Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet fredagen den 19 maj 2000.

Parentation
Talmannen
Det var med stor sorg vi tog del av meddelandet om att Adelaide Aglietta avlidit i Rom den 20 maj 2000. Alla minns att Adelaide Aglietta under sin intensiva politiska verksamhet var politisk sekreterare i det italienska radikala partiet. Hon var medordförande i Gruppen de gröna mellan 1990 och 1994. Hon bedrev ett stort antal intensiva kamper, bl.a. till förmån för ett federalt Europa och de mänskliga rättigheterna.
Adelaide Aglietta var en mycket modig kvinna, framför allt i fråga om sina övertygelser, som hon ivrigt försvarade, men alltid med respekt för nästan. Trots den långa sjukdomstiden fortsatte hon sin politiska och parlamentariska verksamhet och arbetade outtröttligt med sitt betänkande om kommittéförfarandet och fortsatte även envist, fram till maj 1999, förhandlingarna med kommissionen och med rådet. Vi kommer att minnas henne som en utmärkt förebild när det gäller mod och parlamentarisk uppoffring och jag ber er att hålla en tyst minut till hennes minne.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Sedan vår senaste sammanträdesperiod har en blind och brutal terrorism på nytt drabbat Europeiska unionen. I Grekland genom mordet på brigadgeneralen Stephen Sonders, militärattaché vid den brittiska ambassaden i detta land, som dödades av terroristgruppen 17 november. I Spanien genom mordet på Jesus Maria Pedrosa, ledamot av kommunfullmäktige i Baskien. För tredje gången på några månader har terrorismen på nytt försökt tysta dem i regionen som med demokratiska medel fortsätter att kämpa för att försvara sin yttrandefrihet och verka för rätten att leva där i fred.
Samma dag som dessa attentat ägde rum uttryckte jag personligen och i parlamentets namn vår djupaste sympati och vårt uppriktiga beklagande till offrens familjer. Jag gav också de berörda regeringarna vårt absoluta stöd i den kamp de bedriver mot terrorismen.
Jag skall strax föreslå att vi håller en tyst minut för att hedra dessa två offer. Men för att ytterligare visa på vår solidaritet skulle jag vilja säga att jag, om myndigheterna och mina spanska kolleger anser det användbart och lämpligt, är beredd att resa till Baskien för att framföra budskapet från vårt enhälliga parlament, vårt absoluta fördömande av terrorismen och vår avsky inför dessa fega och barbariska handlingar, och ge vårt stöd till alla dem som, med fara för eget liv, modigt kämpar för att freden och demokratin äntligen skall segra i det spanska Baskien.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Barón Crespo
Fru talman! Jag tycker att vi skall se det som positivt att en företrädare för Euskal Herritarrok har uttryckt sin sorg över mordet på en aktningsvärd kommunfullmäktigeledamot i Baskien. Det enda som saknas i det här fallet är att han även fördömer detta politiska agerande i form av ett mord med ett skott i nacken, för det spanska Baskien, fru talman, som är den självstyrande region med starkast självstyre i Europeiska unionen är tyvärr den enda plats i Europeiska unionen där detta grymma och förkastliga politiska agerande består.
(Applåder)

Gorostiaga Atxalandabaso
EN) Fru talman! Rörande en ordningsfråga. På Euskal Herritarroks vägnar vill jag uttrycka min sorg över Jesús María Pedrosas död. Vi vill visa vår solidaritet med den avlidnes familj och vänner. Återigen visar den politiska konfrontationen upp sina mest fruktansvärda sidor. Vi bevittnar en tragisk händelse, i mänskligt och politiskt avseende, som kräver att vi inte använder oss av meningslösa upprepade fördömelser som inte ger någonting när det gäller att hitta en lösning.
Vi bör komma ihåg att Nelson Mandela, Nobelpris- och Sacharovpristagare, satt i fängelse i 27 år därför att han vägrade att fördöma ANC:s våldsamma verksamhet. Sinn Feins ledare har aldrig fördömt IRA:s våld. Denna tydliga inställning har banat väg för ett politiskt genombrott för ett slutligt avgörande i samband med de blodiga konflikterna i Sydafrika och Nordirland.
Vi i Euskal Herritarrok kommer att stå fast vid vårt åtagande att samarbeta med alla som vill nå en demokratisk lösning på den pågående konflikten i Baskien. Kan vi äntligen i detta parlament se fram emot något som kan understödja en politisk dialog i Baskien; något som har likheter med Downing Street-förklaringen?

Puerta
Fru talman! Jag vill tacka för er politiska vilja och för att ni är beredd att åka till Baskien för att tydligt visa Europaparlamentets antiterroristiska åtagande gentemot den spanska och i synnerhet den baskiska allmänheten.
Å andra sidan anser jag att det som medlemmen av Euskal Herritarrok har sagt är oanständigt.
(Applåder) Medlemmen ifråga har inte rätt att ställa sig på Mandelas sida. Nelson Mandela är värd en annan form av respekt. Vi i Europaparlamentet har fått lyssna till Nelson Mandela som har bekämpat våldet och företrätt folkets legitima intressena. De legitima intressena hos det baskiska folket företräds av demokratiskt valda personer. Jag måste få tala om för alla i parlamentet, precis som Barón Crespo redan har gjort, att det händer att det parti som Gorostiaga tillhör beklagar de dödsfall som terroristerna orsakat, för kanske har de inget val, men fördömer dessa gör de inte. Denna inställning har bland annat gjort att de demokratiska nationalistiska partierna har tvingats upplösa koalitioner med Euskal Herritarrok på kommunal nivå, för det är omöjligt att acceptera och anamma ett skott i nacken och det ständiga våldet som en politisk metod.
Det finns inget mer att tillägga för att fördöma, inte bara mördarna, utan även de som stöder dem politiskt.

Cercas
Fru talman! Även jag ansluter mig till dem som inte vill att den konflikt som för närvarande utspelas i Baskien feltolkas här i dag, för även orden, fru talman, laddar de dödliga vapnen och vållar död i Baskien. En sådan tvetydighet när döden analyseras får inte förekomma i ett forum som Europaparlamentet, som är demokratins tempel.
Fru talman! Ni är varmt välkommen till Baskien. Ni kommer att föra talan för en överväldigande majoritet av vår församling, för en överväldigande majoritet av det baskiska folket är emot dem som låter påskina att de talar i det baskiska folkets namn, när de kränker friheterna och de grundläggande rättigheterna. Gorostiaga företräder endast här den minoritet som, med ett tydligt förakt mot de bästa europeiska demokratiska traditionerna kränker de grundläggande rättigheterna.
Fru talman, res till Baskien och för fram vår röst, som är en röst som ropar -låt oss hoppas att det inte är förgäves -att detta månne ha varit det sista dödsfallet.
(Applåder)

Hernández Mollar
Fru talman! Jag sätter värde på era fördömande ord och kondoleanser. Vi ger naturligtvis också vårt stöd till det så viktiga tillkännagivandet om att ni är beredd att besöka Baskien.
Fru talman, mina damer och herrar! Mordet eller skottet i nacken leder inte fram till en lösning på problemen i Baskien. Det leder inte heller till en lösning på problemen i Baskien att tysta ned fördömandet av dem som utövar det uslaste dåd som kan förekomma i det Europa som vi successivt försöker bygga upp -ett säkerhetens, frihetens och rättvisans Europa -som utgör ett attentat mot livet självt, det mest fördömliga av alla attentat mot de mänskliga rättigheterna.

Ortuondo Larrea
Fru talman! Som företrädare för det baskiska nationalistpartiet -det största partiet i den baskiska självstyrande regionen -vill jag här ge uttryck för vårt kraftiga fördömande och förkastande av mordet på Jesús María Pedrosa Urquiza, fullmäktigeledamot i Durango kommun i Vizcaya, och vårt fördömande av alla former av våldshandlingar som sker i Baskien och på andra håll i världen.
Vi förkastar det ständiga utövandet av våld för att uppnå politiska mål. Jag får även lov att säga att jag är ledsen över att behöva begära ordet i en situation som denna, efter en våldshandling som så nyligen har ägt rum. Jag uppskattar, fru talman, att ni när en händelse som denna inträffar -och det påpekade jag för er i min skrivelse förra veckan -genast står upp och försvarar de demokratiska principerna, genom att fördöma terroristdåden i parlamentets namn och ge uttryck för ert stöd till den spanska regeringen i kampen mot terrorismen.
Jag påminde er om att även den baskiska regeringen de senaste tjugo åren har arbetat för fred i Baskien med demokratiska medel i strävan mot en bättre framtid för oss alla. Jag anser att vi även bör erkänna den baskiska regeringens ingripande, handlande och agerande.
Samtidigt måste jag påpeka att det bortsett från terroristdåden, bortsett från det våld som kan förekomma eller som har förekommit i Baskien från ETA:s sida och även från statsapparatens sida -det får man inte glömma -har funnits en politisk baskisk konflikt långt innan ETA fanns. Det finns en del av den baskiska befolkningen som inte är nöjd, som inte är tillfreds med det nuvarande juridiska och politiska nätverket i Baskien. Jag tror att det är bra att alla politiska partier med en demokratisk inställning, en öppen inställning, sätter sig ned och talar med varandra för att en gång för alla komma fram till hur vi medborgare i Baskien skall kunna bli nöjda och leva tillsammans i fred, som är det vi alla önskar.

Sánchez García
Fru talman! Jag vill i egenskap av mig själv och som företrädare för det politiska parti jag tillhör, Coalición Canaria, här i parlamentet uttala mitt förkastande och fördömande av mordet på kommunfullmäktige Jesús María Pedrosa.
Dessutom vill jag framföra en uppmaning, som möjligen är en utopi, till fred och en dialog i denna självstyrande region. Slutligen bedömer jag det aviserade besöket av parlamentets talman i Baskien som mycket positivt och i högsta grad relevant och lämpligt.

Giannakou-Koutsikou
Fru talman! Ni har tagit upp den mördarattack som ägde rum i Aten mot den brittiska ambassadens militärattaché, Stephen Saunders. Jag vill tala om att ledamöterna här i Europaparlamentet från Nea Dimokratia, liksom vårt parti, fördömer dessa handlingar, inte bara just denna, utan även alla dem som har genomförts under de senaste 25 åren av denna spöklika terrororganisation, och jag beklagar vår oförmåga hittills att finna mördarna.
Dessa attacker saknar inte bara en berättigad grund, de saknar också samband med det som händer i Baskien -jag menar inte att det har någon berättigad grund, utan att omständigheterna är annorlunda ­, och det rör sig om blinda och oacceptabla attacker, som i själva verket har som mål att skada Greklands förbindelser med andra länder.
Jag upprepar vårt totala fördömande, och jag tackar er mycket för att ni i dag har lagt frågan allra först och för att parlamentets totala fördömande, genom er röst, kommer att vidarebefordras även till Grekland. Jag uttalar mitt djupa deltagande till Stephen Saunders fru och barn, som vi har sett på TV. Vi har sett deras smärta, och vi har sett att terroristerna inte bara slår mot de personer som de mördar, utan att de i själva verket även mördar hela deras omgivning.

Alyssandrakis
Fru talman, kära kolleger! Jag vill å Greklands kommunistiska partis vägnar förklara att vi på det kraftigaste och mest kategoriska sätt fördömer mordet på den brittiska ambassadens militärattaché i Aten, brigadgeneral Stephen Saunders.
Vi fördömer samtidigt den iscensatta attack som genomförs mot vårt land, men även försöken att koppla samman denna avskyvärda handling med det grekiska folkets antiimperialistiska känslor. Vi kan inte undvika att lägga märke till det faktum att mordet ägde rum bara några få dagar efter det att en rapport i vilken Grekland betecknas som ett land som inte samarbetar helt och fullt i frågor som gäller bekämpning av terrorism lades fram i Förenta staternas kongress. Några få dagar efter det att amerikanska farhågor över säkerheten vid de olympiska spelen år 2004 framfördes och strax före undertecknandet av avtalet om polissamarbete mellan Grekland och Amerikas förenta stater.
Vi kan bara konstatera att det finns personer som utnyttjar denna provokativa handling för att kräva ännu kraftigare förtryckaråtgärder, till förfång för det grekiska folkets politiska och demokratiska rättigheter. Det är bland dessa personer som gärningsmännen och anstiftarna måste sökas.

Katiforis
Fru talman! Även jag skulle vilja tacka er för vad ni har sagt om attacken mot och mordet på den engelska militärattachén. När mordet ägde rum, sammanträdde den socialistiska gruppen, och jag fick tillfälle att direkt, inför den socialistiska gruppen, uttala Pasoks, men även hela det grekiska folkets, fördömande; och det grekiska folket ser självfallet med avsky på denna typ av terroristhandlingar, som inte bara är riktade mot offren, utan även mot tryggheten och den politiska och ekonomiska utvecklingen i landet.
Det är ett faktum att Grekland under många år har plågats av terrorism. Vi vidtar och kommer att vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att bryta upp denna organisation, men det som ligger den mest i fatet, fru talman, är det faktum att den inte har det minsta stöd bland det grekiska folket, den har inte det minsta politiska inflytande, och dessa mord är ingenting annat än grymma, fruktansvärda och avskyvärda handlingar av en grupp fanatiker, och Greklands folk ser på dem med avsky och förkastar dem.

Bakopoulus
Fru talman! Jag vill tala om att jag och det parti som jag företräder, Demokratiska sociala rörelsen, totalt fördömer mordet på den engelska militärattachén i Aten och samtidigt uttala vårt odelade stöd till hans tappra fru och enastående barn. Vår sorg är verkligen stor, liksom vår önskan att myndigheterna äntligen skall lyckas slå till mot denna terrororistganisation, som under 25 års tid har plågat vårt land och de internationella förbindelserna.
  

Leinen
Fru talman! Jag vill göra er uppmärksam på det som hänt sedan vårt senaste sammanträde. Den tyske utrikesministern Joschka Fischer höll i början av maj ett tal om framtiden för det europeiska enandet. Man kan tvista om delar av detta tal, men det gav en viktig impuls till eftertanke om hur enandet skall organiseras med 25 eller 30 medlemsstater.
Desto mer överraskande var reaktionen från den franske inrikesministern Chevènement. Kärnpunkten i hans uttalande var följande: Den som arbetar för en europeisk federation eller en europeisk författning har inte klarat av att bearbeta erfarenheterna av nationalsocialismen. Jag anser att detta är en blamage som parlamentet måste protestera mot. Chevènement har försökt modifiera sitt uttalande, men han har upprepat kontentan, och har alltså i sak vidhållit detta. Vi har i parlamentet flera gånger uttalat oss positivt om en europeisk författning och en federal organisation av Europa -allt ifrån Spinelli och Herman fram till de senaste betänkandena. Jag anser därför att Chevènements uttalande kränker detta parlaments arbete. Jag vill be er att i lämpligt sammanhang framföra Europaparlamentets protester!
(Applåder)

Talmannen
Som ni kanske vet tillkännagav jag genom ett pressmeddelande, direkt efter Chevènements uttalande, min personliga indignation inför dessa uttalanden, som jag bedömde som fullständigt skamlösa. Även om jag vidtog försiktighetsmåttet att säga att det var ett personligt uttalande, eftersom Europaparlamentet inte intagit någon ståndpunkt, tror jag att Chevènement mycket väl förstod att jag i denna fråga återgav vad en stor majoritet i parlamentet tyckte.

Berès
Fru talman! Jag har uppmärksamt läst ert uttalande till följd av den franske inrikesministerns inlägg. Jag tror att frågan om nationen är ett alltför komplext begrepp för att kunna tas upp så här, i en kammare som vår, genom en ordningsfråga.
Det är en omfattande debatt som bedrivs i Europeiska unionens medlemsstater, och som man inte bara kan sopa undan med handen. Jag tror att inlägget från den franske inrikesministern uppfattades mycket väl i Tyskland, och att vi bör reagera på samma kloka sätt som de ansvariga i detta land.

Poettering
Fru talman! Vi bör tacka kollegan Leinen för att han har påmint om denna händelse. Men jag vill också uttryckligen tacka er för ert ställningstagande. Ni har som vår talman personligen tagit ställning. Jag vill säga er att vi helt och fullt stöder det, och jag vill uttryckligen tacka er för det. För övrigt bör vi inte diskutera det nu.
  

Meijer
Fru talman! Den definitiva föredragningslistan utgår från en sammanträdesvecka som börjar tisdagen den 13 juni. Den 7 juni skickade jag er en skrivelse om förfarandet måndagen den 12 juni, annandag pingst. Mycket riktigt infriade ni för en tid sedan en begäran om att upphäva det parlamentssammanträde som hade planerats till denna kristna helgdag. Sedan har det dock meddelats att ledamöterna kunde fylla i närvarolistan mellan kl. 15.00 och 22.00. Det verkar nu som om vi måste få ekonomisk ersättning för att en arbetsdag försvann.
Fru talman! Hur offentliggörs närvarolistan för i går och hur är det möjligt att förhindra att den närvarolistan skall kosta de europeiska skattebetalarna pengar? Väljarna förväntar sig av oss att vi utökar deras demokratiska rättigheter, inte att vi sköter om oss själva. Utbetalning av en dagersättning på en helgdag är en signal till väljaren att i ännu större omfattning låta bli att rösta vid nästa val.
Jag ber er att göra det möjligt för parlamentet att senast i juli uttala att de namnteckningar som sattes dit i måndags inte skall leda till någon som helst utbetalning. Ett undantag skulle eventuellt kunna göras för de som kan visa att de på grund av sin avlägsna bostadsort i till exempel Finland eller Grekland var tvungna att resa redan på söndag.

Talmannen
FR) Herr Meijer! Jag tror att er information inte är helt exakt. Gruppmöten ägde mycket riktigt rum i går, med ett stort antal kolleger, och det skulle inte ha varit normalt om dessa kolleger bestraffades.
  

Blak
Fru talman! Jag kan berätta att det här är en stor dag för danskarna. Vi har nämligen lyckats få dansk TV här i Strasbourg. Det är synd att inte Mary Banotti är här, för jag hade lovat att tacka henne personligen om det gick, men jag hoppas att ni kan vidarebefordra mina ord. Jag vill bara säga: "Mary, du är fantastisk. Man har lyckats ta hänsyn till ett litet land, men det har jävlar anamma också tagit tid".

Talmannen
Tack, herr Blak. Vi skall vidarebefordra till fru Banotti att ni är nöjd och tacksam.

Doyle
EN) Fru talman! Rörande en ordningsfråga. Jag skall se till att Banotti får denna information. Jag kommer också att försöka övertala henne, så att hon även kan få hit irländsk television här.
Jag vill ta upp en något allvarligare fråga, även om jag naturligtvis välkomnar utvidgningen av våra förhandlingar till alla medier. Fru talman! Ni känner till att sedan vi sammanträdde här den senaste gången, har den nordirländska församlingen ombildats. Kan jag, genom er, på era vägnar, begära att våra lyckönskningar skickas till alla berörda parter? Låt oss hoppas att vi är på väg mot något oerhört framgångsrikt i norra Irland.
(Applåder)

Talmannen
Jag ser att ert förslag får bifall från kammaren och jag skall mycket gärna göra det, fru Doyle.
  

Wurtz
Fru talman! Ni tvingades nyss delge oss tragiska nyheter.
Men det finns också en glad nyhet och jag tror mig förmedla en allmän känsla när jag uttrycker vår lättnad och glädje över att den franske journalisten Brice Fleutiaux äntligen frigivits, efter att ha hållits fången i över åtta månader av de tjetjenska kidnapparna. Jag skulle vilja hedra hans mod, men också hans klarsyn, eftersom han redan med sina första ord tydligt visat att han gjorde skillnad på sina kidnappare och det tjetjenska folket.
Vi var många som oroade oss för de kommande veckorna. Vapenvilan under sommaren som kommer allt närmare medförde också risken att uppmärksamheten, och därmed mobiliseringen bland opinionen och de politiskt ansvariga, skulle minska. Det var i den andan vi planerade att bjuda in Brice Fleutiauxs bror till Europaparlamentet, något han var mycket glad över, och även fackföreningar och journalister som förberedde sig på det, och ni, fru talman, hade också givit ert personliga tillstånd för att bidra till framgången med detta initiativ, och det vill jag tacka er för.
Lyckligtvis behöver vi inte ta detta initiativ, men jag tror att vi skulle vara glada över att kunna hälsa Brice Fleutiaux välkommen till detta parlament, men denna gång som en fri man och en ärans man.
  

Rübig
Fru talman! Jag är mycket förvånad över att rådet inte vill ta upp de fjorton medlemsländernas sanktioner gentemot en medlemsstat. Särskilt Europaparlamentet känner till att man inte löser några problem genom att vägra föra en dialog.
  

Bonde
Fru talman! Det jag vill tala om är det ramavtal mellan kommissionen och parlamentet som godkändes av talmanskonferensen i torsdags. Det föreligger ännu inte på mitt språk, det har inte delats ut till de flesta av ledamöterna, och det har inte behandlats i något utskott, och över huvud taget inte i utskottet för konstitutionella frågor, där jag anser att vi har en rättighet och skyldighet att gå igenom detta. Det bör läsas och diskuteras av ledamöterna innan det undertecknas. Den text som föreligger på franska och som jag fick i går kväll, är för övrigt inte identisk med det förhandlingsresultat som uppnåddes i torsdags. Fru talman! Ni minns nog att Prodi i förhandlingarnas slutskede gick med på att ordet "institutioner" i texten skulle bytas ut mot "rådet och kommissionen" så att de dokument som kommissionen lämnar ut till andra än rådet och kommissionen även om ordföranden beviljar det kommer att kunna lämnas ut till ledamöterna. Jag är kritisk mot ramavtalet på två punkter. Det löser inte de typiska problemen för ledamöterna. Det ena är, att när vi sitter i ett utskott och behandlar ett lagförslag, så har företrädarna från de olika medlemsländerna, däribland praktikanter från de ständiga representanternas kommitté som sitter bakom oss, tillgång till de "restrained"utgåvor av dokumenten som vi förhandlar om, men som vi ledamöter inte har rätt att få utlämnade. Det är förödmjukande att vi inte får dokument som lämnas ut till studenter. Ett annat typiskt problem som ramavtalet inte heller ger någon lösning på är att det ofta uppstår situationer när vi i dagens tidning får läsa om ett dokument som har läckt ut från kommissionen. Vi blir sedan ombedda av journalisterna att kommentera detta, fastän vi inte ens har möjlighet att få dokumentet utlämnat! Fru talman, bara en mening till...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
I motsats till vad ni anger i det brev ni skriver till mig kommer detta ramavtal att överlämnas till kammaren i juli och inte under innevarande sammanträdesperiod. Ni har alltså gjort ett misstag. Grupperna kommer naturligtvis att ha gott om tid för att granska dokumentet.
  

Karamanou
Fru talman! Jag skulle vilja fästa er och kammarens uppmärksamhet på följande: Förra tisdagen, den 6 juni, reste jag från Bryssel till New York för att delta i FN:s internationella kvinnokonferens. Som resehandling medförde jag det pass som Europaparlamentet utfärdar för alla ledamöter i Europaparlamentet. På flygplatsen i New York fick jag emellertid stora problem med myndigheterna, eftersom jag inte också hade ett visum, och detta på grund av att jag är grekiska och att Grekland är det enda land i Europeiska unionen för vars medborgare ett särskilt tillstånd krävs för inresa i USA.
Jag hade dock aldrig kunnat föreställa mig, fru talman, att Europaparlamentets särskilda pass inte skulle gälla för någon parlamentsledamot på grund av nationellt ursprung och att jag skulle tillbringa två besvärliga timmar på flygplatsen i New York, innan myndigheterna beslutade att bevilja mig ett visum, så att jag kunde delta i FN-konferensen.
Med all den respekt som vi bör visa för de lagar och bestämmelser som gäller i ett suveränt land, anser jag, fru talman, att det problem som jag ställdes inför är mer politiskt än personligt, och jag ber er därför att ta hand om saken på vederbörligt sätt.

Talmannen
Jag tackar er och jag noterar ert uttalande. Vi skall se vad vi kan göra i den riktning ni önskar.
  

McKenna
Fru talman! Jag vill rikta ledamöternas uppmärksamhet mot en mycket oroväckande rapport som Amnesty International nyligen offentliggjort. Amnesty International är en organisation som parlamentet använt sig av vid många tillfällen för att belysa brotten mot de mänskliga rättigheterna som sker världen över. De banditstater som Amnesty International uppmärksammar har alltid avfärdat Amnesty Internationals rapporter och det är mycket alarmerande att det i detta fall sker samma sak igen.
Rapporten i fråga handlar om kriget i Kosovo. Amnesty International har dragit slutsatsen att Nato har överträtt många internationella lagar som reglerar de mänskliga rättigheterna. Det är oerhört viktigt att medlemsstaterna inte avfärdar Amnesty Internationals rapport, eftersom organisationens rapporter alltid varit väl avvägda och alltid belyst alla överträdelser mot mänskliga rättigheter som sker, oavsett på vilket sätt som rapporten tas emot.
Javier Solana, som nu är högste ansvarig för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, var Natos generalsekreterare vid tidpunkten och på grund av detta grova brott mot de mänskliga rättigheterna, måste parlamentet ta Amnesty Internationals rapport på allvar. Vi kan inte tillåta att Nato eller någon annan organisation i världen begår brott mot de mänskliga rättigheterna, struntar i den internationella rätten och mördar oskyldiga civila. Detta är inte godtagbart.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet fredagen den 19 maj har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Medina Ortega
Fru talman! Under punkt 5 på protokollet angående punkten "Återtagande av tredje lands medborgare", efter Duffs anförande om fastställandet av beslutförheten står det: "Talare om denna begäran: ledamöterna Ribeiro e Castro, Knörr Borràs,... och så vidare." Men om vi läser det fullständiga förhandlingsreferatet framgår det att Knörr Borràs anförande var följande: "Fru talman! Jag vill ge uttryck för vår solidaritet med och sympati för folket i Paraguay inför ett nytt försök till militärkupp. Det var allt jag ville säga. Det är viktigt att parlamentets ståndpunkt framgår klart". Det bör påpekas att Knörr Borràs anförande inte hade något att göra med beslutförheten, utan med en så pass viktig fråga i den internationella politiken som försöket till statskupp i Paraguay.
Ordföranden i en politisk grupp -den socialistiska gruppen -har uttalat sig i frågan och dessutom kommer vi att lägga fram ett förslag till resolution, men jag vill fråga talmannen, för det första om inte protokollet bör ändras, och för det andra om ordförandeskapet har gjort något uttalande, för jag anser att det är viktigt att vi visar vår solidaritet med den paraguayanska demokratin.

Talmannen
Tack, herr Medina Ortega. Vi skall kontrollera allt detta och ändra om det krävs.
Finns det några andra synpunkter på protokollet?
Jag finner att så inte är fallet.
(Protokollet justerades.)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen har delats ut.
Beträffande torsdagen: När det gäller torsdagen och debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt har jag mottagit flera önskemål om ändringar. Till att börja med har den liberala, demokratiska och reformistiska gruppen och Gruppen de gröna/Europeiska fria alliansen lämnat en begäran som syftar till att ersätta punkten "Grundläggande friheter i Serbien och Kosovo" med en ny punkt med namnet "Statskupp på Fidji och Salomonöarna".
Vem vill tala som upphovsman till denna begäran?

Maes
Fru talman! Vi är naturligtvis var och en väldigt oroade över tillståndet i Kosovo. Ni förstår att vi gärna skulle vilja behålla den här texten. Med avseende på tillståndet i Salomonöarna och Fidji och till och med i Papua Nya Guinea ger Europeiska unionen ut enormt mycket pengar. Vi hoppas att dessa länder kan behålla sin politiska stabilitet, men tyvärr utvecklas tillståndet där på ett dramatiskt sätt. Därför anser vi, på grund av aktualiteten och inte på grund av det innehållet, att det är nödvändigt att ge en signal från Europaparlamentets sida. Vi har alltid betonat den förebyggande verksamheten. I hela det området håller det på att gå fel. Det oroar oss och hela Europaparlamentet. Därför skulle jag vilja uppmana kollegerna att hävda vår oro för Kosovo och Serbien. Vi kan komma tillbaka till det senare, men låt oss nu på grund av aktualiteten säga något av betydelse om Fidji, Salomonöarna och Stillahavsområdet.

Pack
Fru talman, kära kolleger! Vad det gäller aktualiteten kan man bara säga att Kosovo och Serbien är mer aktuella än något annat. Vi har just kommit tillbaka från en gemensam resa till Kosovo med budgetutskottet och utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Vi lovade där att vi denna vecka kommer att godkänna en sådan resolution. Jag ber kollegerna att gå med på detta förslag. Vi måste utöva press på Serbien och även på albanerna i Kosovo, så att de ordnar upp saker och ting. Detta kan vi bara göra med hjälp av våra anspråkslösa medel, nämligen en resolution. Denna region ligger för närvarande något närmare oss än vad Fidjiöarna gör, och beträffande pengar måste man säga att vi inte betalar särskilt mycket i Kosovo!

Talmannen
Herr Corrie! Jag vill gärna ge er ordet, men jag skulle vilja veta om ni avser att tala för eller emot. Det blir inte fråga om att inleda en debatt. Vi har följt ert äventyr liksom fru Kinnocks och vi har stött er. Vi var naturligtvis av hela vårt hjärta med er, och vi blev mycket lyckliga över den positiva lösning som nåddes. Jag vill gärna säga det här. Jag tackar er för att ni avstår från att få ordet och jag låter begäran från de gröna och den liberala gruppen gå till omröstning.
(Parlamentet förkastade begäran.)
Det gäller fortfarande debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt där jag har fått en annan begäran om Venezuela. Den kommer från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och syftar till att ersätta punkten "Venezuela" med en ny punkt med namnet "Statskupp i Paraguay".

Sakellariou
Fru talman! Det finns två saker som talar för att vi inte skall behandla frågan om Venezuela. Den första är respekten för vår egen arbetsordning. Så som vi hanterar dessa viktiga debatter i aktuellt ärende kan de inte längre tas på allvar. Vi beslutade i utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor att vi strikt skall hålla oss till artikel 50 och bilaga III i vår arbetsordning, enligt vilken en sådan fråga, dvs. en händelse som inträffade redan för flera månader sedan, inte längre kan få en brådskande behandling, även om den naturligtvis är mycket viktig.
Den andra anledningen är att det i budgethänseende ställs krav i detta förslag som inte har övervägts eller diskuterats. Av den anledningen begär vi att denna fråga inte skall tas upp utan ersättas med en verkligen brådskande och mycket aktuell fråga, nämligen kuppförsöket i Paraguay och fängslandet av den gamle kuppmakaren general Oviedo.
(Parlamentet godkänner begäran.)
(Arbetsplanen fastställdes med dessa ändringar.)   

Lannoye
Fru talman! Jag är förvånad över att begäran från min grupp, som jag överlämnade till er i går angående ärendet "Echelon", inte nämnts.
Den 13 april vidtog talmanskonferensen en första åtgärd till följd av begäran från 185 ledamöter som krävde en parlamentarisk undersökningskommitté eftersom de var en majoritet som uttalade sig emot. Sedan kom ett annat förslag om en tillfällig kommitté från vår kollega Barón Crespo. Det diskuteras fortfarande, men medan det till att börja med föreföll som om de två förslagen skulle kunna slås samman och tillfredsställa hela kammaren, förefaller det i dag som om den andra begäran om en tillfällig kommitté inte alls motsvarar den som lämnades in av de 185 ledamöterna. Parlamentets rättstjänst har sagt oss att det var uteslutet att någon som helst utredning skulle genomföras inom en tillfällig kommitté om medlemsstaternas ansvar vid deltagande i "Echelon", avseende de europeiska institutionernas roll. Kort sagt, det är inte möjligt att genomföra någon undersökning.
Det förefaller mig därför nu som om det skulle vara logiskt, även om arbetsordningen är litet tvetydig, och artikel 151.3 kan diskuteras, att beslutet i talmanskonferensen följs av en omröstning i kammaren om det faktum att talmanskonferensen föreslår att ingen undersökningskommitté inrättas.
Det förefaller mig som om kammaren har befogenhet att uttala sig om ärendet, annars befinner vi oss i en situation av tillbakagång, ett tillbakadragande jämfört med fördraget. I artikel 193 i fördraget anges tydligt att det är ett möjligt ansvar för parlamentet.

Talmannen
Herr Lannoye! Jag fick mycket riktigt er begäran i går kväll, kl. 22.00, och jag måste säga att för närvarande tvivlar jag på att begäran är tillåtlig.
Jag vill studera frågan grundligt för att inte inta en olämplig ståndpunkt. Men det stämmer, och det sade ni ju också själv, att artikel 150.3 i arbetsordningen inte är självklar i sin tillämpning i detta fall.
Jag vill titta mycket noggrant på frågan och i morgon i början av sammanträdet kan vi se om det är lämpligt att föra upp er begäran på föredragningslistan, och i så fall kommer vi att genomföra omröstningen kl. 12.00, vilket ni också ville, tror jag. Men jag är tveksam till om ändringsförslaget är tillåtligt. Jag skulle ha kunnat ägna hela natten åt det, från kl. 22.00, och jag tror ändå inte att det skulle ha räckt.

Barón Crespo
Fru talman! Lannoye hänvisade till vissa beslut på talmanskonferensen som jag anser att han inte återgav korrekt, men jag skall inte gå in närmare på det.
Talmanskonferensen fattade på sitt sammanträde den 13 april ett majoritetsbeslut om att bilda en tillfällig kommitté. Det alternativet skiljer sig, enligt arbetsordningen, från en undersökningskommitté.
Jag har begärt en rapport från rättstjänsten som kom för en vecka sedan. Frågan fanns med på talmanskonferensens dagordning sista veckan. Då det i första hand var andra frågor som skulle behandlas kunde denna fråga inte beaktas. Jag har förstått det som att den slutliga överenskommelsen är att vi skall behandla frågan på talmanskonferensen.
Därför fru talman, anser jag att kraven från Lannoye och Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen är berättigade den dag ni lägger fram talmanskonferensens förslag inför parlamentet, och det kan bli i juli månad, men för närvarande tycks Lannoyes förslag inte vara rimligt.
Jag anser att man kan anföra invändningar mot ett förslag från talmanskonferensen, men arbetsordningen är tydlig: det är talmanskonferensen som skall komma med förslaget. Det normala är enligt min uppfattning inte att denna fråga behandlas i morgon, utan invändningarna kan framföras när ni lägger fram förslaget från talmanskonferensen inför parlamentet.
Jag anser att det inte kommer att bli möjligt förrän i juli, för den enda möjligheten den här månaden skulle vara på fredag, och jag tror inte att ordföranden i Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen vill att det sker då.

Lannoye
Fru talman! Jag tänker inte inleda en debatt om tolkning av arbetsordningen här. Men, fru talman, eftersom ni skall titta på problemet fäster jag ändå er uppmärksamhet på det faktum att om talmanskonferensen säger nej till en begäran om undersökningskommitté kommer den alltså inte att lämna något förslag om undersökningskommitté och det faktum att man röstar emot förslaget innebär att man riskerar att aldrig uttala sig i kammaren.
På den punkten innehåller arbetsordningen en uppenbar brist. Enligt min uppfattning är det rimligt att det är kammaren som fattar beslut, och det faktum att man föreslår att ingen undersökningskommitté skall inrättas är faktiskt ett beslut och ett förslag. Jag anser att man måste uttala sig. Den tillfälliga kommittén är ett annat problem, eftersom det inte motsvarar begäran från de 185 ledamöterna.
(Applåder)

Talman
Herr Lannoye! Jag hörde er mycket väl, liksom herr Barón Crespo.

Begäran om upphävande av Bries immunitet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0151/2000) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om upphävande av Andreas Bries immunitet.

MacCormick
Fru talman! Detta handlar om en begäran från statsåklagaren vid Berlins provinsdomstol att upphäva André Bries immunitet. Bries är ledamot av denna kammare. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden rekommenderar kammaren att vi i detta fall inte upphäver immuniteten. Det är lämpligt att jag säger några ord rörande skälen till våra rekommendationer.
Fallet handlar om en demonstration som skedde på initiativ av Brie och dennes anhängare i september 1998 när han, tillsammans med åtta andra, rullade ut och satte upp ett plakat vid Brandenburger Tor i Berlin. Syftet var att protestera mot klyftan mellan fattiga och rika i samhället. Detta upprepades vid andra tillfällen. Den lokala åklagaren karakteriserade detta som ett brott mot artikel 26.2 i den tyska möteslagen, eftersom det var ett möte som hölls utan tillstånd från de behöriga myndigheterna, och utan att information getts till dessa myndigheter. Detta väcker frågan om immunitet eftersom -som ledamöterna känner till -ledamöterna får immunitet i sina hemländer på samma sätt som om de vore ledamöter av det nationella parlamentet.
Enligt artikel 46.2 i den federala grundlagen, får inte ledamöter av Förbundsdagen höras eller arresteras för en straffbar lagöverträdelse om inte Förbundsdagen ger sitt tillstånd till detta, och om de inte grips under pågående lagöverträdelse eller under följande dag. Under dessa förhållanden är det tydligt att om Brie vore ledamot av Förbundsdagen, skulle han erhålla immunitet rörande det åtal som riktats mot honom. Enligt gemenskapsrätten erhåller han därför, i egenskap av ledamot av denna kammare, immunitet, men parlamentet har möjlighet att upphäva denna immunitet.
Vår rekommendation är att vi inte bör upphäva immuniteten. Detta fall handlar om politisk verksamhet och uttryck av en politisk åsikt. Tendensen i parlamentets beslut i dylika fall har alltid varit att inte upphäva immuniteten. Det har bara skett ett undantag, och det är när talen direkt och avsiktligt uttrycker ett förnekande av förintelsen eller andra former av främlingsfientliga angrepp på personer. Detta är på intet sätt ett sådant fall och det följer alla prejudikat där parlamentet anser att politisk verksamhet bör skyddas.
Detta fall handlar inte om en förmån för enskilda ledamöter i egenskap av politiker. Det handlar om att upprätthålla villkoren för en demokratisk församling med en fri, öppen och uppriktig offentlig debatt. Det är ett stort nöje för mig att rekommendera betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för kammaren.

Medina Ortega
Fru talman! Jag vill bekräfta det föredragande MacCormick sade angående begäran om upphävande av ledamot Bries immunitet. Precis som han underströk har parlamentet i många fall redan garanterat immunitet i praktiken, när det har rört sig om handlingar där det har funnits ett politiskt samband med parlamentets verksamhet. Faktum är att vi anser att uppvisandet av en banderoll kl. 6.50 framför Brandenburger Tor, som endast 6 eller 8 personer hade varit med om att veckla ut, inte utgör ett allvarligt brott mot den allmänna ordningen.
Det finns fall, som MacCormick sade, där parlamentet har bestämt sig för att upphäva immuniteten. Det rör sig fall som i synnerhet har att göra med ledamoten Le Pen, där man till exempel har förnekat att förintelsen har ägt rum eller där man har gjort uttalanden med rasistisk prägel. Även i fall där orden har åtföljts av handlingar, som den gången en sten begjuten med frätande syra kastades mot Förenta nationernas president.
Parlamentets rättspraxis har i övriga fall varit att bevara immuniteten när den politiska verksamheten i mindre utsträckning anses ha påverkat brottet mot någon bestämmelse av administrativ karaktär, något som aldrig har omsatts i praktisk handling. Därför ställer jag mig bakom MacCormicks förslag om att inte upphäva Bries immunitet.

Schmid, Herman
Fru talman! Det är möjligt att reglerna om immunitet som finns i många nationella parlament, och också i vårt Europaparlament, egentligen är en historisk kvarleva som egentligen inte behövs, men så länge som dessa regler finns, så måste de gälla lika för alla.
I fallet Brie som vi nu diskuterar är det klart att hans brott i första hand gäller politisk verksamhet, det handlar om en demonstration. Dessutom har hans brott egentligen bara att göra med de administrativa reglerna i polisförordningen, han har alltså inte sökt och fått förhandstillstånd.
Detta är naturligtvis inte tillräckligt för att immuniteten skall upphävas, för det krävs allvarliga förbrytelser, till exempel våld, kriminalitet eller något som sätter andra människors liv och säkerhet i fara. Detta fall handlar enbart om en rent administrativ överträdelse. Jag har förstått att samma uppfattning har uttryckts av medlemmar i olika partier i Tyskland. Jag tycker följaktligen att saken är ganska klar. Jag vill alltså på min grupps vägnar uttrycka stöd åt de beslutsförslag som föredraganden har lagt fram.

Begäran om upphävande av Kronbergers immunitet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0158/2000) av Zimeray för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om upphävande av Johann Kronbergers immunitet.

Medina Ortega
. (ES) Herr talman! Zimeray har bett mig försvara detta betänkande från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, eftersom han inte själv kan vara närvarande.
Situationen i fallet Kronberger skiljer sig helt från den tidigare situation som vi har tagit upp. I det här fallet rör det sig om en trafikolycka, som inte har något samband med politisk verksamhet. Kronberger var på väg hem från sitt arbete som parlamentariker, gjorde en vänstersväng och orsakade en olycka där två personer kom till skada. Händelsen har inget samband med dennes politiska verksamhet, ingen "fumus persecutionis" föreligger. Kronberger accepterar själv att hans immunitet upphävs och framför inga protester.
Fallets bakgrund är allvarligare, för det handlar inte enbart om ett trafikbrott utan ledamoten smet dessutom från olycksplatsen. Jag anser att det vore ett dåligt exempel om vi garanterade en ledamots immunitet när det rör sig om brott mot en trafikbestämmelse. Därför föreslår utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att Kronbergers parlamentariska immunitet i det här fallet upphävs, så att rättvisan får ha sin gång.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0156/2000) av Maaten för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror (KOM (1999) 594 -C5-0016/2000 -1999/0244 (COD)).

Maaten
. (NL) Herr talman! Vad är det egentligen som Europaparlamentet och Europeiska kommissionen och våra hälsovårdsministrar lägger sig i? Det här jag många människor undra. Tobak är ett njutningsmedel. Man förväntas njuta av det och låt inte politikerna förstöra den njutningen. Men så hänger det naturligtvis inte ihop. Ja, den fria valmöjligheten och det egna ansvaret måste finnas kvar. Det vill säga, ett beslut som fattats av en vuxen person på grundval av fullständig information. Det är precis där som skon klämmer.
Min inställning är att rökare har otillräcklig information om följderna av tobaksanvändning och att de inte tar tillräcklig hänsyn till sin omgivning. Det lägger vi oss i. Och med rätta!
Oundvikligen är det i samband med ett sådant direktiv hälsoaspekterna som är mest iögonenfallande. Det handlar dock i huvudsak om ett direktiv för den inre marknaden och därför har artikel 95 i fördraget använts som rättslig grund. Det betvivlas av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och dess föredragande har också öppenhjärtigt talat om det för oss i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Tvivlet har antagligen förstärkts av det ärende om direktivet för tobaksreklam som nu behandlas i domstolen i Luxemburg. Jag delar emellertid inte de tvivlen helt och hållet. Om det hade varit ett folkhälsodirektiv så skulle andra åtgärder ha föreslagits. Då hade vi talat om försäljningsställen. Då hade vi talat om rökning på arbetsplatsen. Då hade vi talat om rökning på offentliga platser. Då hade vi kanske talat om en minimiålder, vilket jag förresten inte är någon förespråkare för själv. Då hade vi absolut talat om den effektivaste politiken mot tobak, nämligen en prispolitik. Vi behöver bara se till det brittiska och det svenska exemplet för att se att det fungerar.
Vi talar om en sammanslagning och anpassning till nya insikter av tre befintliga direktiv, av vilka två redan prövats av domstolen och där hade man inga kommentarer angående den rättsliga grunden. Det här förslaget till direktiv har för litet gemensamt med det som just nu behandlas i Luxemburg för att de två skall kunna jämföras med varandra.
Harmonisering av den inre marknaden för tobaksprodukter är dock en brådskande nödvändighet. Vi har nu ett virrvarr av nationella regler som leder till handelshinder och även till orättvisa mellan konsumenterna. Harmonisering är därför bra för industrin och bra för folkhälsan. Resultatet av våra diskussioner är till exempel utvecklingen av gemensamma testmetoder och en positiv lista över tillsatser, såsom den som redan nu finns i Frankrike, i Tyskland och i Belgien. Jag skulle gärna själv ha föreslagit en sådan lista. Jag anser emellertid att det finns för stor osäkerhet runt en sådan lista för att kunna föreslå den nu. Miljöutskottets förslag skulle dock leda till att en sådan lista skulle upprättas redan år 2004.
Större öppenhet angående ingredienser och tillsatser är också en del av den här testordningen och likaså ställande av villkor för import och försäljning i Europeiska unionen och naturligtvis även för export. Vi står dock öppna för den europeiska industrins problem i det avseendet och förslaget om möjlighet till uppskov fram till år 2006 antogs därför i utskottet.
Vi vill ge konsumenterna valfrihet på grundval av en fullständigare information. Det bästa kommunikationsmedlet är då själva paketet. De nuvarande varningstexterna på 4 procent på paketets fram- och baksida visar sig vara fullständigt ineffektiva och även förolämpande förenklade. Det handlar i första hand om missvisande information. Termer som light, ultra light och låg tjärhalt och liknande stämmer inte. Även uppgifter om de olika tjär-, nikotin- och måhända kolmonoxidhalterna väcker en falsk bild av, och särskilt unga kvinnor drabbas av det, att vissa cigaretter är mindre ohälsosamma än andra. Den terminologin måste försvinna.
Dessutom behöver vi mer hjälpsam information och rökare vill det också. De vet att rökning är ohälsosamt men för övrigt ytterst litet. Jag har lagt fram ett ändringsförslag som snyggar till miljöutskottets förslag en aning i det avseendet. För den texten behövs mer plats och helst även illustrationer. Hur mycket plats? Nja, tillräckligt. Utskottet för miljö säger 40 procent eller 50 procent. Ett förslag gällde 35 procent eller 45 procent och det har jag via min partigrupp lagt fram igen. I alla fall får det inte vara mindre än 30 procent varningstext på paketen. Det är den siffra som redan nu gäller i Polen. Därför tycker jag att Europeiska kommissionens 25 procent inte räcker även om det är ett stort steg i rätt riktning.
Slutligen vill jag gärna tacka kollegerna för det anmärkningsvärda samarbete som vi haft med Europeiska kommissionen och med rådets ordförande. Jag tror att det skall leda till en bättre politik. Även dialogen med hälsoorganisationer och med industrin har varit positiv. Parlamentet har också valfrihet och kan använda den nu. Ett val mellan att knorra ute i marginalen eller att vidta handlingskraftiga åtgärder. Jag uppmanar parlamentet att visa mod att gå långt, det är nämligen bättre för alla parter.

Lechner
Herr talman! Tyvärr har jag bara orimligt kort tid på mig för att lägga fram min egen uppfattning och den uppfattning som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden hyser. Och här handlar det inte bara om en småsint juridisk fackdiskussion, så att säga ett rättsligt hårklyveri, utan om en synnerligen viktig politisk fråga, nämligen frågan om respektive behörighet och gränserna för den.
Inte heller en domstol förfar på det viset att den enbart tillämpar lag i sådana fall. Den skapar rätt, utformar den och vidareutvecklar den. Vi som är med om att stifta lagar borde medverka till denna utformning! Och det gör vi genom att från vår sida åstadkomma en avgränsning, en gränsdragning.
Helt kort beträffande de olika punkterna: Artikel 152 i fördraget utesluter uttryckligen en harmonisering av lagen när det gäller hälsofrågor. Det kan man beklaga -det har jag också stor förståelse för -men så är det. Artikel 95, så att säga generalklausulen om den inre marknaden, duger som rättslig grund så länge det handlar om att främja den inre marknaden. Och man kan inte anmärka på om också hälsoaspekter prioriteras i detta sammanhang.
Beträffande avgränsningen och utvärderingen: Detta kan inte ske i enlighet med rubriken. Det kan inte heller ske i enlighet med motiveringen för ett sådant direktiv, som i kommissionens version upprepas ihållande och ofta helt utan sammanhang. Det kan inte heller ske i enlighet med tidigare förfaranden, framför allt som subsidiaritetsprincipen nu är förankrad i fördragen. Det kan enbart göras med hjälp av det sakliga innehållet i ett förslag, och, om det gäller ändringar, med hjälp av det sakliga innehållet i dessa ändringar. Men det är inte avgörande om det föreligger några enskilda referenser till den inre marknaden. De förekommer alltid, varför ju all avgränsning egentligen skulle vara meningslös. Det är alltid bara fråga om huruvida tyngdpunkten i och målsättningen med ett direktiv tjänar till att främja den inre marknaden, minska på handelshindren och främja den fria rörligheten för varor, eller om tyngdpunkten ligger någon annanstans. Att denna tyngdpunkt finns för handen här har egentligen inte någon överhuvud taget hittills påstått.
Därför bekräftar jag avslutningsvis utskottets förslag att tillbakavisa direktivet i den form det nu föreligger -jag betonar i föreliggande form, inte i varje form -på grund av bristande rättslig grund och på grund av överträdelse av subsidiaritetsprincipen.

Langen
. (DE) Herr talman! Jag får också lägga fram yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi under enbart två minuter. För det första: Vad gäller den rättsliga grunden har kollegan Lechner kommit med tillräckliga argument. Om den rättsliga grunden vore riktig, skulle detta direktiv ha behandlats i utskottet för rättsliga frågor, som är ansvarigt för den inre marknaden. Kommissionen har inte påpekat detta. De båda hindren för den inre marknaden, den skilda beskattningen och undantagsbestämmelserna till exempel för Grekland, är oförändrade.
För det andra: I förslaget till direktiv föreslås en exportbegränsning. Med avseende på innehållet skall samma värden också gälla för export från Europa till tredje land. Det anser vi vara fel och överdrivet och vi anser att detta förslag måste uteslutas.
För det tredje: Vad beträffar utformningen av innehållet på varningstexten har följande föreslagits: "Rökning är dödlig" och "Rökning kan vara dödlig". Sådana hänvisningar anser utskottet för industrifrågor inte bara vara vilseledande, utan de diskriminerar även dem som tillverkar eller handlar med det legala njutningsmedlet, i synnerhet som Europeiska unionen här intar en mycket ambivalent hållning. 70 miljarder euro i skatteintäkter i alla medlemsländer, 1 miljard euro i subventioner för tobaksodling -det rimmar illa.
För det fjärde: Beträffande storleken på varningstexten anser vi att besluten från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor är absolut överdrivna, och vi avvisar dem därför.
För det femte: Beteckningarna "mild" och "light", som enligt vår uppfattning övervägande används som rena uppgifter om smak och färg, bör också användas på så sätt i framtiden. Vi föreslår alltså att de bibehålls.
För det sjätte: Beträffande det enhetliga mätningsförfarandet respektive kommissionens krav att begära omfattande uppgifter av själva företagen, föreslår vi att en vetenskaplig kommitté tillsammans med ISO utvecklar enhetliga mätnings- och provningsförfaranden, som bör införas i hela EU. Detta sätt att gå tillväga är klokare -även om det stöter på betänkligheter från industrins sida -än de omfattande anmälningsskyldigheter som kommissionen föreslår.
Vi känner till att alla här har sin egen åsikt om detta. Jag vädjar om att vi i denna fråga i första behandlingen behåller proportionerna och förnuftet och inte ifrågasätter arbetstillfällen som vi absolut behöver i Europa.

Martens
Herr talman! Rökning är skadligt för hälsan. Det är emellertid naivt att tro att vi skall kunna skaffa rökningen ur världen. För oss gäller det främst att vi har ett ansvar att göra allt för att förhindra att människor börjar röka i allt yngre ålder. Med beaktande av det skulle medlemsstaterna kunna överväga att höja priset på cigaretter och förbjuda försäljning till barn under 16 år. När det gäller direktivet har jag följande att säga.: I fråga om den rättsliga grunden: är det bra att omröstningen om direktivet kommer nu. Europaparlamentet har ett politiskt ansvar i det här och vi behöver därför inte vänta på rättsliga förfaranden. Det skulle vara något nytt, det här har vi aldrig tidigare gjort och något är väl alltid på gång någonstans. Dessutom bekräftar Europaparlamentets och Europeiska kommissionens rättstjänst den rättsliga grundens riktighet.
Punkt två, herr talman: hälsa. Allra först är jag för att inte uppge halterna på paketen. De visar sig vara vilseledande. Lägre halter, tjära, nikotin och kolmonoxid är inte mindre dåligt för hälsan och ibland tvärtom, till och med sämre. Det räcker att ange att de här produkterna finns i paketet och att dessa produkter är skadliga för hälsan. Människor måste dock enkelt få gratis tillgång till produktinformationen. Det konstiga är att det här förslaget underlättar exporten både för industrin och för hälsoorganisationerna och även omröstningarna.
När det gäller varningarna, herr talman! När det gäller de olika önskningarna om varningsstorleken så har jag nu tagit ställning för det procenttal som Europeiska kommissionen nämner. De får nu ses som en kompromiss.
Det är också viktigt att peka på riskerna med passiv rökning. Hittills har de alltid underskattats men de allvarliga följderna blir allt tydligare. För övrigt är min inställning att låta varningarna vara så korta och så kraftfulla som möjligt. Längre texter gör varningarna mindre kraftfulla.
Subventioner. Jag är för att avskaffa subventionerna. Det är inte trovärdigt att å ena sidan avråda från rökning och å den andra att stimulera tobaksodling. När det gäller marknaden, herr talman, så kräver en öppen inre marknad ett främjande av lika utgångspunkter för företagen i de olika medlemsstaterna. Därför är jag för att förbudet mot snus avskaffas. Den produkten är inte hälsosam men inte heller så mycket värre än andra produkter att den som enda produkt borde förbjudas.
När det gäller exporten, herr talman, så måste likadana hälsokrav ställas på försäljningen inom och utanför EU, anser jag. När det gäller varningar så kan reglerna i de importerande länderna få gälla.
Vad avser testmetoder, herr talman, så måste vi inom EU komma fram till en enhetlig testmetod, fastställd av ett oberoende vetenskapligt organ som är sammanställt av experter från olika berörda vetenskapsämnen och som skulle utarbeta de testmetoderna. Varje medlemsstat bör erkänna ett behörigt laboratorium, i eller utanför den egna medlemsstaten och de tester som görs i dessa erkända laboratorier skulle sedan erkännas i alla medlemsstater. Det skulle vara orimligt att samma tester måste utföras enligt samma enhetliga testmetoder i alla medlemsstater.
Sista punkten, herr talman! Skillnaden mellan cigaretter, piptobak och cigarrer. Rökning är farligt för hälsan, alla tobaksprodukter är dåliga, men det finns skillnader i de olika produkterna. Det är väl tydligt för alla att pip- och cigarrökare är en annan målgrupp än cigarettrökare. Därav mitt förslag om att i direktivet för pip- och cigarrtobak göra en skillnad med avseende på varningarnas storlek, en mindre procent, och varningarnas färg, nämligen inte svartvitt utan tillåta kontrasterande färger också. I allmänhet är cigarr- och piprökare äldre personer som inte röker så ofta och främst sällskapsrökare. Det är också en dyrare produkt. Om vi framför allt vill försöka få människor att inte börja röka i unga år så handlar det alltså inte om den här målgruppen. Därav den åtskillnaden.

Sacconi
Herr talman! Inför omröstningen skulle jag gärna vilja peka på de centrala punkter som direktivet om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror tar upp och den ansvarskänsla som har krävts för att lösa upp dem. Om kampen mot rökningen, den främsta dödsorsaken inom unionen, verkligen utgör den absolut viktigaste fronten för att befästa rätten till hälsa, så är det viktigt att veta att denna kamp inte kan vinnas om man inte har ett såväl dynamiskt som realistiskt förhållningssätt när det gäller produktion och sysselsättning.
Den balans man uppnått mellan dessa båda aspekter i texten som röstades igenom i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor verkar vara en belöning för det svåra arbetet under de senaste månaderna. Låt mig i det sammanhanget tacka föredraganden, som tillsammans med oss accepterade denna flexibla strategi i en öppen dialog med såväl hälsoskyddsorganisationerna som producenterna av tobak och tobaksvaror.
Om vi så helt kort ser till betänkandets innehåll så vill jag understryka att kommissionens förslag inte bara tagits upp utan ytterligare förstärkts när det gäller skyddet av allmänhetens hälsa. Utskottet för miljö föreslår i själva verket att man bör förbjuda alla beteckningar - light, ultralight, mild -som uppfattas som ett veritabelt bedrägeri gentemot rökarna och att man bör ta bort alla möjligheter till undantag för medlemsstaterna.
Utskottet och min grupp har dessutom uttalat sig klart positiva till en harmonisering av reglerna för ingredienser och tillsatser i tobaksvaror och uppmanar kommissionen att senast år 2004 lägga fram ett förslag om en positiv lista. Även reglerna som gäller varningstexter har skärpts. Man har inte nöjt sig med att öka det utrymme som är avsett för varningstexterna, utan man bidrar till att förtydliga budskapen och göra dem mer personliga, för att därigenom öka deras avskräckande verkan.
Som jag redan sagt så hade detta utökade försvar för hälsan inte varit möjligt om man inte hade hittat en gemensam nämnare mellan det och de krav på en gradvis avveckling som framställts av de producenterna inom tobaksbranschen. Detta är förmodligen den känsligaste punkten i hela direktivet: att införa samma korta tidsperspektiv och samma maximihalter för alla cigaretter som tillverkas i unionen, oavsett om de är avsedda för inhemsk konsumtion eller för export. Ingen vill göra avsteg från principen att cigaretterna är lika skadliga för de europeiska invånarna som för invånarna i tredje land, och dessutom kan man inte kräva att en hel sektor skall omvändas från ena dagen till den andra.
För att ta hänsyn till tobaksproducenternas och industrins behov föreslår vi, i enlighet med hur vi röstade i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och i ett nytt ändringsförslag, 98, att kammaren stöder förslaget att bibehålla målet att konvertera sektorn, men att man tillåter en något längre övergångsperiod genom att tillämpa maximihalter för den inhemska produktionen från och med år 2004 och för exporten från och med år 2006. På så vis avvärjer vi verkligen attackerna från dem som, i egenskap av företrädare för producenterna, tillbakavisar behovet av att införa godkända maximihalter för tjära, nikotin och kolmonoxid. Och det är detta som är det viktiga.
En annan känslig punkt utgörs av det undantag som beviljats Grekland att fortsätta tillverka starkare cigaretter till och med år 2006. I den frågan har vi, efter omfattande diskussioner i gruppen, beslutat att vi måste stödja ett bibehållande av status quo, dvs. vi säger "ja" till att behålla undantaget för Grekland och "nej" till att undantaget utsträcks till att även omfatta nikotin och kolmonoxid.
Avslutningsvis är det viktigt att notera att allt arbete under de senaste månaderna har utförts i nära samarbete med rådets arbetsgrupp och att det portugisiska ordförandeskapet har gjort godkännandet av detta direktiv till en prioriterad fråga på dagordningen för rådet (hälso- och sjukvård) som är planerat till den 29 juni.
Vi är på väg att göra något mycket viktigt -och jag tycker litet synd om Langen. Genom att rösta för Maaten-betänkandet och tillbakavisa de ändringsförslag enligt vilket man verkar vilja ifrågasätta den rättsliga grund på vilken direktivet vilar, har vi en chans att bidra till en bredare strategi i kampen mot rökningen och därmed också till en förbättring av medborgarnas hälsa.

Olsson
Herr talman! Jag skulle först vilja gratulera min kollega Maaten till ett mycket bra arbete med detta betänkande.
Nikotin är en väldigt vanebildande drog, men det bästa med nikotin är att det inte är särskilt farligt för människan. Den stora frågan är hur man får i sig nikotinet. När man röker det, exempelvis i form av cigaretter, får man även i sig en stor mängd tjära och kolmonoxid, vilket är väldigt skadligt. Dessutom så ryker det om cigaretterna, vilket ju är själva idén med dem, och denna rök sprider sig till omgivningen. Detta har till följd att inte bara den som använder, och vill ha i sig nikotinet, får det, utan även omgivningen, vilket är väldigt skadligt.
Summan av detta resonemang blir att vi måste försöka begränsa användningen av cigaretter så mycket som möjligt, inklusive naturligtvis användningen av nikotin. Vi måste sänka halterna av de skadliga ämnena, vi måste varna människor så att de röker mindre, och kanske det allra viktigaste: vi måste varna unga människor så att de aldrig börjar röka.
En punkt som jag tycker är viktig i detta betänkande är att vi behandlar exporten på samma sätt som oss själva. Det är ingen skillnad på människor i olika delar i världen. Det är alltså lika viktigt för andra människor att minska mängden skadliga cigaretter så mycket som möjligt. Det är även Världshandelsorganisationens åsikt att ingen skillnad skall göras i detta sammanhang. I den framtida världshandelns namn bör allt inkluderas - detta bör vara en grundläggande princip. Man kan diskutera från vilket datum detta skall gälla, men den frågan är egentligen av underordnad betydelse.
Avslutningsvis vill jag säga några ord om det svenska snuset. Om vi i dag hade startat en diskussion om på vilket sätt vi skulle tillåta nikotinanvändningen i Europeiska unionen och haft exempelvis tre alternativ; cigarretter, cigarrer och snus, så skulle vi säkert med lätthet kommit fram till att det är snus som skall tillåtas, möjligen cigarrer, men absolut inte cigaretter. Det är ju inte nikotinet i sig som är så farligt, och när man snusar påverkas inte omgivningen så mycket. Det skulle därför vara enkelt att dra slutsatsen: låt oss tillåta det i hela unionen.
Jag har emellertid personligen stor respekt för andra länders invånare som inte vill introducera en ny nikotinform i sina medlemsländer, och jag tror att det är viktigt att de får behålla restriktionerna. Sverige har en väldigt positiv erfarenhet av en restriktiv drogpolitik, vilken jag gärna vill föra vidare i EU.

Rod
Herr talman, kära kolleger! Det finns en siffra att komma i håg och som ni bör hålla i minnet under diskussionen och framför allt vid omröstningen: 500 000 dödsfall per år i Europeiska gemenskapen beror på tobaken. Det är alltså mer än aids, tuberkulos eller andra infektionssjukdomar. Och om vi skulle lägga fram ett direktiv om de sociala kostnaderna eller folkhälsan så är det just ett klart och tydligt förbud mot detta dödliga gift som vi bör diskutera.
Men det är inte fallet. Vi befinner oss ju inom ramen för ett direktiv som syftar till att underlätta fri rörlighet för varor inom Europeiska unionen genom en tillnärmning av medlemsstaternas bestämmelser när det gäller lagar, regler och administration avseende tillverkning, presentation och försäljning av tobaksprodukter. Vi måste försöka att inte förbjuda utan informera konsumenterna på samma sätt i hela Europeiska unionen om innehållet, men också om de potentiella risker de löper genom att konsumera denna produkt.
Vi måste särskilt tänka på ungdomarna som inte har tillräcklig distans, som endast har de unga rökarnas bild och inte den jag som läkare haft inom cancerforskning och lungmedicin där rökarna dör av sin lungcancer under stort lidande. Det är inte den framtid vi vill ha för våra egna barn. Vi måste också tänka på de andras framtid. Ur den synvinkeln bör vi glädjas åt betänkandet från Maaten och de ändringsförslag som röstats igenom i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, vilka förbättrar förslaget till direktiv.
Allt detta är ändå inte tillräckligt för att informera konsumenten och ofta har strävan efter en kompromiss fått företräde. Det får inte bli så att ändringsförslag direkt från tobaksindustrins officiner gör texten mer urvattnad. Vi måste därför vara vaksamma när det gäller innehållet, storleken och presentationen av dessa varningar som inte bör ändras.
Några frågetecken kvarstår. Andra tobaksprodukter än cigaretter bör märkas på samma sätt som dem. Det faktum att dessa produkter är svåra att mäta eller inte vänder sig till ungdomar får inte tas som en förevändning för att bortse från att de är skadliga, exempelvis cigarrer eller cigarettobak eller snus, och bör märkas i enlighet därmed, särskilt som de ibland är mer attraktiva för ungdomarna, än exempelvis cigarren eller pipan. Den maximala tjärhalten -10 mg -är alltför hög och tar inte hänsyn till den mängd som verkligen inhaleras eller till vanor. Vi bör därför ytterligare begränsa tjärhalten.
Vad som är mer oroande är inrättandet av en teknisk kommitté som skulle omfatta experter från tobaksindustrin. Hur kan man föreställa sig ett neutralt instrument, som omfattar påstådda experter som ägnat sig åt att ljuga för opinionen och som skulle bli opartiska domare när det gäller hur skadliga och giftiga de produkter är som säljs av dem som själva använder dem? Jag tror att man måste vara mycket naiv, och jag hoppas att det inte handlar om illvilja, om man skall kunna lita på att en sådan organisation är objektiv. Särskilt som samma texter som ger råd till industrin tillåter att man tillför ingredienser som ökar konsumtionen men även tillvänjningen.
Kära kolleger! Med tanke på 500 000 döda per år och de pengar som betalas av tobakslobbyisterna ända in i detta parlament, blir slutsatsen att vi tillsammans måste välja livet.

