Presentation av revisionsrättens årsrapport - 1999
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är presentation av revisionsrättens årsrapport för år 1999.
Jag vill hälsa revisionsrättens ordförande Jan O. Karlsson välkommen, och ger honom ordet direkt.

Karlsson
Fru talman, mina damer och herrar! På ledamöternas av revisionsrätten vägnar vill jag tacka er för att ha bjudit in mig hit för att presentera revisionsrättens tjugotredje årsrapport. Liksom tidigare år markerar denna presentation inledningen av ansvarsfrihetsförfarandet för budgetåret 1999.
Rapporten är liksom de senaste två åren utformad med kapitel med information om inkomster inom varje utgiftsområde i enlighet med budgetplanens rubriker. Ni kommer också att hitta ett kapitel som innehåller revisionsförklaringen (DAS) och bifogat rapporten finner ni revisionsrättens yttranden om sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden.
De olika kapitlen i årsrapporten gäller fyra huvudpunkter. För det första finns det en analys om budgetgenomförandet av budgetförvaltningspraxis inom de specifika budgetrubrikerna. Ni kommer att se att revisionsrätten har lagt mer tonvikt på uppföljning av tidigare iakttagelser, som svar på de krav som framförts av detta parlament. I vart och ett av dessa kapitel rapporterar revisionsrätten om de framsteg som skett på flera områden om vilka den hade rapporterat tidigare och jag kommer att ta upp några av dessa frågor i min presentation.
För det tredje, som svar på en begäran av Europaparlamentet har revisionsrätten utvidgat sin revisionsförklaring och lämnar nu ytterligare information per utgiftsområde i varje kapitel. Slutligen framför revisionsrätten i varje kapitel ett antal andra viktiga iakttagelser vid granskningen. Många av dessa rapporteras också om i en mer detaljerad form i revisionsrättens särskilda rapporter.
Sedan det senaste ansvarsfrihetsförfarandet har rätten antagit 24 särskilda rapporter som innehåller resultaten av granskningar som fokuseras på många särskilda områden där gemenskapens budgetförvaltning kan förbättras. Även om dessa rapporter inte utgör en del av dagens presentation skall hänsyn tas till dem i ansvarsfrihetsförfarandet.
De totala inkomsterna för budgetåret 1999 uppgick till 86,9 miljarder euro. De BNI-baserade egna medlen utgör 43 procent av denna totalsumma. De momsbaserade medlen utgör 36 procent och de traditionella egna medlen utgör 15 procent av de totala medlen. De återstående 5 procenten består av överskott från tidigare år och annan inkomst. Detta innebär att fyra femtedelar av gemenskapens medel, bruttonationalinkomsten plus de momsbaserade medlen, bestäms genom att man använder statiska uppgifter vid fastställandet av beräkningsunderlaget.

Jag skulle vilja påpeka två av rättens större iakttagelser i detta sammanhang. För det första har revisionsrätten nu under flera år kommenterat användningen av statistiskt ackumulerade system (SEK 79) vilket för alla andra ändamål redan har ersatts av ett nyare system (SEK 95). Skillnaden är 16 år. Vidare i samband med kampen mot momsbedrägerier har revisionsrätten fastställt en metod baserad på en jämförelse mellan skattemässig och statistiska mellanliggande konsumtionsdata som kan vara synnerligen användbar för att peka på områden där det finns hög risk för skattebedrägeri. Den uppmanar därför medlemsstaterna att överväga att använda denna metod.
På tullområdet rapporterar revisionsrätten om komplexiteten och den varierande tillämpningen av passiv förädling. Men den stöder även kommissionens förslag att modernisera tullordningarna för att kunna ge en ekonomisk effekt.
Beträffande utgifterna för 1999 uppfördes ett totalt belopp på 93,6 miljarder euro i räkenskaperna som nya åtagande- och betalningsbemyndiganden som uppgick till 80,3 miljarder euro bokfördes. Detta är 96 procent respektive 92 procent av de tillgängliga anslagen för året. Utnyttjandegraden av budgetplanens beräkningar är 91 procent respektive 83 procent.
Utgifter från gemenskapens budget är spridda över många olika områden. Det är därför svårt att dra allmänna slutsatser om detta budgetgenomförande. Revisionsrätten lägger dock fram följande viktiga iakttagelser. Hälften av utgifterna för 1999 finns bokförda under den gemensamma jordbrukspolitiken. Som anges i kapitel 2 i denna årsrapport kan den höga utgiftsnivån, som är nästan 99 procent av de slutgiltiga anslagen, delvis förklaras av de många överföringarna, vilket i realiteten speglar den dåliga kvaliteten på utgångsberäkningarna av både inkomster och utgifter. Revisionsrätten uppmanar både kommissionen och medlemsstaterna att förbättra kvaliteten på dessa beräkningar.
Det fanns också många överföringar av anslag för strukturfonderna som avsevärt ändrade strukturen av budgeten 1999. Vidare fanns det stora skillnader mellan programbelopp och belopp anslagna i budgetplanen och de flesta av strukturfondernas insatser fick lov att planeras om. På detta område fanns det också ett för lågt utnyttjande av anslag för åtagande- och betalningsbemyndiganden och en ökning av transaktioner i slutet av året.
På områden där gemenskapsprogrammen genomförs direkt av kommissionen, såsom inre politik och externa åtgärder, är genomförandenivån något lägre. Det finns också en stark koncentration av åtagande- och betalningsbemyndiganden i slutet av året. Detta är något som vi har påpekat under åren.
Rätten upprepar följdriktigt sina kommentarer från tidigare år om de negativa effekterna av detta, exempelvis dåliga och snabba beslut, tung arbetsbörda som skapar en risk för misstag och så vidare.
Till sist, i de två kapitlen inre politik och externt bistånd anser revisionsrätten att kommissionens egna kommentarer till budgetgenomförandet är bristfälliga. Revisionsrätten välkomnar därför kommissionens tydliga åtagande i sitt svar för att grundläggande förbättra sin budget- och redovisningsrapport.
Revisionsrätten har lämnat en årlig revisionsförklaring sedan budgetåret 1994. Varje år har revisionsrätten framfört allvarlig kritik om den laglighet och korrekthet som ligger till grund för betalningarna och transaktionerna. Detta är återigen fallet. Granskningen av betalningarna för 1999 visade återigen en oacceptabel nivå av felaktigheter som gällde de underliggande transaktionernas belopp, korrekthet eller stödberättigande.
De flesta av dessa felaktigheter skedde på de områden av gemenskapsbudgeten som medlemsstaternas myndigheter ansvarar för. Det handlar huvudsakligen om att man inte följer reglerna för korrekta grunder för transaktioner, krav på för höga belopp, otillräckliga grunder samt uträkningsfel.
Det förekommer också andra försummelser med att följa förordningar och brister i systemen av vilka effekterna på betalningar inte direkt kan bedömas men som ökar risken för att felaktigheter sker. De vanligaste exemplen här är problem med att genomföra reglerande kontroller på ett otillräcklig sätt, med detaljerade styrkande verifikationer och underlåtenhet att följa upphandlingsförfaranden.
För året 1999 fick således revisionsrätten inte de nödvändiga bevisen vid sitt revisionsarbete för att säkerställa de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet, förutom på områdena egna medel, åtagandebemyndiganden och administrativa utgifter.
Å andra sidan för den sjätte, sjunde och åttonde Europeiska utvecklingsfonden ger rätten en positiv revisionsförklaring. Rättens skyldighet är inte bara att rapportera om upptäckta felaktigheter i dess revision utan vi bör också se till att våra iakttagelser tolkas och används rätt. Låt mig därför påminna parlamentets ledamöter om att det höga antalet felaktigheter som rätten hittat inte skall ses som en indikation på den bedrägerinivå som påverkar gemenskapsbudgeten.
De flesta av de fel i fråga om betalningar som rätten hittat beror på problem med otillräcklig finansförvaltning och kontroll och det är enbart fråga om en liten del av de upptäckta felaktigheterna som kräver en ytterligare granskning av OLAF eller medlemsstaternas myndigheter. En annan risk för misstolkning är att syftet med korrigerande åtgärder fastställs för att minska nivån på felaktigheter och att uppnå en positiv revisionsförklaring. Som rätten redan påpekade i sin tidigare rapport kräver en förbättring på medellång sikt en kombination av allmänna och specifika åtgärder, innefattande ett klargörande och en förbättring av kontrollförfaranden, i synnerhet på medlemsstatsnivå. I detta sammanhang välkomnar revisionsrätten kommissionens plan om förbättrad finansförvaltning som presenterats för den myndighet som beviljar ansvarsfrihet med hänsyn till ansvarsfrihet för budgetåret 1998.
Denna kommentar leder mig till några synpunkter på reformen av kommissionen. Revisionsrätten är positiv till de ansträngningar som görs av Prodis kommission för att skapa en modern och stark struktur för förvaltning och kontroll och att samtidigt inrikta arbetet på det sätt på vilket politiska prioriteringar görs och medel anslås.
Många av de brister som kommission nu försöker få bort har understrukits av revisionsrätten vid många tillfällen. Exempelvis kommissionens förslag att öka ansvaret hos de tjänstemän som godkänner verkställighet av åtaganden och betalningar och samtidigt få bort det centralstyrda systemet med förhandstillstånd från styrekonomen för transaktioner samt även att skapa en oberoende revisionstjänst i linje med de viktiga krav på förbättrad budgetförvaltning som vi fastslår i vårt yttrande nr 4/97.
Ett annat område av reformen som nära motsvarar ett viktigt prioriterat område som revisionsrätten identifierat är en ökad inriktning på mätning av resultat- och genomförande inom en resurstilldelningsram som överensstämmer med förutbestämda prioriteringar och målsättningar som är klart definierade och mätbara.
På sektorsnivå har kommissionen nu tillkännagivit reformprogram som kan ses som ett svar på de farhågor som revisionsrätten uttryckt under flera år, till exempel förslag för att förbättra förvaltningen av externa biståndsprogram. Detta initiativ är helt klart grundat på en analys som är mycket lik den som revisionsrätten gjort - mycket utförligt beskriven i dess årsrapport för 1997.
Medan revisionsrätten uppmuntrar kommissionen att fortsätta från principer till praktisk tillämpning så snart som möjligt, måste man komma ihåg att hittills finns reformen fortfarande bara på papper. Genomförandet av denna nya reform kommer att kräva en verklig förändrad förvaltningskultur hos kommission, en process som förvisso kommer att ta tid.
Årsrapporten för budgetåret 1999 när det gäller rapportering om uppföljningen av tidigare iakttagelser visar hur svårt det är för kommissionen att genomföra de förändringar som behövs och som man har kommit överens om. I vissa fall, som reformerna av åtgärderna för subventionerad användning av skummjölk och skummjölkspulver eller programmet för bistånd till Sydafrika, liksom på vissa områden av traditionella egna medel har kommission vidtagit åtgärder för att avhjälpa speciella brister som revisionsrätten rapporterat.
På andra områden har korrigerande insatser skett långsamt. Avseende exempelvis mjölkkvotsystemet fann revisionsrätten att situationen totalt sett inte hade förändrats påtagligt och att man tvärtemot rättens åsikt hade infört ökade kvoter, vilket lett till ökade överskott på mjölkmarknaden och en tung ekonomisk börda för offentliga lagrings- och avyttringsåtgärder. Vad gäller importen av mejeriprodukter till förmånstullar anser rätten att ingenting har gjorts hittills för att undvika brott mot bestämmelser liknande dem som rapporterats i rättens särskilda rapport nr 4/98.
På området Europeiska regionala utvecklingsfonden följde rätten upp cirka 48 iakttagelser för vilka den ansåg att en ekonomisk rättelse borde göras. Det finns bara 16 fall där rätten är nöjd med de korrigerande åtgärder som kommissionen vidtagit.
På området social dialog har kommissionen inte vidtagit de åtgärder som den hade samtyckt till att genomföra i sina svar på revisionsrättens iakttagelser.
På området intern politik utförde rätten en ny revision av nio avtal i generaldirektoraten för transport och energi och åtta avtal i generaldirektoratet för forskning. Kommissionen hade endast följt upp tre av de 17 avtalen med fortsatta åtgärder för sex andra.
I sin årsrapport för budgetåret 1996 fann rätten ett antal brister i förvaltningen av en exportfrämjande fond för Nicaragua och Honduras. I sin rekommendation om ansvarsfrihet som offentliggjordes 1998 uppmanade rådet kommissionen att granska sina förbindelser med den regionala banken och återkräva belopp som orättmätigt krediterats av denna bank. I slutet av 1999 höll kommissionen fortfarande på med att inrätta en ny organisation.
Av dessa och andra exempel är det uppenbart att kommissionen hittills inte bara varit långsam med att vidta korrigerande åtgärder utan att den i synnerhet har problem med att få återbetalning för belopp som utbetalats oskäligt.
I sitt program för år 2001 har revisionsrätten därför planerat en total granskning av alla budgetområden i kommissionens indrivningsförfaranden.
Som jag angav tidigare utgör kommissionens ekonomiska förvaltning bara en del av den totala förvaltningen av gemenskapens tillgångar. Medlemsstaterna ansvarar för den dagliga förvaltningen av den större delen av gemenskapens medel på områdena för den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna. Denna årsrapport och de särskilda rapporterna som offentliggjorts sedan det senaste ansvarsfrihetsförfarandet fortsätter att belysa allvarliga och fortsatta brister i medlemsstaternas förvaltnings- och kontrollsystem. Exempelvis är en viktig kategori av felaktigheter som rapporterades i revisionsförklaringen oriktiga avdrag av de centrala eller lokala förvaltningarna för jordbruksstöd. Även på området gemensam jordbrukspolitik uppmanar rätten medlemsstaterna och kommissionen att göra kontrollerna effektivare genom att i stor grad tillämpa kontrollförfaranden för alla gemensamma marknadsorganisationer jämförbara med dem i det integrerade förvaltnings- och kontrollsystemet.
De dramatiska händelserna under senaste tiden har tydligt visat den ökade vikten av förvaltnings- och kontrollfrågor på den europeiska dagordningen. Det måste stå klart för var och en och alla av oss, antingen som företrädare för en europeisk institution eller för medlemsstater, att detta speglar en bestående förändring av värderingar och åsikter hos europeiska skattebetalare. I utbyte mot deras förtroende och medverkan kräver de att de europeiska penningmedlen används på ett meningsfullt och ärligt sätt.
Kommissionens åtagande måste ses som ett konstruktivt svar på denna utmaning: ett svar som förtjänar vårt stöd. Å andra sidan kommer kommissionen att märka att den nu har skapat höga förväntningar och att den är skyldig att i praktiken tillämpa sina goda föresatser och att åstadkomma resultat.
Det åligger budgetmyndigheterna, som framgångsrikt har satt i gång den reform som inriktas på problemen med den allmänna ekonomiska förvaltningen, att fortsätta och förstärka sina ansträngningar för att denna reform skall lyckas. I praktiken måste de således ägna tillräcklig uppmärksamhet och resurser till uppföljning och återkoppling från reformprocessen. Ledamöterna i Europaparlamentet kommer att stå i förgrunden för detta.
Den nye ordföranden i den italienska revisionsrätten, Corte dei Conti, som officiellt tillträdde sin tjänst för några veckor sedan, sade i sitt tal: " Jag är övertygad om att förbindelserna mellan revisionsrätten och parlamentet skulle förbättras avsevärt om parlamentet förstärkte de instrument som är avsedda att se till att parlamentet systematiskt beaktar revisionsrättens revisionsresultat."
Jag gör hans ord till mina. De innebär att vi vill se en utveckling av arbetsorganisationen och metoderna hos detta parlament som speglar detta behov av strukturförändring. I går hade jag möjlighet - för vilket jag tackar talmannen - att diskutera med parlamentets talman om att engagera alla utskott i detta parlament i ekonomisk- och förvaltningskontroll.
Till sist men inte minst kommer vi också att behöva medlemsstaternas medverkan. Medan de ansvarar för den dagliga förvaltningen av större delen av gemenskapens penningmedel behöver medlemsstaterna förstärka sin budgetkontroll och ta sitt hela ansvar i kampen mot bedrägerier mot gemenskapsbudgeten. Endast när alla aktörer - kommissionen, parlamentet, rådet, Europeiska revisionsrätten och medlemsstaterna - engagerar sig för reformen och samarbetar i denna åtgärd kommer de europeiska skattebetalarnas förtroende för gemenskapens finansförvaltning att kunna återställas.

