiska beslut, ur min synvinkel, skulle ha fattats för länge sedan. Djurfoder som importeras till EU från tredje land måste naturligtvis, på samma sätt som inomeuropeiska produkter, motsvara kraven i denna nya förordning.
En viktig fråga i den förberedande debatten har exempelvis också varit om aromer skall tas med i innehållsförteckningen för djurfoder. Vår slogan har alltid varit att ?det som finns i en produkt skall finnas med i märkningen?. Men jag anser också att vi inte får spänna bågen för högt. Nämnandet av aromämnen i innehållsförteckningen för djurfoder löstes nu i en kompromiss mellan rådet, kommissionen och parlamentet. Nu är mer än 300 aromämnen tillåtna, vilka ju redan är föremål för strängaste kontroll och övervakning i produktionen. Av den anledningen behöver inte längre alla aromämnen tas upp vart och ett för sig i den slutliga djurfoderproduktens innehållsförteckning. Jag anser - och det är viktigt - att vi inom den ekonomiska konkurrensen inom Europeiska unionen också bör se till att det finns något sådant som företags-know-how, och att skydda detta företags-know-how måste vara ett viktigt önskemål för oss alla i politiken. Därför återspeglar de nya bestämmelserna i förslaget exakt de bestämmelser som gäller livsmedelsområdet för människor. Vi behöver ju inte vara ännu strängare för djuren än för människorna. Därför, kommissionär Byrne, är ändringsförslag 17 och 18 i denna fråga också mycket viktiga, och det skulle glädja mig om ni helt kort kunde yttra er om det.
Huvudpunkten i kompromissen utgörs emellertid av användningen av histomonostatika och koccidiostatika. Det är tillsatser med antibiotisk verkan, som vi absolut behöver inom fjäderfäuppfödningen även i fortsättningen. Antibiotika är här inte något tillväxtbefrämjande medel, utan produkterna används för att skydda djur, och detta med ett förebyggande hälsoskydd för djuren anser jag också vara mycket viktigt, för dessa medel kan vi för närvarande inte avstå från - och det säger jag med praktiska erfarenheter av det, eftersom jag för flera år sedan själv ägnade mig intensivt åt kalkonuppfödning. Det är ofrånkomligt att den s.k. ?blackhead?-sjukdomen som uppträder mycket ofta inom fjäderfäuppfödningen - och för övrigt också inom det ekologiska jordbruket - kommer att orsaka förluster i djurbeståndet på upp till 60 procent, om vi inte längre får använda dessa produkter. Dessa medel blir alltså inte tillåtna som tillsatser för all framtid, men de kommer att gälla med en tidsbegränsning. Med denna tidsbegränsning i ändringsförslag 16, herr kommissionär, vill vi utöva tillräckliga påtryckningar på läkemedelsindustrin, så att den utvecklar lämpliga alternativa produkter eller nya vaccin.
Genom dagens omröstning kommer vi ett bra stycke närmare konsumentskyddet i Europeiska unionen, och jag hoppas verkligen att vi klockan 11.00 kan få ihop en omröstning i den riktningen från alla led här i kammaren.
(Applåder)

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag gläder mig mycket åt att den andra behandlingen har bidragit till att överbrygga klyftan mellan institutionernas ståndpunkter om kommissionens förslag om fodertillsatser.
Jag vill gratulera Keppelhoff-Wiechert till hennes hårda arbete med detta betänkande, i vilket de huvudsakliga frågorna som vi behandlar framhävs. Kort sagt, låt mig påminna om de huvudpunkter i förslaget som godtogs av parlamentet och av rådet vid första behandlingen.
Först och främst kommer vi att ha ett tydligt och öppet godkännandeförfarande. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer att bli den första anlöpningshamnen och kommer att ansvara för utvärdering av alla fodertillsatser. I framtiden kommer giltigheten för tillstånd att begränsas till 10 år. Det nya systemet har en inbyggd bedömnings- och omvärderingsprocess för att ta hänsyn till ny vetenskaplig information.
Företag måste visa den positiva effekten på djuret eller i fodret och frånvaron av alla hälsorisker för människor och djur och för miljön när man ansöker om tillstånd eller förnyat tillstånd för en fodertillsats.
För närvarande är fyra antibiotika godkända för användning som tillväxtfrämjande ämnen i djurfoder. EU har redan avvecklat användningen av alla antibiotika i foder som också används inom human- och veterinärmedicin, för att undvika korsresistens. De fyra som för närvarande är godkända används inte i något antibiotikum i läkemedel för människor.
Jag gläder mig åt att höra att parlamentet, liksom rådet, är överens med kommissionens hållning i fråga om att stoppa användandet av antibiotika som tillväxtfrämjande ämnen från och med 2006.
Tillåt mig säga ett par ord om den kontroversiella fråga där åsikterna under en lång tid gick isär. Jag syftar på koccidiostatika, dvs. ämnen som används för att förebygga coccidios. Jag vill bara understryka att förslaget innehåller striktare regler för godkännande och saluföring, och de hålls inom ramen för denna förordning. Orsaken till detta är att försiktighetsmått i fråga om hygien och förbättrade jordbruksmetoder inte är tillräckligt för att hålla fjäderfä fria från den sortens sjukdomar. För att garantera säkerheten för dessa ämnen föreslår jag en omprövning av nuvarande tillstånd inom fyra år efter ikraftträdandet av denna förordning.
Jag accepterar också begäran om en rapport till parlamentet och rådet före den 1 januari 2008 om användningen av dessa ämnen som fodertillsatser tillsammans med, där så är lämpligt, ett lagstiftningsförslag beträffande vidare användning inom de tidsgränser som står fastställda i ändringsförslag 14.
Jag instämmer helt i den lösning som parlamentet slutligen nådde för att få införa en grundlig uppföljning av användandet av koccidiostatika och histomonostatika. Jag kan försäkra att kommissionen kommer att föreslå åtgärder för att besluta om vilken status dessa ämnen skall ha i framtiden.
Parlamentet föreslog också en viss flexibilitet i fråga om de märkningskrav som är tillämpliga för blandningar av aromämnen. Jag kan instämma i denna förändring eftersom jag är övertygad om att den här typen av diskussion bör tas upp inom ramen för märkning av foder.
Kommissionen kommer att ge parlamentet en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt om vart och ett av ändringsförslagen, och jag hoppas att den kommer att inkluderas i detta sammanträdesprotokoll.

Kindermann (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Undan för undan antar vi här i Europaparlamentet många lagstiftningsförslag, som kommissionen lägger fram som tillägg till vitboken om livsmedelssäkerheten. Vi lämnar därmed ett viktigt bidrag till förbättringen av EU:s lagstiftning när det gäller livsmedel och foderråvaror, och ser också till att de europeiska konsumenterna återfår det förtroende de förlorat för att livsmedlen är riskfria i hälsohänseende. Det gäller ju även i föreliggande fall. Den centrala betydelsen i förslaget till förordning - och där är parlamentet och rådet ense - består i att antibiotika från och med den 1 januari 2006 äntligen förbjuds som fodertillsats. Detta har Europaparlamentet krävt i flera år, och det kommer nu att bli verklighet inom ramen för denna förordning.
Men nu till de konkreta punkter som vi framför allt ägnar oss åt under den andra behandlingen. För dagens omröstning har vi två alternativ - dels de förslag som varit föremål för omröstning i utskottet, och dels de kompromissförslag som föredraganden förhandlat fram tillsammans med rådet och kommissionen, och som skall tjäna till att undvika ett utdraget förlikningsförfarande. Den socialdemokratiska gruppen har beslutat att stödja kompromissen, och det var inte helt lätt för oss, eftersom vi i utskottet hade enats om ett tidsbegränsat tillstånd fram till slutet av 2008 för koccidiostatika och histomonostatika - det centrala tvisteämnet mellan parlamentet och rådet -, , en ståndpunkt vilken som bekant inte fick någon majoritet i rådet. Dessa ämnen är mycket viktiga inom fjäderfäproduktionen, och för mig handlar det uttryckligen inte om att förbjuda användningen av dem. I stället måste de i framtiden tas bort ur kategorin tillsatser till foderråvaror och inplaceras i bestämmelserna om veterinärmedicinska läkemedel. Man kan bara kontrollera användningen om ett recept först skrivs ut av en veterinär som känner till situationen i ifrågavarande företag och kan reagera på lämpligt sätt. Annars kan den allmänna förebyggande användningen av dessa delvis också antibiotiska ämnen eventuellt dölja befintliga hygieniska problem i företagen. Därför var det framför allt viktigt för oss att redan i dag fatta ett principbeslut om koccidiostatikans och histomonostatikans öde, och där var tidsföljden visserligen viktig, men den kom i andra hand.
I kompromissändringsförslag 16 beseglas inställningen i fråga om användningen av dessa ämnen som tillsatser till foderråvaror till en fastlagd tidpunkt, nämligen december 2012, och det är ett stort framsteg jämfört med den gemensamma ståndpunkten. Säkert skulle vi gärna ha velat att den löper ut senare, men det är ju enligt kompromissen också möjligt om vi - så som det formuleras i samma förslag - anhåller hos kommissionen i januari 2008 om en rapport med ett lagstiftningsförslag. Om det till dess skulle ha utvecklats meningsfulla alternativ kan vi då komma överens med kommissionen och rådet om att den skall löpa ut tidigare.
Genom att anta kompromissen och avstå från förlikning visar parlamentet sin samarbetsvillighet, och vi förväntar oss samma samarbetsvillighet av kommissionen och rådet vid de samråd som skall äga rum år 2008, och det vill jag här säga helt tydligt.
Rådet har i gengäld kommit oss till mötes i ett annat avseende, nämligen i fråga om märkningen när det gäller aromämnen. Här anser vi att det är nödvändigt att ha bestämmelser som står i samklang med de bestämmelser som finns för aromer inom livsmedelsproduktionen. Det är svårt att förstå varför man skall fastslå strängare regler när det gäller djurfoder än vad som är fallet inom livsmedelsområdet. Men om det i framtiden kommer bestämmelser för livsmedel där märkning med alla tillsatser av aromer föreskrivs, så måste vi naturligtvis också följa efter när det gäller djurfoder.

Fiebiger (GUE/NGL).
Herr talman! Kraven på ett jordbruk som är miljövänligt och förenligt med krav på djurskydd är principiellt välkända. För att genomföra dem krävs det en omorientering till så naturnära odlings-, djurhållnings- och utfodringsförfaranden som möjligt. I denna kedja blir livsmedelsmarknaden starkt påverkad och snedvriden på grund av företag som verkar internationellt och nationellt. Det gäller nästan allt proteinfoder och alla tillsatser. För jordbrukarna är det på djurfodermarknaden exakt likadant som för konsumenten vid köttdisken. Båda måste kunna lita på att både köttförpackningen och säcken med djurfoder innehåller det som står i märkningen. Att utfodringen av djur till slut omvandlas till föda för människor känner man tyvärr ännu inte till överallt. Därför är det absolut nödvändigt med den generalrevidering av den täta europeiska lagstiftningsdjungeln på detta område som tillkännagivits, och jag anser också att den borde ha genomförts för länge sedan, även om det i fråga om fodertillsatser är viktigt att inte bara se på effekterna av aptitfrämjande eller tillväxtbefrämjande medel hos djuren, och därmed på jordbrukens lönsamhet, utan även på de komplexa effekterna av sådana ämnen. Det gäller att så långt som möjligt utesluta varje fara för att de skall påverka människors hälsa eller miljön. Bara på så vis kan man återvinna konsumenternas förtroende för de animaliska livsmedlens säkerhet, som skadades genom händelserna i samband med BSE, dioxin och antibiotika.
Det är syftet med förordningen och det yttrande som jag stödde i utskottet. Även om det hörs röster om att en långtgående bannlysning av antibiotika från foderbordet är överdriven, eftersom omkring 90 procent av antibiotikan används inom human- och veterinärmedicinen, så är det riktigt att sluta upp med tillväxtbefrämjande medel, för denna antibiotika är inte på något vis livsviktig. Problemen med människornas tilltagande resistens mot antibiotika är redan stora nog.
Samtidigt vill jag här också ge lite kritik. Den 7 mars i år ställde jag en skriftlig fråga till rådet om förbud mot tillsatsen nifursol. Den har hittills inte besvarats, och detta trots att parlamentets förvaltning två gånger påmint om den. Nifursol, en aromatisk nitroförening, var det sista medel som återstod för förebyggande behandling mot ?blackhead?-sjukdomen hos kalkoner. För denna terapi finns det uppenbarligen inte längre några tillåtna läkemedel. Det finns inga alternativ, inget vaccin finns i sikte. Anledningen till förbudet var att EU klassade nifursol som cancerframkallande. Ett resultat från det österrikiska hälsoministeriet, som offentliggjordes den 16 juni på grundval av undersökta prov från kalkoner från livsmedelsmarknader, visar att man hittills inte kunnat konstatera några spår av det. Om resultatet bekräftas, så torde till och med den långtgående proportionaliteten i förbuden som syftar till att skydda den mänskliga hälsan i enlighet med EG-domstolens dom av den 11 september 2002 vara inaktuell. Det kan vara dags med en omprövning av förbudet mot nifursol. Garanterat riskfria djurfoder och en öppen livsmedelsproduktion kräver vetenskapligt begrundade politiska beslut på grundval av kunskaper, och inte några snabba beslut baserade på förmodanden. För mig gäller principen: Jordbrukarna måste stå i centrum för dessa beslut, och inte i utkanten!

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande! Vi från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder naturligtvis linjen att man skall upphöra med antibiotika i djurfoder. Detta är ett gammalt krav från parlamentet, och förbudet hade säkert kunnat komma flera år tidigare, men vi skall lovorda det som vi nu fullbordar här. Men jag måste här också betyga kommissionen respekt för att den följt denna uppmaning från parlamentet. Vi befinner oss i medbeslutandeförfarandet, och det ger mig anledning att också påpeka några betänkligheter.
Fru Keppelhoff-Wiechert! Ni hade föreslagit ett hårdare agerande när det gäller tidpunkten och registreringen av de producerade ämnena - utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling följde ju detta förslag. Framför allt när det gäller koccidiostatika hade ni ju till att börja med förespråkat att tillståndet skulle utlöpa år 2008. Nu sköts det upp till 2012, och blev inte ens då ett slutgiltigt förbud, utan en eventuell överföring till läkemedelsområdet. Det förefaller vara en mycket lång tidsrymd. Varför kan man inte göra överföringen till läkemedelsområdet tidigare? Det skulle ju inte obligatoriskt motivera ett förbud.
Jag har det intrycket, fru Keppelhoff-Wiechert, att industrin inom ramen för denna utveckling har påverkat föredraganden i avsevärd utsträckning. Om vi befinner oss i ett medbeslutandeförfarande har en stor grupp som PPE-DE möjlighet att med sina många röster förhindra de 314 röster som vi behöver, och därmed stor makt att i tidigarelagda förhandlingar redan presentera resultat, som parlamentet sedan inte längre kan ändra. Jag säger det som en vink om att medbeslutandet inte med nödvändighet alltid ger bra resultat, utan att detta medbeslutande måste tas på allvar och hanteras med ansvar, och att man här - framför allt i den stora gruppen - inte får låta sig ryckas med och efterkomma industrins intressen.
Icke desto mindre kommer vi att rösta för detta betänkande, och jag hoppas, fru Keppelhoff-Wiechert, att ni än en gång överväger om det som beslutades av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, med tanke på registrering av de medel som produceras, ändå inte kan godtas av er grupp.