Papayannakis
Herr talman! Med kommissionens förslag införs en rad strängare regler med avseende på utbjudandet av tobaksindustrins produkter. Vår grupp delar oron när det gäller tobakens skadliga effekter och godkänner på det hela taget, med vissa reservationer, kommissionens förslag, liksom den också godkänner ganska många av ändringsförslagen i kollegan Maatens betänkande. Jag vet inte i vilken utsträckning de kommer att vara effektiva, särskilt de som är väldigt överdrivna, vilket har betonats även av andra kolleger. Vi kommer hur som helst att rösta för de flesta, liksom också dem som har godkänts även av andra behöriga utskott i vårt parlament.
Det finns emellertid även förslag och ändringsförslag, herr talman, som antingen inte har samband med frågan eller som skapar betydande ekonomiska problem, utan att de löser de problem som de antas svara på. Även om det sker indirekt, leder de minskade och avskaffade subventionerna till tobaksodlarna till problem. Denna typ av åtgärder bidrar uppenbarligen inte till att begränsa rökningen, för jag har inte hört någon av de upprörda kollegerna föreslå ett förbud mot tobaksimport. Förslaget innebär följaktligen ingenting annat än att tobaksodlandet i tredje land gynnas.
Vad beträffar de förslag i vilka det sägs att de medel som sparas in genom de avskaffade subventionerna skall gå till vissa bestämda ändamål, känner de kolleger som föreslår detta uppenbarligen inte till hur budgeten fungerar. Sådana utfästelser på förhand har inget värde, om de inte utgör en saklig politik som har utarbetats av de behöriga organen; det räcker inte med en fras i ett av parlamentsutskotten.
Med ett annat ändringsförslag ändrar man den tidsfrist som tidigare har beviljats den grekiska tobaksindustrin för att den skall anpassa sig till gränsvärdena för nikotin, tjära m.m. Med andra ord omkullkastas den investerings- och produktionsplanering som har gjorts på grundval av våra beslut, på grundval av den tidsfrist som vi tidigare har gett dem. Och denna ändring är retroaktiv. Vad för slags juridik har de personer som godkänner sådana godtyckliga ändringar studerat, herr talman? Jag skulle också väldigt gärna vilja veta vad kommissionen anser om detta.
Avslutningsvis åläggs industrin att för sina exportprodukter tillämpa samma regler som gäller för de produkter som de bjuder ut på Europeiska unionens marknad, även om de importerande länderna inte kräver någonting sådant. Åtgärden föreslås av moraliska skäl, moraliska skäl som dock inte hindrar tobaksindustrin från att flytta ut från Europeiska unionen och exportera sina produkter från tredje land till hela världen. Det gör redan de multinationella företagen. Utan tvekan kommer även de återstående företagen att följa efter, men allvarliga följder för den ekonomiska aktiviteten och för sysselsättningen inom Europeiska unionen. Europeiska unionen skulle naturligtvis kunna sträva efter att ålägga -och den skulle göra rätt i att göra det -ansökarländerna och andra länder med vilka den har nära förbindelser, och kanske också Världshandelsorganisationen, sina regler. Men i stället för att ägna oss åt de allvarliga frågorna, föredrar vi en enkel, dock mycket naiv, och ineffektiv lösning. Jag antar att kommissionen, som i högre grad har analyserat alla fakta, skulle kunna belysa detta bättre för oss, så att vi fattar mer balanserade, mer effektiva och mer logiska beslut.

Thomas-Mauro
Herr talman! Det är ändå paradoxalt att i dag diskutera strävan efter att harmonisera tobaksprodukter och samtidigt strävan efter att underlätta fri rörlighet för det som vi alla är överens om att betrakta som en substans som är mycket farlig för hälsan.
Befinner vi oss inte i en absurd värld när Europeiska unionen med gott samvete tror sig skydda folkhälsan genom att täcka cigarettpaketen med allt större etiketter, med betydande annonseffekter såsom "tobak dödar" eller "att röka kan ge cancer"? Är det trovärdigt att harmonisera varningarna när dessa giftiga produkter lugnt cirkulerar i unionen, med dess godkännande? Låt därför staterna ta hand om tobaken, med sina egna strukturer och kulturella budskap, låt dem ha sin egen dialog med producenter och konsumenter.
Jag vägrar tro att unionen genom att harmonisera varningar och etiketter vill agera för det gemensamma bästa. Jag vill inte att européerna skall känna sig lugna i en tobaksaffär i Lissabon eller Paris bara för att den europeiserade och standardiserade produkt de känner igen skall förefalla bekant. Varningarna tjänar inte något till, det vet vi vare sig de skrivs med typsnittet helvetica eller ej. Är det inte vår skyldighet att göra konsumenten ansvarig snarare än att infantilisera honom genom att tala om vad som är bra eller dåligt för honom?
Även om rökarna är fria att välja har vi en skyldighet när det gäller förebyggande gentemot den unga generationen. Vi kommer därför att stödja de ändringsförslag som i första hand försvarar folkhälsan, och bl.a. de som förbjuder beskrivningarna, för oavsett om det står "lätt", "light" eller "mild", innebär tobaken i form av cigaretter, cigarrer eller snus, en allvarlig skada för hälsan. Både lungläkarna och hjärtläkarna vet mycket väl -och kan konstatera det varje dag -att tobaken allvarligt skadar hälsan.

Sammanträdeskalender för år 2001
Talmannen
Jag vill nu göra ett kort tillkännagivande och ber om förståelse för detta. Talmannen har just bett mig om detta. Förslagen från talmanskonferensen beträffande sammanträdeskalendern för år 2001, som utarbetades förra torsdagen, måste här föredras muntligen i kammaren. Den har redan i skriftlig form skickats till alla ledamöter i parlamentet.
Tidsfristen för att lämna in ändringsförslag löper ut kl. 12.00 i dag. Omröstningen äger rum i morgon, onsdagen den 14 juni 2000.
Följande tidpunkter har föreslagits:
2001-01-15 -2001-01-19
2001-01-31 -2001-02-01
2001-02-12 -2001-02-16
2001-02-28 -2001-03-01
2001-03-12 -2001-03-16
2001-04-02 -2001-04-06
2001-05-02 -2001-05-03
2001-05-14 -2001-05-18
2001-05-30 -2001-05-31
2001-06-11 -2001-06-15
2001-07-02 -2001-07-06
2001-09-03 -2001-09-07
2001-09-19 -2001-09-20
2001-10-01 -2001-10-05
2001-10-22 -2001-10-26
2001-11-12 -2001-11-16
2001-11-28 -2001-11-29
2001-12-10 -2001-12-14

Tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror (fortsättning)
Martinez
Herr talman! När det gäller debatter har vårt parlament de stora klassikerna som regelbundet återkommer: mänskliga rättigheter, bananer, galna kor och i dag tobaken. Det handlar om att omarbeta tre direktiv om tillverkning, presentation och försäljning av tobak, cigaretter, snus och andra tobaksprodukter. Och vi har på det här stadiet också en annan klassisk debatt, nämligen den om den rättsliga grunden: är det marknaden som berörs, och i så fall måste det handla om artikel 95 i fördraget om Europeiska gemenskapen, eller är det reglerna om funktion eller hälsopolitiken? Man har vänt sig till EG-domstolen. Föredraganden från utskottet för rättsliga frågor föreslår att vi skall sparka ut bollen genom att återförvisa debatten. Hur det än ligger till med den saken har man vänt sig till oss i sakfrågan.
När det gäller sakfrågan gör vi exakta konstateranden, och föredraganden lämnar rimliga förslag, men det slutar med att vi spårar ur. Det exakta i konstaterandet, det vet vi, är att tobaken gör oss sjuka och till slut dödar, på samma sätt som fattigdomen som orsakas av ultraliberalismen också till slut äventyrar hälsan. Cigaretter innehåller tjära, nikotin, kolmonoxid, tillsatser, citrater, tartrater, acetater, nitrat, sorbat, fosfat och till och med fungicider, och allt detta leder till slut till lungcancer, hjärt- och kärlsjukdomar och plötslig spädbarnsdöd: varje år dör 500 000 personer. Men det finns också många andra som dör.
Utifrån dessa fakta lämnar man alltså rimliga förslag. Man bör begränsa tjärhalten, 10 mg per cigarett, och nikotinhalten, 1 mg per cigarett. Det förekommer till och med intelligenta ändringsförslag för att förbjuda ammoniak, som förstärker intagandet av nikotin och ökar beroendet, och avsätta 2 procent av de multinationella tobaksföretagens vinst till vetenskaplig forskning. Det är klokt och rimligt. Man vill också informera om tobakens faror, skydda barnen och till och med spädbarnen som riskerar en plötslig död. Men det är här man börjar spåra ur och bli orealistisk, fariseisk och integristisk. Med andra ord: utifrån ett bra konstaterande och bra förslag leder det till något dåligt som är allvarligare än tobaken.
Vad består då denna urspårning i? Till att börja med den byråkratiska urspårningen med historien om märkning. Man sätter etiketter på allt. Man känner för övrigt igen miljöpartistens neuros på att han uttalar ordet etikett. Man sätter etiketter på köttet, vinet, de genetiskt modifierade organismerna, chokladen. Det är frihetens joker. Och nu sätter man etiketter på tobaken. Men observera att när det gäller tobaken är etiketten något allvarligt. Etiketten måste täcka 30 procent av paketets yta, 35 procent om texten är på två språk, 12,5 procent av den yttre ytan av emballaget om det handlar om piptobak. Etiketten skall vara svart på vit botten och kanterna skall vara minst 3 mm och högst 4 mm, alltså 3,5 mm i medeltal. Etiketterna skall ha tecken, men inte vilka som helst: typsnittet helvetica med fetstil, och ett raster med 100 procents intensitet. Vilket bevisar att tobaken inte bara angriper lungorna utan även hjärnan.
Etiketten skall också innehålla ett telefonnummer till en organisation som man kan ringa till: "Hallå, jag röker -är det farligt?" Det måste också finnas en slogan av typen: du tar livet av dig genom att röka, rökning skadar din omgivnings hälsa, nikotinism försämrar fertiliteten, rökning gör dig impotent. När man tittar på våra ledares bristande prestationsförmåga inför immigrationen, osäkerheten, beskattningen och arbetslösheten, förstår man att de måste röka mycket.
Men allt det här är inte särskilt förnuftigt. Låt mig ta ett exempel: tobaken infördes i Europa samtidigt som potatisen. Man odlade genast tobaken, men det tog flera hundra år innan man odlade potatisen: det säger något om hur irrationella saker och ting kan vara. Även om potatisen hade haft en etikett där det stod att om man biter i den fördrivs man ur paradiset skulle kvinnan ändå ha bitit i den.
Vad bevisar det? Det bevisar att dessa slogans är ineffektiva, på samma sätt som en prisökning skulle vara ineffektiv, eftersom den bara bidrar till att öka smuggling och brottslighet. Och det är där som urspårningen mot fariseism och hyckleri äger rum. Man säger att det finns sociala kostnader. Men rökaren betalar punktskatt: 75 -85 procent av tobakens pris. I mitt land är intäkterna från punktskatten högre än registreringsavgifterna. Det betyder att genom att röka betalar rökaren kostnaden för att vårda sin cancer. Man säger att det är ologiskt att avsätta en miljard till att odla tobak och sedan betala för att bekämpa tobaken. Förvisso, men det är lika ologiskt att bomba Kosovo och sedan betala för att bygga upp det, precis som det är ologiskt att avskaffa gränserna och på så sätt förlora tullavgifterna för att sedan inrätta OLAF som skall försvara Europeiska unionens ekonomiska intressen. Kära vänner! Är det inte ur demografisk synvinkel ologiskt att via avbrutna graviditeter orsaka ett demografiskt hål om 5 miljoner européer per år och sedan gråta över 500 000 döda på grund av tobaken?
En puritansk urspårning: föredraganden får mig att rysa! Han talar om socialt avvikande, sociala instinkter. Jag för min del hör det socialdemokratiska Sverige som under 60-talet steriliserade 15-åriga barn för att de var avvikande. Jag hör den moraliska ordningsmakten, Salems häxor. Jag hör puritanismen från det nordliga Europa och dess reformatörer som vill reformera allt, inklusive villkoren för att äta och dricka. Jag hör Nordeuropa som förbjuder vin, under förevändningen att vin är farligt för hälsan, men som inte förbjuder folk att missbruka narkotika och spruta i sig en massa saker. Det är samma puritanism som förenar Robespierre, Pol Pot, de gröna och kväkarna. Vår föredragande är liberal. Måtte han inte glömma lärdomen från liberalismen: låt dem leva, låt dem födas, låt dem dricka, låt dem röka.

Bernié
Herr talman! När ideologin sätter sig över rätten och muntert trampar in på de individuella friheterna så till den grad att man förespråkar ett Europa utan tobak, då finns det anledning till oro. Man kan inte göra medborgarna lyckliga mot deras vilja, utom i totalitära regimer. Och ändå består målet med detta direktiv, där man föreslår att man skall harmonisera lagstiftningen kring tobaksprodukter, i att med alla medel vända sig emot tobaken, inbegripet de juridiskt mest omtvistade medlen.
Kommissionen missbrukar artikel 95 i EG-fördraget som innebär att man skall hänföra sig till den inre marknadens målsättning för att inleda en harmonisering. Men kommissionen motiverar sitt handlande i folkhälsans namn och för att skydda konsumenterna, vilka däremot faller under artikel 152 i EG-fördraget och där det framgår att endast stimulans och inte harmonisering är möjlig.
Vad skall man då tänka om denna grova manöver som avleder artiklarna 95 och 152 från deras mål? Vad skall man tänka om det negativa yttrandet från utskottet för rättsliga frågor? Vad blir hädanefter nyttan av detta utskott, eller unionens rättstjänster? Vad skall man tänka om arbetslösheten som oundvikligen antagandet av detta direktiv kommer att leda till, och det faktum att om alla anslag till produktionen avskaffas blir det dödsstöten för tobaksindustrin? Det handlar om 1 miljon arbetstillfällen i Europa. I Frankrike överlever 40 000 småproducenter nätt och jämt tack vare denna kompletterande verksamhet, som är mycket arbetskraftsintensiv. Vad skall man tänka om ett Europa som, beroende på hur effektiva lobbyisterna är och vilka enskilda intressen som finns, tillåter tillsats av vegetabiliskt fett i choklad, utnyttjandet av genetiskt modifierade organismer och ställer krav så att det äventyrar försäljningen av vår landsbygds produkter på marknaderna och nu hotar produktionen av tobak som ändå är fullständigt laglig?
Som ni förstår kommer vi att rösta emot detta direktiv. Är det för mycket begärt att kräva att man respekterar artiklarna 95 och 152? Ett minimum av subsidiaritet och litet tolerans.

Fiori
Herr talman! Europeiska unionen, kommissionen och i ännu högre grad detta parlament fortsätter att ge ett intryck av att man glömt hur många som arbetar och producerar inom tobaksbranschen -i dess egenskap av produktiv, industriell och framför allt agrar sektor. Alla känner till hur pressad debatten har varit inom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Många ändringsförslag, till exempel det som jag själv presenterat, syftar till att försvara den produktiva sektorn, och framför allt den produktiva jordbrukssektorn.
Inom tobakssektorn arbetar, i Europa, 135 000 jordbrukarfamiljer och antalet arbetstillfällen, främst säsongsarbeten i samband med skörd och produktion, närmar sig 800 000. Detta är en viktig sektor, där för övrigt kvinnorna står i främsta ledet i det säsongsbaserade arbetet. Dessutom är det så att där man odlar tobak går det inte att odla något annat. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor antogs ett ändringsförslag som avskaffar stödet till den europeiska tobaksodlingen. Den omedelbara effekten blir en försvagning av den europeiska jordbruksproduktionen, enbart till fördel för produktionen på andra delar av planeten, och tack vare de sänkta priserna kommer hela den europeiska kontinentens produktionssystem att drabbas.
Måste man verkligen, för att minska rökningen i Europa, avliva de europeiska jordbrukarna, utan att för övrigt ha några som helst bevis för att detta med en enda procent skulle minska cigarettkonsumtionen? Jag tycker att en seriös politik som syftar till att minska rökningen borde grundas på en upplysnings- och preventionskampanj, framför allt i skolorna, och inte drabba dem som producerar välstånd för vårt Europa.

Garot
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det välgrundade i förslaget till direktiv om tillnärmning av tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror förefaller mig odiskutabelt. Förslaget som syftar till att göra normerna strängare när det gäller högsta tillåtna halt av nikotin, tjära och kolmonoxid i cigaretter måste naturligtvis beaktas som en möjlighet för att bättre skydda folkhälsan.
I min egenskap av ledamot av parlamentets utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling skulle jag särskilt vilja betona att tobaksproducenterna inte är emot de förändringar som föreslås av kommissionen, om de är motiverade av folkhälsoskäl. Men jag beklagar tillsammans med dem att kommissionen inte undersökt hur förslaget påverkar produktionssektorn, som den gjort för vissa företag, bl.a. de små och medelstora företagen. Man har inte heller velat bli medveten om det faktum att de europeiska producenterna i sin helhet inte år 2003 kan tillhandahålla en produktion som motsvarar den kvalitet som krävs.
Jag förespråkar därför att vi skall skjuta upp datumet för när dessa nya bestämmelser skall träda i kraft. Jag erinrar om att tobakssektorn, som berör 130 000 producenter och 400 000 säsongsarbetare, oftast är belägen i regioner som endast erbjuder ett fåtal alternativ på jordbruksområdet. Denna sociala verklighet får därför inte glömmas bort, särskilt som produktionen på det ekonomiska planet täcker mindre än 25 procent av den europeiska tobakskonsumtionen. Under dessa förhållanden skulle det innebära att om vi försvagar våra europeiska producenter riskerar vi att i motsvarande grad gynna de multinationella import- och exportföretagen. Jag vill inte tro att det kan vara vår målsättning.

Sterckx
herr talman! Jag skall med entusiasm följa den linje som föredraganden, Maaten, har dragit upp och jag skulle vilja be er, kolleger, att göra detsamma. Tobak är naturligtvis ingen vanlig produkt. Vi känner till de dödliga riskerna med tobak, vi känner till siffrorna, kolleger har redan nämnt dem. Vi känner också till tobakens beroendeframkallande verkan. Cigaretter är vid vanlig användning mycket farliga, livsfarliga. Med en bil kan du råka ut för en olycka, alkohol kan du missbruka, men när det gäller tobak så finns det ingen annan möjlighet: det är livsfarligt. Jag är mycket nöjd med den vikt som kollega Maaten har lagt vid farorna med passiv rökning. Ett förbud mot tobak skulle just nu inte vara effektivt och samhällsmässigt inte heller möjligt. Ändå så står det klart att den som nu säljer cigaretter på marknaden egentligen inte borde få göra det. Produkten är alldeles för farlig.
Vad kan vi som beslutsfattare då göra? Vi måste först inse att vi befinner oss i en mycket absurd situation eftersom vid sidan av statens enorma inkomster så är det också enorma utgifter i sjukförsäkringen. Det måste vi väl ändå våga säga. Det minsta som vi kan säga är att den europeiska politiken med avseende på tobak inte är särskilt logisk. Det som vi i egenskap av beslutsfattare åtminstone måste göra är att försöka begränsa skadorna. Förplikta producenterna att varna användarna och det så tydligt som möjligt. Det är kanske byråkratiskt, men om man ser vad producenterna gör med andra förpliktelser så inser jag att vi verkligen måste vara mycket tydliga i våra beslut.
Senare i veckan kommer vi att diskutera ftalater här i parlamentet, om mjukgörningsämnen för PVC, och om jag då ser hur försiktiga vi är som parlamentsledamöter, hur noggranna vi är med dessa produkter, om jag då jämför det med det lilla vi begär för en så farlig produkt som tobak så konstaterar jag ändå att parlamentet kan vara mycket selektiv i sin indignation.

Turmes
Herr talman, kära kolleger! Jag skall inte återkomma till direktivets hälsoaspekt, jag stöder faktiskt fullständigt föredraganden liksom ändringsförslagen från min kollega Roth.
Jag skulle kort vilja ta upp frågan om den arbetslöshet som direktivet eventuellt ger upphov till. Tobaksindustrin uppträder som budbärare för sysselsättningen i Europa och påstår sig försvara den. Men vad har egentligen tobaksbranschens arbetsgivare gjort mellan slutet av 80-talet och i dag? De har "rationaliserat" sysselsättningen i sin industri med 50 procent. I dag motsvarar sysselsättningen som tidigare uppgick till 120 000 personer endast 60 000 personer i tobaksproduktionen.
En undersökning från Världsbanken visar att en minskning av tobakskonsumtionen på världsnivå skulle leda till att antalet arbetstillfällen ökar: om de pengar som i dag används till tobak i framtiden spenderas på en annan lyxprodukt till exempel, kommer det att skapa mer arbetstillfällen eftersom tobaksindustrin är en industri som rationaliserats maximalt. Därför stämmer det inte att direktivet leder till att vi förlorar arbetstillfällen.
För att återkomma till frågan om export till länder i tredje världen: är en afrikans hälsa mindre värd än en europés? Inläggen från vissa ledamöter här i parlamentet, som jag verkligen tror har inspirerats av tobaksindustrins argument, erinrar om debatten om choklad. Så snart det finns mycket att vinna för vissa industrier, för vissa chefer i Europa, gäller inte längre den solidaritet som man förespråkar i talen. Det är ytterligare en anledning till att stödja betänkandet från Maaten samt Europeiska kommissionens ansträngningar som syftar till att också utvidga direktivet till exporten.

Meijer
Herr talman! Under lång tid har den uppfattningen varit gångbar att tobak för många är ett oskyldigt njutningsmedel och att produktionen av det ger bönder och arbetare sysselsättning i ekonomiskt svaga områden. På arton- och nittonhundratalet ökade produktionen och konsumtionen av tobak kraftigt. Då trodde man att rökning var normalt och att varje man med självrespekt borde röka med. På mitt språk, nederländska, finns det två uttryck som återger hur man tänkte om det på den tiden. Det ena lyder: den som inte röka kan, han är ingen riktig man. Det andra är: en nöjd rökare ställer inte till något bråk.
Under tiden har produktionen och distributionen av tobak allt mer hamnat i händerna på stora internationella koncerner som har intresse av att göra nya generationer konsumenter varaktigt beroende av dem. De söker sin tillväxtmarknad bland ungdomar, kvinnor och personer med låg utbildning, låg inkomst och låga framtidsutsikter i livet. Däremot försöker många män, främst de med en hög utbildning, att bli av med sitt beroende av rökningen, men det är lika svårt som att bli av med beroendet av alkohol och droger. Mycket pengar tjänas på tobak. Därför finns det intressenter som helst skulle vilja fortsätta hålla så mycket som möjligt av den här marknaden fri. Fri produktion, fri import, fri reklam, fri vilseledning och fri sponsring av evenemang som drar en stor publik. Tjära, nikotin och kolmonoxid gör människor sjuka, varigenom de dör för tidigt på grund av hjärt- och lungproblem.
Icke-rökare löper också risk eftersom de måste andas in rök från sina rökande medmänniskor. Tobak är alltså inte endast ett ekonomiskt intresse utan i ännu större grad ett problem för folkhälsan. Det tjänar inte mycket till att ropa att det är människors enskilda ansvar att röka eller inte. Det handlar här inte om en enskild fråga utan om allas vårt ansvar. Vi kan inte öppna marknaden och sedan ge rökarna själva skulden för deras dåliga hälsa. Det gör vi inte heller med konsumenter av heroin och kokain. Det är nödvändigt att göra tobaksprodukter svårtillgängliga och varna de återstående användarna så mycket som möjligt om riskerna. Normen måste vara att rökning är abnormalt och att nya generationer måste skyddas mot beroende.
Ur folkhälsans synvinkel är det nödvändigt att ingen hänsyn längre tas till tobaksproducenternas och tobaksförsäljarnas intressen. En så stor varning som möjligt på förpackningarna och ett totalt förbud mot reklam och sponsring skulle förbättra tillståndet avsevärt. Dessutom är det nödvändigt att man inte utan närmare eftertanke kan ta med sig cigaretter vid besök i varuhus, barer eller bensinstationer. Den som är absolut säker på att han eller hon vill köpa en tobaksprodukt måste för det ändamålet vända sig till butiker som endast säljer sådana produkter. Det skulle bäst kunna ske på samma sätt som det i Nederländerna endast får säljas soft drugs i ett begränsat antal butiker som har tillstånd från kommunen.
Vissa motståndare till de nu föreslagna åtgärderna klandrar föredraganden för att han endast lägger fram extrema förslag. Till de motståndarna vill jag dock avslöja att Maaten i Nederländerna hör till det liberala parti som minst vill ingripa mot näringslivets intressen och som har gjort den fria marknaden till sin främsta ideologi. Om till och med en företrädare för det partiet föreslår att reglera marknaden litet till så är det desto mer ett bevis för att det problemet för folkhälsan är allvarligt. Själv skulle jag, som företrädare för det socialistiska partiet, vilja gå mycket längre än Maaten eller majoriteten i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Jag företräder den del av min partigrupp som avfärdar tanken på att tobaksproduktionen skulle kunna minskas eller avskaffas först sedan människorna helt eller delvis lärt sig av med att röka. Det måste ske först.
Vi instämmer emellertid helt med de andra åsikterna i vår grupp om att amerikanska koncerner genom fri import inte får fylla det tomrum som uppstår om den europeiska produktionen minskar och att de ekonomiskt svaga områdena i södra Europa måste få stöd för att skapa ersättningsverksamhet när tobaksproduktionen försvinner.

Turchi
Herr talman, ärade kolleger! Maaten-betänkandet som just nu står på föredragningslistan, har lett fram till denna debatt som, även om den är intressant, inte får leda till att vi glömmer att i denna kammare bedriver vi politik, vilket är något helt annat och att vi inte skall behöva lyssna på enbart tekniska argument eller påtryckningar som kan komma från olika lobbyister från Philip Morris eller de stora multinationella bolagen: vi bör tänka på vårt Europas framtid!
Enligt min mening ligger Maaten-betänkandet, som naturligtvis är ett bra betänkande ur teknisk synpunkt och som etablerar bra parametrar, i linje med en politisk vilja att föra fram rätten till hälsa, en rätt som skall skyddas och garanteras för alla de europeiska medborgarna. Allt detta ingår faktiskt i en strömning, som numera är global, där vi kan visa, med fakta i handen, att rökning är skadligt. Därefter kan vi diskutera andra motiv. Rökning är skadligt för hälsan och nu måste vi bestämma, delvis tack vare Maaten-betänkandet, hur vi skall sänka halter, hur märkningen skall ske och de andra initiativ som föreslås i betänkandet, som säkert, för tillfället, utgör viktiga aspekter, men inte de avgörande.
Enligt min mening är den viktigaste aspekten som vi måste understryka, behovet av att skapa en "rökfri" kultur. Under förra seklet hade vi en rökkultur: att röka var något viktigt, något som gav trygghet. I dag måste vi tvärtom vända den kulturtrenden. Vi måste också, naturligtvis, understryka friheten vi alla har, som alla medborgare har, att välja, och i detta fallet hoppas jag, friheten att inte röka, vilket emellertid inte får medföra okunnighet när det gäller de skador och faror som rökningen innebär. Å andra sidan måste jag också tänka på de 400 000 anställda, de över 150 000 jordbrukare som är verksamma inom tobaksindustrin. Detta är det sekel när vi har lyckats omvandla kärnkraften till något annat, en ren energiform. Det verkar absurt om vi inte skulle kunna omvandla, eller medverka i omvandlingen av dessa sektorer till lika produktiva sektorer, som i framtiden kan utvecklas på ekonomiska och sociala villkor. Det skulle verkligen vara absurt, framför allt på 2000-talet, under ett sekel när vi lyckades landa på månen, om vi inte skulle lyckas ingripa i denna sektor eller att ge korrekt information om rökningens skadeverkningar.
Här handlar det alltså framför allt om två saker: att försöka ge en korrekt information som ger alla friheten att välja och, förhoppningsvis, att välja att sluta röka -jag har själv drabbats av dödsfall i familjen på grund av rökning -och, samtidigt, göra kulturella ingripanden i respektive sektorer.

Blokland
Herr talman! Rökning är ett allvarligt hot mot folkhälsan. I Europeiska unionen dör över en halv miljon människor varje år till följd av rökning. Genom tobakens beroendeframkallande funktion verkar det vara mycket svårt att sluta röka. Tyvärr är det fortfarande så att många ungdomar börjar röka. Tobaksfabrikanter för en tydlig politik i den riktningen genom att i reklamen ge cigarettrökningen en sportig och tuff framtoning. När tobaksindustrin en gång väl fått en ungdom att börja så är näringen vanligtvis säker på en ny fast kund. Den kundbindningen förstärks genom en ökning av den beroendeframkallande effekten genom att ämnen tillsätts cigaretten så att kroppen kan ta upp nikotinet bättre. Dessutom försöker tobaksindustrin med vilseledande budskap såsom "light" och "ultra light" ge intrycket att de berörda tobaksprodukterna är mindre skadliga.
I Europeiska kommissionens förslag och det förträffliga betänkandet av Maaten tas de nämnda problemen upp på ett lämpligt sätt. Ändå har jag två kompletterande anmärkningar.
För det första så är den europeiska tobakspolitiken inte konsekvent. Det har andra redan sagt. Å ena sidan avskräcks från användning av tobak, men å den andra så ges varje år över en miljard euro ut på tobaksstöd. Det börjar verkligen bli dags att etappvis avskaffa de här subventionerna till noll.
En andra kommentar. Jag stöder den stränga märkningen, 40 procent eller 50 procent av förpackningen för hälsovarningar är en bra kompromiss. När det gäller innehållet i dessa varningar så tycker jag att texten "om du röker så tar du livet av dig själv" inte längre är riktigt försvarbar. Varningar måste vädja till rökarens upplevelsevärld och inte vara så formulerade att de bara går honom eller henne förbi.

Grossetête
Herr talman! Dagens debatt påminner mig, steg för steg, om den som vi hade vid den andra behandlingen av direktivet om reklam för tobaksprodukter. Samma rättsliga argument fungerar som syndabock för samma ledamöter som, med den heliga rättsliga enhetligheten som täckmantel, i verkligheten försvarar kolossala ekonomiska intressen.
Jag beklagar att deras argument under åren inte utvecklats. Jag beklagar det särskilt som cigarettindustrin själv i dag tenderar att erkänna att debatten inte borde äga rum. De som i dag på ett mycket hycklande sätt ger oss gårdagens juridiska argument deltar i en föråldrad eftertruppsdebatt. Ur juridisk synpunkt är framtidens debatt den som gäller processerna som börjar se dagens ljus i Europa.
Hur kan man i samma våg lägga vissa industriledares ekonomiska intressen och de skövlande konsekvenser som tobakskonsumtion ger på hälsan? Tobaken dödar varje år allt fler. Och om man jämför de krav som ställs på oss när det gäller galna kosjukan, vad tänker man då om att vi inte gör någonting för de 500 000 som varje år dör av tobaken i Europa? Hur kan man låta bli att skälva när man tänker på våra ungdomar, de unga kvinnorna och de unga mödrarna?
När det gäller den särskilda punkten med jordbruksanslag till förmån för tobaksproduktion hoppas jag att Europeiska unionen äntligen skall bedriva en enhetlig politik. Man kan inte å ena sidan ge omfattande anslag till denna produktion och å andra sidan lösgöra medel som alltid är otillräckliga för att bekämpa tobaksbruk och cancer. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har i flera år kritiserat dessa budgetval. När det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken återstår fortfarande mycket att göra för att finna alternativa lösningar för jordbrukarna.
Jag hoppas att hela tobaksproduktionen skall underställas detta direktiv, inte bara cigaretterna utan även cigarrer, rulltobak och piptobak, för även om förbrukningen av dem inte orsakar samma sjukdomar orsakar tuggtobak också förödelse.
Direktivet kommer tyvärr inte att lösa alla problem i anslutning till tobaksförbrukningen, men det har ändå som mål att försöka informera konsumenten.

Medina Ortega
Herr talman! Den som följer debatten lär upptäcka att det pågår ett slags krig mellan dem som försvarar hälsan och dem som försvarar tobaken. Men som Grossetête påpekade bottnar problemet i att man har tillfört rättsliga argument och att en knapp majoritet i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kom fram till att artikel 95 inte är lämplig som rättslig grund.
Som medlem och socialisternas ordförande i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vill jag än en gång påpeka att jag inte kan godta den åsikten. Artikel 95 är den artikel som innebär en uppföljning av före detta artikel 100a i fördraget, utifrån vilken de tre tidigare direktiven anammades som nu omvandlas till detta nya direktiv. Förkastandet av denna rättsliga grund innebär därför att man bryter mot vår tidigare tradition, ifrågasätter det vi tidigare har gjort, något som jag i synnerhet betraktar som farligt för den rättsliga europeiska uppbyggnaden.
Att tala om subsidiaritet i den här frågan, en fråga som enbart rör den inre marknaden och särskilt handlar om medborgarnas hälsa, som regleras i artikel 95, är en avledande manöver och enligt mig en mycket farlig metod, för jag anser att försvaret av en ekonomisk sektor är viktigt och värt att respektera, men det får inte leda till att parlamentet ändrar den rättsliga grunden eller, som man till exempel försöker i ett annat ändringsförslag, väntar med att fatta beslut till dess att domstolens fattar sitt avgörande om direktivet om tobaksreklam. Det direktiv vi behandlar i dag har inget samband med det så kallade reklamdirektivet.
Därför anser jag, herr talman, att vi måste vara konsekventa och hålla fast vid vår tidigare ståndpunkt i frågan, bevara den rättsliga grund som har föreslagits av kommissionen och godkänts av rättstjänsten inom de tre institutionerna och vägra acceptera detta missbruk av subsidiaritetsprincipen som i själva verket skulle innebära slutet för Europeiska unionen och parlamentets befogenheter.

Davies
Herr talman! När jag kom till parlamentet i morse kom jag att tänka på natten då jag satt vid min fars säng och tittade på hans förstörda kropp, som lungcancern till sist hade fångat i sitt grepp. Jag är säker på att jag inte är den ende i detta parlament som förlorat vänner och anhöriga p.g.a. tobaksrökning.
Faktum är att om den narkotikalagstiftning som tillämpas av de flesta länder i Europeiska unionen tillämpades på ett konsekvent sätt, så skulle alla tobaksproducenter arresteras och dömas som mördare, därför att de avsiktligt ser till att man blir beroende av deras produkter. Men när det handlar om den drog som tar flest liv, så tillämpar vi ändå olika bestämmelser. Det är inget konsekvent tänkande, och vi säger att folk skall få välja själva. Som liberal instämmer jag i denna ståndpunkt: Folk skall få välja själva. Alla möjligheter måste emellertid beaktas för att se till att dessa beslut fattas med fullständig vetskap om konsekvenserna.
Tillverkarna säger att alla redan känner till riskerna; att det inte finns något behov av att öka varningarna om hälsoriskerna och att man absolut inte borde anta den typ av förslag som jag lägger fram för att komplettera varningarna om hälsoriskerna med vissa slagkraftiga bilder för att understryka konsekvenserna.
Uppriktigt sagt, så har tillverkarna ett eget beroende: Ett beroende att försöka vilseleda oss. Om reklambestämmelserna ändrades, skulle tillverkarna ta tillfället i akt och lyfta fram sina produkter på alla tänkbara sätt, eftersom de anser att reklamen fungerar. Vi bör också inse detta: Reklamen fungerar. Vi bör försöka att vända på situationen. Vi bör försöka se till att själva cigarrettpaketen förvandlas till instrument för att främja hälsan, inte döden. Vi bör följa de kanadensiska exemplet och se till att reklamen används effektivt. Och ju större desto bättre.

De Roo
Herr talman, kolleger, mina damer och herrar! Låt mig börja med att gratulera Jules Maaten till ett utmärkt betänkande. Rökning är en farlig vana som till och med skadar icke-rökare men jag är ändå tillräckligt liberal för att säga att när allt kommer omkring så måste var och en själv besluta om han eller hon röker cigaretter, använder hasch eller dricker alkohol eller vad det nu gäller. Det är dock myndigheternas sak att påpeka de skadliga effekterna för de som är beroende och för andra medborgare. Då fungerar inte den nuvarande pyttelilla etiketten på tio procent särskilt bra. Det behövs många större varningar. 80 procent av de nya rökarna är dock ungdomar under 18 år. Den traditionella varningen att rökning är farligt för hälsan fungerar inte hos dem. Varningen att rökning gör dig impotent fungerar dock kanske, framför allt om det åtföljs av en bild också. Ungdomar är utomordentligt intresserade av sex.
Sedan en sak till. Den som sett filmen "The Insider" vet att cigarettindustrin tillsätter ammoniak och andra ämnen för att förstärka beroendet. Utskottet för miljö har följt de grönas ändringsförslaget för att omöjliggöra det. Kolleger, jag vill uppmana er att stödja det utmärkta betänkandet av Jules Maaten.

Alyssandrakis
Herr talman, kolleger! Vi kan inte göra annat än att konstatera att det i betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor sker en sammanblandning, ofrivillig hoppas vi, som leder till att kampanjen mot rökningen förvandlas till en kampanj mot tobaksodling.
Vi tvivlar inte på de skadliga effekter som bruket av tobak har på hälsan, och vi instämmer därför i andemeningen i det direktiv som Europeiska kommissionen föreslår. Vi bör emellertid påminna om att bara en liten andel, 30 procent, av den tobak som konsumeras i Europeiska unionen produceras i Europeiska unionen. Den största delen importeras. Följaktligen kommer åtgärder mot produktionen av tobak inte att leda till att konsumtionen minskar, utan bara till att importen gynnas. Låt oss vidta åtgärder mot importen, och när konsumtionen sjunker till produktionens nivå, kommer vi inte att ha några invändningar mot att diskutera en begränsning av denna.
Jag skall koncentrera mig på tre punkter: Vi är, för det första, kategoriska motståndare till utskottets för miljö ändringsförslag 17, i vilket en gradvis minskning av bidragen till tobaksodling föreslås. Det skulle innebära en ekonomisk katastrof för hundratusentals tobaksodlare i Grekland och i andra av Europeiska unionens sydliga länder, utan att folkhälsan skulle göra några vinster, vilket jag ordade om tidigare.
För det andra är vi även kategoriska motståndare till betänkandets ändringsförslag 21, i vilket kommissionens förslag om att förlänga Greklands undantag från tillämpningen av gränsvärdena för tjära till slutet av år 2006 slopas. Detta undantag beviljas på grund av säregenheten hos vissa tobakssorter som odlas i Grekland, och slopandet av detta skulle vara ett hårt slag mot tobaksodling i vårt land.
För det tredje instämmer vi i åsikten att begränsningarna av innehållet av skadliga ämnen måste gälla för såväl de cigaretter som konsumeras i Europeiska unionen som för dem som produceras för export. Det skulle vara ologiskt att hävda att människorna i länderna utanför Europeiska unionen har bättre motståndskraft mot skadliga ämnen.

Collins
Herr talman! Jag är nöjd att det finns ett allmänt samförstånd mellan de femton medlemsstaterna om att lagstiftningen som reglerar tillverkningen, presentationen och försäljningen av tobaksprodukter måste förändras i grunden. Skyddet av den allmänna folkhälsan i unionen, måste högprioriteras av alla lagstiftare i Europeiska unionen vid alla tidpunkter. Till följd av Amsterdamfördraget har vi nu lika mycket att säga till om tillsammans med de nationella regeringarna i EU när det rör lagstiftning på folkhälsoområdet. Låt oss använda denna rätt på ett intelligent sätt.
Vad gäller cigarrettrökning och den skada cigarretterna åsamkar unionens medborgare är sannerligen en viktig folkhälsofråga. Jag stöder i stort sett de viktigaste ändringsförslag som antogs av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor förra månaden, när det gäller uppmaningen att varningstexten på cigarrettpaketen skall vara större än vad kommissionen föreslagit. Varningstexten om hälsoriskerna bör täcka 40 procent av framsidan och 60 procent av baksidan på alla cigarrettpaket som säljs inom unionen. Märkningskraven bör i allmänhet vara strängare och inkludera mer fullständiga varningstexter och listan över innehållet bör också tillhandahållas på begäran. Beskrivningar som låg tjärhalt, mild och light måste förbjudas i framtiden. Jag stöder elimineringen av dylika beskrivningar, eftersom de ger intrycket att om man röker sådana cigarretter så skadar detta inte hälsan hos de enskilda individerna lika mycket som om man hade rökt andra cigarretter: Detta är uppenbart vilseledande. Denna typ av smart marknadsföring av tobaksproducenterna får inte vara tillåten.
Utskottet för miljö har också uppmanat till att varningstexter bara skall tryckas i svart på en vit bakgrund, för att på detta sätt göra varningstexterna mer slagkraftiga. Utskottsledamöterna anser också att allmän varningstext som t.ex. "rökning är skadligt för din hälsa", är olämplig och instämmer i denna analys. Budskap som t.ex. "Rökning dödar en halv miljon människor i Europeiska unionen varje år", eller "85 procent av alla lungcancerfall orsakas av tobaksrökning", bör vara den typ av budskap som skall tryckas på cigarrettpaketen i framtiden.

Bowis
Herr talman! Jag misstänker att det i min grupp som i de flesta andras finns ett brett spektrum av åsikter från personer som tycker att rökning är en fråga som rör samtyckande vuxna personer, och som oftast men inte alltid sker privat, till de som anser att de som säljer tobak skall avrättas och att de som röker bör spärras in i rymningssäkra sjukhus. Men de flesta av oss skulle hålla med om att det huvudsakliga syftet med denna åtgärd är att skydda barn och undanhålla dem från en vana som kan bli deras död.
Det bästa sättet är att inte att rikta in sig på maximinivåer rörande innehållet, utan att rikta in sig på miniminivåer, så att smaken för ett barn som prövar för första gången är så otäck att han eller hon inte röker igen. Vi bör naturligtvis stödja förbudet mot användning av märkning som t.ex. mild och light eller vad som helst som antyder att produkten är säkrare. Sanningen är att folk inhalerar djupare för att känna smaken och kan därmed faktiskt råka ut för ännu värre skador. Dylik märkning är vilseledande och farlig och bör förbjudas.
I övrigt får märkningen marginella och tillfälliga konsekvenser, vilken bild och vilka ord som än används, och det finns en viss risk att det växer fram en mentalitet där de olika budskapen på cigarrettpaketen blir samlingsobjekt.
Exportfrågan är förmodligen den svåraste. Här handlar det om ett balanserat omdöme: Å ena sidan är det konstigt att säga att det som inte är nyttigt för våra medborgare är OK att exportera till andra länder; men å andra sidan är det förmätet av oss att säga vilka standarder andra länder bör anta, och när man väger det ena mot det andra håller jag på det sistnämnda förhållningssättet.
Till sist har vi frågan om bidrag till tobaksodlare, som betalas av våra skattebetalare till odlare i Europeiska unionen. Det är omoraliskt och obscent att vi tillåter subventioner för odling av något som vi vet kommer att ta livet av folk och kosta oss miljarder euro i sjukvårdskostnader för rökare. Våra regeringar måste stoppa detta och vi måste se till att de inte stöder subventionerna.

Ford
Herr talman! Detta var ett mycket kontroversiellt betänkande inom industriutskottet, som röstades igenom med 29 röster mot 26. Splittringen i utskottet för miljö övervanns genom att de stora grupperna lyckades nå en kompromiss.
På den socialdemokratiska gruppens vägnar, stöder vi denna kompromiss. Vi förkastar åsikten att den rättsliga grunden för betänkandet är felaktig. Vi stöder skapandet i EU av en gemensam marknad för cigarretter och tobaksprodukter. På samma gång, inom gemenskapslagstiftningens råmärken, vill vi ta tillfället i akt och upprätthålla och stärka folkhälsoskyddet i EU. Vi anser att nikotin- och tjärnivåerna måste begränsas ytterligare och att nya gränsvärden bör införas för kolmonoxid. Vi menar att varningstexterna bör bli djärvare, tydligare och större. Jag vill emellertid se att våra goda avsikter på vissa områden går hand i hand med det sunda förnuftet.
Om vi skall ha en gemensam marknad, måste vi ha ett ömsesidigt erkännande av de gemensamma förfarandena rörande provning. Det skulle vara absurt om varje medlemsstat gjorde prover på egen hand. För det andra hoppas jag att länder utanför EU följer oss när det gäller sänkningarna av gränsvärdena för nikotin, tjära och kolmonoxid. Det verkar absurt att vi håller fast vid att exportera arbetstillfällen från EU till ansökarländerna och andra, som går ut på att producera cigarretter som kommer att bli lagliga att importera för personlig konsumtion i Europeiska unionen.
För det tredje kan jag se att de senaste forskningsrönen visar att rökare kompenserar lägre tjärnivåer genom att röka "lightcigarretter" på ett annorlunda sätt. Ett förbud mot uttryck som "mild", "light" och "låg" hotar emellertid att olagligförklara sedan länge etablerade utomeuropeiska märken som "Mild Seven", med alla de konsekvenser detta för med sig i samband med WTO:s bestämmelser och det kommer bara att öka försäljningen av synonymordböcker till tobaksindustrin.
Om jag skulle vara elak, skulle jag rekommendera "organisk grön" eller "en", som lämpliga ersättningsord. Trots dessa reservationer hoppas jag att den allmänna andemeningen i betänkandet kommer att få starkt stöd från parlamentet.

Paulsen
Herr talman! Tillåt mig vara litet svensk och litet privat. Det svenska snuset är definitivt inte nyttigt, det är ingen "hälsokost". Det är en starkt beroendeframkallande drog, och jag vill absolut inte att tobaksindustrin, läs i detta sammanhang de svenska snusfabrikanterna, skall få en möjlighet att marknadsföra snus som något hälsosamt i resten av Europa. Det vore förödande.
Trots dessa mina farhågor kan jag inte riktigt förstå att vi tillåter alla andra former av tobaksprodukter som i sig är farligare för den individ som använder dem, cigaretter, cigarrer och pipa. Dessa tobaksvaror är definitivt, och utan allt tvivel, hälsofarliga. Att snuset är mindre farligt för den som brukar det är faktiskt mindre väsentligt. Det som gör att snuset har en fördel är att nikotinister kan använda det utan att påverka omgivningen. Passiv rökning är sannolikt den allra plågsammaste effekten av tobaken. Vi kan uppleva denna dagligen, även i denna församling och i detta hus. Det röks överallt, vilket ger av och till akut andnöd hos dem som är allergiska mot röken, även bland våra egna kolleger.
Man kanske inte skall använda sin egen erfarenhet i denna församling, men själv började jag röka när jag var mycket ung. Då var det inte bara häftigt, utan då var det till och med nyttigt att röka. Särskilt litet runda unga damer mådde väldigt bra av cigaretter. För femton år sedan drabbades min man av en allvarlig lungsjukdom. Då om inte förr, lärde jag mig bittert vad min och alla rökares rök kostar av lidande. Numera betraktar jag mig själv som nikotinberoende, men jag stör ingen.

Breyer
Herr talman! Rökning dödar! Tobak är den enda produkt vars avsiktliga användning dödar sin konsument. Ändå har vi denna absurda situation att tillsatser i t.ex. små gummibjörnar är bättre märkta än tillsatserna i tobaksprodukter. Det är ett otyg att det till exempel inte är klarlagt om ammoniak, som förstärker begäret, måste finnas med i märkningen eller inte. Det är också närmast groteskt att det fortfarande är möjligt med vilseledande reklam, exempelvis "light" eller "extra mild". Jag tror att det inte bör råda något tvivel om att det bör förbjudas.
Det är också ett hyckleri att många å ena sidan beklagar hälsoriskerna vid rökning -allt från hjärt- och kärlsjukdomar till cancer -och även de hithörande nationalekonomiska kostnaderna, men å andra sidan har invändningar mot att riskerna stort och tydligt anges på förpackningen. Jag tror att det tydligt har framgått, vilket också erfarenheterna i Kanada visar, att den avskräckande effekten blir större, ju större varningstexten på förpackningen är. Vi har som parlament mycket tydligt visat var vi står när det gäller förbud mot tobaksreklam. Jag måste helt klart säga att jag anser att det är skamligt att den röd-gröna förbundsregeringen har gått i den gamla förbundsregeringens spår och lämnat in besvär mot detta hos EG-domstolen. Men jag hoppas att vi denna vecka, på liknande sätt som när det gällde förbudet mot tobaksreklam, lyckas att helt klart visa var vi står och inte böjer oss för påtryckningarna från industrin, utan klargör att allt måste göras för att i synnerhet skydda barn och ungdom från att börja röka cigarretter.

Florenz
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens initiativ, eftersom jag tror att det gamla direktivet för reglering av tobaksprodukter i Europa är föråldrat. För några år sedan behandlade vi BSE-krisen här i Europa, och vi har när det gäller hälsopolitiken och konsumentpolitiken inte lämnat något ogjort. Vi har ändrat på många saker, och det var riktigt gjort. När man tänker på vilka insatser som gjordes i samband med BSE, så är det förfärande hur lite mod Europeiska unionen visar för att verkligen göra något för hälsan på tobaksområdet.
Jag tror att det handlar om fyra eller fem viktiga punkter. Vi måste tänka över bidragen till tobaksodlingen i Europa. Vi måste fatta mod för att ge bättre stöd till information på det hälsopolitiska området. Vi måste ge medborgarna mer information. I fråga om denna informationspolitik beror det inte på huruvida logotypen utgör 15 eller 45 procent av tobaksförpackningens yta, utan det gäller att införa en medvetandeförändring i samhället.
Jag tror att det är mycket viktigt att vi gör allt för att klargöra för de unga människorna att de inte får börja röka. I min ålder är det förmodligen likgiltigt om jag fortsätter att röka. Men våra barn får inte börja med det. Det måste vara målet för detta direktiv!
Det är verkligen förfärligt med detta bidrag. Vi använder jättelika belopp för att producera tobak, som vi i Europa p.g.a. eländiga normer inte får röka. Vi kör på oss själva bakifrån. . Målet måste vara att hjälpa jordbrukarna att låta bli att odla tobak. Målet är att stödja icke-produktion av tobak. Jag vill totalt sett ha mindre tobak i Europa.
Låt mig säga ett par ord om den rättsliga grunden. Jag kan inte avgöra vem som har rätt. Vi kan inte heller avgöra det i denna kammare. Låt domstolarna avgöra detta! Låt oss ta fram ett direktiv med bra innehåll, så att vi kan vara säkra på att vi i framtiden får en lägre tobaksförbrukning i Europa!
(Applåder)

Malliori
Herr talman! Alla medborgare i Europeiska unionen måste ha rätt till god hälsa, och vi anser av den anledningen att direktivet om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror är mycket viktigt.
Det är vid det här laget bevisat att vissa former av cancer, liksom också sjukdomar i hjärt-kärlsystemet och i lungorna, har ett direkt samband med rökning. Det är vårt skyldighet att tillhandahålla korrekt och tillräcklig information om rökningens effekter på hälsan. Det är vårt skyldighet att främja hälsan genom program för medvetandegörande, information och ändring av vanor, vilka första och främst bör riktas mot den del av befolkningen som är mest lättpåverkad, nämligen ungdomarna.
Kommissionens förslag har fördragets artikel 95 som grund, med hänsyn till den höga nivå av folkhälsoskydd som kan uppnås genom en harmonisering av den inre marknaden för tobaksvaror, och vi instämmer helt och hållet på denna punkt. Vi instämmer dessutom i minskningen av halten tjära, nikotin och kolmonoxid, i borttagandet av texter av typen light och ultra light, eftersom dessa skapar det falska intrycket hos rökarna att de är mindre skadliga.
Vi skulle även vilja se en positiv lista för tillsatsämnen. Vad märkningens innehåll och typ beträffar, är det viktigaste att texten är tydlig, begriplig och kortfattad, så att den blir direkt förstådd, och vi anser, i detta sammanhang, att det är absolut nödvändigt att öka den yta som täcks.
Jag skulle dock, herr talman, vilja ta upp ytterligare en fråga, som i mina ögon är viktig. Det är en utopi att tro att vi genom att ta bort bidragen till tobaksodlingarna i Europa skulle få rökarna att sluta röka. De som inte har övertygats om att rökningen är skadlig, kommer att fortsätta att röka, men köpa cigaretterna från tredje land, och resultatet kommer att bli att jordbruksproduktionen i vissa områden i unionen försvagas. Jag anser att det bör genomföras en grundlig undersökning av de ekonomiska och sociala följderna, så att tobaksproducenterna inte skadas.

Lynne
Herr talman! 500 000 EU-medborgare dör varje år p.g.a. rökning -det motsvarar 1 400 per dag. Även om bara ett litet antal slutar, kommer detta att få enorma konsekvenser, inte bara rökare utan också för passiva rökare. Det är viktigt att vi i dag tar strid mot fördröjningstaktiken. EU reglerar redan varningstexter och tjärinnehåll. Rökare har också rätt att få veta att det finns fler än 600 tillsatsämnen som man fått tillstånd för att använda i tobaksprodukter. De har rätt att få veta att märkningen med "light" och "mild" är vilseledande. Man inhalerar kraftigare om man röker en "lightcigarrett" än en vanlig cigarrett. Varningstexten bör vara stor och tydlig. Vi måste varna för riskerna med rökning, risken att få lungcancer och även risken att man kan utveckla bronkit och astma. Folk måste få veta att det inte bara handlar om lungcancer, utan också om andra lungsjukdomar och andra sjukdomar. Vi måste varna för riskerna i samband med passiv rökning.
Jag känner till riskerna med rökning och passiv rökning. Jag började röka när jag var elva år. Till sist rökte jag 40 cigarretter om dagen. Jag fick kronisk bronkit och min läkare sade till mig att jag var tvungen att sluta, annars skulle mitt liv vara i fara. Min hälsa har skadats av rökningen.
Det uttrycktes inga varningar när jag började röka. Kanske hade jag inte börjat om jag blivit varnad. Nu är jag offer för passiv rökning. Jag var nyss tvungen att passera cigarrettrök och jag fick en astmaattack; vilket är vanligt i denna byggnad. Jag får astmaattacker på rad. Jag är ett bra exempel på varför vi nu bör anta detta betänkande. Även om bara en person slutar röka till följd av detta eller om någon inte börjar röka; även om det bara är en person som börjar visa hänsyn; även om det bara hindrar en person från att hamna på sjukhus p.g.a. att andra röker, så är det värt det.

Corbey
Herr talman, kolleger! Rökning är ohälsosamt och rökare måste veta det. Bra och tydliga varningar för alla möjliga sjukdomar och åkommor är enligt vår uppfattning därför av största vikt. Jag vill nu gratulera föredraganden för hans handlingskraft och hans ståndaktighet på det området. Att rökning är ohälsosamt måste också Europeiska unionen veta. Unionen måste också handla därefter. Tobaksdirektivet är ett bra tillfälle att visa att den inre marknaden inte bara handlar om fri rörlighet för varor. Vi måste ställa tydliga hälsokrav på varorna på den inre marknaden. Därvid handlar det inte endast om tjär- och nikotinhalt utan främst om tillsatser. Tillsatser som förstärker beroendet måste enligt min åsikt förbjudas så snabbt som möjligt.
Den andra aspekten av unionens politik är frågan om tobakssubventioner. Det är inte konsekvent att vi fortsätter med subventioner till tobaksproducenter medan vi vet att rökning är farligt. Om avvecklingen av bidragen har sociala och ekonomiska konsekvenser för tobaksodlarna i de fattigaste områdena så är vi gemensamt ansvariga för att hitta lösningar för det. Rökning är ohälsosamt. Det är vi överens om men måste vi tala om det för hela världen? Det är en av de mest intressanta och principiella frågorna i vår debatt i dag. Det skulle vara en avsevärd förnyelse av politiken att ställa upp europeiska normer för andra länder. Om den förnyelsen förlängs till andra områden kan det leda till att europeiska företag endast kan producera för den europeiska marknaden. Det leder alltså till en viss regionalisering av världsekonomin, en regionalisering som i tobaksindustrins fall sker på bekostnad av de företag som är etablerade i Europa. Frågan är om vi vill det. Att ställa upp normer för andra länder kan vara pretentiöst, moralistiskt eller förmyndaraktigt. Andra länder kan ju ställa upp andra normer som industrin måste hålla sig till. Ett bra tillvägagångssätt skulle vara att göra den europeiska normen obligatorisk vid export till länder som själva inte ställt upp några normer. På det sättet förhindrar vi i alla fall att andra länder, främst länder i tredje världen, blir överhopade med dåliga cigaretter.

Beysen
Herr talman! Även om jag uppskattar föredragande Maatens arbete så måste jag dock tala om att jag irriterar mig väldigt på Europaparlamentets inkonsekventa hållning gentemot tobak.
Betänkandet återspeglar återigen Europeiska unionens tvetydighet, vilket redan betonats i den här debatten, som å ena sidan ger tobaksodlarna bidrag på över en miljard euro och tar in över 70 miljarder euro i skatter men som å andra sidan hindrar försäljningen av tobaksprodukter. Å andra sidan vill jag betona att det inte är Europaparlamentets uppgift att inte ge legala tobaksprodukter en rättvis chans till kommersialisering.
Det som är påfallande i den här debatten är att man glömmer bort syftet med det här direktivet. Syftet är att förstärka den inre marknaden genom en bättre harmonisering och genom att ta bort handelshindren. I det avseendet konstaterar jag en obalans i det aktuella direktivet. En obalans mellan behovet av harmonisering och uppgiften att skydda konsumenten.
Jag har svårt att smälta att man betraktar konsumenten som en som inte självständigt kan döma över sina egna handlingar. De föreslagna varningarna på paketet missar helt den uppställda målsättningen. Vilka mått som än kommer att hanteras, är och förblir det ineffektiv information. Information om riskerna med rökning måste överföras på ett mer ändamålsenligt sätt om man vill nå den uppställda målsättningen. Vi får framför allt inte glömma bort att det är medborgarens eget ansvar, och bör så förbli, att själv kunna välja och själv kunna besluta hur han eller hon vill leva.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Jag är säker på att vi alla är eniga om målet att uppnå ett bättre konsumentskydd gentemot tobakskonsumtionen. Att tobaksindustrin därför måste anpassa sig till villkor för tillverkning, presentation och försäljning som är betydligt strängare, så som de som föreslås i detta direktiv, anser jag är rättvist och bortom alla tvivel. Jag gratulerar därför Maaten till hans arbete.
Emellertid kan man inte, som man säger i mitt land, spänna vagnen framför oxarna och förvänta sig att den skall röra sig framåt. Europa -och det är en realitet -tillverkar och exporterar tobak och denna odling är dessutom föremål för avsevärda subventioner. Det handlar inte bara, så som här har påpekats, om de stora multinationella företagens intressen. Det handlar om ett legitimt och rättmätigt sätt att försörja sig för hundratals anspråkslösa familjer. Om vi vill förbjuda dessa bidrag, så låt oss göra det. Men inte utan att först söka alternativ som har visat sig vara gångbara.
Vad exporten beträffar är det rimligt att Europeiska unionen tillämpar samma gränsvärden för de cigaretter som konsumeras på den inre marknaden som för dem som går på export. I det avseendet kan det vara rimligt med ett förslag om tidsfrister. Vi får emellertid varken neka eller bortse från varje stats befogenheter att hantera riskerna i sitt eget samhälle. Om vi anser att vi kan och bör lära någon något bör vi i första hand göra det -och det har redan påpekats här -genom utbildning och medvetandegörande och inte genom att göra tvivelaktiga resultat gällande som ett instrument för att bromsa tobakskonsumtionen.

Lund
Herr talman! Jag vill börja med att framföra ett tack till kommissionär Byrne, något som inte har skett i dag, för jag tycker faktiskt att det är ett bra utspel kommissionen har gjort, ett utspel som jag egentligen gärna skulle ha röstat ja till utan några ändringar. Det är ett bra bidrag till att sänka gifthalterna i cigarretter och lämna bättre information om rökningens skadliga effekter på hälsan. Jag tycker att det är tråkigt att det finns ledamöter här i parlamentet som är ute efter att försvaga kommissionens utspel. Jag tänker då bland annat på diskussionen om de rättsliga grunderna. Det är enligt min uppfattning en löjeväckande diskussion. Rättstjänsterna är överens om att de rättsliga grunderna är korrekta, och som jurist får jag lov att säga att jag snarare uppfattar det som pinsamt att de flesta i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden är så pass okvalificerade och oseriösa att de blandar ihop juridiken med sina egna politiska önskemål. Angående frågan om tidpunkten för ikraftträdandet anser jag att det varken finns några tekniska eller industriella skäl som talar för att ikraftträdandet av de lägre gränsvärdena skall skjutas upp. Jag skulle önska att vi lyckades genomdriva år 2003 som tidpunkt för ikraftträdandet, men vi kan givetvis godta slutet av år 2004 som en kompromiss om det skulle bli nödvändigt. Enligt min uppfattning rör det sig här om en onödig försämring av folkhälsan. Slutligen vill jag vad exporten från EU beträffar säga att jag tycker att det skulle vara omoraliskt om vi tillät export av cigaretter som vi förbjuder våra egna medborgare att röka av hälsoskäl. Under sådana omständigheter anser jag inte att man kan tillåta sig en export av mer hälsofarliga cigaretter. Jag kan gå med på en kompromiss i form av år 2006, men inte mer än så på den punkten. Jag hoppas att vi också i morgondagens omröstning uppnår ett resultat här i parlamentet som inte innebär någon större försvagning av kommissionens utspel.

Stihler
Herr talman! Tobaksanvändning är den största och mest förebyggbara orsaken till dålig hälsa och för tidig död i största delen av världen. I Skottland, som jag företräder, kommer en av fem att dö av sjukdomar som har samband med rökning. Vi har en möjlighet att göra något åt detta under veckan. Vi måste se till att detta betänkande blir en del av lagstiftningen och därmed rädda liv.
Det faktum att rökning är livsfarligt uppmärksammas inte för tillfället. Vi behöver ett större, djärvare och tydligare hälsobudskap, så att rökarna blir mer medvetna. Om storleken på varningstexten direkt skulle återspegla hälsorisken, då skulle märkningen täcka hela cigarrettpaketet.
Hälften av alla som rökt sedan länge kommer till sist att dö av tobaksrökningen och av dessa kommer hälften att dö i medelåldern, och därmed förlora 20-25 år av sina liv. Detta direktiv kommer att rädda liv, eftersom det kommer att ändra cigarretternas innehåll genom att det sker en minskning av tjär-, nikotin- och kolmonoxidinnehållet, och att vilseledande beskrivningar som t.ex. "light" och "mild" kommer att förbjudas. Konsumenterna, särskilt yngre kvinnor, har gått på idén att cigarretter med s.k. "light" och "mild"beteckning är bättre för dem, precis som om de vore en motsvarighet till yoghurt med lågt fettinnehåll. Yoghurt med lågt fettinnehåll förstör emellertid inte dina tänder, svärtar ned dina lungor eller ser till att du måste använda respirator. Rökare av s.k. milda cigarretter inhalerar djupare för att få samma nikotinkick som rökare av andra cigarretter och drabbas därmed av skador på samma nivå.
Jag vill att varningstexterna skall bli större, bättre och djärvare: 40 procent av framsidan och 50 procent av baksidan. Health Canada har nyligen genomfört forskning om effekterna av att öka ytan som upptas av varningstexter på cigarrettpaketen. Resultatet visade att större varningsbudskap på ett bättre sätt uppmuntrade rökare till att sluta. Ett antagande av direktivet skulle ge möjligheter till förbättring av hälsan för miljontals människor. Vi har möjligheten och ansvaret att i dag ta till oss detta betänkande på ett positivt sätt.

Redondo Jiménez
Herr talman, mina damer och herrar! Vi talar om ett direktiv där avsikten är att harmonisera försäljningen, tillverkningen och halten av nikotin, tjära och så vidare i de olika tobaksingredienserna, liksom presentationen inför eventuella konsumenter. Jag tror inte att någon kan framföra några logiska argument mot detta.
Detta harmoniseringsdirektiv är nödvändigt, och det är nödvändigt att harmoniseringen genomförs i alla avseenden, utan att viktiga luckor, vad beträffar den tänkbara användningen eller icke användningen av vissa begrepp, som till exempel "light" eller "ultra-light", överlåts åt medlemsstaternas bedömning.
Mina damer och herrar, om vi håller på att harmonisera, skall vi harmonisera och låt oss då inte vara fega, inom ramen för de tekniska möjligheter som står till buds. Men att i förbifarten kräva att stödet till tobaksodlarna skall dras in, är som att ta tillfället i akt när vi ändå håller på: när vi talar om tobak, kan vi passa på att kräva att stödet till odlarna dras in.
Jag betraktar det som skenheligt att i skydd av detta harmoniseringsdirektiv begära att stödet till tobaksodlarna dras in. Varför inte rätt och slätt hänvisa till bearbetningsindustrin och bearbetningen av tobaken? Varför inte tala om de multinationella företag som är etablerade i vissa medlemsstater, och som förfasar sig när vi talar om tillverkning och konsumtion av tobak? Varför talar vi inte om denna bearbetning?
Jag kan under inga omständigheter acceptera kravet på att tobaksstödet dras in. När man inför oss lägger fram ett förslag om en modifiering av den gemensamma organisationen av marknaden för tobak, kan vi ta ställning till om frågan skall debatteras och uppnå en lämplig överenskommelse. Men i detta harmoniseringsdirektiv, mina damer och herrar, får vi nöja oss med att harmonisera.
Herr kommissionär, ni har ansvar för att harmonisera, och harmonisera i ordets rätta bemärkelse, och jag tror att de flesta ledamöterna i detta parlament står bakom er i den frågan.