Talmannen
Jag tackar revisionsrättens ordförande och ger genast ordet till fru Schreyer, för kommissionen.

Schreyer
Ärade fru talman, ärade herr ordförande, ärade medlemmar i revisionsrätten, ärade ledamöter! Europeiska kommissionen är på rätt väg, men den har ännu kvar en bit av vägen. Det är Europeiska revisionsrättens budskap till kommissionen. Det framgick tydligt av ert anförande nyss, herr ordförande. Europeiska revisionsrätten ställer med rätta mycket höga krav på hanteringen av skattebetalarnas pengar. Kommissionen rättar sin reform av den ekonomiska förvaltningen efter dessa höga krav.
Revisionsrätten blåser vind i reformens segel åt kommissionen. Det är bra och jag vill hjärtligt tacka er herr Karlsson, ledamöterna i revisionsrätten och även revisionsrättens tjänsteenheter för att ni i er rapport stöder reformen av kommissionen.
Revisionsrätten drar i sin rapport för 1999 slutsatsen att alltför många fel har framkommit i samband med genomförandet av budgeten för att en revisionsförklaring skall kunna ges. Kommissionens räkenskaper förklaras däremot vara tillförlitliga och lagligheten och korrektheten på budgetens intäktssida, åtagandebemyndiganden och personalkostnaderna bekräftas.
I debatten och under hela förfarandet för beviljandet av ansvarsfrihet kommer vi förmodligen att få koncentrera oss på budgetens verkställande, det vill säga på utbetalningarna och sluträkningen av medlen. Revisionsrätten har än en gång poängterat att mer än 80 procent av medlen i den europeiska budgeten förvaltas av medlemsstaterna. Att jag nämnder detta här beror absolut inte på att kommissionen vill gömma sig bakom medlemsstaterna när det rör sig om det politiska ansvaret, nej, Europeiska kommissionen bär det politiska ansvaret för budgetens genomförande av det europeiska fördraget. Men när medlemsstaterna å sin sida håller denna fördragsbestämmelse framför sig som en sköld för att själva kunna gömma sig bakom den och inte vidtar de nödvändiga åtgärderna, då är det inte heller godtagbart.
Jag vill under inga omständigheter föra ett ytligt resonemang. I och med finansprotokollen på området strukturfonder, eller finansiella rättelser av jordbruksutgifterna vidtas till exempel gemensamma åtgärder för en stärkt kontroll. Men jag blir verkligen förvånad över att medlemsstaterna på tullområdet till exempel vägrar att åta sig det finansiella ansvaret när deras egen förvaltning har gjort fel och tullarna därför inte kan drivas in, och att de sedan inte tar på sig det inkomstbortfallet utan alla medlemsstaterna tillsammans måste ansvara för inkomstbortfallet. På det viset straffas de samvetsgranna medlemsstaterna i finansiellt avseende, medan de mindre samvetsgranna medlemsstaterna belönas. Sådana felaktiga stimulansåtgärder borde egentligen få det att vända sig i magen på alla finansministrar, men hittills verkar det bara som att det är kommissionen som får sura uppstötningar.
Revisionsrätten klargör även i rapporten att de fel som hittats inte genast är lika med bedrägerier och inte heller genast är skadliga för budgeten. Även om jag nämner det här är det inte menat som ett beviljande av ansvarsfrihet utan som ett klargörande. Naturligtvis poängteras att det är Europeiska kommissionens uppgift att undvika formella fel och bekämpa bedrägerier, eftersom samma fråga ständigt uppkommer om hur och vad som egentligen skall avgränsas och vad som överlappar vad och när.
Europeiska kommissionen satsar därför allt på att dra åt maskorna i nätet kring kontrollen för att skydda de europeiska skattebetalarna, för att skydda den europeiska budgeten. Det visar den senast framlagda årsrapporten om skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen och årsrapporten om bedrägeribekämpning. 1999 inrättades OLAF. Nya åtgärder vidtogs för att förhindra bedrägerier på uppdragssidan, ett mycket viktigt område. Rättsliga bestämmelser lades fram om bekämpning av penningtvätt, bekämpning av förfalskning av euron. Närmare samarbetsavtal ingicks med tredje land och inte minst med kandidatländerna för att inte avvärjandet av bedrägerier skulle upphöra vid EU:s gränser.
Kommissionen har inte minst i och med sitt åtal i de amerikanska domstolarna mot tobakskoncernerna på grund av misstanke om medverkan till cigarettsmuggling tydligt visat att den inte låter sig avskräckas av de stora pojkarna när det gäller bedrägeribekämpningen. Jag vill vad tidpunkten beträffar passa på att nämna att vi har lagt fram ett förslag till regeringskonferensen i Nice om en ändring av det europeiska fördraget så att även en europeisk allmän åklagarmyndighet kan inrättas för kampen mot sådana bedrägerier som är till nackdel för gemenskapens ekonomiska intressen. Nu hoppas jag bara att det förslaget inte läggs till ad acta eller sopas under mattan, utan att det kommer att diskuteras på allvar.
Enligt mottot " Vi vill ha tillbaka våra pengar" handlar det givetvis också om att göra finansiella rättelser och ställa fordringar här och nu. Herr ordförande i revisionsrätten, ni har tillkännagivit att ni kommer att göra en särskild rapport, en särskild prövning av detta, vilket jag för min del endast kan glädjas över.
På jordbruksområdet sker varje år finansiella rättelser med cirka 600 miljoner euro och för cirka 2 procent av den stödberättigande marken utgår exempelvis inget stöd, som straff för att felaktiga markytor ofta uppges, ett problemområde som revisionsrätten i sin rapport för år 1999 också tydligt har påvisat.
Revisionsrätten har övergått till att i större utsträckning sammanställa särskilda rapporter. Det vill jag välkomna som företrädare för kommissionen, eftersom dessa särskilda rapporter behandlar aktuella problem och därför också kan vara värdefulla för aktuella beslut. Jag säger kan vara. För ofta räcker det inte med att kommissionen lyssnar på vad revisionsrätten säger, utan här behövs även rådet och parlamentet. Jag kan som exempel nämna den särskilda rapport om sockermarknadsförordningen som nu har offentliggjorts. Kommissionen har föreslagit att den nuvarande marknadsordningen endast skall förlängas med två år och att en grundlig revidering därefter skall ske. Men tyvärr har rådet sagt att det är för tidigt, att den måste förlängas med en längre period. Jag finner att det visar att de kommentarer som revisionsrätten gör efter en granskning av det förgångna och de värdefulla påpekandena som den gör inför utformningen av framtiden naturligtvis också sedan måste diskuteras med rådet.
Givetvis bör även nu slutsatser dras av de aktuella granskningsrapporterna. Det har till exempel skett i fallet med livsmedelsstödet till Ryssland, som revisionsrätten hade prövat i en rapport. När det i slutet av förra året visade sig att de mål som från början eftersträvades med det humanitära stödet inte kan genomföras med en lämplig mängd kontroll- och bevakningsåtgärder, beslutade kommissionen att stoppa aktionen, även om det fortfarande fanns medel till förfogande.
Jag vill i det sammanhanget även kort nämna att förbättringen av det externa biståndet är ett område som utgör en tyngdpunkt för kommissionens arbete, både med avseende på den institutionella omstruktureringen av hela området som att de höga bördorna från tidigare på området måste åtgärdas bättre och snabbare än förut. Kommissionen har lagt fram ett dokument i den frågan för budgetutskottet.
Kommissionen är med reformen på rätt väg. Vi har inte bara valt den rätta vägen utan vi har också tillryggalagt en viktig del av sträckan. De milstolpar som vi har passerat är exempelvis budgeten 2001, som kommissionen för första gången har lagt fram i form av en activity based budgeting. Kommissionen har inom ramen för den så kallade Peer Group stuvat om sina prioriteringar och i enlighet därmed omorganiserat fördelningen av personal. Kommissionen har förstärkt granskningskapaciteten i de enskilda generaldirektoraten. Den har skapat en intern revisionstjänst som övervakar kontrollsystemen på de olika avdelningarna, den har inrättat en central finanstjänst som står till samtliga generaldirektorats förfogande, exempelvis vid upprättandet av fördragen eller för stödet till genomförandet av budgetförordningens bestämmelser.
Däremot kommer vi nu in på en svår vägsträcka där vi är i behov av stöd från Europaparlamentet, rådet och även revisionsrätten. Det gäller exempelvis ändringen av disciplinära förfaranden, det gäller i synnerhet också den nya versionen av budgetförordningen. Herr ordförande, ni sade att mycket hittills bara har funnits på pappret. Nu handlar det givetvis om att omsätta det i praktiken. Revisionsrätten har till exempel lovat att snabbt avge sitt yttrande beträffande förslaget till den nya versionen av budgetförordningen, och det tackar jag för. Jag hoppas att parlamentet och rådet smittas av revisionsrättens ambitiösa hållning så att även denna milstolpe för reformen inte förblir ett förslag på pappret utan omvandlas till gällande rätt för att förbättra genomförandet av budgeten.
(Applåder)