Hyland (UEN).
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden, Keppelhoff-Wiechert, till hennes mycket praktiska och ansvarsfulla sätt att ta itu med detta viktiga ämne. Jag välkomnar det faktum att den nyligen inrättade Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer att spela en mycket viktig roll i fråga om bedömningen av ansökningarna om tillstånd. Detta representerar ännu ett steg framåt inom det betydelsefulla arbetet att återuppbygga europeiska konsumenters förtroende för kvaliteten och säkerheten hos europeiska livsmedelsprodukter - som kommissionären har sagt många gånger - ?från producenten till konsumenten?.
Vi har lärt oss av det förflutna och varit mycket noga med att se till att varje länk i livsmedelskedjan säkerhetskontrolleras. Kommissionsledamot Byrne och hans tjänstemän förtjänar stort beröm för sina outtröttliga ansträngningar i detta avseende.
Jag välkomnar det faktum att ett godkännande av en tillsats kommer att vara giltigt i högst 10 år. Det är nödvändigt att ständigt ompröva bestämmelser på det här området, eftersom det hela tiden utvecklas nya vetenskapliga bevis och försök. Med yttranden från vetenskapliga styrkommittén som utgångspunkt är det lämpligt att fastställa en tillfredsställande övergångsperiod för att avveckla de återstående antibiotika som för närvarande används i blandningar för att förebygga sjukdomar. Detta bör göra det möjligt att fastställa praxis för animalieproduktion och ersätta antibiotika med alternativa produkter.
Nötkreatursuppfödning intar en mycket viktig plats inom jordbruket i gemenskapen. Vår jordbruks- och livsmedelsproduktionssektor står för närvarande inför en stor osäkerhet, och vi måste vara vaksamma i fråga om att säkerställa att alla de steg vi föreslår att ta tjänar till att stärka dessa centrala industriers ställning. Jag kan bara säga att jag önskar att kommissionsledamot Byrnes kollega, Fischler, kunde visa samma vilja att inse de svårigheter som europeiska jordbrukare för närvarande står inför.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja säga att tillfredsställande resultat när det gäller den här frågan i stor utsträckning är beroende av användning av säkra och högkvalitativa foderråvaror. Den fria rörligheten för säkra och hälsosamma livsmedel och foder är en aspekt av avgörande betydelse på den inre marknaden, och den bidrar markant till medborgares hälsa och välmående och till deras sociala och ekonomiska intressen.

Titford (EDD).
Herr talman! När jag ser mig omkring i kammaren denna morgon känner jag det inte som om jag är i ett annat land, fastän jag är lite drygt 300 kilometer hemifrån, utan i stället känner jag det som om jag är på en annan planet. När jag försöker förklara för småjordbrukarna vad som sker här tittar de på mig som om jag verkligen kommer från den planeten. 
När man granskar de här bestämmelserna och de tillhörande ändringsförslagen är det tydligt att den grundtanke som ligger bakom är kontrollen av företagsangelägenheter, vilket i sig självt är ett rimligt mål inom en sektor som har haft mer än sin beskärda del av problem.
Men vad författarna till dessa förordningar uppenbarligen inte har insett är att många små och medelstora nötkreaturs- och fjäderfäuppfödare och många familjeföretag också tillverkar foder. Vissa av dessa företag verkar i extremt liten skala och gottgör genom flexibilitet, nyskapande och kvalitet vad de tappar i stordriftsfördelar. Ingen av dessa branscher kan hoppas på att kunna hantera komplexiteterna i denna förordning, pappersarbetet, registreringen och inspektionerna - och de kommer gradvis att trängas ut ur foderindustrin. De och deras kunder kommer endera att upphöra med verksamheten fullständigt eller tvingas förlita sig på korporativa foderproducenter, som de i normala fall önskar undvika.
Alltså lägger detta parlament återigen, med sin mani för förordningar och sitt synsätt att en modell passar för alla, hinder i vägen för just de saker som många av dess ledamöter förklarar sig stödja: pluralism, mångfald och kvalitet, för att inte nämna små och medelstora företag.
Jag röstade mot dessa förordningar vid den första behandlingen, och om jag hade trott att det skulle kunna gå hade jag lagt fram ett ändringsförslag för att rikta ett slag mot den gemensamma ståndpunkten. Som det är nu kan jag bara låta kolleger göra sina egna bedömningar vad gäller de ansträngningar som har gjorts. Jag misstänker att de inte kommer att vara så välvilliga.

Souchet (NI).
Herr talman, herr Byrne, mina kära kolleger! Jag godtar i stort sett rekommendationerna om fodertillsatser från vår föredragande, Keppelhoff-Wiechert. Vi måste självklart så småningom eliminera antibiotikan, som har döpts om till den anständiga beteckningen tillväxtbefrämjande medel och som systematiskt tillförs som tillsats i vissa foder. Banaliseringen av antibiotika skapar en risk för att det utvecklas en antibiotikaresistens som är oönskad och farlig för människors hälsa. Däremot verkar det inte vara ett krav att eliminera koccidiostatika, som fortfarande är nödvändiga för fjäderfäuppfödning. På den punkten stöder jag de sista bestämmelser som föredraganden har föreslagit.
När det gäller frågorna om märkning anser jag att de inte enbart kan lösas genom reglering, eftersom den avgörande faktorn är förtroendet mellan fodertillverkaren och uppfödaren som använder sig av detta foder.
I samband med denna debatt om fodertillsatser skulle jag vilja påpeka att djur på jordbruk inte alltid utfodras med industriellt producerade foderblandningar, som tur är. Idisslande djur - får, mjölkkor och dikor - utfordras till största delen med produkter från själva gården. För värphöns är 25 procent av födan producerad på gården. Det är bara fjäderfän för slakt och grisar som - i vissa regioner - nästan uteslutande utfodras av externt och industriellt producerat foder.
Jag skulle vilja att man funderade över det berättigade i denna utveckling. Den ligger självklart i den mäktiga industrins intresse - men ligger den också i konsumentens intresse? Ligger den i jordbrukarens intresse? I miljöns, i samhällets intresse? Gagnar den djurens välbefinnande? För mig tycks svaret vara fem gånger nej. Enligt det sunda förnuftet bör man tvärtom gynna användning av jordbrukets produkter för djur som föds upp för avel. För konsumenten vore det mer betryggande att konsumera animaliska produkter - mjölk, kött och ägg - om jordbrukets produkter och inte industriprodukter används. Detta är en fråga om anseende, smak och spårbarhet, och utan tvekan också om livsmedelssäkerhet, för jordbrukarna skulle aldrig ha gett sina kor köttmjöl på eget bevåg.
För jordbrukaren skulle detta vara ett sätt att få ytterligare ett mervärde och att undvika dubbel handel, dvs. försäljning av sina vegetabiliska produkter och inköp av foderblandningar. Han skulle också få möjlighet att förbättra sitt anseende och lyckas bättre kommersiellt. Vår miljö skulle främjas av färre transporter, med tanke på att det kommer en lastbil till jordbruket för att köpa majs eller foderärter och en lastbil för att leverera foderblandningar till samma jordbruk.
För samhället skulle den stora vinsten bestå i att man kan vänta sig en minskning av det enorma underskott på vegetabiliska proteiner som är negativ för livsmedelssäkerheten, i och med att den importerade sojan skulle ersättas av oljeväxter som producerats på plats. Jag vill tillägga att ett jordbruksmiljöstöd till jordbruk som producerar oljeväxter för utfodring av sin egen avelsboskap borde vara lätt att få igenom som ett stöd i den ?gröna boxen?, som kommissionsledamot Fischler är så mån om. För djurens välbefinnande skulle det innebära mer tid för bete liksom sundare, fräschare och mer varierat foder.
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Därför vore det kanske bra, dock utan att förneka det värdefulla i att lagstifta om fodertillsatser, om Europeiska unionen och medlemsstaterna lade mer kraft på att uppmuntra foder från jordbruk än på att reglera och kontrollera produktionen av industrifoder.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Den befintliga lagstiftningen för fodertillsatser är komplex. Det är därför välkommet att det ligger ett förslag på bordet som bringar den nuvarande härvan av föreskrifter till en översiktlig helhet.
Vi håller gärna med om att bestämmelserna för fodertillsatser bör blir mycket strikta och tydliga. Det är verkligen nödvändigt. Det handlar ju om att skydda människors och djurs liv och hälsa. Det är emellertid viktigt att det finns bra alternativa produkter. Vid avsaknad av sådana alternativ bör vi vara tämligen flexibla. Därför stöder vi de ändringsförslag som tillåter att koccidiostatika och histomonostatika används under en längre period än annan antibiotika. För närvarande finns det nämligen vissa sjukdomar inom fjäderfähållningen som är svåra att bekämpa utan dessa tillsatser. Men detta innebär absolut inte att jag pläderar för ett obegränsat användande av koccidiostatika. Trots att övergångsperioden är något begränsad utgår vi ifrån att foderindustrin och fjäderfähållningen kan finna bra alternativ till dessa ämnen inom denna period.
Vi har svårigheter med ändringsförslag 10 och 13, som utesluter blandningar och förblandningar med aromer och aptitretande ämnen från märkningskravet. Argumentet om de ekonomiska nackdelarna för industrin väger enligt vår uppfattning inte upp mot de intressen i fråga om människor och djur som är på tal här. Konsumenten har ju nytta av en tydlig och också utförlig märkning av produkten, så att han vet precis vad den innehåller.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0171/2003) av Lisi för fiskeriutskottet om upprättande av gemenskapens handlingsplan för att inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken bevara och på ett hållbart sätt bruka fiskeresurserna i Medelhavet (KOM(2002) 535 - C5-0623/2002 - 2002/2281(INI)).

Lisi (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Kommissionens meddelande om gemenskapens handlingsplan för fisket i Medelhavet väckte stort intresse i utskottet. Detta meddelande kommer som ett efterlängtat svar på ett krav som är helt legitimt, både med tanke på den betydelse som fisket i Medelhavet har för den europeiska ekonomin och med tanke på den särprägel som fisket i denna region har. Att den gällande förordningen om Medelhavsfisket - 1626 - har överlevt så här långt beror endast på alla undantag, som å ena sidan har gjort det möjligt att rädda det som annars inte skulle gå att rädda - som i fallet med specialfisket - men å andra sidan och framför allt har visat hur otillräckliga unionens insatser för Medelhavet är. Vi vet ju alla att det är kontraproduktivt att tillämpa principerna för den gemensamma fiskeripolitiken på Medelhavet rätt upp och ned. Det kan till och med vara skadligt ibland, om vi ser till de socioekonomiska konsekvenserna. Av detta skäl är jag mycket nöjd med kommissionens bemödanden att sätta upp Medelhavets särdrag och fiskets hållbarhet som nya kriterier i den kommande handlingsplanen.
Det finns många positiva punkter i meddelandet, till exempel att kustfisket delegeras till medlemsstaterna, att fiskarnas branschorganisationer görs delaktiga, dialogen med tredje länder och att man för första gången tar hänsyn också till sportfisket. Detta till trots tycker föredraganden och vårt utskott att kommissionen, efter att ha gjort en riktig analys av branschen och dess särdrag, när det gäller att hitta lösningar alltför lättvindigt tar till de klassiska instrumenten i den gemensamma fiskeripolitiken, utan att visa upp någon större fantasi. Medelhavet behöver banbrytande och konsekventa insatser som genomförs i etapper utan att man är rädd att ändra kurs när så behövs.
Jag skulle kort vilja fästa er uppmärksamhet på några punkter i mitt betänkande: först och främst måste unionens systematiska och multilaterala angreppssätt bli verklighet och inte bara en förhoppning. Att fiskarnas branschorganisationer är delaktiga måste innebära att också de erfarenheter av hur man bedriver ett ansvarsfullt fiske som har vuxit fram på lokal nivå tas till vara. Dessa erfarenheter visar hur effektiva selektiva redskap liksom alternativa sätt att förvalta fiskeansträngningen är. Exempel på de senare är tillfälliga stopp för fisket. Att stelbent och med automatik överföra styrmekanismer från den gemensamma fiskeripolitiken, såsom införandet av en minsta storlek för de fångster som landas och totalt tillåtna fångstmängder, kan vara kontraproduktivt och leda till att de ansträngningar som görs av fiskarna omintetgörs. Dessutom riskerar den multilaterala dialog om hållbar förvaltning av området i dess helhet som kommissionen vill ha med de tredje länderna i medelhavsområdet att bli ofruktbar om man sätter in otillräckliga tekniska åtgärder i förtid. Det vi vill är att förhandlingarna med de länder som, liksom vi, fiskar i Medelhavet inleds så snart som möjligt, så att vi kan lägga fram resultaten av dessa samtal för den kommande ministerkonferensen om fisket i Medelhavet, som skall avhållas i Venedig i november.
En annan punkt som jag vill understryka är den nyckelroll som forskningen har för att stödja en effektiv fiskeripolitik. Vi vet att Medelhavets särprägel alltid har varit ett problem från denna synpunkt, men vi måste insistera på att den vetenskapliga forskningen skall kunna tillämpas på handlingsplanen. Detta är bakgrunden till att vi föreslår en medelhavsmodell för forskningen som grundar sig på lokala nätverk för insamling av data.
Sedan finns det en aspekt som gäller de strukturella konsekvenserna av handlingsplanen, som vi tycker att kommissionen något har undervärderat. Speciellt anser vi att stycket om denna fråga är otillfredsställande. Från utskottets sida ber vi er att överväga nya stödåtgärder, till exempel också i detta fall, särskilt den åtgärd som innebär att de minimis-regeln utsträcks till att även omfatta fisket. Man skall inte glömma att fisket i Medelhavet till 80 procent sker hantverksmässigt och är mycket bundet till territoriet, vars socioekonomiska balans i flertalet fall ligger nära existensminimum.
Herr talman! Slutligen har vi det resonemang om miljön som kommissionen för: vi tycker att det är lite ofullständigt, eftersom man inte erkänner att fiskarna oftare är offer för miljöförstöringen än ansvariga för den. I en region där fisket typiskt sett är kustfiske är nyckeln till en hållbar samexistens emellertid en integrerad förvaltning av kustområdena. Detta är något som kommissionen inte framhåller tillräckligt tydligt.
Herr talman, ledamöter! Jag skall avsluta med att tacka kollegerna i fiskeriutskottet för deras mycket matnyttiga förslag, som gjorde att vi till slut nådde enhällighet om detta betänkande.