Roth-Behrendt
Herr talman! I slutet av en sådan debatt är det mycket svårt att komma med nya synpunkter. Låt mig därför vara litet provokativ! Och jag säger det gärna provokativt: När jag lyssnar uppmärksamt och får bekräftat det som jag känt till i trettio år, nämligen att det är farligt att röka -det vet vi alla, och det har varit känt i trettio år -då undrar jag varför vi egentligen inte förbjuder tillverkning av cigarretter. Det skulle vara konsekvent att göra det, och kanske kan kommissionen fundera på det. Men jag vill inte vara alltför provokativ, utan bli litet mer seriös. Med adress till kommissionen säger jag följande: Om vi menar allvar med att inte bara lämna information, utan framför allt också försöka att göra en skadlig produkt så uthärdlig som möjligt, om detta går, då är säkert en av de första förutsättningarna att frågan om tillsatser måste klaras ut.
Med adress till kommissionen undrar jag: Varför finns det fortfarande ingen harmonisering, ingen tillnärmning när det gäller tillåtna tillsatser? Varför har vi i Europeiska unionen ingen lista på tillsatser som får tillsättas, och inga bestämmelser om vilka mängder som är tillåtna? Varför sätter vi inte upp dem på en positivlista och låter dem ingå i märkningen? Om man säger a, då måste man egentligen också säga b. Det saknar jag här. Jag vill tillfoga ytterligare en punkt: Varför är vi inte konsekventa och harmoniserar även skatterna, när vi är övertygade om att cigarretter är farliga? Varför gör ni ingenting på detta område? Jag skulle stödja er! Varför harmoniserar vi inte skatterna, gärna på en hög nivå? Här vill jag be alla kolleger, som har talat i dag, att stödja mig. Skatteharmonisering på hög nivå inom Europeiska unionen! När vi vet att rökning är farlig, får konsumtionen av tobak inte i ett medlemsland beläggas med hög skatt, och i ett annat medlemsland med mycket låg skatt. Gör något här, herr Byrne, och säg här inte bara a, utan även b!
Som nästa punkt vill jag beröra frågan om bidragen. Även om det inte hör hit, så vet jag att vi måste diskutera denna punkt, herr Byrne. Om ni menar allvar med hälsoskyddet, då vill jag se att ni när det gäller budgeten kämpar för att bidragen skall gå till något annat än till tobaksodling!

Bushill-Matthews
Herr talman! Låt mig inleda med att förklara mitt intresse av denna debatt: Jag är en passionerad icke-rökare och jag vill dela min passion med övriga ledamöter av kammaren. Men jag är också mycket intresserad av något annat, dvs. avreglering på sysselsättningsområdet och möjligheten för medlemsstaterna att bli allt mer konkurrenskraftiga på den globala marknaden. Idén att vi inte bara skulle förbjuda försäljningen av vissa typer av cigarretter och tobaksprodukter, utan också tillverkningen av dem, med andra ord att vi förbjuder möjligheten till export, är fel i princip och absurd i praktiken, givet att dessa marknader finns och blomstrar på annat håll.
Jag vill citera två korta artiklar från dagens Financial Times för de som inte läst dem. En finns på insändarsidan och rubriken lyder: "Tobaksförslag slag i ansiktet för arbetare". I ett stycke står det att om exporten förbjuds, kommer detta allvarligt att påverka vår konkurrenskraft på världsmarknaden och att detta kan kosta hundratals arbetstillfällen bara i Tyskland, och kanske t.o.m. orsaka regionala fabriksnedläggningar. Detta är en kommentar från en av de ledande fackföreningarna i Tyskland. På motstående sida finns en artikel som Förenade kungarikets och Spaniens premiärministrar skrivit tillsammans, som inte handlar om tobaksdirektivet, utan om avreglering av marknaden. I denna står det: "Det är mycket viktigt att undvika en typ av hårdhänt reglering som kan leda till att investeringar och arbetstillfällen försvinner från Europa".
Herr talman! Det är detta vi riskerar att göra -vi stoppar inte bara exporten av cigarretter, vi stöder i praktiken en export av arbetstillfällen. Vi har i dag en möjlighet att sända ut två signaler -för det första att vi bryr oss mycket om folkhälsan, men också att bryr oss mycket om jobb, sysselsättning och avreglering.
Till sist vill jag uttrycka en liten vädjan till kommissionären. Vi har haft denna konversation tidigare, men när vi i dag röstar om märkningen, skulle det vara bra om vi kunde få större affischliknande versioner och sprida dessa hos institutionerna, så att vi inte bara riktar oss till andra utan också oss själva. Om hans stöd inte kan vara starkt, så kan det åtminstone vara milt!

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Tillåt mig att som bayersk ledamot i dag peka på en punkt i detta förslag till direktiv som inte är oväsentlig för min hembygd Bayern. Det är utan tvivel riktigt att fästa uppmärksamheten på cigarretternas hälsovådliga effekter. EU:s medborgare har rätt till en hög hälsoskyddsnivå, så som det föreskrivs i fördragets artikel om den inre marknaden. Men i föreliggande förslag görs dock ingen skillnad mellan cigarretter och andra tobaksprodukter, som piptobak och finskuren tobak, cigarrer, cigariller, tuggtobak samt de traditionella europeiska snusen.
I detta sammanhang vill jag visa på marknadsandelarna för de olika tobaksprodukterna. Cigarretterna har en andel om cirka 91 procent. 9 procent faller på piptobak, cigarrer och snus. Dessa produkter tillverkas i små och medelstora företag. Många tobakssorter är uttryck för de kulturella egenheterna i respektive region. Snus är t.ex. en väsentlig beståndsdel av den bayerska kulturen och livsstilen. I mer än 400 år har snus räknats som det minst miljö- och hälsofarliga bruket av tobak. Med tanke på det sistnämnda fastslår kommissionen i sin motivering till förslaget till direktiv att man från vetenskapens sida inte längre insisterar på en sträng varning för de tobaksprodukter, exempelvis snus, som inte är avsedda att rökas. Snus är alltså i jämförelse med alla andra tobaksprodukter den minst hälsovådliga. Detta är entydigt vetenskapligt bevisat. Därför är det onödigt och sakligt missvisande att förse det med en varningstext, så som det föreskrivs i ändringsförslag 48 och 120. Av den anledningen ber jag er att vid omröstningen rösta mot ändringsförslag 48 och 120 och bibehålla den ursprungliga texten i kommissionens förslag.

Procacci
Herr talman, ärade kolleger! Låt mig inledningsvis uttrycka min tacksamhet till Maaten för hans betänkande, framför allt den uppmärksamhet som betänkandet visar när det gäller allmänhetens hälsa och, samtidigt, den uppmärksamhet som ägnas de produktiva sektorerna.
Äntligen står vi inför en organiskt sammanhängande och uttömmande text om tobaksvaror, en text som vi skall arbeta med i framtiden tillsammans med övriga internationella institutioner, för att främja globala regler när det gäller tobaksvarorna. Så länge vi inte har sådana regler måste vi på ett balanserat sätt kunna möta den utmaning vi står inför och som, å ena sidan, innebär att skapa bättre information och upplysning som avskräcker från tobaksanvändning och, å den andra, att skydda producenternas och jordbrukarnas intressen.
Det är därför uteslutet att vi skulle kunna godkänna, ens bland skälen och därmed som en förhoppning inför framtiden, idén att avskaffa produktionsstödet. En sådan idé tar i själva verket inte hänsyn till att problemet inte kan lösas genom att man avskaffar den egna produktionen, något som skulle bli en uppmaning till medborgarna att använda tobaksvaror som produceras utanför unionen, utan att det måste lösas genom att arbeta med såväl information som genom att godkänna allmänna, globala direktiv. Enbart på så vis skulle det vara meningsfullt att hjälpa våra jordbrukare att lägga om sin produktion.
Man kan inte bortse från de oklarheter som vidlåder den antagna lösningen när det gäller produktion avsedd för utlandet. Det aktuella direktivet, som är resultatet av en delvis begriplig kompromiss, har en tydlig och gemensam moralisk grund. Det är inte rätt att man producerar för andra det som man anser vara skadligt för en själv, men man undrar: de tobakskonsumenter som finns utanför unionen, kommer de verkligen att kunna dra hälsomässiga fördelar av detta val eller kommer de att röka utomeuropeisk tobak?
Riskerar vi inte med andra ord att skada vår egen industri, som borde konvertera hela sektorer som är inriktade på produktion för utlandet, utan att i gengäld uppnå några märkbara resultat när det gäller hälsan? Den moraliska grundprincipen är med andra ord godtagbar, men lösningen skapar vissa frågetecken.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, ärade kolleger! Tillverkning, förpackning och försäljning av tobaksprodukter: Här vill kommissionen sammanfatta de redan befintliga direktiven för den inre marknaden. Själva förenklandet av bestämmelserna kan bara välkomnas, men just diskussionen om tobaken förs av många mycket ensidigt. Det råder inget tvivel om att våra medborgare måste skyddas och på lämpligt sätt varnas för de skadliga följderna av tobakskonsumtionen. Detta säger jag som övertygad, men -hoppas jag ändå -mycket tolerant icke-rökare, och jag stöder detta med eftertryck.
Diskussionen om märkningen anser jag dock vara fullständigt överdriven. Hälsoriskerna i samband med tobakskonsumtion är alla rökare medvetna om. Om den egna viljekraften till att avstå från cigarretter inte är tillräckligt stark, kan ur min synpunkt inte heller en stort upplagd deklaration avhålla den enskilde från att använda tobak. En överdriven deklaration tjänar varken konsumenten eller industrin.
Den enskildes beslut för eller emot giftpinnen beror inte i första hand av dödskallen på förpackningen. Konsumentens känsligaste punkt anser jag vara portmonnän. Frestelser bekämpar man bäst genom penningbrist. Om vi nu inte också vill skicka industrin dit där tobaken växer, måste vi arbeta för att förlänga fristen för att sänka tjär- och nikotininnehållet i tobaksprodukter fram till december 2006.
De av kommissionen föreslagna gränsvärdena för år 2003 anser vi inte vara genomförbara. Tobaksindustrin i Europa utgör en mycket betydande ekonomisk faktor. Jag avvisar därför konkurrensnackdelar just för små och medelstora företag. Kommissionen talar om harmoniseringen av reglerna för den inre marknaden, men stryper genom särskilda pålagor och särskilda mätningsförfaranden i synnerhet dessa små företag.

Daul
Herr talman! Jag skall inte upprepa vad kollegerna sagt, men jag tror att alla ledamöter är överens om att försöka hitta globala och kulturella lösningar för konsumenterna. Det är vår skyldighet att reagera. Men det är inte genom att inta puritanska ståndpunkter och avskaffa stödet till producenterna som vi kommer att lösa problemet.
Kära kolleger! Vi måste försvara konsumenten och hans hälsa, men det måste göras logiskt, inte bara genom att avskaffa premien till producenterna, utan genom att inrätta en samordnad politik. Om man minskar konsumtionen, minskar man även produktionen. Det är inte genom att importera 100 procent av all tobak i morgon som vi löser hälsoproblemet. För producenternas räkning ber jag parlamentet, som är en ansvarig instans, att i morgon föreslå ett globalt alternativ för att bevara konsumenternas hälsa.

Fatuzzo
Herr talman, ärade kolleger! Jag är mycket orolig för min dotter Elisabettas hälsa. Hon valdes in i regionfullmäktige i Lombardiet i Italien, där jag själv varit regionalråd under fem år. I utskotten, till skillnad mot Europaparlamentet, röker samtliga ledamöter som turkar, som vi säger i Italien. Jag blev glad när jag kom till Europaparlamentet och såg att man rökte mycket litet, i själva verket röker man inte alls i utskotten. Detta bara för att påpeka att den passiva rökningen är skadlig för oss alla, även oss ledamöter.
Jag instämmer i det som Martinez sade före mig och som är helt riktigt. Det är meningslöst att skriva "Rökningen dödar" på cigarettpaketen om sedan alla ungdomar sitter framför TV:n på söndag kl. 15.00 för att se Häkkinen eller Schumacher som i sina formel 1-bilar kör som dårar och som dyrkas, framför allt av ungdomarna, och som har cigarettreklam påtryckt överallt: på hjälmen, på overallen, på bilen osv. osv...
Jag håller med dem som vill skydda hälsan. Jag är positiv till detta betänkande, men jag är emot hyckleriet: här krävs större mod!

Klaß
Herr talman, mina damer och herrar! Vi har diskuterat detta direktiv mycket intensivt i utskotten. Frågan kvarstår: Kan detta förslag betraktas som ett hälsopolitiskt initiativ? Det innebär nämligen en massiv skärpning, som inte bygger på kriterierna för den inre marknaden. Inga handelshinder minskas, vilket borde vara det huvudsakliga målet med rättsakten, utan sådana är närmast förprogrammerade när direktivet träder i kraft. Direktivet skulle innebära att EU-producenternas ställning försvagas på marknaderna i tredje land. Det betyder en reträtt för tillverkarna från Europeiska unionen. Vi måste göra en klar bedömning av följderna. Vi kan inte kosta på oss att förlora arbetstillfällen eller skatter. Även för de små och medelstora företagen, som underleverantörer, skulle det uppstå problem.
Men jag vill också beröra tobaksodlingen i unionen. Bidragen till tobaksodlingen är strukturstöd. De bör strykas utan några alternativ för jordbrukarna. 80 procent av tobaksbehovet importeras redan nu. När vi alltså talar om att avskaffa stöden, måste vi tänka globalt, annars tar bara våra tobaksodlare inom EU skada. Arbetstillfällen skulle gå förlorade, kulturlandskap skulle förödas. Men det skulle inte rökas mindre. Här måste man sträva efter internationella bestämmelser.
Konsumenterna är inga omyndiga medborgare. De känner till riskerna med rökningen. Inte heller med en minskning av maximihalten tjära skulle vi få några hälsosamma cigarretter. Med en varningstext som liknar en dödsannons på förpackningen i stället för saklig information, vilken jag uttryckligen uttalar mig för, skall man åstadkomma en känslomässig påverkan. Det kommer konsumenterna inte att acceptera, ty det är närmast diskriminerande bestämmelser från överhetens sida.
Medborgarnas hälsa är en viktig fråga för oss alla. Därför behöver vi entydiga och förnuftiga villkor och lagar, som motsvarar hälsovårdsmyndigheternas målsättningar och samtidigt skapar stabila ramvillkor. När jag tänker på science fiction-filmen "År 2036" i söndags kväll -cigarretter är förbjudna, men dessutom också kött, choklad, sötsaker och även vin -då undrar jag: Är detta bara början?

Doyle
EN) Herr talman! Europeiska unionen använder 1 miljard euro varje år för stöd till tobaksproduktion -1 miljard euro. Denna tar livet av över 500 000 EU-medborgare -en halv miljon av våra medborgare. Det skulle vara billigare att gå ut och skjuta dem. Det skulle spara pengar inom sjukvården. Hur många miljarder euro används inom sjukvården för att försöka rädda livet på folk som försöker att ta livet av sig med hjälp av cigarretter?
Som ni har förstått så är jag en intolerant icke-rökare. Jag bryr mig, och jag är oerhört bekymrad över det antal personer, i synnerhet unga flickor, som börjar att röka. Vi kan avskriva de som är i min ålder och äldre som i stort sett rökt i hela sina liv, men de yngre har missat budskapet. Det kan väl inte vara omöjligt för de mest begåvade inom den politiska, medicinska och vetenskapliga världen att få ut budskapet på rätt sätt, så att våra ungdomar inte börjar att röka. Detta är min vädjan. Kan vi inte få ut försäljningsbudskapet till dem?
Vi måste skydda tobaksodlarna. Det måste ske en alternativ odling, men det kan säkert låta sig göras. Det är omoraliskt att använda EU:s skattebetalares pengar till att stödja en produkt som tar livet av en halv miljon människor. Vi måste hitta alternativ.
I mitt hemland -och jag misstänker i alla övriga 14 medlemsstater -kan man få ett alkoholavvänjningsprogram betalt genom det offentliga sjukvårdssystemet, men den som försöker sluta med cigarretter får ingen hjälp från den offentliga sjukvården. Vi måste rätta till denna anomali. I mitt hemland finns nikotinersättningsprodukter bara tillgängliga genom recept. Vilken galenskap! De bör finnas tillgängliga på samma ställe som alla cigarretter och tobaksprodukter säljs. Man kan då välja att köpa ersättningsprodukter istället för att överdosera nikotinintaget genom cigarretter. Vilken är skillnaden?
De allmänna sjukvårdssystemen, som i Irland är vårt offentliga sjukvårdssystem, bör finansiera dem som vill sluta med cigarretter och tillhandahålla recept för nikotinersättningsprodukter gratis. Staten bör finansiera det.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Jag vill tacka min kollega Maaten för ett värdefullt arbete. Efter det mullvadsarbete som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi gjort är kompromissen som uppnåtts i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor mycket bra. Kammaren borde också godkänna betänkandet i enlighet med utskottets förslag.
Faktum är att tobak dödar. Den som påstår något annat är antingen helt okunnig eller har egna skäl att gå i tobaksindustrins ledband. Var och en vet att vi inte enbart med lagstiftning kan ändra den månghundraåriga sedvänja som rökningen utgör. Vår viktigaste uppgift är därför att säkerställa att konsumenterna får objektiv information om rökningens faror. Det är dumt att hävda att den numera ynkligt lilla varningstexten på tobaksasken skulle vara tillräcklig för att förklara för konsumenten vad för slags produkt de egentligen använder. Tobaksbolagen använder sig av en smart, fantasieggande marknadsföring på sina paket, vilken inriktas exakt på olika användargrupper - i allmänhet ungdomar. Man måste kämpa emot tobaksbolagen med deras egna vapen. Ungefär hälften av tobaksaskens yta borde reserveras för hälsoupplysning för att minska tobaksbolagens dominans.
För många är tobaksrökningen inte en fråga om val eller njutning. Liksom andra droger håller tobaken en i sitt grepp med hjälp av nikotinet. Det är ytterst viktigt att den maximalt godkända mängden gifter i samband med rökning, utöver nikotin även tjära och kolmonoxid, harmoniseras till lägsta möjliga nivå. Detta är viktigt även för att bekämpa skadorna vid passiv rökning. I fortsättningen måste man även i gemenskapslagstiftningen bättre beakta de personers rättigheter som ofrivilligt lider av tobaksröken.

Liese
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! När man talar som en av de sista i en sådan debatt, kan det förefalla som en nackdel. Men jag betraktar det absolut också som en fördel, ty för det första kan jag gå in på något som föregående talare har sagt, och för det andra kan kommissionären inte ignorera de frågor jag ställer till honom, ty så snabbt kan han inte glömma bort dem. Man kan i en lång debatt inte gå in på allt, men jag vill rikta några frågor direkt till kommissionären, och jag ber också om direkta svar.
Jag anser att kommissionen har lagt fram ett förslag med många bra impulser. Dokumentet erbjuder många bra ansatser, men man kan absolut förbättra det. En punkt, där utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har förbättrat det, är den obligatoriska varningstexten i samband med den passiva rökningen. Det är viktigt att man mycket starkare påpekar för konsumenterna, och gör detta obligatoriskt, att de vid rökning inte bara skadar sig själva, utan också sina medmänniskor. Det är vetenskapligt bevisat att risken för plötslig spädbarnsdöd är fem gånger högre om föräldrarna dagligen röker 20 cigarretter, och inte bara under graviditeten, utan också under det första levnadsåret. USA:s miljömyndighet har räknat ut att 5 000 människor årligen dör av cancer på grund av passiv rökning. Det betyder att det handlar om mycket fler dödsfall än de som beror på miljögifter och som vi i parlamentet mycket ofta diskuterar.
Den andra punkten där jag anser att det är nödvändigt med en förbättring är den s.k. hotline. Man kan ju inte på cigarrettförpackningen få med all information, men man kan ge konsumenterna möjlighet att skaffa sig mer information från en av industrin oberoende källa. Jag vore mycket intresserad av att höra kommissionens åsikt om detta. För det första, är kommissionen införstådd med innehållet i detta förslag? För det andra, hur måste man eventuellt rättsligt omformulera det, så att det också kan antas?
Den tredje punkten är säkerligen den som är mest kontroversiell, där utskottet för miljö enligt min åsikt har gjort mycket stora förändringar, nämligen punkten som gäller bidragen till tobaksodlingen. Jag vet att det är en svår fråga. Trots detta har jag lämnat in ändringsförslaget, som utskottet har godkänt, i denna form. Jag har där också verkligen funderat över vad som skall ske med tobaksodlarna, som nu lever av detta. Klaß har med all rätt sagt att detta är strukturstöd. Men strukturstöd måste ju inte obetingat hänga samman med produkten "tobak".
Kommissionär Flynn -jag kallar er kommissionär Flynn, eftersom den förutvarande kommissionären också hade stora svårigheter just med denna fråga! Kommissionär Byrne, ni efterträder kommissionär Flynn, och jag önskar er mer framgång -kanske tar ni med er argumentet till diskussionen med Fischler: Om vår strategi för att förhindra tobaksrökning är framgångsrik, då blir det ännu svårare för tobaksodlarna att förtjäna sitt uppehälle med hjälp av tobak. Därför krävs det alternativ, och inte en nedskärning av bidragen, utan en omfördelning av bidragen för samma människor.

Trakatellis
Herr talman! Jag skulle först av allt vilja säga att vi instämmer i väldigt många av förslagen och ändringsförslagen, för vi vet alla innerst inne att rökningen är en plåga, att det är ett hot, att tusentals människor dör, och vi måste följaktligen gå framåt och vidta åtgärder till stöd för kampanjen mot rökning. Det betyder emellertid inte att vi också, med de möjligheter som denna lagstiftning ger oss, måste göra ingripanden som jag anser vara mycket olyckliga.
Mer konkret kan jag till att börja med inte instämma i vissa kollegers försök att med hjälp av denna lagstiftning sätta stopp för bidragen till tobaksodlingen. Detta på grund av att, för det första, Europeiska unionen, som ni känner till, har brist på tobak och importerar tobak utifrån, och det enda som kommer att hända är följaktligen att de fattiga grekiska odlarna straffas och att andra odlare, som producerar den tobak som vi kommer att importera, gynnas. Vi kommer inte att lösa problemet med rökning på det sättet. Vi måste tvärtom starta en kampanj mot rökningen. Jag kan följaktligen inte instämma i detta förslag. Jag skulle i stället vilja se ett förnuftigt program, som verkligen hjälper tobaksodlarna att gradvis byta ut sina grödor, men vi kan inte göra detta över en natt. Vi kan inte skapa arbetslöshet och undersysselsättning i fattiga regioner i Europeiska unionen.
Och den andra punkten som jag inte kan instämma i: Det är inte rätt, och Europeiska unionen visar inte kontinuitet och konsekvens, då vi med detta direktiv upphäver tidigare direktivs tidsplaner, som har beviljats den grekiska tobaksindustrin, vilken har gjort sin planering med dem som grund. Nu vill vi upphäva dem. Det är inte rätt, vi måste visa kontinuitet och konsekvens.

Byrne
. (EN) Det gläder mig mycket att notera det fortsatta breda stödet från parlamentet till detta lagstiftningsinitiativ, som bygger på tre befintliga direktiv från sent 1980-tal. Genom Valverde Lopez-betänkandet som parlamentet antog 1997, uppmanade man kommissionen att snabbt lägga fram detta förslag -en uppmaning som upprepats av rådet (hälso- och sjukvård).
Genom förslaget stärks de befintliga inre marknadsbestämmelserna om produktreglering, inklusive tjärinnehållet i cigarretter och användning av varningstexter. Man föreslår en minskning av tjärnivåerna i cigarretter, deras huvudsakliga cancerframkallande beståndsdel. Man föreslår också att avsevärt öka storleken på varningstexterna och uppdatera dem så att de mer stämmer överens med råden från forskarhåll. Man inför harmoniserade bestämmelser för nikotin, det beroendeframkallande ämnet i cigarretter, och för kolmonoxid, det ämne som har samband med hjärt- och kärlsjukdomar.
Man begränsar också användningen av vilseledande beskrivningar, som kan få folk att tro att s.k. light-cigarretter är säkrare, medan det verkar som det i stället är tvärtom.
Jag är medveten om att vissa i parlamentet skulle föredra ett omedelbart förbud mot dylika beskrivningar. Jag bedömer emellertid att detta inte är lämpligt. I framtiden måste i stället måste man för dessa termer erhålla tillstånd från medlemsstaterna och kommissionen agera för att rätta till alla snedvridningar av konkurrensen på den inre marknaden.
Genom förslaget införs en skyldighet att informera om tillsatsämnen i tobaksprodukter, som gör att produkten blir lättare att röka eller kanske förstärker nikotinets effekter genom att öka beroendet.
I detta förslag har kommissionen beslutat, i likhet med de befintliga direktiven från 1989, 1990 och 1992, att den korrekta rättsliga grunden för åtgärder är artikel 95 i fördraget. Det är tydligen så därför att skillnaderna i de nationella bestämmelserna mellan medlemsstaterna om en produkt som handlas i en så stor omfattning som tobak, kan leda till stora problem på den inre marknaden och folkhälsoskyddet kan lida skada.
Även om de nationella bestämmelserna tillämpades fullt ut skulle detta leda till en orättvis behandling av de ekonomiska aktörerna, eftersom innehållet i de nuvarande nationella lagarna skiljer sig mycket åt. Genom att anta bestämmelser på gemenskapsnivå, vilket har gjorts sedan slutet på 1980-talet, ser vi till att vissa grundläggande standarder fastställs och respekteras -standarder som gäller alla EU-medborgare.
Låt mig nu ta upp betänkandet som lagts fram genom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. De ändringsförslag som lagts fram genom detta betänkande är av mycket hög kvalitet. Låt mig gratulera föredraganden, herr Maaten, för det bidrag han gjort i och med utarbetandet av dessa ändringsförslag i en så positiv och konstruktiv anda. Jag vill nu redovisa kommissionens ståndpunkt rörande de framlagda ändringsförslagen.
Totalt har det lagts fram 48 ändringsförslag. Jag har glädjen att informera er om att av dessa kan kommissionen godta 38 stycken, antingen helt eller delvis. Kommissionen kan emellertid inte godkänna ändringsförslag 9, 17, 20, 21, 34, 36, 37, 40, 42 eller 46.
De godkända ändringsförslagen inkluderar förslaget om en ökning av märkningens storlek. Vi måste emellertid vara försiktiga så att vi inte övergår från att informera konsumenterna till att trakassera dem, vilket skulle motverka sitt syfte.
Det är för tidigt att förbjuda vissa tillsatsämnen; vi bör vänta till det finns ytterligare information om deras användning och effekter. Industrin har inte överlämnat relevant information till medlemsstaterna och jag anser att upprättandet av en lagstiftning som gör det möjligt för medlemsstaterna att begära att tobaksindustrin och enskilda företag överlämnar denna information är ett första nödvändigt steg. Detta skulle ge det resultat som man efterlyst denna förmiddag, i och med att det sker ett upprättande av en positiv lista -men först måste vi få den lämpliga information som gör det möjligt för oss att göra detta.
I detta sammanhang kommer samarbetet med tobaksindustrin att vara avgörande. Vi behöver få med deras erfarenhet och kunskaper om tobaksproduktområdet i reglerings- och granskningsprocessen.
Att ta upp den gemensamma jordbrukspolitiken är inte heller lämpligt i en text som handlar om den inre marknaden; det gäller också försäljningsautomater som inte omfattas av detta förslag. Sammanfattningsvis kommer därför huvuddelen av de ändringsförslag som kommissionen har godtagit till stor del att förbättra denna text, samtidigt som åtskilliga av de som förkastats också kan beaktas utanför denna text, men inom ramen för andra initiativ.
Låt mig nu ta upp de övriga 71 ändringsförslag som lades fram i torsdags. Av dessa kan kommissionen godta ytterligare 34 stycken -antingen helt eller delvis. Kommissionen anser emellertid att ändringsförslag 49 och 50, 52, 54, 56, 59-61, 64, 65, 68-73, 77, 79, 80, 82-85, 89, 93, 94, 96, 99, 101, 104-106, 110-112, 114 och 117 inte är förenliga med förslagets räckvidd, syfte och rättsliga ram, och därför inte bör godkännas.
Jag vill i synnerhet nämna att detta förslag är en omarbetning av tre befintliga inre marknadsdirektiv. Ändringsförslag som undergräver den rättsliga grund som ansetts gälla i över tio år, kan inte anses vara konstruktivt och skulle bortse från de råd som rättstjänsten inom alla de tre lagstiftande institutionerna gett, dvs. kommissionen, rådet och, vilket är noterbart, Europaparlamentet.
På samma sätt anses inte ändringsförslag som syftar till att totalt utesluta exporten från direktivets räckvidd godtagbara, eftersom vi behöver täcka alla produkter som framställs i unionen för att kunna se till att man för de produkter som slutligen konsumeras här respekterar bestämmelserna. En övergångsperiod för exporten kan emellertid vara berättigad för att ge företagen tillfälle att i lämplig omfattning ändra märkesformler och anpassa sina försäljningsstrategier.
Denna utvidgning måste också beaktas tillsammans med de kommande WHO-förhandlingarna om en ramkonvention om tobakskontroll. Denna konvention syftar till att upprätta världsomspännande standarder för tobaksprodukter. Om vi lyckas i detta avseende, kommer det inte att finnas något behov av att skilja mellan tobaksprodukter för inhemsk konsumtion och produkter för export.
Vad gäller frågan om tillsatsämnen, så kommer kommissionen att rapportera enligt artikel 10 i förslaget om användningen av tillsatsämnen i tobaksprodukter -en fråga som är av stort intresse för konsumenterna. Det är tyvärr inte möjligt att införa en omedelbar harmonisering av tillsatsämnen, som vissa i parlamentet skulle vilja.
För att kunna säkerställa en fullständig och detaljerad rapport, diskuterar man i förslaget en deklaration av dessa tillsatsämnen som skall göras av tillverkarna och importörerna. Innan vi kan gå vidare, är detta ett nödvändigt första steg. Det skulle på detta stadium vara för tidigt att införa förbud mot specifika ämnen. Jag hoppas det kan skapas en konstruktiv dialog tillsammans med branschsakkunniga, för att på så sätt utveckla gemenskapslagstiftningen med fullständig kunskap om tekniska data.
Kommissionen inser vilka komplexa frågor som det föreslagna direktivet omfattar; i synnerhet behovet av att se till att man vid utarbetandet av rapporterna som avses i artikel 10 och alla efterföljande förslag tar hänsyn till de vetenskapliga, tekniska och övriga data som finns. För att kunna tillhandahålla rådgivning i ett långsiktigt perspektiv, har kommissionen för avsikt att inrätta en sektorövergripande tobaksgrupp, vars första sammanträde kommer att äga rum före årets slut.
Kommissionen anser slutligen inte att cigarrer och piptobak bör behandlas som om de bestod av något annat än tobak. Konsumenter av alla typer av tobaksprodukter, oavsett ålder och socialgrupp, måste informeras på ett lämpligt sätt.
Jag vill tacka ledamöterna för deras positiva bidrag och föredraganden, Maaten, för hans utmärkta arbete och notera att detta är ännu ett exempel på hur våra två institutioner haft ett nära samarbete som fått ett gott resultat.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0148/2000) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (12612/1/1999/ ändrad 1 -C5-0101/2000 -1998/0350(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av en gemenskapsram för samarbete om oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet (föredragande: McKenna).

McKenna
Herr talman! Förorening av havet, oavsiktlig och avsiktlig, är ett av de största hoten mot havsmiljön i Västeuropa. Denna region tillhör ett av de mest intensivt industrialiserade områdena i världen, där kemiska, radioaktiva och kolvätematerial rutinmässigt släpps ut i havsmiljön och transporteras av lastfartyg.
Regionen uppvisar också en av de högsta fraktnivåerna och omfattar åtskilliga av de mest trafikerade fraktrutterna i världen. Det finns åtskilliga tragiska exempel på oavsiktlig förorening från tankfartyg och från andra fartyg som fraktar andra typer av farlig last. Det senaste exemplet med Erika visar vad som kan hända ur en miljömässig, mänsklig och ekonomisk synvinkel. Det är en katastrof.
Det beror mer på tur än bra planering att det ännu inte skett någon större olycka med ett fartyg som fraktar radioaktivt material eller att det skett några större utsläpp. Det måste emellertid nämnas att det skett en rad incidenter. 1973 förlorades en kobolt 60-källa i Nordsjön, vilken aldrig återfunnits. 1984 sjönk Mont Louis i Engelska kanalen med 375 ton uranhexafluorid. Dessutom, i samband med utsläpp i havet, läckte det 1983 ut högaktivt radioaktivt avfall från Sellafield i havet. 1985 läckte det ut avfall i havet vid Hinkley Point. 1986 släpptes 135 kubikmeter radioaktivt vatten ut i havet vid Wyfla. Kommissionens vägran att uttryckligen inkludera radioaktivt material är inte godtagbart och den måste omvärdera sin ståndpunkt i detta fall.
Historiskt sett har havsmiljön använts som den slutliga dumpningsplatsen för mycket av vårt industriavfall. Även om industriella och radioaktiva utsläpp fortsätter från en rad olika källor, betraktas praxisen med direkt dumpning och liten tanke på framtida skador numera som oacceptabel av många. Arvet från de år när material helt enkelt dumpades kvarstår och kommer i bland tillbaka och spökar för oss, med allvarliga konsekvenser. Det är en läxa som visar att vi inte bara kan kasta bort saker: Det är inte möjligt, eftersom de fortfarande finns kvar i någon form.
I detta betänkande betonas behovet av att upprätta ett samarbete på området för oavsiktlig havsförorening. Det finns dessutom ett behov att vidga definitionen av oavsiktlig havsförorening så att den omfattar både operativa, historiska, radioaktiva och andra skadliga ämnen.
Även om det helt riktigt riktas mycket uppmärksamhet mot havsolyckornas konsekvenser när det gäller kronisk förorening, är det de operativa läckagen och utsläppen av kolväten, radioaktiva material och andra skadliga ämnen som -eftersom de i stort sett passerar obemärkta -är en källa till stor oro. För miljön i sig spelar det ingen roll om ett ämne släpps ut oavsiktligt eller avsiktligt.
Dessutom, även om direkt dumpning av industrimaterial, inklusive militär dumpning av överflödig krigsmateriel, är en praxis som i stort sett övergivits av medlemsstaterna, så fortsätter platserna för dessa dumpningar att utgöra ett faktiskt hot mot fiskeriet och, i vissa fall, mot säkerheten för människor. Yrkesfiskarna riskerar ofta sina liv, och allmänheten som antingen besöker kusten eller bor där löper också risk att drabbas av olika skador.
Eftersom havet dessutom är den slutliga slaskhinken för industrimaterial från kusterna och floderna, bör dessa källor inkluderas i definitionen. Havsföroreningarnas gränsöverskridande karaktär, vilket innebär att föroreningar inom ett område kan påverka en större region, leder fram till ett behov av en gemenskapsomspännande ram för samarbete inom området för oavsiktliga havsföroreningar. Ett utbyte av information om kolväten, radioaktiva ämnen och andra skadliga ämnen som fraktas på havet, släpps ut i havet eller som dumpats under historiens lopp, är en mycket viktig förutsättning för att underlätta utarbetande och samordning av de åtgärder som är nödvändiga för att dämpa effekten av föroreningsolyckor på miljön och människors hälsa. En effektiv dämpning kräver ett snabbt gensvar: Ju längre en olycka tillåts förbli okontrollerad, desto större konsekvenser. Det är därför för sent att försöka få information efter det att ett allvarligt föroreningsproblem har uppstått.
Kunskap om typen och omfattningen av möjliga föroreningsproblem är också en förutsättning för en korrekt förberedelse avseende tekniker, personal och utrustning på lämpliga platser. Det är också nödvändigt att vara tydlig när det gäller riskerna för allmänheten och miljön, och att mildra berättigad oro från allmänhetens sida med en lämplig bedömning av riskerna. Allmänhetens förtroende för myndigheterna är viktigt för att säkerställa ett lämpligt gensvar.
Allmänheten har dessutom rätt att få veta vilka förberedelser som görs, vilka material som hotar hälsan och vilka konsekvenser man kan förvänta sig. I detta sammanhang är det nödvändigt att det sker ett offentliggörande av information, eftersom denna upprättar en länk genom vilken allmänheten kan erhålla information, t.ex. nödfallstelefoner och kontaktnummer. Sådan information kan lätt göras tillgänglig och uppdateras på Internet, såväl som genom etablerade kanaler.
Till sist: När havsmiljön en gång blivit nedsmittad eller förorenad, är det omöjligt att fullständigt rensa upp och reparera skadan. Förlisningen av Erika är ett bra exempel på detta. En snabb, effektiv, lämplig och verksam åtgärd som samordnas över de nationella gränserna krävs för att mildra konsekvenserna för miljö och hälsa vid föroreningsincidenter. Detta är en förutsättning i samband med det nödvändiga informationsutbytet mellan alla parter.

Grossetête
Herr talman! Precis som ni vill jag välkomna det arbete som vår kollega McKenna utfört om denna gemenskapsram när det gäller förorening av havet som borde utgöra ett intressant instrument, vilket också den senaste havskatastrofen som härjade på de franska kusterna har visat oss.
Vårt parlament antog i januari en resolution till följd av oljeutsläppen efter Erikas förlisning. Hur långt har vi kommit i dag? Oljan fortsätter att rinna ut från skrovet som ligger på nära 100 meters djup och i motsats till vad som sades sex månader tidigare fortsätter denna olja att smutsa ned våra stränder och förgifta havsmiljön. Konsekvenserna för miljön och faunan har varit dramatiska och hoten finns fortfarande kvar. Det kommer också att leda till allvarliga sociala konsekvenser: yrkesfiskarna, hotellägarna och de verksamma inom turistnäringen kommer att lida av detta oljeutsläpp i flera år.
Inom den internationella ersättningsfonden, dvs. FIPOL (Fonds international d' indemnisation pour les dommages dus à la pollution par les hydrocarbures), tycks man mycket betänksam när det gäller att ersätta offren, och i vilket fall som helst är de belopp de accepterar att frigöra inte tillräckliga. Det bevisar ännu en gång att principen om att förorenaren betalar inte tillämpas. Jag skulle önska att ett verkligt samarbete kunde inrättas, för att garantera att skadorna ersätts på grundval av denna princip.
Denna samarbetsram kommer alltså att göra det möjligt att förbättra den nuvarande lokala eller nationella kapaciteten, bl.a. genom att inrätta bättre villkor för ingripande, inte bara när det gäller oavsiktlig förorening utan även när det gäller avsiktlig. Det gör det alltså möjligt att införliva tankrengöring och alla andra källor till förorening.
Man bör även betona forskningens betydelse. På vår franska atlantkust led man i vintras grym brist på effektiv teknik för att bekämpa oljeutsläppen i Bretagne. Samarbetet och utbytet av know-how bör uppmuntras och stödjas på detta mycket tekniska område.
När det gäller att öppna detta samarbete för länderna i Medelhavsområdet och Central- och Östeuropa, samt de länder som omfattas av Tacis-programmet, vill jag säga till McKenna att jag inte är helt överens med henne -och det är kanske en av de få punkter där jag inte instämmer. Det finns internationella konventioner om Medelhavet och Östersjön. De fyller redan denna funktion. McKennas idé kan förefalla mycket generös, men de anslag och den personal som avsätts till denna samarbetsram, anslagen är på 7 miljoner euro för en period av 7 år, förefaller alltför blygsamma. Av samma anledningar förefaller det mig onödigt att ha en förvaltningskommitté.
I parlamentets resolution i januari om oljeutsläppen krävde vi att denna slags samarbetsram skulle träda i kraft så snart som möjligt. Tillåt mig i dag insistera på att de 5 kompromissändringsförslagen skall antas och att vi inte försenar inrättandet av ett gemenskapssamarbete, som kommer att vara ett utmärkt verktyg och som de europeiska medborgarna otåligt väntar på, eftersom de är måna om att skydda den marina miljön.

Lund
Herr talman! Först vill även jag framföra ett tack till fru McKenna för det arbete hon som föredragande har lagt ned på denna fråga. Oljeutsläpp och utsläpp av andra miljö- och hälsofarliga ämnen i havet orsakar en enorm förstörelse. Det är en omfattande förstörelse. Vi ser bilder framför oss av förstörda kustområden, fåglar insmorda i olja, fiskar med buken i vädret, och vi får också ta del av rapporter om isbjörnar som har blivit tvåkönade på grund av hormonrubbande ämnen som också de har tillförts genom havet. Ibland sker föroreningar till följd av en olycka, ibland på grund av ett oförsvarligt beteende, och vid andra tillfällen till följd av medvetna handlingar som begås av olika personer och företag. Men skadorna på djurlivet och miljön är lika katastrofala, oavsett hur de uppstår, och ofta gränsöverskridande. Därför anser jag att det är viktigt att vi i och med detta förslag lägger grunden för ett nära samarbete mellan medlemsstaterna med ett bra informations- och varningssystem och ett säkrande av ömsesidig hjälp när det behövs, så att de skadliga utsläppen kan förebyggas och bekämpas på ett effektivt sätt. Jag kan stödja betänkandet med de ändringsförslag som har lagts fram och jag vill bara lyfta fram några få av dessa. De radioaktiva ämnena har tagits med och det tycker jag är bra, jag tycker också att det är bra att föroreningar från dumpad ammunition har tagits med. Jag tycker precis som Grôssetête att det är viktigt att principen om att förorenaren betalar fastslås, och här kan jag stödja både föredragandens och Grôssetêtes ändringsförslag. Slutligen anser jag att det är bra att vi kan få med grannländerna vid kusterna, både vid Östersjön och Medelhavet. Jag hoppas att vi i och med de kompromissändringsförslag som har lagts fram här i slutskedet kan uppnå ett resultat där vi också kan få detta att träda i kraft mycket snabbt, utan ett förfarande i en förlikningskommitté.

De Roo
Herr talman, kolleger, mina damer och herrar! Olyckor till sjöss. Olyckan med Erika vid den franska kusten är bara en av de otaliga fartygsolyckor som inträffat. Det händer också ofta att last faller överbord. I båda fallen förorenas havsmiljön.
Det här direktivet är endast ett litet bidrag för att samarbeta över gränserna för att förhindra den sortens olyckor. Ett mycket större bidrag skulle vara en gemenskapslag för miljöansvaret för farliga laster. Tyvärr har vi fortfarande bara ett meddelande och en vitbok men fortfarande inget lagförslag.
Olyckor med radioaktiva laster. Tyvärr har miljöministrarna inte uttryckligen erkänt det här problemet och tagit upp det som sådant i den gemensamma ståndpunkten. Tjänstemän från Europeiska kommissionen säger att radioaktiv last redan underförstått finns med i texten. Jag uppmanar kommissionär Wallström att uttala sig om det. Låt oss i Europaparlamentet också ha modet att uttryckligen ta med radioaktivitet i texten.
Vid revisionen av dricksvattendirektivet, för ett par år sedan, yrkade Europaparlamentet för en strängare gräns för radioaktiva ämnen. Genom Europaparlamentets ihärdighet togs det också med i lagtexten. En bra förebild är bra att följa, heter det i ett känt nederländskt ordspråk.

Vachetta
Herr talman! Att i dag ta upp frågan om en gemenskapsram för samarbete om oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet, när man nätt och jämt påbörjat det förberedande arbetet med att pumpa olja utmed Bretagnes kust, är mer nödvändigt än någonsin.
Vare sig föroreningen sker avsiktligt eller oavsiktligt, även om vi aldrig kan jämföra okontrollerad tankrengöring med användande av föråldrade fartyg och bekvämlighetsflagg, är det ändå samma tanke på omedelbar och maximal vinst för oljekoncernerna som ligger bakom agerandet från exempelvis Total, Elf eller Fina. Därför måste vi på alla nivåer, fransk, europeisk och internationell, stödja all tvingande lagstiftning när det gäller ansvaret för dem som ger order, vilka de än är, civila eller militärer, genom att tillämpa principen om att förorenaren betalar. Det är för övrigt skandalöst att inga sanktioner i dag allvarligt planeras till följd av Erikas förlisning.
Vi måste naturligtvis öka de förebyggande åtgärderna genom att förbättra standarden när det gäller byggnation och utformning av fartyg, där tvånget med dubbla skrov är en. Detta går också via inrättandet av ett oberoende system med klassificeringssällskap, en ökning av antalet inspektörer i unionens hamnar och även via förbud mot oljetanker som är äldre än 20 år. Tömning av skadliga substanser längs kusten måste förbjudas, naturligtvis, och självfallet bör radioaktiva substanser, som måste nämnas, ingå i förteckningen över giftiga substanser.
Det faktum att ett stort antal stater godkänner över ett hundratal bekvämlighetsflagg i utbyte mot de mest tveksamma garantier, gör att säkerheten, arbetsvillkoren och till och med livet för ett antal sjömän äventyras. Europeiska unionen måste också ta sig an detta problem och verka för internationella normer. McKennas betänkande går i rätt riktning och vi kommer därför att rösta för det. Vi måste emellertid vara vaksamma så att Europaparlamentets och rådets bra resolutioner snabbt omvandlas till tvingande direktiv och förordningar.

Souchet
Herr talman! Jag kan försäkra er att offren från katastrofen med Erika förväntar sig annat än den extremt bleka text som vi skall uttala oss om i den andra behandlingen. Visserligen kom kommissionens förslag till beslut i december 1998 och Erikas förlisning ägde rum i december 1999. Men just det magra innehållet i detta förslag, trots ett stort antal oljeutsläpp långt före Erikas, vittnar om en mycket oroande avsaknad av beslutsamhet.
Inom ett område av gemensamt intresse som är så uppenbart, skulle det ha varit prioriteternas prioritet att göra allt för att undvika att liknande katastrofer upprepas och snarast utarbeta en effektiv och förebyggande bestämmelse. Men det fåtal åtgärder som i dag läggs fram för oss, i syfte att utgöra en gemenskapsram för samarbete, gäller bara konsekvenserna av föroreningarna, särskilt när det handlar om att överföra information, och förblir stumma när det gäller förebyggande.
Dessutom visar denna tunna text hur stram och trög gemenskapens förfaranden är, som inte under arbetets gång kan införliva konsekvenserna av nya viktiga händelser som Erikas förlisning. Den har ändå visat på de mycket allvarliga konsekvenserna av oklarheten i kedjan av operatörer, avsaknaden av förorenarens ansvar, bristen på avvärjande sanktioner och otillräckliga ersättningsmekanismer.
I den text som läggs fram för oss tas inte någon av dessa grundläggande frågor upp och är inspirerad av en filosofi som låter den fria rörligheten få företräde framför alla andra beaktanden, bl.a. det om säkerheten för våra territorier och havsområden liksom för den befolkning som lever där och lever av den.
Sex månader efter katastrofen med Erika, medan hela Atlantkusten har det svårt, har egentligen ingenting hänt. Om en liknande katastrof som den med Erika ägde rum i dag, skulle allt gå till på samma sätt, eftersom ingenting egentligen har ändrat sig, och det är inte denna milda text som i någon större utsträckning kommer att hjälpa offren som i dag kämpar med svåra problem.
Man aviserar lagstiftningsförslag, kanske i slutet av året. Det skulle i så fall vara på tiden. När kommer man då äntligen att vända sig till parlamentet? För närvarande, herr talman, försöker man genom några ändringsförslag att i den gemensamma ståndpunkten införa principen om att förorenaren betalar. Vi kommer naturligtvis att stödja dem.

Bernié
Herr talman! Katastrofen med Erika har åtminstone gjort det möjligt att betona betydelsen av det europeiska samarbetet när det gäller oavsiktlig förorening.
Frankrike förfogade inte över tillräckligt många bekämpningsbåtar för att klara detta oljeutsläpp. Lyckligtvis kom britterna, tyskarna, nederländarna och norrmännen spontant till vår hjälp. Det bevisar att det är dags att fastställa nya rambestämmelser för att optimera detta samarbete och möjliggöra ömsesidigt stöd. Vi instämmer därför i filosofin i detta betänkande.
Utbytet av information och know-how mellan medlemsstater gör det möjligt att snabbt och kanske bättre fatta beslut, bl.a. vid tankrengöring, där en viss anarki råder. Betoningen måste ligga på öppenhet gentemot allmänheten, bl.a. när det föreligger hälsorisker på grund av den förorenande produkten. Det är otänkbart att dölja cancerriskerna för de frivilliga, vilket var fallet vid katastrofen med Erika.
Vi är också för en utvidgad definition av den oavsiktliga föroreningen av havet som omfattar radioaktiv förorening, ammunition och tankrengöring. En utvidgning av samarbetet till att omfatta intilliggande kustländer förefaller oss bra. Havet är ett universellt arv och för att bevara det krävs ett internationellt ansvar. Det är därför nödvändigt att erkänna principen om att förorenaren betalar.
I dag betraktas inte ägaren till den eventuellt förorenande produkten som ansvarig för föroreningen. Endast transportören anklagas. Detta är oacceptabelt och vi hoppas att medlemsstaterna kommer att tillämpa principen om att det ekonomiska ansvaret utvidgas till lastens ägare. Men det föreslagna totalanslaget om 7 miljoner euro för perioden 2000-2006 förefaller oss för litet för att lyckas med dessa målsättningar.

Cushnahan
Herr talman! Som redan nämnts av tidigare talare: När Erika sjönk förra året bildades ett oljebälte i vattnen kring den franska Atlantkusten som hotade djurlivet och den lokala turist- och fiskerinäringen. Tråkigt nog var olyckan bara en av en mängd olika havsmiljökatastrofer, omfattande läckaget från Braer utanför Shetlands kust och läckaget från Sea Empress utanför Wales kust. I Irland hade vi nyligen turen att undslippa en liknande katastrof när ett oljeläckage ungefär 88 sjömil väster om Aranöarna hotade den irländska kusten, men tursamt nog hände inget.
Ytterligare en svårighet avseende havsföroreningar, är att beroende på havets karaktär så kan de snabbt spridas till många medlemsstaters kuster samtidigt. Det behövs därför samordnade, effektiva EU-åtgärder, i stället för att bara överlämna frågan till den medlemsstat som drabbades först.
Jag välkomnar McKennas betänkande. Jag vill gratulera henne till hennes arbete. Men den verkliga frågan är hur vi genomför lagstiftningen och vilka slags åtgärder vi vidtar. Förmågan att kunna reagera snabbt med tillräckliga resurser, är ett nödvändigt element i varje form av strategi som omedelbart måste utföras efter en katastrof för att minimera miljöskadorna. Det är tveksamt om detta låter sig göras på ett lämpligt sätt på nationell nivå, och detta är skälet till att det måste göras på EU-nivå.
Det effektivaste sättet att uppnå detta, är genom ett inrättande av en EU-kustbevakning som, såväl som att få ansvar för föroreningskontrollen, också skulle kunna få ansvar för övervakning av det öppna havet, genomdrivande av den gemensamma fiskeripolitiken samt räddningstjänst till sjöss. Jag anser att detta är en fråga som bör diskuteras under den kommande regeringskonferensen.

Isler Béguin
Fru kommissionär, herr talman! Det finns inget ont som inte har något gott med sig. Betänkandet från McKenna kommer vid rätt tidpunkt, även om arbetet påbörjades innan katastrofen med Erika ägde rum. Hur många gånger har vi inte i denna kammare upprörts över konsekvenserna av denna katastrof och hur många gånger har vi inte ställt oss frågande till unionens och medlemsstaternas förmåga att snabbt uppfylla offrens förväntningar och reagera på miljöskadorna?
I dag kan inte parlamentet underlåta att bemöta den allmänna opinionen som oavbrutet ber oss om ett starkt och positivt budskap. Låt oss inte förbigå det tillfälle som betänkandet ger oss. De problem som exempelvis orsakades av Erika för sex månader sedan kvarstår. Inget, förefaller det, har ännu lösts och det är den lärdom vi bör ta av denna katastrof. Men vi vet att containers lastade med radioaktivt material navigerar på haven mellan Haag och Japan.
Låt oss inte vänta till en ny katastrof äger rum, denna gång radioaktiv, för att göra någonting, eftersom vi vet hur oljan reagerar, men vi vet ännu inte hur radioaktivt avfall skulle reagera om det spreds ut på havets botten. McKennas betänkande ger oss möjlighet att ta med de radioaktiva ämnena. Jag ber er, kära kolleger, att vi inte skall tveka en sekund. Låt oss undvika en katastrof och rösta för ändringsförslaget om att införliva radioaktiva ämnen.

Fitzsimons
Herr talman! Den 26 juni har Ospar-kommissionen ett viktigt sammanträde i Köpenhamn. Låt oss för ett ögonblick komma ihåg att Ospar-konventionens viktigaste mål är att sänka havsföroreningarna till nära noll och till historiska nivåer senast år 2020. Ur ett irländskt perspektiv känner vi till att havsföroreningarna i Irländska sjön har ökat under de senaste åren och att detta är ett direkt resultat av den klarsignal som gavs till upparbetningsanläggningen för kärnmaterial i Thorp i december 1993. Undersökningar som genomförts i Irländska sjön har tydligt visat att nivåerna av ett specifikt kärnmaterial, technetium-99, har ökat 15 gånger bara under de senaste sju åren.
Till dags dato har den brittiska regeringen bara gett breda, allmänna riktlinjer vad gäller de strategier den har för avsikt att tillämpa i syfte att följa bestämmelserna enligt Ospar-konventionen. Detta är helt enkelt inte tillräckligt, och de irländska och europeiska medborgarna har rätt att få riktiga svar på de många frågor som ställts till den brittiska regeringen. I åratal har den brittiska regeringen försökt få många politiker och miljögrupper i Irland att hålla till godo med utfästelser om kärnkraftverken i Sellafield och Thorp. Detta går inte längre p.g.a. de häpnadsväckande avslöjanden som skett i år om de helt otillräckliga standarder för säkerhets- och kvalitetskontroll som tillämpas vid dessa anläggningar.
Den irländska regeringen har lagt fram ett förslag till beslut till Ospar-sammanträdet i vilket man uppmanar de avtalsslutande parterna att komma överens om att påskynda genomförandet av Ospar-strategin. Detta kommer att inkludera att upparbetningen av kärnmaterial och liknande verksamhet upphör vid anläggningarna i Sellafield och Thorp. Detta kommer i sin tur att spela en viktig roll när det gäller att minska havsföroreningarna i Irländska sjön. Om den brittiska regeringen vill följa sina rättsliga åtaganden enligt Ospar-konventionen, bör den meddela den 26 juni i Köpenhamn att den kommer att utarbeta en tidsplan för stängningen av anläggningarna i Sellafield och Thorp. Jag vill också uttrycka mina komplimanger till fru McKenna för hennes utmärkta betänkande.

Wallström
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och framför allt föredraganden McKenna, för arbetet i denna viktiga fråga om hur vi inom Europeiska unionen skall bli bättre på att bekämpa både oavsiktliga och avsiktliga föroreningar av havet.
Syftet med kommissionens förslag är att förstärka och vidareutveckla de olika gemenskapsåtgärder som har vidtagits på detta område under de senaste tjugo åren, samt att samla dem inom en solid, rättslig ram. Sedan Europaparlamentets första behandling av detta förslag har Erika-olyckan inträffat i Frankrike, vilket troligtvis är den marina föroreningsolycka som har orsakat mest skador i Europa någonsin. Jag var själv på plats i januari och kunde se de dramatiska konsekvenserna för både människor, djur och miljö. Jag såg också de viktiga insatser som gjordes av hundratals frivilliga som kom till platsen för att hjälpa till med uppstädningen; de människorna tycker jag förtjänar vår särskilda uppskattning.
När det gäller förebyggande åtgärder reagerade kommissionen genom min kollega De Palacio omedelbart och antog ett meddelande den 21 mars om säkerheten vid oljetransporter till sjöss. I detta meddelande föreslås en rad olika åtgärder för att förbättra säkerheten när det gäller transporter till sjöss.
Även om de bästa förebyggande åtgärderna vidtas, kommer risken för olyckor aldrig att vara noll. Därför behöver vi också förbättra samarbetet inom EU när en olycka ändå inträffar. Vi behöver en effektiv ram för samarbetet för att stödja, komplettera och att göra medlemsstaternas åtgärder ännu mer effektiva. Erfarenheterna från Erika-olyckan visar att vi har mycket kvar att lära när det gäller att hantera större föroreningsolyckor.
I den första behandlingen av detta ärende i parlamentet godtog eller omformulerade kommissionen 20 av de 29 ändringar som ni föreslog. Rådet har fört in de flesta av dessa ändringsförslag i sin gemensamma ståndpunkt. Dessa ändringar har inneburit att texten har förbättrats, framför allt har det klargjorts vilken typ av oavsiktlig förorening som omfattas av beslutet, bland annat driftsmässiga utsläpp. Behovet av lämplig samordning med gällande internationella konventioner och avtal som avser haven i Europa har också förtydligats. När det gäller de ändringsförslag som har lagts fram till den andra behandlingen kan kommissionen helt eller delvis godta sju av dessa. Genom ändringsförslag 16 erkänns den viktiga roll som icke-statliga miljöorganisationer spelar på detta område. Även vad gäller det har Erika-olyckan varit av betydelse och visat hur centralt deras deltagande är, vilket vi också såg när det gällde att ta hand om oljeskadade fåglar.
Delar av ändringsförslagen 6, 24 och 25 innebär att direktivets tillämpningsområde klargörs. Delar av ändringsförslag 17 och ändringsförslag 19 är helt i överensstämmelse med kommissionens förslag när det gäller det lämpligaste kommittéförfarandet. Ändringsförslag 22 introducerar en viktig referens till principen om att den som förorenar också skall betala.
De återstående ändringsförslagen är problematiska av följande skäl: genom ändringsförslag 2 och delar av ändringsförslagen 6, 10 och 24 införs en särskild hänvisning till föroreningar som orsakas av radioaktiva ämnen. Naturligtvis omfattas och täcks också radioaktiva ämnen av det samarbete som här klargörs i detta förslag. Kommissionen anser dock att det inte är motiverat att föra in en hänvisning till specifika ämnen. Det gör man nämligen inte heller i andra internationella konventioner som finns för skydd av Medelhavet, Östersjön och Nordsjön, till vilka gemenskapen är part. En uttrycklig hänvisning till radioaktiva ämnen skulle också innebära att man skulle komplicera den rättsliga situationen på grund av kopplingen till Euroatomfördraget och följaktligen försena beslutets antagande. Därför kan kommissionen inte godta dessa ändringsförslag. Vad finns det då för skydd? Det finns två direktiv och ett informationssystem som används i fall av olyckor där radioaktiva ämnen är inblandande. Det finns direktiv 96/29/Euratom om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer, som innehåller skrivelser om vad som krävs vad gäller gemensamma insatser vid en strålningsolycka, och enligt vilket medlemsstaterna skall etablera aktionsplaner och utveckla samarbetsformer och nätverk. Ecurie-systemet är ett system för snabbt informationsutbyte vid en eventuell strålningsolycka. Det är ett system som är aktivt 24 timmar om dygnet. Det finns dessutom ett direktiv 89/618/Euroatom om information till allmänheten vad gäller åtgärder för att skydda hälsan vid en strålningsolycka. Följaktligen har vi redan flera olika instrument och regleringar som rör en eventuell marin strålningsolycka. Att skriva in en specifik referens i detta förslag är inte bara onödigt, men leder också till en oklar juridisk situation - varför försena detta förslag, som egentligen redan borde ha varit på plats?
Flera ändringsförslag, nämligen 5, 6, 9, 10, 12, 23, 24, 25, 26 och 27 behandlar frågan om ammunition som dumpats. Här stödde kommissionen Europaparlamentet vid den första behandlingen. Kommissionen anser dock att texten i den gemensamma ståndpunkten utgör en rimlig lösning. Flera medlemmar av rådet var inte beredda att godta att det hänvisades till detta annat än i ett skäl. Det är endast på grund av att jag insisterade på det som en hänvisning slutligen fördes in i artikel 1.2.b i den gemensamma ståndpunkten.
Genom ändringsförslagen 5 och 9 införs en definition av oavsiktlig förorening av havet. Denna fråga har länge diskuterats i rådet som slutligen kom fram till att tillämpningsområdet för det föreslagna beslutet inte skall omfatta ständiga föroreningsströmmar från källor på land. Kommissionen anslöt sig till detta, eftersom den aldrig har haft för avsikt att låta detta beslut omfatta denna typ av föroreningar. Dessa behandlar vi i olika andra förslag. Ändringsförslagen 5 och 9 kan därför inte godtas.
Ändringsförslag 14 och delar av ändringsförslag 17 syftar till ett förbättrat samarbete med de länder som deltar i Phare-, Tacis- och Meda-programmen. Det förekommer redan en viss grad av samordning med de berörda länderna inom ramen för gällande internationella avtal om skydd av Medelhavet och Östersjön. En utvidgning av den föreslagna ramen för samarbetet skulle tyvärr leda till flera förvaltnings- och resursproblem.
Ändringsförslagen 11, 20 och 21 går långt utöver förslagets ramar och kommissionen stöder därför hellre ändringsförslag 22 vad gäller referensen till principen om att förorenaren betalar, the pollutor pays principle, än dessa tre ändringsförslag.
Andra ändringsförslag syftar till att göra berörda organ mer delaktiga, t.ex. ändringsförslag 15, eller berör behovet av att ta hänsyn till internationella konventioner för skydd av vissa regionala hav, som ändringsförslag 1. Kommissionen anser att den gemensamma ståndpunkten utgör en godtagbar lösning på dessa berättigade önskemål.
Sammanfattningsvis kan kommissionen fullt ut godkänna ändringsförslagen 16, 19, 22 samt delvis ändringsförslagen 6, 17, 24 och 25. Övriga ändringsförslag kan inte godtas. Till slut vill jag tacka Europaparlamentet för de två resolutioner som det har antagit tidigare i år i samband med att följderna av förlisningen av Erika undersöktes, och i vilka parlamentet uppmanar till ett snabbt antagande av detta beslut. Det är min förhoppning att ert bidrag och stöd idag kommer att bekräfta detta engagemang och att det leder till att vi kan komma fram till ett snabbt beslut i denna för havsmiljön så avgörande fråga.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl.17.30.
(Sammanträdet avbröts kl.13.06 och återupptogs kl. 15.00.)

Ämnen som bryter ned ozonskiktet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0161/2000) av Hulthén för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om ämnen som bryter ned ozonskiktet (C5-0156/2000 -1998/0228(COD)).