Theato
Fru talman! Jag vill uppriktigt tacka er, ordförande Karlsson, för er framställning av årsrapporten. Lika intressant var rapporten av Schreyer. Jag vill ändå särskilt tacka er, revisionsrättens ordförande, för det förfarande som den här gången har genomförts för att informera medlemmarna i budgetkontrollutskottet. Det innebar att vi kunde förbereda oss inför dagens debatt och inte längre var hänvisade till att få reda på detaljer från pressen.
Precis som ni säger, herr ordförande, var 1999 ett genomgripande år i och med avlösningen av den tidigare kommissionen och tillsättandet av en ny. Vi förväntar oss inte att den nya kommissionen omedelbart skall kunna rätta till den felaktiga utvecklingen och alla missförhållanden som parlamentet har avslöjat, beträffande vilka det tidigare förgäves har manat till reformer. Vi välkomnar i likhet med revisionsrätten reformförsöken i ordförande Prodis kommission och följer förverkligandet av dessa på ett konstruktivt om än inte okritiskt sätt.
Håller gemenskapsbudgeten äntligen på att utvecklas till det bättre? Det är en fråga som man gärna vill besvara positivt, nu när den nya kommissionen har haft sitt ämbete i över ett år och redan sedan september 1999 till viss del varit direkt ansvarig för budgetgenomförandet 1999. Den frågan kan tyvärr inte besvaras med gott samvete ännu, inte heller med revisionsrättens nya årsrapport i handen. Det är rätt och riktigt att revisionsrätten - även Schreyer nämnde detta - hänvisar till alla de åtgärder som den nya kommissionen har inlett eller åtminstone tillkännagivit för att förbättra sakernas tillstånd. Nya förfaranden för fastställandet av prioriteringar och motsvarande anvisning av medel, ändringar i personalpolitiken, en grundläggande förbättring av budgetgenomförandet och finanskontrollen, reform av programmen, inrättandet av en effektiv revisionstjänst - men det är fortfarande bara förhoppningar inför framtiden.
Verkligheten så som den beskrivs i årsrapporten får en att nyktra till. Särskilt beklagligt och näst intill obegripligt - räkenskapernas tillförlitlighet är fortfarande inte som den skall. Med andra ord: Kommissionen har inte fått ordning på sina böcker, bokslutet speglar endast i liten utsträckning det faktiska finansiella läget. Det saknas uppgifter om förskotts- och a kontobetalningar vid årets slut, de återstående åtagandena har så att säga underskattas med 2,6 miljarder euro. Samtidigt har potentiella fordringar värderats alldeles för högt, de har överskattats, säger revisionsrätten. Sådana allvarliga bokföringsfel påtalade parlamentet uttryckligen redan under förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet 1996, 1997 och 1998. Även om det är svårt och tidskrävande att ändra budgetförvaltningen från grunden, hade man kunnat hoppas, fru kommissionär, att den nya kommissionen åtminstone snabbt skulle få ordning på böckerna. Men det är uppenbart att den inte ens har lyckats med det och det beklagar jag verkligen. Ni sade, fru Schreyer, när ni tillträdde ert ämbete, att ni skulle försöka åstadkomma detta.
Nu befinner sig Europaparlamentet i en mycket svår situation, eftersom vi i år - i januari - förklarade att det inte längre kommer att godta att bokslutet för 1999 innehåller allvarliga fel. Citatet ur det beslutet känner ni väl till. Inget bokslut betyder emellertid också att ingen ansvarsfrihet kan beviljas för bokföringen, precis som vi sade i januari. Bokslutet är en förutsättning för ett sådant beviljande. Här måste en lösning uppnås och jag undrar: Kan man sikta på en rättelse av kontona för 1999, fru Schreyer?
Åter igen och nu för sjätte gången i rad kan revisionsrätten inte ge någon revisionsförklaring, alltså ingen garanti för att de förfaranden som ligger till grund för redovisningen är lagliga och korrekta. Antalet fel som uppkommit är för högt för att en sådan garanti skall kunna utfärdas. Felkvoten ligger precis som tidigare på över 5 procent. Om man räknar ut detta, uppgår det uttryckt i euro till ett belopp på runt 5 miljarder euro för utbetalningar som inte är korrekta. Det döljer sig inte bedrägerier bakom alla dessa fall, herr ordförande i revisionsrätten, det vill jag poängtera. Ofta rör det sig om slarv eller missförstånd av komplicerade bestämmelser och förfaranden, men det får inte bortförklaras: En sådan felkvot är helt oacceptabel och kan inte accepteras i längden!
Hänvisningen till det dåliga genomförandet i medlemsstaterna, kära fru Schreyer, måste jag tillbakavisa eftersom revisionsrätten tydligt anger var felkvoten i kommissionen ligger. Det är i slutändan precis som tidigare att kommissionen bär ansvaret för genomförandet av budgeten. Jag ber här om en större hårdhet, så att vi verkligen kan säga till medborgarna i Europa: Era pengar förvaltas väl! Vi tar oss nu an den uppgiften i utskottet och kommer att bedriva ett nära samarbete med er.