Byrne
. (EN) Herr talman! Det gläder mig att se att parlamentet stöder den strategi som kommissionen föreslagit. Det stämmer, det som framhålls i betänkandet, att kommissionen har utarbetat en ambitiös plan, men detta rättfärdigas av medelhavsfiskets betydelse och komplexitet. Gemenskapen måste göra allt för att frambringa hållbart fiske i Medelhavet.
Många branschorganisationer, den allmänna opinionen och också Europaparlamentet har upprepade gånger krävt en strängare, mer pålitlig och strategisk gemensam fiskeripolitik i Medelhavet. Planen kommer att svara på denna utmaning, och om den genomförs ordentligt och stöds av våra medlemsstater kommer den att göra det möjligt för oss att uppnå det huvudsakliga målet att förena fisket med bevarande av exploaterade resurser och miljö inom en ram för en ekonomisk och social hållbarhet.
Vi är bekymrade över tillståndet för resurserna och fiskets hållbarhet inom området. Både Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet och kommissionens vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommitté har understrukit att vissa arter i området befinner sig i ett uselt tillstånd. Det finns tydliga tecken på att fisket inte utnyttjar resursernas produktionspotential på rätt sätt. Dessutom innebär den klena ekonomiska prestation som ett flertal betydelsefulla Medelhavsflottor svarat för att det nuvarande mönstret i fråga om utnyttjande behöver granskas.
Kommissionen kommer att använda alla de ledningsverktyg som finns tillgängliga på grundval av vetenskapliga råd. Även om resursförvaltningen tillsammans med förbättrad kontroll av fiskekapaciteten sannolikt är det lämpligaste verktyget för medelhavsfisket är det obestridligen nödvändigt att också förbättra de tekniska åtgärderna.
Kommissionen har redan börjat arbeta på ett förslag om att förbättra de tekniska åtgärderna för att åstadkomma bättre skydd för unga exemplar, av livsmiljöer och, i stort, av biologisk mångfald. Vi har redan sammanträtt vid två tillfällen, den 19 maj och den 16-17 juni 2003, för att diskutera denna åtgärd med fiskeindustrin. En förbättrad dialog med industrin kommer att göra det möjligt för kommissionen att ganska snart anta ett förslag om tekniska åtgärder som tar hänsyn till expertisen inom sektorn. Direkt efter antagandet av det tekniska åtgärdspaketet kommer kommissionen att ta upp frågan om fiskeansträngningarna, och jag hoppas att ett formellt förslag kan läggas fram i början av 2004.
Vi är emellertid mycket medvetna om att alla våra ansträngningar skulle kunna vara förgäves om vi inte etablerar en samordnad förvaltning med de andra medelhavsländerna. Det finns många internationella vatten med fritt tillträde. Dessutom sträcker sig de rev som är lämpade för trålning långt utanför territoriella vatten. Detta innebär att gemenskapen måste arbeta tillsammans med tredje länder i medelhavsområdet för att etablera harmoniserade åtgärder och frysa eller reducera verksamheten i fråga om fiskekapacitet i vissa gemensamma områden.
Vi är långt framskridna i organiseringen av en ministerkonferens i Venedig, som har planerats till den 25-26 november 2003. Det borde förhoppningsvis ge en ytterligare stimulans till multilateralt samarbete inom fiske. Som den största fiskeaktören i området har vi emellertid ett ansvar att leda processen och verka för ansvarsfullt fiske, först och främst hos oss själva. Att etablera så kallade fiskeskyddade områden är, enligt kommissionens uppfattning, en nödvändig åtgärd såväl för att förbättra kontroll och rättvisa i internationella vatten som för att skapa en internationell ram för att frambringa ansvarsfullt fiske och säkerställa bevarande av gemensamma och transnationella fiskbestånd. Detta bör stärka det multilaterala samarbetet utan att inverka på våra yrkesfiskares historiska rättigheter eller de andra angränsande ländernas legitima strävanden.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden, Lisi, till hans betänkande och framför allt till hans förmåga och arbetssätt som gjort det möjligt för övriga medlemmar i fiskeriutskottet att, som han själv påpekade, föra en positiv och givande dialog medan arbetet med betänkandet pågick.
Medelhavet, som är den europeiska civilisationens vagga, är ett känsligt, livfullt, och utsatt område som kännetecknas av ett slutet hav som också är inneslutet i sina egna faror. Därför är det svårt att finna lösningar på problem som föroreningar som orsakas av industrin - som föredraganden själv påpekade - och den höga befolkningstätheten. Den handlingsplan som Europeiska kommissionen har lagt fram är nödvändig. Vi behöver en heltäckande handlingsplan som inte är begränsad till fiskeriåtgärder, för ingen tror väl att enda skälet till de knappa fiskeresurserna är överexploateringen av fisket, utan snarare finns det en rad faktorer som huvudsakligen leder till föroreningar av haven, föroreningar till följd av att bekämpningsmedel som används i jordbruket når havet, oljebälten och även de dagliga utsläppen från oljefartygen eller bristen på reningsverk för avloppsvatten.
Därför måste vi - och det är bråttom - anta åtgärder mot industriella föroreningar av havet och föroreningar från städerna. Dessutom måste vi förhindra överträdelser av den gemensamma fiskeripolitiken, såsom det illegala fisket, nyttjandet av olagliga arter, parallellhandeln och bristen på respekt för bestämmelser om minsta landningsstorlek.
Medelhavets fiskerisektor är känslig. Dess flotta - det har redan påpekats - är huvudsakligen småskalig och därför i behov av kontinuerligt stöd från statsmakterna. Fiskerisektorn måste utvecklas under reglerade former, utan att vissas tillväxt innebär att andra går i konkurs, oavsett om vi talar om den småskaliga flottan, fiskodling - en växande industri - eller saluföring.
Medelhavet har en speciell karaktär, precis som kommissionsledamoten påpekade. Ett tjugotal stater - de flesta utanför gemenskapen - och även internationella flottor är verksamma i området, till exempel den japanska och den ryska flottan. Gemenskapen måste kräva ett samarbete med Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet, att alla på havet följer principerna för gemenskapens fiskeripolitik. Om inte resurserna förvaltas på ett hållbart sätt är dagarna räknade för Medelhavets fiske, med tanke på att detta område svarar för livsuppehället för nästan hälften av arbetstagarna inom gemenskapens fiskerisektor och för hälften av den europeiska flottan.
Medelhavets fiskerisektor sysselsätter, som Lisi har påpekat, ett stort antal arbetstagare, och verksamheten påverkar även andra sektorer positivt, till exempel turismsektorn. En felaktig tillämpning av subsidiaritetsprincipen - och det är nog den främsta invändningen som jag vill framföra till Lisi - som leder till att GFP blir inhemsk på nytt skulle innebära slutet för fisket i Medelhavet. Därför anser jag att GFP omedelbart bör tillämpas i Medelhavet i samtliga avseenden: visserligen anpassat till havets realiteter och genom att vi på förhand, om det verkar nödvändigt, tar reda på exakt vilka förhållanden som råder i området.
Vi måste anpassa flottan till de befintliga resurserna, men vi kan inte - där håller jag med Lisi - låta den utplånas, något som skulle kunna ske om stödet till en renovering av flottan drogs in. En föråldrad flotta skulle innebära slutet för fisket i detta hav, samma sak om resurserna tog slut.
Den socialistiska gruppen stöder därför - och det måste jag få ge uttryck för - den handlingsplan som kommissionen lagt fram och som bör följas genom ett strängt iakttagande av de speciella omständigheter som omger detta hav.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Jag tror att vi alla är överens om att ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna, och åtgärder för att upprätthålla det, är av grundläggande vikt för fiskesektorn. En gemensam fiskeripolitik (GFP) kan emellertid inte genomföras utan vissa hänsynstaganden: därvid måste man beakta lokala och regionala skillnader mellan olika typer av fiske, flottor samt regioner i medlemsstaterna som är beroende av den här sektorn, och den berörda befolkningen. Av den anledningen är det oerhört viktigt att fiskarna och deras branschorganisationer deltar i viss utsträckning. Deras erfarenhet är av avgörande betydelse. Det här behovet innebär emellertid också att det är nödvändigt att garantera flexibilitet för medlemsstaterna när det gäller att vidta åtgärder för att förvalta fiskeansträngningarna om den gemensamma fiskeripolitiken skall genomföras på ett korrekt sätt. Vi måste ta hänsyn till lokala försöksprojekt som har utvecklats av fiskarna själva. Föredraganden nämner sådana projekt i medelhavsområdet. Det här innebär också att medlemsstaterna själva borde ha möjlighet att genomdriva åtgärder för att bevara den marina miljön, eftersom det är de som vet mest om hur det förhåller sig med resurserna.
En annan punkt avser främjande av forskning, eftersom åtgärder för att bevara och utvärdera fiskeresurserna måste vidtas på goda vetenskapliga grunder, i samråd med fiskare och deras branschorganisationer. För att åstadkomma detta är det nödvändigt att främja forskningen, något som föredraganden också föreslår för Medelhavet i sitt betänkande. Vi är också för att ansvaret för förvaltningen av kustfisket och annat fiske delegeras till medlemsstaterna, liksom vi är för uppmuntran till att finna lösningar på lokal nivå. Syftet med detta är att, med subsidiaritetsprincipen i åtanke, reducera fiskeansträngningarna.
Jag anser att det här är en bra väg att följa i andra områden, som exempelvis Atlantområdet. I Portugal, till exempel, liksom i Medelhavsområdet, är det småskaliga kustfisket och ickeindustriella fisket mycket viktigt. Samtidigt som jag instämmer med föredragandens åsikt om att vi måste vidta särskilda åtgärder för att stödja sådant fiske, precis som jag argumenterade för det här behovet när fiskebudgeten för 2003 lades fram, vill jag understryka behovet av att Fonden för fiskets utveckling stöder det småskaliga fisket. Jag vill också understryka vikten av att man i fråga om olika delar av Atlanten, och i synnerhet i fråga om den mer än trettio mil långa portugisiska kusten och öterritorierna, överväger åtgärder för att bevara och på ett hållbart sätt bruka fiskeresurserna som är identiska med de åtgärder jag förordade för Medelhavet.
I likhet med föredraganden vill jag också understryka att fiskets tillbakagång har andra orsaker, i synnerhet föroreningar och fraktfart. Sektorn är därför ofta ett offer för dessa fenomen. Slutligen skulle jag vilja tacka föredraganden för det arbete han har uträttat.

Piétrasanta (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi vill understryka vikten av detta särskilda betänkande om den gemensamma fiskeripolitiken, eftersom det tydligt visar på Medelhavets särdrag. Jag vill också gratulera föredraganden till ett utmärkt arbete.
Medelhavet är ett nästan slutet hav. Det utgör ett ekosystem, en enhet som berikas av sin miljö och sin kultur. Problem som rör Medelhavet bör lösas inom ramen för multilaterala förbindelser, och genom Medaprogrammen kan åtgärder vidtas till stöd för en hållbar utveckling. Dessa program, för vilka jag är föredragande, är viktiga redskap för Europeiska unionen som inrättades med Barcelonakonventionen 1995. Inom Medaprogrammen bör hänsyn också tas till ekonomiska, tekniska och miljömässiga problem inom fisket. Jag skulle vilja framhålla ett antal punkter som tas upp i betänkandet av vår kollega Lisi och som enligt min mening har stor betydelse.
För att få ökad kunskap om miljön är det först och främst nödvändigt att göra en undersökning av miljön, hanteringen av spillvatten, utvecklingen av kuststräckor samt fiskeresurserna. Man bör därför snabbt göra en omfattande investering till förmån för program för vetenskaplig forskning om beståndens tillstånd och om utvecklingsmöjligheter i förhållande till fisketrycket.
För det andra bör man studera fisketekniker för att slå fast vilka som är bäst lämpade med hänsyn till fiskens storlek, eftersom fisken är mindre i Medelhavet än på andra platser, och då är det ändå inte fråga om unga exemplar.
För det tredje bör man skydda och främja det småskaliga, traditionella fisket. Det handlar ofta om kustfiske som är en viktig källa till sysselsättning och som visar större respekt för resurserna än vad industrifisket gör.
För det fjärde är branschen rik på motiverade och kompetenta ansvariga personer, personer som har stor erfarenhet, som övervakar etiken inom fisket och som inte tvekar att gynna mycket intressanta lokala försök för de lärdomar man kan få ut av dem. Man bör främja de regionala fiskekommittéerna, som är forum för samordning där hänsyn tas till kraven inom yrket.
I själva Medelhavet, kustsjöarna och de fuktiga zonerna kring Medelhavet måste man slutligen visa största möjliga respekt för miljön, så att fisket kan fortsätta utvecklas. Detta gäller framför allt strandsjöarna, som Thausjön, vars placering i kategori A måste behållas. Det är det enda sättet att möjliggöra ett fortsatt extensivt utnyttjande, som innebär att man tar ständig hänsyn till hälsokriterier för en miljö av högsta kvalitet och undviker den negativa utveckling som oundvikligen skulle uppstå om man endast uppmuntrade verksamheter ovanför vattenytan, som rening av skaldjur.

Musumeci (UEN).
Herr talman! Gemenskapens handlingsplan för fisket i Medelhavet, som kommissionen har lagt fram, utgör ett första viktigt steg mot en hållbar hantering av denna sektor. Det handlar emellertid om en rad goda avsikter som bör genomföras med en viss brådska, även om man inte kan instämma helt i dem alla. 
Somliga punkter, som Lisi har betonat i sitt betänkande - och jag gratulerar honom till det - är särskilt viktiga. Kommissionen anser med rätta att ett av de väsentligaste elementen man skall ta hänsyn till för att kunna skapa ett hållbart förhållningssätt till fisket i Medelhavet är Medelhavets särprägel. Helt rätt! Jag vill påminna om att de främsta områdena för reproduktion och återställande av bestånden av många - men inte alla - fiskarter finns längs kusterna. Som företrädare för UEN-gruppen kan jag således inte annat än vara positiv till Europeiska kommissionens förslag att delegera administrationen av kustfisket till medlemsstaterna.
Jag vill också påminna om ett annat särdrag hos Medelhavet - ett relativt litet och varmt hav jämfört med haven uppe i norr - är att det svårligen skapas stim av fiskar av en viss art. Det är just därför som jag anser att fiskerisystemet i Medelhavet inte är sådant att totalt tillåtna fångstmängder och kvoter kan tillämpas effektivt - här håller jag inte med kommissionen.
Jag kan instämma i kommissionens analys när det gäller att utöka och förbättra den vetenskapliga forskningen om Medelhavet, liksom att branschen bör vara delaktig i de strategiska besluten för fiskerisektorn: detta är ytterst viktiga frågor, som vi tyvärr inte kan gå närmare in på här. Jag skulle dock vilja framhålla det utmärkta förslaget att ta in branschorganisationerna i det Medelhavsråd som vi hoppas kommer att tillsättas.
Avslutningsvis vill jag stanna kvar vid Medelhavets särdrag och betona en fråga som är mycket viktig och avgörande för sektorns ekonomi, en fråga som verkligen också gäller Italien: vi måste på alla sätt stödja det småskaliga fisket, det traditionella fisket som inte bara är en viktig källa till sysselsättning för väldigt många familjer, utan också är bärare av en flera hundra år gammal tradition som Europa måste värna om.