Hulthén
Herr talman och herr kommissionär! Vi vet att denna fråga som nu står inför den tredje och slutliga behandlingen är ett stort problem för mänskligheten. Det handlar om det livsviktiga ozonlagret som tunnas ut för var dag som går. Kanske märker vi det mest på norra halvklotet, men det påverkar inte desto mindre allt levande på hela vårt klot. Vi vet också hur vi skall ta oss ur detta problem. Det låter som en lätt ekvation, men är tyvärr mer komplicerat än så. I en fråga som denna finns det så många intressenter.
Det som vi nu slutgiltigt har att ta ställning till i denna kammare är en förordning som ger oss hårdare regler, men också acceptabla marginaler för industrin att klara av omställningen. Jag anser att vi har lyckats få fram ett förslag till lagstiftning som ger goda incitament till förändring, och som också uppmuntrar till ekologisk framsynthet. Vår uppgift har varit att ta fram en godtagbar plan för hur utvecklingen skall se ut. Vi vill med denna förordning visa att vi kan gå före Montrealprotokollets tidsramar, och vi vet att industrin inom unionen klarar av en sådan omställning, även om vissa delar av den har gjort sitt yttersta för att detta direktiv aldrig skulle komma till stånd.
Parlamentet antog i andra behandlingen tio ändringsförslag till rådets gemensamma ståndpunkt. Sju av dessa ändringsförslag kunde rådet anta utan problem. De återstående ändringsförslagen, nämligen 14, 15 och 21, fanns kvar och därför inledde vi informella förhandlingar med rådet i början av året. Både rådet och parlamentet hade för avsikt att finna en överenskommelse utan att gå in i den formella förlikningsprocessen, för att därmed undvika förseningar som kunde försena ikraftträdandet.
Det första ändringsförslaget handlar om HCFC:er i vissa luftkonditioneringsutrustningar som parlamentet hade föreslagit skulle tas bort. I våra förhandlingar återinfördes de, men med ett strängare utfasningsdatum. Det andra handlar om ett totalförbud av HCFC i kyl- och luftkonditioneringsutrustningar som rådet inte var lika intresserat av att ställa upp på. I förhandlingarna kom vi fram till att förskjuta avvecklingen 2015 med en revisionsklausul. Jag anser att detta var en av de viktigaste ändringar som parlamentet har bidragit med i förhandlingarna med rådet. Det tredje handlar om en förlängning av vissa tidsfrister, där också en acceptabel lösning hittades mellan parlamentet och rådet.
Om vi nu beslutar att godta förlikningskommitténs förslag, skulle man ha hoppats på att allt skulle vara klappat och klart. Det återstår dock tre problem. I slutskedet upptäcktes tre fel i den föreslagna lagtexten. Av misstag hade exporten av astmainhalatorer och smärtstillande cancerpumpar förbjudits. Dessutom fanns ett felaktigt basår i texten vad gäller vissa företags importer av CFC.
Kommissionen kommer nu att lägga fram kompletterande förslag som enligt tidsplanen kommer att behandlas under plenarsammanträdet i juli för att dessa felaktigheter skall rättas till. Avsikten var aldrig att förbjuda denna export eller att ha ett inaktuellt basår till grund för företagens importkvoter. Jag skulle trots detta ändå vilja ha en kommentar från kommissionen om hur detta kunde hända, och vilja veta om kommissionen anser att vi nu löser frågan på bästa sätt.
Jag vill avsluta med att tacka kommissionen och det portugisiska ordförandeskapet, men också parlamentets förlikningskommitté, för ett väldigt bra samarbete. Alla har gjort sitt yttersta för att komma fram med en bra förordning och dessutom respekterat vikten av att denna bör få träda i kraft så fort som möjligt. Jag anser att vi har hittat en kompromiss som fungerar för alla parter. Den lagar inte ozonhålet, men den tar ett steg i rätt riktning. Min förhoppning är att parlamentet i dag eller i morgon antar förslaget och att vi redan i oktober i år har en ny och bättre lagstiftning för ozonnedbrytande ämnen inom unionen.

Lage
Herr talman, ärade kolleger! De första varningsropen om ett allt tunnare ozonlager kom 1970. Först 1985, när vi fick höra talas om ett ozonhål i stratosfären, började vi ta tag i problemet.
Efter ett antal försök att nå en överenskommelse enades slutligen de främsta producent- och användarländerna av kloroformkarbon, de välkända CFC, med undantag för öststaterna, Kina och Indien, om Montrealprotokollet 1987. Protokollet blev verkligen ett historiskt protokoll, för första gången togs ett globalt ansvar för den djupa klimatologiska obalans som skulle kunna hota människornas överlevnad, hälsa och livet självt. Det blev nästan ett paradigm.
I den rapport som nyligen lades fram av Europeiska miljöbyrån, benämnd "miljösignaler", varnar man konstigt nog inte bara för att ozonhalten i de yttre lagren ökar utan man noterar tillika att det skyddande ozonet i den yttre atmosfären över Europa på ett anmärkningsvärt sätt har förtunnats alltsedan början av åttiotalet med åtta procent för varje årtionde. Det är oroväckande. Detta inträffar trots att man dragit ned på klorsammansättningar och andra gaser som påverkar ozonlagret i troposfären i enlighet med internationella avtal, avtal som har visat sig vara ganska effektiva.
Tillverkningen och kommersialiseringen av ämnen som angriper atmosfärens yttre ozonlager har faktiskt minskat efter 1989. Produkternas hållbarhet, tack vare deras långa livscykel, gör att en fullständig återhämtning av ozonlagret enligt rapporten från Europeiska miljöbyrån inte kommer att uppnås före år 2050. Allt som Europeiska unionen därför kan göra, alla åtgärder som unionen kan vidta för att skydda ozonlagret är därför av vitalt intresse, där polemiken om till exempel den globala uppvärmningen av jorden eller "drivhuseffekten" inte kan rättfärdigas. Är man fortfarande tveksam om sådana förändringar är effektiva så skall man i alla fall inte tvivla när det gäller ozonet. Att skydda ozonet är grundläggande för såväl människor som växter och den biologiska mångfalden.
De förändringar som föreslagits i Montrealprotokollet innebär att det skyddande ozonlagret skall stärkas, detta dyrbara filter för allt liv på jorden, genom att kontrollen av handeln med de substanser som försvagar ozonlagret förstärks. Föredraganden förtjänar en applåd av oss alla och ett stort tack för den snabba hanteringen av betänkandet, för i det här fallet ju förr dess bättre.

Schnellhardt
Herr talman! Vi har i många år fått upprepad information om minskningen av det för oss så viktiga ozonskiktet. Efter att ozonhålet till att börja med ökade över södra halvklotet, alltså långt bort från oss, har vi under lång tid måst konstatera att även ozonskiktet över Europa förändras.
Sedan 1976 har ozonskiktet över Europa kontinuerligt minskat med 15 procent; detta har kommissionen helt nyligen meddelat, och varnat för ett ökat antal hudcancerfall, allergier och ögonsjukdomar. Redan på 1980-talet kände man till vilka ämnen som har gjort att ozonskiktet minskat och fortsätter att minska. Med varje procent mindre ozon uppskattas det att UV-belastningen på jorden ökar med 2 procent och likaså risken för människor att insjukna i hudcancer. Därför gläder det mig att man på ett så brådskande område nu äntligen har kommit fram till ett beslut med vilket vi genomför Montrealprotokollet inom gemenskapen och delvis går längre än de krav som ställs där. Trots detta röstar jag för förlikningsresultatet, men jag är -och det vill jag öppet säga -inte tillfreds.
Jag talar här om de tills nyligen omtvistade frågorna om förbudet mot delvis halogenerade klorfluorkolväten, som framför allt används i kyl- och luftkonditioneringsanläggningar. När man på grund av säkrade insikter om den ozonförstörande effekten beslutar om ett förbud mot användning av dessa ämnen, skulle jag i fråga om övergångsfristen och utformningen av undantagen ha önskat mig ett mer konsekvent agerande från rådets sida, i synnerhet som miljövänliga alternativa ämnen finns att tillgå för alla användningsområden.
Jag vill erinra om att när det gäller kyl- och luftkonditioneringsanläggningar kommer ett förbud mot användning av klorfluorkolväten först år 2010; Europaparlamentet hade krävt år 2005. Och för återanvändning av klorfluorkolväten skulle det komma ett fullständigt förbud först år 2015 -i stället för år 2007 som parlamentet krävt.
Men klokt nog har man inarbetat en övergångsklausul som möjliggör att man än en gång anpassar den föreskrivna sista tidpunkten för återanvändning av klorfluorkolväten. Jag tror att rapporterna om ytterligare skador på ozonskiktet och också nya forskningsrön när det gäller alternativa ämnen snart kommer att visa att den nu gjorda kompromissen är för snävt tilltagen. Tiden kommer att utvisa detta, och enligt min prognos kommer vi i Europaparlamentet att snart åter tvingas protestera mot tidpunkter för avveckling av delvis halogenerade klorfluorkolväten och kunna ägna oss åt detta, till gagn för miljön och för människornas hälsa.

Liikanen
. Herr talman, ärade ledamöter! Jag välkomnar det goda resultat som Europaparlamentet och rådet har uppnått i denna viktiga fråga. Jag vill gratulera de båda institutionerna till de starka insatser som de har gjort för att komma överens i de många tekniska frågor som kännetecknar denna komplexa förordning. Vi har både arbetat hårt för att hitta kompromisser och för att se till att vi får en effektiv miljölagstiftning på detta område.
Jag vill ta tillfället i akt att speciellt tacka utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén och speciellt föredraganden Hulthén för deras grundliga och konstruktiva arbete.
Denna nya förordning förutser en rad åtgärder för att minimera utsläppen av ozonnedbrytande ämnen. De viktigaste av dessa är ytterligare åtgärder för att minska produktionen och användningen av HCFC, utfasningen av produktionen och konsumtionen av metylbromid till år 2004, ett förbud mot användning av ämnen som CFC och halogener, vars produktion redan är förbjuden, striktare krav på hantering av ozonnedbrytande ämnen, nya personalutbildningskrav, obligatorisk återvinning och förstörelse samt förbättrad övervakning och licenskrav.
Antagandet av denna förordning kommer att leda till en snabbare utfasning av alla ozonnedbrytande ämnen inom Europeiska unionen än vad som är möjligt under Montrealprotokollet. Detta leder inte enbart till klara förbättringar för EU:s medborgares hälsa, utan det innebär också att Europeiska unionen tar den politiska ledningen i världen i denna viktiga fråga.
Jag skulle också vilja svara på frågan som ställdes tidigare. Jag svarar på engelska.
Kommissionen är i färd med att godkänna två förslag till ändring av den nya förordningen om ozonförstörande ämnen -ett rörande inhalationsaerosol och ett rörande fördelningen av klorfluorkarbonkvoter.

Talmannen
Tack, kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 17.30.

Utveckling av marknaden för digital television i unionen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0143/2000) av Thors för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Utveckling av marknaden för digital television i Europeiska unionen -Rapport mot bakgrund av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/47/EG av den 24 oktober 1995 om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler (KOM(1999) 540 -C5-114/2000 -2000/2074(COS)).

Van Velzen
NL) Herr talman! Det här är ett unikt tillfälle att jag får börja utan att föredraganden är närvarande. Ni såg min desperata blick när jag sökte efter Thors. Men okej, jag skall sköta värdskapet. Jag ville börja med att tacka henne så hjärtligt för det mycket goda samarbetet och för det utmärkta arbete som hon uträttat. Det finns naturligtvis kvar. Det är dock synd att hon inte är här själv.
Konvergens spelar en otroligt viktig roll i hela den här världen. Konvergens gäller naturligtvis både för Internet och för den mobila sektorn, vilka är mycket nära sammanflätade med varandra. Det är en av de stora möjligheter som Europa har, men vid sidan av det spelar den digitala televisionen naturligtvis en viktig roll. Där har vi också väldigt många möjligheter om vi kan uppfylla tre förhandskrav. Jag skall helt kort sammanfatta dem.
Mitt första förhandskrav är att vi måste göra mer vad avser standardisering och interoperabilitet. Vad menar jag med det? Interoperabiliteten i set top-boxen måste förhindra att användare inom kort måste ställa upp alla möjliga skåp ovanför sin digital-TV för att kunna fortsätta se de olika programmen. Det måste vi verkligen undvika. Jag välkomnar också verkligen rekommendationen från DVB-gruppen om Multimedia Home Platform som en möjlig standard. Det är en bra riktning. Det måste komma från näringslivet. Jag tror att vi kan leda den processen en aning, men det måste framför allt komma från det hållet. Med tanke på utvecklingen i DVB-gruppen verkar det som om industrin sedan länge går åt rätt håll. Jag hoppas alltså också att industrin skall fortsätta sträva mot öppna standarder, där sker nämligen alla möjliga utvecklingar och då får vi inte spika för dem längre. Men om inte industrin kan komma fram till en öppen standard och inte till interoperabilitet så kan och får inte politiken tiga. Då måste det i sista instans och som slutgiltig lösning arbetas utifrån politiskt håll.
Min andra kommentar gäller ett öppet tillträde. Det är av stor betydelse att det kommer ett öppet tillträde och att de regler i fråga om sändningsskyldighet (must carry-rules) som vi har nu måste finnas kvar eftersom Europa är mer än endast digital ekonomi. Det är också ett kulturellt Europa. Därför tycker jag att det ändringsförslag som Thors lämnat in på sitt eget betänkande inte är ett bra ändringsförslag. "Must carry"reglerna måste finnas kvar så länge de är proportionella och begränsas till de sändare som avses i protokoll 32 i Amsterdamfördraget.
Sedan min sista kommentar. Det är absolut nödvändigt att det så snabbt som möjligt sker en revidering av direktivet om television utan gränser. Jag hoppas att vår kommissionär skall kunna ta med sig det när han inom ganska kort tid skall presentera den nya lagstiftningen för telekommunikation. Det behövs nämligen verkligen ett totalpaket för att äntligen, både i fråga om telekommunikation och om digital-TV, föra fram konvergensen mycket längre i Europa och jag hoppas att Europa kan spela en ledande roll med det paketet, vilket vi också påstod i Lissabon.

Thors
Herr talman, herr kommissionär! Det verkar som om Murphys lag följer mig vad gäller detta betänkande, eftersom jag själv var i Rumänien när vi röstade om det i utskottet.
Jag vill tacka Van Velzen för hans insats att inleda debatten under min frånvaro. Jag tycker att det är viktigt att vi minns hur det var när direktivet antogs. Man trodde då att det var conditional access, eller villkorad tillgång, som skulle vara den värsta flaskhalsen för att vi skulle få en öppen TV. I dag är det kanske inte så, utan det är andra delar av TV:s distribution som blir flaskhalsar eller portvakter om vi inte är uppmärksamma.
Krav skall ställas på att olika dataprogram skall förstå varandra, inte bara att tekniska apparater skall kunna brukas tillsammans. Samtidigt har konsumenterna ett stort behov av både lättillgänglig upplysning och rimliga krav på att marknaden också skall vara förutsägbar.
Vi kommer i framtiden att ha en TV-situation, där jag tror att digital-TV kommer att vara en del av hemmens alltmer integrerade elektroniska funktioner. Då är det viktigt att vi får ett API, Applications Programme Interface, som kan användas i denna helhet. Detta är centralt även för de elektroniska programguiderna. Det är dessa två faktorer som de kommande bestämmelserna särskilt skall inriktas på.
Jag vill också göra mina kolleger uppmärksamma på att dessa elektroniska programguider kommer att vara viktiga till exempel för att föräldrarna skall kunna skydda sina minderåriga barn från oönskat innehåll.
Varken avkodarnas operativsystem eller de elektroniska programvärdena är i dag sinsemellan kompatibla. Parlamentets utskott delar bedömningen, som kommissionen också gjorde, att marknaderna och teknikerna inom området för digitaltelevision har utvecklats bortom direktivets räckvidd. Det som regleras i det särskilda direktiv som vi nu diskuterar bör därför revideras, och det kan med fördel ingå i de knippen av förslag till ändrade direktiv om kommunikationssektorn som vi har att vänta av kommissonen om några veckor.
Föredragandens slutsats är att det nu behövs öppna standarder. Vi upplever den andra och den tredje generationens utrustning för den digitala televisionen. Arbetet för att skapa en sådan öppen standard för hemmens multimediautrustning är på god väg, och den europeiska standardiseringsorganisationen, ETSI, kommer förhoppningsvis att anta MHP-standarden. Det finns goda skäl att anta att denna standard kommer att utgöra en bas för framtiden. Vi kan dock inte utesluta att politiska beslut om standarder kommer att behövas i framtiden om marknaden inte kan nå en överenskommelse.
Digital-TV distribueras på flera olika sätt som inte är tekniskt helt likvärdiga. Liksom traditionell TV kan digital-TV sändas både över markbundna nät, kablar och via satellit. Dessa distributionssystem har i dag olika genomslagskraft, men satellitdistributionen är dominerande. I morgon kan dock kabeldistributionen vinna terräng. Med kabeldistribution finns det en inbyggd returkanal som omedelbart ger tillgång till interaktiva tjänster på nätet. Jag tror att tillgången till interaktiva tjänster är A och O för att digital-TV skall bli en av de viktiga portarna till informationssamhället. De olika distributionssystemen innebär att digital-TV också kan bli en särskilt viktig port för glesbygden till Internet.
Slutet för de analoga TV-sändningarna och total övergång till digital-TV är viktiga för att vi skall kunna utnyttja den begränsade resursen radiospektrum på ett effektivt sätt. Ännu har ingen vågat definiera under vilka villkor de analoga sändningarna kan upphöra.
Digitalisering innebär utmaningar, kanske särskilt för public service-företagen. Företagen kan inte subventionera den extra utrustning som behövs på samma sätt som de konventionella operatörerna. Hur skall uppbörden av licensavgifter ske i länder som finansierar verksamheten på detta sätt och som har Free To Air Tradition?
Jag vill också påpeka att föredraganden kraftigt stöder must carry-principen, eller skyldigheten för kabelföretagen att sända kanaler och att det skall fortsätta. Men å andra sidan får vi inte ställa sådana krav att utvecklingen av just de interaktiva tjänsterna hindras eller äventyrar viljan att investera i att uppgradera nätet.
Även public service-företag som tidigare har sänt sina program fritt håller nu på att sätta upp gränser och försvårar gränsöverskridande sändningar. I bakgrunden finns upphovsrättsliga frågor. TV-företagens upphovsrättsorganisationer bör utnyttja nya möjligheter för att ge dem som vill titta på digitalprogram rätt att göra det också utanför sändarlandets gränser. Detta är ett mål som redan fördragen förpliktar oss att uppnå, och i enlighet med direktivet "Television Without Frontiers". .

Glante
Herr talman, mina damer och herrar, kolleger! Det har tagit fem år, som talmannen sade i sin inledning, innan man från det ursprungliga betänkandet av oktober 1995 nu lägger fram detta betänkande. Det beror på att utvecklingen av marknaden för digital-TV har gått mycket långsammare än väntat. Å andra sidan har digital-TV till följd av mediernas konvergens under de senaste månaderna och åren fått allt större betydelse. Exempel på utökningen av tjänsteutbudet är Internet och bankservice via digital-TV.
Detta betänkande kommer att utgöra grundvalen för ett förslag till direktiv. Vår grupp ställer två krav på rambestämmelserna för digital-TV. Det första är att ramen inte får sätta snäva gränser för den blixtsnabba tekniska utvecklingen på detta område, och den får inte vara för stelbent.
Det andra är att ramen ändå måste garantera den europeiska inre marknaden och konsumentintressena. Mellan dessa båda punkter skall och bör vi röra oss.
Därför måste följande finnas med. För det första skall sändningsskyldigheten även i fortsättningen vara ett viktigt medel för att efterkomma samhällets krav, exempelvis program på minoritetsspråk eller den viktiga rollen med den offentliga radiosektorn.
För det andra den av föregående talare, van Velzen, påpekade driftskompatibiliteten för system för åtkomst till digital-TV på konsumentnivå. Det är inte godtagbart att konsumenten skall behöva flera avkodare för att kunna ta emot program. En avkodare per konsument, och inte mer.
För det tredje får den tekniska driftskompatibiliteten inte äventyras eller saboteras genom nationell monopolbildning eller missbruk av dominerande ställning.
Mina slutsatser: Målet är en europeisk inre marknad, ett främjande av den tekniska utvecklingen samt det av båda föregående talare berörda förverkligandet av en television utan gränser, till vilket också hör att i framtiden medborgare från andra länder, som är bosatta i Europeiska unionen, skall kunna ta emot sitt utbud av avgiftsbelagd TV.
Jag är mycket nöjd med Thors betänkande. Vi godkände i utskottet ett mycket balanserat betänkande.
De båda ändringsförslag som Thors har lagt fram kan jag tyvärr, med samma motivering som van Velzen, inte godkänna för vår grupp. Vi kommer att rösta emot båda ändringsförslagen. I övrigt gratulerar vi till detta betänkande och hoppas att kommissionen under de närmaste dagarna och veckorna kommer att lägga fram en bra grundval till ett direktiv!

Plooij-Van Gorsel
Herr talman, ärade kommissionär, kolleger! Först vill jag naturligtvis gratulera fru Thors till hennes betänkande som hon var tvungen att göra på mycket kort tid och som ser utmärkt ut. Kolleger, digital television kommer att bli en av de viktigaste inkörsportarna till den digitala motorvägen och kommer att bidra till spridningen av nät med en hög kapacitet till alla delar av Europa, alltså även till de mer avlägsna områdena. Det här kommunikationsmedlet kommer därför att ge många fler européer tillgång till alla former av information. Det är därför också av stor betydelse att vi skapar ett gynnsamt investeringsklimat i Europa för att bygga upp den digitala televisionen.
Vi står ju inför en stor omvälvning. Gamla gränser suddas ut mellan telekommunikationsföretag, nöjesindustri och journalistiska media. De ersätts av multinationella kabelmediajättar. De bildas nu genom företagsfusioner. Detta ser vi sker överallt. Infrastruktur och innehållsindustri går samman. Det betyder att det måste komma en bra kontroll på två punkter.
I första hand så att vi inte får oönskade mediekoncentrationer, annars tappar vi kontrollen över konsumentpriserna. Dessutom måste vi se till, och det hänger direkt samman med det föregående, att den journalistiska oavhängigheten, som är så viktig för vår demokrati, består.
I det sammanhanget påverkar den tekniska utvecklingen naturligtvis lagstiftningsramen och tvärtom. Lagstiftning får inte hindra de olika teknikernas interoperabilitet och bör därför i minsta möjliga mån fastställas på europeisk nivå och helst på världsnivå. I flera medlemsstater ser vi alltså att främst mediepolitiken fortfarande blir alltför nationellt formad.
Min sista punkt, herr talman, gäller sändningsrättigheterna, vilka nu endast säljs nationellt. Härigenom kan personer som bor utanför ett visst område inte prenumerera på televisionstjänster från en annan medlemsstat, vare sig det nu gäller kostnadsfria sändningar eller betal-TV. Det är en oönskad utveckling. Det måste vara möjligt för alla medborgare att prenumerera på televisionstjänster från en annan medlemsstat. Det betyder digital television men även television utan gränser.

Echerer
Herr talman! Även jag, liksom alla föregående talare, vill gratulera fru Thors till hennes betänkande. Det är ett mycket bra och viktigt betänkande. Digital-TV är ett av de viktigaste bidragen till konvergensen. Digital-TV kommer att bli ett av de huvudsakliga tillträdena till IT-motorvägarna. Digital-TV kommer att ge även avlägsna områden bättre tillgång. Man bör alltså underlätta för operatörerna, i stället för att reglera det alltför mycket.
Men denna spagat mellan investering, utveckling och minimal reglering blir särskilt svår när det handlar om att garantera den kulturella mångfalden och den allmänna informationen. Här måste man inom de nya ramvillkoren och med tonvikt på kvalitet söka efter idealiska lösningar.
Därför är vi också ense med Thor om innehållet i hennes betänkande. Vi kräver gemensamt med henne att man skiljer mellan innehåll och infrastruktur, samt skyldigheten att sända på bestämda kanaler. Vi kräver att avkodarna blir till delar av informationsinfrastrukturen, att man tar itu med driftskompatibiliteten för avkodarna och att det måste vara möjligt för medlemsstaterna att kräva öppna nät. Vi är också mycket positiva till att kommissionen godkänner fusioner, när en öppen standard tillämpas. Även detta tjänar till att förebygga missbruk av en dominerande ställning.
Sist men inte minst ansluter jag mig också till de föregående talarna. Det finns ingen inre marknad för TV-tjänster. Detta måste man snabbt ta itu med, fort och finkänsligt. Med tanke på utvecklingen krävs det absolut en utförlig diskussion om TV-tjänsterna för public service. Utan att röra vid subsidiaritetsprincipen finns det ett europeiskt ansvar för att TV-sändarna för public service med sina skyldigheter att informera och garantera kulturell mångfald inte skall utsättas för konkurrens. I detta avseende ber jag oss alla att vara särskilt finkänsliga.

Fatuzzo
Herr talman! Innan jag reste till Strasbourg träffade jag en pensionär som följde med mig på resan, fru Lucia Boroni från Mozzanica i provinsen Bergamo, som frågade mig: "Vad skall du göra den här veckan i Strasbourg?" "Jag skall tala om Thors-betänkandet." "Men vad är detta Thors-betänkande för något?" "Det är ett betänkande som ägnas åt något som snart kommer att ske, dvs. det faktum att en pensionär snart kommer att kunna slå på sin TV och se Fatuzzo som talar i Europaparlamentet och höra vad han säger." "Det gläder mig mycket" svarade fru Boroni och därefter frågade hon mig: "Men kommer jag också att kunna se hur mycket jag har gett till INPS för min pension? Kommer jag också att kunna se hur stor pension jag får när jag slutar arbeta?" "Men naturligtvis, fru Boroni, det är detta som är framtiden. Framtiden står på medborgarnas sida, det finns inte längre några gränser. Man kommer också att kunna se vad som sker i de andra medlemsstaternas pensionssystem." "Men jag skall ju klara mig på sjuhundratusen lire i månaden", svarade fru Boroni, "så hur skall jag kunna få råd att köpa denna framtids-TV?"
Jag tar alltså till orda för att framföra det som pensionären fru Boroni önskar, dvs. att Europaparlamentet -och detta är jag säker på att fru Thors ville med sitt betänkande, och, hoppas jag, detta kommer herr kommissionären att göra när direktivet utfärdas -alltså att Europaparlamentet skall se till att de sämre ställda medborgarna, pensionärer och andra, skall kunna ta del av de nya tjänsterna från framtidens digitala TV gratis.

Paasilinna
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Jag tackar Astrid Thors för ett handlingskraftigt arbete och också för den inblick hon har gett oss inom detta område. Jag vill med några kommentarer problematisera denna fråga. Först och främst förespråkar jag en öppen standard och kompatibilitet, det är ju förnuftigt. I de aktuella kabelnäten har tillträdet varit villkorat, men mångsidig tillgång är också viktigt, inte enbart tillträde utan också tillgång. Enbart konkurrens garanterar inte detta. Vi vet att internationell konkurrens inom TV-branschen ofta har lett till en likriktning i utbudet: Alla konkurrerar med samma slags tvåloperor. Detta är en stor fråga som rör tillträdet.
Allmänt taget håller jag med om uppfattningen att de tekniska systemen inte är neutrala. De tillämpar hellre ett visst alternativ framför ett annat. Sålunda är till exempel frågan om hur lätt det är att interagera - vilket föregående talare på ett sätt kanske talade om - en politisk fråga. Om det inte är en partipolitisk fråga, är det i alla fall en samhällelig fråga, eftersom till exempel deltagandet i gallupundersökningar och lokala val och även hur upplysta människor är då de deltar, beror på hur interaktionen fungerar. MHP, det vill säga den framtida Multimedia Home Platform, som alltså överför funktioner från apparaterna till programmen är ett slags slutgiltig revolution i den här kedjan, som gör det möjligt att få allt - så som föredraganden påpekade - från TV till Internet, givetvis också tidningar, film och allt annat, kanske också dofter, vilket skulle vara en riktig medicin för oss äldre män. Här är det också viktigt att tillämpa rätt politik, dyra priser på apparaterna får inte hindra människor från att delta.

Schröder, Ilka
Ärade herr talman, ärade föredragande! ARD vill dra TV-alliansen mellan mediakoncernerna Kirch och Murdoch inför EG-domstolen. Detta är de nya riskerna med de nya medierna: Fusionerna mellan dem som dominerar marknaden. Det har redan bekräftats när det gäller Microsoft, och liknande diskussioner avtecknar sig på detta område. Den aktuella frågan när det gäller digital-TV är om det går att säkra ett monopol enbart med hjälp av hårdvara för åtkomst, här alltså avkodare, och i ännu högre utsträckning om ledande företag på datorområdet sluter sig samman med traditionella mediaföretag.
Inte heller kulturellt får vi göra oss några illusioner. Det förekommer inte automatiskt fler interaktiva kulturella yttringar, eller fler människor som kan hantera datorn via TV. Det är därför viktigt att insistera på det uppdrag samhället har att förhindra monopolbildningen just när det gäller media, och sträva efter en rättvis åtkomst samt utbildning för en oberoende hantering av dessa medier.

Fiori
Herr talman! Samtidigt som jag gratulerar fru Thors för det arbete hon utfört -ett svårt arbete eftersom vi skall bestämma regler för framtiden -så vill jag uppehålla mig vid ett par kritiska punkter, som jag vill rikta parlamentets uppmärksamhet på.
Det är till exempel, enligt min mening, viktigt att vi riktar in uppmärksamheten på reglera om upphovsmannarätten för, på grund av de restriktioner som uppkommer på grund av copyrightavtalen och skillnaderna som uppkommer gentemot de tekniska regler som används vid utsändningarna, så riskerar vi att inte främja en verklig TV utan gränser och en verklig inre europeisk marknad för televisionstjänster och förlorar förmodligen ett tillfälle som inte återkommer när det gäller att skapa en europeisk televisionsindustri.
De medborgare som lever eller arbetar i andra medlemsstater än sina hemländer kan inte legalt abonnera på utländska plattformar, för de operatörerna äger inte rättigheter som gäller för de aktuella medlemsstaterna. Europaparlamentet har redan pekat på denna fråga tidigare och föredraganden analyserar problemet och riktar också in uppmärksamheten på situationen i gränsregionerna, där språkliga minoriteter lever på andra sidan gränsen. Jag tror under alla omständigheter att vi borde ägna mer uppmärksamhet åt frågorna om förverkligande.
Det är viktigt att understryka, vilket föredraganden har uttryckt på ett bra sätt, att regelverket måste garantera en balans mellan behovet att garantera den kulturella och tematiska mångfalden hos televisionsnäten och risken att blockera investeringarna i den digitala televisionen. I ett ekonomiskt system som befinner sig i en fas av djupgående förändringar är det nödvändigt med en strategi som är flexibel när det gäller regler.
Regleringarna får inte hindra marknadens utveckling och, framför allt, de nya televisionstjänsternas utveckling. I det sammanhanget tror jag att vi, under de kommande månaderna eller de kommande åren, måste komma tillbaka till olika aspekter, till exempel separationen mellan programinnehållet och de regler som skall gälla för infrastrukturen. Dessutom måste vi, enligt min mening, ägna stor uppmärksamhet åt systemens interoperabilitet som, trots att det utformats som ett allmänt skydd för brukarnas möjligheter att få tillgång till det innehåll som sprids via de digitala plattformarna, i detta ögonblick framstår som en åtgärd till skydd för konkurrensen, eller snarare de olika operatörernas möjligheter att få tillgång till marknaden, och därmed väcker juridiska frågor som det fortfarande återstår att belysa.

Caudron
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! I min egenskap av första föredragande -1994­1995 tror jag -om digital-TV och tillhörande standard vill jag säga till den nuvarande föredraganden att jag värderar hela betydelsen av det arbete han lagt ned på frågan, och till kommissionen vill jag säga att jag uppskattar dess meddelande.
Jag tror att det om några år blir möjligt att bedöma den väg vi gått på området och betona att de ursprungliga val vi gjorde var de rätta. För närvarande, i dag -vid ett tillfälle när vi inleder en mindre betydelsefull etapp -tror jag det är viktigt att betona att man i all politik måste finna den nödvändiga balansen: balans mellan åtgärd och gemenskapsnormer, å ena sidan, och nationella särdrag och skillnader å andra sidan, en balans mellan å ena sidan nödvändigheten att i termer av produktion täcka en stor europeisk marknad och främja europeiska produkter -dvs. utveckla det man kallar för TV utan gränser -och, å andra sidan, kunna upprätthålla möjligheterna när det gäller hertz och lokal-TV. Det handlar här för oss om mycket viktiga insatser som kräver maximal flexibilitet från vår sida.
Digital-TV ansågs från början som något annorlunda jämfört med högupplösnings-TV, en annan fråga som jag också känner till väl. I dag inser man tydligt att den möjliggör en enorm flexibilitet och kvantitet. Det handlar i dag om att erhålla den rätta balansen mellan det man måste göra på europeisk nivå, det man kan göra på nationell nivå och det som man kan göra lokalt, vilket får konsekvenser när det gäller både europeiska och nationella åtgärder beträffande avregleringsinstanser och i termer av marknad och teknik.
Det var viktigt att i dag sammanfatta läget när det gäller digital-TV. Jag vill på nytt lyckönska fru Thors till kvaliteten i hennes betänkande och säga att jag personligen är mycket uppmärksam på det arbete som kommer att utföras på detta område. Det är viktigt att alltid veta att informationen, kommunikationen och TV:n framför allt vänder sig till medborgarna och att man därför måste undvika all stramhet som i morgon skulle vända sig emot en kultur som är till för alla.

Harbour
EN) Herr talman! Som siste talare skulle jag också vilja tacka fru Thors för ett, som Caudron just sade, mycket välbalanserat betänkande. Det är ett fokuserat betänkande.
Jag vill avsluta med att göra en koppling till nästa debatt om elektronisk kommunikation. Inom hela detta område måste vi vara mycket medvetna om hur snabbt tekniken utvecklas och hur denna teknik börjar förändra hela vårt tänkande och faktiskt hela konkurrensarenan, inom vilken digital television och övrig media utvecklas. Jag kommer från ett land med en lång tradition av public servicetjänster inom mediaområdet, och just dessa public servicetjänster är ett område som Thors kraftfullt betonar i sitt betänkande: Frågorna om tillgång till denna nya teknik och tillgång till tittaren.
Låt oss inte glömma bort att en av de viktigaste sakerna som folket inom branschen står inför, är konkurrensen om en mycket snålt tilltagen tittartid. I och med den ökande mängden kanaler får tittarna större valmöjligheter -inte bara när det gäller att se program, utan också när det rör köp av varor och tjänster, användning av interaktiva Internetmedia genom de digitala televisionstjänsterna; interaktiva media som de kan betala för. Man kan betala för ett idrottsevenemang med interaktiva möjligheter, och därmed kunna välja vilket format man önskar. Det kommer inte att dröja länge förrän man kan köpa en digital spelare som kan lagra hundratals timmar televisionstid på en hårddisk som sorterar programmen, så att man skall kunna på saker vid valfri tidpunkt. Det kommer att bli olika former av konkurrens.
Vi måste se till att vår lagstiftning inte hindrar teknikutvecklingen och den ökande konkurrens som kommer att ske som ett resultat av dessa nya teknikformer. Detta är något vi måste tänka på, både genom att beakta van Velzens betänkande och i det nya betänkandet om upphovsrätt i informationssamhället, som kommer att läggas fram i kammaren inom några månader.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka fru Thors för hennes utmärkta arbete. Kommissionen välkomnar detta betänkande. Föredraganden tar upp behovet av ett balanserat förhållningssätt till reglering. Vi måste balansera två ting: För det första kommersiell frihet och investeringsincitament och, för det andra, skydd av bestämda offentliga intressen på ett fokuserat och proportionellt sätt. Det nya regelverket kommer att ge myndigheterna en större flexibilitet när det gäller att uppnå denna balans.
I de direktiv som kommissionen kommer att lägga fram denna månad tar man hänsyn till de tre huvudpunkter som tas upp i Thors betänkande. För det första, behovet att i förväg uppdatera förordningarna om digital television. Det nya regelverket gör det möjligt för myndigheterna att ta itu med nya nätgränsstationer, som t.ex. "Applications Programme Interface". För det andra stöder man genom rapporten ett begränsande av "must carry"privilegier till kanaler med ett public serviceuppdrag, vilket definieras i protokoll 32 i fördraget. Man påpekar dessutom i rapporten att det bör ske förhandlingar som balanserar ersättningen till operatörer motsvarande värdet av public servicekanalerna. Kommissionen kommer att ta upp dessa frågor i de kommande lagförslagen. För det tredje, behovet av ökad förmåga att samarbeta mellan olika televisionsplattformar.
Mer specifikt väljer man ut två nyckelelement i rapporten. För det första behovet av förmåga att samverka då detta är möjligt och tillgänglighetsbestämmelser där ägandestandarderna bidrar till en betydande marknadsdominans; och, för det andra, behovet att bestämma en ny, öppen dekoderarkitektur, den multimediala plattformen i hemmet.
Kommissionen föredrar ett industrilett förhållningssätt, i stället för att införa standarder. Vi har maktbefogenheter i reserv för att ingripa om marknadsaktörerna inte kan komma överens. Marknaden håller emellertid på att utveckla öppna standarder. På dynamiska marknader brukar standardiseringsprocessen komma på efterkälken i förhållande till teknikutvecklingen. Användningen av öppna standarder minskar både regleringen och antalet konkurrensfall. Genom betänkandet skickar man mycket tydligt ut detta budskap till marknaden. Jag stöder detta till fullo.
I betänkandet tar man också upp åtskilliga frågor som ligger på innehållssidan och därför ligger utanför räckvidden för det nya regelverket för elektronisk kommunikation. Vi måste i största möjliga mån hålla isär bestämmelserna för nätverken och innehållet.
Mottagandet av krypterade digitala televisionstjänster över gränserna väcker åtskilliga svåra frågor. För det första finns det tillräckligt med dåligt behandlad upphovsrätt: betal-TV-tjänster köper bara rättigheterna för en specifik medlemsstat. T.o.m. digitala "free-to-air"tjänster håller på att krypteras. Detta skapar slitningar i och med att det finns gemensamma marknadsprinciper för betal-TV-tjänster. Skilda förhållningssätt till innehållsreglering kan också spela en viss roll. Men jag måste i detta sammanhang gå igenom saken med mina kolleger, Reding och Bolkestein, vilka har en särskild kompetens på detta område.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Elektronisk kommunikation och tillhörande tjänster
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0145/2000) av Van Velzen för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Mot ett nytt regelverk för infrastruktur för elektronisk kommunikation och tillhörande tjänster -1999 års kommunikationsöversyn (KOM(1999) 539 -C5-0141/2000 -2000/2085(COS)).

Van Velzen
. (NL) Herr talman! Jag vill börja med att tacka mina kolleger. En föredragande utan inlägg av sådan bra kvalitet är egentligen bara en mycket liten resurs. Det handlar om den goda dialog som vi fört. Jag vill också tacka kommissionen, särskilt kommissionär Liikanen, så mycket för det goda samarbetet och de innehållsdebatter som jag har fått föra men, framför allt också för att han med det nya direktivets tidpunkt har tagit hänsyn till den debatt och den omröstning som äger rum angående detta betänkande.
Herr talman! För fem år sedan kunde vi absolut inte föreställa oss att vi nu talar om så mycket konkurrens inom området tjänster och även konkurrens inom området infrastruktur i Europa. Det är något helt nytt. Om vi blundar och tänker efter vad som kommer att hända under de kommande fem åren så är det en enorm utveckling. Det betyder också, och det är min andra punkt, att man mycket noga måste tänka över frågan om vad som nu skall regleras i Europeiska unionen för att främja konvergensprocessen för den mycket snabba utvecklingen. Jag tror att utgångspunkten måste vara att vi, om det på något sätt är möjligt, väljer en fullständig konkurrens och att vi, tillbaka från den fullständiga konkurrensen, då också måste ta reda på vad som just nu behövs av sektorspecifik lagstiftning. Naturligtvis kommer det alltid att finnas sektorspecifik lagstiftning, men till sist måste vi gå i riktning mot konkurrens som en ledande princip. Därför tror jag att kommissionen med rätta, och det har mitt betänkande kanske bidragit till, har valt en justering av den i mina ögon mer rejäla modell som kommissionen använde sig av först, den så kallade significant market power and dominant position. Jag hoppas alltså ärligt talat att kommissionen skall bege sig ännu mer i riktning mot det som vi föreslagit. Marknaderna rör sig mycket snabbt. Det sker över landsgränserna. Vi ser diverse vertikala och horisontella integreringar. Vi ser intersektoriella rörelser uppstå, och det betyder att man också varje gång behöver se till ett visst marknadssegment.
Herr talman! Min tredje punkt är att man också måste se till de kontrollstrukturer som vi har. Det får naturligtvis inte vara så att vi om fem år fortfarande har 15 telekommunikations-/IKT-marknader i Europa. Vi måste i det avseendet växa till en enda europeisk inre marknad. Det betyder också att jag ändå med viss oro ser två olika tendenser på det området. Att nationella kontrollstrukturer fortfarande är åtskilda och mitt betänkande innebär en enorm stimulans till att de skall slå sig samman eller också slås ihop eller integreras med de allmänna nationella konkurrensmyndigheterna och, om det behövs, även med mediekontrollinstanser. Vi måste också fråga oss hur länge vi måste fortsätta med den specifika sektorkontrollen. Det är naturligtvis mycket bra att ha en high level-grupp men den stora nackdelen med en high level-grupp är att du blir så viktig att det är väldigt svårt att bli av med dig. Jag hoppas alltså i det avseendet att vi ändå med en sunset-bestämning och en horisontbestämning kan göra något åt begränsningen av den tidsled i vilken dessa grupper är verksamma.
Herr talman! Det är mycket viktigt för medborgarna att det blir en större genomblickbarhet med avseende på prissättningen och att kostnaderna för roaming sjunker, att medborgarna får insikt i hur det hänger ihop. För medborgarna är det också mycket viktigt att det kommer nummerportabilitet, även för den mobila sektorn, så att makten ligger hos konsumenten och det tycker jag att vi måste yrka för.
Herr talman! Det är av stor betydelse att även auktionerna granskas kritiskt. Vi har att göra med en situation där vi till sist kommer att hamna över de administrativa kostnaderna och jag undrar om komissionären redan vill ge ett svar på min brådskande skriftliga fråga om i vilken mån de auktioner som kommer att äga rum i Förenade kungariket och i andra medlemsstater sker i enlighet med artikel 11 i ett licensdirektiv där det uttryckligen står att det endast får handla om administrativa kostnader.
Herr talman! En annan viktig punkt är särskilt 112, lokalisering. Om det händer mig något så måste man omedelbart kunna veta var jag är. Därför är denna lokalisering, caller location, mycket viktig. Det är dock även viktigt att motverka missbruk av 112. Dessutom är det, tycker jag, ändå mycket viktigt att särskilt i den tredje generationen mobiltelefoner ge möjlighet till caller location, till lokalisering. Det betyder då visserligen att användaren måste ge sitt tillstånd till det.
Herr talman! Ett allvarligt problem är den demokratiska bristen i hela IKT-sektorn. När vi inom kort har avvecklat fem eller sex direktiv så har Europaparlamentet ingenting mer att göra på det området. Samtidigt fortsätter kommissionen med kommunikationskommittén, delegationen från rådet. I mitt betänkande står en tydlig uppmaning om att upprätta en arbetsgrupp i parlamentet som skall få i uppdrag av parlamentet att förhandla med kommissionen på samma nivå som kommunikationskommittén.
Herr talman! År 2000 kan det ändå inte längre vara så att parlamentet sätts ur spel. Jag uppmanar alltså oss själva, men även kommissionen att fylla igen det demokratiska tomrum som nu finns och särskilt i den riktning som jag angivit.
Herr talman! Vi har nu kommit så långt att Europeiska kommissionen skall utfärda sina direktiv i slutet av månaden. Jag har tackat kommissionären. Jag hoppas också att kommissionären i de direktiv som kommer kan och vill ta hänsyn till resultaten av den här debatten, det handlar det ju egentligen om. Det är demokrati.

Niebler
Herr talman, ärade kommissionär Liikanen, ärade kolleger! Jag vill först gratulera föredraganden herr van Velzen så hjärtligt till hans betänkande, där de väsentliga beståndsdelarna i ett omfattande och komplext meddelande från kommissionen har utarbetats kort och precist och även utvärderats på ett träffande sätt.
För ungefär två år sedan avreglerades de nationella telekommunikationsmarknaderna framgångsrikt med hjälp av gemenskapens direktiv och genomförandet av dem. I sommar kommer en ny rättslig ram att utarbetas på europeisk nivå, som van Velzen redan har nämnt. Den skall förstärka konkurrensen särskilt på lokal nivå och ta hänsyn till erfarenheter med nuvarande lagstiftning. Dessutom måste en ny rättslig ram anpassas till nya dynamiska och oförutsägbara marknader med väsentligt fler aktörer än i dag.
Låt mig helt kort tala om fyra centrala punkter, som också återfinns i yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, som jag i dag får tala för.
För det första: Särskild uppmärksamhet måste riktas på genomförandet av nuvarande direktiv, så att de fortfarande delvis stora skillnaderna i avreglering av de nationella marknaderna inte blir bestående och genomförandet av de nya bestämmelserna därigenom försvåras. Det är naturligtvis i synnerhet ett krav på kommissionen som fördragens väktare.
För det andra: Möjligheten till avreglering respektive en stegvis övergång från den sektorspecifika avregleringen till en allmän konkurrensrätt måste redan nu förankras i direktiven. Men även detta har kommissionär Liikanen och hans team redan sett till.
För det tredje: Man måste ta hänsyn till mediernas konvergens i den nya rättsliga ramen. Men detta får inte leda till att den av konkurrensen präglade och fritt uppvuxna mobiltelefonimarknaden jämställs med regleringen av det fasta nätet. Mobiltelefoniföretagen blir nu hur som helst hårt ansatta genom auktionsförsäljningen av UMTS-frekvenser. Experterna räknar med att de kommer att behöva flera år för att bara tjäna in auktionsbeloppen. Redan detta är mycket negativt för Europas framtidsindustri, mobiltelefoniområdet. Denna ogynnsamma effekt får inte förstärkas ytterligare genom att investerarna i sändningsinfrastrukturer på förhand åläggs skyldigheter beträffande tillträde och samtrafik och genom att man introducerar instrument för operatörsval som är utvecklade för det fasta nätet.
För det fjärde: Slutligen bör uppdelningen av anslutningarna göras obligatorisk. Man bör göra det möjligt för konkurrenterna till de tidigare monopolinnehavarna att i alla medlemsländer få direkt tillgång till den slutliga kunden via telekommunikationskabel, så att även de kan erbjuda bredbandstjänster. Denna konkurrenssituation kommer i synnerhet att öka antalet Internetanslutningar med hög dataöverföringsfrekvens, och göra Internetanslutningarna billigare. För att inte missgynna de medlemsstater som redan uppfyllt detta krav, bör det överlåtas på medlemsstaterna vilka följder av uppdelningen av anslutningarna som de vill göra obligatoriska.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Jag vill tacka min kollega van Velzen för ett förträffligt arbete vid behandlingen av kommissionens meddelande. Han har gjort ett enormt arbete för att uppnå en kompromiss med de olika ändringsförslagen.
Avregleringen av telekommunikationsmarknaden har under de senaste åren gått framåt med stormsteg i Europa. De regionala skillnaderna är dock fortfarande för stora för att vi skall kunna tala om en fri telemarknad. Varje EU-medborgare måste garanteras en möjlighet att använda sig av alla kommunikationstjänster till ett rimligt pris. Till exempel måste man genom åtgärder på gemenskapsnivå rätta till de faktorer som begränsar konkurrensen på mobiltelefonimarknaden, såsom överprissättning av roaming-avgifter, automatiskt val av operatör eller avsaknad av vidarekopplingstjänst. Kommissionen måste säkerställa att dessa konkurrenshinder försvinner så snart som möjligt.
Vi får trots allt inte koncentrera oss enbart på den trådlösa kommunikationen. Även konkurrenssituationen inom de fasta näten måste förbättras radikalt. Också den så kallade sista änden av koppartråden måste bort från telefonmonopolens kontroll. Annars hamnar speciellt invånarna i glesbygden i en ofördelaktig position. Jag önskar att kommissionen kunde ge ett klart och tydligt svar på frågan hur man utsätter så kallade local loops för ren konkurrens, det vill säga hur man så effektivt som möjligt kan lösa upp användarmonopolen inom de fasta näten.
Frågan om fördelningen av UMTS-frekvenserna är en sak som inte borde regleras på gemenskapsnivå. Man kan framlägga argument för såväl auktionsförsäljning av frekvenser som så kallade skönhetstävlingar. Ett faktum är att de astronomiska kostnader som uppstår i samband med auktionsförsäljningen av frekvenser alltid belastas konsumenternas konto. De så kallade skönhetstävlingarna utgår i många avseenden mer från konsumenten själv och är det alternativ som i större utsträckning främjar en avreglering av marknaden. I motsats till auktionsförsäljningen av frekvenser medför skönhetstävlingarna inte någon preliminärskatteliknande avgift för operatörerna. Därför vill jag i detta sammanhang fråga vår kära kommissionären om kommissionen ser auktionsförsäljningen av frekvenser som en konkurrensfrämjande åtgärd. Jag hoppas på mycket entydiga svar på dessa frågor.

Read
Herr talman! Föredraganden, van Velzen, skall gratuleras till att ha utarbetat ett balanserat och väl underbyggt betänkande och ett balanserat och väl underbyggt tal till stöd för detta. Jag kan, som vanligt, applådera hans förståelse för behovet av att reglera, men med noggrant avvägda parametrar. Det är riktigt att påminna oss själva om att när vi talar om reglering, är det inte något som vi har antingen mer eller mindre; i Europeiska unionen har vi ett syfte när vi reglerar, vi har ett mål under en begränsad tidsperiod.
Det är också bra att van Velzen genom betänkandet gör en tydlig uppskattning av vad konvergensen av olika tekniker innebär. Han och många andra bidragsgivare till denna debatt har funderat på hur både parlamentet och kommissionen har lyckats titta på vad som hänt förr och försöka gissa -kvalificerade gissningar -om vad som kan hända i framtiden. När vi inte lyckats gissa rätt, har vi kunnat ställa saker och ting till rätta. De snabba förändringarna, inte bara rörande tekniken, utan också inom den globala konkurrensen på detta område, har inneburit att felmarginalen är mycket mindre. Det är därför detta betänkande är så viktigt. Det lägger grunden till den framtida utvecklingen av kommissionens planer och parlamentets stöd till denna bransch.
Den socialdemokratiska gruppen kommer inte att kunna stödja "auktioner vs. skönhetstävling"förslagens alla ändringsförslag och detaljer av kvalificerad kritik. Vi hade hoppats på en delad omröstning i detta fall. Jag beklagar att vi inte kan ha det; jag kan inte heller stödja ändringsförslaget i vilket man uppmanar till en uteslutning av mobiltelefoner och marknaden för mobiltelefoner. Vi bör vara mycket noga med att inte införa bestämmelser som begränsar tillväxten på denna häpnadsväckande mångfacetterade marknad. Vi vill inte heller få en situation där mobiltelefoner utesluts och andra typer av telekommunikation inkluderas.
Jag vill till sist rikta uppmärksamheten mot ändringsförslag 3 och 4. I ändringsförslag 3 vill man se en klar och tydlig formulering av de politiska mål och principer som underbygger ytterligare utveckling av den europeiska telekommunikationsmarknaden, något som är absolut nödvändigt. Ändringsförslag 4 belyser det stora behov som finns av att rikta särskild uppmärksamhet mot genomförandet av de befintliga direktiven, så att större skillnader i avregleringen av nationella marknader inte cementeras och därigenom hämmar genomförandet av nya bestämmelser. Vi har fortfarande 15 delvis avreglerade och i många stycken segmenterade marknader. Vi har här en faktisk grund för ett öppnande av marknaden i Europeiska unionen.
Jag rekommenderar att ni stöder van Velzens betänkande och gratulerar honom återigen till det; och jag gratulerar kommissionen till den snabbhet, flit och eftertänksamhet man uppvisat i samband med omformuleringen och omlanseringen av gemenskapslagstiftningen på detta område.

Thors
Herr talman, herr kommissionär, herr föredragande! Det är ett värdefullt arbete som Van Velzen har gjort. Jag vill på ELDR-gruppens vägnar meddela att vi stöder det ursprungliga betänkandet. Vi kan dock inte stödja alla ändringsförslag, eftersom de inte innehåller den ökade klarhet som man skulle kunna kräva när vi nu inom några veckor kommer att få de konkreta direktivförslagen på bordet. Jag tycker att det är onödigt att vi beslutar om luddiga kompromisser några veckor innan vi kommer att få direktiven på bordet.
I dag kan vi diskutera telekommunikationsområdet på en mänsklig tidpunkt, inte som vi brukar göra, dvs. sent på kvällen några telekommunikationsfantaster emellan. Därför finns det också skäl att konstatera att viktiga lösningar för Europa har åstadkommits i Istanbul på World Radio Conference sedan vi senast träffades.
Det är också viktigt att vi i Europaparlamentet stöder det förberedande arbete som gjorts i CEPT, European Conference of Postal and Telecommunications Administrations, och att vi inte kritiserar detta arbete. Jag tror nämligen att det var en av orsakerna till att Europa var så framgångsrikt att våra modeller gick igenom, och att vi fick tilläggsgränser för den tredje generationens telefoner samt enhetliga frekvenser i hela världen.
När vi talar om de kommande principerna, tycker jag att det är väldigt viktigt att vi också då försöker finna en balans vad gäller teknologineutrala lösningar. Jag tror exempelvis att auktionerna som vi talar om även i dag faktiskt inte är teknologineutrala, eftersom de diskriminerar den mobila telefonen i förhållande till de existerande, fasta näten. Detta är inte att vara teknologineutral.
ELDR-gruppen har lagt fram ändringsförslag för att stryka kraven på sammanslagning av de nationella regulatory authorities och konkurrensmyndigheter. Vi tycker inte att det är i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Det finns ingen orsak att kräva en sammanslagning i detta sammanhang. Vi har dessutom väldigt olika lösningar i olika medlemsstater.

Echerer
Herr talman, mina damer och herrar! Dokumentet från kommissionen var ju redan ett mycket bra dokument, men van Velzen har lyckats förbättra detta redan välkomna dokument på några punkter. Det vill jag gratulera honom till. Men avreglering som självändamål är meningslös. Därför måste politiska syften uppfyllas. Avregleringen bör tjäna konsumenterna och konkurrensen.
Det finns nog ett par punkter som vi absolut bör ta upp. Priserna har säkert gått ned. Men detta kan snarare konstateras på affärsområdet och knappast för lokalsamtal, knappast vid roaming,, och knappast vid samtal mellan det fasta nätet och mobiltelefoner eller omvänt. Man kan alltså konstatera att marknaden har misslyckats. För de nya företagen är det kanske inte lönsamt att arbeta på denna nivå. Här behöver man följaktligen en reglering, annars diskrimineras medborgarna i de mer avlägsna områdena, eftersom de inte har någon anslutning, alltså en del av de samhällsomfattande tjänsterna.
Vi kräver därför att staten här skall ha rätt att ingripa. För det andra kräver vi en mer flexibel utformning av de samhällsomfattande tjänsterna, ty tidigare var e-post och Internet en lyx. I dag är man närmast diskriminerad om man inte har dessa tjänster. Alltså bör man räkna Internetanslutningen till de samhällsomfattande tjänsterna. För det tredje: Prissänkningarna får naturligtvis inte göras på bekostnad av kvaliteten.
Vidare är vi ense när det gäller öppenheten vid val av operatör. Förhandsval av operatör innebär en inskränkning för konsumenten. Detta förhållande bör också vara möjligt för konsumenten att inlämna klagomål mot. Liksom ni är vi för sändningsskyldigheter. Även hälsan, som är särskilt viktig för De gröna, har ni tagit hänsyn till i skäl E.
På det stora hela taget stöder vi ert betänkande. Men 8a och 8b -båda nya -kan vi inte stödja. 8a motsäger protokoll 32 till Amsterdamfördraget och direktivet "TV utan gränser". Om 8b vill jag bara säga: Direktivet "TV utan gränser" behandlas inte i dessa dokument. I utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, närmare bestämt i Veltronis betänkande, diskuteras riktlinjer för en gemensam audiovisuell politik. Denna diskussion har bara nätt och jämt börjat. Den får inte föregripas.
Avslutningsvis vill jag sist men inte minst uttala en viss kritik mot kommissionen, ty den väntade inte på parlamentet. Den fortsätter att arbeta oberoende av parlamentet. Det ville jag också säga.

Fraisse
Herr talman! Vi vet alla att orden kommunikation, information, uppkoppling och anslutning leder till de två följande uttrycken: informationsmarknaden, å ena sidan, och kommunikationssamhället, å andra sidan. Marknad eller samhälle. Det handlar förvisso om en marknad, det är riktigt, allt leder dit. Men låt oss titta litet på hur det är med samhället.
Även om betänkandet från van Velzen är mycket tekniskt kommer till slut de rent tekniska frågorna att överlappa två problem med en annan teknikalitet och som man för övrigt återfinner i ändringsförslagen: allas tillgång, demokratisk tillgång till denna marknad inom informationssamhället, samt fastställandet av en offentlig service som numera heter samhällsomfattande tjänster, utan att glömma utvecklingen av ett innehåll för dessa system för information och kommunikation, och jag förvånas hela tiden över att det intresserar så få.
När det gäller den demokratiska tillgången, till att börja med, säger man kanske att det finns andra betänkanden, andra program, "e-learning" exempelvis, för att stödja de europeiska ländernas ansträngningar till förmån för tillgången till Internet och den nya tekniken. Men programmen skall inte vara ett förband för existerande infrastruktur, för den som vi just håller på att inrätta. Skulle vi kunna vara enhetliga?
När det sedan gäller samhällsomfattande tjänster, vilken form kan de ha i dag? Vilka skyldigheter kan Europa och medlemsstaterna ha i det hänseendet? Tillgång till alla kommunikationstjänster till ett överkomligt pris räcker inte för att garantera samhällsomfattande tjänster. Vi behöver ett ekonomiskt åtagande från staterna för att garantera offentlig service, skolor och bibliotek exempelvis, och vi behöver också deras vaksamhet när det gäller kvalitet och mångfald i det innehåll som erbjuds.
Jag kommer nu till frågan om innehållet. Man skulle kunna frukta att det faktum att frågan återinförs innebär en besvärjelse demonstration från vår sida. Men hur kan man acceptera att man ber om vår åsikt om regler eller konkurrens, utan att be oss arbeta med frågan om innehållet i informationen och kommunikationen?
I dag är 94 av de 106 mest besökta webbplatserna i världen amerikanska. Europa ligger visserligen före Förenta staterna när det gäller mobil kommunikation, men ligger desto mer efter när det gäller frågan om innehållet. Erinran är kanske en besvärjelse: det säger jag mig varje gång som vår enda oro är näten när det gäller den nya ekonomin. Men det kanske brådskar i dag?
Jag har med glädje tagit del av ändringsförslagen 6 och 7 i betänkandet från van Velzen som tydligt erkänner att frågan om innehållet är ett problem. Jag tar också som ett mycket gott tecken det faktum att kommissionen den 24 maj antog ett förslag till program för att uppmuntra europeiskt innehåll och flerspråkighet på Internet. Det är en början, men låt oss inte glömma att vi också skall bygga ett kulturens Europa.

Gallagher
Herr talman! Låt mig börja med att gratulera föredraganden, van Velzen, till utarbetandet och framläggandet av ett oerhört balanserat betänkande om det viktiga ämnet elektronisk kommunikation. Jag vill koncentrera mig på ett litet antal punkter som har att göra med detta viktiga betänkande.
Unionen måste hålla jämna steg med de tekniska förändringar som just nu sker över hela världen. Om unionens ekonomier skall kunna blomstra och bli framgångsrika, måste företagen göras medvetna om de nya förändringarna inom informationstekniken. Unionen ligger på många sätt före Amerikas förenta stater på informationsteknikområdet. EU-tekniken inom mobila telefonsystem ligger långt framme. De flesta länder i unionen har en omfattande konkurrens på området för mobiltelefoner. Detta kommer att fortsätta med nästa grupp av mobiltelefonlicenser, kända som UMTS-licenser, när respektive EU-regering utfärdar dem.
Jag stöder fullständigt att det finns konkurrens på telekommunikationsmarknaden, eftersom det är bra för konsumenterna genom att priserna pressas på telekommunikationstjänster. Europeiska unionen ligger efter Amerikas förenta stater vad gäller Internet. EU-regeringarna måste fördubbla sina ansträngningar för att se till att alla företag blir uppkopplade till Internet, och e-handelsföretag måste få ett konstant stöd.
Det är mycket viktigt att socialpolitiken, när vi talar om uppkoppling till Internet på den europeiska landsbygden, införlivas i EU:s strategier. Jag vill ta tillfället i akt och gratulera kommissionär Byrne till att han satt igång processen för en reglering av avtal på Internet. Kommissionären har startat denna process som innebär att man undersöker mekanismer som skall garantera att konsumenterna blir skyddade.
Kommissionen vill lägga fram förslag för reglering av förfaranden och för tvistmekanismer rörande avtalsslutande som sker genom Internet. Avtalsslutande på Internet måste följas av regleringsförfaranden och tvistmekanismer, så att konsumenterna inte tvekar att använda detta sätt att ingå avtal.
Sammanfattningsvis: I mitt hemland, Irland, finns det 750 dataprogramföretag som har över 23 000 anställda. Jag är säker på att denna sektor kommer att växa när det utvecklas nya möjligheter och områden för elektronisk handel.

Belder
Herr talman! I dag behandlar vi en ny lagstiftningsram för kommunikationsinfrastruktur. Den här sektorn kräver dock inte endast lagstiftning på europeisk nivå utan även främst på världsnivå. För dessa regler krävs nödvändig flexibilitet, vilket föredragande Van Velzen mycket riktigt anmärkte. I den här sektorn är det ju i dag inte tydligt vad som kommer att hända i morgon. Vi måste därför inskränka oss till att ställa upp förhandskrav för framtida utvecklingar och föreslå åtgärder som kan träda i kraft när utvecklingarna dyker upp.
När vi ställer upp förhandskrav är det nödvändigt att stå öppen för både leverantörs- och kundsidan på kommunikationsmarknaden. Rättvis konkurrens är mycket viktigt för leverantörerna. Med våra förhandskrav måste vi därför i alla fall skapa jämlik tillgång till nationella frekvenser och infrastrukturer. Å andra sidan är förhandskraven viktiga för konsumenten. Ett nytt socialt motsatsförhållande mellan konsumenter som deltar i informationssamhället och de som inte gör det är inte önskvärt.
Inom området samhällsomfattande tjänster och tillgången på offentliga tjänster måste de nationella myndigheterna därför ha frihet att ingripa på marknaden. I den här sektorn handlar det dock inte endast om tillgång för var och en och så mycket frihet som möjligt för konsumenten. Det räcker inte med optimeringen av konsumentens valfrihet genom upplåtande av information om de erbjudna tjänsterna. De nationella medlemsstaterna, kommissionen och även andra internationella beslutsfattare har i uppgift att agera på ett normgivande sätt i tillgången på tjänster. Kommissionens agerande mot barnpornografi och rasism är bra exempel på det. Det finns dock behov av allmänt gällande normer som kan tillämpas över hela världen. Jag skulle vilja yrka för de normer som anges i Bibeln. De normer som anges där ger konsumenten det bästa skyddet.

Brunetta
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill först av allt gratulera Van Velzen till det arbete han utfört och jag stöder tanken att gå vidare till en ny fas av avregleringar inom sektorn elektronisk kommunikation, något som återspeglar marknadens utveckling och den ständiga tekniska utvecklingen.
De nya reglerna borde gälla för samtliga infrastrukturer för kommunikation med tillhörande tjänster, även via rekommendationer och uppföranderegler. Att bibehålla regleringsingripandena på en miniminivå skulle göra det möjligt att garantera en riktig överensstämmelse mellan marknadens utveckling och det nya regelverket, förutom att främja operatörernas investeringar, förbättra tjänsternas kvalitet och, som en följd av detta, ge konsumenterna stora fördelar.
Dessutom, med tanke på den betydande ökningen av operatörernas antal och storlek samt utvecklingen när det gäller konkurrensförhållandena inom marknaden som helhet, så borde de nationella regleringsmyndigheterna redan nu börja utnyttja sina möjligheter och gå från en regleringsstrategi av typen ex ante till en av typen ex post. I ett scenario där utfärdandet av licenser i verkligheten är avreglerat, borde inga preventiva godkännanden krävas av den reglerande myndigheten för att operatörerna skall komma in på marknaden, om det inte är absolut nödvändigt.
Jag håller med kommissionen om att, i denna andra fas av avreglering, när den helt fria konkurrensen ännu inte har förverkligats, så är det lämpligt att bibehålla ett speciellt regelverk för verksamheten i de tidigare monopolföretagen inom telekommunikationssektorn som har en ekonomisk-finansiell makt som kan påverka hela marknaden.
I det ögonblick som konkurrensen skärps och den fria marknaden för telekommunikationstjänster kommer att ha fullständigt utvecklat sina potentiella möjligheter inom de olika sektorerna, kommer det att bli möjligt att minska de sektorsvisa regleringarna och de tidigare nämnda speciella skyldigheterna för de dominerande operatörerna.
Kommissionen borde verka för att det inte uppkommer en bristande homogenitet mellan de olika nationella företagen på marknaden för tjänster och produkter. För övrigt verkar det längre fram bli nödvändigt, via en gemensam aktion av den offentliga och privata sektorn, att göra det möjligt för hela befolkningen att utnyttja samtliga telematiska tjänster med en tydlig social karaktär, som distansmedicin, distansarbete, de offentliga myndigheternas tjänster på elektronisk väg och e-handel. Det handlar om mål som utgör en integrerad del av det uppmärksammade initiativet eEurope som, i sin egenskap av generell tjänst, grundas på en filosofi av inte bara ekonomisk utan även social utveckling.