Blak
Fru talman! Jag vill börja med att tacka revisionsrätten för årsrapporten. Jag kommer att ta upp vissa problem och hoppas att Karlsson kan besvara mina frågor i dag. I samband med beviljandet av ansvarsfrihet för 1997 beslutade vi i parlamentet att någon sådan inte kunde beviljas för 1999 om inte revisionsrätten gav en positiv förklaring för 1999 som Theato just sade. Men jag vill gärna veta hur pass allvarligt det är med räkenskaperna för 1999. I går ställde jag en fråga till er - jag vet att det då var ont om tid - men jag vill gärna ha ett tydligt svar av er på frågan om hur hög felprocenten är. Man säger att det är svårt att avgöra. I går gav en av revisionsrättens ledamöter en presskonferens och på den presskonferensen nämndes en siffra och därför anser jag att vi bör kunna få det även här. Ligger felprocenten på 5,5? Jag hoppas att jag får svar.
Kommissionen gjorde av med mer än 80 miljarder euro 1999. Kommissionen har däremot inte varit särskilt bra på att förvalta budgeten. Det belopp som angivits för anläggningsverksamheten är 240 miljoner för lågt. För åtagandena är det 2,6 miljarder för lågt och för de ouppfyllda åtagandena 1,2 miljarder för högt. Om ledningen i ett privat företag hade gjort sådana tabbar, är jag rätt säker på att ägarna hade avskedat dem. Men nu får vi sänka värmen så att inte kitteln kokar över redan nu! Den tidigare kommissionen som i första hand var ansvarig för budgeten 1999 har ju fått sparken. Den nya kommissionen skall i år bedömas utifrån hur bra den har varit på att städa upp och reformera. Därför gläds jag över att revisionsrätten lägger större vikt vid uppföljningen av tidigare årsrapporter. Det framgår ju tydligt var det fortfarande finns problem, men också var det har genomförts vissa förbättringar.
Jag skulle önska att revisionsrättens årsrapport vore mer konkret. Vi måste få fram fler siffror och vi måste få fram fler faktauppgifter. Karlsson sade i går att det inte är lätt att ange några siffror. Det förstår jag mycket väl, men jag bad en av mina medarbetare titta på jordbrukskapitlet och på en timme hade han gjort en fullständig redogörelse för vilka länder det rörde sig om, var problemen finns och hur mycket pengar som har gått förlorade. När det kan göras av en duktig medarbetare här i parlamentet på en timme, kan vi väl också kräva att revisionsrätten gör en sådan redogörelse för samtliga kapitel. Då framkommer naturligtvis en del obehagligheter, men samtidigt visar vi att det finns en öppenhet. På det viset kan vi få tyst på pressen som blir som galen och känner lukten av blod vartenda år när revisionsrätten kommer med sin rapport. Då kan vi en gång för alla säga: " Här är problemen och vi vill hitta en lösning på dem." Jag tror att det är ett bra sätt och jag anser att rapporten borde vara mycket mer konkret.
Jag skulle också vilja att revisionsrättens rapport vore lite mer användarvänlig, och att tydliga rekommendationer utfärdades, t.ex. en eller två tydliga rekommendationer per kapitel. Jag skulle också vilja att revisionsrätten lade fram sin rapport tidigare på året. Det skulle innebära att vi hade mer tid för beviljandet av ansvarsfrihet här i parlamentet och vi skulle slippa skjuta upp beviljandet varje år. Som ordförande har jag nu bara 14 dagar på mig att ställa frågor till kommissionen och på 14 dagar skall den ge mig svar. Det är nästan orimligt att ställa sådana krav, så om vi kunde få rapporten betydligt tidigare kunde vi också uträtta ett mer seriöst arbete.
Jag är också glad för att revisionsrätten poängterar att de 7 felprocenten inte enbart härrör sig från bedrägeri och jag hoppas att pressen lyssnar uppmärksamt i pressrummet så att det inte bara är skandalerna som återges. Det kan röra sig om oregelbundenheter eller oklarheter. Det som verkligen är befriande är att bedrägeribekämpningen ser ut att gå åt rätt håll. Det är inte mycket som har gått vidare till OLAF och brottsbekämpningen i medlemsstaterna, men det är viktigt att hålla i minnet att 7 procent av budgeten, något Theato också var inne på, motsvarar 5-6 miljarder kronor. Det beloppet är större än hela EU:s utvecklingsstöd, för att göra en jämförelse. Reformen av kommissionen går i hög grad ut på att göra de enskilda generaldirektoraten ansvariga och jag vill fråga revisionsrätten om den har planer på att i framtiden omstrukturera årsrapporten, så att fler kapitel skapas för de enskilda direktoraten. Redan i år skall jag försöka se om det är möjligt, så att vi kan börja utvärdera generaldirektoraten. Vi kan också börja utvärdera kommissionärerna och betygssätta dem. Det kunde kanske få lite fart på dem om det skulle behövas.
Revisionsrätten poängterar än en gång att den dagliga förvaltningen av de flesta EU-medlen, t.ex. inom jordbruk och struktur, sker i medlemsstaterna, och jag håller helt med om det som sades, att det nu är på tiden att medlemsstaterna vaknar upp. Medlemsstaterna gömmer sig, de svindlar till sig pengar, de gör inget för att skapa kontroll och varje gång det kommer kritik kastas den i huvudet på dem som sitter i Bryssel, det vill säga kommissionen och andra. Jag tycker att medlemsstaterna borde skämmas. En konvention om skydd av EU:s ekonomiska intressen antogs 1995. Det är bara ett medlemsland som har införlivat den i sin lagstiftning. Det är verkligen dåligt, så nu måste medlemsstaterna vakna upp!
Jag vill avsluta med att säga att jag ser fram emot samarbetet vid beviljandet av ansvarsfrihet. Jag är säker på att vi kommer att nå fram till ett resultat, men det kräver öppenhet och ärlighet från alla parter, och från parlamentets sida får det inte råda några tvivel om att vi gärna vill vara med och åstadkomma något förnuftigt, och vi kommer att bevilja ansvarsfrihet i april, om vi får det vi begär.

Mulder
Fru talman! Även jag vill tacka revisionsrättens ordförande för rapporten och kommissionären för hennes svar. Ännu en gång tror jag att det som kommer att sjunka in hos allmänheten är att det inte heller den här gången gjorts någon positiv förklaring avseende de europeiska utgifternas tillförlitlighet. Var och en vet - och det kommer nog ofta att sägas - att det är medlemsstaterna som ger ut det mesta av pengarna. Det är alltså främst där som vi måste söka, tycker jag. Det är också välkänt att den största delen av utgifterna är jordbruksbidrag. På uppmaning från parlamentet ordnade kommissionen för några år sedan att, om det förekom oegentligheter så skulle det kunna innebära en extra finansiell tillrättavisning på 25 procent för medlemsstaterna. Hade det inte varit intressant, jag har förstått att revisionsrätten analyserar det, hade det inte varit intressant om revisionsrätten hade analyserat effekterna av detta. Skulle det även kunna tillämpas för de andra sektorerna? Det skulle jag gärna vilja veta.
Jag håller fullständigt med Blak om att det är otillfredsställande att det inte nämns några exakta siffror i revisionsrättens rapport. Är utgifternas tillförlitlighet nu 5 procent eller 7 procent och är det sant att tillförlitligheten för jordbruksutgifter är lägre, 3 procent? Revisionsrätten säger hela tiden att den inte har tillräckligt med personal för att analysera det. Det kan så vara, men om revisionsrätten kommer fram till en bedömning så antar jag att den baserar sig på exakta siffror. Den stora frågan är för min del, varför kan dessa siffror inte offentliggöras? För jordbruket har vi ju också en förlikningskommitté och vid tvister mellan kommissionen och de finansiella korrigeringarna så kan dessa tas upp i förlikningskommittén. Är kommissionen och revisionsrätten positivt inställda till det, ja eller nej?
En sista sak, fru talman. Den här ekonomiska rapporten handlar om år 1999. Naturligtvis kommer kommissionen att säga: Vi kom först år 1999, det är alltså inte vårt ansvar. Det tycker jag att det måste bli ett slut på. Jag tycker att vi måste få en tydlig indikation från kommissionen om när den tror sig kunna lägga fram en positiv tillförlitlighetsförklaring. Det kan vi nämligen inte längre skjuta upp som vi gjort år efter år sedan 1995.

Staes
Fru talman, herr revisionsrättsordförande, ärade kommissionär, bästa kolleger! Jag tackar revisionsrättens ordförande för den här utmärkta årsrapporten. Jag tackar honom också för det förfarande som följts. Vi har kunnat granska ärendet i över en vecka i förväg. Vi har kunnat förbereda oss väl. Det tycker jag i princip är ett bra förfarande.
Jag måste dock ärligt tala om för er att jag är ganska besviken över gårdagens sammanträde i budgetkontrollutskottet. Det var för kort. Egentligen svarade ni inte heller på några exakta och ändå ganska avgörande frågor som kolleger ställde till er. Det tycker jag är synd. Några frågor har redan återkommit i dagens debatt och i dag läser jag i Süddeutsche Zeitung att kolleger till er visst kommer med detaljerade uttalanden. De talar om bedrägeri, oegentligheter, fel som uppgår till åtta miljarder D-mark. Jag läser också att felprocenten uppgår till över 5 procent. Varför betonar vi just den siffran? Mulder gjorde det och det gjorde föredraganden också. Vi vill veta det eftersom det är viktigt för vårt ställningstagande. Vi har tidigare gjort politiska uttalanden om det här. Jag skulle alltså vilja be er svara på det igen.
Vi kan konstatera att det verkligen är en hel del som går fel i kommissionen, att det fortfarande inte finns någon bra kultur för hanteringen av de europeiska skattebetalarnas pengar. Det är synd. Vi vet naturligtvis allihop att kommissionen jobbar på att få igenom förändringar. Revisionsrättens ordförande påpekade också det och i det avseendet innebär ju nästa års rapport ett sanningens ögonblick.
Det behövs mycket riktigt också vidtas åtgärder i de regionala och nationella parlamenten, eftersom det är just i medlemsstaterna som det begås en hel del fel. Därför skulle jag vilja uppmana kollegerna i de nationella parlamenten att ratificera de två avtal som inte ratificerats överallt ännu. Jag uppmanar också ministrar, statsöverhuvuden och regeringschefer att godkänna förslaget om upprättande av en offentlig europeisk myndighet i Nice.
Avslutningsvis, en sista begäran till revisionsrättens ordförande: Gör er rapport litet mer lättläst! Berätta hela historien! Tala om vilka medlemsstater som sköter sig bra! Tala också om vilka som sköter sig dåligt inom vissa områden! Det kommer att göra det hela lättare att läsa. Det kommer att öka uppmärksamheten för er rapport och det kommer att vara en stimulans att lyckas bättre nästa gång.

Gallagher
Fru talman! Jag vill tillsammans med alla mina kolleger välkomna denna årsrapport som har presenterats för oss i en konstruktiv anda. Kommissionen och medlemsstaterna bör se den från denna synvinkel och använda resultaten i denna rapport som ett verktyg för att förbättra sin förmåga att förvalta EU:s finanser.
Det är beklagligt att revisionsrätten inte kan ge ett rent hälsointyg till kommissionen med en positiv revisionsförklaring. Denna situation har inte förändrats sedan den första revisionsförklaringen offentliggjordes för budgetåret 1994. Medlemsstaterna har ansvaret för att förvalta 80 procent av utgifterna och en rad felaktigheter har upptäckts av revisionsrätten på medlemsstatsnivå. Detta är ganska oroande. Vi bör påminna oss själva om att EU:s pengar kommer direkt eller indirekt från europeiska medborgare. Det finns därför en klar skyldighet att kunna redovisa varenda euro av utgifterna. Vi måste se till att de europeiska medborgarna får valuta för pengarna.
Jag gläder mig över att kommissionen har vidtagit åtgärder för att förbättra sin förvaltningskontroll över gemenskapens finanser och att system införs i medlemsstaterna. Detta skall minska nivån för felaktigheter. Kommissionen måste vara vaksam i sin strävan efter korrekta förvaltningsförfaranden på medlemsstatsnivå. Vi i parlamentet måste också bevaka att kommissionen utför denna uppgift.
Kommissionen ansvarar för att genomföra budgeten. Korrekt förvaltning och korrekta kontrollförfaranden, brist på planering, bristfälliga bedömningar, lösa eller obefintliga kriterier för utgifternas berättigande förekommer ofta i denna rapport. Detta i kombination med en negativ revisionsförklaring blir en oroande läsning för skattebetalaren. Jag vet att denna rapport och det arbete som parlamentet skall påbörja i samband med ansvarsfrihetsförfarandet skall bidra till ökad vaksamhet när det gäller användningen av gemenskapens medel. Som avslutning låt oss påbörja vår uppgift i en positiv och konstruktiv anda till EU:s medborgares bästa.