Stevenson (PPE-DE).
Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag är lite hes. Jag har hållit så många anföranden under den senaste veckan att jag håller på att tappa rösten, vilket vissa personer emellertid skulle se som en välsignelse.
Först och främst vill jag gratulera Giorgio Lisi till hans utmärkta betänkande. Att inbegripa Medelhavet i den gemensamma fiskeripolitikens (GFP) kontroller och förordningar är en mycket ambitiös plan, och en plan som jag hoppas kommer att säkerställa de huvudsakliga målen i fråga om bevarande och hållbarhet.
För att uppnå detta måste vi emellertid först dra lärdom av tidigare misslyckanden inom fiskeripolitiken. Vi behöver inte söka länge efter dessa misslyckanden: under det senaste året har vi tagit itu med kris efter kris. Kommissionen själv erkänner i inledningen till sitt reformdokument om den gemensamma fiskeripolitiken att politiken har haft stora brister. Det huvudsakliga målet för GFP har varit att stödja sysselsättningen inom sektorn och att stödja fiskebestånd, och vi har misslyckats totalt på båda punkterna. Nu handlar det om beräknade förluster av arbetstillfällen som uppgår till över 40 000 enbart runt Nordsjön, med hundratals yrkesfiskare som lämnar industrin och utrangerar sina fartyg, och fiskebestånd bland de största arterna av fisk med vitt kött visar tecken på nära förestående utarmning.
Orsakerna till dessa problem är naturligtvis många: överfiske har förvisso spelat en roll, men det har också miljöförorening, global uppvärmning, fiske med drivgarn i Nordatlanten och många andra faktorer. Det stränga systemet med totalt tillåtna fångstmängder och kvoter har emellertid självt förvärrat problemet med kasserade fångster, med över 25 procent av frisk fisk som varje år slängs tillbaka död i havet. En tjänsteman inom kommissionen berättade i förra veckan för vårt utskott att uppskattningsvis 150 000 ton av färsk och frisk kolja kastades tillbaka död i Nordsjön förra året. Detta är en fullkomlig tragedi och fullständigt ohållbart.
På samma sätt har problemen med illegalt fiske - olaglig landning av fisk - förvärrat situationen ytterligare. Vi får inte låta de här problemen föras in i Medelhavet med GFP.
Det finns naturligtvis en inledande svårighet - och en mycket stor sådan dessutom - eftersom majoriteten av de länder som fiskar i Medelhavet inte är medlemsstater i EU, och vi måste försöka att få dem att samarbeta aktivt när det gäller att uppnå våra mål beträffande bevarande och hållbart utnyttjande. Det skulle vara ohållbart att tvinga på våra egna fiskeflottor ett strängt system av förordningar och kontroller medan fartyg från andra nationer obehindrat tillåts plundra haven. Fiskerisektorn runt Medelhavet är unik vad själva karaktären beträffar: få människor inser exempelvis att den italienska flottan är den andra största i EU, med fler än 17 000 fartyg. 98 procent av dessa är emellertid kortare än 12 meter, vilket innebär att det huvudsakliga fisket bedrivs i kustområden och till stor del är av småskalig karaktär. Många av dessa fartyg är gamla och blir alltmer osäkra, så vi måste titta på modernisering av dessa fartyg, om inte annat så av hälso- och säkerhetsskäl.
Jag välkomnar också Lisis rekommendationer att vi noggrant bör övervaka sportfisket. Detta har blivit ett allt mer betydelsefullt område, och det ger många jobb i turistsektorn, ett värde som vi inte bör underskatta. Det skulle emellertid vara skrattretande att ignorera de konsekvenser som sådan verksamhet har på fiskerisektorn och på fiskebestånd.
Slutligen är jag i hög grad för en multilateral strategi beträffande fiskeverksamhet i Medelhavet i framtiden. Detta är det enda sättet för att vi skall kunna involvera alla aktörer i utformningen av lämpliga förslag till förvaltningsåtgärder för ett hållbart medelhavsfiske.

Talmannen.
Lycka till med era stämband, Stevenson. Jag kan ge er ett råd, med tanke på det ämne som vi diskuterar. Jag är ingen läkare, men jag tror att ni i två-tre dagar borde göra som fiskarna: hålla tyst! Då blir ni säkert bra!
Lage (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Tack och lov är jag inte hes, men jag darrar lite på rösten när jag talar om Medelhavet som lockar oss till sol, stränder och semester.
Medelhavets klimatiska, fysiska, kulturella och politiska historia är mycket rik och komplex. Jag läste nyligen att Medelhavet torkade ut helt för femtusen år sedan, vilket saltlagren på havsbotten visar. Förvisso är det för närvarande inte så att belastningarna i samband med turismen, befolkningsexplosionen i Nordafrika och föroreningarna hotar det här vackra havet i lika hög grad som klimatkatastrofen som torkade ut havet helt och hållet. Inte desto mindre finns det en risk för överfiske i många delar av Medelhavet. Det säger den mest rigorösa vetenskapliga forskningen, även om det ännu så länge inte är vetenskapligt bevisat att det finns risk för en kollaps i fiskbeståndet. Trots att det efter allt att döma inte finns någon risk för en kollaps så finns det ändå hot, och det finns anledning till oro för att resurserna i Medelhavet kan komma att minska på samma sätt som de har gjort i andra maritima regioner. Därför är det är nödvändigt att vidta åtgärder.
Det råder ingen tvekan om att förslaget om att delegera förvaltningen och ansvaret till medlemsstaterna och att främja lösningar som utarbetats lokalt för att minska fiskeansträngningen är välkommet. Det är en bra princip, en princip som så småningom skulle kunna tillämpas för Atlantkusten, exempelvis längs Portugals kust. Däremot ställer jag mig något frågande till föredragandens invändningar mot tillämpningen av de huvudsakliga instrumenten i fiskeripolitiken, i synnerhet totalt tillåtna fångstmängder (TAC) och kvoter.
Föredragandens invändningar mot att införa en minsta storlek för de fångster som landas kan diskuteras. Hänvisningen till medelhavsfiskets särdrag är legitim, men för vissa tycks den ha blivit en ursäkt för att vidhålla nuvarande status quo. Forskning är det magiska ordet, men det används också för att skjuta upp beslut som måste fattas omedelbart. Faktum är dock att Europeiska unionen, och organisationer under dess paraply, måste prioritera forskningen om man i framtiden vill undgå att göra misstag när det gäller fiskeresurserna och den marinbiologiska mångfalden. 
En mer balanserad och rationell studie av fiskeresurserna i Medelhavet behövs. Den saken är obestridlig. Just nu, efter att ha hört mina kollegers inlägg, är jag dock fortfarande tveksam till att tillämpa den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken för Atlanten (GFP) i Medelhavet, eller om vi, tvärtom, borde tillämpa Medelhavsmodellen i Atlanten ... Det här är en högst kontroversiell fråga som vi kanske borde undersöka på djupet snarare än ytligt, eftersom det som slutligen har framkommit i dag, efter inläggen som vi har hört, är att den nuvarande GFP-modellen är missriktad, och att det är den existerande modellen för Medelhavet som så småningom kan komma att tillämpas. Är det här påståendet sant eller falskt? Det utgör utan tvekan en utmaning. Som kommissionen säger, ett är säkert, och det är att Medelhavet saknar bestämmelser som ger frågan samma höga prioritet och gör det möjligt att uppnå samma utvecklingsnivåer som i andra delar av gemenskapen. Vem har rätt? Svaret på den här frågan är väldigt viktigt om vi skall kunna skingra tvivlen om huruvida vissa inlägg i debatten om Medelhavet inte blott och bart syftar till att upprätthålla status quo.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Herr talman! Det var först i slutet av 2002 som kommissionen antog en handlingsplan för ett hållbart fiske i Medelhavet. Man kan säga att det var hög tid. I det utmärkta betänkandet av vår kollega Lisi betonas många positiva delar i denna plan, samtidigt som otillräckliga punkter också framhålls, eller de enligt föredraganden viktigaste punkterna.
Han understryker med rätta att det krävs mer ingående undersökningar för en exaktare bedömning av det nuvarande tillståndet i Medelhavets fiskeområden innan man kan fatta bindande beslut. I en sådan utvärdering bör man behandla alla aspekter på denna verksamhet: biologiska, ekonomiska, sociala, tekniska, kulturella och även antropologiska aspekter. Utvärderingen bör dessutom pågå fortlöpande. Vår kollega betonar, också med anledning av kommissionens plan, att Medelhavets ekosystem är en egen enhet, vilket kräver att frågan hanteras multilateralt. När Malta och Cypern blir medlemmar har sex medlemsstater en kust längs Medelhavet, vilket kommer att ge unionen en stor tyngd i framtida förhandlingar. Det märks inom ramen för Barcelonaprocessen. Tillåt mig påminna om att det var just i Barcelona som man 1999 anordnade den första internationella kongressen om tekniska maritima innovationer och forskning.
I betänkandet betonas kravet på samordning med branschen. Yrkesfiskarna har organiserat sig, och de har organiserat sig väl. De har moderniserat sin flotta, de har anpassat sig, vilket måste uppmärksammas. Och de har ofta, nästan alltid, gjort alla dessa ansträngningar med stöd från regionala eller autonoma myndigheter. Så är det i Katalonien, ja jag skulle vilja säga i alla katalanska regioner. Därför är det viktigt att all reglering sker i nära samordning med yrkesfiskarna, deras institutioner samt lokala, regionala och autonoma myndigheter.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.
Vi avbryter arbetet i avvaktan på omröstningarna.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.10 och återupptogs kl. 11.00.)

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! Med förfäran har vi fått kännedom om att företrädare för den iranska oppositionen i olika länder tänder eld på sig själva vid en tidpunkt då vi här tar emot de officiella iranska företrädarna. Får jag yrka på, för att undvika missförstånd, att vi står på de personers sida som i Iran försvarar värderingarna mänskliga rättigheter och demokrati, så att det inte begås några fler desperata handlingar? 
(Applåder)

Talmannen.
Ert meddelande är klart och tydligt, Fru Maes, och vi skall se till att det uppfattas ordentligt.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

Blokland (EDD).
Herr talman! Jag måste göra er uppmärksam på en allvarlig försummelse: vi kommer om en liten stund att rösta om Terrón i Cusí-betänkandet. I morse klockan 10.50 visade det sig att det var flera översättningar av detta betänkande som ännu inte fanns tillgängliga. Klockan 11.00 fanns de sedan tillgängliga, men det är alldeles för sent för att kunna genomföra omröstningen om betänkandet nu. Vi bör alltså respektera bestämmelserna i parlamentet och skjuta upp omröstningen till sammanträdet i Strasbourg.

Talmannen.
Herr Blokland! Jag har underrättats om att grupperna har godkänt begäran om ett förenklat förfarande i fråga om betänkandet.
Betänkande (A5-0222/2003) av Luciano Caveri för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 95/93 av den 18 januari 1993 om gemensamma regler för fördelning av ankomst- och avgångstider vid gemenskapens flygplatser (KOM(2003) 207 - C5-0186/2003 - 2001/0140(COD))
(Parlamentet antog texten.)

Andrabehandlingsrekommendation (A5-0194/2003) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om övervakning av zoonoser och zoonotiska smittämnen, om ändring av rådets beslut 90/424/EEG och om upphävande av rådets direktiv 92/117/EEG (14856/1/2002 - C5-0084/2003 - 2001/0176(COD)) (Föredragande: Marit Paulsen)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0185/2003) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 86/609/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål (5240/1/2003 - C5-0134/2003 - 2001/0277(COD)) (Föredragande: Caroline F. Jackson)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Andrabehandlingsrekommendation (C5-0130/2003) från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om produktion och utveckling av gemenskapsstatistik om vetenskap och teknik (Föredragande: Giuseppe Nisticò)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0211/2003) av Marjo Matikainen-Kallström för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets förordning om åtgärder för att förenkla viseringsansökningar och utlämnande av visering för medlemmar i den olympiska familjen som deltar i Olympiska spelen och Paralympics 2004 i Aten (KOM(2003) 172 - C5-0181/2003 - 2003/0061(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0171/2003) av Giorgio Lisi för fiskeriutskottet om upprättande av gemenskapens handlingsplan för att inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken bevara och på ett hållbart sätt bruka fiskeresurserna i Medelhavet (KOM(2002) 535 - 2002/2281(INI))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0186/2003) av Helmuth Markov för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rapporten från kommissionen Strukturfonderna 2001 - Trettonde årsrapporten (KOM(2002) 591 - 2003/2019(INI))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0184/2003) av Dana Rosemary Scallon för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rapporten från kommissionen om årsredovisningen för Sammanhållningsfonden (2001) (KOM(2002) 557 - C5-0024/2003 - 2003/2020(INI))
(Parlamentet antog texten.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0195/2003) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen (14857/1/2002 - C5-0083/2003 - 2001/0177(COD)) Föredragande: Marit Paulsen) 
Före omröstningen:

Paulsen (ELDR).
Herr talman! Jag ber att få tacka mina kolleger i miljöutskottet men även rådet och kommissionen för ett fantastiskt kreativt och bra samarbete. Det kommer att innebära ganska stora förändringar i Europa, och det kommer att betyda mycket för folkhälsan. Det finns dock en liten detalj i allt detta som är oerhört viktig, nämligen kampen mot antibiotikaresistens. Jag vill därför be kommissionsledamot Byrne att ge oss en muntlig bekräftelse på att kommissionen tar detta på allvar och kommer att lägga fram nya förslag.

Byrne
. (EN) Herr talman! Kommissionen vill tacka Paulsen för hennes stöd för detta förslag och hoppas att det kompromisspaket som diskuterades mellan institutionerna kommer att godtas av parlamentet. Kommissionen konstaterar också med tillfredsställelse det generella stödet i parlamentet för åtgärdspaketet om zoonoser.
Som ni förmodligen vet har känsliga diskussioner ägt rum med medlemsstaterna om denna förordning, dess omfattning, tidsplanen för genomförande och dess ekonomiska dimension. Jag har också förstått att en del av er har uttryckt oro beträffande användning av antibiotika i djurproduktion och den risk för utveckling av motstånd mot antimikrobiella medel som sammanhänger med detta.
Den 26 juni 2001 antog kommissionen en gemenskapsstrategi mot motstånd mot antimikrobiella medel. Denna strategi omfattar åtgärder inom alla relevanta sektorer, inklusive folkhälsosektorn, veterinärssektorn och den fytosanitära sektorn.
I mars 2002 lade kommissionen fram ett förslag om ett totalförbud mot användning av antibiotika som tillväxtfrämjande ämnen från och med 2006. Europaparlamentet förväntas i dag besluta om detta förbud. Jag hoppas att man kommer att stödja 2006 som årtal, vilket omfattas av den gemensamma ståndpunkten och, faktiskt, ingick i kommissionens ursprungliga förslag.
Kommissionen kommer inom de närmaste månaderna också att be om en europeisk vetenskaplig bedömning av användningen av antibiotika som medicin inom ramen för bekämpningsprogram för salmonella, i synnerhet i fråga om fjäderfä. Kommissionen har för avsikt att ta vederbörlig hänsyn till vetenskapliga rön i de åtgärder som vidtas. Förordningen kommer att bli en välbalanserad kompromiss. Den kommer att bidra till att stärka gemenskapens strategi för bekämpning av salmonella och kommer med visshet att leda till en omfattande minskning av fallen av salmonellos hos människor.

Leinen (PSE)
Herr talman, kära kolleger! I måndags enades rådet efter långa förhandlingar om stadgan för europeiska politiska partier. Vi har alltså i dag den stora chansen att i första behandlingen anta denna lag som är så viktig för demokratin och öppenheten i Europa. För att detta skall bli möjligt måste vi i medbeslutandeförfarandet göra rådets och parlamentets texter kompatibla. Detta mål uppfylls av alla föreliggande kompromissändringsförslag. Den som vill att vi i dag skall få uppleva ett stort ögonblick och besluta om denna partistadga måste rösta för kompromissändringsförslagen och avvisa alla andra förslag.
Det blev nödvändigt att göra översättningarna mycket snabbt från måndag till onsdag. Jag ber därför parlamentets språktjänst att läsa igenom texten med tanke på att den skall vara förenlig med rådets text, särskilt vad gäller numreringen, och även i ändringsförslag 55 tillfoga punkt 3 i rådets text, som glömts bort hos oss.

Talmannen.
Parlamentets tjänstemän, och rådet, är mycket medvetna om det numreringsproblem som ni tog upp. Texten kommer att undergå den tillnärmning ni begärt.