Glante
Herr talman, mina damer och herrar, kolleger! Först vill jag lyckönska herr van Velzen till hans betänkande och tacka honom så hjärtligt för hans kollegiala och konstruktiva samarbete -det kan tjäna som exempel för behandlingen av liknande betänkanden!
Jag har två frågor i samband med betänkandet: Hur mycket och vilken reglering krävs för att främja en konkurrenskraftig europeisk inre marknad? Under loppet av vårt gemensamma samråd har enligt min åsikt tre frågor framhävts: För det första frågan vilken roll medlemsstaterna bör spela. För en europeisk marknad krävs det europeiska regler, t.ex. uppdelningen av anslutningarna, och den högt prisade subsidiariteten innebär naturligtvis också att vi behöver regler där det bäst går att reglera. Det kan vara på medlemsstatens nivå, men det kan också vara på unionsnivå. Därför bör åtminstone ett förstärkt samarbete och en avstämning mellan de nationella reglerande myndigheterna i unionen rekommenderas.
Den andra frågan -som de föregående talarna har tagit upp -gäller auktionen respektive the beauty contest. Jag vill helt klart säga er att det inte heller i min grupp är helt oomtvistat vilket som är den bästa vägen. Jag anser fortfarande att auktionen är den bäst genomförbara metoden för att inom konkurrensens ramar finna den mest prestationsdugliga och kraftfulla tjänsteleverantören. Det är naturligtvis problematiskt att några medlemsstater väljer den metoden, och andra väljer en annan metod. Det kan säkert leda till snedvridning av konkurrensen. Om detta blir fallet, åligger det säkerligen kommissionen att ingripa. Vi bör dra lärdom av detta och för framtiden tänka över att alla bör behandlas lika.
Den tredje frågan: Hur länge kan man reglera detta? I varje fall bör det göras en omprövning från och med år 2005, ty ingen vet i dag vilka nya sektorspecifika bestämmelser som behövs år 2005, respektive om de fortfarande behövs.
Jag vill som avslutning också göra ett personligt påpekande om lokalisering av samtalen och om larmnummer 112 . Vi hade några diskussioner om det även i utskottet. Jag måste tillstå att jag har levt fyra årtionden bakom järnridån i östblocket, jag växte upp där, och jag är alltid skeptisk när jag skall bli övervakad och kontrollerad. Big brother is watching you. Jag anser att även när det gäller larmnummer 112 är det absolut nödvändigt att användaren och konsumenten ger sitt godkännande av om han också i nödfall vill kunna bli lokaliserad. Men det är ett personligt påpekande av mig. Vi kommer vid omröstningen att finna en förnuftig lösning.

Schröder, Ilka
Ärade herr talman, ärade herr föredragande! I detta betänkande om telekommunikationer finns lyckligtvis kraven på grundläggande tjänster och samhällsomfattande tjänster med. När allt kommer omkring har det ofta nog sagts av parlamentet, rådet och kommissionen att alla människor skall få tillgång till den nya tekniken.
Tyvärr har varken de grundläggande eller de samhällsomfattande tjänsterna definierats. Och att bestämma dessa begrepp är i mina ögon så viktigt eftersom annars hamnar de marginaliserade målgrupperna utanför, exempelvis gamla människor, handikappade eller invandrare. I betänkandet står bara hur de icke definierade grundläggande tjänsterna skall uppnås: mer fri marknad, mindre stat. Ni har ju rätt när ni påpekar att staten inte sörjer för en rättvis tillgång till informationstekniken på bästa möjliga sätt. Men företagen har ännu mindre intresse av detta. De vill enbart utbilda för marknaden, vilket återigen bekräftades vid Unice:s toppmöte under veckoslutet.
En digital analfabetism kan bara förhindras om människorna i skolorna, universiteten och andra offentliga sammanhang får tillgång till de nya medierna efter eget val. Endast då kan det åstadkommas en verkligt innovativ kontakt med denna teknik och en diskussion om chanser och risker. Och här saknas det tyvärr konkreta förslag i betänkandet. Exempelvis skulle en rättvis tillgång också betyda att staten inte skall ge ut miljarder för Microsoft-program, medan den mer demokratiska, mer innovativa och säkra mjukvaruvarianten, nämligen Open Source, är tillgänglig gratis via Internet.
Möjligheterna finns, men de utnyttjas inte. Dataskyddet, som redan berörts av Glante, har visserligen ofta nämnts här, men det saknas idéer om hur det skall konkretiseras. Allt detta är mycket vagt. Det finns ett konkret förslag till det, nämligen den automatiska lokaliseringen av samtal förutom larmsamtal, nämligen för kommersiellt utnyttjande. För det första skulle detta även med användarnas godkännande vara en inkörsport till att avveckla de grundläggande rättigheterna, och för det andra är det inte realistiskt, ty mobiltelefonerna har länge kunnat lokaliseras utan användarnas godkännande. Marknaden ordnar inte allt, och för det andra är kungörelserna om dataskyddet inte konkreta. Följaktligen står det ekonomiska intresset över skyddet för de grundläggande rättigheterna. Därför röstar jag emot detta betänkande.

Alyssandrakis
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag vill gratulera vår föredragande till det betänkande som han har presenterat för oss. Det faktum att van Velzens politiska åsikter är helt olika mina egna, hindrar mig inte att erkänna ett mycket seriöst arbete, som det betänkande som han i dag presenterar för oss verkligen är.
Europeiska unionens politik på telekommunikationsområdet har som mål att fullständigt avreglera marknaderna, att förstärka konkurrensen och att privatisera de offentliga, statliga företagen. Greklands kommunistiska parti är i grunden motståndare till en sådan politik. Vi anser att de grundläggande sektorerna, särskilt de sektorer som är av strategisk betydelse för ekonomin och för ett lands själva existens, måste vara under statlig kontroll. Det garanterar att de investeringar som är nödvändiga för dess utveckling görs och att tjänsterna tillhandahålls även i de mest avlägsna regioner -t.ex. öar -och samtidigt att priserna hålls låga, eftersom företagens krav på överdrivna vinster inte fungerar som drivkraft.
Europeiska kommissionen försöker i sin rapport uppskatta tillämpningen av denna politik fram till i dag, och den föreslår åtgärder för framtiden. Kommissionen tvingas erkänna att det största problem som måste angripas är ett fåtal mycket starka aktörers monopolisering av marknaden. Detta bekräftar att Europeiska unionen hycklar när den påstår att den vill införa likvärdiga och rättvisa regler för funktion och lönsamhet. Dess politik leder i motsatt riktning.
Det är inte nog med att de olika avtalen, allianserna, uppköpen, sammanslagningarna m.m. inte främjar konkurrensen, utan de leder indirekt till att den minskar, i och med att enormt starka koncerner, som krossar de små och medelstora företagen eller tvingar dem till underkastelse, skapas. Till och med gårdagens konkurrenter ingår särskilda avtal och samarbeten, vilket snedvrider konkurrensen. Det är under dessa omständigheter en utopi att tro att vi med åtgärder som ytterligare förstärker konkurrensen kommer att kunna undvika att en handfull monopol tar kontroll över marknaden.

Harbour
Herr talman! Jag instämmer i gratulationerna till van Velzen; han har utarbetat ett mycket bra och fokuserat betänkande och jag måste säga att det varit ett nöje att få arbeta tillsammans med honom. Som ny ledamot av kammaren med ett första uppdrag att arbeta med telekommunikationsdirektivet, har jag verkligen lärt mig mycket genom förfarandet och jag tror att detta också gäller för andra kolleger.
Jag vill koncentrera mig på vissa av de avgörande frågor som tas upp i betänkandet och, i synnerhet, övergångsperioden för en framtida gemensam, öppen marknad för all telekommunikation. Det viktiga i samband med denna debatt, är att det i stort sett finns ett starkt samförstånd i denna fråga. Alyssandrakis håller inte med -och det är alltid bra att få hans typiska bidrag till våra debatter. Men van Velzen har helt riktigt koncentrerat sig på vissa av svårigheterna i samband med genomförandet av denna övergång och hur den skall regleras.
Den andra frågan om vilken det råder ett viktigt samförstånd, är att vi inte vill ha ett centraliserat reglerande organ på unionsnivå. Vi vill att de nationella behöriga myndigheterna skall sköta detta, men det kommer nya ansvarsområden som kommer att kräva ett stort mått av samordning, för att se till att processen genomförs snabbt och effektivt.
Jag vill säga till herr Liikanen att en fråga som skall tas upp är att vi inte får glömma -när det gäller kombinerandet av de reglerande myndigheterna med de övergripande konkurrensmyndigheterna i respektive medlemsstat -att dessa konkurrensmyndigheter redan fått ett betydande ytterligare ansvar genom hans kollegas, dvs. ordförande Monti, verksamhet och strategier. Vi måste se till att dessa konkurrensmyndigheter får tillräckligt med personal, att de är medvetna om sitt ansvar på gemenskapsnivå och redo att köpa in sig i den samordningsprocess som föreslås i detta betänkande, därför att de kommer att få detta viktiga ansvar. Detta kommer att kräva en mycket noggrann övervakning, ett stort mått av samarbete mellan medlemsstaternas regeringar, och som van Velzen sade, har vi i egenskap av politiker en viktigt roll att spela när det gäller att utöva påtryckningar på medlemsstaterna för att se till att denna process genomförs på ett tillfredsställande sätt.
Min sista punkt handlar om samhällsomfattande tjänster, som redan tidigare nämnts. Det är helt rätt att van Velzen i sitt betänkande inte föreslår att vi just nu skall gå vidare mot en utvidgning till samhällsomfattande tjänster. Allt som vi diskuterar visar hur snabbt marknaden förändras. Mervärdet, den kommersiella potentialen hos varje uppkoppling ökar hela tiden. I avlägsna områden kommer potentialen för elektronisk handel och elektroniska tjänster att kraftigt förstärkas genom att den nya världen ser ut som den gör. Det är rätt att följa utvecklingen och inte göra några betydande förändringar just nu.

Paasilinna
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Jag tycker konvergens vara ett allmänt begrepp, med vilket man kan beskriva denna tummelplats för jätteföretag - och även små - där mera pengar är i rörelse än någon annanstans. Om vi studerar denna fråga horisontellt har vi för det första produktionen av innehåll, sedan överföringssystemen och därtill hörande tjänster, som alltså behandlas i van Velzens lärda betänkande, och sedan kommer terminalerna: TV, telefoner och datorer. De företag som producerar dessa apparater, företagens verksamhet och de människor som arbetar där har kommit in på varandras territorium vilket förorsakat denna avsevärda röra, men också den nya business som det är fråga om. Vi behöver från kommissionen en analys av helheten. Jag tror också att vi kan vänta oss det, eftersom kommissionären är djupt engagerad i frågan.
Stora konvergerade monopolbolag börjar utgöra ett problem för oss européer, eftersom de ofta gör upp om marknaderna sinsemellan, det vill säga när vi här avreglerar återreglerar de, det vill säga gör upp nya regler, och denna balans är - såsom jag förstod av van Velzens uttalande - mycket viktig. Jag anser att det redan uppstått en digital divide. Frågan är hur vi skall bli av med denna, eftersom apparater och utrustning är så dyra att endast personer som har råd att utnyttja dem i konvergerad form har dem.
Sedan har vi de allmänna tjänster som min upplysta kollega Harbour talade om: De behöver kanske inte preciseras, men man måste återkomma till dem på nytt, eftersom detta begrepp hela tiden förändras. Man måste återkomma till dem, eftersom man måste erbjuda dem. Det kan vara till exempel sjukhustjänster, konsultation och den sortens viktiga tjänster. Jag håller med Mary Read i det att UMTS också borde ha varit med, eftersom man där hittar allt som också erbjuds på annat håll - kanhända var det arbetsekonomiska skäl som gjorde att den uteblev.
Och så till sist om utauktioneringen av frekvenser: Den gör ju den europeiska handeln långsammare jämfört med den amerikanska och detta anser jag vara en stor sak, en operation som strider mot eEurope.

Hieronymi
Herr talman! Även jag vill ansluta mig till det hjärtliga tacket till föredraganden Wim van Velzen, ty detta betänkande skulle ta upp två viktiga områden, och har balanserat dem på ett utmärkt sätt. Vi vill ha konkurrens för att överhuvud taget klara av förutsättningarna för informationssamhället. Men vi vill samtidigt också att unionens medborgare skall få likaberättigad och säker tillgång till dessa informationsmöjligheter. Detta betänkande visar detta i viktiga punkter. Jag vill bara helt kort nämna fyra av dem.
För det första betonas i betänkandet nödvändigheten av att skilja på regleringen av infrastruktur och av innehåll. Detta är en förutsättning för att vi i framtiden skall kunna garantera medborgarna inte bara mer marknad, utan också större informationsmångfald.
För det andra engagerar man sig i detta betänkande också för att de öppna normerna och the common interface skall garantera alla medborgare tillträde till informationssamhället och deltagande i detta i tekniskt hänseende.
För det tredje är det följaktligen riktigt och konsekvent att man genom distributionsplikt (s.k. must carry-bestämmelser) garanterar sändningsmöjligheter för public service-sändarna inom ramen för det uppdrag de fått beträffande innehållet.
Avslutningsvis vill jag för det fjärde påpeka att det nu är nödvändigt att på grundval av detta betänkande mycket noggrant analysera vilka konsekvenser man måste dra för att också i framtiden garantera rejäla informationsrättigheter för alla medborgare. Jag förväntar mig av kommissionen ett bra samarbete med parlamentet i de förestående samråden om det nya direktivet, men också om direktivet "TV utan gränser".

Caudron
Herr talman, kära kolleger! Betänkandet från vår kollega van Velzen innebär en ny granskning av de nuvarande rambestämmelserna för kommunikation.
För Europeiska kommissionens del handlar det om att förse Europeiska unionen med en infrastruktur för kommunikation på världsnivå med bästa möjliga förhållande mellan kvalitet och pris, om inte lägsta möjliga pris. Ingen kan naturligtvis motsäga dessa målsättningar -och jag instämmer personligen i dem. När det gäller medlen för att nå dit däremot är det helt annorlunda och personligen vägrar jag att godkänna föredragandens alltför liberala val, som till och med går längre än kommissionens text, som ändå var avsedd att uppmuntra den konkurrensutsatta europeiska gemensamma marknaden.
Jag lägger till fyra punkter i debatten som är viktiga för mig. För det första kan jag när det gäller konkurrensprincipen aldrig acceptera att den betraktas som ett mål i sig. När det för det andra gäller kontrollen är jag inte positiv till att den ställs under de nationella kontrollmyndigheternas ansvar. När det för det tredje gäller tilldelningen av frekvenser som krävs för UMTS-licenser tror jag att det måste förbli medlemsstaternas ansvar. För det fjärde slutligen, beträffande de samhällsomfattande tjänsterna, instämmer jag i ett snabbt inrättande av en översynsmekanism som är öppen, proportionerad och icke-diskriminerande och jag instämmer i begäran att placera tillgången till Internet inom de samhällsomfattande tjänsterna.
Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden för hans arbete och jag känner mig i det här ärendet närmare kommissionen än föredraganden, vars liberala eller till och med ultraliberala val ibland oroar mig litet.

Gill
Herr talman! Jag vill också gratulera van Velzen till ett utmärkt betänkande. Jag stöder fullständigt hans betoning på behovet av att skydda den europeiske konsumenten. Vi måste till varje pris se till att den tekniska revolutionen blir till nytta för alla på ett likvärdigt sätt, och att vi inte skapar en informationsunderklass. Vi behöver också mer öppenhet, särskilt när det gäller roaming och internationella avgifter. Jag anser att vi bör se om vi kan göra fakturorna mycket tydligare, t.ex., så att konsumenten kan se om han eller hon valt rätt avgift. Jag delar emellertid inte föredragandens åsikter när det gäller spektrumauktioner.
Auktioner är ett snabbt, öppet, rättvist och ekonomiskt effektivt sätt att fördela de knappa resurserna när det gäller radiospektrum. Regeringarna skall inte försöka bedöma vilka som kommer att vara innovativa och framgångsrika. Det är branschen, inte staten, som är bäst på att bedöma de möjligheter som erbjuds genom tredje generationens mobiltelefoni.
Under dagens debatt och i utskottet har det uttryckts kritik mot spektrumfördelning genom auktioner. Det har antytts att auktionerna bara är ett sätt för staten att ta in extra pengar. Det är fel. Det faktum att de ger pengar är underordnat övriga mål som t.ex. rättvisa och ekonomisk effektivitet. En välorganiserad auktion med välinformerade anbudsgivare säkerställer att licenserna ges till operatörer som kan generera den största ekonomiska nyttan.
Det har också hävdats att licenskostnaderna bara kommer att vältras över på konsumenterna. Jag tror inte det. Auktionerna gör det möjligt för marknaden att fastställa det ekonomiska värdet av det lilla utbudet av radiospektrum. Vad som är ännu viktigare är att de ger större möjligheter för nya marknadsaktörer. Vid skönhetstävlingar favoriseras ofta innehavare med en fastställd historia. Det är rättvisare att hålla auktioner än att välja ut vinnare, vilket kan vara mer subjektivt och ske mindre öppet.
För att sammanfatta: Vad vi försöker att åstadkomma är att se till att EU behåller sin ställning som världsledande inom mobil telefoni. Enda sättet att behålla EU:s globala tätposition inom denna sektor, är att upprätthålla en balans mellan reglering och innovation och inte avfärda några möjligheter. Jag anser att detta betänkande komma att hjälpa oss att uppnå detta mål.

Rübig
Ärade herr talman! Wim van Velzen har visat på att prestation och konkurrens måste användas på rätt sätt till gagn för konsumenten. Jag vill också tacka kommissionen för dess professionella arbete, eftersom kommissionen har sökt dialog och diskussion. Europas styrka är dess sakliga kompetens för att lösa problem och inte en vägran att föra en dialog. Jag tror att det måste finnas öppenhet i synnerhet när det gäller priser. Vi vill att det både för utgående och inkommande samtal alltid måste vara möjligt att genast fastställa hur mycket det kostar. Vi vill möjliggöra benchmarking, så att den bäste och mest effektive anbudsgivaren också faktiskt kan hävda sig. Till detta behöver vi öppenhet på detta område.
Men vi vill också ha en nummerportabilitet, eftersom ett nummer kännetecknar en person, och man också kan kännas igen på numret. Nummerportabiliteten bör vara möjlig utan att den som lämnat ifrån sig numret också skall behöva betala för det. Nummerportabiliteten bör naturligtvis också vara möjlig från mobiltelefoninätet till det fasta nätet och kanske också till andra framtida områden. Larmnummer 112 har en särskild betydelse. Jag har redan tidigare arbetat för att ett sådant nummer måste kunna nås på Europeiska unionens officiella språk, och att det naturligtvis också måste vara möjligt att fastslå varifrån telefonsamtalet kommer, ty just i nödsituationer, vid brand och vid olyckor befinner sig personerna i chocktillstånd, och det är ofta inte möjligt för dem att exakt klargöra var de befinner sig. Därför tror jag att det är till stor hjälp för dem som befinner sig i nöd, om det automatiskt går att fastslå var de befinner sig.
Lokaliseringen av samtal bör regleras där konsumenten så önskar, men det bör göras på ett klart och öppet sätt. Det är absolut nödvändigt att det också finns öppenhet om kostnaderna och att det här inte i tysthet görs något som allmänheten inte får veta något om, som konsumenten inte får veta något om, men som måste betalas. Därför skall också samma ramvillkor gälla för alla anbudsgivare på detta område. Det är naturligtvis också viktigt att bekämpa skadligt innehåll. Här bör vi överväga om det inte vore möjligt med undersökningar där man utreder vem som faktiskt är ansvarig för denna bekämpning av skadligt innehåll i Europeiska unionen.
En sista punkt: Auktionsintäkterna. Jag tror att vi också här bör erbjuda modeller, best practice, för vad som skall ske med pengarna, så att de inte bara används för att täcka skulderna, utan i synnerhet också för investeringar för framtiden.

Carraro
Herr talman! Detta betänkande är ett viktigt tillfälle när det gäller framtiden för den elektroniska kommunikationen i Europa. Låt mig understryka framför allt det faktum att de regler som vi skall godkänna i morgondagens omröstning med nödvändighet är tidsbestämda. Den tekniska utvecklingen inom denna sektor är i själva verket så snabb att kommissionen och parlamentet med nödvändighet borde återkomma till denna fråga inom bara ett par år för att uppdatera de regler som vi i dag skall godkänna.
Jag tror för övrigt att reglerna när det gäller telekommunikationer borde hållas klart åtskilda från dem som avser andra sektorer, framför allt programsektorn och informationen via TV, vilket borde klarläggas i morgon i samband med omröstningen. När det gäller framför allt kommunikationerna, anser jag att detta är en bra utgångspunkt som vi i allt väsentligt kan instämma i vad gäller utformning och innehåll och jag tycker att föredraganden Van Velzen har gjort en hedervärd insats som vi skall tacka honom för, samtidigt som vi är medvetna om att de regler som vi godkänner i dag rent definitionsmässigt inte kan vara annat än tidsbegränsade och snabbt bli föråldrade.
I denna anda och med denna inställning vill jag uttrycka min positiva inställning till det betänkande som lagts fram.

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär, rådets företrädare! Förutsättningen för att eEurope-projektet skall krönas med framgång, är att det råder en sund konkurrens på telekommunikationsmarknaden. Nu har vi framför oss ett omfattande reformpaket, och det är mycket viktigt att vi godkänner och driver igenom det snabbt för att marknaden skall kunna avregleras ytterligare. Det är bra att man i van Velzens väl utarbetade betänkande lägger tonvikt vid den allmänna konkurrenslagstiftningens betydelse för att främja konkurrensen på telekommunikationsmarknaden. Då man tillämpar allmän konkurrenslagstiftning är det dock viktigt att bestämmelser om marknadsdominerande ställning tolkas på ett sätt som inte diskriminerar operatörer på mindre marknader.
Parlamentet förhåller sig kritiskt till licensauktioner för tredje generationens trådlösa kommunikation. Jag är också för egen del oroad över hur licensavgifterna kommer att påverka marknadens utveckling. Eftersom fördelningen av frekvenser ändå ligger inom medlemsländernas ansvarsområde måste vi i parlamentet acceptera det faktum att konkurrensstrategierna är olika i olika länder. Endast tiden kan utvisa vilken lösning som är bäst. Det är också viktigt att utvecklingen går mot en tekniskt sett allt mer neutral verksamhetsmiljö och att man i så stor utsträckning som möjligt avstår ifrån en sektorspecifik tillämpning.
Faran med en överreglering måste också beaktas i tid. I skapandet av den nya verksamhetsmiljön förespråkar jag därför att man tillämpar så kallad soft law, men på så sätt att lagstiftaren ges tillräckliga möjligheter att delge kommissionen och rådet sin ståndpunkt innan man utfärdar rekommendationer eller andra beslut som påverkar verksamheten. Jag vill därför fråga herr kommissionären på vilket sätt kommissionen tänker främja tillämpandet av en sådan co-regulation. Hur gör man för att parlamentet skall få tillräckliga möjligheter att påverka?
Jag vill än en gång betona att konkurrensen måste främjas med tillräckligt öppna och tillgängliga medel - inte med prispolitiska regleringar. Tarifferna måste finnas tillgängliga, konsumenterna måste lätt kunna ta reda på samtalspriserna och prissättningsmekanismerna måste trygga prisernas jämförbarhet.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, herr föredragande, mina damer och herrar! Även jag vill gratulera föredraganden så hjärtligt. Jag vill säga att allt som Wim van Velzen tar itu med slutar framgångsrikt, och vittnar om höga principer när det gäller ansvarsfull hantering av de frågor som han tar på sig. Kommunikationsindustrin påverkar vårt liv i tilltagande utsträckning. Den har effekter på ekonomin, på informationssamhället, på den globala konkurrensen, på Europas kvalitet och på sysselsättningen.
Men kommunikationsindustrin har också effekter på demokratin, eftersom den i allt högre utsträckning gör det möjligt för människoratt delta i den demokratiska processen. Den ökar insynen i det politiska agerandet. Privatiseringen måste fortsätta. Konkurrensen har lett till prissänkningar, till ökad hastighet i fråga om innovationer, till en mångfald i utbudet. Principen för att organisera social marknadsekonomi kräver å ena sidan avreglering och konkurrens, och å andra sidan nödvändiga regler för att också kunna tillfredsställa det sociala ansvaret.
Mycket har sagts. Jag vill bara avslutningsvis komplettera med tre punkter. Kommunikation betyder också information. Jag vädjar därför till Europaparlamentet och kommissionen att de i ökad omfattning skall vända sig till alla ledamöter i sina informationskampanjer och informera dem om de nya medierna.
För det andra: Jag vädjar till alla ledamöter att skaffa sig en e-postadress, en egen webbsida, en SMS-mobiltelefon och införliva valkretsens medier i sin kommunikation med hjälp av de nya medierna. Jag kräver av Europaparlamentet och delstaternas alla parlament att de låter inrätta ett dataregister över alla e-postadresser till ledamöterna, eftersom vi inte bara måste skapa ramdirektiv, utan som ledamöter också måste använda oss av dem.

Fiori
Herr talman! Kommissionens meddelande innehåller en fördjupad analys av de problem som finns i sektorn och lägger verkligen fram en serie positiva förslag. Men det är ändå nödvändigt, enligt min mening, att ytterligare fördjupa vissa frågor, som tillämpningen av konkurrenskriterierna och hur vi kan möta en marknad som ännu inte är mogen.
Om man inom mobiltelefonin redan har uppnått utmärkta resultat, så tror jag -och detta har föredraganden arbetat mycket på och med stor framgång -att när det gäller utsändningar via kabel så håller man på att utveckla nya infrastrukturer som kanske kommer att kräva en tillnärmning när det gäller politiken för regelsystemen.
Slutmålet måste enligt min mening vara en avreglering där de allmänna konkurrensreglerna garanterar förfarandenas legalitet och främjar en mer konkurrenskraftig marknad med bättre resultat för slutanvändaren, såväl vad gäller tjänsternas kvalitet som deras pris. Även av den anledningen anser jag att direktivens tillämpningsperiod borde vara begränsad, så att man kan bestämma i vilken omfattning sektorsvisa regler fortfarande behövs och har möjligheten att snabbt reagera på det som sker på en marknad som är stadd i konstant utveckling.
Slutligen tror jag det är viktigt att parlamentet uttrycker sitt avståndstagande mot systemet med auktioner. Auktionerna har en tendens att höja licensavgifterna över deras faktiska ekonomiska värde, en ökning som sedan överförs till konsumenterna i form av höjda avgifter som i sin tur hindrar möjligheterna att införa nya tjänster. De medlemsstater som har tillämpat detta system bör dessutom utnyttja avkastningen från auktionerna, inte för att förbättra sina generella kassor, utan för att utveckla informationssamhället och den elektroniska handeln i enlighet med kraven från toppmötet i Lissabon.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Som parlamentets sista talare om detta viktiga betänkande, vars föredragande van Velzen jag gratulerar, finner jag det lämpligt att påminna om att kommissionens meddelande är portiken till en viktig reform och en omarbetad lagstiftning om licenser, dataskydd, samhällsomfattande tjänster, nätanslutning. Detta är meddelandets verkliga innebörd och min första begäran till kommissionen är att vi agerar snabbt, för att inte säga skyndsamt, i denna fråga, eftersom tiden rusar iväg lika snabbt som Internet. Varje år motsvarar fyra år minst och vi ber att de förslag som ingår i kommissionens lagstiftningsprogram överförs till parlamentet så snart som möjligt. Jag tror att jag som företrädare för hela parlamentet kan säga att vi kommer att satsa särskilt på att i möjligaste mån påskynda behandlingen i parlamentet, som överensstämmer med vikten av de frågor som behandlas.
Jag tror att det är vad medborgarna förväntar sig av oss och att Amsterdamfördraget ger oss möjlighet att göra förfarandet kortare och smidigare.
Många viktiga påpekanden har gjorts. Jag vill ansluta mig till det som har sagts beträffande de samhällsomfattande tjänsterna, beträffande tillgången till skolor och så vidare. Men det finns tre saker jag ser som problematiska. För det första är det nödvändigt att fastslå en bättre definition av begreppet public service, för utan en sådan kan vi inte ta oss vidare, och vi kan inte heller ta oss vidare utan att definiera vilket allmänintresset egentligen är vad gäller kommunikationer. För det andra är det nödvändigt att skilja mellan reglerna för privata icke-kodade TV-sändningar och reglerna för statlig TV, oberoende av överföringssystemet. Dessutom är det nödvändigt, och det är något som har påpekats, att främja dialogen mellan nationella tillsynsmyndigheter och tillsynsmyndigheterna för samhället, för de privata sektorerna, beträffande denna "samreglering" som är ett identitetsmärke för Europa.
För det tredje anser jag att det är nödvändigt, och där kan vi räkna med ett skyndsamt agerande från kommissionär Bolkesteins sida som är behörig på området, att skydda det system vi håller på att införa om upphovsmannarätten, som är ett av de främsta arvegodsen i den europeiska kulturen som verkligen är i fara i dessa nya tider.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst instämma i de gratulationer som många i dag riktat till van Velzen, vars djupa kunskap och erfarenhet kan spåras i detta viktiga betänkande. Jag vill också gratulera hela utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi till kvaliteten på dess arbete. Debatten här visar att många ledamöter av detta utskott inte bara funderat över detta betänkande, utan också över de frågor som har att göra med informationssamhället i stort.
Kommissionen kan stödja det mesta innehållet i betänkandet och välkomnar slutsatserna och rekommendationerna. Föredraganden visar genom betänkandet en djup kunskap om sektorn och vad en sektorspecifik reglering kan göra för att stödja den framtida utvecklingen inom området för elektronisk kommunikation.
Kommissionen delar målen i betänkandet vad gäller att reglera i syfte att skapa en konkurrenskraftig marknad inom denna sektor. Vi delar också en förståelse för hur sektorspecifika bestämmelser kan bidra till detta mål. I betänkandet noteras dessutom helt korrekt de två typer av fördefinierade regleringar som krävs: För det första den reglering som krävs för att ingjuta en effektiv konkurrens i marknaden. Detta omfattar en symmetrisk reglering som sker i förhållande till marknadsdominerande ställning och andra regleringar som sker i syfte att främja konkurrensen, som t.ex. nummerportabilitet. I detta avseende välkomnar jag det faktum att man i betänkandet uppmärksammar behovet av att se till att nummerportabiliteten inte hindras av tekniska åtgärder eller andra arrangemang som begränsar konsumenternas val av operatörer och tjänsteleverantörer. För det andra den reglering som krävs med hänsyn till allmänna offentliga strategimål, t.ex. konsumentskydd och samhällsomfattande tjänster.
Betänkandet sammanfaller med kommissionens avsikt att dra tillbaka den fördefinierade reglering som krävs för att ersätta med konkurrens och att låta de normala konkurrensbestämmelserna bli tillämpliga så snart marknaderna inom denna sektor blivit konkurrenskraftiga. Det är också värt att notera att detta betänkande representerar den delade visionen om vad sektorn kan bidra med till samhället och de enskilda individerna. Att sträva åt samma håll är ett viktigt steg för att se till att alla når den önskade destinationen.
I betänkandet föreslås att för att snabbt kunna reagera på marknadsutvecklingen bör direktivet träda i kraft under år 2001, och att direktivets arbetsperiod bör begränsas till år 2005. Med hänsyn till det snabba antagandet av direktiv, håller kommissionen fullständigt med. När det gäller att begränsa direktivets livslängd till år 2005, väcker detta vissa frågeställningar. Risken finns att det skulle försvaga lagstiftningens trovärdighet och, i synnerhet, myndigheternas oberoende. Vi är emellertid beredda att diskutera de kommentarer som görs i betänkandet, naturligtvis.
Kommissionen accepterar att det finns vissa spänningar mellan den rättsliga fastheten och flexibiliteten. Vårt förhållningssätt till flexibiliteten är att låta myndigheterna bestämma på grundval av en ingående marknadsanalys, att en effektiv konkurrens på marknaden tillåter att de fördefinierade bestämmelserna avvecklas. Detta skickar rätt signaler till marknaderna. I annat fall kommer de större aktörerna att få ett incitament att helt enkelt fördröja fram till dess perioden löpt ut.
Den tar också hänsyn till de olika konkurrensnivåerna i respektive medlemsstat och de olika utvecklingshastigheterna, av vilka båda kräver analys, enligt betänkandet.
Rörande licensgivande, uppmanar parlamentet till "one-stop shopping" avseende tillstånd inom denna sektor. Kommissionens förslag skulle både harmonisera och förenkla den process som företagen går igenom för att kunna tillhandahålla kommunikationstjänster. Om det nuvarande mycket diversifierade systemet fortsatte att tillämpas, så skulle "one-stop shop"modellen vara logisk, vilket sägs i betänkandet. Om det harmoniserade registreringssystemet är lösningen, kan det vara lika enkelt som "one-stop shop"modellen. Vi måste jämföra alternativen vid slutet av processen.
van Velzen har skickat en skriftlig fråga om auktionerna. Jag kommer att använda de normala interna förfarandena för att svara på denna fråga, men jag kan kanske göra några kommentarer just nu. Jag återkommer till denna fråga enligt det formella förfarandet. Samma fråga ställdes av Matikainen-Kallström.
Enligt nuvarande lagstiftning, dvs. direktiv 97.13, beslutar medlemsstaterna vilka förfaranden som skall följas vid fördelningen av det begränsade frekvensspektrum som finns tillgängligt för tredje generationens nät, under förutsättning att de följer de principer för objektivitet, icke-diskriminering, proportionalitet och öppenhet som fastställts genom gemenskapslagstiftningen. Kommissionen anser att användningen av auktionsförfaranden för tilldelning av radiofrekvenser för tredje generationens mobila nät, inte i sig strider mot dessa principer och inte som sådana kan bli en fråga för överträdelseförfaranden.
Vad gäller behovet av att främja utvecklingen av innovativa tjänster och konkurrens, beror detta på den ekonomiska effekten av de olika auktionsmetoder som används. Dessa är beroende av en mängd olika variabler - licensens löptid, bestämmelser för betalning av licensavgifter, villkoren för nätanvändningen, skyldigheter rörande roaming, etc. vilka ännu inte kan bedömas.
Kommissionen fortsätter att övervaka processen i samband med tilldelningen av licenser i medlemsstaterna med stor vaksamhet, för att se till att de ovannämnda principerna respekteras. Den gör en kontinuerlig utvärdering av de ekonomiska konsekvenserna av de förfaranden som används. Jag kommer att ta upp denna fråga igen, mer ingående, när jag svarar på van Velzens skriftliga fråga.
Matikainen-Kallström har ställt en fråga om den lokala lagstiftningen och om lokalnätet. Hur kan vi garantera att avregleringen av den s.k. sista kilometern kommer till stånd? När kommissionen senast diskuterade denna fråga, beslutade man att rekommendera medlemsstaterna att avreglera den sista kilometern, så att både fullständig tillgänglighet och delad tillgänglighet kan garanteras i lokalnätet. Jag anser att detta är en mycket viktig fråga. Dessutom kommer min kollega som är ansvarig för konkurrensfrågor, att övervaka frågan ur ett perspektiv som undersöker potentiellt missbruk av en dominerande ställning.
För det tredje har vi beslutat att ta med även denna fråga i lagförslaget till den framtida rättsliga ramen. Första frågan lyder: Kan denna del behandlas för sig, så att man kan få igenom den snabbare? Men jag håller med er om att frågan om lokalnätet är den viktigaste frågan i år. Om två eller tre år kommer vi att diskutera andra frågor, men just nu är nätet färdigställt och man är redo att koppla samman linjer överallt och vi kan använda det befintliga nätet tillsammans med ny teknik, för att erhålla en oerhörd ökning av bredband över hela Europa.
Glante ställde frågan om vem som beslutar vad. Detta är en omfattande fråga som vi diskuterat i många sammanhang. Vissa säger att vi bör ha en europeisk myndighet för att garantera en fullständig europeisk sammanhållning i samband med dessa frågor. Å andra sidan finns det de som säger att ansvaret bör ligga hos de nationella myndigheterna i medlemsstaterna. Vår avsikt är att försöka balansera denna fråga så att vi får en viss sammanhållning på EU-nivå, en sammanhållning när det gäller tolkningen, så att vi kan få likartade bestämmelser på EU-nivå, men inte blanda oss i frågor där de nationella myndigheterna kan utföra sina uppgifter på ett sammanhållet sätt. Vi återkommer till denna fråga i vårt slutliga förslag.
Jag vill återigen framföra mina tack för betänkandet och för dagens mycket intressanta debatt. Kommissionen ser fram emot att få samarbeta med Europaparlamentet under det kommande lagstiftningsförfarandet. Efter debatten och vår omröstning går ärendet tillbaka till kommissionen, och jag hoppas att vi kan lägga fram förslagen vid slutet av månaden. Jag delar Palacios önskan om att Europaparlamentet och rådet skall kunna fatta snabba beslut. Det kommer naturligtvis även framöver att finnas behov av en ingående diskussion, men vi måste lyckas med att skapa en ändamålsenlig och tydlig rättslig ram för elektronisk kommunikation i den nya, konvergerade världen. Annars kommer den europeiska ekonomin att drabbas av stora förluster och de europeiska konsumenterna kommer också att gå miste om de möjligheter som den nya tekniken kan ge dem, om dessa tillämpas enligt den lämpliga rättsliga ram som garanterar full konkurrens mellan operatörerna.

Europeiska unionens strategi om ekonomisk information
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om Europeiska unionens strategi om ekonomisk information.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Kommissionen har nyss godkänt ett meddelande som utgör en väsentlig del av handlingsplanen för finansiella tjänster. Kapitalmarknaderna i Europeiska unionen kännetecknas av en brist på jämförbarhet mellan börsnoterade företags årsredovisningar. Det leder till en ökning av kapitalkostnader för företagen och är ett viktigt hinder för åstadkommandet av en effektiv EU-kapitalmarknad med en optimal kapitalfördelning.
Kommissionen föreslår i sitt meddelande att radikalt ändra det förhållandet. Senast år 2005 kommer alla börsnoterade företag att vara tvungna att ställa upp sin konsoliderade årsredovisning på grundval av de internationella redovisningsnormerna (på engelska: International Accounting Standards, IAS). Det är en viktig ändring som direkt påverkar cirka sju tusen företag. De här internationella redovisningsnormerna utarbetas av en organisation från privatsektorn, nämligen Internationella kommittén för harmonisering av god redovisningssed (IASC).
Europeiska unionen har ingen som helst kontroll över den här organisationen, även om olika européer är aktivt delaktiga i IASC:s verksamhet. Både politiskt och även juridiskt är det därför nödvändigt att de av IASC godkända normerna får ett officiellt erkännande via en på EU-nivå upprättad mekanism. Den mekanismen måste lämna ett proaktivt bidrag till IASC vid utarbetandet av de nya normerna. Den måste sedan uttala sig, efter IASC:s godkännande av en norm, om den normens lämplighet för finansiell redovisning i Europeiska unionen. Den här EU-mekanismen för godkännande skall omfatta både en teknisk och en politisk nivå. Den tekniska nivån skall bestå av företrädare från de viktigaste grupper som är djupt engagerade i problematiken med finansiell redovisning. Därvid tänker man i första hand på dem som tar fram och använder årsredovisningar. Det vill säga de instanser i de olika medlemsstaterna som har till uppgift att fastställa normer inom området årsredovisning och naturligtvis även yrkesgruppen revisorer.
Den politiska nivån skall omfatta alla medlemsstater. Det rätta arbetssättet för den här gruppen håller fortfarande på att utredas. Det skall särskilt undersökas hur Europaparlamentet kan engageras i beslutsprocessen. Det är naturligtvis av största vikt att normerna även i praktiken tillämpas på rätt sätt. För det krävs ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och mellan de myndigheter som ansvarar för kontrollen på kapitalmarknaden.
Slutligen är det också viktigt att de befintliga europeiska direktiven för årsredovisning som gäller för cirka tre miljoner kapitalbolag moderniseras så att de passar med den nya utvecklingen vad avser finansiell redovisning. Trycket från marknaderna och medlemsstaterna att så snabbt som möjligt vidta de nödvändiga anpassningarna i lagstiftningsramen är stort. Kommissionen kommer därför redan i höst att lägga fram ett förslag till ett direktiv eller en förordning, varmed lagstiftningsprocessen formellt kan inledas. Det förslaget kommer också att gälla övergångsåtgärder som skall bidra till att börsnoterade företag i sin årsredovisning så snabbt som möjligt, och i alla fall senast år 2005, går över till de internationella redovisningsnormerna.

Rübig
Herr kommissionär! Jag vill gratulera till detta initiativ, eftersom öppenhet och benchmarking är de viktigaste grundläggande förutsättningarna för en fungerande konkurrens. Man bör överväga följande, min fråga går i denna riktning: Skulle ni kunna tänka er att man i den första rundan överlåter denna fråga till en standardiseringskommitté för ett frivilligt beslut, och att man först när man ser att detta inte fungerar går över till en teknisk lagstiftning, alltså till att utfärda en förordning eller ett direktiv?
Det vore kanske klokt att först genomföra det på frivillig basis, naturligtvis också med hänsyn framför allt till företagen, alltså till berörda parter, till kreditvärderingsinstitut och skatteverk. För det andra tror jag att man naturligtvis inte skall tillämpa en sådan föreskrift lika strikt på små och medelstora företag, som inte är börsnoterade.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Som svar på den frågan skulle jag i första hand vilja konstatera, och jag börjar nu på den andra delen av frågan, att det redan är en omfattande uppgift att låta de sju tusen företag som jag nyss talade om gå över till IAS, International Accounting Standards. Sju tusen företag måste göra det före år 2005 och det blir ett ordentligt göra. Att då redan nu säga att dessa IAS-normer måste tillämpas av företag som inte är börsnoterade skulle vara, för att säga det på tyska, des Guten zu viel . Jag tvekar att ge ett positivt svar på det.
När det gäller den första delen av frågan som handlar om det frivilliga i åstadkommandet av dessa International Accounting Standards så avvaktar kommissionen tills IASC Iinternationella kommittén för harmonisering av god redovisningssed), den kommittén kommer alltså från den privata sektorn, lägger fram sina normer. Det är alltså den kommitténs sak att fastställa normerna. Det sker naturligtvis på grundval av ett majoritetsbeslut inom den kommittén och sedan måste normerna fastställas och godkännas. Först på teknisk nivå och sedan på politisk nivå. Teknisk nivå eftersom många av de här sakerna är så komplicerade att man svårligen kan förvänta sig an vanliga politiker att de har den kunskap som behövs och i andra hand på politisk nivå eftersom det är en politisk fråga som även måste fastställas på den nivån. Det är normer som fastställs av en kommitté från den privata sektorn och det är alltså i visst avseende frivilligt utarbetade normer. Om det kommit så långt och om Europeiska unionen på teknisk och politisk nivå anser att normerna förtjänar att godkännas så blir det så. Då måste alla hålla sig till dem. Om det senare inte är fallet så tjänar det naturligtvis inte mycket till att överhuvud taget börja med internationella normer. Jag tycker att blandningen av en inledning som är frivillig och den andra delen som fastställs på politisk nivå och sedan åläggs de sju tusen företagen är en bra kombination av förpliktelse och frivillighet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avbröts för att återupptas vid omröstningen kl. 17.30.)   

Lynne
Herr talman! Rörande en ordningsfråga. Jag skulle vara tacksam om askfaten återigen kunde avlägsnas från platsen utanför kammaren. Talmannen sade till att de skulle flyttas, vilket också skedde. Folk slutade att röka där ute, men askfaten har nu ställts tillbaka. Jag har förstått att någon har sett till att de flyttats tillbaka, mot talmannens önskan. Eftersom jag fortfarande får astmaattacker, hoppas jag att de återigen avlägsnas.

Talmannen
Vi skall naturligtvis se till att få detta gjort, fru Lynne.

OMRÖSTNING
Förslag från kommissionen till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska agenser i arbetet (sjunde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (kodifierad version) (KOM(1999) 432 -C5-0144/1999 -1999/0188(COD))

(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förfarande utan debatt (artikel 114 i arbetsordningen)
Betänkande (A5-0146/2000) av Hulthén för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om slutandet av Montrealprotokollet om ämnen som bryter ned ozonskiktet (KOM(1999) 392 -C5-0186/1999 -1999/0157(CNS)).
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0151/2000) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om upphävande av Andreas Bries immunitet.
(Parlamentet antog beslutet.)
Betänkande (A5-0158/2000) av Zimeray för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om upphävande av Johann Kronbergers immunitet.
(Parlamentet antog beslutet.)
Betänkande (A5-0161/2000) av Hulthén för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om ämnen som bryter ned ozonskiktet (C5-0156/2000 -1998/0228(COD)).
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0148/2000) av McKenna för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (12612/1/1999/ändr. 1 -C5-0101/2000 -1998/0350(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av en gemenskapsram för samarbete om oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet.
Bolkestein, kommissionen. (EN) Herr talman! Vad gäller kommissionens ståndpunkt om de ändringsförslag som lagts fram av parlamentet, vill jag bekräfta vad min kollega, Wallström, sade under debatten i kammaren i förmiddags. Kommissionen kan fullständigt godta ändringsförslag 16, 19 och 22. Kommissionen kan delvis godta ändringsförslag 6, 17, 24 och 25. Kommissionen kan inte godta de återstående ändringsförslagen.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar)).
Betänkande (A5-0143/2000) av Thors för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Utveckling av marknaden för digital television i Europeiska unionen -Rapport mot bakgrund av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/47/EG av den 24 oktober 1995 om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler (KOM(1999) 540 -C5-0114/2000 -2000/2074(COS)).

Flesch
Herr talman! Sammanträdesperioderna följer på varandra och vad mig beträffar tycks de likna varandra. Förra gången förklarade jag mig intresserad av radio- och TV-området. Jag måste upprepa denna förklaring när det gäller detta betänkande. Jag kommer därför inte att delta i någon omröstning i ärendet. Jag bör för övrigt upprepa samma uttalande för nästa betänkande, det från van Velzen, om ni inte redan nu vill notera mitt uttalande i frågan.

McMillan-Scott
Herr talman! Jag vill inte fördröja kammaren, men kollegerna kanske kommer ihåg att det var en viss diskussion vid öppnandet av sammanträdesperioden den 14 februari om en utsändning av programmet Today och Kirkhope, som är ledamot av denna kammare.
Jag skulle vilja läsa upp följande ursäkt som sändes av BBC i måndags: "Den 14 februari, 2000, visade BBC ett reportage om ett nytt register över ledamöternas intressen i Europaparlamentet, och hänvisade särskilt till de intressen som redovisats av den konservative förste inpiskaren, Timothy Kirkhope
Reportaget, som man senare hänvisade till på "BBC News", innehöll en rad oriktiga uppgifter. Kirkhope har inte blivit politisk rådgivare och har inte sysslat med eller sysslar just nu med lobbying som riktas mot Europaparlamentet. I BBC:s reportage påstods dessutom att han mot en avgift ger information om hur man skall hantera ärenden i Europaparlamentet, något som BBC medger inte stämmer.
BBC klargör gärna detta och har framfört sina ursäkter till herr Kirkhope för de misstag som begåtts."

Talmannen
Jag måste säga att det inte är riktigt lämpligt mitt under omröstningen.

McMillan-Scott
Herr talman! Det är verkligen lämpligt, eftersom visningen av programmet skedde efter en vecka då BBC använt ett mycket stort belopp av offentliga medel till lobbying i Europaparlamentet i samband med just det betänkande vi precis röstat om.

Goodwill
Herr talman! Bara som information till ledamöterna beträffande det senaste uttalandet av McMillan-Scott. Om de inte kommer från Förenade kungariket, skall de veta att "BBC" inte står för "Blair's Broadcasting Corporation", men många av oss tycker att det gör det.

Talmannen
Kolleger! Låt oss försöka ta itu med den aktuella punkten på föredragningslistan.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0145/2000) av van Velzen för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Mot ett nytt regelverk för infrastruktur för elektronisk kommunikation och tillhörande tjänster -1999 års kommunikationsöversyn (KOM(1999) 539 -C5-0141/2000 -2000/2085(COS)).

Rovsing
EN) Herr talman! Beroende på ett ekonomiskt intresse kan jag inte delta i nästa omröstning.
Om ändringsförslag 10

Echerer
Herr talman! Beträffande ändringsförslag 10, som inlämnats av van Velzen, Ridruejo och Chichester, vill jag klargöra en sak. I den tyska texten står det på fjärde raden: "...anser att det är viktigt att klara ut följande begrepp". Nu vill jag påminna mig att i Ridruejos yttrande i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media just denna mening var föremål för en diskussion. Vi enades om lydelsen "...anser att det är viktigt att stadfästa följande begrepp" -inte "klara ut". Nu vill jag bara klara ut om detta är ett översättningsfel, eller har det smugit sig in något som inte borde vara med? Kan vi klara ut detta?
Jag vill ta upp ytterligare en punkt. Jag har försummat -jag tar på mig skulden -att för min grupps räkning lämna in ett förslag om delad omröstning. Om det är möjligt att för ändringsförslag 8 begära delad omröstning så vill jag härmed göra det muntligt, ty gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen är införstådd med den första hälften, men absolut inte med andra hälften av ändringsförslaget! Om ni inte kan acceptera en delad omröstning, måste vi avvisa hela förslaget.

Talmannen
Jag är rädd att vi inte kan ha delad omröstning. Det spräcker tidsramarna.

Echerer
Skulle herr van Velzen kanske kunna ta ställning till om det i ändringsförslag 10 nu skall stå: "anser att det är viktigt att stadfästa följande begrepp" eller "... klara ut "?

Van Velzen
Herr talman! Jag har införlivat det i den beslutade resolutionen i utskottet för kultur. Det är utgångspunkten. Det skall också stå här. Det betyder alltså att jag här måste ange att det skall stå: att förklara.
(Parlamentet antog resolutionen.) Talmannen. Jag förklarar omröstningen avslutad.
  

Heaton-Harris
EN) Herr talman! Jag tar upp denna ordningsfråga nu, samtidigt som alla lämnar kammaren. Jag hoppas att, förutom att exakt registrera vad McMillan-Scott sade under sin kortfattade förklaring av BBC:s ursäkt, att två ledamöter -en från den brittiska labourdelegationen och en från den brittiska liberala delegationen -som uttalade liknande beskyllningar efter sändningen av programmet, nu skriver till Kirkhope och ber om ursäkt till honom personligen.
  
Röstförklaringar
Betänkande (A5-0151/2000) av MacCormick

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade emot begäran om upphävande av Andreas Bries immunitet, inte bara för att jag instämmer i betänkandet från det behöriga utskottet, utan också för att jag med denna min röst vill understryka det faktum att jag är positiv till en ändring av reglerna om parlamentarisk immunitet för ledamöterna i Europaparlamentet.
Jag anser att vi måste ha gemensamma regler, oberoende av de olika ledamöternas ursprungsländer. Vårt parlamentets uppgifter blir allt viktigare och de kräver en större uppmärksamhet och en vaksamhet, så att den parlamentariska immuniteten endast upphävs i de fall där det verkligen har begåtts ett brott. Man måste med andra ord reformera hela systemet med europeisk parlamentarisk immunitet.
Betänkande (A5-0158/2000) av Zimeray

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade emot begäran om upphävande av immuniteten. Zimeray bör enligt min mening få fortsätta åtnjuta parlamentarisk immunitet. Det brott som begåtts av vår kollega är ett trafikbrott i samband med motorvägskörning, en förseelse snarare än ett riktigt brott. För förseelser av denna typ upphävs inte den parlamentariska immuniteten i Italien.
Jag kan inte förstå varför man inte tar ifrån mig mitt arbete om jag är en offentliganställd, en arbetare eller en tjänsteman, medan man tar ifrån mig min parlamentariska immunitet om jag är parlamentariker.
Betänkande (A5-0161/2000) av Hulthén

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande, för det är viktigt att ingripa mot allt som skadar vår miljö. Jag anser att i detta betänkande har parlamentet lyckats förena kraven från industrin, som behöver tid för att ställa om, med allas vårt behov av att få vara friska.
Jag tänker på det faktum att det är nödvändigt att vi inte försätter medborgarna i en situation där de tvingas byta ut alla apparater de använder för att man upptäckt att det finns en möjlig risk för att de kan skada hälsan på grund av att man tillfört miljön ämnen som producerats tillsammans med de maskiner -även vanligen förekommande -som vi använder, som kylskåp och bilar. Jag anser därför det är riktigt att Europaparlamentet ingriper i denna situation.

Titley
. (EN) Jag välkomnar varmt min kollega Anneli Hulthéns rekommendation för strängare kontroller av ämnen som bryter ned ozonskiktet. Detta kommer att införa nya kontroller till avtalet som slöts i Montreal 1987, och kommer att medföra en högre grad av kontroll av handeln med ämnen som bryter ned ozonskiktet.
När tusentals människor från Förenade kungariket åker till stränderna i sommar för att sola och smetar på sig sin sololja, kommer det att finnas något annat i luften. Det kommer att ske åtgärder för att förhindra att hålet i ozonskiktet blir ännu större. Folk kommer därför att vara bättre skyddade när det gäller brännskador eller blindhet från bländande solsken som strålar genom ett allt mer försämrat ozonskikt.
Strängare kontroller av ämnen som bryter ned ozonskiktet är bara en del av den bredare miljöstrategi som behövs för att rädda vår planet. Förenade kungarikets labourregering har lett kampen för att skydda våra medborgare och för att snygga till vår planet. I Kyoto lyckades vice premiärminister John Prescott att säkerställa ett avtal för en minskning av de globala utsläppen. Förenade kungariket är redan på god väg att uppfylla sitt mål att minska utsläppen av koldioxid med 20 procent senast 2010. Detta mål har nu höjts till 60-70 procent senast 2050.
Det finns ett starkt behov av kraftfulla och sammanhängande åtgärder på lokal, nationell och europeisk nivå för att rensa upp vår luft, vår mark och vårt hav. Våra medborgare vill se konkreta åtgärder, inte bara höra tomma ord från våra politiker. Detta är vår chans att fortsätta vår kamp för en säkrare och renare värld.
Betänkande (A5-0148/2000) av McKenna

Fatuzzo
Herr talman! När jag var tjugo år gammal arbetade jag på kryssningsfartyg som gick mellan New York och Bahamas. En stjärnklar kväll, mycket romantisk, befann jag mig i fartygets akter tillsammans med en flicka: vi tittade på stjärnorna, som man gör när man är tjugo. Dessvärre blev jag mycket förvånad över det abrupta avbrottet i denna romantiska atmosfär när man öppnade en liten dörr i aktern och från fartyget kastade ut allt avfall som måsarna -trots att det var kväll -genast kom för att äta av.
Skadan på grund av att man dumpade avfall i havet blev i detta fall dubbel: för havet och för undertecknad. Jag är med andra ord för ett betänkande som syftar till att undvika sådant.

Ahern
. (EN) Det är häpnadsväckande att kommissionen inte godkände parlamentets ändringsförslag vid första behandlingen.
Vi måste uppmana till att frågan om ökningen av farliga ämnen sätts högt upp på Ospars dagordning. Farliga ämnen är giftiga, föroreningarna finns kvar och späds på i floder, sjöar och hav. Jag uppmanar de deltagande regeringarna till att verka för ett stopp av utsläpp av nya ämnen och att fortsätta med att stegvis ta bort de befintliga farliga ämnena, genom att anta en ersättningsplan.
Kemikalier som kan störa det endokrina systemet eller hormonsystemet måste totalförbjudas. Regeringarna har redan vidtagit åtgärder för att förbjuda vissa "ämnen som stör det endokrina systemet". Ospar ger ytterligare ett tillfälle för regeringarna att tillämpa försiktighetsprincipen, grundad på de kända problemen med att låta industrin rusa iväg med användningen av "smutsiga" kemikalier.
När det gäller vapenindustrin, är jag överraskad över de europeiska ministrarnas fortsatta vägran att tänka sig en diskussion om hur man skall ta itu med de 1 miljon ton av farliga kemiska och radioaktiva material som dumpats i Beaufort Dyke. Den irländske marinministern, Frank Fahey, måste se till att sätta upp denna fråga på Ospars dagordning, som en fråga av yttersta vikt. Dumpningen av gift som används i vapen är mycket allvarlig och bör diskuteras under Ospars sammanträde.
Minister Fahey måste också utarbeta en rapport om dumpningen av krigsmateriel kring den irländska kusten. Denna rapport kan användas vid Ospars sammanträde som en plattform för att diskutera alla typer av farligt avfall. Den irländska regeringen måste nu visa sitt engagemang när det gäller skyddet av det irländska folket och den marina miljön.
Vi måste utkräva svar från BNFL om de höga nivåerna av fall med räkor som innehåller technetium-99. Ett prov av räkor som togs i maj 1997 uppvisade ett alarmerande värde av 52 000 Bq/kg av Tc-99, som sedan gömdes bland de rapporterade värdena om genomsnittliga strålningsnivåer på 18 500 Bq/kg. Dessa farhågor togs upp under Ospar-konventionen i juli 1998 och grävdes ned i samband med nonchalanta försäkringar.
Den brittiske miljöministern, Michael Meacher, har klart och tydligt sagt att "BNFL inte kan förklara de höga värdena" av Tc-99. Nivåerna av radioaktivt avfall från Sellafield i Irländska sjön höjs ständigt. Vad krävs för att stoppa Sellafields förgiftning av havet? Hur länge skall BNFL bestämma över irländarnas och britternas hälsa?
Resultat från små grönsaksodlingar nära Sellafield där sjögräs använts som gödningsmedel, har publicerats i Skotska miljöskyddsbyråns rapport, "Radioactivity in Food and the Environment 1997". Resultaten visar att man uppmätt värden i spenat på häpnadsväckande 8 400 Bq/kg, vilket är nästan sju gånger högre än EU:s interventionsnivå efter en kärnkrafts-olycka.
Strålningsnivåerna mäts i Bq/kg.
EU:s interventionsnivå för livsmedel efter en kärnkraftsolycka är 1 250 Bq/kg.

Souchet
. Jag betonade under debatten den chockerande skillnaden mellan den mycket lama text vi skulle rösta om och den mycket svåra verklighet som offren efter Erikakatastrofen befinner sig i, och där skadorna förefaller mycket omfattande. Denna katastrof borde ha fått gemenskapsförfarandet att radikalt ändra inriktning. Det blev tyvärr inget av det och förfarandet fortsätter lugnt sin bana. Man envisas med att föreslå utbyte av information, som säkerligen är mycket användbar, för perioden 2000-2006. När det gäller de viktigaste frågorna måste vi fortfarande vänta.
Offren för sin del upptäcker att principen om att förorenaren betalar fortfarande inte riktigt har erkänts och att det ersättningssystem som inrättades 1992 är mycket otillfredsställande och på ett underligt sätt befriar fartygsägaren från ansvar.
Fipol har inte på 6 månader betalat 2 miljoner i ersättning. Fipol-mekanismen förefaller i sig fullständigt grotesk. Det är ett ersättningssystem utan ansvar vars tak inte är kopplat till de verkliga skadornas omfattning. Det är orimligt att staten och de lokala myndigheterna tvingas att till stor del ersätta förorenaren. Systemet är fördelaktigt för oljebolagen och gör det möjligt, som vi just har konstaterat, att utöva en oacceptabel press på offren, vare sig det gäller yrkesverksamma eller lokala myndigheter som för talan inför rätta för att få sina skador erkända.
Bestämmelsen måste alltså bli föremål för en omförhandling och kompletteras av en strikt rättslig ram, av samma typ som den som Förenta staterna införde för länge sedan. De nödvändiga debatterna, liksom nödvändiga åtgärder, bör inte denna gång skjutas upp. Erikas offer vill att deras prövningar i morgon används för att undvika att sådana katastrofer återupprepas. Det är bra att ändringsförslaget som bekräftar principen om att förorenaren betalar antagits av vår kammare. Det är ett litet steg i rätt riktning.
Betänkande (A5-0143/2000) av Thors

Fatuzzo
Herr talman! När det gäller Thors-betänkandet röstade jag för, eftersom jag anser det riktigt att Europeiska unionen ingriper när det gäller att reglera den digitala televisionen. Jag vill gärna understryka min förhoppning om att man i dessa regler för den digitala televisionen, för de nya sändningssystemen, tänker på att det alltid skall finnas konkurrens mellan offentligt och privat. Allmänheten, de offentliga televisionsbolagen och verksamheten inom den offentliga telekommunikationssektorn skall naturligtvis främjas, underlättas, stödjas, men inte överdrivet, för annars snedvrids konkurrensen. Det är bättre att man ger pensionärerna ett visst kontantbelopp för att betala de nya digitala TV-apparaterna än att man ger pengarna till offentliga bolag som sedan bedriver illojal konkurrens gentemot de privata bolagen.

Ahern
. (EN) Större förändringar av den europeiska kulturen som kommer att ske till följd av den digitala tekniken är välkomna. En fortsatt bra public service-tjänst är emellertid nödvändig.
En garanterad tillgänglighet till public serviceprogram och program av intresse för allmänheten, kommer att bli en viktig garant för att tjänsterna blir samhällsomfattande. Den kommer också att bli en viktig pådrivare för den digitala upptagningen och stärka dess attraktionskraft. Om public service-program skall bli allmänt tillgängliga, är det nödvändigt att se till att, oavsett vilket digitalt system folk använder, garanteras de tillgång till den information som är nödvändig i ett välinformerat samhälle.
Hänsyn till allmänhetens intressen verkar för att det kommer att bli ett behov av tillgänglighet till detta innehåll genom alla större leveransplattformar, oavsett vilket system för tillgänglighet man slutligen bestämmer sig för. "Must access"bestämmelser kommer att behövas för att säkerställa en allmän tillgänglighet till public service-program genom andra större distributionssystem, och till minne i mottagare när detta utgör en betydande nätgränsstation. "Due prominence"bestämmelser kommer att säkerställa att public service-programmen och -kanalerna lätt kan hittas genom privatägda elektroniska programtablåer.
Digital television är den enda konvergenta tekniken utan grundläggande förmåga att samverka. Det kommer att krävas reglerande åtgärder för att främja förmågan att samverka mellan de nät och metoder som kommer att användas för att få tillträde till digital television och interaktiva tjänster. Förmåga att samverka kan erhållas genom öppna standarder och tillståndsgivning av de viktiga standarder, gränssnitt och tillståndsinstrument som är nödvändiga för att kunna nå slutanvändaren. Detta kommer att främja förmågan att samverka, utan att undergräva innovation. Tredje parter kommer att behöva tillgång till denna information samtidigt som nätgränsstationernas egna tjänster.
Det är viktigt att få rätt balans mellan EU- och medlemsstatsnivåerna. Det är rätt och riktigt att regelverket för infrastrukturen upprättas på EU-nivå och att det tillämpas på nationell nivå. De nationella reglerande myndigheterna kommer att behöva friheten att tillämpa bestämmelserna för infrastrukturen enligt de specifika nationella villkoren, men vara redo att berättiga detta på EU-nivån. Innehållsfrågor kommer att påverka infrastrukturregleringen. I de fall detta sker, skall medlemsstaterna ha rätt att fastställa sina egna prioriteringar.
Eftersom vi redan befinner oss i en värld med television utan gränser, är det viktigt i Irlands fall att public service-tjänsterna, både i norra och södra landet, uppmärksammar alla de kulturella sidor som kommit överens om att acceptera allas lika värde i enlighet med Långfredagsavtalet, som fick ett så starkt demokratiskt mandat.
Betänkande (A5-0145/2000) av van Velzen

Matikainen-Kallström
PPE-DE-gruppens Finlandsdelegation röstade för van Velzens betänkande och stöder van Velzen i hans betänkande, men det innehåller en punkt som vi inte godkänner och den hänför sig till utauktioneringen av frekvenser, det vill säga fördelningen av UMTS-frekvenserna. Detta är en sak som inte borde regleras på gemenskapsnivå, i motsats till vad van Velzen föreslår. Man kan lägga fram argument för såväl auktionsförsäljning av frekvenser som så kallade skönhetstävlingar. Ett faktum är att de astronomiska kostnader som uppstår i samband med utauktionering av frekvenser alltid belastas konsumenternas konto. De så kallade skönhetstävlingarna utgår i många avseenden mer från konsumenten själv och är det alternativ som i större utsträckning främjar avregleringen av marknaden. På de övriga punkterna stöder vi van Velzen.

Fatuzzo
Herr talman! Trots att jag röstade för Van Velzens betänkande så anser jag det vara en kommunikation om elektronisk kommunikation som inte kommunicerar särskilt mycket. Jag har läst betänkandet noggrant: det är äkta byråkratspråk, ett språk som det verkligen är svårt att förstå.
I det sammanhanget vill jag säga att min mamma, åttiofem år gammal, fortfarande går runt i Rom utan att ha någon mobiltelefon, vilket är ett av de ämnen som berörs i detta meddelande.
Jag anser att Europeiska unionen måste anstränga sig inte bara för att reglera marknaden, utan för att underlätta de äldres, de mindre välbeställdas, men framför allt de ensamma gamlas, tillgång till denna typ av kommunikationer. Även mobiltelefonerna och utvecklingen kan bidra till att lindra de gamlas ensamhet. Jag hoppas att detta sker.