Van Dam
Fru talman, herr revisionsrättsordförande! År 1999 var Nederländerna det land som per capita bidrog med mest pengar till Europeiska unionens kassakista. Som folkvald företrädare för dessa nettobetalare är jag ändå litet besviken över kommissionens handlingskraft. Vid ansvarsbefrielsen för 1998 kunde vi hellre fria än fälla den här kommissionen eftersom den övertagit ansvaret från den avskedade kommissionen. Årsrapporten för år 1999 gäller dock den nuvarande kommissionen och tyvärr innehåller den en hel del brister i kommissionens räkenskaper. Jag tycker det är allvarligt att kommissionen tydligen inte känner sig bunden av den budget som godkänts av det här parlamentet. Kommissionen har för det första anslagit 400 miljoner euro mer än vad som fastslagits i budgeten och för det andra anpassat den ursprungliga budgeten och genomfört en omprövad version som inte godkänts av parlamentet.
Under 1999 gick endast 3 procent av alla jordbruksbidrag till Nederländerna medan en rättvis fördelning borde ligga på cirka 5 procent. Jag missunnar inte de fattigare EU-länderna en relativt sett större andel av jordbruksstödet, men jag tycker det är extra otrevligt att de flesta oegentligheter gällde utbetalningen av jordbruksbidrag. Jag skulle gärna vilja veta vilja medlemsstater som dragit mest nytta av de här oegentligheterna. Antalet oegentligheter i utbetalningen av strukturfonder berättigar en grundlig undersökning av dessa fonders funktion och effektivitet.
Kommissionsreformen garanterar inte att det inte skall förekomma några oegentligheter i framtiden. Kommissionen måste därför både nu och i framtiden se till att reglerna följs.

Pomés Ruiz
Fru talman! Jag vill börja med att tacka herr Karlsson för det viktiga arbete hon bedriver i revisionsrätten och jag är också tacksam för att offentliggörandet av rapporten i år inte har föregåtts av tidningsrubriker på grund av läckor från vinningslystna, något som ger upphov till misstro mot arbetet i denna seriösa och opartiska revisionsrätt och den verksamhet som parlamentet och de övriga institutionerna bedriver.
Jag uppskattar i synnerhet opartiskheten i rapporten, där bristerna påtalas och framstegen värdesätts; till exempel värdesätts att kommissionen rör på sig. Vi är en grupp ledamöter som arbetar med reformen och just har träffat ordförande Prodi. Vi kunde då konstatera att han själv har åtagit sig att utveckla vitboken i enlighet med flera av de rekommendationer som kommissionen år efter år har fått av den revisionsrätt som Karlsson så representativt förestår. Det måste påpekas att detta verkligen är en teoretisk process som kräver tid för att omvandlas till handling, men som går i rätt riktning. Det är den riktning som parlamentet och de oberoende experterna nu pekar ut. Men det finns fortfarande problem på vägen, som till exempel den långa övergångsperiod som kan förutses för reformen av budgetförordningen; vi är inne i en period som är negativ för alla, även för de betalningsansvariga, eftersom vi har ett gammalt system, ett nytt system och en mellanperiod under vilken det råder en viss förvirring. Det vore bra om revisionsrätten inom kort ville avge sitt yttrande om reformen av budgetförordningen.
Min fråga är: Fru talman: var befinner sig rådet? Jag tror att rådet är ansvarigt för fem sjättedelar av Karlssons rapport och de godkända utgifterna. Var befinner sig rådet? I det här ögonblicket, fru talman, skulle jag vilja tiga och invänta att någon från rådet kom hit. Därför föreslår jag, fru talman, att rådets närvaro och deltagande planeras inför nästa debatt om framläggandet av räkenskaperna.
Jag upprepar att det jag uppskattar mest i rapporten är erkännandet av att kommissionen rör på sig; det är däremot inte något som kan sägas om rådet som inte bara har en kvantitativ roll när det gäller utgifterna. Ni säger att ni fortsätter att påtala allvarliga och varaktiga brister i kontroll- och förvaltningssystemen i medlemsstaterna, och ni säger att de flesta felen uppstår i de viktigaste programmen där utgifterna förvaltas av myndigheterna i medlemsstaterna. Jag tror av vi ledamöter i parlamentet skulle ha förmåga att identifiera och skuldbelägga våra egna förvaltningar om de inte uppfyllde sina åligganden, men ni måste göra oss tjänsten att tydligt ange vilka stater och program det rör sig om. För jag är övertygad om att ett riktigt försvar av gemenskapens ekonomiska intressen förutsätter att brister i förvaltningen får konsekvenser på budgetområdet och att parlamentet kan vägra medel till en medlemsstat som vid upprepade tillfällen brutit mot bestämmelserna för kontroll av utgifterna.

Talmannen
Herr Pomés Ruiz! Det är helt oacceptabelt att rådets plats står tom. Ni gör helt rätt i att påpeka det.

Morgan
Fru talman! Jag är också tacksam att rådet har återkommit för jag har något att säga till dem likaså.
Får jag först och främst tacka herr Karlsson för att samarbetet med budgetkontrollutskottet detta år har varit mycket bättre än tidigare år. Ert arbete är viktigt för vårt jobb eftersom ni är experterna och vi kan sedan lösa de politiska problemen.
Vi får inte glömma att denna rapport gäller 1999 års budget, det år då kommissionen tvingades avgå så det är uppenbarligen för tidigt att döma ännu. Nästa år kommer att bli inledningen till den verkliga prövningen om kommissionens reform har börjat ge effekt alls.
Det är intressant att notera att en viktig del av kommissionens reform gäller hela frågan om vem som tar ansvaret. Vem har sista ordet när det gäller penningmedel? Vem är ansvarig? Vi borde i dag hålla på med att bedöma hur kommissionen och medlemsstaterna använder medlen snarare än att bedöma revisionsrättens arbete. Men jag anser att revisionsrätten inte har gjort ett tillräckligt bra jobb för att hjälpa oss att göra vårt jobb.
Låt oss inte glömma, och jag hoppas återigen att rådet lyssnar, att 80 procent av pengarna används i medlemsstaterna. Revisionsrätten har liksom övriga år misslyckat med att peka ut exakt var dessa felaktigheter skedde. Vi har gång på gång efterfrågat en 'syndarelista'. Vi vill veta var problemen finns, i vilka medlemsstater, på vilka områden. Vi vill till och med veta om god förvaltningspraxis. Ni kan i en del av rapporten se att två medlemsstater har varit föredömliga med att driva in moms, men hur skall övriga medlemsstater kunna kopiera dessa medlemsstaters arbete om de inte vet vilka de är.
Vi behöver namn. Om ni i rätten inte gör ert jobb med att namnge och göra någon skamsen, då måste vi göra det för er. Men er legitimitet som revisionsorgan kommer att ifrågasättas och somliga kommer eventuellt också att föreslå att några ledamöter i rätten är angelägna att skydda de medlemsstaters intressen som nominerade dem. Kommer ni, herr Karlsson, att förbinda er att göra detta i framtiden för bristen på tydlig information i rapporten gör det mycket svårt för oss att sätta press på de rätta områdena, på de värsta lagbrytarna.
Jag uppmanar er också att offentliggöra en tabell över de länder som har den sämsta meritlistan för dålig förvaltning inom EU och på vilka områden. Europas skattebetalare förtjänar att känna till vart pengarna går. Utan dessa fakta bekämpar vi bedrägeri med ena handen bakbunden.
Det finns naturligtvis inga magiska lösningar till bättre ekonomisk kontroll i kommissionen. Hela processen kommer att ta tid. Vi har en massa kapitalintressen att utmana, men vi kommer att bevaka nästa årsrapport efter konkreta bevis på att de åtgärder som kommissionen har vidtagit sedan den installerades har gett en verklig effekt och fått slut på all dålig finansiell förvaltning.

Van der Laan
Fru talman! Europeiska unionens utvidgning närmar sig och revisionsrättens rapport visar tydligt att det fortfarande måste uträttas en hel del arbete också i kandidatländerna. Om det måste ske med de nuvarande blygsamma budgetarna, hur skall det då inom kort gå när de här länderna blivit medlemsstater och skall delta i den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna? Min partigrupp anser därför att det är av största vikt att våra regler angående ekonomisk kontroll redan nu införs i kandidatländerna. På det området kan vi inte nog tidigt börja behandla dem som verkligt fullvärdiga medlemsstater. Därför uppmanar jag också revisionsrätten att vi i kommande rapporter kan få mer insyn i det så att vi inte står inför några obehagliga överraskningar på själva anslutningsdagen.
Fru talman, det är visserligen någon från rådet här men det räcker inte eftersom - och det har redan sagts ett par gånger - de flesta stora felaktigheterna sker i medlemsstaterna. Budgetkontrollutskottet kan inte längre tolerera att det år efter år ges intryck av att det är en, inom citationstecken, riktig röra i Bryssel medan de huvudansvariga sitter ute i huvudstäderna. Därför, herr Karlsson, ber vi er ge oss mer insyn i vem som gör det bra och vem som gör pannkaka av det hela. Det är bara på det sättet, alltså genom att tala om vilka som är ansvariga, som vi kan göra något åt det och verkligen börja städa upp i Europa för att återfå våra medborgares förtroende.
Avslutningsvis, och det är också viktigt för att få tillbaka det förtroendet, uttalar jag här min förhoppning att den här kammaren skall ha en tydlig stadga före årets slut så att det här blir sista gången som dessa ledamöter får ett negativt omnämnande i revisionsrättens rapport. För att uppnå detta tillönskar jag även er, fru talman, stor uthållighet och jag vill tacka för de insatser som ni hittills har gjort.

Rühle
Fru talman! Även jag vill framföra ett hjärtligt tack till revisionsrätten för deras rapport och även för revisionsrättens politiska bedömning i går i budgetkontrollutskottet. Där poängterades än en gång reformförsöken och nödvändigheten av dessa. Ändå vill jag knyta an till det som sades av föregående talare Bart Staes. Om revisionsrätten lämnar ett sådant stort spelutrymme i tolkningen av sin rapport, tror jag att vi alltid kommer att skapa negativa rubriker. I Süddeutsche Zeitung står det till exempel i dag " Över 8 miljarder D-mark i EU felriktade - revisionsrätten vägrar bevilja kommissionen ansvarsfrihet - förebråelser om slarvig bokföring" . Dessa rubriker kan härledas ur en presskonferens med Friedmann och jag måste få fråga, herr Karlsson, varför revisionsrättens ledamöter gör olika uttalanden, först hos oss i budgetkontrollutskottet och sedan offentligt i pressen.
Jag anser att vi behöver tydligare riktlinjer för revisionsrättens årsrapport nästa år. Här har kommissionen och rådet sannerligen skyldigheter. Vi behöver riktlinjer för målen inom de olika sektorerna, så att allmänheten kan bedöma var det har skett förbättringar, annars är det samma visa varje år, att kommissionens reformförsök, även om parlamentet mot bakgrund av revisionsrättens rapporter försöker vidta reformer, visserligen uppskattas av oss men att negativa rubriker praktiskt taget förintar alla reformförsök i allmänhetens ögon, eftersom människor då i första hand stirrar sig blinda på felen och inte ser de försök som verkligen har gjorts att genomdriva reformerna.
Därför ber jag att vi tillsammans snarast funderar över hur vi kan fastslå riktlinjerna för målen, så att vi nästa år kan förbereda oss bättre inför kontakterna med pressen.
(Applåder)