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman, mina damer och herrar! För den goda ordningens skull vill jag, som Leinens tal bekräftar och som jag sade i går, understryka att vi i dag introducerar ett nytt prejudikat: vi kommer att godkänna ändringsförslag som inte har kommit till på grundval av förslag från parlamentets ledamöter, utan en ny typ av ändringsförslag, utarbetade efter förhandlingar med rådet. Det här är en ny tolkning av arbetsordningen, en ny innovation av parlamentet. Jag var därför av den åsikten att det förfarande som beskrivs i artikel 130a i arbetsordningen borde ha följts. På det här stadiet vill jag emellertid inte gå vidare med saken. Det är presidiets beslut, och jag kan naturligtvis inte göra annat än att notera den här utvecklingen.

Leinen (PSE)
Herr talman! Jag gratulerar parlamentet och alla som har hjälpt till. Det är verkligen en bra dag för den europeiska demokratin. Ingen europeisk demokrati utan europeiska politiska partier! Denna stadga är ett viktigt steg framåt mot en europeisering av politiken, vilket vi också diskuterade i går i samband med konventsresultatet och författningen. Låt mig tacka alla som har hjälpt till: Dimitris Tsatsos och även Schleicher, som med betänkandena från parlamentet beredde vägen redan för flera år sedan, och naturligtvis också kommissionen som lade fram lagförslagen mycket snabbt för oss efter att Nicefördraget trätt i kraft. Jag vill särskilt tacka det grekiska ordförandeskapet i rådet. Det var ett intensivt engagemang med stor framgång. Hjärtligt tack till de grekiska kollegerna!
(Applåder)
Vi har många europeiska stadgor, som ännu inte fungerar. I dag har vi äntligen en som kan träda i kraft och som fungerar.
(Applåder)

Harbour (PPE-DE)
Herr talman! Jag skulle vilja ge kollegerna en kort uppdatering av var vi står i fråga om detta viktiga förslag.
Låt mig först säga att er röst i dag kommer att markera ett ytterligare konkret steg framåt beträffande tillhandahållandet av Europeiska kommissionens reform. Som ni minns från våra tidigare debatter införs genom denna ändring av tjänsteföreskrifterna en omfattande omarbetning och omstrukturering av anställningsvillkor och karriärmöjligheter för personal inom alla europeiska institutioner.
Kolleger! När vi hade en debatt här i Bryssel den 27 mars 2003 var ni vänliga nog att ge oss ert stöd för de ändringsförslag som vi lade fram. Vi bad er emellertid att vänta med att rösta om lagstiftningsresolutionen för att ge oss möjlighet, som föredragande, att förhandla med rådet och kommissionen för att få dem att acceptera parlamentets ståndpunkt. Detta är inte en fråga om medbeslutande; det är en fråga där vi har en åsikt. Vi har genomfört detta med framgång, och vi vill nu att ni röstar för på alla väsentliga punkter; vi vill frigöra nästa stadium av diskussionsprocessen - sammankallandet av en samrådskommitté som omfattar rådet, kommissionen och representanter för personal och fackföreningar från institutionerna.
Så var snälla och stöd detta i dag. De ändringsförslag som vi lägger fram reflekterar den nuvarande förhandlingsståndpunkten och innehåller en begäran till rådet och kommissionen att de skall komma tillbaka till oss med ytterligare ändringar som de har för avsikt att införa utanför det ursprungliga förslaget. Vi kommer att återkomma till er med ytterligare två betänkanden inom ett par månader för att bekräfta hela processen.

Medina Ortega (PSE)
Herr talman! Jag vill upprepa det Harbour just har sagt, nämligen att vi nu begär en slutlig omröstning om detta förslag. Som Harbour påpekade har texten övergått till en fas där den diskuteras av personal och institutioner, och sedan kommer eventuellt ett andra förslag till parlamentet med aspekter som inte har behandlats i det ursprungliga förslaget - jag syftar då på hela pensionsordningen som rådet uppenbarligen vill föreslå en reform av, något som skulle kräva en ny rådfrågning av parlamentet.
Om vi antar texten nu kan vi ge uttryck för vår inledande ståndpunkt, och för att vi skall kunna uttala oss om den slutliga texten krävs ett andra förslag från rådet.

Swoboda (PSE).
Herr talman! Jag har här ett muntligt ändringsförslag som en ny punkt 15 a, och detta av aktuella skäl. Det finns här ett problem, nämligen att rubriken på det avtal som vi här vill stödja, är aningen lång. Själva ändringsförslaget är kort, och jag har bara den engelska texten. Jag ber kammaren att om möjligt trots detta möjliggöra en omröstning om det. Jag läser upp ändringsförslaget:

Talmannen.
Jag har förstått, herr Swoboda, att ni har talat med andra politiska grupper om den här frågan.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Vi stöder detta muntliga förslag.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Vi skulle genom ett muntligt ändringsförslag vilja ändra de sista tolv orden i punkt 20 till ?are issues which require a sustained dialogue between the transatlantic partners?. Detta är det muntliga ändringsförslaget för föredragandens räkning.

Terrón i Cusí (PSE)
Herr talman! Jag vill inte fresta på parlamentets tålamod. Jag vill bara tacka personalen för deras snabba arbetstakt och även de politiska grupperna för deras förmåga att föra en dialog i immigrationsfrågan, som brukar vara kontroversiell men kräver att alla deltar om vi skall kunna införa förnuft och en effektiv politik.
Ett stort tack till gruppernas språkrör som har gjort det möjligt för oss att rösta om detta betänkande före toppmötet i Thessaloniki.
(Applåder)

Wijkman (PPE-DE)
Herr talman! I ändringsförslag 6 till detta betänkande föreslår Boudjenah att en mening skall läggas till i punkt 1. Hon understryker att tillgång till energi för utveckling spelar en viktig roll och föreslår att vi skall karaktärisera tillgång till energi som en grundläggande mänsklig rättighet. Jag anser att hennes resonemang är sympatiskt, men jag tror inte att vi kan göra ett sådant yttrande. Tillgång till energi är inte en del av någon konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna. 
Jag skulle emellertid vara beredd att ersätta ?grundläggande mänskliga rättigheter? med ?ekonomiska och sociala rättigheter?. Om kammaren godtar ett sådant muntligt ändringsförslag skulle jag vilja rekommendera att man stöder ändringsförslaget efter dessa ändringar. Om så inte är fallet skulle jag vilja rekommendera kammaren att rösta mot den del av ändringsförslaget som hänvisar till grundläggande mänskliga rättigheter.

Coelho (PPE-DE)
. (PT) Olympiska spelen kommer att hållas på en medlemsstats territorium för första gången sedan Schengenområdet skapades och blev en del av unionen.
Det vi har här är en särskild gemenskapsåtgärd som utgör grundvalen för en undantagsordning för utfärdande av visering till medlemmar av den olympiska familjen som deltar i Olympiska spelen i Aten 2004. Syftet med den här förordningen är att göra det lättare för den medlemsstat som fått förtroendet att arrangera nästa olympiad - Grekland - och att göra det möjligt för värdlandet att uppfylla sina skyldigheter enligt den olympiska stadgan.
Tillfälliga undantag från vissa bestämmelser i gemenskapens regelverk i fråga om viseringar inrättas; de har en begränsad omfattning, är av teknisk natur och får sitt fulla berättigande av att det evenemang som föranlett dem är av exceptionell karaktär.
Medlemmar av den olympiska familjen som till följd av sitt medborgarskap omfattas av viseringskraven kommer även i fortsättningen att omfattas av dessa krav. Syftet är endast att underlätta förfarandet för att lämna in ansökan och formerna för att utfärda viseringen (organisationskommittén kommer bara att behöva skicka en deltagarlista till behöriga viseringsmyndigheter i Grekland). Detta står heller inte i strid med Schengenområdets grundläggande principer eller säkerhetsbestämmelser (de grekiska myndigheterna måste kontrollera att alla krav är uppfyllda innan en visering utfärdas).

Kirkhope (PPE-DE)
. (EN) De brittiska konservativa ledamöterna stöder till fullo värderingarna inom den olympiska rörelsen och i fråga om Olympiska spelen i Aten 2004, men inte heller under dessa mycket betydelsefulla omständigheter kan vi stödja principen om en gemensam viseringspolitik.

Ribeiro e Castro (UEN)
I stor utsträckning delar jag föredragandens oro i fråga om behovet av att förenkla förfarandet för att ansöka om en visering för deltagare i Olympiska spelen och Paralympics 2004 i Aten. Jag instämmer också med hennes ståndpunkt i fråga om att påskynda inrese- och transiteringsförfarandena under de här evenemangen, utan att göra avkall på den säkerhet som den här typen av situationer kräver. 
Historien har visat dramatiska exempel på att Olympiska spelen, till följd av att de får så stor uppmärksamhet i medier, utgör ett primärt mål för våld och extremism; en hög säkerhetsnivå är därför av oerhört stor vikt.
Utfärdandet av en enhetlig visering för flera inresor som tillåter en vistelse på nittio dagar kan leda till förbättringar i behandlingen av data, vilket utan tvekan kommer att göra det enklare för värdlandet att övervaka inresor och utresor från dess territorium och hela Schengenområdet.
Jag anser att det vore lämpligt att kommissionen omedelbart utarbetade en rapport, som föredraganden rekommenderar, för att utvärdera hur det föreslagna systemet har fungerat och göra det möjligt att ta det i bruk under framtida evenemang av det här slaget.
Därför röstade jag för betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Medelhavet spelar en oerhört viktig roll i Europeiska unionens fiskesektor. Gemenskapens medelhavsflotta, som om man ser till tonnaget representerar 22 procent av unionens fartyg, är ett bevis på det. Med beaktande av detta röstade jag för betänkandet för att stödja föredragandens ståndpunkt och för att välkomna kommissionens åsikter i den här handlingsplanen, särskilt när den hänvisar till Medelhavets särdrag som en viktig parameter i den pågående reformen. Det här synsättet blir än mer relevant om man ser till hur lite den verkliga vikten av den säregenheten för närvarande avspeglas i den uppmärksamhet den får inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken (GFP). 
Föredraganden har utarbetat ett antal förslag som kommer att bidra till att medelhavsområdets specifika egenskaper beaktas på ett rimligt sätt samtidigt som det leder till att en modell som är särskilt utformad efter områdets behov kommer att utvecklas. I synnerhet instämmer jag med följande förslag: att utvärdera effekterna av den gemensamma fiskeripolitiken i det här området; att främja en decentraliserad strategi för lokal och självständig förvaltning, vilket är av grundläggande vikt för ett hållbart bruk av fiskeresurserna och för överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen; att främja förbättrad forskning, och följaktligen anpassa handlingsplanen i enlighet med resultaten av denna forskning; att snabbt inleda förhandlingar med tredje länder vid kusten, liksom att involvera länder som, även om de inte är medelhavsländer, har viktiga strategiska ställningar i det här området, i synnerhet länder som utgör en del av Europeiska unionen.

Attwooll (ELDR)
. (EN) Fastän jag röstade för Markovbetänkandet skulle jag vilja göra er uppmärksamma på det faktum att punkt 11 skulle kunna vara oförenlig med systemen i medlemsstater som har federal eller decentraliserad förvaltning, genom att den medför att hela ansvaret för strukturfonderna tilldelas en enda myndighet och en enda minister i varje medlemsstat. Jag hoppas att den här punkten kommer att tolkas på ett sätt som är lämpligt för dessa situationer.

Korakas (GUE/NGL)
. (EL) Än en gång konstateras, även i betänkandet, att EU:s regionalpolitik är misslyckad, men även att utsikterna för dess framtida genomförande - framför allt i de svagare medlemsstaterna efter utvidgningen - är dystra.
Målen i fråga om ekonomisk och social sammanhållning har inte uppfyllts, och någon minskning av skillnaderna i utveckling har inte kunnat iakttas, utan skillnaderna - även inom medlemsstaterna - ökar tvärtom, arbetslösheten galopperar och den socioekonomiska väven av jordbruksregioner, bergsregioner och avlägset belägna regioner blir allt glesare.
Ett typexempel är Grekland, som är och förblir det fattigaste av de 15 länderna, med enorma regionala skillnader inom sina gränser och med det tvivelaktiga privilegiet att ha nio regioner som hör till EU:s fattigaste. Vidare har Grekland betalat tillbaka 46,4 procent av sina bidrag från den ryktbara ?paketens guldgruva? till de rikare medlemsstaternas kassor genom import av kunnande, producentkapitalvaror, varor och tjänster. Det vill säga vi tar från en för att betala en annan! Grekland har således inte gynnats av regionalpolitiken, utan tvärtom bundit upp sin framtida utveckling och sitt nationella oberoende i utbyte mot vissa anslag för projekt och undersökningar av tvivelaktig nytta för landets verkliga utveckling.

Piscarreta (PPE-DE)
Europaparlamentets initiativ att utvärdera genomförandet av strukturfonderna är värt att hyllas. Denna mycket negativa utvärdering belyser ett antal oacceptabla problem i detta instrument, som är av sådan avgörande betydelse för att reducera skillnader i regional utveckling. 
Av olika anledningar, den ena mer oacceptabel än den andra, förblir en stor del av de tillgängliga fonderna outnyttjade - mellan 30 och 60 procent beroende på fonden! Portugal är lyckligtvis tämligen bra på att nyttja anslagna medel. Den här utvärderingen belyser anledningarna till detta underutnyttjande, och beskyller både kommissionen och medlemsstaterna som drar nytta av de här fonderna: bristande övergång mellan program, förseningar i utförande och framläggande av program, inadekvat samordning och dåliga planeringsbeslut.
Den presenterar också lösningar som, enligt min åsikt, borde genomföras i halvtidsutvärderingen av strukturfonderna, som till exempel: förenkling av förfaranden, övervakning av hur fonderna använts, förtydligande av deltagarnas ansvar och sanktioner i händelse av förseningar och bedrägerier.
Slutligen föreslås i det här betänkandet, som jag tidigare har förespråkat här i kammaren, övergångsbestämmelser för de regioner som nu har ställning som mål 1-områden, men som riskerar att förlora denna ställning på grund av den statistiska effekten till följd av att fattigare länder ansluter sig. Jag uppskattar det faktum att kommissionen fäster avseende vid denna orättvisa.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag röstade för det här betänkandet.
Än en gång ser vi att det finns en stor diskrepans mellan budgetprognoser och egentligt genomförande vad strukturfonderna beträffar. Utnyttjandet av anslagen uppgick till 69 procent.
Jag instämmer med kommissionens förslag om att ge medlemsstaternas förvaltningar större ansvar och att förenkla förfarandena genom att medlemsstaterna anammar vedertagen ?bästa praxis?, tillsammans med lämplig utbildning för administrativ personal som anförtrotts dessa uppgifter. Allt det här hade redan nämnts i tidigare betänkanden.
Jag anser fortfarande att både programmen och potentialen för regional utveckling och för att skapa arbetstillfällen måste bli synliga i långt högre grad. Jag anser också att Europeiska kommissionen borde vara beredd att göra gemensam sak med yrkesförbund, regionala och lokala förbund, i synnerhet i den privata sektorn, för att främja aktiviteter som syftar till att höja medvetenheten (konferenser, seminarier, osv.), för att fungera som ett praktiskt incitament och bidra till att förbättra de ekonomiska aktörernas förståelse av de potentiella fördelarna, ramarna och det ansvar som sammanhänger med deras projekt. Om kommissionen kom de ekonomiska aktörerna närmare och således bidrog mer effektivt till den så högt önskade ?harmoniska utvecklingen av hela regionen? så skulle det inte bara resultera i en ökning av projekt som verkligen genomfördes utan också bidra till att förebygga felaktig användning av fonder, vilket kan ha dramatiska konsekvenser, som i fråga om omflyttning av företag som drar nytta av strukturfonder.