Lienemann
. (FR) Jag röstade emot denna text som innebär en ny etapp i avregleringen av telekommunikationerna, utan att ta minsta hänsyn till offentlig service eller ekonomiska tjänster av allmänt intresse som ändå finns med i Amsterdamfördraget.
I brist på ramdirektiv som upprätthåller dessa offentliga tjänster som är nödvändiga för regionalpolitiken, för lika tillgång till dessa tjänster för alla medborgare, motsätter jag mig varje ny avreglering.
De betänkanden som utarbetats inom parlamentet om att konkurrensutsätta telekommunikationssektorn har visat på det faktum att det i stort sett i alla länder var så att inte ens den magra och begränsade universella tjänsten med telekommunikationer kunde garanteras... Samtidigt har vinsten i de stora multinationella telekommunikationsföretagen ökat avsevärt, medan abonnemang och lokalsamtal blir allt dyrare för de minst bemedlade bland de enskilda.
I betänkandet införs inte enkel och billig tillgång till Internettjänster, som garanteras alla och överallt, i uppdragen om samhällsomfattande tjänster... Det innebär att vi befinner oss ljusår ifrån det som skulle vara en modern offentlig service, i e-ekonomins tid.
Det vore emellertid på tiden att denna vackra tanke för Europa tar form. Det är inte någon fördel för Europaparlamentet att fortsätta denna ohämmade konkurrens.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till kommissionen (B5-0487/2000).

Purvis
EN) Herr talman! Jag tog upp denna ordningsfråga i förra månaden och nu måste jag ta upp den igen. Var och en av frågorna är datummärkt, förmodligen med det datum då de skickades in, ändå är de helt i oordning. Den första skickades in den 16 maj, den andra den 4 maj, den tredje den 24 maj, den fjärde den 11 maj och den femte den 24 maj. Finns det någon artikel i arbetsordningen som fastställer hur de ordnas inbördes, eller någon hemlig metod för att få upp sin fråga överst på listan?

Talmannen
Herr Purvis! Det är parlamentets talman och genom delegering hennes kansli som har ansvar för att iordningsställa frågorna. Vi står hur som helst i ständig kontakt med dem och jag hoppas att skriftligen, eller muntligen nästa månad, kunna ge ett fullständigt svar på er fråga. Den faller under parlamentets ordförandeskaps behörighet.
Första delen

Talmannen


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou vilken har övertagits av Trakatellis
Fråga nr 29 från (H-0452/00):
Angående: Politiskt ingripande i Georgiens problem Georgien, en stat med nyvunnen självständighet, kämpar med allvarliga problem i anslutning till befästandet av demokratin och höjandet av sina invånares levnadsstandard.
Ansträngningarna på dessa två områden försvåras av det problem som utbrytningen av Sydossetien och Abchasien skapar och den våg av flyktingar som strömmat in i landet från det sistnämnda området.
Europaparlamentet har genom resolutioner fördömt denna situation och uppmanat kommissionen och rådet att stödja Europarådets initiativ om vidtagande av förtroendeskapande åtgärder i området.
Har Europeiska kommissionen någon strategi för denna känsliga region? Har kommissionen för avsikt att föra en politik för att försvara fred och säkerhet i området i fråga?

Nielson
. (EN) Kommissionens första prioritet är att uppmuntra Georgien och dess grannstater Armenien och Azerbajdzjan att sträva mot en fredlig lösning av konflikterna i regionen. Vi anser också att Georgien inte kommer att skörda en full utdelning av freden, om man inte gör större ansträngningar för att förbättra de offentliga finanserna, stärka sina demokratiska institutioner och rättssäkerheten och bekämpa korruptionen. I framtiden kommer vårt stöd särskilt att riktas mot dessa strukturella mål. Sedan självständigheten har Europeiska gemenskapen tillhandahållit bistånd och hjälp till Georgien till en summa som överstiger 300 miljoner euro bara när det gäller stöd. Kommissionens strategi är fastställd i detalj i meddelandet om förbindelserna med de transkaukasiska staterna av den 6 juni 1999, vilket stöddes av rådet (allmänna frågor) i juni 1999. Gemenskapens arbete kompletterar det arbete som utförs av FN, OSSE och Europarådet.

Trakatellis
Herr kommissionär! På min kollega Kratsas vägnar tackar jag er för ert svar. Jag skulle vilja fråga er följande: Skulle ni kunna nämna några konkreta åtgärder som ni har vidtagit för flyktingarna? För från den tid när jag var ordförande i delegationen för förbindelserna med Transkaukasien kommer jag ihåg att det fanns tusentals flyktingar från Abchasien, som levde under fruktansvärda förhållanden i Tbilisi. Nu har, utöver dessa flyktingar, även flyktingar från tragedin i Tjetjenien tillkommit. Har ni, i egenskap av kommissionär, gjort någonting? För det som ni säger om strukturförändringar och uppmuntran för att få till stånd en bättre förvaltning i Georgien är bra, men vad händer med flyktingarna? Som ni förstår tynger detta problem den politiska situationen i Georgien väldigt mycket.

Nielson
. (EN) Jag håller verkligen med om att flyktingfrågan är ett brännande problem. Detta gäller för hela regionen och en av kommissionens viktigaste idéer genom ECHO - i nära samarbete med UNHCR- är just att se till att vårt förhållningssätt omfattar alla olika aspekter i regionen och inte bara fokuseras på en verksamhet, utan försöker att vidga räckvidden. Vi är en av de viktigaste bidragsgivarna till arbetet med flyktingar i hela regionen. När jag besökte området som gränsar till Tjetjenien för några månader sedan, var frågan rörande det totala antalet personer som flyttade runt just ett av de problem som vi tog upp efteråt med UNHCR, och vi är i ständig kontakt med UNHCR om denna fråga. Även Internationella organisationen för migration tar del av vårt stöd.

Paisley
EN) Folk känner stor oro när de hör om den nuvarande situationen i Georgien. De demokratiska rättigheterna, arbetsmarknadsrätten och religionsfriheten står under ett mycket hårt tryck. Jag välkomnar vad han sagt och den summa pengar som EU bidrar med till Georgien, men det är naturligtvis så att den flyktingsituation som föregående talare hänvisade till är ett verkligt allvarligt problem. Finns det inget mer som han och denna union kan göra för att hjälpa denna nya stat?

Nielson
. (EN) I stort sett måste jag upprepa vad jag just sagt. Det är på många sätt lättare för oss att organisera humanitär hjälp, och detta täcker första delen av problemet. Det börjar bli svårt när det handlar om att skapa hållbara strukturella förändringar och det är här som initiativen -som jag nämnde i mitt första svar -kommer att koncentreras på vad jag skulle vilja kalla styrelseskickfrågor. Detta är något som kräver en nära politisk dialog med samhället, och detta är det långsiktiga perspektiv vi har när det gäller Georgien.

Talmannen


José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Fråga nr 30 från (H-0437/00):
Angående: Kuba återkallar sin ansökan om att få delta som part i det nya avtalet mellan EU och AVS-länderna Att Kuba nyligen beslutat återkalla sin ansökan om att få delta som part i det nya avtalet mellan EU och AVS-länderna, vilket kommer att undertecknas i juni i Fidji, innebär en väsentlig förändring av de kubanska myndigheternas hållning.
Hur bedömer kommissionen omständigheten att Kuba återkallat sin ansökan och vilka åtgärder avser den att vidta med hänsyn till den nya situation som uppstått?
Anser kommissionen att det är möjligt att Kuba får bibehålla sin status som observatör i det nya avtalet?
Skulle kommissionen ha ställt sig positiv till att eventuellt låta Kuba tillträda avtalet?

Nielson
. (EN) Genom ett muntligt uttalande den 2 maj 2000, som riktades till ordföranden i EU-AVS-rådet, meddelade Kuba sitt unilaterala beslut att dra tillbaka sin ansökan om deltagande i det nya AVS-EU-partnerskapsavtalet. Den 20 april 2000 ställde Kuba dessutom in ett besök av en delegation från Europeiska unionen som skulle skett i slutet av april och som kunde ha gett en god möjlighet till samtal.
Som tydligt fastställts i Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Kuba, prioriteras en konstruktiv dialog mellan Kuba och Europeiska unionen. Kubas beslut att dra tillbaka ansökan kom vid en tidpunkt när diskussionerna inom kommissionen och på rådsnivå ännu inte hade avslutats. Varken kommissionen eller rådet fattade beslut om önskvärdheten i att Kuba undertecknar det nya AVS-EU-partnerskapsavtalet.
Europeiska unionens framtida förbindelser med Kuba kommer som förr i tiden att fortsätta ledas av den gemensamma ståndpunkten. Europeiska unionen har för avsikt att främja en pluralistisk demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna, såväl som att stödja Kuba vid dess integration i världsekonomin och bidra till en förbättring av de kubanska folkets levnadsstandard. Rörande Kubas framtida status i förhållande till det nya avtalet mellan AVS-länderna och EU, vill kommissionen nämna att Kubas ansökan om att få observatörsstatus hänvisade till och beviljades endast med hänsyn till förhandlingarna om ett avtal som skall gälla efter Loméavtalet, vilka nu har slutförts.

Salafranca Sánchez-Neyra
Tack herr kommissionär för ert svar, som var tämligen diplomatiskt och inte gav något svar på min egentliga fråga.
Man brukar säga att det som inte är möjligt inom politiken är förljuget. Alla känner vi till medlemsstaternas gemensamma ståndpunkt gentemot Kuba; alla vet vi att Kuba inte är knutet till Europeiska unionen genom ett institutionellt avtal. Om vi håller oss till det konkreta, tala då från kommissionens sida om för mig vilka budgetanslagen är och vilka av de projekt som anslagen avser som kommissionen överväger för Kuba i budgeten 2000, och vilka de samarbetsplaner är som kommissionen har lagt fram i det preliminära förslaget till år 2001.
Finns det några lagliga möjligheter att Kuba kvarstår som observatör, inte av förhandlingarna, utan av den framtida konventionen som kommer att träda i kraft så snart den har ratificerats av medlemsstaterna? Kan Kuba i samband med den nya konventionen få den roll som observatör som de har haft under förhandlingarnas gång?

Nielson
. (EN) Jag försökte verkligen inte svara på ett diplomatiskt sätt, utan på ett tydligt sätt. Jag avser frågan rörande pengarna och den typ av verksamhet vi tror kommer att ske i Kuba. Allmänt sett förväntar vi oss att nivån på medlen mer eller mindre kommer att bli oförändrad, vilket innebär att det faktiska årliga belopp som används kommer att ligga runt 20 miljoner euro.
Fram till nu har detta varit ECHO-finansierad verksamhet i form av budgetstöd inom hälso- och sjukvårdssektorn i Kuba. Det finns ingen humanitär kris i Kuba som grund för genomförandet av pågående ECHO-verksamhet, vilket är skälet till att vi planerar en stegvis avveckling av det humanitära biståndet som sådant och samtidigt öka verksamheten som mer direkt har att göra med omvandlingsprocesserna i det kubanska samhället. Vi har meddelat detta och vi är i färd med att identifiera mer relevant verksamhet än den vi genomfört hittills genom ECHO. I år skall vi emellertid se till att skapa viss överbryggande finansiering för att underlätta en stegvis övergång från en verksamhet till en annan.
Vad gäller frågan om Kuba skall få allmän observatörsstatus i förhållande till konventionen, så är detta inte fastställt. I vilket fall som helst måste Kuba självt bestämma sig för vilka förbindelser man vill försöka upprätta. Beslutet ligger inte hos oss och vi har inte deltagit i någon form av beslutsfattande rörande frågan om vad Kuba vill göra. Detta beslut är helt och hållet deras eget. När jag betonar detta, är det inte ett diplomatiskt sätt att skydda mig själv, det är helt enkelt bara så här det ligger till.

Talmannen


Jean-Claude Fruteau, vilken har övertagits av Aparicio Sánchez
Fråga nr 31 från (H-0482/00):
Angående: De följder partnerskapsavtalet mellan AVS och EU får för de yttersta randområdena Som svar på de frågor som har formulerats av de berörda regionerna och medlemsstaterna är kommissionen beredd att inleda en undersökning för att utvärdera de följder partnerskapsavtalet mellan AVS och EU får för de regioner som ligger i de yttersta randområdena. Det verkar som om likheterna i produktion och geografiskt läge mellan dessa regioner och AVS-länderna talar för ett sådant tillvägagångssätt.
Kan kommissionen ange tidsplanen för genomförandet av denna studie?

Nielson
. (DA) Jag är glad över att kunna konstatera att ledamoten uppskattar det initiativ som kommissionen utlovade i sin rapport av den 14 mars om verkställandet av en analys av hur det nya partnerskapsavtalet mellan AVS-länderna och Europeiska unionen påverkar regionerna i de yttre randområdena. Jag kan bekräfta att kommissionen håller på att förbereda verkställandet av denna analys. Resultaten av analysen skall föreligga omkring mitten av år 2001.

Aparicio Sánchez
Jag tackar för ert svar, herr kommissionär, å mina kollega Fruteaus vägnar, som bad mig framföra en ursäkt för att han inte kommer till Strasbourg förrän i kväll på grund av force majeure.
Även jag uppskattar ert svar. Jag förstår att kommissionen delar vår oro inför det faktum att ett avtal mellan AVS och Europeiska unionen, som är positivt i många avseenden, ändå får konsekvenser i de yttersta randområdena som påminner om AVS-länderna i produktion och geografiskt läge.
Efter att ha konstaterat att kommissionen delar denna oro och trots ett mycket tillfredsställande svar, vill jag ändå fråga om kommissionen har för avsikt att införa några åtgärder som minskar de förmodade negativa effekterna innan det angivna slutdatumet? Har kommissionen tänkt införa någon brådskande åtgärd?

Nielson
. (EN) Analysen förväntas vara fullständigt genomförd om ett år. Det är inte klart från början om det nya avtalet mellan EU och AVS kommer att få en motverkande effekt. Det finns också delar i det som är avsedda att främja dessa yttre randområden, men det är sant att de på sätt och vis fastnat mellan två system. Vi kommer att följa detta mycket noggrant. Som saken är nu, har vi ingen grund för att specificera vilka åtgärder vi vill besluta om, men vi följer noggrant denna fråga.

Medina Ortega
Herr kommissionär! Kommissionen måste inför Europeiska rådet i Feira lägga fram en rapport om utvecklingen av stadgarna för de yttersta randområdena i enlighet med artikel 299.2 i Amsterdamfördraget.
I kommissionens rapport av den 14 mars i år, (KOM(2000) 147), nämner kommissionen särskilt utvecklingen av ett samarbetssystem mellan de yttersta randområdena och AVS-länderna. Rent konkret befinner sig de spanska och portugisiska yttre randområdena Kanarieöarna, Azorerna och Madeira nära Kap Verde-öarna som alla hör till samma geografiska område, Macaronesia.
Den fråga jag vill ställa till Nielson, ledamot av kommissionen, är om man i rapporten eller i de förslag som kommissionen lägger fram inför Europeiska rådet i Feira beaktar möjligheten att tillämpa något program som omfattar de yttersta randområdenas agerande gentemot Kap Verde-området, till exempel genom Interreg III.

Nielson
. (EN) En av fördelarna med det nya avtalet för de perifera regionerna, är att de kommer att få bättre tillgång till AVS-marknaderna. På sätt och vis kommer alltså förhållandet och de regionala förbindelserna mellan grannstater att fungera åt båda hållen. Vi vill ha en noggrann analys av situationen, innan vi lägger fram några specifika förslag.

Talmannen


Jan Andersson
Fråga nr 32 från (H-0444/00):
Angående: Gemensamma insatser vid industriell strukturomvandling Globaliseringen av ekonomin påskyndar strukturomvandlingen inom den europeiska industrin. Omvandling är nödvändigt för att klara förändringar i konkurrenssituationen. I ett antal fall, t.ex. Renaults agerande i Belgien och nu senast ABB Alstoms Powers agerande, kan vi dock se att omställningar sker bl.a. utan arbetstagarnas grundläggande rätt till inflytande. Detta tyder inte bara på att de gemensamma reglerna för arbetstagarnas information och samråd är bristfälliga, utan också på att Europeiska unionen har en svag strategi för att förebygga och hantera konsekvenserna av industriell strukturomvandling.
Kan kommissionen redogöra för sin syn på tankarna att upprätta "code of conduct" för hantering av industriell strukturomvandling sett i perspektiv av den s.k. "Gyllenhammarrapporten" samt inrättande av ett s.k. "European Observatory on Industrial Change" i linje med förslaget från europeiska metallarbetaresammanslutningen?

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Enligt Gyllenhammars rapport om industriell strukturomvandling finns det två separata förslag: det första handlar om de åtgärder som företag med mer än tusen anställda skall vidta för att frivilligt och med fastställda tidsintervall sammanställa en grundläggande rapport om hur de kommer att genomföra strukturomvandlingarna; det andra handlar om övervakningscentrumet för industriell förändring.
Vad det första förslaget beträffar, förekommer redan kontakter med Europeiska arbetsgivarorganisationen, och vi har för avsikt att inom ramen för dagordningen för socialpolitiken presentera detta förslag för alla företag på europeisk nivå.
Vad övervakningscentrumet beträffar, har kommissionen både insett och betonat den betydelse som centrumet har, särskilt i en tid med ständiga sammanslagningar och allianser, men även strukturella förändringar av hela grenar. Frågan ingår redan i dialogen mellan arbetsmarknadens parter, och vi motser, den 15 juni, den gemensamma ståndpunkten från dessa parter. Jag måste tala om för er att kommissionen anser att vi inte bör skapa ytterligare en ny struktur, ett nytt centrum eller institut, utan i stället inom ramen för de befintliga strukturerna skapa en avdelning för industriell strukturomvandling, som Dublin-, Bilbao- eller Sevillastrukturerna,.
Avslutningsvis, när det gäller sammanslagningarna och uppköpen, som ofta leder till att problem skapas och att ett stort antal arbetstillfällen går förlorade, förekommer redan nu skriftliga och muntliga kontakter med den ansvarige kommissionären, Monti, och med det ansvariga generaldirektoratet, och kommissionen kommer, i den grad det är möjligt, att kontrollera tillämpningen av lagstiftningen för arbetstagarkommittén, liksom den kommer att kontrollera om alla föreskrifter i lagen har respekterats, innan sammanslagningarna äger rum och viktiga beslut fattas.
Som ni vet tas ingen särskild hänsyn till dessa konsekvenser i konkurrenslagstiftningen, vilka inte utgör mätbara fakta, men vi anstränger oss -och kommissionen har alltid stått till både arbetstagarnas och arbetsgivarnas förfogande -för att förbereda oss så mycket som möjligt, för att vi inte skall behöva se tusentals människor utan några framtidsutsikter på gatorna.

Andersson
Jag vill tacka kommissionären för svaret. Strukturomvandling skall inte förhindras. Industriell strukturomvandling är nödvändig, men de senaste årens utveckling i Europa visar på ett antal exempel där strukturomvandling har skötts på ett dåligt sätt av företagen, t.ex. Michelin, ABB, Rover med flera.
Gyllenhammarrapporten pekar just på att strukturomvandlingen behövs, och att vi måste finna ett ramverk för att kunna hantera den på ett riktigt sätt i framtiden. Gyllenhammarrapporten har nu funnits i ett par år. Den lägger fram ett par konkreta förslag, bland annat om ett övervakningscentrum och ett speciellt ansvar för de stora företagen om att informera i tid. Jag undrar på vilket sätt kommissionen kommer att använda de förslag som lades fram i Gyllenhammarrapporten för ett par år sedan. Hur kommer ni rent konkret att använda dem i dialogen med arbetsmarknadens parter?

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Gyllenhammarrapporten är naturligtvis både bekant och användbar för kommissionen, och vårt mål är att använda den inom ramen för dagordningen för socialpolitiken. Jag måste till att börja med säga, angående en av de grundläggande punkterna i betänkandet, som avser skötsel av företag med över tusen anställda, att kommissionens direktkontakt med industrierna och företagen i hela Europa inte är enkel. Det rör sig om subsidiaritetsfrågor, det rör sig om frågor som berör de nationella arbetsgivarorganisationerna, och dialogen har därför dragit ut ganska mycket på tiden.
Jag tror att vi inom ramen för dagordningen för socialpolitiken kommer att kunna använda vissa av de mycket viktiga punkterna i Gyllenhammarrapporten. Jag måste dock betona, fru Andersson, att åtgärderna i fråga i hög grad handlar om att förbereda arbetstagarna eller företagen i händelse av stora strukturförändringar, så att vi inte får förluster av arbetstillfällen och samtidigt mycket stora sociala problem. Den viktiga uppgift som åligger kommissionen är att färdigställa och genomföra sysselsättningsstrategin, som har som mål att leda över denna mänskliga resurs till nya arbetstillfällen. Det vill säga, hur vi skall angripa denna strukturarbetslöshet och hur de människor som verkligen drabbas av konsekvenserna av strukturomvandlingar i industrin kan finna arbetstillfällen på de nya områden som nu skapas, framför allt inom ramen för tjänstesektorn och informationssamhället.

Talmannen


Brian Crowley
Fråga nr 33 från (H-0473/00):
Angående: Ny dagordning för socialpolitiken Europeiska kommissionen har tillkännagivit sina planer på att i juni presentera en ny socialpolitik för den nya ekonomin, i vilken man skall ta hänsyn till globaliseringen.
Kan kommissionen redogöra för huvuddragen i denna politik och kommer den att innebära några nya åtgärder för att bekämpa fattigdom och när det gäller frågan om hemlöshet i gemenskapen?

Andra delen
Frågor till Busquin
Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Jag måste i mitt svar på Crowleys fråga säga, vilket han har hört femtioelva gånger, att bostadspolitiken, politiken för de hemlösa, är en rent nationell behörighet. Kommissionen arbetar dock, inom ramen för det särskilda bemyndigande som den tilldelas i Lissabon, med dagordningen för socialpolitiken, och ansträngningar görs för att angripa problemet ur ett helhetsperspektiv. Den sociala utslagningen är ett särskilt komplicerat problem, som inte kan angripas på annat sätt än genom politiken för utbildning, hälsovård, social trygghet och sysselsättningsstrategierna.
Vi måste emellertid särskilt framhålla att varje ansträngning från Europeiska kommissionens sida på området för bostadspolitik avser att ge de ansträngningar som görs av de nationella regeringarna ett "mervärde". Och här måste jag tala om för er att kommissionen, under förberedelserna av programmet mot social utslagning och dagordningen för socialpolitiken redan har finansierat förberedande åtgärder, särskilt på det område som intresserar er, hemlösa på järnvägsstationer, husrum för äldre, en ny socialpolitisk dagordning för boende och socialt boende. Alla dessa projekt har genomförts av icke-statliga organisationer, och jag skulle säga att de omfattar alla medlemsstater.
Vårt mål i det nya programmet mot social utslagning, som är inriktat på politiskt samarbete mellan de icke-statliga organisationerna eller mellan de lokala regeringarna, är att få till stånd gemensamma innovativa program eller gemensamma studier eller statistiska undersökningar eller analyser och förslag till strategier som hjälper medlemsstaterna att genomföra, samtidigt som de lär av varandra, en mer enhetlig politik.

Crowley
Jag vill tacka kommissionären för hennes svar. Sedan Delors vitbok om social utslagning och sedan kommissionär Flynn, er företrädare, slutade, har vi emellertid vadat upp över öronen i undersökningar, avhandlingar, information och strategier om hur vi skall ta itu med problemet. När det gäller förslagen som fastställdes under toppmötet i Lissabon, håller jag med er om att det kanske nu är dags för er och oss i parlamentet att också vara innovativa och överraska medlemsstaterna genom att lägga fram en fantasirik och innovativ plan för dem, som skall ta itu med den sociala utslagningen, eftersom vi uppnått de viktigaste målen. Vi har fått en enorm tillväxt rörande sysselsättningen och ekonomin; vi har provat nya, innovativa sätt att skapa nya arbetstillfällen, att utbilda folk osv., och ändå hamnar 20 procent av befolkningen i Europeiska unionen på efterkälken och missar möjligheten att dra nytta av den växande ekonomin eller att få bättre livskvalitet. Vi kanske skulle försöka oss på att vara innovativa. Fru kommissionär! Ni har en partner i oss när det gäller att driva på frågan.

Diamantopoulou
. (EL) Jag instämmer med det ni säger. Som man konstaterade även i Lissabon, lever en betydande andel av Europas befolkning, 18 procent, under fattigdomsgränsen, med boendeproblem, men också många andra problem. Det är tydligt, och jag upprepar det, att det är en komplicerad sak att angripa boendefrågan. Situationen ser olika ut i varje medlemsstat och är beroende av många faktorer, från sysselsättningsgraden till markpolitiken i varje land eller från det organiserade socialsystemet till socialbidragen, och problemet kan inte angripas med nationella strategier.
Europeiska kommissionen kan spela en viktig roll genom att agera på de sätt som ni nämnde: genom att främja innovativa ansträngningar, stödja innovativa strategier och hjälpa medlemsstaterna att lära av varandras erfarenheter. Det skall vi göra genom programmet mot utslagning, och vår ambition är att det först och främst skall användas av icke-statliga organisationer, vilka redan har stora erfarenheter på detta område och kan bidra väsentligt.

Purvis
Jag accepterar naturligtvis att det finns plats för socialpolitik i dessa mer extrema situationer. Det finns emellertid en risk att driva saken för långt. Håller inte kommissionären med om att det viktigaste för den europeiska ekonomin, för att kunna tillhandahålla de sociala förmåner som vi alla vill ha, är att låta den utvecklas utan kvarnstenar av överdrivna sociala åtaganden och problem runt halsen? Om vi såsom efterfrågas i denna fråga skall kunna vara konkurrenskraftiga på den globala marknaden, bör det finnas en väl avvägd nivå av socialt stöd och socialpolitik, och inte ett extremt uppbindande av våra företag och våra ekonomier genom sociala åtaganden.

Diamantopoulou
. (EL) Europeiska kommissionen har tydligt klargjort sin ståndpunkt om behovet av en balans mellan konkurrens och sociala sammanhållning. Jag skulle emellertid vilja påminna er om att det även i länder med mycket höga tillväxtsiffror och en väldigt konkurrensinriktad miljö, som Amerikas förenta stater, men även länder i Europa, till exempel Storbritannien, finns höga fattigdomssiffror, ett betydande antal utslagna människor och mycket stora sociala problem. Det är alltså uppenbart att konkurrensen i sig själv eller tillväxten i sig själv inte kan lösa de sociala problemen, som är mycket komplexa och innebär att de svagaste i samhället inte alltid kan skörda frukterna av den ekonomiska tillväxten. Av den anledningen är socialpolitiken nödvändig, dels för att rikedomen skall kunna fördelas, men även för att de svagaste grupperna skall anpassas. Och detta är vad vi ständigt strävar efter: att inte tappa i konkurrenskraft, samtidigt som vi behåller den sociala sammanhållningen.

Talmannen


Neena Gill
Fråga nr 34 från (H-0507/00):
Angående: Genomförande av det femte ramprogrammet Den 11 oktober 1999 lovade kommissionsledamöterna Schreyer och Busquin i varsin skrivelse att regelbundet informera Europaparlamentet om genomförandet av det femte ramprogrammet. Detta var ett välkommet steg. Sedan dess har dock endast ett dokument mottagits.
Man har även beslutat att se över det femte ramprogrammet efter halva perioden. Men om denna översyn inte genomförs före utgången av 2000 kommer vitsen med översynen delvis att gå förlorad.
Kan kommissionen bekräfta sin avsikt att tillhandahålla information om det femte ramprogrammet? Anser kommissionen att det fortfarande är värt att fullfölja program som inte slutförts inom de tredje och fjärde ramprogrammen? Kan kommissionen ange när den rimligtvis kommer att göra en översyn efter halva perioden av det femte ramprogrammet?

Frågor till Liikanen
Busquin
. (FR) I enlighet med de åtaganden vi gjorde i våra brev i oktober förra året, mina kolleger Schreyer, Liikanen och jag själv, avser kommissionen att fortsätta att regelbundet informera parlamentet när det gäller genomförandet av det femte ramprogrammet och dess verkställande av budgeten, såsom vi gjort vid flera tillfällen, i oktober och december 1999 samt i januari och april 2000.
Kommissionen bekräftar att i enlighet med avtalsbestämmelserna måste alla projekt inom tredje och fjärde ramprogrammet normalt avslutas. Kommissionen måste dessutom se till att dessa projekt ger bästa möjliga resultat och på så vis uppfyller de vetenskapliga och tekniska förväntningarna för vilka gemenskapsfinansiering beviljats.
När det gäller översynen av det femte ramprogrammet efter halva tiden kommer kommissionen att minutiöst följa bestämmelserna i artikel 6 i beslutet om programmet. Kommissionen avser att till hösten i år lägga fram en översyn efter halva tiden av ramprogrammet samt en lägesrapport, vilket jag tror motsvarar Gills önskemål.
Kommissionen kommer att utforma de strategiska riktlinjerna för framtiden, dvs. för att förbereda det sjätte ramprogrammet med hänsyn till denna översyn efter halva tiden av det femte programmet, samt resultaten av den oberoende utredningen om de fem senaste åren.

Gill
Jag vill tacka kommissionären för detta svar, eftersom jag delar hans synsätt att parlamentet bör delta i utvärderingen av problem som har att göra med varje form av genomförande av det femte ramprogrammet eller alla tidigare program.
Vi behöver en framtida ram när det gäller verksamheten, eftersom jag oroar mig över den ekonomiska bördan i samband med de tidigare ramprogrammen. Samtidigt som jag accepterar behovet av en fortsättning av det fjärde ramprogrammet, tycker jag att det är litet konstigt att vi sex år senare fortfarande sysslar med betalningar som härrör från det tredje ramprogrammet. Har kommissionen för avsikt att föra en politik där man ställer in alla åtaganden efter två eller tre år om man inte har betalat? Jag känner till från mitt uppdrag i budgetutskottet att kommissionär Patten tillämpat olika metoder för att avlägsna en del av den enorma mängden försenade betalningar inom området för yttre förbindelser. Anser kommissionen att denna politik kan tillämpas i samband med forskningsbudgeten?
Slutligen: Hur avser kommissionen förbättra genomförandet av forskningsbudgeten i det kommande sjätte ramprogrammet?

Busquin
. (FR) Jag förstår Gills oro och jag instämmer i hennes idé att det tredje ramprogrammet inte längre nu skall ha någon inverkan på budgeten.
Även om de belopp vi talar om är mycket låga omfattas de ändå av ett kontraktsmässigt ansvar.
Dessutom har förfarandena setts över sedan det fjärde ramprogrammet. Vi har varit bundna av förfaranden som lagligen antagits för det tredje och fjärde ramprogrammet och man har i det femte ramprogrammet med rätta tagit hänsyn till vissa tidigare svårigheter. Visserligen måste tidigare juridiska åtaganden följas men jag tror att det motsvarar -i vilket fall när det gäller det tredje ramprogrammet -mycket begränsade belopp.
För det sjätte ramprogrammet kommer vi att ha en diskussion om frågan om förfaranden. Efter de diskussioner jag haft med Liikanen anser vi att man bör se över frågan om förfarandet i ljuset av tidigare erfarenheter. Det femte ramprogrammet har redan, tror jag, löst problemet med förfarandet på den punkt ni tar upp.

Talmannen


Neil MacCormick
Fråga nr 35 från (H-0445/00):
Angående: Exportbidrag I svaret till min föregående fråga (H-0280/00), föreslår kommissionen endast en anpassning av det beräkningssystem som för närvarande används för exportbidragen så att detta tar hänsyn till prisskillnaderna på världsmarknaden och i gemenskapen när det gäller spannmål som används som råvaror. Instämmer kommissionen med att dessa förslag om en ändrad metod för beräkningen av exportbidragens storlek för producenter som framställer alkoholdrycker bör åtföljas av en detaljerad förklaring om hur detta skall genomföras och av stödjande argument?
Anser inte kommissionen att det är avgörande att denna information tillhandahålls gemenskapens alkoholdrycksindustri så att industrin ges tid att bemöta förslaget innan några beslut fattas av kommissionens förvaltningskommitté?
Tillstår kommissionen att en ändring av metoden skulle kunna användas som en förevändning för att få till stånd en betydande minskning av bidragens storlek och att en sådan minskning vore orimlig om den inte åtföljdes av en detaljerad motivering av den minskning som åstadkommits genom en metodförändring?

Liikanen
. (EN) För det första är bakgrunden till problemen i exportfonden budgetära. Besluten för Agenda 2000 fattades i Berlin 1999. Det har inneburit strängare begränsningar och tak för användningen av budgetmedel, och av detta skäl har en anpassning varit nödvändig.
Den 20 mars stödde rådet (jordbruk) kommissionens förhållningssätt till specifika åtgärder för besparingar i exportfinansiering för livsmedel. Dessa specifika åtgärder är utformade för att ersätta de nuvarande övergripande nedskärningarna. Rådet uppmanade kommissionen att beakta de observationer som medlemsstaterna gjort under debatten om detta förhållningssätt. Dessa observationer omfattade också frågan om sprit. När det gäller sprit har det inte planerats något borttagande från listan över varor som kan komma ifråga för bidrag. Kommissionens förslag möjliggör anpassningar av den nuvarande metod som används för att beräkna prisskillnaderna mellan EU och världsmarknaden rörande spannmål som används för framställning av sprit. Avsikten är att fortsätta att främja konsumtionen av EU-spannmål, som angetts i protokoll 19 till Förenade kungarikets anslutningsakt.
Enligt det förfarande som fastställdes av rådet, kommer det detaljerade förslaget och det bästa sättet att anpassa denna beräkningsmetod nu att diskuteras i förvaltningskommittéerna tillsammans med medlemsstaterna.
Under denna diskussion kommer kommissionen att tillhandahålla detaljerad information till stöd för sitt förhållningssätt. Vad gäller information till industrin, har uppgifterna om de nya beräkningarna redan skickats ut. Det var faktiskt ett sammanträde i dag mellan företrädare för industrin och medlemsstaterna, då specifika åtgärder undersöktes. Tyvärr har jag ännu inte fått någon rapport från sammanträdet.
Genom att beakta det allmänna målet rörande budgetbesparingar, kommer kommissionens förslag att innebära en minskning av bidragen i samband med sprit, vilket tydligt meddelades rådet. Kommissionen kommer noggrant att följa situationen på marknaderna, exportutvecklingen och återverkningarna på industrins konkurrenskraft och överväga varje form av nödvändig anpassning av politiken.

MacCormick
Jag vill tacka kommissionär Liikanen för ett typiskt grundligt svar på var och en av de punkter som jag tog upp i min fråga. Jag är tacksam för försäkringarna om kommunikation med industrin, såväl som med regeringarna. Detta är mycket viktigt.
Jag skulle emellertid vilja understryka att även om detta är en fråga som handlar om spritindustrin i gemenskapen som helhet, så är det så, som vi alla känner till, att den skotska whiskyindustrin är den absolut största exportören. Kommissionär Liikanen känner mycket väl till att tillverkningen av whisky, särskilt maltwhisky, för export är koncentrerad till de skotska randområdena: På öarna och i Strathspeys dalgångar och i andra avlägset belägna delar. Dessa områden lider oerhört just nu p.g.a. en mängd olika orsaker, t.ex. situationen inom jordbruket. Jag antar inte att det är kommissionen avsikt att göra livet omöjligt på dessa platser, men vissa åtgärder i kombination kan oavsiktligt mycket väl få denna effekt. Jag ber honom att uppmärksamma detta.

Liikanen
Vi är mycket medvetna om att whisky är en mycket viktig produkt i vissa områden i Skottland. Jag kommer att undersöka de frågor som togs upp av ledamoten.

Talmannen


Anneli Hulthén
Fråga nr 36 från (H-0448/00):
Angående: Hur kan vi skapa incitament för utvecklandet av gasdrivna personbilar? År 2006 kommer de nya avgaskraven att träda i kraft inom EU. Kolväteutsläppen skall redovisas, inklusive metan. Gasbilar släpper ut mindre mängder av de flesta kolväten men mer av kolvätet metan. Utsläppet av metan från gasbilar är försumbart jämfört med den minskning av koldioxid som uppnås när bensin ersätts av naturgas (eller biogas). Gasbilarna kommer inte att klara de nya kraven.
Anser kommissionen att det är lämpligt med dispenser från de redan beslutade avgaskraven, som innebär att gasdrivna lätta fordon kan säljas även efter 2006, eller anser ni att det bör införas nya regler som anpassas för gasbilar så att inte dessa får svårare än bensinbilar att klara ut-släppskraven (men naturligtvis heller inte släpper ut mer av reglerade ämnen än vad bensinbilar gör t.ex. enligt en liknande princip som de s.k. EEV-nivåerna för tunga fordon)?

Liikanen
. (EN) De gasdrivna fordonens potential att släppa ut mindre mängder reglerade ämnen än bensindrivna fordon är välkänd. Gasdrivna fordon släpper emellertid ut stora mängder metan. Metanutsläppen kan inte ignoreras i sammanhang med EU:s klimatförändringspolitik. På grund av deras metanutsläpp, verkar gasdrivna personbilar eller lätta lastbilar i dag har svårigheter att år 2006 uppnå utsläppstak för kolväten -dvs. metan och kolväten som inte innehåller metan. Ytterligare teknisk utveckling rörande katalytisk minskning av metanutsläpp kan vara möjlig, men effektiviteten och kostnaderna för denna teknik är inte helt kända.
Det finns inte utrymme för dispenser i det europeiska systemet för typgodkännande. I detta avseende håller alltså kommissionen med om att det bör ske ytterligare teknisk utvärdering för att bestämma om en ändring av utsläppstaket för kolväten år 2006 är nödvändig -att dela upp det i metan- och icke-metankomponenter för gasdrivna fordon. Kommissionen undersöker för närvarande det möjliga förstärkta miljövänliga fordonskravet för lätta fordon, för att ta itu med traditionella förorenande ämnen och kanske även den globala uppvärmningspotentialen. I likhet med tunga fordon syftar EEV-idén till att vara både teknik- och bränsleneutral, för att främja bästa tillgängliga teknik närhelst detta är möjligt.

Hulthén
Jag vill tacka kommissionen för svaret. Problemet med denna fråga är att det är svårt att utveckla nya typer av alternativa bränslen och fordon, eftersom vi redan har byggt in oss i ett traditionellt system, där vi utgår från bensindrivna motorer.
Samtidigt är det en utveckling på gång med fordon och också med tankstationer. Det finns dessutom en del ganska väl utbyggda nät, där fördelen framförallt är att bilarna både kan köras på bensin och biogas.
Att metanet väger över lite riskerar emellertid att stoppa projekten och därmed den tekniska utvecklingen. Min fråga till kommissionen är: Hur kan vi vidareutveckla detta och hjälpa dem som ändå försöker hitta nya system att komma ytterligare en bit på vägen, i stället för att stoppa dem helt och hållet och bara stirra oss blinda på det möjliga metanutsläpp som finns?

Liikanen
. (EN) Tack för frågan. Denna fråga är mycket teknisk till sin karaktär och jag är beredd att ta upp den i kommissionen och under de tekniska diskussionerna med gruppen för motorfordonsutsläpp, där vi kan fastställa lämpliga åtgärder inom detta område. Jag informerar gärna ledamoten om resultatet vid ett senare tillfälle.

Talmannen


Göran Färm
Fråga nr 37 från (H-0467/00):
Angående: Kommer kommissionen att föreslå att det frigörs ekonomiska resurser för att genomföra eEurope-initiativet? Kommissionens initiativ om ett informationssamhälle för alla, eEurope, är mycket ambitiöst. Det är oerhört angeläget att krafttag tas för att föra in Europa i informationssamhället. Att minska ojämlikheten i användningen av modern teknik är nog den allra viktigaste ambitionen i detta projekt. Men utan att eEurope ges egna finansiella resurser verkar det tämligen svårt att genomföra detta ambitiösa projekt.
Kommer kommissionen att föreslå att det frigörs ekonomiska resurser för att genomföra eEurope-initiativet?

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill först uttrycka min tacksamhet för denna fråga. Jag har i dag haft möjlighet att bevittna en diskussion om eEurope, som faktiskt är ett av kommissionens viktigaste initiativ för ögonblicket. Frågan om hur mycket gemenskapsmedel vi kan frigöra för detta program diskuterades under utarbetandet av det förslag till handlingsplan som lades fram för rådet och parlamentet för två veckor sedan. Vi har hittills beslutat att kommissionen i största möjligaste mån skall försöka att omfördela befintliga medel till eEurope-programmet.
För mitt vidkommande omfattar detta i synnerhet Femte ramprogrammet för forskning och utveckling, i synnerhet program avseende information, vetenskap och teknologi samt TED/telekommunikation. Det finns särskilda åtgärder som specifikt försöker att stärka nätverken mellan forskningscentrum och regioner i Europa som vi vill finansiera genom forskningsbudgeten. Å andra sidan har vi tillsammans med kommissionären ansvarig för strukturfonderna, riktat berörda medlemsstaters uppmärksamhet mot det faktum att informationsprojekt bör ges hög prioritet inom dessa områden. Jag har skrivit ett brev tillsammans med kommissionär Barnier till alla Europas regioner om denna fråga. Vi betonade att i ett kunskapssamhälle är investeringar i eEuropes infrastruktur absolut nödvändiga för att garantera en tillväxt av arbetstillfällen, och också för att få en mer effektiv sammanhållningspolitik, eftersom det digitala informationssamhället för med sig att avstånden inte längre spelar någon roll. Om infrastrukturen finns på plats, kommer alltså avstånden att få mindre betydelse.
Som en parentes, är det väldigt mycket en fråga för medlemsstaterna. Vad vi vill göra är att på EU-nivå komma överens om målen, särskilt hur man skall koppla upp skolor, för hur man skall öka läskunnigheten hos ungdomar, eftersom Internet träder in i hemmen genom barnen. Sedan kommer frågan hur man skall göra för att få medlemsstaterna att prioritera denna viktiga fråga. Vi försöker att kombinera initiativ på EU-nivå och nationell nivå, så att de stärker varandra och så att Europa verkligen kan bli ett konkurrenskraftigt informationssamhälle och, på samma gång, ett informationssamhälle som omfattar alla.

Färm
Jag tackar kommissionären för svaret. Jag är mycket glad över svaret och jag känner att vi tänker på samma sätt i denna fråga, som skrevs innan vi hade sett den preliminära budgeten. Jag håller med om att det finns öppningar i budgetförslaget från kommissionen som kommer att kunna göra detta intressant.
Det finns några områden som jag skulle vilja peka på utöver dem som kommissionären själv nämnde: regional-, forsknings- och utvecklingspolitik. Ett viktigt område är utbildningsinsatser samt särskilt viktigt är det kanske att förbereda östutvidgningen. Detta är en oerhört viktig fråga när det gäller att skapa sammanhållning i Europa, inte bara inom de nuvarande medlemsländerna, utan också vad gäller ansökarländerna, som annars löper stor risk att komma på efterkälken i detta sammanhang. Naturligtvis finns det också risk för sådana klyftor inom Europeiska unionen.
Från parlamentets sida har vi i våra budgetriktlinjer väldigt tydligt pekat ut detta område som högprioriterat. Av detta skäl skulle jag helt enkelt vilja ställa frågan till kommissionären: skulle vi kunna få till stånd en mycket konkret dialog mellan kommissionen och parlamentet för att försöka få fram dessa resurser redan i nästa års budget?

Liikanen
. Vad gäller kandidatländerna, hade jag den stora glädjen att få delta i en stor konferens om informationssamhället i Warszawa för några veckor sedan där alla kandidatländer deltog, och där det fanns en stor efterfrågan på samarbete mellan EU och kandidatländerna.
Där fattade vi beslut om att vi måste försöka anpassa unionens handlingsplan även till kandidatländerna och att försöka samla erfarenheter för att kämpa mot den klyfta som hotar mellan olika länder.
Jag är mycket glad över att få delta i diskussioner med parlamentet för att förstärka basen i unionens handlingsplan. Jag tror verkligen att det är stor prioritet för oss nu och tiden flyr. Vi måste agera fort för att kunna skapa ett speciellt europeiskt basinformationssamhälle, vilket betyder ett samhälle där alla inkluderas och ingen är utanför.

Kauppi
Herr kommissionär! Ni konstaterade i ert svar till herr Färm att medlemsstaterna har ett stort ansvar i arbetet med att verkställa eEurope. Frågan om finansieringen och dess omkanalisering är inte det enda problem som medlemsstaterna ställs inför, utan de nationella myndigheterna måste även i övrigt vara mer aktiva än tidigare för att genomdriva eEurope-initiativet. Ni sade i dag vid behandlingen av van Velzens betänkande att uppdelningen av anslutningarna enligt er egen åsikt är en mycket viktig del av eEurope-initiativet. Nu har emellertid tillsynsmyndigheterna i telekommunikationsbranschen åtminstone i Storbritannien haft stora problem med att driva igenom konkurrens i de lokala näten, förra torsdagen fick vi visserligen ett något positivare besked av dem. På vilket sätt kommer alltså kommissionen att medverka till att nationella myndigheter även då det gäller regleringar intar en alltmer aktiv roll och vid behov ingriper i situationen på marknaden?

Liikanen
Herr talman! Ledamot Kauppi har rätt när han säger att uppdelningen av anslutningarna är en speciellt viktig målsättning. Endast på så sätt kan vi öka konkurrensen på den sista kilometern från centralerna till hemmen och detta är som sist och slutligen det enda som är av någon betydelse när Internetpriserna bestäms.
Kommissionens utgångspunkt består i en verksamhetsplan i tre steg. För det första har vi gett ut en rekommendation avseende det förfaringssätt som skall iakttas då man delar upp anslutningar. För det andra kommer man med konkurrenspolitiska medel att undersöka om en dominerande ställning i lokalnätet missbrukas. För det tredje meddelade vi att uppdelningen av anslutningarna kommer att utgöra en del av den nya lagstiftningen. För tillfället förbereder vi ett paket som behandlar den nya lagstiftningen. En fråga som man för närvarande överväger är om man skulle kunna presentera uppdelningen av anslutningarna som ett separat ärende, samtidigt som paketet görs upp, och be om en mycket snabb behandling; behandlingen av ett helt stort paket tar alltid tid. Vid behandlingen av en särskild fråga kunde man kanske försöka sig på ett snabbare förfarande. Kommissionen har ännu inte fattat något beslut, men ett dylikt förfarande är under allvarligt övervägande.

Rübig
Herr talman, herr kommissionär! Genom auktionsförsäljningen i Storbritannien har det flutit in ett stort belopp i statsbudgeten. Tror ni att det är möjligt att med Ekofin-rådet träffa en frivillig överenskommelse på så vis att man enas om en formel mellan auktion och beauty contest, och sedan i framtiden utnyttjar en viss del av intäkterna för området med elektronisk handel. Jag tänker på en frivillig överenskommelse, enligt vilken 30 eller 50 procent av medlen används för forskning, för utbildning och vidareutbildning samt för nya infrastrukturer. Jag tror att sedan man i Storbritannien har fått in cirka tio gånger så mycket som förväntats, är man nu beredd att på nytt fundera över dessa medel. Jag tror att kommissionen nu har en ny möjlighet att lägga fram förslag.

Liikanen
. (EN) Jag vill tacka herr Rübig för en mycket intressant idé, men jag har följt debatten i de länder som tillämpar auktioner. Jag har fått känslan att de redan har många idéer om hur de skall använda pengarna. Möjligheten att nå en lösning på EU-nivå för hur denna särskilda del av pengarna bör användas kan bli mycket svårt, eftersom bara vissa länder tillämpar auktioner, samtidigt som andra tillämpar skönhetstävlingar.
Auktionerna kommer att övervakas noggrant. Vi kommer, med beaktande av de befintliga direktiven, noggrant att övervaka hur målen rörande öppenhet, ekonomisk effektivitet och rimliga priser genomförs. Jag är säker på att vi återkommer till denna fråga vid ett senare tillfälle.

Talmannen


Gary Titley
Fråga nr 38 från (H-0477/00):
Angående: Försvarsindustrier Försvarsindustrierna spelar en stor roll när det gäller att främja teknisk forskning och skapande av sysselsättning, i synnerhet i små och medelstora företag. Vad har kommissionen gjort för att följa upp sina tidigare meddelanden om den europeiska försvarsindustrins framtid? Ämnar den offentliggöra ett nytt meddelande?

Liikanen
. (EN) Jag vill tacka herr Titley för en fråga som för närvarande finns högt upp på kommissionens förberedande dagordning. Vi inser att den europeiska försvarsindustrins konkurrenskraft är mycket viktig för våra politiska och ekonomiska intressen och dessutom en del av trovärdigheten hos den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Vi måste dessutom komma ihåg att försvarsindustrin verkar som en katalysator för tillväxt och innovation i andra branscher som omfattar allt från högteknologi, som t.ex. rymd- och informationsteknik, till de mer traditionella industrierna, som t.ex. stål- och varvsindustrin. Kommissionens uppgift är att främja försvarsindustrins konkurrenskraft genom att utöva sina maktbefogenheter inom t.ex. den inre marknaden och utrikeshandeln.
I december 1997 inledde kommissionen sitt arbete på detta område genom att anta ett meddelande med titeln "Att genomföra unionens strategi för försvarsindustrin". Detta dokument innehöll en handlingsplan bestående av 14 punkter, och uppmuntrade samtidigt rådet att anta en gemensam ståndpunkt om en vapenstrategi för unionen. Vi har emellertid hittills inte lyckats att genomföra denna strategi i så hög grad som vi hade hoppats. Detta är skälet till varför kommissionen för tillfället funderar över hur den skall ge ny kraft åt denna process för att kunna identifiera de omedelbara prioriteringarna för kommissionens åtgärder som skall matcha de politiska och industriella framsteg som skett under den senaste tiden. Detta kommer att göra det möjligt för oss att bedöma värdet av ett uppföljningsmeddelande för att förfina och uppdatera den tidigare planen, för att på så sätt kunna ta hänsyn till nya frågor mot bakgrund av de förändringar som skett under den senaste tiden och på samma gång kunna påskynda vissa viktiga åtgärder som redovisades i meddelandet från 1997. Jag gick igenom handlingsplanen på 14 punkter och jag kan faktiskt säga att många av dem är lika aktuella i dag som de var 1997. Dessutom förtjänar en rad viktiga ämnen, som bara delvis togs upp eller inte alls i den tidigare handlingsplanen, mer uppmärksamhet. Dessa omfattar utbudssäkerhet, utjämningspraxisen vid försäljning inom försvarsindustrin, samt hanteringen av immaterialrätten.

Titley
Jag tackar kommissionären för hans svar. I den förra kommissionen var detta en prioriterad fråga; det var en dagordning som drevs framåt av kommissionär Bangemann, med stöd av kommissionär van den Broek. Får jag intrycket att denna kommissionen egentligen förlorat intresset av att driva detta initiativ och att kommissionen som helhet skulle föredra att släppa frågan? Jag tycker att det verkar ironiskt, vid en tidpunkt då vi håller på att utvärdera vår försvarskapacitet, att vi verkar tappa fart när det rör omstruktureringen av försvarsindustrin.
Är kommissionen i synnerhet, trots dess roll som fördragets väktare, rädd för att ta sig an medlemsstaterna enligt artikel 296, för att driva igenom det faktum att många försvarsartiklar bör handlas på en gemensam marknad? Kan kommissionären försäkra mig om att han har för avsikt att ta initiativet på detta område och inte i stället fly från det?

Liikanen
. (EN) För några månader sedan tog jag initiativ till interna diskussioner i kommissionen med de kommissionärer som har behörighet på detta område - från yttre förbindelser till den inre marknaden. Vi håller på att analysera vilka punkter i handlingsplanen som det är viktigt att vi snarast tar itu med. Jag hoppas att vi under hösten kommer att kunna meddela vilka särskilda åtgärder vi avser att vidta. Detta kommer att bli en viktig fråga och jag håller med ledamoten om att efter de senaste förändringarna, särskilt de som beslutades under toppmötet i Helsingfors, är dessa frågor t.o.m. ännu viktigare i dag.
För det andra: Den politiska atmosfären i Europa är sådan att de egentligen inte skapar motsättningar mellan medlemsstaterna.
För det tredje: Det samråd som skett -och som fortsätter att ske -med industrin stärker också förståelsen för att vi måste använda normala inre marknadsinstrument, när detta är möjligt. Detta kan skapa mer konkurrens, sänka kostnaderna, göra europeiska företag mer konkurrenskraftiga och, samtidigt, spara pengar i försvarsbudgetarna.

Talmannen
Eftersom tiden är ute för frågor till kommissionär Liikanen, kommer frågorna nr 39, 40 och 41 att besvaras skriftligen..
Frågor till Reding

Talmannen


Theresa Zabell
Fråga nr 42 från (H-0438/00):
Angående: Rättslig grund för sporten Europeiska unionen saknar befogenheter på sportområdet, eftersom detta inte omfattas av fördraget.
Kan kommissionen informera mig om de förhandlingar som syftar till att införa en artikel eller ett protokoll i fördraget i detta avseende?
Hur kan vi utan rättslig grund få en budget som är särskilt avsedd för sporten varje år och undvika att andra budgetposter används för att genomföra åtgärder på sportområdet?

Reding
. (FR) Det bör påpekas att hittills har frågan om att förankra sporten i Fördraget om inrättande av Europeiska gemenskapen vid regeringskonferensen inte tagits upp av en enda medlemsstat, eller av Europeiska kommissionen. Det är dessa parter som har den rättsliga befogenheten att göra det, i enlighet med artikel 48 i Fördraget om Europeiska unionen.
Kommissionen vill informera den ärade parlamentsledamoten om att vid det informella mötet med ministrarna som ansvarar för sport, den 10 maj i Lissabon, visade sig vissa delegationer vara för att sporten skulle införlivas i fördraget som inrättar den europeiska gemenskapen, medan andra motsatte sig det. Det finns alltså konflikter mellan medlemsstaterna till och med när det gäller sport.
Jag skulle ändå vilja informera er, herr talman, om vad Frankrikes premiärminister Lionel Jospin sade vid regeringens förklaring om riktlinjerna för det kommande franska ordförandeskapet. Inför nationalförsamlingen tog han upp ett uttalande som skulle kunna antas vid Europeiska rådet i Nice för att bekräfta sportens specifika och sociala roll i gemenskapsrätten.
Kommissionen noterade slutligen annonser från idrottsorganisationer för att be om en hänvisning till sporten i fördraget. Kommissionen noterade även att dessa krav skiljer sig när det gäller vilket slag av referens som förespråkas, även inom idrottsvärlden, och vi har erkänt idrottsföreningarna som självständiga. Här finns en konflikt.
I brist på en rättslig grund är det inte möjligt att tänka sig en särskild budgetpost för sporten. Kommissionen är däremot medveten om den roll som idrottsorganisationerna spelar på den europeiska sociala scenen. Därför är en rad gemenskapsprogram öppna för deltagande från dessa organisationer. Inom mitt befogenhetsområde, exempelvis, kan jag berätta för er att rapporten "Ungdomar och idrott" blir en av inriktningarna för de kommande nationella och europeiska konferenserna om ungdomar, vilka nu äger rum i medlemsstaterna och som under det franska ordförandeskapet kommer att äga rum i Paris.
Sporten kommer dessutom att nästa år utgöra en prioriterad målsättning i programmet Ungdom. Jag vet att ett av de ämnen som valts i gemenskapens nya åtgärdsprogram för kampen mot diskriminering är att undanröja diskriminerande hinder mot sport. Men även utan rättslig grund måste vi fortsätta att ta hand om sporten och investera i den, eftersom den har en mycket viktig social roll i samhället.

Zabell
Fru kommissionär! Jag tror att vi alla är överens om sportens betydelse, dess särskilda kännetecken, den sociala funktion den fyller, det sätt vi utövar den på inom många områden för att bekämpa rasism och främlingsfientlighet. Den tjänar på grund av sin mångfald till att ena folken, det är uppenbart, och har även en utbildande och danande roll för våra ungdomar.
Nu då vi har detta klart för oss, både i parlamentet och i kommissionen -något som kommissionären vid många tillfällen har bevisat med sitt engagemang för sporten -vill jag uppmana er att fortsätta verka och övertyga, så att sporten slutligen på det ena eller andra viset omfattas av fördragen, så att vi därigenom kan verka för sporten här i parlamentet och i kommissionen och förfoga över särskilda budgetar för denna.

McCarthy
Herr kommissionär! Ni har gett ett mycket omfattande svar. Jag hade önskat ett sådant svar på den skriftliga fråga som jag skickade till er. I ert svar hänvisade ni mig helt enkelt till kommissionens yttrande om regeringskonferensen. Det är inte godtagbart för en parlamentsledamot att ta sig tid och formulera en fråga och sedan få ett svar från era tjänsteenheter som omfattar två rader. Jag kan läsa dokument. Jag önskade er personliga åsikt om Zabells fråga om en rättslig grund.
I och med Amsterdamfördraget har vi fått en tradition att använda protokoll för att skydda vissa särdrag. Vi kanske kunde undersöka möjligheterna att använda ett protokoll för att skydda idrottens särdrag i Europa. Det finns numera många områden där vi har rättsliga utmaningar, som ni känner till, inom idrottssektorn, i synnerhet inom den kommersiella sektorn. Vi skulle kunna anta ett protokoll som gjorde det möjligt för oss att ge politiska riktlinjer till myndigheterna, så att de kan ta lämplig hänsyn till den europeiska idrottens särdrag och struktur. Skulle ni vara beredd att stödja ett sådant protokoll och kan ni se ett sätt för oss att försöka skydda idrottens särdrag utan att, som Zabell frågade, anta en särskild rättslig grund?

Reding
. (FR) Jag skulle först av allt vilja be den ärade parlamentsledamoten om ursäkt om det skriftliga svaret inte föreföll honom tillräckligt komplett. Jag skall se till att svaren på de skriftliga frågorna i framtiden blir mer uttömmande.
När det gäller den rättsliga grunden är det tydligt att om sporten inte finns inskriven i fördraget måste man tolka det mycket brett för att finna en rättslig grund. Jag skall ge er ett konkret exempel. För att när det gäller kampen mot dopningen kunna inleda en gemenskapsåtgärd, lutar vi oss bland annat mot texter med anknytning till hälsan, men även här har medlemsstaterna, och närmare bestämt idrottsministrarna, inrättat en kommitté med ansvar för att granska vilken rättslig grund som kommissionens dopningsbekämpning bäst kan bygga på.
När det gäller sporten som social verksamhet har idrottsministrarna också inrättat en arbetsgrupp för att se hur de skulle kunna komma överens sinsemellan, eftersom det inte alltid är fallet: det finns medlemsstater som vill främja sporten och det finns andra som inte vill röra den av subsidiaritetsskäl. Det är för att närma dessa motsatta synpunkter till varandra som vi inrättat denna arbetsgrupp med idrottsministrarna. För vad vi egentligen alla vill till slut är att återge idrotten dess adelsbrev, flytta fram fair-play längst fram på scenen, göra det möjligt för ungdomar att få utbildning inom sport och framför allt förhindra de stora avarter som består i att sälja barn, förstöra kroppen och hälsan hos ungdomar inom sporten, för att inte tala om de ekonomiska avarterna. Som ni ser är det ett problem som vi verkligen arbetar med.
Kära kolleger! Man bör veta att när det gäller ett protokoll och i ännu högre grad ett omnämnande i fördraget, krävs det alltid att medlemsstaterna är enhälliga. Om ni vill göra något så bedriv lobbying i er regering.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 43.
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer följande frågor att tas upp tillsammans:

Pedro Aparicio Sánchez
Fråga nr 44 från (H-0504/00):
Angående: Initiativet Connect Initiativet CONNECT inleddes 1999 på initiativ av Europaparlamentet. Av de 517 projekt som lagts fram har 91 samfinansierats av kommissionen.
Vilken bedömning gör kommissionen av det första året som detta initiativ har varit i kraft?
Anser kommissionen att de mål och åtgärder som är kopplade till CONNECT i tillräckligt hög grad är medtagna i de nya utbildnings- och kulturprogrammen?
Om kommissionen anser att så inte är fallet, hur förklarar man i så fall att detta initiativ försvinner från och med år 2002?

Bárbara Dührkop Dührkop
Fråga nr 45 från (H-0505/00):
Angående: Framtiden för initiativet Connect (utbildning, kultur, ny teknik) Initiativet CONNECT inleddes 1999 på initiativ av Europaparlamentet. Sedan dess har 91 av 267 framlagda projekt samfinansierats av kommissionen. Kommissionen har dessutom skapat Internetsidan CONNECT som har visat sig vara mycket användbar och som ger en bra insyn i projekten. Av detta kan man dra slutsatsen att kommissionen har arbetat på ett professionellt och målinriktat sätt och att initiativet CONNECT uppfyller de mål som Europaparlamentet ställde upp för det.
Följaktligen bör dessa nyskapande pilotprojekt även fortsättningsvis följas upp in i minsta detalj för att göra det möjligt att upprätthålla och utvidga dess goda metoder och resultat. Hur avser kommissionen att genomföra denna uppföljning som har till syfte att upprätthålla och förbättra dessa utmärkta resultat under 2001?

Reding
. (FR) Vi kan för närvarande inte upprätta någon översikt över de 91 projekt som samfinansierats av kommissionen, eftersom projekten startade först i början av året.
Det är självklart att en översikt först kan göras när projekten gått framåt. Ge mig därför lite tid, fram till hösten, för att upprätta en första översikt över hur projekten har framskridit.
Målsättningarna med initiativet Connect, nämligen att förstärka förbindelserna och synergin mellan områdena undervisning, utbildning, kultur och innovation och samtidigt införliva den nya tekniken, har beaktats i programmen Sokrates, Leonardo och Ungdom för Europa genom gemensamma åtgärder. Kommissionen har inom ramen för dessa program planerat för möjligheten att finansiera projekt som faller inom dessa områden för att underlätta och förstärka synergin. Kommissionen anser därför att det är för tidigt att planera för att förlänga initiativet Connect år 2002 så länge vi inte känner till resultaten av det.
Låt därför tiden ha sin gång och låt projekten utvecklas. Vi får sedan se i höst, på grundval av de erfarenheter vi fått, vad som är lämpligt att göra. Genomförandet av gemensamma åtgärder under 2001 kommer att visa hur intresserade initiativtagarna är av att lägga fram projekt.

Aparicio Sánchez
Jag uppskattar ert svar, fru kommissionär, som innehåller logiska argument och jag gläds över att beslutet om att avskaffa Connect inte är oåterkalleligt.
Jag kan tala om för er att vi nu har möjlighet att förlänga en budgetpost som är framgångsrik och lönsam, för med en summa som verkligen är blygsam genomförs -som ni sade -bortåt hundra mycket intressanta och nydanande projekt.
Min tilläggsfråga är följande: anser ni inte att Connect bör förlängas, om än tillfälligt, som ett samordningsprogram bland de övriga programmen? Om vi avskaffar Connect, tror ni inte då att det skulle kunna tolkas som ytterligare ett led i tendensen att låta de frågor initiativet rymmer förlora i betydelse, vilket jag börjar misstänka är rådets avsikt: att minska betydelsen av alla utbildningsfrågor och kulturella frågor?

Reding
. (FR) Jag skulle vilja säga till den ärade parlamentsledamoten att jag inte har någon som helst avsikt att avlägsna "själen" från Connect. Oavsett beteckningen är det innehållet i Connect som förefaller mig vara mycket viktigt. För att ge er ett konkret exempel på det har jag just informerat det franska ordförandeskapet, som planerar att arrangera en stor konferens på temat "Att lära sig Europas historia", om att ett Connect-projekt handlar om att vara medborgare och om den europeiska identiteten genom historien.
Som ni ser hänger allt ihop. Det franska ordförandeskapet har fört upp denna konferens på dagordningen och den förefaller mig vara av största betydelse, utan att direkt tänka på Connect, men det är upp till oss att göra den direkta kopplingen till pågående erfarenheter eftersom sakfrågan är intressant och sakfrågan också går i samma riktning som känslan för framtiden.
Om vi vill göra framsteg måste vi i framtiden föra upp utvecklingen av ny teknik i förteckningen över våra prioriteringar.

Dührkop Dührkop
Fru kommissionär! Jag vill göra en kort sammanfattning. Connect föddes i samband med budgeten 1999 som en förberedande åtgärd för perioden 1999 och 2002 -faktum är att jag är barnets moder.
Därför finner jag det något märkligt -om det ni sade har tolkats korrekt -att man ännu inte har kunnat göra en utvärdering, för Connect skulle startas och startades också, det vet jag, i början av 1999.
Jag vet också, fru kommissionär, att det för närvarande inte finns en enda tjänsteman eller företrädare för kommissionen som ägnar sig åt verksamheten i programmet Connect, inte heller någon samtalspartner i de organisationer som driver projekt i dag.
Jag skulle vilja att ni talade om för mig hur den situationen kan vara förenlig med det svar som ni har gett.