Bösch
Herr talman, kära kolleger! Vi ingick för kort tid sedan en överenskommelse med revisionsrätten, som handlade om att vi skulle få förhandsinformation ur revisionsrättens rapport enbart för internt bruk, och vi kom i princip överens om att vi skulle hålla tyst om det. Jag är ledsen att behöva konstatera, herr ordförande Karlsson, att era medlemmar uppenbarligen inte har hållit sig till den överenskommelsen. Min fråga är egentligen om ett sådant förfarande kommer att upprepas de närmaste åren. Ni bör, tror jag, även fundera över den kultur som råder hos er när revisionsrätten inte längre kan hålla en överenskommelse i frågor som dessa.
För det andra: Den bristande klarheten har också nämnts av kollegerna på olika sätt. Ni vet, herr Karlsson, att när man inte skriver in siffrorna i rapporten läggs de till i efterhand. Rühle och andra talare har därför talat om procenttal. När jag talar om felkvoter som uppgår till 7 procent, kan inte Schreyer komma och säga att revisionsrätten bekräftar för oss att vi är inne på rätt väg, för det vore givetvis rätta vägen ned i avgrunden! Men ni tar inte med det i rapporten och jag är trött på att år efter år tvingas höra att medlemsstaterna är ansvariga för 80 procent och vi endast för 20 procent, samtidigt som det inte anges i rapporten hur det egentligen ligger till! Dit hör det som van der Laan sade förut - och det är vi helt överens om. Ni måste nämna medlemsstaterna, även om det är dessa medlemsstater - det vill jag också tydligt påpeka - som föreslår er som medlemmar av revisionsrätten.
När allt kommer omkring måste vi bedöma det som den nya kommissionen har åstadkommit år 1999. Det oroar mig, fru Schreyer, att de löften ni har avlagt om att granska revisionsrättens kommentarer vid flera tillfällen inte har uppfyllts. Där finns det allt en hel del att bättra på i framtiden, annars förblir era bedyranden om att ni vill följa den rätta vägen i bekämpandet av oegentligheter bara tomma fraser!

van Hulten
Herr talman! Även om rätten inte kan ge en positiv revisionsförklaring för budgetåret 1999 är tonen i rapporten som helhet mer positiv än den har varit tidigare år. Jag vill gratulera kommissionen och kommissionär Schreyer i synnerhet till rättens iakttagelser att många av de förändringar som den har krävt har införts eller håller på att införas. Det reformprogram som inleddes förra året skall särskilt lovordas.
Jag skulle även vilja vända mig till rådet och fråga varför det inte arbetar vidare med artikel 24 i budgetförordningen. Parlamentet var snabb med att avge sitt yttrande och jag hoppas att rådet skall kunna göra detsamma och anta sin ståndpunkt i god tid före jul.
Med detta sagt var jag besviken på rapporten som det första steget i ansvarsfrihetsförfarandet. Den är alltför politisk i ordets negativa mening. I rapporten undviker man stark kritik och inget pekande av finger finns. Andra ledamöter har redan påpekat detta. Medlemsstaterna måste ställas mot väggen när de använder gemenskapens medel felaktigt och politiska grupper i detta parlament bör namnges när de missbrukar skattebetalarnas pengar, vilket min kollega Kuhne påpekade tidigare i år. Nivån för felaktigheter måste tydligt framgå, så att man kan sätta upp mål för att få ner antalet felaktigheter.
Vi måste granska det sätt som rätten arbetar på och hur dess oberoende från institutionerna och programmen den är avsedd att granska kan förstärkas. Det kan innebära att revisionsrättens ordförande ges mer befogenhet att fatta beslut om revisionsrättens arbetsmetoder och dess kommunikationssätt.
Jag skulle vilja säga några ord om parlamentets ställning i denna rapport. Rapporten är positiv om de steg som parlamentet har vidtagit för att lösa de problem som har identifierats av revisionsrätten, alltför positiv enligt min åsikt. Många av dessa förändringar har antingen ännu inte genomförts eller har delvis genomförts. Parlamentet kan lösa de flesta problemen genom att agera snabbt på två fronter. Först genom att upprätta sin egen interna granskningstjänst och för det andra genom att anta tre stadgar som snabbt behövs: en stadga för ledamöter, en stadga för assistenter och en stadga för politiska grupper.
Till sist, herr Karlsson, medan vi, som ett parlament, gör alla dessa förändringar kan ni kanske ni åka och hjälpa Amerika räkna sina röster! Nivån för felräkningen av röster i Florida är uppenbarligen fortfarande alltför hög. Kanske kan ett visst sunt förnuft från Europeiska unionen hjälpa till att lösa problemet och ge George Bush hans rättmätiga plats i historien - dess soptunna!

Ferreira
Herr talman, fru kommissionär, herr ordförande i revisionsrätten, kära kolleger! Revisionsrättens nya rapport som har överlämnats till oss är av intresse för budgetkontrollutskottet: vi vill framföra flera synpunkter angående problemen med gemenskapsbudgetens förvaltning, och samtidigt varna för de restriktiva tolkningar som vi skulle kunna göra genom att utnyttja vissa uppgifter på ett enfaldigt sätt.
Men förutom konstateranden har vi, herr talman, behov av mer ingående förklaringar och analyser för att kunna gå vidare. Jag skall snabbt utveckla tre punkter.
För det första en fråga om terminologi: alltför ofta skiljer man inte tillräckligt tydligt på begreppen bedrägerier och oegentligheter, och revisionsrätten varnar för lockelsen att likställa oegentligheter eller misstag med fall av bedrägeri. Här bör det noteras att t.o.m. revisionsrätten konstaterar att antalet bedrägerifall är begränsade.
En annan punkt som tas upp i rapporten: de problem som har att göra med mervärdesskatten. Mervärdesskatten utgör en betydande andel av gemenskapsbudgetens inkomster. Men man måste konstatera att vi har att göra med ett invecklat system. Mervärdesskattesatserna skiljer sig från en stat till en annan, och de har olika sammansättning i olika stater. I vissa stater finns det till exempel en regional mervärdesskatt. Det krävs också att vi fortsätter att fundera på en skatteharmonisering.
Den tredje punkt jag skulle vilja nämna rör diskussionen i går kväll, när revisionsrätten presenterade årsrapporten vid budgetkontrollutskottets möte. Det framfördes då krav på - vilket också har tagits upp här flera gånger - att revisionsrätten skall tala om i vilka stater man har upptäckt fall av bedrägerier och oegentligheter. Jag skulle vilja höja ett varningens finger mot frestelsen att använda sådana metoder. Det är inte vår sak att leta efter syndabockar, varken inom institutionerna eller i staterna. Och eftersom revisionsrättens arbetsmetod grundas på enkätundersökningar har vi dessutom endast en ofullständig bild av situationen.
I revisionsrättens rapport betonas i högre grad än tidigare medlemsstaternas förvaltning och kontroll av medel från gemenskapens fonder. Denna analys bör ge oss anledning - vi parlamentsledamöter, men också kommissionen - att lägga fram förslag som kan förbättra medlemsstaternas system för förvaltning och finansiell kontroll. Staterna bör tillämpa dessa system för att garantera ett skydd av unionens ekonomiska intressen. För att avsluta uppmanar jag därför till ett bättre samarbete med rådet.

Casaca
Herr talman, herr revisionsrättsordförande, fru kommissionär! De senaste två åren har revisionsrätten offentliggjort sex särskilda rapporter om den gemensamma jordbrukspolitiken. I sin särskilda rapport om subventioner till avsättning av skummjölk påvisas bristande kontrollåtgärder och en mängd manipulerad mjölk, samt bedrägerier med dess användning, något som saknar motstycke i andra sektorer inom jordbruket.
I sin rapport om avsättning av smör påpekar revisionsrätten att 89 procent av budgeten används till subventioner av processer i livsmedelsindustrin med tvivelaktig insyn och ännu mer tvivelaktig effektivitet när det gäller dess påverkan på jordbrukarnas inkomster. I vissa fall handlar det om att ett begränsat antal länder och ett begränsat antal ekonomiska aktörer som direkt tjänar på denna politik. I det viktigaste arbetet om den gemensamma jordbrukspolitiken, rapporten om jordbruksgrödor, drog revisionsrätten slutsatsen att gemenskapsbudgeten, från 1993 till 1997, betalade ut en summa på över 13 000 miljarder euro mer än vad som var rimligt. Jordbruksgrödorna utgör 43 procent av budgeten i den gemensamma jordbrukspolitiken, men de utgör endast 10,7 procent av slutprodukterna. Under 1995 gick nästan 40 procent av betalningsbemyndigandena till de 3 procenten största förmånstagarna, medan de 57 procenten små förmånstagare bara fick 4,5 procent av betalningarna.
Revisionsrätten ansåg då, mycket befogat, att stödet till jordbrukarna inte borde ske utifrån priser, produktion eller yta, utan borde vara ett nettostöd till jordbrukarnas inkomster eller arbetsenheter. Det handlar om dokument av utmärkt kvalitet som "rör om i grytan" i den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken fortsätter att privilegiera de största jordbrukarna till förfång för de mindre, de centraleuropeiska länderna och regionerna till förfång för randområdena. Det är synd att revisionsrättens årsrapport, som föreges vara utformad för att betrakta de mest relevanta aspekterna i årets arbete med de särskilda rapporterna, inte har tagit bort dessa analyser och beslutat ägna sig åt andra frågor för vilka man inte har gjort några särskilda analyser.