Coelho (PPE-DE)
. (PT) Obalansen mellan de olika regionerna i Europa är det största hotet mot projektet för unionens politiska och ekonomiska integration. Att främja ekonomisk och politisk sammanhållning är ett av unionens främsta politiska mål (som genom Maastrichtfördraget om Europeiska unionen befästes i en av den europeiska integrationens tre pelare).
Sammanhållningsfonden har spelat en avgörande roll i fråga om att utjämna dessa olikheter genom att stödja medlemsstater med större strukturella svårigheter. Det kommer att bli ännu vikigare inom ramen för utvidgningen (från och med 2004 bör alla kandidatländer vara berättigade).
Jag anser att föredraganden borde ha varit mer positiv och mindre byråkratisk i sitt betänkande. Jag delar hennes oro över Portugals underskott på 4,1 procent 2001 (som alltså inte överensstämmer med makroekonomiska kriterier), vilket den nuvarande regeringen tog över från den tidigare socialistiska regeringen. Det skulle ha varit mycket mer rättvist mot Portugal om föredraganden hade uppmärksammat de ansträngningar och åtgärder som den portugisiska regeringen redan har vidtagit; de har hyllats av både kommissionen och rådet.
Alla dessa instrument är av grundläggande vikt för att följa principen om ekonomisk och social sammanhållning. Sammanhållningsfonden, liksom de andra strukturfonderna och återstående gemenskapspolitik, bör fortsätta längs dessa linjer. Utan sammanhållning kommer det europeiska idealet att gå förlorat och misslyckas.

Piscarreta (PPE-DE)
. (PT) Med hjälp av sammanhållningsfonden, den främsta målsättningen för att främja ekonomisk och social sammanhållning, har Europeiska unionen bidragit till att kämpa emot regional obalans i medlemsstaterna.
Eftersom Portugals BNP är mindre än 90 procent av genomsnittet i gemenskapen har landets infrastruktur förbättrats avsevärt sedan anslutningen, framför allt på området för miljö (förvaltning av vattenresurser) och området för transport (järnvägar).
Inför den förestående utvidgningen börjar det bli allt viktigare att använda de tillgängliga fonderna effektivt och rationellt, att lägga fram projekt av hög kvalitet och att uppfylla realistiska tidsplaner. Jag instämmer med föredraganden när hon i sitt betänkande förespråkar en strängare kontroll av fondens verksamhet på ort och ställe, en mer detaljerad utvärdering av vilken verkan fonden har, sanktioner till följd av oriktigheter och skyldighet att betala tillbaka oskäligt utbetalda summor. Det här är åtgärder som kommer att bidra till att öka insynen.
Man bör komma ihåg att makroekonomiska kriterier, särskilt ökningen av underskottet inom den offentliga sektorn, påverkar medlen i de gemensamma fonderna. Portugals underskott på 4,1 procent 2001 väckte frågan om stödet borde upphöra. Det här betänkandet hänvisar till Portugal som den enda medlemsstaten i den här situationen!
I det här sammanhanget skulle jag vilja uttrycka mitt helhjärtade stöd för de genomgripande budgetåtgärder som för närvarande utarbetas i mitt land, trots den hårda kritik som de har varit föremål för.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag ser mig tvingad att lägga ned min röst.
Jag anser att förslaget till resolution, trots att det avser en årsredovisning för 2001, långt ifrån framställer faktiska förhållanden när det gäller genomförandet av Sammanhållningsfonden. Det framställer inkorrekta förhållanden som, även med hänsyn till tiden det hänvisar till, ohjälpligt skiljer sig från ramen av slutsatser och vägar framåt som borde komma först i ett betänkande av det här slaget. 
Genom att lägga ner min röst uttrycker jag också min oförmåga att instämma med en läsning som i presentationen av konkreta uppgifter, som har erhållits av kommissionen, drar slutsatser som uppenbarligen har varit ogiltiga sedan länge. I synnerhet kunde jag inte hjälpa att ta illa vid mig av uppgifterna i punkt 8 och 9 som är potentiellt betungande för Portugal. Tyvärr är det ett faktum att socialisternas vanstyre ledde till en ekonomisk katastrof i Portugal, som framgår av den offentliga sektorns underskott på 4,1 procent 2001, vilket straffade sig i det tidigarelagda valet som hölls i mars 2002. Å ena sidan hade detta faktum emellertid inte de automatiska effekter som kan utläsas ur punkt 8, och å andra sidan förbiser punkt 9 tyvärr det faktum att den portugisiska regeringen redan har vidtagit kraftfulla åtgärder för att komma tillrätta med situationen. Genom att göra stora uppoffringar nådde den omedelbart stora framgångar år 2002.

Scallon (PPE-DE)
. (EN) Jag skulle vilja understryka några viktiga punkter beträffande mitt betänkande om rapporten från kommissionen om årsredovisningen för Sammanhållningfonden (2001).
I sitt meddelande om Agenda 2000 ansåg kommissionen att det främsta politiska målet fortfarande är att främja ekonomisk och social sammanhållning.
Det främsta syftet med Sammanhållningsfonden var att bistå de länder som har de största strukturella bristerna; de länder som får stöd från fonden måste ha ett BNI per capita som är lägre än 90 procent av genomsnittet i gemenskapen och åta sig att anta ett konvergensprogram.
Årsredovisningen är ett grundläggande redskap när det gäller bedömningen av Sammanhållningsfonden.
Det ekonomiska genomförandet av fonden 2001 var i allmänhet acceptabelt. Frågan om de utestående åtagandena (RAL) är emellertid fortfarande ett allvarligt problem, och noggranna kontroller är fortfarande nödvändiga för att se till att insynsbestämmelserna följs vid offentlig upphandling. Kontrollerna av fondens verksamhet på ort och ställe måste bli effektivare.
Jag välkomnar kommissionens ansträngningar för att lösa problemet, framför allt inrättandet av en arbetsgrupp inom Generaldirektoratet för regionalpolitik i april 2002, och jag upprepar vår begäran till kommissionen att när man i framtiden lägger fram rapporter ge mer detaljerad information om de projekt som finansieras.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag har röstat för detta betänkande. Vi minns ännu de fruktansvärda katastrofer som har raserat ett antal fabriker, framför allt den i Toulouse. Med tanke på dessa olyckor är det för tidigt att ifrågasätta en lagstiftning som har funnits i tre år. I stället bör säkerhetsanordningarna förbättras.
Vår prioritering är att kunna förena industriell utveckling med ökad säkerhet. Kan man föreställa sig ett Europa utan fabriker? Nollrisk existerar inte, och det vore en lögn att hävda motsatsen.
Målet är således att förbereda sig för det oväntade. I det avseendet är information av största vikt, framför allt information om hur man skall bete sig vid en explosion. Detta är grundläggande för att undvika ännu allvarligare skador i framtiden.
Man får inte skrämma befolkningen. Att förbereda sig för det oväntade innebär också att man gör allt för att undvika det. Grunden för de nya krav som efterfrågas är en rimlig riskvärdering enligt kriterier fastställda på gemenskapsnivå, ökat ansvar för företagets aktörer - anställda såväl som ledare - förenat med krav på lämplig utbildning liksom system för säkerhetshantering i kombination med tester ute på fältet och skärpta kontroller.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Trots att den gemensamma ståndpunkten tar upp ett antal ändringsförslag som har lagts fram av Europaparlamentet i första läsningen, i synnerhet de som har att göra med olyckan i Toulouse och tidsbegränsningarna för tillämpning av direktivet, så är det ett faktum att det är av grundläggande vikt att upprepa vissa ändringsförslag som rådet inte tog i beaktande. Med de nyligen inträffade gruvolyckorna i minnet vill jag hävda att det är av avgörande betydelse att de här ändringsförslagen inkluderas inom ramen för Seveso II-direktivet. Dessutom är det viktigt att de platser där olycksrisken är högst kartläggs och framställs grafiskt.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vi beklagar att rådet fortfarande inte har förklarat hur det skall finansiera reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, och att rådet inte har träffat någon överenskommelse om tillhandahållandet av ytterligare anslag till kompletterande åtgärder för skrotning av fiskefartyg, när kommissionen föreslog ytterligare 32 miljoner euro för 2003 genom användning av flexibilitetsmekanismen.
Även om vi avvisar åtgärderna för att stimulera skrotning av fiskefartyg (inte minst på grund av att kriterierna är orättvisa), så avvisar vi också kommissionens tanke på att reformen skulle finansieras genom en justering av programplaneringen avseende Fonden för fiskets utveckling eller en justering av de andra strukturfondernas programplanering. Vi beklagar att rådet inte anger tonen i det här ärendet, särskilt med tanke på Europaparlamentets och fiskeriutskottets åsikter i debatten om budgetförfarandet 2003. Vi beklagar också att vårt ändringsförslag 5 inte godkändes, eftersom ?nya prioriteringar kräver nya ekonomiska medel?.
Det är oacceptabelt att man skall fortsätta att offra fiskesektorn, till och med i det preliminära budgetförslaget för 2004, med tanke på krisen som sektorn genomgår och behovet av stöd till fiskare och regioner som är beroende av sektorn. Därför röstade vi emot förslaget.

Piscarreta (PPE-DE)
. (PT) I förslaget till ändringsbudget föreslog kommissionen ytterligare anslag för skrotning av fiskefartyg genom användning av flexibilitetsmekanismen; summan uppgick till 32 miljoner euro. I rådets version av förslaget avvisades den här begäran eftersom man internt inte kunde komma överens om hur åtgärden skulle finansieras.
Jag vill härmed uttrycka mitt helhjärtade stöd till föredragandens uppmaning till rådet om att lägga fram ett hållbart förslag till finansiering av reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Den nuvarande begäran om ytterligare anslag hänvisar helt enkelt till användningen av överskottsfonder från 2002. Det finns ingenting nytt här, bara ett sätt att ge ekonomiska resurser till vissa åtgärder som redan har godkänts, inklusive
omställningsprogrammet för den spanska och den portugisiska flottan, som blev lidande till följd av att fiskeavtalet med Marocko inte förnyades, och
krisåtgärderna som vidtogs efter katastrofen med ?Prestige? utanför Galiciens kust.
Man bör komma ihåg att dessa åtgärder ingick i flexibilitetsmekanismen för 2003-2006; för 2003 uppgick summan till 32 miljoner euro.
Rådet tycks ha ?glömt? konsekvenserna av moratoriet för torskfiske, det misslyckade försöket att förnya Marockoavtalet och tillbakavisandet av fonder för modernisering av fartyg.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
. Moderaterna väljer i dag att lägga ned rösterna i slutomröstningen om finansiering av europeiska politiska partier. Politiska partier bör bygga på medlemmar och klaras utan offentlig finansiering. Offentliga medel skall principiellt inte användas för att finansiera politiska partier.
Vi röstar på ovanstående grunder för ändringsförslag 41 om att förkasta kommissionens förslag i sin helhet.

Berthu (NI)
. (FR) Vi har röstat emot betänkandet av Leinen om ställning som och finansiering av europeiska politiska partier, eftersom vi anser att det är skamlöst att ta pengar från skattebetalarna för att hålla dessa artificiella organ vid liv, i första hand för att få folk att tro att det existerar en verkligt europeisk politisk scen som ingår i en europeisk demokrati.
Detta är egentligen till stor del en illusion. Om de påstådda europeiska politiska partierna verkligen har den solida bas de säger sig ha, då får de acceptera att finansieras av denna bas, dvs. medborgarna och de nationella politiska partierna.
Förslaget till systemet med en ?ställning? kan dessutom skapa en politisk kontroll av partierna, en kontroll som har ytterst luddiga rättsliga grunder och som är ovärdig ett fritt samhälle.
Detta är så pass uppenbart att de som tog initiativet till förslaget och de som talar för det själva är motvilliga till att blanda in sina egna namn. Kommissionen skulle vilja att Europaparlamentet skötte systemet, eftersom det uppenbart är politiskt till sin natur. Parlamentet, som inte är särskilt intresserat av att försämra sitt anseende, skulle vilja att kommissionen tog ansvaret. För att förenkla det hela: vad sägs om att överge detta dåliga förslag?

Claeys (NI)
. (NL) Finansieringen av europeiska politiska partier är ett av de otaliga stegen i riktning mot en europeisk federal superstat. Man vill likrikta de befintliga partierna ovanifrån och frigöra dem från deras nationella traditioner. Dessutom finansieras de politiska partierna i ett flertal medlemsstater redan av myndigheterna, i Belgien exempelvis både av provinserna, regionerna och den federala regeringen. Det blir riktigt oroväckande när man kopplar innehållsmässiga villkor till detta. Ingenstans finns det någon exakt definition av begrepp som ?respekt för de demokratiska principerna?. Man lämnar alltså dörren vidöppen för godtycke. Med undantag för de kommunistiska partierna motsätter sig ett enda av de partier som är representerade i Europaparlamentet demokratin, men det har framgått av tidningsartiklar att det numera förekommer en mycket noggrann övervakning av de nationella högerpartierna. Det har i vissa kretsar blivit en vana att förklara motståndet mot ?politiskt korrekta? dogmer - exempelvis invandringsproblemet - oförenligt med de demokratiska principerna. Förvillelser av detta slag måste vara förbehållna strikt polemiskt bruk och får inte återges i europeisk lagstiftning.
Representanterna för Vlaams Blok och Front National kommer alltså att rösta mot betänkandet och kommer att granska alla rättsliga möjligheter att avhjälpa denna kränkning av likställdhetsprincipen.

Ferreira (PSE)
. (FR) Jag har avstått från att rösta om detta betänkande av två skäl.
Huvudskälet är att förordningen om ställningen som och finansieringen av europeiska politiska partier tillåter att juridiska personer ger gåvor till europeiska politiska partier. Jag kan inte gå med på ett sådant förslag, för då omöjliggör man partiernas oberoende i förhållande till ekonomiska sfärer. Ekonomiska lobbygruppers inflytande över partier och politiska riktlinjer är redan betydande, varför en direktfinansiering kommer att öka deras inflytande över de politiska partierna ytterligare, även om ett tak fastställs. Det finns dessutom inte några garantier för att de europeiska politiska partiernas finansiering av de nationella politiska partierna är vattentät, eftersom gränsöverskridande insatser är tillåtna.
Slutligen handlar det inte längre om europeiska politiska partier utan om politiska partier på EU-nivå.
Jag har beslutat att lägga ned min röst, och inte att rösta emot detta betänkande, eftersom jag anser att denna ställning är en positiv och kraftfull signal för en allt närmare sammansluten union och ett verkligt gemensamt öde. Europeiska politiska partier - som finansieras med offentliga subventioner och partimedlemmarnas avgifter - är ett av de medel som står till buds för medborgarna, så att de kan driva på och förverkliga en ständigt närmare sammanslutning mellan folken.

Frahm, Krarup, Schmid, Herman, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL)
. (EN) Vi kan inte stödja detta försök att ovanifrån bygga en politisk och parlamentarisk sfär. Eliten inom EU tror att europeiska politiska partier kommer att lösa legitimitetsproblem och stödja integration, men det är troligt att det blir tvärtom. Det kommer att uppstå konflikter mellan nationella politiska partiers rättigheter och europeiska politiska partiers rättigheter, eftersom de måste agera inom samma ?politiska utrymme?. (Det finns inget europeiskt politiskt utrymme som existerar i ingenmansland ovanför de nationella områdena.)
Medborgarna i de medlemsstater som egentligen skall bidra med skattepengar till de föreslagna europeiska partierna kommer att betrakta dessa som konstgjorda organ, avsedda att reducera de nationella partiernas inflytande och att få politisk integration till stånd uppifrån och ned. Demokrati måste byggas från grunden, inte tvärtom.
Vi rekommenderar starkt att förslaget dras tillbaka.