Reding
. (FR) Herr talman! Kommissionen inledde initiativet Connect under 1999 och sedan dess har 91 av dess 267 projekt medfinansierats.
Kommissionen planerar att utvärdera resultatet och sprida det i medlemsstaterna. Kommissionen höll därför i mars 2000, tillsammans med projektens samordnare, ett första möte som gjorde det möjligt att få konkret kännedom om projekten samt ömsesidig kännedom mellan samordnarna per åtgärdsområde, eftersom det också är mycket viktigt för fortsättningen.
Vi vill inte att folk skall arbeta individuellt inom sitt eget område utan att det skall finnas nätverk mellan samordnarna och därmed en fortsättning. Vi har redan deltagit i flera europeiska möten som arrangerats av samordnarna för att ge projekten en bättre inriktning. Att utforma ett projekt är bra, men under resans gång upptäcker man ofta att man behöver ändra inriktning. Vi kan då göra det om det visar sig nödvändigt, vi följer det och underlättar spridningen av dess innehåll.
Kommissionen planerar två andra möten inom kort för att kunna följa hur projekten förlöper och främja genomförandet inom utbildnings- och kulturpolitiken på nationell nivå.
Tack vare de mellanliggande rapporter som planeras och begärs från samordnarna kan vi göra en helhetsanalys till hösten och informera parlamentet om resultatet av dessa initiativ och eventuella åtgärder att vidta på grund av dessa. Ni kan vara säkra på att denna uppföljning kommer att fastställas i samarbete med parlamentet.

Dührkop Dührkop
Fru kommissionär! Jag tackar för ert svar, men saknar vissa uppgifter som jag ber er precisera: Stämmer informationen jag har fått om att det i dag inte finns någon tjänsteman eller företrädare för kommissionen som ägnar sig åt verksamheten i detta program?

Reding
. (FR) Anastassopoulos är ansvarig för dessa frågor: ni tror väl ändå inte att kommissionen medfinansierar 91 projekt utan att det finns några tjänstemän som tar hand om dem? Det skulle vara orealistiskt eftersom -såsom jag sagt -grunden till Connect-åtgärden förefaller mig mycket viktig. Det är anledningen till att jag varnat det franska ordförandeskapet och uppmanat det att i sina framtida erfarenheter införliva det grundläggande arbete som redan genomförts inom Connect-programmet. Det är inte för att sätta stopp som jag sade detta till det franska ordförandeskapet utan tvärtom för att fortsätta på samma väg.

Talmannen


Mihail Papayannakis
Fråga nr 46 från (H-0506/00):
Angående: europeisk radio Har kommissionen för avsikt att, efter den offentliga utfrågningen den 24 maj och inom ramarna för den europeiska politiken, omformulera definitionen av den audiovisuella sektorn så att denna även skulle inbegripa radion? Tänker kommissionen utarbeta en detaljerad studie över radiosektorn i Europa, och i så fall när? Anser kommissionen att det vore ändamålsenligt att skapa en lämplig institutionell ram för införandet av digitalteknik i den europeiska radioverksamheten? Anser inte kommissionen att dess svar på min fråga nr 67. (H-0037/00) om att gemenskapen bör agera enbart inom sektorer med otillräcklig marknad -strider mot principen om förebyggande åtgärder som ju styr många av gemenskapens politikområden? Anser inte kommissionen att införandet av ny teknik som till exempel denna digitalteknik är ett våghalsigt företag affärsmässigt sett och att det skulle behöva gemenskapsstöd så att även radioverksamheten skulle införlivas i MEDIA PLUS?

Reding
. (EN) En offentlig utfrågning om radio hölls den 24 maj 2000. Frågan lydde: Har kommissionen för avsikt att omdefiniera den audiovisuella sektorn i gemenskapspolitiken så att den omfattar radio? Tänker kommissionen utföra en detaljerad undersökning av radiosektorn i Europa, och i så fall när? Anser kommissionen att det vore ändamålsenligt att skapa en lämplig institutionell ram och hur passar den digitala tekniken in i sammanhanget? Ledamoten känner mycket väl till att kommissionen välkomnar de diskussioner som skedde den 24 maj 2000, eftersom de bekräftade allmänhetens stöd till radion. Vi vet alla hur populära de lokala radiostationerna är i våra medlemsstater och det är viktigt att stärka radion.
Sammanträdet hjälpte också till med att visa att det inte råder någon förvirring när det rör definitionen av den audiovisuella sektorn och att radio alltid varit en integrerad och viktig del av den audiovisuella sektorn, både kulturellt och ekonomiskt. Men under samma konferens uttryckte sakkunniga åsikten att det kan ske ett marknadsmisslyckande under perioden 2010 till 2015; och det är just under denna tidsperiod som förhållningssättet teknisk neutralitet, som jag föreslagit till kommissionen, är mest lämpligt. Givet den hastighet med vilken tekniken utvecklas, bedömer vi att TV kommer att träda in i den digitala tidsåldern först, för att sedan åtföljas av radio. Media plus-programmet är inte avsett för att minska den kommersiella risk som finns i samband med införandet av digital teknik i någon sektor, inklusive TV-sektorn, och detta är skälet till att programmet inte på något sätt är anpassat för radiosändningar.

Papayiannakis
Fru kommissionär! Ert svar var mycket informativt. Frågan är om Media Plus omfattar även affärsriskerna. Motiveringen för programmet är naturligtvis att det ger stöd till televisionen, så att den nya tekniken, digitaltekniken, kan införas. Och frågan är varför ni inte finner ett sätt att stödja även radion. Jag har tidigare ställt en fråga, på vilken ni har svarat att radion inte har några större problem. Vid den offentliga utfrågningen som vi höll förklarade emellertid alla de berörda parterna att det finns ett problem. Och det rör sig om just det problem som ni nämnde, det vill säga hur svårt det är att införa digital teknik för radion när det inte finns en formad allmänhet att rikta sig till. Där finns det alltså ett problem. Det handlar inte om affärsrisker, det handlar om att hela sektorn skall hjälpas att införa den nya tekniken. Min fråga kvarstår följaktligen. Om inte i Media Plus, någon annanstans, i något annat program, har ni för avsikt att göra någonting eller lämnar ni det till senare, för att vänta och se vad televisionen gör?

Reding
. (FR) Jag skulle vilja säga till den ärade parlamentsledamoten att Media plus absolut inte innehåller något avsnitt om industri. Det är ett stöd för att sprida europeisk film utanför nationsgränserna.
Problemet finns inte när det gäller radio som, i allmänhet, inte är transnationell och alltså inte har någon europeisk dimension. Det problem som sannolikt kommer att uppstå när det gäller radion omkring 2010-2015 -om man får tro experterna -handlar om teknisk övergång och infrastruktur. I det hänseendet återstår många punkter att klargöra, exempelvis återanvändning av frekvenser för radion. Kan priserna sänkas? Medlemsstaterna har ännu inte kommit överens om vilken väg de skall gå, markvägen eller satellitvägen.
Som ni ser återstår fortfarande många problem att lösa i medlemsstaterna. Jag utesluter inte att man en dag kan inse att ett tekniskt direktiv, ett industriellt stöd för övergången till digital teknik, är nödvändigt. Men för närvarande har vi ännu inte tillsammans med medlemsstaterna beslutat om en sådan möjlighet eftersom vi fortfarande befinner oss mycket, mycket långt därifrån, och eftersom det fortfarande finns preliminära frågor att lösa.
Men jag upprepar, ärade parlamentsledamot, att även för övergången till digitalteknik för TV är det enda stöd som beviljas ett stöd till utbildning om digitalteknik för de yrkesverksamma, och det är mycket marginellt. Av de 400 miljoner euro som avsatts är det endast 50 miljoner, och bara en mycket liten del av dessa 50 miljoner. I övrigt koncentreras Media plus på att främja och distribuera europeisk film, framför allt för biografer. Även här berörs alltså TV mycket litet.
Om ni är övertygad om att vi måste ta ytterligare ett steg för TV och radio, måste vi diskutera det sinsemellan och jag diskuterar även med medlemsstaterna för att se om det behöver lagstiftas i frågan.

Talmannen
Eftersom tiden är ute för frågor till kommissionen kommer frågorna nr 47 till 82 att besvaras skriftligen.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.44 och återupptogs kl. 21.00.)

Kärnkraftsbördan från gemensamma forskningscentret
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0159/2000), av Vidal­Quadras Roca för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande om kärnkraftsbördan från gemensamma forskningscentrets tidigare verksamheter inom ramen för Euratomfördraget -nedmontering av föråldrade kärnkraftsanläggningar och avfallshantering (KOM(1999)114 -C5-0214/1999 -1999/2169(COS)),

Vidal-Quadras Roca
Fru talman, ärade ledamöter! Nedmonteringen av föråldrade kärnkraftsanläggningar och den korrekta hanteringen och slutförvaringen av det radioaktiva avfallet är en fråga av stor industriell och miljömässig betydelse i debatten om framtiden för den energiförsörjning som krävs för en hållbar utveckling världen över.
Lyckligtvis förfogar man i dagsläget över de vetenskapliga och tekniska kunskaper som krävs för att dessa åtgärder skall kunna genomföras under säkra förhållanden för de inblandade arbetstagarna och för allmänheten, och det är myndigheternas ansvar att tillhandahålla lämpliga resurser och bevaka att gällande lagstiftning på området följs. Därför finns det anledning att välkomna kommissionens dokument om kärnkraftsbördan från gemensamma forskningscentrets tidigare verksamheter, ett dokument som fastslår de finansiella och tekniska villkoren för nedmonteringen av kärnkraftsanläggningar som inte längre används och för stängningen av andra som fortfarande är i drift, och även för den slutliga förvaringen av det radioaktiva avfallet som redan frambringats, och det som uppstår till följd av den föreslagna metoden.
Kommissionens dokument har förbättrats avsevärt och kompletterats efter att ha passerat parlamentets utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och även tack vare de hårda yttrandena från budgetutskottet och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumtionsfrågor.
Jag vill i synnerhet kommentera sex punkter som vårt parlamentariska arbete särskilt har bidragit till.
För det första anser parlamentet att ett program av detta omfång med en såpass lång varaktighet inte får utelämnas åt budgetnycker varje år. Därför uppmanas kommissionen och rådet att omedelbart inleda en trepartsdialog i frågan, där de tre institutionerna enas om ett särskilt angreppssätt på budgetområdet som är stabilt och tillräckligt omfattande. Naturligtvis får de kostnader som uppkommer inte negativt påverka de medel som är avsedda för forskning i de ramprogram som följer. Med tanke på att den punkten, om ni tillåter uttrycket herr kommissionär, är den svagaste i dokumentet, samtidigt som jag ur det nuvarande perspektivet medger att lösningen inte är enkel, ber jag att ni i ert anförande gör ett tydligt uttalande i frågan.
För det andra bör de berörda medlemsstaterna medverka fullt ut till programmets förverkligande, eftersom detta kommer att genomföras utifrån respektive lands bestämmelser för kärnsäkerhet och strålskydd.
För det tredje bör alla åtgärder genomföras under full insyn så att de arbetstagare som deltar i dessa och befolkningen i närliggande områden får en detaljerad och fullständig information samt givetvis också möjlighet att yttra sig.
För det fjärde bör de samlade erfarenheterna och de tekniska framstegen som kan härledas ur dessa åtgärder utnyttjas i liknande situationer, i kandidatländerna som måste stimuleras att delta i dessa genom Phare- och Tacis-programmen.
För det femte kommer parlamentet att göra en detaljerad uppföljning av programmet i och med erhållandet av en omfattande och detaljerad årlig rapport.
För det sjätte kommer en oberoende expertkommitté att vägleda det gemensamma forskningscentret och utvärdera den tekniska kvaliteten och programmets säkerhetsgarantier under dess genomförande.
Jag vill inte avsluta mitt anförande utan att tacka för den samarbetsvilja som personalen på det gemensamma forskningscentret har visat genom att alltid ställa upp med den information som har begärts, liksom för de värdefulla bidragen från olika ledamöter i parlamentet som jag har fört givande och konstruktiva diskussioner med, och då i synnerhet McNally, Ahern, Maes och Buitenweg.
Trots att det är oundvikligt att varje fråga som har att göra med kärnkraftsindustrin är polemisk och har baksidor så som känslomässiga överdrifter, är det faktum att den slutliga överenskommelsen om den text som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har hänskjutit till parlamentet antogs med enhällighet, ett mått, herr talman, på parlamentets mognad och ansvarstagande när det är dags att bidra till ett mål som är lika eftertraktat som brådskande: en proper och säker slutgiltig lösning för de kärnkraftsanläggningar som har tjänat ut.

Buitenweg
Fru talman! På budgetutskottets vägnar vill jag för en gångs skull inte tala om storleken på ett begärt belopp utan det finansieringssätt som föreslagits. För finansieringen av de beräknade behoven föreslår kommissionen nämligen en mycket speciell metod. Det avsätts inga anslag inom en budgetpost utan finansieringen sker via medel som är avsedda för annat, men som inte har utnyttjats för dessa ändamål. Som föredraganden, med vilken jag förresten har haft ett mycket gott samarbete, också redan påpekat så är det väl ändå en ovanligt underlig finansieringsmetod. Åtminstone av tre skäl.
För det första kan väl inte både nuvarande och framtida generationers säkerhet göras avhängiga av om det tillfälligtvis råkar finnas en sparbössa över någonstans.
För det andra så ger kommissionen på det sättet ett mycket tvetydigt budskap eftersom budgetmyndigheten fastställer hur mycket medel som skall ges ut för vilka ärenden, men hoppas samtidigt att det blir litet medel över för något så viktigt som nedmontering av kärnkraftsanläggningar.
Till sist strider den här finansieringsmetoden också mot principen om öppenhet och insyn. Det görs till exempel inte tydligt hur mycket pengar som nu anslås för nedmonteringen. Föredraganden säger i sitt betänkande att de avsedda kärnkraftsanläggningarna i flera decennier har utnyttjats för att ge direkt stöd till kärnkraftsindustrin. Är det en slump att det är just för det omstridda politikområdet som kostnaderna görs så otydliga?
Budgetutskottet förkastar det här arbetssättet. Det föreslås, liksom tidigare angivits, att vi skall starta trepartsförhandlingar och införliva resultatet av dessa förhandlingar i budgetförfarandet för 2001. Via dessa trepartsförhandlingar kan dessutom en demokratisk brist tätas genom att budgetinstrumentet kan användas som påtryckningsmedel för att skaffa medinflytande på innehållet i programmet. Jag hoppas att parlamentet kan stödja det förslaget från budgetutskottet.

Vachetta
Fru talman! Vi måste glädjas åt att kommissionen äntligen avser att på ett globalt och fördjupat sätt ta upp problemet med nedmontering av föråldrade kärnkraftsanläggningar från det gemensamma forskningscentret samt ta sig an frågan om avfallshanteringen. Men vi bör också oroa oss över att detta initiativ inleds mycket sent, på grundval av delar av information och i största förvirring när det gäller finansiering av åtgärdsprogrammet, trots att det är så brådskande och viktigt.
Inte nog med att inget har planerats på budgetområdet, de gällande reglerna gör dessutom villkoren för finansiering särskilt oberäkneliga. Inget har planerats trots att ändå allt var möjligt att förutse sedan lång tid tillbaka: redan när kärnkraftsanläggningarna byggdes visste alla att de en dag måste nedmonteras och att det inte skulle bli lätt. Om inget har planerats beror det på att man inte ville planera något för att inte riskera att försvaga den kärnkraftsvänliga lärosatsen.
Kommissionens meddelande är ett tillfälle att ställa frågan om nedmontering av kärnkraftsanläggningarna i centrum, en fråga som är högst aktuell och som direkt berör Europeiska unionen, dess medlemsstater och kandidatländerna och inte bara det gemensamma forskningscentrumet och kommissionen, en fråga som redan är brännande och som kommer att bli ännu mer pressande under de kommande åren. Därför förefaller det oss så viktigt att parlamentet får fullständig information och även kan diskutera med full kännedom om sakfrågan.
Kommissionens meddelande erinrar med rätta om att Euratomfördraget, som undertecknades 1957, syftade till uppbyggnad och snabb tillväxt av kärnkraftsindustrin. Men tiden har nu kommit för att nedmontera anläggningarna inom denna sektor. Det märks tydligt att fördraget och Europeiska atomenergigemenskapens uppdrag i dag förefaller lika föråldrade.
Eftersom Europeiska unionen framför allt måste bemöta problemet med kärnkraftsbördan förefaller det oss därför brådskande att omvärdera Euratomfördraget och Europeiska atomenergigemenskapens uppdrag i samband med de pågående förhandlingarna inom ramen för regeringskonferensen.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Jag tackar kollegan Vidal-Quadras Roca för att han utarbetat ett förträffligt betänkande. Frågan om demonteringen av föråldrade reaktorer och slutbehandlingen av förbrukat bränsle är central med tanke på hela den europeiska kärnforskningens och energisektorns framtid. Kärnkraften utgör den viktigaste och mest mångsidiga formen av energiproduktion i Europa i dag och kommer att vara det även långt fram i tiden. Utöver den normala produktionen kan man i många moderna kraftverk utnyttja bland annat det plutonium som frigörs vid avveckling av kärnvapen. En fullödig forskning kring förnybara energiformer är möjlig när vi har tillgång till annan förmånlig energi.
Tryggandet av säkerheten i kärnkraftverken är ett av förhandsvillkoren i samband med unionens utvidgning österut. Såväl kandidatländerna som unionen måste bland annat genom Tacis- och Phare-programmen arbeta hårt för att föråldrade och ur bruk tagna kärnkraftverk på ett hållbart sätt skall kunna göras ofarliga för miljön. Detta måste ändå ske under kontrollerade former. Kraven på demonteringen av flera funktionsdugliga men föråldrade kärnkraftverk i östra Europa kan leda till en okontrollerad nedbrytning av energisektorn. Ingen vill driva de östeuropeiska länderna till en situation där de är helt och hållet beroende av importerad energi.
Man måste satsa mera på slutbehandlingen av radioaktivt avfall än man gör i dag. I Finland har man till exempel redan arbetat på problemet med slutförvaringen under flera års tid. Det finns redan en hållbar lösningsmodell. Jag hoppas att det på andra håll i Europa också finns politisk vilja att så snabbt som möjligt ta itu med denna fråga.

McNally
Fru talman! Jag vill tacka Vidal-Quadras Roca för det sätt på vilket han tog sig an sin roll som fördragande och det sätt på vilket han lät de av oss som var "skuggföredragande" på våra gruppers vägnar delta. Det var ett exemplariskt sätt att ta itu med förfarandet för att gå vidare med en mycket svår fråga. I efterhand är naturligtvis detta något som borde ha övervägts för länge sedan. Europeiska kommissionen och det gemensamma forskningscentret har emellertid lyssnat på Europaparlamentets kommentarer om denna fråga. Jag accepterar att de försöker göra sitt bästa för att nå en lösning som gör det möjligt för dem -de känner till situationens allvar lika bra som någon annan -att klara av detta problem. Metodologin är emellertid fullständigt olämplig och kan endast vara mycket tillfällig.
Vi har detta historiska ansvar men, kolleger, detta är inte något som på något sätt kan grundas på rådande forskning. Detta är inte rådande forskning. Vi skulle stjäla pengar från forskningsprogram som så väl behöver dem och som är en topprioriteras av Europeiska unionen. Om vi finansierade nedmonteringen genom denna budget, skulle det vara en helt felaktig användning av medlen. Dessa anläggningar är hela Europeiska gemenskapens egendom och ansvar, inte bara forskningsprogrammens. I slutsats 9 uttrycks detta på ett mycket tydligt sätt, och jag stöder det fullständigt.
Det traditionella budgetförfarandet är inadekvat och olämpligt av de skäl som uttryckts av mina kolleger. Det är inte minst alltför osäkert för en så viktig uppgift som denna. Trepartsmötet måste snarast hållas. Jag stöder ändringsförslag 20, i vilket det sägs att den nuvarande situationen, den nuvarande slutsatsen, bara är adekvat för innevarande år. Detta innebär att vi måste sammankalla ett trepartsmöte inom ett fåtal dagar efter antagandet av Vidal-Quadras Rocas betänkande. Vi måste uppmana ordföranden i vårt utskott, kommissionen och rådet att sammanträda före sommarens slut, så att en lösning kan uppnås för nästa års budget.
Detta arbete måste utföras under säkrast möjliga förhållanden. Vi kan inte ta några genvägar på ett område där det faktiskt skulle vara farligt att göra det. Det måste göras korrekt och finansieras korrekt; ingen minskning av avkylningstiden. Absolut inte! Vi har att göra med en tidsinställd bomb i det gemensamma forskningscentret: Den nära förestående förlusten av många kunniga personer som inhämtat kunskaper under sin tid på det gemensamma forskningscentret.
Vi måste naturligtvis titta på det historiska ansvaret, men jag uppmanar mina kolleger att stödja Vidal-Quadras Rocas betänkande.

Plooij-Van Gorsel
Fru talman, herr kommissionär, kolleger! Jag vill också gratulera föredraganden till hans betänkande i det här mycket komplicerade ämnet. Kärnkraftsanläggningarna i det gemensamma forskningscentret härrör från sextiotalet och var avsedda att ge direkt stöd till den europeiska kärnkraftsindustrin. De här anläggningarna får därför inte heller betraktas som forskningsanläggningar i den betydelse som vi ger ordet i dag.
Därför får det inte vara så att det femte ramprogrammet ensamt skall bära kostnaderna för nedmonteringen. Det föreslagna alternativet, nämligen användande av budgetposter som inte använts under året, vittnar dock om dålig insikt i budgetdisciplinen. På hur stort allvar tar vi oss själva om vi varje år måste leta efter överblivna sparbössor för att städa upp ett kärnkraftsarv? På hur stort allvar kommer våra väljare att ta oss om vi hanterar folkhälsan och skattepengarna på det sättet?
Min partigrupp kommer därför att stödja ändringsförslag 12 om att i samråd med rådet och kommissionen komma fram till en slutgiltig budgetering från och med år 2001. Dessutom anser min grupp att man inte endast skall skaffa fram en budget för anläggningar som inte längre fungerar. Även för de anläggningar som fortfarande används måste det redan nu ordnas medel för den framtida nedmonteringen.
Fru talman! Min partigrupp är bekymrad över att i vissa medlemsstater, särskilt i Italien där de flesta anläggningarna är belägna, ligger lagstiftningen avseende förvaring av kärnavfall fortfarande i sin linda. Det kan leda till komplikationer vid nedmonteringen och dessutom till extra finansieringsproblem. Det visar också ytterligare en gång att det brådskar med upprättandet av minsta säkerhetsnormer för konstruktion, uppförande, drift och nedmontering av kärnkraftverk i Europeiska unionen. Jag har också föreslagit att man tar upp det här i Euratomfördraget vid de kommande IGC-förhandlingarna i Nice.

Ahern
Fru talman! Frågan om nedmontering och hantering av kärnavfall är mycket allvarlig. Jag vill tacka föredraganden, Vidal-Quadras Roca, för hans samvetsgranna förhållningssätt och hans ansträngningar för att nå en överenskommelse i en fråga som är så känslig för våra medborgare. En överenskommelse är inte lika med samförstånd, eftersom politiska grupper och medlemsstater har vitt skilda åsikter när det rör kärnkraftsfrågor. Vi kan dock komma överens om att det är nödvändigt att vi snabbt tar itu med nedmonteringen och en säker hantering av kärnavfallet.
Kärnkraften är inte hållbar och bör inte främjas, som den fortfarande gör enligt det föråldrade Euratomfördraget som sträcker sig tillbaka, som redan nämnts, till 1957, och som på ett aggressivt sätt förespråkar kärnkraft, men som inte på ett lämpligt sätt innehåller bestämmelser om skydd av folkhälsan. Det faller inte under Europaparlamentets demokratiska kontroll, eftersom det inte utgör en del av Europeiska unionens fördrag.
Europaparlamentet har emellertid en roll att spela i budgetprocessen, vilket är skälet till att kommissionens budgetförslag inte är godtagbara. Vi kan bara godta det för år 2000, i väntan på en mer korrekt budgetlösning under år 2001.
Rörande kärnavfallet är det viktigt att betona att man ännu inte hittat någon lösning. Det är bara vissa medlemsstater som skapar kärnavfall, och det är dessa stater som därför bör betala för hanteringen av det.
Jag vill till sist gratulera föredraganden till förslaget att sammankalla ett trepartsmöte, så att Europaparlamentet kan spela en lämplig roll när det rör den sunda förvaltningen av, som Vidal-Quadras Rocas har antytt, vårt hemska arv av kärnavfall som framtida generationer måste ta itu med och som, genom dess fruktansvärda effekter, kan utplåna allt liv på jorden.
Det finns föråldrade kärnkraftverk över hela EU, inte bara de som vi diskuterar i samband med det gemensamma forskningscentret. Detta får viktiga konsekvenser för framtiden, så att vi kan hantera situationen på ett sunt sätt. Jag vill rent allmänt tacka kommissionen för dess förslag och, i synnerhet, Vidal-Quadras Roca för det sätt på vilket han låtit kolleger delta för att försöka hitta en lösning på detta problem.

Hyland
Detta betänkande, till vilket jag gratulerar föredraganden, utgör ytterligare ett kapitel i debatten om kärnsäkerhet, under vilken allmänhetens oro över säkerheten hos gamla och nedgångna anläggningar, i synnerhet i de nya ansökarländerna i Central- och Östeuropa, belyses. I frånvaro av lämpliga säkerhetsgarantier, kommer troligen kärnkraftsindustrins relevans i en föränderlig världsekonomi och miljö även fortsättningsvis att vara en kontroversiell fråga.
Det finns en växande oro också i samband med de säkraste och modernaste anläggningarna, när det rör vårt växande beroende av kärnenergi. Vi har redan exempel på nya anläggningar som inte tas i bruk och en omvärdering av politiken av vissa medlemsstater. Med hänsyn till gemenskapspolitiken och dess relevans för medlemsstaterna, anser jag att vi bör införa en utvärderingsperiod innan vi blir ännu mer beroende av kärnenergi.
Vi lever i en tid av ökande medvetenhet om miljön och folkhälsan. När det rör dessa frågor vill allmänheten ha garantier där det inte råder några tveksamheter. Det har folk rätt till, och mot bakgrund av de många misslyckandena och olyckorna inom kärnkraftsindustrin, är jag inte säker på att de känner sig tillfreds med vad som händer.
Beslutet i förra veckan att stänga Tjernobyl får ett senkommet välkomnande. Det finns inga trovärdiga skäl till att ytterligare fördröja nedläggningen av anläggningen i Sellafield, som tillhör den grupp av anläggningar som drabbats av flest säkerhetsincidenter inom industrin. Sellafields påverkan på folkhälsan och miljön är nu säkerställd. Den tråkiga historien rörande förvaltningen och försöken att dölja allvarliga olyckor, är en fråga som man inte kan ta lätt på, särskilt inte i Irland där vårt folk utsätts för allvarliga risker utan att det vidtagits några åtgärder vad gäller säkerheten.

Belder
Fru talman! I flera år har kärnkraftsindustrin utan kostnad kunnat utnyttja de kunskaper och resultat som levererats av Gemensamma forskningscentrets kärnkraftsanläggningar. Nu när de här anläggningarna börjar bli föråldrade består arvet av nedmontering.
I skäl C i resolutionen från utskottet för industrifrågor anges att det finns en hög nivå av sakkunskap inom området nedmontering av kärnkraftsanläggningar i Europa. Om man studerar meddelandet från Europeiska kommissionen så ser man dock att det inte går mycket längre än förvaltning av gamla kärnkraftsanläggningar och förvaring av radioaktivt avfall. Problemet i det här sammanhanget är att hela nedmonteringsprocessen tar tiotals år. Det kommer alltså att dröja länge än innan vi i praktiken har lärt oss hur gamla kärnkraftsanläggningar kan nedmonteras. Dessutom har vi ingen som helst lösning för det radioaktiva avfallet i sikte.
Det är väl klart att det här läget också har ekonomiska konsekvenser. Europeiska kommissionen föreslår att överföra de medel från forsknings- och utvecklingsbudgeten som eventuellt inte kommer att ges ut till en ny budgetpost som är avsedd för nedmontering. Det väcker aningen att nedmonteringen betraktas som en avslutningspost. Så vitt jag kan se är det en ordentlig underskattning av kostnaderna för nedmontering. Det implicerar samtidigt en för låg prisberäkning för elektricitet från kärnkraft. Det är enligt min åsikt mer på sin plats att bördan för nedmonteringen skall bäras av den industri och de medlemsstater som även har varit med och dragit nytta av Gemensamma forskningscentret.

Chichester
Fru talman! Jag besökte nyligen det gemensamma forskningscentret i Ispra och det gjorde att jag först och främst kom att tänka på den stora mängd av utmärkt arbete som utförs där, inom hela det aktuella forskningsfältet och, för det andra, på det historiska arvet från platsens ursprung som kärnforskningsanläggning. Jag noterade i synnerhet behovet av att öppna avfallslager som bedömdes som lämpliga för några årtionden sedan, men som nu inte uppfyller våra nuvarande höga standarder. Vi måste komma ihåg att tiderna förändras och standarderna också.
Jag noterar att det förfarande som föreslås av kommissionen för finansieringen av nedmonterings- och avfallshanteringsarbetet vid forskningsreaktorerna känns bekant. Det låter ungefär som Tomlinsonförfarandet som antogs för finansieringen av parlamentets byggnad i Bryssel. Detta skedde genom en årlig överföring av outnyttjade medel, som är att likna vid budgetpostrester. Så kollegerna kanske bör kollegerna vara försiktiga innan vi kritiserar detta förslag.
Jag har insett att det är en vanlig uppfattning att medel inte bör tas från forskningsposter inom det femte ramprogrammet och att forskningspengar inte bör användas i detta syfte. Jag noterar en viss ironi när dessa tankar kommer från dem som också kräver en internalisering av externa kostnader, dvs. inkluderandet av nedmonteringskostnaderna i den totala kostnadsstrukturen, när förfarandet som nu föreslås i mångt och mycket är samma sak.
Jag stöder förslaget att det bör hållas ett trepartsmöte. Det verkar vara ett förnuftigt förhållningssätt. Arbetet måste göras och man måste betala för det på något sätt. Det gör mig mycket nedslagen när jag hör kolleger som propagerar för gamla myter som, "det har inte hittats någon lösning för hantering av kärnavfall". Jag är rädd att Ahern har förlorat kontakt med fakta i detta fall, eftersom hon har helt fel i sitt uttalande, och vi bör inte låta myter av denna typ avleda oss från den aktuella frågan.

Lange
Fru talman! Perestrojka och glasnost stod en gång som begrepp för omvandling av en stelnad struktur. Jag tror att vi många gånger också behöver litet mer perestrojka och glasnost i strukturen av vår förvaltning, särskilt när man tittar på det gemensamma forskningscentret. Det finns en rapport från år 1998 som undersöker det gemensamma forskningscentret, och som också innehåller anmärkningar om det nukleära området, om huruvida personalen är kvalificerad, ända fram till frågan om huruvida våra egna, europeiska säkerhetsnormer iakttas. Denna rapport spökar i korridorerna, just därför att den inte offentliggjordes. Så får det inte gå till. Om vi vill utveckla en strategi för hanteringen av kärnmaterial, då måste alla fakta på bordet.
Därför är det bara alltför berättigat med kravet att man äntligen offentliggör denna rapport från år 1998 och tydliggör vilka slutsatser det gemensamma forskningscentrumet drog av denna rapport när det gäller hantering av kärnmaterial. Vi är ju beredda att på basis av en klar analys och en klar inventarieförteckning utveckla en strategi för att avveckla de gamla bördorna. Men då måste det först bringas klarhet i frågan! Glasnost och perestrojka även när det gäller hanteringen av kärnmaterial i våra egna anläggningar!

Piétrasanta
Fru talman! Jag skulle till att börja med vilja tacka min kollega Vidal­Quadras Roca för hans ansträngningar när det gäller bl.a. samråd: han har beaktat ett stort antal av våra förslag och ändringsförslag.
Det gemensamma forskningscentrumets verksamhet på kärnkraftsområdet ger oss emellertid två problem: dels minskningen av denna typ av verksamhet, som oftare förekom på dagordningen vid inrättandet av det gemensamma forskningscentrumet under överinseende av Euratom, dels kärnkraftsbördan med frågan om nedmontering, där man kan uppskatta kostnaden till över 500 miljoner euro inklusive allt, och denna bruttosiffra kan mycket väl vara tilltagen i underkant, vilket ofta är fallet när det gäller kärnkraften.
Om för övrigt fyra av gemensamma forskningscentrumets anläggningar berörs -Ispra, Karlsruhe, Wien och Petten -bör man emellertid veta att sex av femton länder -Irland, Luxemburg, Danmark, Grekland, Portugal och Österrike -inte åtnjuter denna forskning.
Hela det här ärendet har alltså en historia, ett förflutet som, vilket också framgår av betänkandets titel, förtjänar en seriös analys såväl när det gäller forskningens ursprung som de överföringar som gjorts från olika länder till det gemensamma forskningscentrumet. Det är av dessa anledningar som vi för det första inte är positiva till att behandla problemet med kostnaden på ett marginellt sätt. Att använda icke utnyttjade anslag skulle kunna leda till att man uppmuntrar till att inte utnyttja alla forskningsanslag för att i stället kunna investera dem i nedmonteringen.
För det andra måste man göra en seriös omvärdering av anslagen till forskningen och forskningskostnaden för nedmonteringen, och hur det påverkar kostnaden för kärnkraftsenergin som också måste bedömas på nytt. För det tredje är vi alltså positiva till förslaget från Kathalijne Buitenweg som syftar till att inrätta en särskild budgetpost och fastställa den utifrån ett trepartsmöte.
Vi fäster emellertid kommissionens uppmärksamhet på det faktum att det inte bara handlar om budgetproblem utan även om tekniska frågor och att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi också har ett ord med i laget i detta trepartsmöte. Nedmonteringen är inte förenlig med principen om budgetannuitet och alla länder har anpassade interna förfaranden. Målsättningen med trepartsmötet är alltså att träffa en överenskommelse mellan de tre institutionerna om en anpassad förordning som kan fungera som rättslig grund för att finansiera åtgärderna.
Det är bara under denna förutsättning, som bör leda oss till att lämna förslag för budget 2001, som vi kommer att godta övergångsbestämmelser för innevarande budget.

Podestà
Fru talman! Samtidigt som jag gratulerar min kollega Vidal-Quadras till ett utmärkt betänkande vill jag framför allt påminna om att de gemensamma forskningscentrer, som är avsedda att ha ansvaret för nedmonteringen av föråldrade kärnkraftsanläggningar och avfallshanteringen, framför allt Ispra, är belägna i tätbefolkade områden, vilkas miljö och livskvalitet inte på något sätt får äventyras. Här uppkommer med andra ord problemet att inte bara genomföra dessa ingripanden under striktast tänkbara iakttagande av gällande säkerhetsbestämmelser, utan också att kunna garantera lokalbefolkningen att ingripandena i sig håller den högsta kvalitet, och att de därmed styrs av maximal respekt för den totala integriteten för miljö och människa.
Kommissionen kan inte längre bortse från sitt eget ansvar, som i dag verkar ha förtunnats i den interna debatten mellan olika kommissionärer om hur man skall hitta medel för att finansiera ingripandena, utan borde garantera ett beslutsamt, konkret, adekvat och kontinuerligt ekonomiskt stöd för hela programmet för nedmontering och avfallshantering, ett stöd som garanterar att hela operationen blir en total framgång på medellång sikt.
Som redan framhållits i parlamentet borde nedmonteringen av föråldrade kärnkraftsanläggningar och avfallshanteringen finansieras av medel som avsätts särskilt för detta ändamål, och inte av medel som hämtas från konton som är avsedda för forskning. Just nu måste Europa utveckla sin egen kapacitet för forskning och teknisk utveckling, framför allt, men inte enbart, när det gäller den nya teknik som vi har talat så mycket om i dag, men även för att fylla igen det gap som skiljer oss från våra konkurrenter, USA och Japan i första hand.
Jag är också orolig över den osäkerhet som råder kring åtgärdsprogrammet även när det gäller slutförvaring av avfallet. Som vi alla vet är de regler och föreskrifter som gäller de enskilda medlemsstaternas ansvar, de medlemsstater som är det gemensamma forskningscentrets värdar, men i vissa stater, framför allt i Italien, är lagstiftningen som avser slutförvaring av avfallet fortfarande under utarbetande. Frånvaron av en nationell lagstiftning och osäkerheten om den faktiska avfallsvolymen kan komma att skapa nya finansieringsproblem som måste hållas i åtanke.

Desama
Fru talman! Jag skulle först av allt vilja instämma med dem som lyckönskat Vidal-Quadras Roca till hans betänkande. Det är verkligen ett fullständigt, avvägt och intelligent betänkande, det tror jag man bör betona. Jag skulle också vilja tacka kommissionen för att mycket snabbt ha lämnat detta meddelande.
Det problem man i dag tar upp har stått i centrum för de diskussioner vi haft under debatterna om det femte ramprogrammet. Det man emellertid måste ha klart för sig - och många av er vet det inte - är att detta problem faktiskt blockerat avtalet när det gäller det femte ramprogrammet under mycket lång tid, eftersom rådet både ville minska anslagen till det gemensamma forskningscentrumet och samtidigt låta centrumet så att säga betala hela kostnaden för nedmonteringen.
I dag befinner vi oss naturligtvis i en situation där kommissionen funnit en möjlighet i budgeten för att äntligen påbörja nedmonteringen och trots allt inleda nödvändiga åtgärder när det gäller avfall - men i ett klimat av
osäkerhet som den är fullständigt medveten om. Vi måste alltså snarast möjligt, vilket man sagt och med relevans upprepat, arrangera ett trepartsmöte och finna en rättslig grund, dvs. en förordning som möjliggör flerårig finansiering av ett överenskommet program i frågan. Inte nog med att vi måste göra det, vi måste också göra det snabbt. Fru talman! Denna fråga måste därför ingå i den nuvarande förhandlingen i trepartsmötet om budgeten och jag skulle önska att ni fäste talman Fontaines uppmärksamhet på denna punkt och att ordföranden i vårt utskott för industri varskor sin kollega i budgetutskottet. Det är nu vi måste diskutera -inte om tre eller fyra månader.
Avslutningsvis skulle jag vilja erinra om en historisk punkt när det gäller Euratom. Man har tagit och tar fortfarande heder och ära av Euratomfördraget. Vi skall vara medvetna om att Euratomfördraget var det första exemplet på ett fördrag som inrättar en offentlig säkerhet. Det är tack vare Euratomfördraget från 1957 som vi i Europa har världens högsta nivå för kontroll och säkerhet när det gäller kärnkraft. Det förtjänar en hyllning och inte kritik. Det som är föråldrat är att det finns ett särskilt fördrag för kärnkraftsenergin. Det vi i morgon måste göra är att integrera det i gemenskapsfördraget.

Maes
Fru talman! Vidal-Quadras Roca har den här veckan, och vi med honom, skördat frukterna av dialogen. Jag hoppas att han alltid och överallt skall främja den dialogen. Jag tackar honom i alla fall för hans betänkande.
Vi diskuterar förvaltningen av det nukleära arvet, herr kommissionär, men med arv sammanhänger oftast en fördel. Du kan vägra ta emot arvet om det inte passar. Det här arvet kan inte vägras. Vi har fått det och vi kan inte bli av med det. Som gammal kärnkraftsmotståndare, precis på grund av de olösta problemen, talar jag inte med belåtenhet utan med: "Se där, det har vi alltid sagt." Vi kan inte bli av med det här arvet och egentligen är det inte rätt att vi lägger över problemen på de kommande generationerna.
Jag skulle nu vilja göra en kommentar med avseende på betänkandet. Om Vidal-Quadras Roca säger att eventuellt hållbara lösningar ännu inte har börjat tillämpas så kan jag inte hålla med honom, eftersom jag inte kallar det en lösning att gömma avfallet. I det avseendet har jag alltså också en annan åsikt än Chichester. Jag tror inte att en verklig lösning har hittats än eller över huvud taget kan hittas.
När det gäller Euratomfördraget kan jag ansluta mig till er, herr Desama! Jag skulle dock vilja yrka för att, kanske på initiativ av kommissionären, det görs en kritisk analys av Euratomfördraget en gång, så att vi kan se hur ett införlivat fördrag, i det avseendet tycker jag nämligen att ert förslag är mycket intressant, borde omprövas.
Jag yrkar också för att ett nedmonteringsprogram inte kommer att ses inom för snäva ramar utan att vi från och med nu tar hänsyn till problemen i våra framtida partnerländer, där kommer vi nämligen inte heller att komma undan arv ur det förgångna.
Slutligen vill jag uttryckligen fråga kommissionären om han är beredd att offentliggöra kontrollrapporten från den 28 april 1998, egentligen är det ju inte särskilt exakt information. Jag skulle alltså också vilja be att till exempel NIRAS-rapporten om kärnkraftsutvecklingen offentliggörs. Jag tror att den öppenhet som våra kolleger ber om är absolut nödvändig, så att vi i framtiden ändå kan låta kärnkraften betala för det som är dess ansvar.

Bodrato
Fru talman! Kommissionen har tagit ett modigt initiativ och jag vill uttrycka mitt stöd till det utmärkta betänkandet från Vidal-Quadras om behovet av att öppet möta de problem som uppkommit på grund av det gemensamma forskningscentrets tidigare verksamhet, dvs. behovet av att nedmontera föråldrade kärnkraftsanläggningar och hantera det radioaktiva avfallet. Jag vill på nytt understryka ett par punkter som redan vid ett flertal tillfällen har berörts, och börjar med att instämma i att kraven när det gäller hälsa och miljö alltid måste ta överhanden över de ekonomiska målen, även om vi inte kan helt bortse från dessa.
Vi måste inse att under en längre tid har jämförelserna mellan kostnaderna för energin, i förhållande till energikälla, förfalskats genom en för låg värdering av den kostnad det innebär att montera ned föråldrade anläggningar och ta hand om avfallet. Av den anledningen bör kostnaden för nedmontering av kärnkraftsanläggningar inte belasta enbart Europeiska unionens resurser utan även de medlemsstater som varit engagerade i konstruktionen av anläggningarna. Finansieringen över budgeten bör därför inte belasta forskningen utan få ett eget konto, så som föreslagits.
När man genomför denna uppgift bör Europa kunna dra nya erfarenheter som gör det möjligt att även tackla de problem, som är betydligt allvarligare, som gäller före detta Sovjetunionen och de östeuropeiska länder som är kandidater inför utvidgningen. Inom dessa territorier finns många kärnkraftsanläggningar som bör stängas eller stoppas inom ett par års tid. Vi måste undvika att tragedier som den i Tjernobyl upprepas, en tragedi som vi fortfarande inte känner till alla konsekvenserna av, framför allt när det gäller det framtida livet för den befolkning som drabbades av den katastrofen.

Mantovani
Fru talman! Jag vill också tacka Vidal-Quadras för innehållet i betänkandet om nedmontering av föråldrade kärnkraftsanläggningar och avfallshantering. Det måste emellertid sägas att den nuvarande situationen i de gemensamma forskningscentrerna, bland annat och framför allt Ispra, är resultatet av en politik i det förflutna som inte i tillräckligt hög grad tagit hänsyn till problemet med omhändertagande av det radioaktiva avfallet. Vi står inför en lika oroande situation när det gäller ett säkert slutförvar av avfallet. Här krävs en detaljerad plan och -det är viktigt att säga -en plan på kort, högst medellång, sikt, som sätter medborgarnas säkerhet i högsätet, de medborgare som lever i de aktuella områdena och den miljö som omger dem.
Det skulle kanske vara nyttigt i det här sammanhanget att bättre utnyttja erfarenheterna i andra länder inom unionen, till exempel England, Tyskland och Frankrike, där problemet med omhändertagande av avfallet, även om det inte lösts i sin helhet, redan har bemötts sedan länge. Framför allt i ett land som mitt, där det inte finns en detaljerad lagstiftning, skulle man kunna utnyttja den kapacitet som forskarna vid Ispra har för att ta hand om det egna radioaktiva avfallet.
Jag har ställt två frågor när det gäller Ispra, men inte fått några tillfredsställande svar. Jag begär också att man skall offentliggöra den interna revisionsrapporten från kommissionen från 1998, så att vi får en komplett och uttömmande belysning av problemet. Jag tror det är nödvändigt att parlamentets demokratiska röst i detta sammanhang verkligen blir hörd, för att garantera de lokala befolkningarna att det inte finns någon verklig risk.

Busquin
. (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle först av allt vilja tacka parlamentet och särskilt dess vice talman Vidal-Quadras för detta betänkande av hög kvalitet. Jag vill även hylla parlamentsledamöternas ansvarskänsla inför ett komplext problem. Jag vill slutligen säga att jag gläds åt parlamentets stöd till kommissionens initiativ för att inleda detta åtgärdsprogram i ett svårt globalt sammanhang, vilket ni också betonat.
Innan vi kommer till frågans kärnpunkt skulle jag vilja svara tre parlamentsledamöter, nämligen Lang, Maes och Mantovani, på frågan om rapporten om den interna revisionen av det gemensamma forskningscentrumet av den 28 april 1998. Jag vill i det sammanhanget bara säga att det endast handlar om ett förslag till rapport som alltså inte varit föremål för ett kontradiktoriskt förfarande, vilket kan vara förvånande eftersom vi nu skriver år 2000 och rapporten utarbetades år 1998. Men jag för min del konstaterar det bara.
När det alltså gäller denna rapport vill jag bara säga att den gäller det problem vi tar upp i dag, men att den går ännu längre eftersom den gäller all verksamhet vid det gemensamma forskningscentrumet. Ett antal av de frågor som tas upp i rapporten har redan lösts. Men eftersom jag instämmer i er strävan efter öppenhet skulle jag vilja påpeka att detta förslag till rapport, liksom den efterföljande korrespondensen, helt officiellt har överlämnats till ordförandena i budgetkontrollutskottet och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi.
Jag kan därför bara föreslå er att ta del av den och jag står till ert förfogande för att diskutera den. Jag tror att det absolut krävs öppenhet och jag delar er uppfattning i det hänseendet. Dokumenten finns här, vi kan diskutera dem. Men jag vill erinra om att det handlar om ett förslag till revisionsrapport som ännu inte underställts ett kontradiktoriskt förfarande.
Jag kommer nu till det betänkande som ni uppmanats uttala er om i kväll för att -såsom ni betonat -säga att alla dessa problem kommer av infrastruktur, anläggningar som uppförts inom ramen för Euratomfördraget i början av 1960-talet, mitt framför näsan på Europeiska atomenergigemenskapen, för att bidra till utvecklingen av kärnkraftsenergin. De flesta av dessa anläggningar är i dag föråldrade och stängda och har bibehållits i ett säkerhetsskick i avvaktan på att nedmonteras. Det måste betonas: de bibehålls i ett säkerhetsskick för tillfället, i avvaktan på en framtida nedmontering.
Men det är i dag ett faktum att denna avvaktande strategi -som ett stort antal medlemsstater också tillämpat - i verkligheten är mycket kostsam och att en snabbare nedmontering möjliggör en bättre hantering av anläggningar och avfall, samt tillgängliga resurser. Kommissionen har också beslutat att inleda ett åtgärdsprogram för att på ett globalt och fördjupat sätt ta upp nedmonteringen av föråldrade anläggningar och hantering av avfall sedan 1960-talet. Jag fäster en mycket speciell betydelse vid att gemenskapen via kommissionen tar sitt ansvar, vilket är resultatet av den kärnkraftsverksamhet som bedrivits vid det gemensamma forskningscentrumet i början av Euratomfördraget.
Den slutgiltiga målsättningen med åtgärdsprogrammet är att kunna använda mark och byggnader som berörs till annat än kärnkraft, nivå 3 i rekommendationerna från Internationella atomenergiorganet. Det handlar om ett förfarande som är miljövänligt -vilket ni också betonat -och som tar hänsyn till befolkningens hälsa, men som sprids ut över ett femtontal år och där kostnaden skulle kunna överstiga 230 miljoner euro. Och det beloppet gäller ändå bara de avstängda anläggningarna. När det gäller de anläggningar som i dag fortfarande är i drift leder en första bedömning av en framtida nedmontering till en faktura om ytterligare 220 miljoner euro.
Genomförandet av detta åtgärdsprogram har redan inletts. Det verkställs under övervakning av det gemensamma forskningscentrumet, som också erbjuder sina erfarenheter och nödvändig personal, tillsammans med en oberoende expertkommitté från medlemsstaterna. Och när jag säger oberoende innebär det inte bara av det gemensamma forskningscentrumet utan också, och framför allt, av industrins intressen, vilket är ett problem som också tagits upp.
Jag kommer nu till den känsligaste och svåraste punkten, nämligen finansieringen.
Den lösning kommissionen ursprungligen valt, vilket ni också påpekade, var att använda anslag från budgetrubrik 3 som inte utnyttjats vid årets slut med hjälp av en överföring som underställs budgetmyndigheten.
Precis som budgetutskottet påpekade är emellertid denna lösning inte riktigt anpassad till ett långsiktigt program, det erkänner jag gärna. Men det visade sig vara den enda möjligheten att inleda programmet efter tjugo års väntan och två nej från rådet och Europaparlamentet när det gällde att finansiera dessa åtgärder med hjälp av forskningsbudgeten, vilket jag fullständigt förstår. Vi hade alltså denna första lösning, som just valts. Jag erkänner att parlamentet som budgetmyndighet inte kan nöja sig med det, men jag vill tacka för dess förståelse och för att det -och det sade jag i december -gjorde detta första framsteg möjligt.
Jag för min del föredrar naturligtvis en mycket mer strukturerad lösning, vilket ni betonade i betänkandet, och genom att föreslå att ett trepartsmöte skall äga rum lämnar ni ett tydligt budskap: frågan är tillräckligt känslig och specifik för att granskas av experter från de tre institutionerna. Jag instämmer för övrigt i yttrandet från Desama och ber om att detta trepartsmöte snart skall äga rum. Det är vår önskan och även parlamentets, tror jag. Vi har allt intresse av att göra detta synsätt pragmatiskt och ansvarsfullt. I vilket fall som helst är det parlamentets och mitt synsätt, och kommissionen granskar redan nu de valmöjligheter som skulle kunna erbjudas trepartsmötet för att undvika blindskären i denna typ av verksamhet. Detta skulle kunna leda till att vi eftersträvar ett synsätt som överskrider kraven med budgetannuitet vilket ni också nämnt.
I det preliminära förslaget till budget 2001 har för övrigt också kommissionen redan lämnat förslag som går i riktning mot den oro som uttryckts av parlamentet, när det bl.a. gäller särskilda budgetposter. Jag tror att vi måste diskutera det med trepartsmötet, men även med budgetutskottet för att vi i budget 2001 redan skall kunna ha de första "positiva inslagen" i frågan.
Jag har slutligen noterat ett antal önskemål från parlamentet, bl.a. en berättigad önskan om större öppenhet. I det sammanhanget kan jag säga er att den webbplats som krävts redan fungerar: här föreligger alltså inget problem, alla medborgare som vill lära sig mer om frågan kan göra det. Rent allmänt har de nödvändiga interna bestämmelserna redan fastslagits vid det gemensamma forskningscentrumet för att det fullständigt och effektivt skall kunna spela sin roll som byggherre och garantera full kontroll över de externa företag som utför den största delen av arbetet.
Avslutningsvis återstår den berättigade frågan om framtiden för de anläggningar som fortfarande är i drift. Plooij talade om det. Kommissionen har inte för avsikt att kringgå den, vilket också betonas i meddelandet. Det erinrades även om att de lösningar som medlemsstaterna valt svårligen är tillämpliga i gemenskapssammanhang. Jag skulle därför verkligen uppskatta om trepartsmötet även tittar på den frågan: inte bara den om stängda anläggningar utan även den om anläggningar som fortfarande är i drift och som sannolikt kommer att ställa till problem en dag.
Jag tackar ändå parlamentet för dess intresse och dess ansvarsfulla förslag.

Talmannen
Tack, herr kommissionär. Jag tror att ordföranden hört de gemensamma uppmaningarna från kommissionen och kollegerna för att detta trepartsmöte snabbt skall kunna sammankallas och jag skall se till att hon informeras.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Restriktioner för punktskattepliktiga varor (Sverige)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0160/2000) av Maaten för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 avseende tillfälliga kvantitativa restriktioner för punktskattepliktiga varor som förs in i Sverige från andra medlemsstater (KOM(2000)295 -C5-0260/2000 -2000/0118(CNS))

Maaten
. (NL) Fru talman! Jag vill först av allt tala om att jag är en stor förespråkare för ett ytterligare fullbordande av den inre marknaden, det vill säga för bortskaffandet av de begränsningar som unionens medborgare erfar inom området fri rörlighet för varor, tjänster och kapital. Jag välkomnar också att kommissionär Bolkestein tar tag i det på ett handlingskraftigt sätt. Det leder till en kraftig ekonomisk tillväxt och har i Europa lett till ökad välfärd, och för både medborgare och företag har fri rörlighet för varor inom unionen blivit en självklarhet.
Det finns säkert svenska konsumenter som ser fördelar, även förutom njutningen, i kommissionens förslag när öl och vin och spritdrycker, från whisky och konjak till mindre produkter som Gammeldansk, Schelvispekel och Beerenburg blir lättare att få tag på. Därför är jag absolut övertygad om den inre marknadens allmänna fördelar. Ändå har jag också intrycket att det är otillfredsställande att endast behandla alkohol som en fråga om inre marknad och jordbrukspolitik, vilket ofta varit fallet. Här handlar det klart och tydligt om en fråga som också har viktiga hälsoaspekter.
I diskussionen om en vidare avreglering och fullbordande av den inre marknaden handlar det särskilt om det ekonomiska målet: avskaffande av snedvridande konkurrens. Aspekten om en hög nivå av folkhälsa och av konsumentskydd, såsom det uttryckligen sades i artikel 95.3 i fördraget, glöms ibland bort fast det egentligen är en väsentlig del av de europeiska fördragen. Europeiska gemenskapen måste kunna spela en roll i det ökande samarbetet vid insamlande av information och utväxling av kunskap och bästa praktiska metoder, best practices, i medlemsstaterna. Över hela unionen måste man ju också mycket väl börja inse de mindre trevliga sidor av alkoholbruket som tyvärr också finns. Det är också i linje med Europeiska unionens löfte till Världshälsoorganisationen. Förra året godkände alla medlemsstater den andra europeiska handlingsplanen för alkohol, vilken utarbetats av WHO. Enligt planen skall alla europeiska stater år 2005 ha infört en skattepolitik som bidrar till att reducera de alkoholrelaterade skadorna. I handlingsplanen betonas också det stora behovet av att införa högre minimiskatter på alkohol inom EU som en del i en allmän folkhälsostrategi. Jag har förstått att det svenska ordförandeskapet skall anordna en konferens om det i Stockholm i början av 2001.
Därför är det svårt att i det här sammanhanget förbigå skatteaspektens betydelse. Det har visat sig att inte endast skatteinstrumentet har ett stort inflytande på den totala konsumtionen utan också att skattenivån i en viss medlemsstat påverkar nivån i grannländerna. Sverige påverkas starkt av punktskattenivån i Danmark, som i sin tur påverkas starkt av Tyskland. I Förenade kungariket reser ett stort antal människor över kanalen till Frankrike för att göra sina inköp av alkohol där. Nu har Sverige kritiserats av komissionen för att punktskatten på vin skulle vara för hög i jämförelse med punktskatten på öl. Öl framställs i Sverige. I det här sammanhanget är det dock naturligtvis intressant att påpeka att sju vinproducerande medlemsstater i Europeiska unionen fortfarande inte tar ut någon vinskatt.
Skatteåtgärder är i princip en sak som sorterar under den nationella suveräniteten. För att den inre marknaden skall fungera optimalt borde dock medlemsstaterna sträva mot en högre grad av samordning vid fastställandet av punktskatter på alkoholhaltiga drycker.
Fru talman! Den inre marknadens allmänna fördelar står utom alla tvivel. Ändå är det otillfredsställande att endast behandla alkohol som en fråga som endast angår den inre marknaden eftersom det här också med tydlighet handlar om frågor som även har viktiga sociala aspekter samt folkhälso- och konsumentskyddsaspekter. Myndigheterna bör inte agera som moralister och det finns naturligtvis inga problem med vanligt alkoholbruk, det finns till och med positiva hälsoaspekter i samband med det. Alkoholmissbruk med konsekvenser som till exempel dödliga trafikolyckor, våld inom familjen och liknande saker är dock på intet sätt endast ett svenskt problem. Folkhälsa och konsumentskydd bör få en integral plats på den europeiska dagordningen och det är uppmuntrande att Europaparlamentet verkar slå in på den vägen. En trappvis avveckling av begränsningarna, såsom Europeiska kommissionen föreslagit, ger de svenska myndigheterna tid att införa alternativa åtgärder för att göra något åt alkoholproblematiken.

Lulling
Fru talman! De skandinaviska länderna ställer till problem för oss med sina upprepade krav på undantag, kända under namnet "nordiska undantag", när det gäller import av punkskattepliktiga varor, bl.a. vin och öl. Sverige åtnjuter undantag från en grundläggande rättighet som vi fäster stor betydelse vid och som är en av de stora lärdomarna av den gemensamma marknaden, där medborgarna i gemenskapen har rätt att transportera varor som köpts för eget bruk från en plats inom gemenskapen till en annan, utan att på nytt behöva betala skatt.
Undantaget som redan år 1996 förlängdes fram till den 30 juni i år berör alkoholdrycker och tobaksprodukter och skall enligt kommissionens förslag på nytt förlängas fram till år 2003. Om det inte varit fallet skulle medborgarna i Sverige inom exakt 17 dagar befinna sig på jämställd fot med medborgarna i de flesta av medlemsstaterna som kan köpa alkohol och tobak i ett annat land till ett värde av 175 euro, vilket betraktas som ett rimligt belopp när man måste bevisa att det handlar om varor för eget bruk.
Jag beklagar detta nya undantag. Men om Finland och Danmark har undantag fram till år 2003, återstår det bara för oss att säga ja också till detta nya undantag, som är en kopia på det som utformats för Finland. Jag gör det, om jag så får säga, med sorg i hjärtat, eftersom dessa upprepade undantag inte görs -och det visar verkligheten -för att lösa problemet med alkoholismen som dessa länder anför som skäl för att inte sänka sin orimliga punktskatt, bl.a. på vin och öl. Dessa punktskatter är den enda anledningen till att deras invånare importerar alkoholhaltiga drycker från andra medlemsstater för att uppnå vad jag skulle kalla ett medborgarnas "motiverade försvar" mot konfiskerande skatter, och det är inte genom att förhindra fri import av vin, herr föredragande, som ni löser ert problem.
Sverige har dessutom sitt importmonopol och i princip ett distributionsmonopol, vilket resulterar i en prispolitik som straffar konsumenterna, ett verksamhetsområde där kommissionär Monti skulle kunna släppa loss mer och göra mer än när det gäller beskattning av besparingar, exempelvis.
När nu saker och ting är som de är skulle jag ändå vilja ställa följande frågor till kommissionen: Ni bygger ert förslag på artikel 93, trots att ni inte nämner ett ord om problemet med att harmonisera punktskatterna för att den inre marknaden skall fungera. Varför? Det förefaller som om kommissionär Bolkenstein var emot en förlängning av detta undantag. Varför bytte ni uppfattning? Vad förväntar ni er av Sverige och Finland fram till år 2003, när det gäller harmonisering av indirekt skatt? Är ni så diskret när det gäller beloppen för punktskatter i Sverige för att man borde lämna samma rekommendationer i Förenade kungariket och Irland, som inte har några undantag, men som också tillämpar en politik med orimliga punktskatter för att hindra befolkningen från att konsumera måttligt med vin framför allt, men även öl, som har en vetenskapligt erkänd förebyggande effekt när det gäller sjukdomar som annars kostar socialförsäkringen stora pengar.
Jag skulle kunna fortsätta, fru talman, men jag har ingen mer talartid. Jag avslutar med att säga att lösningen på problemet med alkoholism i Skandinavien inte går via undantag från monopolet, utan via en sänkning av punktskatterna, bl.a. på vin och öl, via övergivande av monopolet, via en politik för information och utbildning för att konsumera öl och vin med måtta, så att det blir till nytta för hälsan och livskvaliteten.

Färm
Fru talman! Detta ärende gäller utfasningen av Sveriges undantag från den inre marknadens regler vad gäller införsel av alkohol och tobak. Det kan synas som en obetydlig detalj i mängden av regler på den inre marknaden, men den svenska alkoholpolitiken har visat sig vara framgångsrik i att bekämpa alkoholskador. Politiken bygger bland annat på höga skatter, inte enbart men bland annat på höga skatter, som medför höga konsumentpriser. Den bygger även på statligt försäljningsmonopol och aktiva insatser för att freda områden, t.ex. trafiken, från all alkohol.
Den låga totala alkoholkonsumtionen medför, trots att Sverige tillhör det så kallade vodkabältet med sitt speciella konsumtionsmönster, och trots förekomsten av hembränning och smuggling, ändå totalt färre alkoholskador och lägre samhällskostnader skapade av alkohol, om vi räknar allt från olyckor och trafikskador till alkoholrelaterade sjukdomar och dödsfall.
Denna politik blir förstås svårare att genomföra utan skydd av importrestriktioner, vilket är skälet till att Sverige har velat få antingen behålla undantaget permanent eller, som den svenska regeringen nu har kommit överens om med kommissionen, åtminstone få ett antal ytterligare år på sig för att fasa ut undantaget. Man behöver helt enkelt tid för att förbereda nya inslag i alkoholpolitiken som kan reducera de risker som den avskaffade importrestriktionen kan medföra. I längden torde det nämligen inte vara möjligt att isolera Sverige från övriga Europa på detta område. Redan nu ser vi en omfattande privatimport från Danmark och Tyskland, vilken lär öka ytterligare när Öresundsbron nu öppnas och skapar en fast landförbindelse till den europeiska kontinenten, och när den danska regeringen nu aviserar sänkta alkoholskatter till följd av konkurrensläget i Tyskland. Det finns också alarmerande uppgifter om hembränning och smuggling m.m.
Även om alkoholskatterna avgörs på nationell nivå, vilket bör förbli fallet, torde det i längden bli omöjligt att upprätthålla så stora skillnader i skattenivån mellan grannländer som i dag utan att det skapar problem.
De höga skatterna i Sverige skapar bland annat svårigheter för svenska producenter och försäljare av öl, vin och sprit, liksom för den seriösa hotell- och restaurangnäringen. Mot den bakgrunden ser jag det som oundvikligt att Sverige nu stegvis sänker sina alkoholskatter. Det är inte säkert att man behöver gå ända ned till de nivåer som råder på den europeiska kontinenten, men några steg åt det hållet torde bli nödvändiga. I flera EU-länder betalar man ingen skatt alls på öl och vin, vilket också är diskutabelt ur folkhälsosynpunkt. I dessa länder kanske dessa produkter borde beskattas i stället.
Jag är ändå glad över att föredraganden Maaten tar problemet med folkhälsan på allvar och, inte som så många andra, bara ser alkoholen som ett inre marknadsproblem. Överdriven alkoholkonsumtion är ett folkhälsoproblem som behöver uppmärksammas också på europeisk nivå. För de nordiska länderna är ju risken att en snabb förändring av konsumtionsmönstren leder till att många ovanpå den gamla traditionen av brännvinsdrickande också tar till sig europeiska öl- och vinkonsumtionsmönster, med allvarliga hälsoproblem som följd.
De två kommande ordförandeskapsländerna Frankrike och Sverige har signalerat att de tillsammans tänker ta upp denna fråga och föreslå gemensamma folkhälsoinsatser som också tar upp alkoholens roll, vilket jag tycker är glädjande och ett viktigt initiativ.
Hur skall då den svenska regeringen hantera problemet nu när gränserna stegvis öppnas och medger införsel av större mängder alkohol än tidigare, samtidigt som skatterna sannolikt sänks? Jag tror på en långsiktig offensiv i form av information, attitydpåverkan och upplysning i skolor, inom vården, gentemot trafikanter, och inte minst folkbildning genom folkrörelser osv. Allt detta är nödvändigt och måste utformas kraftfullt och långsiktigt.
Mot denna bakgrund instämmer jag alltså i föredragandens slutsats, dvs. parlamentet bör godkänna överenskommelsen mellan den svenska regeringen och kommissionen som har tillkommit på Ekofin-ministrarnas uppmaning, dvs. att Sverige skall få tid på sig fram till årsskiftet 2003-2004 att trappa ned införselrestriktionerna till den nivå som för övrigt gäller på den inre marknaden. Då når vi nämligen det dubbla syftet att dels faktiskt anpassa oss till den inre marknadens regler, dels tid att förändra den svenska alkoholpolitiken i offensiv riktning så att vi undviker att detta medför skador.