Karlsson
Allra först, om förfarandet för att presentera årsrapporten till parlamentet och budgetkontrollutskottet, det gör mig glad att lyssna till försäkringar från parlamentets ledamöter att situation i år är mer tillfredsställande än tidigare. Jag hoppas att vi gemensamt kan dra slutsatsen att vi har hittat rätt metod för ansvarsfrihetsförfarandet.
Jag vill säga till herr Staes att jag är ledsen att jag inte hade möjlighet att besvara alla frågor som ställdes vid sammanträdet i går. Jag kanske även får det problemet i dag. Jag påpekade emellertid att vi bara är i början av detta ansvarsfrihetsförfarande. Jag hoppas uppriktigt att vi kommer att kunna ge ett rimligt svar på varje fråga som parlamentet eller budgetkontrollutskottet önskar ställa och att alla frågar som ställdes i går och i denna debatt skall kunna besvaras ordentligt.
Jag går nu över till utformningen av revisionsförklaring och frågan om siffror. Först vill jag påpeka - inte bara till herr Blak, föredragande av detta års ansvarsfrihet, utan också till herr Mulder - att vi har gradvis ändrat och utvecklat förfarandet för att upprätta revisionsförklaringen i nära samarbete med detta parlament och budgetkontrollutskottet för att uppfylla önskemålen hos utskottet och i förklaringen innefatta de speciella iakttagelserna på de olika budgetområdena. Detta är ett resultat av den diskussion som vi har fört hittills.
Jag understryker - till herr Mulder, herr Blak, fru van der Laan, fru Morgan och till alla övriga talare som har uttalat sig i denna fråga - att revisionsrätten kommer att fortsätta att jobba vidare med det. Men jag skulle vilja göra det väldigt klart att ett förfarande av detta slag måste utvecklas mycket gradvis så att vi inte får en totalt förändrad metod för att jämföra data för då skulle kvaliteten i detta förfarande inte uppfylla kraven i enlighet med fördraget.
Vad gäller riktigheten i den siffra som herr Blak ifrågasatte: 5,5 procent eller 3 procent? Jag vill inte låta demagogisk, men denna fråga är intellektuellt på samma nivå som frågan "när slutade ni slå er fru". Ställ inte frågor till mig som är omöjliga att besvara. Vi tog inte fram en siffra förra året och vi har inte tagit fram en siffra i år. Så frågan om förra årets siffra överensstämmer med detta års siffra är orimlig.
En revisionsförklaring är en mycket detaljspecifik arbetsuppgift som innefattar inte bara särskilda iakttagelser på olika budgetområden utan också en total bedömning. Vi skall granska den i detalj tillsammans med er utmärkta sekreterare. Jag är mycket glad att höra att ni har personal tillgänglig för att kunna göra ett sammandrag av rättens rapport på en timme. Jag är oerhört glad. Kanske kommer vi att stjäla den personen från er. Men vi skall ha möjlighet att gå igenom allt det. Jag skall se till att föredraganden av ansvarsfriheten är helt informerade om alla detaljer.
Medlemmar i budgetkontrollutskottet påpekar behovet av mer exakta uppgifter. Ni har rätt att vi måste vara mer exakta i våra iakttagelser. När ni granskar denna årsrapport kommer ni att upptäcka att det som revisionsrätten försöker göra är att se till att kontoavräkning blir ett verkligt instrument för att analysera brister i genomförandet av jordbrukspolitiken. Men en försening på mer än två år gör värdet av detta förfarande mycket begränsat.
Vad vi också pekar på är att på det andra området, där man förbrukar huvuddelen av pengarna i medlemsstaterna, har vi inte ett förfarande som motsvarar det för kontoavräkning. Det finns inom strukturfonderna. Det är mycket svårt att vara mer exakt när vi inte har ett avräkningssystem som skulle ge de svar vi behöver, exempelvis om socialfonden.
Jag lovar att vi kommer att fortsätta arbeta tillsammans med budgetkontrollutskottet och parlamentet för att ta fram mer exakt information så att man kan ta tag i det verkliga problemet. Rätten är helt överens med parlamentet att det inte bara är en fråga om reformering av kommissionen eller om att parlamentet skall reformera sitt sätt att arbeta med budgetkontroll. Revisionsrätten måste också ändra sina arbetsmetoder.
Nu till frågan om namngivning: Jag kan inte godta herr van Hultens åsikt att denna rapport är alltför politisk i den meningen att vi undviker att uppge namn som borde uppges. Ni lyssnar på en ledamot som, i rollen som föredragande för utskottet för utveckling, en gång var skyldig till att namnge inte bara två länder utan två företag och där revisionsrätten ställdes inför EG-domstolen för detta.
Han påstår att av politiska skäl är vi rädda att nämna de namn som krävs för den revision som vi var för sig finner viktig, men jag har bevis som visar det motsatta. Det var helt klart i detta speciella fall att Första instansrätten stödde oss genom att uttala att vi inte bara hade rätt att nämna dessa utan också skyldighet att göra det.
Om ni granskar revisionsrättens rapport om kommissionens åtgärder mot miljöföroreningar hittar ni inte bara länder namngivna utan också regioner och den franske ledamoten av revisionsrätten från Bretagne, Jean-François Bernicot, protesterade inte mot det faktum att vi granskade hans Bretagne sida efter sida.
När det är viktigt, ur revisionssynpunkt, uppger vi allt som måste nämnas. Detta är revisionsrättens politik och princip. Revisionsrättens avsikt är inte att bli ett politiskt instrument utan att vara ett objektivt instrument för er politiska kontroll här i parlamentet och vi kommer att fortsätta att arbeta enligt den linjen.
Efter att ha sagt detta utlovar jag att vi skall lyssna noga på parlamentets begäran om mer exakta analysinstrument och vi skall se till att vi kan använda alla dessa instrument för att uppfylla det som krävs för politisk kontroll. Jag skall återkomma till det nästa gång som jag rapporterar och ger er planen för arbetsprogrammet för nästa år, då vi skall träffas igen.
Jag understryker, herr Mulder, det som jag sade i går. Ur teknisk, statistisk synpunkt skulle specifika DAS-siffror om varje land och viktiga politiska områden kräva en enorm mängd av personal för när man minskar populationen ökar behovet av stickprov så mängden stickprover skall kräva enormt mycket arbete som jag inte tror någon skulle anse godtagbart. Det är skälet till att vi måste använda andra metoder och använda den metod vi har kommit överens om på området specifika iakttagelser och anpassa DAS-kontrollen mer till de övriga revisionerna, inte bara rättens utan också kommissionens och medlemsstaternas när det gäller godkännande av konton.
Jag tänkte också på Florida i morse, herr van Hulten, och jag är tacksam för att jag inte ansvarade för granskningen av valprocessen i just den staten. Det är alltid något att vara glad över.
Jag hoppas att debatten är klar så jag kan besvara eventuella frågor som jag kan ha glömt. Jag måste kommentera, herr Blak, det som ni sade. Ni vill att vi skall omstrukturera rapporten och det har vi gjort.
Jag vill bara påminna er om att precis efter den diskussion som vi hade med budgetkontrollutskottet har vi omstrukturerat rapporten. Ni föreslog att rapporten skulle spegla kommissionärernas eller generaldirektoratens portföljer. Jag vill varna för det. Kommissionärer, som herr Fischler som ansvarar för att genomföra halva budgeten, måste ges ett större kapitel än de kommissionärer som inte har något med budgeten att göra. Låt oss vara öppna och diskutera hur vi skall utforma rapporteringen så att den skall bli så tillfredsställande som möjligt.

Talmannen
Tack så mycket, herr ordförande Karlsson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Ärade ledamöter! Som ni bör ha märkt råkade vi ut för en beklaglig störning i slutet av revisionsrättens ordförandes anförande vilken kom emellan hans tal och denna kammare. För att bli av med denna störning och finna en lösning på det tekniska problemet, måste vi göra ett uppehåll i sammanträdet på två, tre minuter.
(Sammanträdet avbröts i tre minuter för att lösa ett tekniskt problem.)

Allmän produktsäkerhet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0309/2000) av González Álvarez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om allmän produktsäkerhet (KOM(2000) 139 - C5-0224/2000 - 2000/0073(COD)).

González Álvarez
. (ES) Herr talman! Vi diskuterar i dag ett förslag om allmän produktsäkerhet. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor betraktar det i stort sett som ett bra förslag. Därför förekommer inte många ändringar. Det är möjligt att förslagets kvalitet till viss del beror på att kommissionen har rådfrågat mer än 14 sociala instanser som har påvisat svårigheterna i samband med tillämpningen av direktivet från 1992. Jag tror att vissa av de åsikter som framförts av dessa instanser omfattas av kommissionens förslag. Jag kan ge ett exempel: något jag vet innebär svårigheter för rådet, men är viktigt för Europaparlamentet och som vi stöder fullt ut är förbudet mot export av produkter som bedöms vara osäkra till tredje land. Dokumentet innehåller likaså andra förslag som vi finner godtagbara. Därför har vi inte föreslagit så många ändringar, däremot vissa som vi anser bättre garanterar konsumentens rättigheter.
Detta betänkande har godkänts av en stor majoritet i parlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och därför vill jag försvara resultatet av omröstningen i utskottet.
I de förslag som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har godkänt handlar det om att öka insynen och informationen till konsumenten, garantera återkallandet av produkter även i fall då dessa redan är i konsumenternas ägo, begränsa sekretessen till den minsta nödvändiga, fastställa en tydligare definition av en säker produkt och en farlig produkt; det handlar om införandet av säkerhetskontroller av installation och underhåll av produkterna eftersom det händer att installationen och underhållet kan medföra en osäker situation för konsumenterna; det handlar om införandet av försiktighetsprincipen, en mycket intressant princip som sällan tillämpas i Europeiska unionen. Om den tillämpades oftare skulle inte sådana situationer uppstå som den med galna ko-sjukan, viken kommer att behandlas i eftermiddag. Det handlar om frågan om dioxiner eller annat som har att göra med genetiskt modifierade produkter, om att garantera en viss harmonisering av programmen för övervakning och uppföljning; det är viktigt att en viss överensstämmelse råder mellan medlemsstaternas system för övervakning och uppföljning - och, det handlar rent allmänt om att se till att konsumenterna får information på det språk som talas i det land där de köper produkterna.
Herr talman, tyvärr kan vi inte godta vissa av de ändringsförslag som lades fram till en början i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och som läggs fram här och går i motsatt riktning som dessa principer. Jag kan nämna två exempel. Det första har att göra med ändringsförslag 40. Här vill man stryka ett stycke där producenterna och distributörerna helt enkelt uppmanas att, när de får kännedom om en farlig produkt, omedelbart meddela myndigheterna i medlemsstaterna. Vi kan inte tillåta att det stycket tas bort. Andra stycken som man vill stryka handlar om sekretessen och i dessa sägs att sekretessen bör vara underordnad effektiviteten i verksamheten för övervakning och uppföljning av de farliga produkterna. Vi kan inte heller tillåta att det stycket tas bort.
Vissa ändringsförslag, som ändringsförslag 1 och 18, har att göra med frågor som i hög grad angår Förenade kungariket och man får lov att säga att alla grupper i Förenade kungariket, oavsett om de är socialister, folkpartister eller gröna, häftigt har försvarat dessa förslag som också har godkänts i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. De har att göra med ett fenomen som är mycket typiskt för Förenade kungariket, nämligen välgörenhetsbutiker och andrahandsförsäljning som organiseras av enskilda. Vissa av oss från andra länder har svårt att förstå att denna fråga är så angelägen för kollegerna från Förenade kungariket, men ändringsförslagen har godkänts i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och därför måste jag förklara detta.
Herr talman, jag tackar kommissionen och rådet för hjälpen i samband med utarbetandet av detta betänkande. Jag tror att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har tagit fram ett betänkande där avsikten är en fördjupning av konsumenternas rättigheter och säkerhet. Med tanke på det som hänt de senaste åren, i synnerhet inom livsmedelssektorn, anser jag att det är ett mycket viktigt direktiv och jag hoppas att det kommer att godkännas av en majoritet i parlamentet trots att, som jag tidigare sade, vissa av de framlagda ändringsförslagen går i motsatt riktning som den anda som anammats i utskottet för miljö.