Korakas (GUE/NGL)
. (EL) Det diskuterade betänkandet har inte administrativ karaktär utan rent politisk. Det föreslagna inrättandet av europeiska politiska partier är inte resultatet av frivilliga val och enighet om verksamhet med gemensamma ideologiska principer som grund utan syftar till ett erkännande av det reaktionära och impopulära europeiska bygget.
EU likställer respekt för ?rättsstaten? med respekt för monopolens diktatur - med Schengenfördraget, de allt färre rättigheterna och medborgerliga friheterna, EMU, deltidsarbete och tillfälligt arbete samt de impopulära åtstramningsprogrammen - i syfte att garantera kapitalet dess vinster.
EU vill, genom att använda utpressning och finansiering, införa sina egna villkor för bildande av partier som är integrerade med dess reaktionära politik. EU väljer ett fast och lagstiftat ingripande i medlemsstaterna för att motverka de politiska krafter som har antiimperialistisk och antikapitalistisk karaktär och som kämpar emot EU, för att kväva deras stämma och verksamhet. Det strategiska målet är att i folkens medvetande nedvärdera klasskampen på internationell och nationell nivå. Ett parti har tyngd på europeisk och internationell nivå när det är starkt i sitt hemland.
Man stärker opportunistiska politiska bildningar som bromsar radikaliseringen av medvetanden, sökandet efter stridbara uttrycks- och verksamhetspoler, och inskränker folkens motstånd till yttringar som är riskfria för systemet.
Av ovanstående skäl har Europaparlamentarikerna från Greklands kommunistiska parti (KKE) röstat emot betänkandet och krävt att det skall dras tillbaka.

Pasqua (UEN)
. (FR) Förutom de frågetecken som kvarstår, framför allt om kommissionens roll när det gäller tilldelning och kontroll av medel, finns det vissa punkter som skapar allvarliga problem.
Det gäller kravet att europeiska partier skall respektera demokratins och rättsstatens principer liksom de grundläggande rättigheter och principer som ingår i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och i fördragen.
Jag blir starkt oroad över den negativa utveckling som kan bli resultatet av en sådan bestämmelse, som i sig innehåller fröet till en princip om förbud mot politiska partier. Det blir nämligen följden av att ett parti utesluts från offentlig finansiering. Denna frihetsinskränkande åtgärd blir ännu mer chockerande då den lämnar plats för godtycke. För hur kan man tro på att parlamentets kontroll av ett politiskt partis ställning, program och verksamhet kommer att utföras objektivt?
I övrigt måste man verkligen betona att partiernas Europa, vilket förslaget syftar till, inte på något sätt skulle vara samma sak som en europeisk demokrati. Inget vore värre än att få se ett system dominerat av maktgiriga partier utvecklas i Europeiska unionen, ett system som i Frankrike utlöste den tredje och den fjärde republikens fall.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag beklagar det sätt på vilket det här betänkandet har lagts fram i kammaren. När dagordningen inkluderar ?demokrati och insyn? i Europeiska unionens sätt att fungera bör Europaparlamentet föregå med gott exempel. Detta har absolut inte varit fallet, då man i sista minuten lagt fram ett stort antal så kallade ?kompromissändringsförslag? som väsentligen förändrar ståndpunkter som föredraganden alltid har förespråkat och som är resultat av direkta förhandlingar med rådet, och som borde ha åtföljts av mer detaljerad information. Som jag sade i debatten hade det varit bäst att tillämpa arbetsordningens artikel 130a, återförvisa förfarandet till utskottet för konstitutionella frågor och ta upp frågan igen under sammanträdesperioden i juli. Även om jag tillstår att de slutgiltiga ståndpunkterna i hög grad återspeglar positiva framsteg jämfört med både kommissionens ursprungliga förslag och föredragandens envishet - en utveckling som jag välkomnar - så skiljer sig ändå min mening på avgörande punkter: underlåtenheten att sörja för ett utbyggt system som innefattar alla legitimt konstituerade politiska partier, eftersom fördraget inte tillåter diskriminering mellan partier ?på europeisk nivå?, och med beaktande av att de alla är ?viktiga?; kravet om en nivå av självfinansiering som jag anser vara för hög och som jag är rädd för att den kommer att ge upphov till problem på överstatlig nivå; det icke-rättsliga systemet för att avslå gemenskapsmedel, eftersom jag inte anser att den uppenbara rätten att överklaga är tillräcklig. Därför röstade jag emot betänkandet.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Jag har röstat nej till betänkandet, vilket dock antogs (345-102 och 34 nedlagda röster).
Grunden för detta är för det första: Det vore att föredra att kommissionen fastställde beloppet för partistöd, inte parlamentet som därmed skulle bevilja partistöd till sina egna ?politiska europafamiljer?. I detta ligger en betydande frestelse.
För det andra: Kravet för att få bilda ett europeiskt politiskt parti har satts för högt med vart fjärde medlemsland.
För det tredje: Risken för godtycke byggs in genom att särskilda värderingskrav ställs på s.k. europeiska partier för att de skall erhålla finansiellt stöd. Vem skall avgöra dessa kriteriers tillämpning? I praktiken blir det den farliga ordningen att politiska partier skall avgöra vilka politiska grupper som skall ha ställning som parti och därmed erhålla finansiellt stöd, ett system som Sveriges riksdag inte känner till.

Van Brempt och Van Lancker (PSE)
. (NL) Vi har från de flamländska socialisternas sida röstat mot rådets kompromiss om stadgan för de europeiska politiska partierna såsom detta har förelagts Europaparlamentet, eftersom det inte finns tillräckliga garantier för europeiska politiska partiers oberoende.
Kompromissen omfattar en finansiell ordning som innebär att fullvärdiga europeiska partier från och med 2004 delvis kan finansieras av gåvor. Den kompromiss som nåtts, genom vilken en givare - en fysisk eller en juridisk person - kan skänka upp till 12 000 euro per år till ett europeiskt parti med ett spårbarhetstak på 500 euro, är oacceptabel för oss.
Vi fortsätter att ivra för ett förbud mot företagsgåvor och ett tak för privata gåvor på 2 000 euro per år, varvid givare måste ge sig tillkänna om de bidrar med 125 euro eller mer.

Andersen och Sandbæk (EDD)
. (DA) Sammantaget avstår vi från att rösta om resolutionsförslaget i Terrón i Cusís betänkande om en öppen samordningsmetod för gemenskapens invandringspolitik. Vi är för förslaget, men undviker att rösta eftersom vi anser att det bör vara medlemsstaterna själva som fattar besluten i detta avseende.

Berthu (NI)
. (FR) Vi har röstat emot betänkandet av Terrón i Cusí om gemenskapens invandringspolitik, eftersom det är ett typexempel på det mest katastrofala som produceras av Europaparlamentet, både till form och till innehåll.
När det gäller formen togs betänkandet upp på föredragningslistan i sista stund och blev sedan föremål för en omröstning för godkännande utan debatt, för övrigt i likhet med de allra flesta betänkanden under denna sammanträdesperiod.
När det gäller innehållet är syftet med denna text, som läggs fram av en föredragande från vänstern, att behandla hela invandringspolitiken, men här sägs nästan ingenting om den olagliga invandringen. Föredraganden anser tvärtom att den avgörande faktorn för att utvärdera framgången för gemenskapens invandringspolitik är invandrarnas fullständiga integrering i mottagarlandet. Därför föreslår hon bland annat att det inrättas ett ?civilt medborgarskap?, så att legalt bosatta invandrare kan beviljas andra rättigheter, bland annat rätten att rösta i kommunala val och i valet till Europaparlamentet (punkt 29).
I betänkandet förklaras inte särskilt överraskande att Europeiska flyktingfonden inte bör finansiera obligatorisk återflyttning (punkt 53). Däremot välkomnas kommissionens förslag om att finansiera pilotprojekt för integreringsfrågor (punkt 39).

Schröder, Ilka (GUE/NGL)
. (DE) Jag röstar mot betänkandet, eftersom en politisk text som förtiger tillståndet i europeiska fängelser för personer som skall avvisas, dödsfallen vid gränserna som orsakas av de europeiska gränskontrollerna och den strukturella rasismen i den europeiska invandringspolitiken inte förtjänar att antas. Den europeiska migrationspolitiken syftar även i fortsättningen till två saker: Isoleringen av Fästning Europa skärps genom att gränskontrollerna förflyttas till transit- och ursprungsländer, och den ekonomiska utsugningen av från kapitalistisk synpunkt ?användbar? arbetskraft optimeras. Föreliggande betänkande angriper emellertid varken sänkningen av skyddsnivån för flyktingar till lägsta gemensamma nämnare, eller hyckleriet och dubbelmoralen i den s.k. kampen mot illegal invandring, som syftar till att upprusta gränserna och samtidigt utnyttja den billiga arbetskraften. Införandet av gemensamma gränskontroller välkomnas rentav. Avtalet som gäller förpassning ur landet, vilket EU pressar på tredje land, diskuteras inte.
Denna repressiva och utlänningsfientliga hållning gör man i föreliggande betänkande inte ens ett försök att kritisera, utan i stället applåderar en stor majoritet i Europaparlamentet ett tandlöst betänkande, som representerar den erbarmliga politiska allmänna uppfattningen. Denna majoritet ansluter jag mig inte till.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Vi stöder Förenta nationernas initiativ som syftar till att bekämpa den olagliga handeln med vapen, inklusive lätta vapen, som ger näring åt den olaga vapenhandeln och de ledande vapenindustriernas vinster.
Betecknande nog måste jag emellertid belysa det faktum - och motsägelsen - att den här debatten ägde rum samtidigt som debatten om en ?säkerhetsstrategi för Europeiska unionen?, i vilken Javier Solana deltog, den höge representanten för GUSP, som hade förberett en rapport för rådet i Thessaloniki.
Varför? Eftersom Solana i sitt tal förordade ett säkerhetskoncept baserat på militarism och interventionism, och argumenterade för att utveckla en strategi som garanterar en tidig, snabb och ?robust? intervention, när så är nödvändigt, och för större militära resurser i kombination med diplomatiska och civila instrument.
Denna föreslagna ?säkerhetsstrategi för Europeiska unionen? ser ut att anpassa målsättningarna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken till slutsatserna från Nato-toppmötena i Washington och Prag såtillvida att den understryker möjligheten att använda militärt våld. Med andra ord, den är en konsolidering av politik och instrument som är en negation till avväpning och détente i internationella förbindelser och avser att garantera militärt herravälde i hela världen, genom det ?partnerskap? som det finns förhoppningar om att Europeiska unionen och Förenta staterna ingår.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Utvecklingsländers grundläggande problem i fråga om energi - till skillnad från situationen i mer utvecklade länder - är inte att ersätta befintliga produktionskällor med andra, mindre förorenande källor. Det grundläggande problemet är tillgången till någon som helst energikälla. Lägg märke till att två miljarder människor inte har tillgång till elektricitet. Så för att uppnå den dubbla målsättningen att demokratisera tillgången till elektricitet utan att förvärra växthuseffekten är det av grundläggande vikt att vi stöder tekniköverföringen och projekt som är bra för miljön. Det är oacceptabelt att Europeiska unionen skulle skicka sin mest föråldrade teknik till utvecklingsländer. Jag välkomnar de ansträngningar som Europeiska unionen gjorde i Johannesburg för att upprätta bindande målsättningar för förnybar energi, och initiativen som togs under toppmötet för att involvera näringslivet. Jag anser att föredraganden på ett utmärkt vis har bidragit till denna gemensamma ansträngning för att dela de bästa teknikerna.