Olle Schmidt
Fru talman! Sverige har en annan alkoholpolitik än övriga Europa. Den sociala alkoholpolitiken bottnar i en historia av svårartad dryckenskap. Under lång tid klarade denna alkoholsyn att hävda sig gentemot påverkan utifrån. Så är det inte i dag.
Den internationellare världen, den ökande rörligheten bland befolkningen och EU-medlemskapet har förändrat förutsättningarna. Det undantag vad gäller införsel av alkohol och tobak till Sverige som hittills gällt varade inte för evigt. Det nya avtalet mellan den svenska regeringen och EU som nu föreligger innebär en gradvis ökning av införselkvoterna. Detta är en bra kompromiss som ger Sverige möjlighet att anpassa sig till de nya förhållandena.
Maaten har utarbetat ett bra betänkande. Betänkandet är ingen hyllning till synsättet att alkohol enbart är en jordbruksfråga, vilket hävdas i vissa delar av Europa. Tvärtom gör Maaten det fullständigt klart att alkoholen också måste börja behandlas som en fråga om folkhälsan.
Den svenska alkoholpolitiken har lett till att såväl totalkonsumtion som alkoholrelaterade sjukdomar har hållits på en låg nivå, samtidigt som systemet med försäljningsmonopol och mycket höga skatter är satt under stark press i ett Europa med öppna gränser. En stor del av den alkohol som konsumeras i Sverige utgörs i dag av smuggelsprit och hembränt. Gränshandeln mellan Sverige och dess grannländer blomstrar.
Höjningen av införselkvoterna ger Sverige en möjlighet att successivt anpassa både skattenivån och alkoholpolitiken i linje med den politik som bedrivs i andra europeiska länder. Det krävs lägre skatter i Sverige, men också kanske högre skatter i några andra EU-länder. Sverige kan inte föra en alkoholpolitik med hjälp av gränskontroller och högre skattenivåer än våra grannländer. Nu är det dags att hitta nya lösningar. Jag tror att det är samarbete med andra länder som krävs samt liksom en aktiv strategi för information som måste känneteckna framtidens alkoholpolitik. Det krävs en förnuftig alkoholpolitik präglad av socialt ansvar och ökat ansvarstagande av den enskilde. Det krävs mer av Europa i Sverige, men kanske också mer av Sverige i Europa.

Schörling
Fru talman! Det känns faktiskt litet märkligt att i Europaparlamentet i dag behandla svensk alkoholpolitik, för det är ju egentligen vad detta betänkande handlar om. Den svenska regeringen lovade högtidligen inför folkomröstningen om EU-medlemskapet att den svenska alkoholpolitiken skulle bevaras orubbad. Nu har den socialdemokratiska regeringen tillsammans med Vänsterpartiet och moderaterna gett ett informellt löfte, som det heter i kommissionens text, om att godkänna kommissionens förslag att gradvis och till år 2003 avskaffa restriktionerna för införsel av alkohol och tobak.
Avvecklandet av införselreglerna betyder på sikt en avveckling av svensk alkoholpolitik. Det kommer nämligen att medföra en kraftig påfrestning på en alkoholpolitik vars ena ben är höga konsumtionspriser, dvs. hög skatt på alkohol.
Fyra partier i den svenska riksdagen går emot kommissionens och regeringens linje: kristdemokrater, Folkpartiet liberalerna, som vi just hörde tala, Centerpartiet och Miljöpartiet. Dessa partier kräver att regeringen skall stå för och argumentera för att behålla det svenska undantaget, så länge rådet inte enhälligt har fattat ett annat beslut.
Det är väldigt viktigt att reda ut EU:s egen politik i denna fråga. Vad skulle EG-domstolen ha sagt? Precis som Maaten väldigt försiktigt antyder, är detta inte enbart en inre marknadsfråga, utan också en hälsofråga. Alkohol och tobak är de faktorer som orsakar de största hälsoproblemen inom EU, stora kostnader för samhället och stort lidande för individen osv.
I artikel 152 och i artikel 95.3 i fördragen talas det om hur angeläget det är med en hög skyddsnivå, och i artikel 30 medges faktiskt restriktioner för import med hänvisning till bland annat människors hälsa.
Sverige har valt en annan metod, en framgångsrik metod för alkoholpolitiken. Vi har färre alkoholskador än de flesta länder i världen och en mycket låg alkoholkonsumtion om vi jämför med EU-länderna. Jag vet inte om man skall skratta eller gråta, för visst är det anmärkningsvärt att medlemsstaterna redan förra året erkände en andra europeisk handlingsplan för alkohol, utarbetad av Världshälsoorganisationen. Enligt denna plan skall staterna lägga mer skatt på alkohol, och man skall också ha högre minimiskatter på alkohol inom EU. Detta rekommenderas som en del i folkhälsostrategin. Varför rasera svensk alkoholpolitik när EU:s folkhälsostrategi pekar i samma riktning för att minska alkoholskadorna?

Herman Schmid
Fru talman! I betänkandet av Maaten slås fast att alkohol är den näst viktigaste hälsofaktorn inom EU efter tobaken, och att alkoholmissbruket växer och skapar alltmer sjukdom samt växande sociala och ekonomiska problem i en hel del EU-länder.
Betänkandet påvisar också att Sverige, mycket tack vare sin ansvariga alkoholpolitik, har en lägre alkoholkonsumtion och färre alkoholrelaterade sjukdomar än andra medlemsländer. Därför borde ju Sveriges positiva erfarenheter användas av EU. Man borde behandla alkoholfrågorna som man nu börjar behandla tobaksfrågor, narkotikafrågor osv.
I stället för att Sverige nu tvingas avveckla sin hälsopolitiska linje för att anpassa sig till EU, borde det vara tvärtom, nämligen att EU anpassade sig till Sverige och försökte ta itu med de växande alkoholproblemen. På detta område skulle jag gärna se en konvergenspolitik som innebär att länder med stora och växande alkoholproblem anpassar sig till den svenska, mycket mer framgångsrika linjen. Därför kommer jag att rösta emot kommissionens förslag, som Maaten, helt i strid i hans för övrigt utmärkta betänkande, har förordat.
Jag vill avsluta med att konstatera att den svenska regeringen nu har böjt sig för det marknadsekonomiska kravet, som får slå ut det hälsopolitiska perspektivet. Jag hör att flera av mina kolleger i parlamentet ansluter sig till samma uppfattning, att t.ex. Sverige skall böja sig, även om det finns hälsopolitiska skäl som talar i en helt annan riktning. Jag delar inte den uppfattningen. Jag tycker att det finns sakliga skäl till att EU skall ompröva sin alkoholpolitik, och då är de svenska erfarenheterna viktiga. Därför bör man inte nu avbryta den svenska linjen, utan tvärtom använda den konstruktivt till EU:s nytta och glädje.

Cappato
Fru talman! De radikala italienska ledamöterna är emot förslaget att tillåta ytterligare tre år för detta system med skatter och monopol. Alltför höga skatter och alltför strikta monopol är redan i sig något skadligt. Det är ändå värre om de ikläds och rättfärdigas av moraliska krav på en politik som främjar det gemensamma bästa.
Men låt oss titta på de data som läggs fram, för föredraganden, som föreslår att man ger detta specialsystem ytterligare tre år, säger tydligt att 30 procent av alla alkoholhaltiga drycker som konsumeras i Sverige framställs illegalt -vilket innebär att de även säljs illegalt och att de vinsterna tillfaller den kriminella världen och maffian -och att ytterligare 20 procent införs illegalt från utlandet. Detta är läget när det gäller alkoholkonsumtionen i Sverige!
Man säger emellertid att denna politik verkar fungera och att dödsfallen är färre än i andra länder och man citerar uppgifter ur en undersökning som gjordes av GD V i oktober 1998. Då är det synd att om vi analyserar den undersökningen i detalj, så kan vi hitta en marginalanteckning som verkligen inte är oviktig och som säger ordagrant: "A large number of alcohol-related deaths are not reported as such (hidden population). The real figure is estimated between 5.000 and 6.000 deaths per year due to alcohol." Dessa siffror är mer än tre gånger så höga som de officiella. Så se upp! Låt oss hålla oss till de verkliga siffrorna: siffrorna talar om en faktisk förbudspolitik -en förbudspolitik som bedrivs med hjälp av skatter -en förbudspolitik som har misslyckats, som alla förbud.
Vi har samma problem i Italien när det gäller tobaksmonopolet: en stor del av Apulien, den region i södra Italien som ligger framför Albanien, är förött av kriminella gäng som varje dag dödar i kampen om den illegala tobaksmarknaden. Det är samma problem. Siffror skall återges i sin helhet, dokument skall citeras i sin helhet, framför allt om man påstår sig vara liberal och kommer från en grupp som påstår sig vara liberal.

Carlsson
Fru talman! Jag är bekymrad över den tidsutdräkt som Sverige nu har förhandlat sig till. Jag tycker att tider är till för att hållas. Jag tycker att vi skall ha samma regler på den inre marknaden, och därför tänker jag också rösta så.
Sveriges regering har känt till att detta undantag skulle löpa ut vid halvårsskiftet, men alldeles för litet har gjorts för att komma till rätta med det alkoholmissbruk som finns. Framför allt oroar mig de ungas dryckesvanor och den stora tillgången på illegal alkohol. Vi har i dag en havererad svensk alkoholpolitik.
Samtidigt har vi i Sverige en regering som böjd under folktrycket försökt möta allmänhetens krav på bättre tillgänglighet. Det svenska alkoholmonopolet har numera öppet på lördagar och på fler platser. På många sätt har tillgängligheten också ökat genom fler utskänkningstillfällen. Men framför allt är det den illegala försäljningen av sprit, öl och vin som har ökat på bekostnad av svenska arbetstillfällen, skatteintäkter och kontroll. Åt det rena missbruket görs alltför litet, samtidigt som normalkonsumenten av alkohol har fått fortsatt förmynderi och inte alls samma rättigheter vid införsel från semesterresan till exempelvis Danmark eller Frankrike.
Jag är oroad över denna oförmåga att ta tag i de verkliga problemen. I dag sker kanske inte mer än 30 procent av försäljningen i Sverige via de av politikerna kontrollerade kanalerna. Resten är illegalt, i form av smuggling av privatpersoner som tar in för stor ranson, enligt politikernas sätt att se det, ligor som opererar, hembränning med mera. Det är därför som jag säger att den svenska alkoholpolitiken med ett högt pris och svårtillgänglighet har havererat.
Göran Färm, man har haft tid på sig att göra något åt detta! Den katalog som du nämner skulle man ha börjat med för länge, länge sedan. Dessutom kan mycket göras vad gäller information och kunskapsspridning. Den svenska socialdemokratiska regeringens schackrande i denna fråga visar dock att man inte har brytt sig om eller trott på människorna, utan bara månat om skatteunderlaget.

Sacrédeus
Fru talman! Med vilken rätt försvagar EU Sveriges alkoholpolitik och drogbekämpning? Vad gör alkoholinförsel mer till en handelsfråga än till en folkhälsofråga? I folkomröstningen 1994 om svenskt medlemskap i EU fick de svenska medborgarna beskedet att undantagen kunde förlängas efter år 2000. Nykterhetsrörelsen och många medborgare, inklusive jag själv, lät sig nöja sig med detta.
Den 13 mars i år i detta parlament beskrev ordförandelandet Portugals premiärminister Guterres EU:s kulturella mångfald som en rikedom. Han talade om att det inte bara finns en enda allmän opinion, utan 15 olika arenor. Ändå skall nu Europeiska unionen genom den ansvarige kommissionären Bolkestein likrikta medlemsstaternas förutsättningar att kunna fortsätta föra en nationell och demokratiskt beslutad alkoholpolitik. Bolkestein och kommissionen hävdar att den inre marknadens funktionssätt fordrar att varje medborgare ges den så kallade rätten att dag ut och dag in föra in 210 liter alkohol över en landgräns. Det motsvarar för en familj med tre myndiga barn dryga 7 ton alkohol i veckan. Är detta en så kallad rättighet? Är detta en nivå för måttlighetskonsumtion? Det handlar inte om förmynderi i vårt land Sverige, utan det handlar om solidaritet, och det handlar om att ta en fråga om alkohol och drogmissbruk på solidariskt allvar.
I ljuset av denna fråga och i ljuset av den oro som finns under EURO 2000 för huliganism och alkoholmissbruk, så framstår kommissionens beslut och den svenska socialdemokratiska regeringens agerande som minst sagt absurda.

Bolkestein
. (NL) Fru talman! Får jag börja med att framföra mitt tack till föredraganden, Maaten. Kommissionens förslag återspeglar den kompromiss som nåddes mellan Sverige och kommissionen angående en förlängning av möjligheten att lägga upp restriktioner med avseende på punktskattevaror som resande som kommer från andra medlemsstater kan föra in i Sverige. Den regeln skulle normalt sett ha gått ut i slutet av den här månaden. Sverige har begärt mer tid för att anpassa sin alkoholpolitik. Det har också Färm betonat. Han sade: vi behöver tid för att anpassa vår politik. Europeiska kommissionen är nu beredd att ge Sverige tid fram till senast slutet av år 2003.
Fru talman! Jag tycker att den lösning som hittats är rättvis och rimlig. Genom den garanteras att restriktionerna för resenärer definitivt skall försvinna i slutet av år 2003, vilket jag påpekat. Samtidigt tillåts dock en kort ytterligare anpassningsperiod. Med den stegvisa avregleringen under övergångsperioden understryks Sveriges förpliktelse att definitivt avsluta avvikelserna, och det garanteras att de svenska medborgarna till sist skall kunna dra nytta av den inre marknaden på samma sätt som andra medborgare i unionen kan göra det.
Det gläder mig också att kommissionens förslag får stöd i betänkandet av Maaten. Kommissionen kan emellertid inte godta de inlämnade ändringsförslagen. Den förstår dock mycket väl de skäl som ligger till grund för dem. Kommissionen anser att det inte är tillrådligt att behandla allmänna frågor, såsom sambandet mellan alkoholpolitik och hälsopolitik eller behovet att sträva efter mer samordning av punktskatter på alkohol, inom ramen för ett förslag angående de avvikelser som en medlemsstat tillämpar. Dessa avvikelser från grundläggande principer för den inre marknaden har tillåtits för att ge Sverige möjlighet att anpassa sin alkoholpolitik. Vi har här alltså att göra med, vilket jag också säger till Sacrédeus, grundläggande principer för den gemensamma inre marknaden.
Vilket det berättigande än var som Sverige kunnat åtnjuta sedan tillträdet till gemenskapen, och om jag återigen får vända mig till Sacrédeus, så gjordes mig veterligen då inga undantag som skulle fortsätta gälla, avvikelsen skulle upphöra i slutet av den här månaden och det är fortfarande planerat så. Som sagt, för att ge Sverige tid att anpassa sin alkoholpolitik har landet dock fått några år extra på sig. Än en gång, undantaget skulle absolut inte fortsätta gälla för alltid. Jag upprepar: vilket berättigandet för den här avvikelsen än var så anser kommissionen att övergångsperioden varit tillräckligt lång, nämligen nio år från anslutningen till slutet av år 2003, och att det nu är dags att fastställa ett definitivt slutdatum för den här avvikelsen från principerna för fri rörlighet för varor och personer.
Kanske får jag till sist, fru talman, gå in på några saker som tagits upp av ledamöter i församlingen i kväll. Då skulle jag återigen speciellt vilja betona att den folkhälsoaspekt som Maaten nämnde naturligtvis är viktig. Alla länder, alla medlemsstater i Europeiska unionen har alkoholproblem, känner av alkoholproblem, och alla medlemsstater i Europeiska unionen för en anti-alkoholpolitik. Det är mycket naturligt och mycket klokt att Sverige också gör det, men det måste gå att göra utan att reglerna för fri rörlighet för varor, en av grundreglerna för Europeiska unionen alltså, skadas.
Än en gång alltså, det är mycket förståeligt att den hälsopolitiken förs i Sverige. Det sätt på vilket den måste föras har redan nämnts av Färm och av Carlsson. Det är rätt att vidta åtgärder vad avser informationskampanjer, information i skolor och till allmänheten, såsom det också sker på andra håll i gemenskapen. Det är den första punkt som jag skulle vilja ta upp.
Den andra punkten gäller harmoniseringen av punktskatter, skatten på alkoholhaltiga produkter. Fru talman, får jag meddela er att, vilket församlingens ledamöter vet, kommissionen inte har några instrument för att ålägga en viss punktskattepolitik. Kommissionen skulle kanske vilja det men det går inte. Vad kommissionen däremot kan göra är att se till att den enda regel som existerar för hela Europeiska unionen, nämligen minimiskatter, upprätthålls. Vidare skall kommissionen, vilket är dess uppgift fru talman, i slutet av året eller i början av nästa år lägga fram en rapport om läget vad gäller punktskatter i Europeiska unionen. Den rapporten skall alltså läggas fram någon gång i början av nästa år och i den skall kommissionen naturligtvis göra vissa rekommendationer eftersom de stora skillnaderna i punktskatt verkligen leder till störningar på den inre marknaden. Det är något som kommissionen inte tycker om. Den kommer alltså att innehålla rekommendationer men några instrument har kommissionen inte.
Fru talman! Jag rekommenderar parlamentet att anta betänkandet av Maaten utan ändringar.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Utbyte av information med tredje land
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0142/2000) av Berenguer Fuster för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG och 93/22/EEG om utbyte av information med tredje land ((KOM(1999) 748 -C5-0011/2000 -2000/0014 (COD))

Berenguer Fuster
. (ES) Fru talman! Hänsyn bör tas till att de undersöknings- och kontrollbefogenheter som kontrollmyndigheterna utövar på det finansiella området definitivt är större än de befogenheter som utövas på andra områden. Staten är på det finansiella området (till stor del beroende på att man uppmanar till krediter och sparande, något som inbegriper de bolag som drar nytta av värdepappersmarknaden) mån om att värna om intressena hos de sparare som förlitar sig på företag som förvaltar pengar för andras räkning utan att pengarnas rättmätiga ägare har möjlighet att påverka hur detta sker.
Skyddet av tredje parts intressen rättfärdigar en ökad inblandning från myndigheternas sida som bland annat tar sig uttryck i orimliga befogenheter som innebär att myndigheterna har möjlighet att ta reda på företagens interna angelägenheter.
Det är utan tvekan så att om de uppgifter som framkommer i samband med utövandet av dessa befogenheter skulle vidarebefordras till tredje part, skulle det inte bara kunna orsaka obotliga skador på de undersökta enheterna utan även ge upphov till kraftiga svängningar på marknaden och definitivt förändringar av denna.
Därför är myndigheterna som en motvikt till dessa omfattande undersökningsbefogenheter skyldiga att bevara sekretess. Denna sekretesskyldighet, som varar in i det sista, skulle kunna komplicera mål som kontrollmyndigheterna eftersträvar och som kort sagt innebär att garantera marknadens korrekta agerande.
Det råder ingen tvekan om att ett av de områden där globaliseringsfenomenet tydligast framstår är det finansiella området, där de stora företagen drar nytta av värdepappersmarknaden. Numera bedriver de stora företagen sin verksamhet i ett stort antal länder, men det finns inga överstatliga kontrollmyndigheter, och till och med gemenskapens myndigheter har svårt att sköta sina åligganden utanför de egna gränserna. Det handlar när allt kommer omkring om frågor som påverkar suveräniteten: problemet kan sammanfattas med att en myndighet som kontrollerar verksamheten i ett företag i ett visst land inte har direkt tillgång till uppgifter om verksamheten i företaget, i dess moderbolag eller i dess filialer i andra länder, för myndigheternas kontrollbefogenheter sträcker sig inte utanför det egna landets gränser.
För att lösa det problemet krävs ett samarbete mellan myndigheter i olika länder, ett samarbete som bland annat måste ske i form av ett utbyte av de uppgifter som de har fått fram. Problemet är att genomförandet av ett sådant utbyte i regel innebär att sekretesskyldigheten inte beaktas.
Därför är det nödvändigt att bestämmelserna fastställer hur konflikten mellan skyldigheten att iaktta sekretess och informationsutbytet kan överbryggas och söker uppnå balanserade lösningar.
Vad den europeiska lagstiftningen beträffar så ändrades år 1998, efter en vacklande lagstiftning som dessutom skiljde sig åt för de olika sektorerna, det första bankdirektivet för att medlemsstaterna skulle få möjlighet att ingå avtal om utbyte av information med tredje land, såvida den information som förmedlas åtnjuter garantier om sekretess som motsvarar minst de garantier som gäller i Europeiska unionen. I och med detta direktiv införs nu motsvarande ändringar i övriga direktiv för finanssektorn, på samma sätt som i bankdirektivet.
Eftersom vi den gången, år 1998, godkände ändringen av samma skäl, kommer vi också att stödja dessa ändringar inom de tidsramar som kommissionen föreslår.
En sista fundering. Vi väntar för närvarande på ett betänkande från Europaparlamentet om granskningen av SLIM-initiativet, vars syfte är att förenkla lagstiftningen på den inre marknaden. Det som händer på det området kan komma att bli mycket betydelsefullt och få mycket positiva konsekvenser. För att förenkla lagstiftningen kommer man likaså att bli tvungen att minska antalet bestämmelser och rationalisera initiativen.
Det finns därför anledning att undra varför man inte i samband med 1998 års ändring av bankdirektivet samtidigt ändrade direktivet om livförsäkringar, direktivet om företag för kollektiva investeringar, kort sagt de direktiv som nu ändras. En förenklad och samstämmig lagstiftning hade varit skäl nog att göra det.

Evans, Jonathan
Fru talman! Jag är mycket glad att till sist få möjlighet att bidra till denna debatt på PPE-gruppens vägnar, och låt mig först och främst gratulera herr Berenguer Fuster till det arbete han utfört i samband med detta betänkande.
Jag har noterat att hans betänkande är ganska kortfattat, men detta säger ingenting om den mängd arbete som han varit tvungen att utföra, eftersom den aktuella frågan är komplicerad, precis som han klargjort i sina kommentarer. Betänkandet handlar i huvudsak om kompromissen mellan tillgång till sekretessbelagd information, information som inkommer till en rad olika tillsynsmyndigheter, och den användning denna information slutligen får. Vi vet att informationen i allmänhet inkommer som ett resultat av de skyldigheter som företagen har i förhållande till inspektionssystemet.
Det finns nu en mängd tillsynsmyndigheter över hela Europeiska unionen, men ofta finns det en hel rad tillsynsmyndigheter inom själva medlemsstaterna, och dilemmat i samband med hur denna information faktiskt används, är inte bara ett dilemma för gemenskapen och dess informationsutbyte med tillsynsmyndigheter utanför gemenskapens gränser. Vi stöter ofta på detta dilemma inom medlemsstaterna. Jag har egen erfarenhet av arbete inom regeringskansliet i Förenade kungariket, och jag kommer ihåg väldigt många fall där regeringen varit nära att ge ett kontrakt till ett specifikt företag, bara för att få reda på att en annan del av förvaltningen faktiskt håller på att inleda ett rättsligt förfarande, av en eller annan orsak, mot just detta företag. Detta beskrivs ofta som att regeringens vänstra arm inte vet vad den högra gör, men vad det faktiskt handlar om är viljan hos tillsynsmyndigheterna inom medlemsstaterna, men också inom Europeiska unionen och utanför dess gränser, att utbyta information samtidigt som man tar hänsyn till sekretessen.
Detta leder mig fram till den andra kortfattade frågan jag vill ta upp i kväll, som handlar om konsolideringen av själva tillsynsmyndigheterna. Detta är en process som man gått igenom i Förenade kungariket. Nyligen uttalade sig Howard Davies, som är chef för den nya finansinspektionen i Förenade kungariket, i vårt utskott för ekonomi och valutafrågor, då han redovisade erfarenheterna i samband med denna process. Det hade inte varit en alldeles problemfri process, men jag tror att folk i stort sett har den uppfattningen att konsolideringen av tillsynsmyndigheterna i Förenade kungariket blivit en framgång. Det är något som kan rekommenderas till övriga myndigheter inom Europeiska unionen, inte minst därför att det skulle leda fram till ett gemensamt förhållningssätt till användningen av den information som blir tillgänglig genom denna process, till fördel för investerare över hela Europeiska unionen.

Bolkestein
. (EN) Låt mig varmt tacka föredraganden, Berenguer Fuster, för hans betänkande och för god samordning och gott samarbete. Förhållningssättet inom utskottet för ekonomi och valutafrågor har underlättat ett snabbt antagande av förslaget.
Syftet med förslaget är att ändra åtskilliga direktiv som reglerar förhållanden inom sektorn för ekonomiska tjänster, att föra dem i linje med bestämmelser som redan är i kraft inom banksektorn för att förbättra informationsutbytet med tredje land. Förslaget är också en reaktion på internationella rekommendationer om utbyte av sekretessbelagd information. Det är nödvändigt att förbättra övervakningen av finansiella konglomerat. Detta är en aspekt som betonades av Berenguer Fuster i kväll och även av Evans. Jag håller fullständigt med dem om att sekretessen för denna information är absolut nödvändig.
Den föreslagna åtgärden kommer att göra det möjligt för tillsynsmyndigheter på det finansiella området i Europeiska unionen att på ett sektorövergripande sätt utbyta information av övervakande karaktär med behöriga myndigheter i tredje land. Det kommer också att göra det möjligt för tillsynsmyndigheter på det finansiella området i Europeiska unionen att utbyta information av övervakande karaktär med organ i tredje land, t.ex. clearing- och betalningssysteminstitut och revisorer, som i kraft av sin funktion bidrar till att stärka det finansiella systemets stabilitet. I förslaget klargörs att utbytet av information görs i övervakande syfte och det innehåller bestämmelser om sekretesskydd -den viktiga punkt som nämnts -för den aktuella informationen.
Evans har talat om konsolideringen av tillsynsmyndigheterna. Det är just det som sker i Förenade kungariket. Den brittiska finansinspektionen, med Howard Davies som chef, är faktiskt en konsolidering av tillsynsmyndigheter. Detta exempel har följts av Sverige, eller kanske det är tvärtom. Med andra ord finns det en konsoliderad tillsynsapparat i både London och Stockholm.
Inom den brittiska finansinspektionen finns det en enhet som arbetar med banksektorn. Det finns en annan enhet som arbetar med försäkringssektorn och en tredje som arbetar med fondbörsen. De finns under ett tak, men under detta tak finns det fortfarande urskiljbara enheter. Evans antyder att de samarbetar -och visst samarbetar de -men samarbete är något annat än att bara finnas under samma tak. Evans vill att kommissionen skall uppmana medlemsstaterna att följa det brittiska eller svenska exemplet. Åsikterna går sannerligen isär. Vi har här en mycket känslig fråga. I vissa länder finns det konsoliderade tillsynsmyndigheter, men i andra finns det tre separata enheter, t.ex. i Nederländerna och andra medlemsstater. De säger: Vi samarbetar, så var finns problemet?
Jag säger inte att det inte finns några skäl att oroa sig. En rapport utarbetades nyligen av en kommitté som leddes av Brouwer, som är andreman vid Nederländska centralbanken. Den välkomnades av Ekofin. Den finns tillgänglig på Internet, så att alla kan få ta del av den. I rapporten står det att i princip, när det gäller banker och försäkringsbolag, fyller de institutionella ramarna sitt behov, men man bortser från frågan hur man skall hantera systemkriser. Man tar inte heller upp fondbörser. Men tänkandet upphör inte. Om det gjorde det, skulle vi befinna oss i ett mycket dåligt läge. Alla känner till vad som har hänt i andra delar av världen när det gäller systemkriser. Alla känner dessutom till att allianser mellan olika fondbörser än mycket vanliga i dag. Vi måste alltså granska detta ytterligare och se om den ökande mängden konglomerat leder fram till ett behov av ytterligare övervakning. När det gäller fondbörser är det verkligen en viktig fråga om vi skall ge ansvaret till nationella tillsynsmyndigheter eller om det skall skapas något på unionsnivå.
Detta tänkande har inte resulterat i några bestämda slutsatser, men det fortsätter. Om utvecklingen blir gynnsam, ser jag fram emot att delta i ett samtal med detta parlament om just dessa frågor.

Talmannen
Tack herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Import av öl till Finland
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0144/2000) av Lulling för utskottet för ekonomi och valutafrågor,
I. om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 69/169/EEG och 92/12/EEG beträffande en tillfällig kvantitativ restriktion för import till Finland av öl (KOM(2000)76 -C5­0137/2000 -2000/0038(CNS)),
II. om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) 918/83 beträffande ett tillfälligt undantag för tullfri import till Finland (KOM(2000)76 -C5­0138/2000 -2000/0039(CNS))

Lulling
. (FR) Fru talman, herr kommissionär! Finland erhöll i anslutningsfördraget från 1995 ett undantag till och med den 31 december 1996 för att begränsa importen av öl från andra medlemsstater.
Detta är ett undantag från den grundläggande principen för den rättighet gemenskapens medborgare har att transportera varor, som förvärvats för eget bruk, från en punkt i gemenskapen till en annan, utan att betala ny skatt. Finland erhöll en förlängning av detta undantag fram till år 2003. Samtidigt, och för att följa den gällande lagstiftningen inom ramen för tullunionen tvingades Finland att höja den kvantitet som kunde importeras skattefritt från tredje land, från 2 till 15 liter.
Inför en massiv import från Estland och Ryssland som framför allt hotar existensen för en rad små och medelstora detaljhandelsföretag som säljer öl i gränsregionerna, begär nu Finland att få sänka gränsen för invånarnas import från dessa länder, från 15 till 6 liter. Man hänvisar också till problem med hälsa, allmän ordning och förlust av intäkter. Denna import täcker under tiden ca 10 procent av detaljmarknaden för öl i Finland. Varför? Helt enkelt på grund av den enorma prisskillnaden som i sin tur beror på de orimliga skatterna på alkohol i Finland.
Reaktionen från det finländska folket på denna situation är en perfekt illustration av sanningen från La Palice, enligt vilken alltför mycket skatt dödar skatten, eftersom medborgarna reagerar mot det som de betraktar som nästan konfiskatoriska skatter.
I jämförelse med övriga medlemsstater är punktskatterna på alkohol i Finland de högsta och motsvarar exempelvis när det gäller öl 17 gånger den som tillämpas i Spanien och är 44 procent högre än den i Irland som i punktskatternas tio i topp hamnar på andra plats efter Finland, som leder i Europeiska unionen och bara besegras av Norge som inte är medlem.
På grund av Finlands geografiska läge är de enskildas import från andra medlemsstater mycket mindre, vilket exempelvis inte är fallet när det gäller Förenade kungariket och Danmark framför allt, som har mycket högre punktskatter på alkohol än de angränsande länderna.
På grund av situationens allvar hade jag i mitt betänkande rekommenderat att vi skulle bifalla denna nya begränsning till 6 liter öl från Ryssland och Estland, men bara till år 2003 och inte till år 2006, framför allt för att Estland är ett kandidatland och för att handeln, även om den är illegal, inte heller kommer att upphöra efter år 2006 så länge Finland inte bestämmer sig för att tillämpa en lägre beskattning på alkoholprodukter, framför allt öl och vin.
Majoriteten i utskottet för ekonomi och valutafrågor var inte överens med mig. Jag insisterade och lade till och med fram ett ändringsförslag bl.a. på grund av omarbetningen av undantaget beträffande import för privat bruk från andra medlemsstater. Ändringen av det berörda direktivet som samtidigt läggs fram för oss innebär en successiv avreglering från 15 liter i nuläget till 64 liter från år 2003, och från den 1 januari 2004 kommer de allmänna reglerna att träda i kraft. Det handlar förvisso om ett framsteg jämfört med den nuvarande situationen, som skulle kunna pågå ända till år 2003.
Problemet med alkoholismen har naturligtvis varit föremål för en rad kontroverser i utskottet. Jag framhärdar i att påstå att problemet med alkoholism, och framför allt det skandinaviska sättet att konsumera alkohol i syfte att berusa sig, inte kan lösas genom en överdriven beskattning, tvärtom, eftersom den gör alkoholen till en lyxprodukt, en sorts del av den sociala statusen. Det är anledningen till att jag vågade rekommendera Finland att dra nytta av denna nya undantagsperiod för att sänka sin höga beskattning framför allt på alkoholhaltiga drycker som öl och vin.
Den verkliga alkoholismen och de hälsoproblem den leder till kan endast bekämpas med information och undervisning. Höga skatter får inte storkonsumenterna av alkohol att sluta dricka, utan drabbar i stället den stora majoritet som har en måttlig konsumtion av öl, vin och andra alkoholhaltiga drycker, vars välgörande inverkan på hälsan och för att förebygga sjukdomar som cancer, Alzheimer, hjärt -och kärlsjukdomar numera är välkända och vetenskapligt bevisade. Låt oss därför sätta stopp för hyckleriet och överge de falska recepten.
Vi vet naturligtvis alla att vi varken kan eller vill ifrågasätta medlemsstaternas förmånsrätt att på skatteområdet fastställa punktskattesatser som de anser mest lämpade. Men Finland kan, det hoppas vi åtminstone, övertygas om att en minskning av skillnaden mellan dess punktskatter och de som tillämpas av andra medlemsstater och angränsande tredje land, skulle vara det bästa sättet att förhindra att den gränsöverskridande handeln som orsakar problem ökar, och det innebär en mycket större möjlighet att lyckas än om man bibehåller och utökar kvantitativa restriktioner.
Jag beklagar, herr kommissionär, er kommissions diskretion i detta ärende, särskilt som ni valt artikel 93 i fördraget som rättslig grund, som just behandlar harmoniseringen av indirekta avgifter och skatter. Förstå det den som kan!

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär, rådets företrädare! Man säger ofta att avståndet mellan parlamentet och medborgarna är stort och att de frågor som vi diskuterar här inte intresserar medborgarna i våra hemländer. Bästa vänner, nu behandlar vi för en gångs skull ett betänkande som garanterat intresserar konsumenterna, i varje fall i mitt hemland Finland. Innan vi anslöt oss till Europeiska unionen lovade man oss finländare att EU skulle medföra en ännu öppnare alkoholpolitik, sänka de skyhöga konsumentpriserna på alkoholdrycker som beror på den höga skattesatsen samt avreglera återförsäljningen och avveckla statens alkoholmonopol. Jag är exakt av samma åsikt som fru Lulling, att alkoholproblemet inte går att lösa genom att man begränsar importen, håller höga priser och att försäljningen av alkohol är monopoliserad. Konsumenterna har trots allt fått vänta på att de alkoholpolitiska reformerna skall genomföras, eftersom långa övergångstider och olika importbegränsningar har satt stopp för en sund konkurrens. Betänkandet som nu behandlas utgör sålunda ett stort steg framåt i ett stegvis öppnande av den finländska marknaden.
Som motvikt till frisläppandet av EU-importen anhåller Finland dock om tillstånd att minska kvoten av öl som får importeras från tredje land . Begränsningen, som är underkastad begäran, är i och för sig befogad bara den inte förblir permanent. Även då det gäller import från tredje land måste Finland målmedvetet närma sig en situation där marknaderna är lika öppna som i övriga medlemsstater. I fråga om tredje land borde man avstå från begränsningarna senast vid utgången av år 2003, för ju snarare Finland tvingas öppna alla sina marknader, desto större är sannolikheten för att vi får igång en riktig lösning på frågan om punktskatt. Det är i slutänden ändå det här som frågan gäller. Det är klart att fri import från till exempel Estland och Ryssland redan i slutet av år 2003 med nuvarande bruttoprisnivå skulle leda till en oönskad situation. Om marknaderna öppnas tidigare än planerat även i fråga om tredje land ökar dock trycket på skattesänkningar, och ju fortare beskattningen når en mellaneuropeisk nivå, desto sundare är det för den inhemska marknaden.

Färm
Fru talman! Finlands speciella införselregler för öl har förstås stor betydelse både för folkhälsan och för affärslivet. Problemet skärps ju av närheten till tredje land, dvs. i praktiken Ryssland och Estland. Då är det klart att det krävs särskilda regler också vad gäller förhållandet i fråga om tullar mot detta tredje land.
I Finland, liksom i Sverige och Norge, finns ju som vi konstaterade i den tidigare debatten om svensk alkoholpolitik en alldeles särskild politisk linje på detta område, som bland annat bygger på höga skatter med tanken att höga konsumentpriser också skall leda till minskad konsumtion. Det är ju så att även i Finland har denna politik visat sig vara framgångsrik när det gäller att bekämpa alkoholskador. Denna relativt låga, totala alkoholkonsumtion leder ju faktiskt, trots traditionen av det speciella konsumtionsmönster som finns i länder som Finland och Sverige, och trots att det förekommer en hel del hembränning och smuggling, till färre alkoholskador och lägre samhällskostnader skapade av alkohol. Vad gäller det tror jag faktiskt att det finns övertygande bevis för att föredragande Lulling har fel när hon påstår att höga skatter inte leder till minskad konsumtion eller att en restriktiv politik inte skulle vara effektiv. Tvärtom finns det gott om forskning som visar detta. Dessutom är det numera så att bland annat FN rekommenderar en alkoholpolitik som utgår från dessa nordiska erfarenheter och rekommenderar även andra europeiska länder att gå samma väg. Men, denna restriktivare politik blir naturligtvis svårare att genomföra utan skyddet av importrestriktioner. Detta är skälet till att Finland, liksom även Sverige, har begärt tid fram till år 2003 för att trappa upp införselmängderna inom EU för öl. Man behöver helt enkelt tid för att förbereda den nya alkoholpolitiken, med nya inslag i alkoholpolitiken som kan reducera de risker som dessa avskaffade importrestriktioner kan medföra.
För Finland förstärks de problem som även gäller för Sverige. De förstärks av närheten till grannländer utanför EU, dvs. framför allt Ryssland och Estland, eftersom dessa länder har en helt annan kostnadsnivå, en helt annan pris- och skattenivå än vad som är normalt inom unionen. Närheten från södra Finland till Estland och den enorma skillnaden i pris- och skattenivå har lett till att Finland och Europeiska kommissionen vill behålla restriktionerna gentemot dessa länder i ytterligare två år, dvs. fram till år 2005, vilket jag faktiskt tycker är rimligt. Detta har dock föredraganden, Lulling, inte velat acceptera, utan hon kräver i stället att samma tidsgräns skall gälla gentemot tredje land som för den inre marknaden. Glädjande nog valde dock utskottet att gå på min, den finska regeringens och kommissionens linje, som ansåg att dessa stora skillnader i pris- och skattenivå faktiskt ger skäl för två års extra anpassningstid, såvida inte Estland innan dess blir medlem i EU, eftersom det då kan vara naturligt att EU:s regler bör gälla även för Estland. Dessa risker handlar ju framför allt om folkhälsoproblemen, men också om problem för den nationella produktionen och försäljningen av öl i gränsområdena.
Lulling har framför allt velat använda sitt betänkande för att argumentera för sänkta alkoholskatter i Finland. Jag håller med om att de höga skatterna lär bli svåra att upprätthålla i längden när alltfler människor reser över gränserna och har möjlighet att privat importera alkohol. Men, det är trots allt, som kommissionär Bolkestein konstaterade tidigare, en viktig princip att denna typ av skatter är en nationell fråga som inte är föremål för formell harmonisering på den inre marknaden.
Icke desto mindre torde det nu bli nödvändigt för den finska regeringen att påbörja en anpassning nedåt av skattenivåerna för att undvika stora problem när restriktionerna för privatimporten av öl nu stegvis trappas ned till den nivå som skall gälla för inre marknaden i övrigt.
Det är dock lite trist att föredraganden, som ju är en välkänd kämpe för vinproducenternas intressen, inte alls tar problemen för folkhälsan på allvar, utan till skillnad från föredraganden i ärendet om Sveriges alkoholrestriktioner, Maaten, bara ser detta som ett skatteproblem och inre marknadsproblem. Det är nämligen faktiskt uppenbart att lågprisimporten till Finland från Estland och Ryssland redan har lett till sociala problem och folkhälsoproblem som man inte kan förneka. Därför är det glädjande att de kommande ordförandeskapen nu verkligen kommer att ta upp denna fråga, som jag har förstått under det kommande året, när det gäller folkhälsoinsatser som tar upp alkoholens roll, men det kommer förvisso att kräva en hel del nya metoder. Mot denna bakgrund föreslår jag dock att vi stöder utskottets förslag om att godkänna överenskommelsen mellan Finland och EU.

Pesälä
Herr talman! I och med att Finland anslutit sig till den Europeiska unionen måste Finland tillämpa EU:s konkurrensregler. Bestämmelserna för import av öl utgör en del av dessa. Som företrädare för ELDR-gruppen vill jag försvara fri handel och ett eliminerande av konkurrenshindren, vilket trots allt kommer att gagna medborgarna.
Jag vill ändå tackla problemet med utgångspunkt i subsidiaritetsprincipen. I Finland har man länge fört en framgångsrik socialpolitik, med vilken man strävar efter att begränsa alkoholkonsumtionen. All statistik som mäter totalkonsumtionen av alkohol talar för en fortsättning av denna politik. Å andra sidan erkänner jag att konsumtionen inte är jämnt fördelad. I Finland finns problemgrupper bland alkoholkonsumenterna - bland annat ungdomar. Med förslaget försöker man påverka dessa gruppers alkoholkonsumtion. De strikta importbegränsningarna motiveras bland annat av skäl som hänför sig till den allmänna ordningen.
En central del av hälsopolitiken har utgjorts av hög beskattning och gränsskydd. Finlands geografiska läge skiljer sig mycket från samtliga övriga EU-länders. På andra sidan gränsen har vi länder med låga prisnivåer: Om man till exempel tillämpade EU:s allmänna importbegränsning på 175 euro på den skattefria importen från dessa länder skulle de godkända importerade mängderna vara dubbelt så stora räknat i liter. Därför är Finland i behov av självständiga lösningar för vettiga importbegränsningar.
I den här saken måste man avancera stegvis mot en lägre alkoholskatt och successivt avreglera importen, men låt oss respektera förhållandena i medlemsstaterna såsom de själva anser bäst. Finland anser en två år längre begränsning för import från tredje land vara motiverad, därför kan vi inte stödja de ändringsförslag som föredraganden på nytt framfört i kammaren, vilka redan en gång röstades ned i utskottet.

Della Vedova
Fru talman, herr kommissionär! Lulling har gjort ett bra arbete med detta betänkande, enligt min mening, i det avseendet att han försökt ändra inriktningen jämfört med kommissionens restriktiva grundinställning.
Det finns en första punkt som måste klarläggas och det är följande: är det sant att den fria rörligheten för varor och produkter inom medlemsstaterna leder till allvarliga problem när det gäller att bygga upp den inre marknaden? Och det spelar ingen roll om det handlar om andra produkter eller, som i vårt fall, öl. Diskrimineringen mellan konsumenter-medborgare i andra länder och de finländska är uppenbar och motiv nog. De restriktioner som länder som Finland har infört för personlig införsel av öl jämfört med den standard som gäller inom gemenskapen måste med andra ord tas bort, och det med det snaraste. Den tidsperiod som anges, år 2003, kan inte motiveras på något sätt, och än mindre kan man motivera tidpunkten år 2005 för införsel för personligt bruk från länder utanför gemenskapen. Här stöder vi italienska radikaler de ändringsförslag som lagts fram av Lulling.
Inte heller övertygar, fru talman, de sociala och hälsomässiga skäl som åberopas för undantaget. Förbud, höga skatter, offentliga monopol, obehagliga som alla andra monopol, leder till smuggling och kriminalitet även om de berikar statskassan. På lång sikt - och vi behöver inte ens nämna förbudet mot alkohol i USA under föregående sekel - leder förbud till mer sociala och hälsomässiga skador än en upplyst konsumtion. Uppgifterna om smuggling i de skandinaviska länderna av produkter som i sig är ofarliga, som öl eller vin, bör bli en varning mot förbudspolitik när det gäller alkohol, och inte bara där, och inte ett exempel som andra länder inom Europeiska unionen bör ta efter, som någon har hävdat. För att inte tala om de allvarliga inskränkningarna i den personliga friheten som alla patriarkaliska överdrifter leder till, oavsett om det gäller stater eller politiker.

Paasilinna
Herr talman! Finland är villigt att öka mängden importerat öl från den inre marknaden. Undantaget är tidsbegränsat och jag understöder sålunda kommissionens linje. Alkoholpolitiken i Finland har varit välgrundad och det har vi bevis på, vilket inget land kan förneka. Vårt problem är den stora skatteskillnaden. Knappast någon annanstans är skillnaden lika stor som vid vår östgräns. Orsaken är klar om ni tänker efter. Där kollapsade en hel stat och samtidigt rasade priset på vodka och öl. Detta är vad som hände där och vi tänker inte ge oss ner i den avgrunden, vad ni än må säga. Priset på alkohol sjönk. Dessutom gör man alkohol där så att man blandar kranvatten och sprit. Det blir en ganska stark dryck. För det betalar man inte mycket mer än flaskans pris. Vilken produktion är så billig att den kan konkurrera med detta? Och förresten, vem stör det att en sådan import från öst begränsas? Inte stör den väl någon, i varje fall inte EU:s verksamhet.
Här säger man att man inte kan minska konsumtionen med beskattning. Vad har ni för erfarenhet av detta? Vi har erfarenheter av detta. Om priset stiger minskar alkoholkonsumtionen först hos de fattiga. Det finns forskningsresultat som pekar på detta. Sedan säger ni att upplysning hjälper. Jag råkar komma från ett område där man bedrivit sådan upplysning. Vad hände? Man fortsätter att dricka vodka som förut och därtill även vin, det vill säga totalkonsumtionen ökar. Vi har ytterligare ett problem. Vi har ett högt skatteuttag, vilket jag tidigare förespråkat. När de enskilda medborgarna får importera mera utländskt öl minskar skatteintäkterna. Sedan borde man sänka skatten även i hemlandet, skatteintäkterna minskar också här, men i båda fallen ökar alkoholkonsumtionen, det vill säga detta dubbla problem är ganska stort.
Jag anser att det är riktigt med en gradvis övergång och också det att man beaktar den inhemska skattenivån. Punktskatten på öl är mycket hög hos oss, men bästa kolleger, vad vi inte kan avlägsna är det prisgap som existerar mellan oss och vår granne i öst. Därtill förslår inte våra resurser, denna prisskillnad är så stor, och för den skull är - såsom kollegan Pesälä sade -denna speciella omständighet rätt viktig för oss. Och om den inte finns säger jag bara, att våra vägar österut kommer att vara blöta av vodka om alla importbegränsningar slopas. Det är detta saken gäller.

Thors
Värderade talman, herr kommissionär! I motsats till min kollega Kauppi tycker jag att det finns bättre sätt att fira ettårsdagen av det senaste valet till Europaparlamentet än att ta upp kommissionsledamotens tid kl. 23.00 med att diskutera denna lilla fråga. Vi kunde ha skött detta på ett mer ändamålsenligt sätt.
Det är dessutom uppenbart att det mest gäller ett fiskalt problem. Till min värderade kollega Kauppi vill jag säga att det går an att tala om liberala aspekter här, men vad har Kauppis partikollega, Finlands finansminister, gjort för att försöka anpassa denna fråga eller andra skattefrågor i Finland? Det är, som sagt, faktiskt ett fiskalt problem.
Jag har bl.a. hänvisat till ordningsfrågor. Jag är mycket besviken över att Europeiska gemenskapernas domstol ansåg att man kan införa en diskriminerande tidsgräns för medborgare från tredje land. Mitt parti, Svenska folkpartiet, var emot detta, men vi blev tyvärr tvungna att ge oss när domstolen i Luxemburg fattade sitt beslut.
Det finns skäl att konstatera att man från Finlands sida, i motsats till en del svenska kolleger, nog kände till att vårt undantag för övriga alkoholhaltiga drycker från EU-länderna var ett tillfälligt undantag. För min del stöder jag ändå kommissionens förslag vad gäller tidsgränsen, fram till år 2006, för importen av öl. Jag är också bekymrad, så till vida att vi inte skall avsäga oss kommande möjligheter till övergångsregler i förhandlingarna med Estland. Utskottet har infört ett tillägg avseende bl.a. Estland. Vi har ett liknande problem i många gränsregioner, och jag hänvisar här till Paasilinnas inlägg. Det gäller att inte fatta ett förhastat beslut.
Vidare vill jag hänvisa till den svåra konkurrenssituation som råder i trafiken på Östersjön. Konkurrenssituationen är mycket ojämn, och den riskerar att ytterligare förvärras i detta avseende.

Korhola
Herr talman! Finland har beviljats en övergångsperiod för att anpassa importbestämmelserna för alkohol till EU-nivå. Detta skall för den inre marknadens del genomföras inom utsatt tid fram till år 2004. Genom att anhålla om förlängd tid för att harmonisera importen från tredje land har Finland dock velat säkerställa att importen från den inre marknaden, vilken prioriteras, kan harmoniseras under kontrollerade förhållanden. EU-domstolen och kommissionen godkänner denna prioritetsordning, jag hoppas alltså på förståelse även från parlamentets sida.
Jag anser att den bild som Lullings betänkande ger av Finland är felaktig. Herr kommissionär, ni hör det nog på det vi finländare säger. Ett avsevärt problem då det gäller importen från tredje land är att av produkter som är belagda med punktskatt är starka alkoholdrycker och viner underkastade importbegränsningar som omfattar hela EU, men av en eller annan orsak gäller dessa inte alls öl. Sålunda får man vid importen av öl lov att följa den allmänna eurobaserade gränsen: varor för 175 euro. Med den ryska prisnivån, såsom vi har hört, innebär denna penningsumma över 200 liter öl av bästa europeiska sort. Det är den dubbla mängden jämfört med hur mycket en EU-medborgare kan importera från ett annat EU-land. Till vilken litermängd man begränsar importen av öl från tredje land är inte alls lika viktigt som det att man tar itu med importen från tredje land först efter det att man fått den inre marknaden att fungera. Gränsen mellan Finland och Ryssland är helt exceptionell inom EU. Jag poängterar att inget annat EU-land möter ett lika stort prisgap vid sin gräns som Finland -och inte löser man denna skillnad i priserna med hjälp av någon punktskatt
Senaste tiders uppgifter om till exempel forskning i Frankrike visar att alkoholen orsakar allvarliga folkhälsoproblem i alla EU-länder. Jag har också förstått att Sverige och Frankrike håller på att utarbeta en EU-linje för sina ordförandeperioder där man strävar efter att bekämpa alkoholens skadliga effekter i hela EU. Då man känner till de höga samhälleliga kostnaderna för alkoholrelaterade skador, borde punktskatterna snarare harmoniseras enligt medelvärdet inom EU än enligt den lägsta nivån. Punktskatten är inte fiskal, enbart politik för att samla in pengar till staten, utan den är klart och tydligt ett instrument som med marknadsekonomiska medel leder till sundare livsföring.

Bolkestein
. (NL) Fru talman! Får jag börja med att säga att kommissionen med det här förslaget tillmötesgår en begäran från Finland som vill motarbeta en ökande införsel av öl från intilliggande tredje länder såsom Ryssland och Estland, där ölet är mycket billigare. Samtidigt har Finland instämt med att i olika etapper höja den mängd öl som resande som kommer från andra medlemsstater kan ta med sig utan att betala punktskatt. Finland förbereder sig på det sättet på situationen efter år 2004 då resande fritt skall kunna ta med sig alkoholhaltiga drycker för eget bruk från andra medlemsstater, i enlighet med principerna för den inre marknaden.
Det gläder mig att, trots det stora antalet inlämnade ändringsförslag, betänkandet av Lulling till största delen stöder kommissionens förslag. Även om kommissionen mycket väl förstår motiven bakom de inlämnade ändringsförslagen så kan den inte godta dem. Några av ändringsförslagen gäller nivån på de skatter som Finland tar ut. Såsom jag tidigare i kväll har förklarat så är det, i gemenskapslagstiftningens nuvarande utformning, i vilken endast minimipunktskatter fastställs, endast Finlands sak att avgöra om anpassningen av landets alkoholpolitik även skall omfatta en sänkning av skattenivåerna. I varje fall skall kommissionen behandla frågan om skattenivåerna i ett brett sammanhang i en rapport som skall läggas fram i slutet av året eller i början av nästa år. I den rapporten skal även hänsyn tas till fördragets allmänna målsättningar, såsom hälsopolitiken.
Det är heller inte nödvändigt att i det här förslaget påpeka att Finland hittills inte uppfyllt sina skyldigheter att stegvis avreglera restriktionerna inom gemenskapen. Den skyldigheten ingår redan i direktivets text och kommissionen påminde Finland om den skyldigheten i sin allmänna rapport av den 24 maj i år vad avser tillämpningen av restriktionerna i de nordiska medlemsstaterna. Den rapporten har också skickats till parlamentet.
När det gäller restriktionerna för import från tredje land skulle jag vilja påpeka att det är första gången som Finland begär en avvikelse. Tidigare var dessa restriktioner automatiskt bundna till restriktionerna inom unionen.
När det gäller situationen med Estland vill jag peka på att den punktskatt på öl som tillämpas i det landet redan ligger över den miniminivå som anges i gemenskapslagstiftningen.
Slutligen, fru talman, behöver rådet anpassa det föreslagna datumet för verkställande, det vill säga den 1 april i år, efter att det mottagit yttrandena från parlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén. För den anpassningen krävs ingen ändring av förslaget. Det nya datumet skall med största sannolikhet bli den 1 juli i år.
Så långt mina kommentarer, fru talman, och än en gång mitt tack till föredraganden.

Lulling
. (FR) Fru talman! Jag skulle, vilket är min rätt, vilja reagera eftersom jag inte kan låta vissa påståenden förbigås med tystnad, nämligen de anklagelser som Färm riktar mot mig i min egenskap av föredragande, och jag talar inte om hans inlägg som var fullt av motsägelser.
Om politiken med punktskatter, som är 17 gånger högre för öl än miniminivån i gemenskapen, hade burit frukt, varför måste man då be om nya restriktioner? Det har tydligt framgått att denna politik inte lyckats, annars skulle Finland inte hänvisa till allt högre import från Ryssland och Estland trots orimliga punktskatter. Därför borde Färm, som tyvärr lämnat kammaren, se över sitt resonemang och sin text litet grann, eftersom den innehåller en rad motsägelser. Han sade till och med att jag skulle ha sänkt punktskatterna. Det skulle vara för bra för att vara sant om jag kunde sänka punktskatterna.
(Talmannen uppmanar talaren att avsluta.) Jag har rätt att svara och sedan skall jag genast sluta.
Jag sade alltså att om jag hade denna möjlighet skulle jag göra det. Färm förebrådde mig också för att jag försvarar vinproducenterna. Men det är jag stolt över att göra! Måste jag påminna er om att vinet är en jordbruksprodukt, att det är ett livsmedel som, om det konsumeras med måtta, har terapeutiska och förebyggande egenskaper och att jag skulle vilja att hans medborgare, i stället för att berusa sig på fredagarna och lördagarna på öl och vodka, varje dag drack två glas vin, det skulle vara mycket bättre för hälsan. Jag skulle vilja att medborgarna i fråga får möjlighet att köpa dessa två glas vin, vilket inte är möjligt på grund av de alltför höga punktskatter som tillämpas i detta land. Det skulle till och med vara bra för socialförsäkringen i Finland.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Statistik över varuhandel medlemsstater emellan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0153/2000) av Beysen för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt av den 28 februari 2000 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) 3330/91 om statistik över varuhandel medlemsstater emellan, med särskild hänvisning till en förenklad tillämpning av varunomenklaturen ((14100/1/1999 -C5 -0134/2000 -1997/0162 (COD)).

Beysen
. (NL) Fru talman! Införandet av den inre marknaden och upphävandet av gränskontrollerna har lett fram till avskaffandet av momsdeklarationerna och den statistik som tulltjänsten skötte om. Intrastat, de statistiska informationen om godstrafik, värderas inte särskilt högt av näringslivet. För det väger nämligen det administrativa trasslet desto tyngre eftersom, förutom informationen om de berörda produkterna, så måste uppgifter lämnas som inte hör till behörighetsområdet för de företag som är direkt inblandade i transaktionen utan till det för de transportföretag som de anlitar.
I grundförordningen anges att de som är skyldiga att lämna statistisk information för klassificering av varor, skall använda sig av den kombinerade nomenklatur som innehåller över 10 500 delklasser. Den här kombinerade nomenklaturen är en tariff- och statistiknomenklatur som används för handeln mellan medlemsstater och med tredje land.
Inom ramen för SLIM-initiativet har en förenkling av Intrastat angivits som provprojekt. Arbetsgruppen SLIM-Intrastat har föreslagit att förenkla den här nomenklaturen och avstämma den bättre mot användarnas verkliga behov utan att skada varken kopplingen till nomenklaturen för varutransporter till tredje land eller sambandet med övriga statistiska nomenklaturer.
Det här förslaget stöddes för övrigt av representanter för branschföreningar och av företag eftersom de själva bidragit till utarbetandet av rekommendationerna. Förenklingarna måste mycket riktigt i första hand komma små och medelstora företag till godo.
Antalet koder begränsas nämligen och på det sättet underlättas företagens klassificering och kodning av varorna utan att företagen måste vidta särskilda åtgärder. Det här förslaget och alla andra åtgärder för förenkling av systemet kan endast ha en gynnsam effekt på näringslivet.
Europeiska gemenskapen skulle här kunna ta initiativet att på internationell nivå föreslå att det harmoniserade systemets uppbyggnad omprövas och att det bättre kan ansluta till den internationella handelns behov i det tjugoförsta århundradet.
Slutligen vill jag meddela er att trepartsförhandlingar under tre sammanträden med Europaparlamentets delegation till sist har lett till en kompromiss i förlikningskommittén. Betänkandet godkändes enhälligt utan ändringar i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag skulle därför vara tacksam mot kollegerna om de i morgon kan rösta med samstämmighet.

Harbour
Fru talman! Jag vill varmt välkomna Beysens betänkande på PPE-DE-gruppens vägnar och också tacka honom för det mycket tydliga och bestämda sätt på vilket han presenterade dokumentet. Vi stöder fullständigt hans förslag att driva igenom detta utan några ändringsförslag.
Varför stöder vi detta så kraftfullt? Allt i dagens värld som kan förenkla livet för företagen utan att, som Beysen påpekar, påverka en del av den viktiga statistiska information som de behöver för att planera sin verksamhet, måste välkomnas. Eftersom jag själv startat ett mindre företag, vet jag att det är mycket frustrerande när man försöker att sköta ett företag att uppmanas fylla i statistikformulär, vilket stjäl tid som i stället skulle lagts ned på företaget, kanske för att utveckla nya försäljningsstrategier i syfte att driva verksamheten framåt.
När jag läser Beysens betänkande, kommer jag att tänka på att bakgrunden till detta förslag är ganska nedslående. Jag var inte ledamot av parlamentet under förra mandatperioden, och det är tydligt att parlamentet lagt ned mycket arbete på detta, men det har tagit tre år att komma till det läge vi nu befinner oss i. Det kan mycket väl vara så att Beysens betänkande gömmer en grupp bedrägligt komplicerade variabler, som kommissionen måste ta itu med. Jag tycker dock att det verkar som om vi, för att kunna göra rejäla framsteg när det gäller att banta ned lagstiftningen och göra småföretagarklimatet bättre -och detta är trots allt ett av de mål som uttrycktes vid toppmötet i Lissabon, det har vi noterat -måste bli bättre på att hantera denna typ av projekt.
Jag vill alltså att ni här i kväll skall försäkra oss om att ni gör allvarliga ansträngningar för att kunna gå snabbare fram på detta område; och även, givet fördelarna med den nya tekniken som utvecklas på området, med många fler affärstransaktioner som sköts elektroniskt, att ni planerar att utnyttja denna teknik på ett sådant sätt att statistiken i framtiden kan samlas in automatiskt. Både pålitligare och högre grad av automatik och, som Beysen säger, "även internationellt".
Det sista området, herr kommissionär, handlar om att undersöka sätt på vilka vi kan arbeta med er som parlament, för att påskynda godkännandet av processen. Det måste väl ändå inte ta en sådan tid att arbeta med i stort sett tekniska områden? Beysen talade om det sätt på vilket parlamentet arbetat internationellt i samband med några av dessa frågor. Vi måste väl ändå först och främst städa framför vår egen dörr. Om ni vill se en särskild kommitté inom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som skall undersöka frågor som har att göra med små företag och förenklings- och statistikfrågor, fråga oss då om vi vill arbeta med er och låt oss för Guds skull inte beakta dessa förslag igen, när vi har varit tvungna att vänta tre år på att göra allvarliga ingrepp inom vad som borde vara ett jämförelsevis enkelt område att nå framgång.

Berger
Fru talman! Jag vill också å min grupps vägnar först tacka kollegan Beysen, vår vice ordförande i utskottet för rättsliga frågor, för att han mycket snabbt har ställt samman betänkandet och för att han rekommenderat oss att i oförändrad form anta den gemensamma ståndpunkten. När vi följer denna rekommendation så gör vi det bl.a. därför att det redan var svårt att komma fram till denna blygsamma kompromiss i rådet, och detta vill vi inte äventyra. Men det betyder inte att man faktiskt kan vara tillfreds med denna kompromiss. Detta steg måste följas av flera.
Om man frågar företagen hur EU:s inre marknad ter sig för dem, får man inte sällan höra att allt till väsentlig del uppfattas positivt och är OK för dem. Det finns två problemområden: Det ena är de olika mervärdesskattesatserna, och det andra är statistiken och de många formulär som måste fyllas i. Vi vet visserligen att affärsmän gärna klagar. Det hör till affärerna. Men när jag hör dessa påpekanden också i Österrike, som ju är ett land som inte är så litet uppfinningsrikt när det handlar om formulär och byråkratiska krav, och som nu efter medlemskapet i Europeiska unionen ser sig utsatt för ännu högre tryck, då ger det anledning till eftertanke.
Jag känner till exempel där företag måste meddela registreringsnumret för det fordon som sannolikt kommer att hämta varan redan 3 -4 veckor före avhämtningen på företaget. Nästa viktiga steg är att förenkla det genom att höja tröskeln till minst 200 000 euro. Rådet har i ett beslut anhållit om att kommissionen skall granska detta steg. Sedan tidigare vet vi också att kommissionen principiellt förhåller sig mycket positivt till detta. Får jag därför fråga kommissionär Solbes Mira vilka initiativ vi kan förvänta oss från kommissionen, och om det kommer något förnyat förslag i denna riktning? Likaså bör det krävas ytterligare förenklingar inom ramen för SLIM-2-projektet.

Solbes
. (ES) Fru talman! Tack till alla er som har deltagit i debatten och i synnerhet till herr Beysen för hans arbete.
Kommissionen lade år 1997 fram ett förslag för att förenkla grundreglerna för systemet Intrastat genom att begränsa antalet uppgifter som skall deklareras och förenkla den nomenklatur som gäller för varuhandeln mellan länderna.
Det är sant att det varje gång det sker en förenkling av detta slag uppstår en debatt om å ena sidan den nödvändiga minskningen av de administrativa bördorna för att minska företagens kostnader och å andra sidan den brist på information som uppstår när informationen begränsas.
Den gången uppnådde rådet en överenskommelse om grunden för kommissionens förslag genom vissa ändringar av dessa och parlamentet närmar sig nu en lösning som enligt oss är klok och praktisk och gör att vi till viss del kommer att kunna lösa denna motsättning.
Det är med glädje vi anammar parlamentets förslag och vi anser att tanken på att minska antalet varor i varuhandeln till tio och enbart ange varornas värde och ursprungsland eller destination, kan vara en bra metod för att lösa de svårigheter jag tidigare nämnde.
Å andra sidan ber ni oss överväga en höjning av tröskeln från 100 000 till 200 000 euro, vilket skulle innebära att ett större antal företag undantas från skyldigheten att lämna in statistiska deklarationer.
Som jag tidigare sade anser vi att det arbete som har utförts av parlamentets utskott är utmärkt och vi stöder därför detta och godtar det i sin helhet. Jag ber att få gratulera er till denna insats.
Ni har emellertid ställt vissa frågor till mig. För det första föreslår Harbour hur förfarandet kan påskyndas. Kommissionen har inga bekymmer vad förseningen beträffar. Vi är beredda att påskynda förfarandet i den mån det är möjligt, och vi är intresserade av att företagens börda minskas till det minimala. Vi får ändå lov att medge att vi har två problem som vi måste gripa oss an på olika sätt.
För det första beträffande urvalet av de tio produkter som är mest lämpade för deklaration, något som kommer att få ske genom kommittéväsendets normala förfaranden. Vi hoppas ändå att det inte kommer att dröja alltför länge att uppnå dessa resultat.
För det andra är höjningen av tröskeln från 100 000 till 200 000 euro ett problem som påvisar behovet av ett samarbete med medlemsstaterna, något som redan har inletts och gör att vi så snart vi har tillgång till de olika medlemsstaternas ståndpunkter kan lägga fram ett konkret förslag som gör att denna deklarationsbefrielse kan utnyttjas bättre.
Slutligen ger Berger förslag på ytterligare initiativ som vi bör ta. Ni har alldeles rätt i att det för vår del handlar om ett första steg. Vi anser att det är nödvändigt att fortsätta med detta förenklingsförfarande.
Därför kan jag meddela att vi lovar -det har vi redan sagt offentligt -att fortsätta med inititativen SLIM och Intrastat och framför allt med åtgärderna inom Edicom till förmån för företagen, och att vi räknar med rådets godkännande av detta betänkande om det oumbärliga behovet av information för Ekonomiska och monetära unionen.
Jag kan inte lämna ett exakt datum för de nya förslagen, men jag kan försäkra er om att vi håller på att ta fram sådana och att parlamentet och rådet kommer att ha tillgång till kommissionens nya förslag så snart vi får tillgång till den grundläggande informationen från medlemsstaterna.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl 23.40.)