Pasqua (UEN)
. (FR) Den stora fördelen med betänkandet av Wijkman är klargörandet av den nyckelroll som energi har för utveckling samt ett antal givande siffror: alltifrån att 2 miljarder människor i dag inte har tillgång till energi som kan uppfylla deras grundläggande behov till prognoserna om att energiefterfrågan i världen kommer att öka till 2020 (+ 65 procent i förhållande till 1995). Tonvikten läggs klokt nog på underutvecklingens onda cirkel som det nu är oundvikligt att ta itu med, vilket ligger i hela planetens intresse.
I likhet med föredraganden kan man glädja sig åt kommissionens initiativ, men man måste genast tillägga att han hade kunnat - eller borde ha - betonat avsaknaden av forskningsinsatser på området kärnenergi under rubriken som syftar på initiativens bristande ambitioner. I seriösa framåtblickande undersökningar konstateras det nämligen klart och tydligt - vilket föredraganden mot sin vilja bidrar till - att vi inte kommer att kunna uppfylla världens framtida energibehov om vi vänder ryggen åt den enda teknik som är en effektiv efterföljare till fossil energi, som för övrigt ofta är en källa till rovgirighet och ytterst allvarliga konflikter, vilket betonas i betänkandet.
Min grupp kommer att rösta för detta betänkande, i förhoppningen om att det kommer att bidra till denna räddande insikt.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag gratulerar Wijkman till ett utmärkt betänkande, både för hans insiktsfulla uppfattning om energins nyckelroll i utvecklingspolitiken och för vägen framåt som han pekar ut, som hela tiden kännetecknas av en strävan efter att förbättra levnadsförhållandena för de fattigaste människorna. Denna strävan och vidtagandet av praktiska, realistiska och effektiva åtgärder är en kreativ utmaning för Europeiska unionens folk och en absolut nödvändighet för mänskligheten. Vi måste bryta den där kopplingen mellan energi och fattigdom - basen för kommissionens två förslag - i och med att ?där det saknas energi breder fattigdomen ut sig, och det bildas en ond cirkel?. 
Jag delar föredragandens oro över bristen på ett tydligt ekonomiskt åtagande från kommissionens sida för att stödja den diagnos som har ställts. Jag tror emellertid att vi rör oss i rätt riktning. Även om man ser det ur ett rent ekonomiskt perspektiv så är allt stöd som kan realiseras på energiområdet en klar framtidsinvestering. För alla. Det är ett av de områden på vilket utvecklingspolitik kan ha en mer varaktig och synlig effekt.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
. Vi moderater anser att den marina miljön är viktig och bör skyddas. Förutsättningarna för en framtida god Östersjömiljö har förbättrats avsevärt genom kommunismens fall och håller på att förbättras ytterligare genom utvidgningen av Europeiska unionen. Genom EU-samarbetet kommer det gemensamma arbetet för en renare Östersjö att intensifieras.
Vi har röstat för detta initiativbetänkande, trots att det inte tar hänsyn till vad som redan gjorts och trots att föredraganden vill styra utvecklingen med alltför långtgående centralstyrning och överstatlighet.
Vi moderater anser att Östersjöns problem inte kan eller bör lösas på samma sätt som exempelvis Medelhavets. Berörda länder och regioner i respektive geografiska område måste kunna få finna lokalt anpassade lösningar.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) I genomförandeplanen från toppmötet för hållbar utveckling i Johannesburg kan man läsa att ?oceanerna, haven, öarna och kustzonerna är en väsentlig del i planetens ekosystem och har en livsviktig betydelse för livsmedelssäkerheten i världen?. Det måste betraktas som en prioritet att skydda den marina miljön, och i synnerhet att bevara dess biologiska mångfald, och vidare behövs ytterligare åtgärder på området för skydd av den marina miljön, en väl fungerande kustpolitik och hållbar användning av haven.
Därför instämmer vi med föredraganden att en strategi på det här området måste inbegripa följande: försiktighetsprincipen; att utveckla åtgärder för att skydda och bevara den marina miljön; en integrerad strategi för att möta hot orsakade av mänskliga aktiviteter som påverkar den marina miljön; en integrerad strategi för förvaltning av fiskeansträngningarna; en regional strategi som tar hänsyn till regionala skillnader och respekterar ?ekologiska särdrag och socioekonomiska aspekter?, utan att glömma att det finns andra anledningar till föroreningar av marina miljöer.
Vidare beaktar vi att det förslag som kommissionen nyligen lade fram om förvaltning av fiskeansträngningarna ifrågasätter målen om att bevara miljön och Portugals förmåga, i synnerhet, att utföra åtgärder för att bevara miljön i landets exklusiva ekonomiska zon.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Jag har röstat för detta betänkande. Genom att anta en strategi för att skydda och bevara den marina miljön utformar man en riktig EU-politik för sjösäkerhet.
Det finns förordningar och direktiv, och det är medlemsstaternas sak att tillämpa dem och Europeiska kommissionens uppgift att kontrollera att de genomförs. Vi måste vara oförsonliga på denna punkt, för om en katastrof skulle inträffa är det mycket enkelt att göra EU till en idealisk syndabock.
Det föreslås också nya sjösäkerhetskrav i syfte att skydda våra kuster: fartyg med dubbelskrov och eventuella straffrättsliga påföljder för varje lagöverträdare. Som komplement till dessa åtgärder kräver jag att det inrättas en europeisk kustbevakningstjänst.
Syftet med denna politik är att skydda och bevara i stället för att försöka åtgärda skador som redan uppstått. Miljökatastrofer avhjälps inte med hjälp av subventioner. De drabbade regionerna lider och kommer att lida länge till när det gäller den biologiska mångfalden och miljöbalansen, som är nödvändiga för upprätthållandet av fiskresurser och bevarandet av arter.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Jag gratulerar kommissionen till det meddelande som har presenterats. Jag anser emellertid att analysen i meddelandet borde ha baserats på bevarandet av fiskebestånd och inte på ett vagt hållbart bruk av fiskeresurserna. Dessutom gick man inte tillräckligt långt i analysen av hur fisket inverkar på skyddet av den marina miljön eller i definitionen av de mål som måste uppnås och tidsplanen för detta.
Jag hoppas därför att kommissionen så snart som möjligt kommer att lägga fram ett förslag till en strategi för skydd av den marina miljön och utarbeta ett globalt svar på utmaningen att främja ett hållbart skydd av den marina miljön, både genom att samordna och stärka de lagtexter som redan existerar och även genom att uppmuntra upprättande av europeiska och globala myndigheter för övervakning och utvärdering. Denna strategi måste innefatta målsättningar, resurser och tidsramar. Slutligen åberopar jag mig på Europeiska unionens ledande roll i de internationella förhandlingarna om bevarande av marin miljö: det är av avgörande vikt att bifångsttekniker (att lägga ut mycket långa nät som även dödar icke-målarter som exempelvis valdjur, sälar, fåglar och sköldpaddor) begränsas avsevärt på världsomfattande skala.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Enhälligheten i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor bekräftar det här initiativbetänkandets nära nog obestridliga natur. Jag delade utskottets ståndpunkter och röstade för betänkandet.
Jag anser att det är riktigt att utarbeta en harmoniserad europeisk strategi för den marina miljön; det har visat sig att det finns ett behov. Tanken om att bristen på fullständig information inte är en förevändning för att undvika att vidta försiktighetsåtgärder (i synnerhet när det finns klara bevis på en tydligt minskad biologisk mångfald) är en värdig princip för att vidta åtgärder, såvida den inte tillämpas blint.
Lika användbar är föredragandens begäran om att Europeiska unionen skall fatta beslut om att gå med i Arktiska rådet (vars nuvarande medlemmar är Förenta staterna, Kanada, Island, Norge och Ryssland, Danmark, Sverige och Finland). Om EU var medlem skulle detta säkerligen förbättra den euro-atlantiska förståelsen av miljöproblem och ge EU ett betydande forum, i synnerhet för att skydda den marina miljön i Norden.
I fråga om kommissionens övertygelse att taket för hållbar avkastning skall fastställas med tanke på hållbara bestånd och inte ekonomisk hållbarhet anser jag att en mer balanserad strategi behövs: en strategi för att skydda och bevara den marina miljön, och samtidigt en definition av mekanismer för att öka den ekonomiska hållbarheten. Det bästa med en sådan kompromiss är troligtvis att en politik som definierats på så sätt är en ständig framgång.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Här, liksom i min röstförklaring i fråga om Markovs betänkande, är det huvudsakliga problemet med det strukturpolitiska föranslutningsinstrumentet (ISPA) - utvecklingsprogrammet riktat till åtta av de anslutande länderna för året 2001 - de fortsatta svårigheterna i samband med förfaranden för nyttjande av anslag.
ISPA-programmen utgör ett slags sammanhållningsfond för länderna som snart kommer att gå med i EU och syftar till att förbättra grundläggande infrastruktur på områdena för miljö och transport. Inom den här ramen är det, som föredraganden påpekar, viktigt att investera i bra administrativ utbildning för personalen i dessa länder som från och med nästa år kommer att förvalta medlen i strukturfonderna. På så vis undviks byråkratiska fördröjningar som resulterar i ständiga flaskhalsar och förseningar.
Då jag instämmer med föredragandens ståndpunkt är meddelandet som utskottet för regionalpolitik, transport och turism vill vidarebefordra till kommissionen också att en genomgripande förenkling av förfarandena behövs, utan att det påverkar nödvändiga åtgärder för kontroll av redovisningen. Annars föreligger under de kommande åren en risk för en allvarlig förlamning som utjämnas av frikostighet i sista minuten som inte stämmer överens med tankar om rationell och strukturell utveckling.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Fiskesektorns lönsamhet beror på fiskbeståndens hållbarhet, och dessa fiskbestånd måste behandlas som en global nyttighet. Därför instämmer vi med FAO:s uppförandekod för ansvarigt fiske, som innebär att åtgärder måste vidtas för att minimera föroreningar, avfall, fiskmängderna som kastas överbord och fångster av förlorade redskap eller fångster av andra än målarterna. Det finns ett behov av att utveckla och använda mer selektiva och miljösäkra fiskeredskap och fisketeknik, och ett effektivt skydd av ungfisk.
FAO har beräknat mängden fisk som kastas överbord inom ramen för det kommersiella fisket till mellan 17,9 och 39,5 miljoner ton per år, eller mellan två och fem gånger så mycket som Europeiska unionens fiskeproduktion, vilket är helt oacceptabelt.
Vi instämmer med det här betänkandets målsättningar. Vi anser emellertid att en lösning kommer att finnas först när den gemensamma fiskeripolitiken har decentraliserats, och fiskare, forskare och myndigheter spelar en aktiv roll. Inledningsvis kan detta, som föredraganden påpekar, uppnås genom att låta de regionala rådgivande nämnderna, som inrättades genom förordning 2371/2002, delta i utarbetandet av en strategi för att avskaffa bruket att kasta fisk överbord.

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.

De Keyser (PSE)
. (FR) Jag avstod från att rösta om resolutionen om det transatlantiska partnerskapet. I sin helhet är detta ändå en utmärkt resolution som innehåller mycket viktiga punkter för europeiska socialister och för européerna kort och gott, nämligen en återupprepad vilja till multilateralism i den transatlantiska politiken, en tonvikt på internationell rätt och ett bevarande av den arbetslivsrelaterade gemenskapsrätten, genom ändringsförslag 16 från Raimon Obiols.
Däremot antogs ändringsförslag 26 från PPE-DE-gruppen, där man betonar att den europeiska säkerhetsstrategin bör innefatta hänsyn till den amerikanska nationella säkerhetsstrategin och medföra särskilt stor försiktighet när det gäller EU:s ståndpunkt i situationer som Förenta staterna verkar tolka annorlunda.
Partnerskapet riskerar att bli en monolog. Européerna kommer aldrig att få höra förklaringar från amerikanerna där de säger sig vara beredda att underteckna internationella konventioner mot tortyr, mot truppminor, för Kyotokonventionen, för Internationella brottmålsdomstolen eller för en tillämpning av Genèvekonventionen i Guantánamo.
Men om européerna inte åtar sig att ta hänsyn till den amerikanska strategin har man däremot anledning att tro att det inte bara är Natos säte i Bryssel som kommer att hotas utan även - vem vet? - EU-institutionernas säten!

Figueiredo (GUE/NGL)
Denna resolution bygger på ambitionen att skapa ett så kallat ?välbalanserat partnerskap? mellan EU och USA, ?baserat på jämlikhet? och ägnat att ?sköta gemensamma globala intressen?: med andra ord, att styra världen och att dela upp den mellan dessa två bastioner för kapitalismen.
I ett försök att övervinna ?oenigheter? förespråkas en fördjupning av förbindelserna mellan EU och USA, vilket motiveras av EU:s behov av att utvecklas som ett politiskt och militärt block. I resolutionen förordas därför skapandet av en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP), en utvidgning av omröstningar med kvalificerad majoritet (i synnerhet när det gäller extern handel samt utrikes- och säkerhetspolitik), etablering av en gemensam europeisk diplomatenhet, utökat samarbete inom försvarspolitik och ?starkare och mer effektiv? användning av militära resurser inom ramen för Nato, och framför allt inom slutsatserna från Natos senaste toppmöte i Prag. Vidare föreslås att en ?transatlantisk marknad? skapas för att Världshandelsorganisationen (WTO) skall kunna fatta snabbare beslut.
Det är betecknande att resolutionen också innehåller en okritisk hänvisning till de uttalanden som nyligen gjorts av en grupp före detta amerikanska regeringstjänstemän som använde ett öppet brev för att skapa en ram för förbindelser mellan USA och EU (där den förstnämnda parten skulle ha herraväldet och den senare skulle vara underordnad) och som bedriver påtryckningar med oacceptabla förslag som skulle ha en klart störande inverkan på kontakterna i olika angelägenheter mellan länderna i EU. 
Av dessa skäl röstade jag emot resolutionen.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Det är viktigt att fortsätta påtryckningarna på Förenta staternas regering för att få USA att underteckna Kyotoprotokollet. Det är sant att sådana europeiska åtgärder som direktivet om handel med utsläppsrätter, vilket syftar till att sänka kostnaden för att kunna uppfylla Kyotoprotokollet, kommer att hjälpa till att minska det amerikanska motståndet mot det nämnda protokollet. Jag har dock en känsla av att en strategi som bygger på ett sådant försök att charma någon riskerar att bli alltför passivt. Det är därför av avgörande betydelse att ta upp Kyoto vid nästa förhandlingsrunda inom Världshandelsorganisationen (WTO). Om USA inte deltar i Kyotoprotokollet kommer landet att få en orättvis konkurrensfördel för sina produkter, särskilt när det gäller energiprodukterna, i förhållande till europeiska produkter på kort sikt. Det handlar därför om att veta om EG är berett att driva fram åtgärder som är inriktade på att eliminera dessa orättvisa fördelar inom WTO, huvudsakligen genom att påföra tull på amerikanska produkter som exporteras till det europeiska området.

Ribeiro e Castro (UEN)
Även om jag återigen känner ett angeläget behov av att återupprätta de transatlantiska förbindelserna mellan USA och EU (se ändringsförslag 27 av Gruppen Unionen för nationernas Europa [UEN], som godkändes), tvingades jag att rösta emot detta resolutionsförslag. Jag beklagar det fullständigt onödiga och missriktade förslaget att ta med avsnitt 5, där man förespråkar ståndpunkter som inte motsvarar det som föreskrivs i fördragen och som inte förtjänar vårt stöd. I en tid när vår uppgift var att läka alla de sår som uppstått i de transatlantiska förbindelserna på grund av de spänningar som vänsteranhängare och andra anti-amerikanska grupper förorsakat den senaste tiden motsätter jag mig också att man i resolutionen misslyckats att motstå frestelsen att nå kompromisser med ett språk och tänkesätt som i grunden är fientligt mot våra USA-allierade. Denna fientlighet framträder i avsnitten 8 och 14. Jag förkastar såväl beslutet att kritisera medlemsstater som eftersträvar förbindelser och partnerskap med USA som det underförstådda fördömandet av de medlemsstater i unionen som inte böjde sig för det fruktlösa försöket med ett fransk-tyskt diktat. Att insistera på sådant språk och sådana attityder kan inte få annat än negativa konsekvenser för Europeiska unionens och dess medlemsstaters intressen. Med hänsyn till att den slutliga texten i denna kompromiss på det hela taget utformats på ett olyckligt sätt beklagar jag tillbakadragandet av det resolutionsförslag i denna fråga som lades fram av Muscardini, Collins och Queiró, vilket jag med nöje skulle ha givit mitt stöd.

Sacrédeus (PPE-DE)
. Resolutionen lyfter fram ett antal viktiga områden för fortsatt förstärkt samarbete mellan EU och USA, men också områden som det finns skilda uppfattningar om. Enligt min mening är det viktigt att EU inte viker undan, inte minst vad gäller USA:s ansvar för klimatpolitiken. Särskilt värdesätter jag att parlamentet i punkt 22 stöder kommissionen i dess åsikt att USA:s anmälan till WTO av EU:s godkännandeförfarande för genmodifieraden organismer, GMO, ?är rättsligt obefogad, ekonomiskt ogrundad och politiskt gagnlös?.
Trots detta har jag inte kunnat stödja resolutionen då det i punkt 5 krävs omröstning med kvalificerad majoritet i ministerrådet även för utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag vare sig delar den uppfattningen eller finner den realistisk. Europasamarbetet skulle förfelas genom att ett lands befolkning, regering och riksdag tvingades föra en utrikes- och säkerhetspolitik man inte önskar.
Av denna anledning har jag valt att rösta emot betänkandet, vilket dock antogs (303-109 och 47 nedlagda röster).

Tannock (PPE-DE)
. (EN) De brittiska konservativa ledamöterna tvingas emellertid att motvilligt rösta mot resolutionen på grund av ett antal hänvisningar som vi inte tror kommer att vara till nytta varken för förståelse eller för goda förbindelser. Det finns, till exempel, en hänvisning till unilaterala strategier för problem som är kränkande och som ignorerar den överlägsna roll som Förenta staterna oundvikligen måste spela som det största och mäktigaste landet i världen, om de värderingar som vi ansluter oss till skall upprätthållas. Det innehåller också ett oförbehållsamt insisterande på att Förenta staterna skall dela Europas syn på Internationella brottmålsdomstolen - trots de problem som en oförändrad stadga för närvarande skulle leda till för Förenta staterna. Det finns inte heller någon anledning för Europa att ständigt söka oenighet med Förenta staterna i fråga om dödsstraffet, som förblir lagligt enligt internationell rätt. Vi måste respektera att deras åsikt är annorlunda än vår och inte försöka lägga fram det som en symbol på europeisk moralisk överlägsenhet gentemot Förenta staterna. Det har funnits för mycket anti-amerikanism i Europa under den senaste tiden, och Europa måste påminna sig om vad man är skyldig Amerika. Detta återspeglas inte till fullo i resolutionen som den nu ser ut. Slutligen kan vi inte stödja omröstning med kvalificerad majoritet i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