Lehne
Herr talman, ärade damer och herrar! Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som rådgivande utskott företräder här en helt annat uppfattning än utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor som är ansvarigt utskott. Vi anser att det krävs en hel rad ändringsförslag till detta direktivförslag, som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor tyvärr inte har godkänt. Jag är därför mycket tacksam till Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater för att det i dag har godkänt dessa ändringsförslag och åter låtit dem bli föremål för överläggningar i plenum.
Jag vill endast ta upp två aspekter: Vi anser att det är fel att en eventuell ansvarsskyldighet vid tillhandahållandet av tjänster tas upp inom ramen för detta direktiv om produktsäkerhet, eftersom vi systematiskt anser att frågor som ansvarsskyldighet vid tillhandahållandet av tjänster inte hör hemma i ett direktiv om produktsäkerhet, utan bör bli föremål för en parallell reglering i något annat sammanhang.
Den andra punkten gäller det tidigare så lovordade exportförbudet. En majoritet av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden anser att det inte finns någon rättslig grund för ett sådant. Efter den senaste tidens erfarenheter - nyckelord EG-domstolens beslut beträffande tobaksreklam - kan jag inte annat än rekommendera att man lyssnar på det utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som ansvarigt utskott i sådana frågor rekommenderar plenum. Annars tror jag att det är möjligt att ännu ett pinsamt beslut kommer att utfärdas av EG-domstolen även i den frågan. Av den enkla anledningen företräder vi här en annan uppfattning, och en majoritet av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kan endast råda plenum att hörsamma i synnerhet ändringsförslag 38 eller 41 som handlar om en försvagning av exportförbudet.
Som företrädare för min grupp kan jag säga: Om ett av de båda ändringsförslagen inte skulle godkännas får det till följd att Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater måste avvisa hela betänkandet, eftersom vi inte längre står ut med att ständigt fatta beslut om rättsvidriga lagförslag!
(Applåder)

Rübig
Herr talman! Vi antog i mars månad ett direktiv om linbanor för persontransport. Om direktivet redan hade förverkligats kanske inte olyckan i Österrike skulle ha inträffat. Man ser att lagstiftningen här bär ett stort ansvar och det vore önskvärt att direktiv på sådana känsliga områden som produktsäkerhet förverkligades så snabbt som möjligt. Jag hoppas att det sker före den 3 maj 2002.
Dagens bestämmelser om produktsäkerhet ingår i ett allmänt direktiv som i synnerhet gäller de områden som inte omfattas av de nuvarande direktiven. Jag vill tacka kommissionen, eftersom den har tillfört en viktig ny punkt, nämligen om antagandet om överensstämmelse, det vill säga att produkter när de uppfyller standarderna i Europa anses vara säkra. Jag tror att den principen är av enorm betydelse just för konsumentskyddet, eftersom det innebär att man alltid kan undersöka om en produkt uppfyller standarden eller ej. I den bemärkelsen är ändringsförslag 37 - att externa certifieringar skall genomföras och EG-förklaringar inte bara kommer att avges av företagarna utan också granskas av externa neutrala instanser - av särskild betydelse för konsumentskyddet, eftersom konsumentens tilltro till sådana förklaringar givetvis kommer att stärkas avsevärt.
Angående ändringsförslag 14 om offentliggörandet av standarderna i Europeiska gemenskapernas officiella tidning ser jag ett problem, eftersom den nuvarande upphovsrätten innehas av de nationella instanserna för standardisering och Europeiska unionen därför blir tvungen att betala licensavgifter. Vidare måste man naturligtvis fråga sig hur pass omfattande de nuvarande standarderna i Europa är och hur pass omfattande de europeiska standarderna skulle vara. Därför måste jag här lägga in ett starkt förbehåll och jag skulle helst vilja stryka den bestämmelsen.
På punkten exportförbud kan vi inte automatiskt utgå från att våra standarder är de mest idealiska i världen. Det finns många länder som har egna bestämmelser och säkerhetsstandarder som fyller sin funktion i dessa länder betydligt bättre än de standarder som för närvarande gäller i Europa.

Flemming
Herr talman, herr kommissionär! González Álvarez har utarbetat ett i sig övertygande betänkande, men min grupp ser inte införandet av tjänster i produktionsansvaret, som även kommissionen har räknat med, på samma sätt. Ett exempel: I dag sätter tillverkarna inte längre ihop produkter av många slag utan levererar dem som lösa delar till distributörerna. Som ansvarig tillverkare räknas nu alla de i leverantörsledet som kan påverka produktens säkerhetsegenskaper och det innebär att alla distributörer som utför installationsarbeten skulle räknas som tillverkare. Vi anser att handeln i dessa fall inte bör belastas med tillverkaransvar enligt produktsäkerhetslagen. Det finns andra civilrättsliga medel, till exempel skadeersättning grundat på ansvar enligt avtal, som ger ett tillräckligt konsumentskydd. Faktum är att det har förvånat mig att kommissionens experter inte självmant har löst det problemet och jag förlitar mig på att den nya kommissionären tänker över det här problemet än en gång. Det kommer inte att bli några problem, hoppas jag, med kommissionen när det gäller att undanta välgörenhetsorganisationer och icke vinstdrivande organisationer från bestämmelserna i produktsäkerhetsdirektivet.
Angående exportbestämmelserna: Ingen export när kommissionen har utfärdat ett förbud mot utsläpp på marknaden eller påbjudit att produkter skall dras tillbaka från marknaden. Så långt är allt väl! Men enbart en uppmaning från kommissionen om att genomföra säkerhetsbedömningar kan ju inte vara tillräckligt för att lägga ned en hel exportgren. Som kollegerna har sagt före mig bör åtminstone ett bevis på att andra säkerhetsnormer gäller i exportlandet kunna godtas. Jag vill å det bestämdaste uppmana kommissionen att tänka över det problemet än en gång. Vi befinner oss än så länge bara i första behandlingen. I en andra eller tredje behandling behöver vi de berömda 314 rösterna och det kommer vi - så som betänkandet nu ser ut - säkert inte att få.

Whitehead
Herr talman! Jag förenar mig i gratulationerna till fru González Álvarez som har varit en välvillig och allomfattande föredragande. Hon kan ibland ha funnit det svårt att följa underligheterna i den brittiska typen av loppmarknader (försäljning från bilens bagagelucka), men också detta föll inom ramen för hennes personliga vänlighet.
Detta direktiv bör välkomnas av hela kammaren och frågan om allmän produktsäkerhet och dess förlängning är något som måste lovordas. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentsäkerhet under den kloka ledningen av vår föredragande godkände vi en rad ändringsförslag som, återigen, min grupp skulle rekommendera i sin helhet till kammaren. Vi är mindre glada över några av de senaste. Vi har hört försvaren för dem och återupptagandet av de industriargument som vi hörde i utskottet. Vi förblir orubbliga och vi kommer att rösta emot de flesta av dem.
Före den första omröstningen kanske fru Lulling eller en av hennes kolleger skulle kunna tala om för oss vilken den exakta formuleringen i den engelska versionen av ändringsförslag 42 är. Vi skulle kunna stödja det om formuleringen var " installation och underhåll" och inte 'installation som underhåll'. Jag är säker på att detta är ett misstag och om det kan bekräftas kommer vi att stödja det.
I detta förslag finns några mycket värdefulla allmänna principer, inbegripet den som den andra sidan av kammaren verkar finna stötande. Det är principen att vi exporterar inte produkter vilka vi anser vara farliga för vår egen befolkning i Europeiska unionen. I ökande grad och allteftersom världshandeln ökar står vi inför detta problem och vi måste lösa det och inte backa ur på grunder som att resten av världen på något sätt inte är betydelsefull, vare sig det gäller säkerhet för dess hälsa, dess livsmedel eller den produkt som vi exporterar till landet. Vi måste nu titta närmare på kopplingarna mellan produkter och tjänster. Kommissionen har börjat ta ett trevande men välkommet steg i den riktningen och kanske kommissionären kan säga något mer om det när han svarar.
Till sist skulle jag vilja säga ett ord om välgörenhetsbutiker och loppmarknader och alla andra utbyten av donerade och enskilda begagnade varor. Välgörenhetsbutikerna välkomnar det allmänna skyddet i detta direktiv. Men de behöver ett undantag från skyldigheten enligt artikel 2 att lämna information, vilken de helt enkelt inte har. Våra ändringsförslag 1, 8 och 18 rör den punkten. Jag hoppas att det skall vara möjligt för kammaren att stödja dessa för de kan inte vara någons avsikt att se dessa värdefulla och vanligtvis inte vinstdrivande välgörenhetsverksamheter bli fullständigt borttvingade på grund av en informationsbestämmelse som bör gälla för stora tillverkare och nya och väl godkända produkter. Under förutsättning att säljaren alltid kan informera köparen om varornas beskaffenhet och den begränsade informationen bör det vara tillräckligt.

Maaten
Herr talman! Direktiv måste ju utvärderas och anpassas ibland och egentligen så sker det alltför sällan. Vi tycker att det sätt som kommissionen gått till väga på den här gången förtjänar beröm. Det förfarande som följts har varit utmärkt och även mycket omfattande. I det här direktivet befinner vi oss i ett spänningsfält mellan det som rimligtvis kan förväntas av producenterna och skyddet av konsumenterna. I det avseendet håller jag i viss mån med om det som Lehne sade om att domstolens nyligen avkunnade domar har visat att vi här befinner oss i ett halvdunkelt område när det gäller vad unionen kan och inte kan göra. Exportbestämmelserna är något som vi måste granska mycket noga.
Som läget är just nu lutar det i min partigrupp åt att vi kommer att stödja förslagen som det ser ut nu, men jag skulle uppskatta om kommissionären skulle kunna gå in litet djupare på den aspekten igen. Vi stöder för övrigt kommissionens förslag när det gäller utökningen av direktivets tillämpningsområde till att även omfatta tjänster och migrerade produkter även om det på de områdena skulle kunna göras mycket mer men det blir vi väl i alla fall tvungna till i framtiden. Vi håller med föredraganden när han lägger större vikt på upplysning till konsumenten om risker och om öppenhet och insyn, särskilt när det gäller hälsa och säkerhet. Det måste verkligen bli en allmän princip.
Till sist två anmärkningar: Det gäller särskilt ett ändringsförslag med avseende på kommissionens förslag att producenterna omedelbart skall informera behöriga myndigheter om de upptäcker att en produkt är farlig. Det tror vi är mycket viktigt. Det har lämnats in ett förslag om att stryka det med motiveringen att producenterna inte kan anklaga sig själva och även med tanke på yrkeshemligheter. Vi tycker att tyngdpunkten i det här sammanhanget verkligen måste ligga på konsumentskyddet och att en producent som upptäcker att hans produkt verkligen är farlig inte får underlåta att anmäla detta.
Slutligen en fråga till kommissionen angående artikel 4 om de europeiska normerna och frågan om de måste tillkännages. Det skulle jag vilja be kommissionen att gå in litet mer på.

Nobilia
Herr talman! Det förslag vi diskuterar var verkligen väntat. Det vi emellertid måste fråga oss är om det till fullo lever upp till de mål man föreställde sig för åtta år sedan, eller om det i stället skapar ytterligare förvirring. Detta gäller förstås inte det arbete som González Álvarez har lagt ned - hon har på ett utmärkt sätt ansträngt sig för att förbättra det regelverk vi diskuterar - utan riktlinjerna och en del av själva innehållet i förslaget. Framför allt verkar det som om kommissionen i detta fall har övergått från att vara den som i första hand verkställer lagstiftningen till att bli en administrativ myndighet, utan att det för övrigt finns ett lämpligt regelverk som ger en rättslig ram för och insyn i denna nya roll. Till att börja med måste området för dess forskning avgränsas och en kontroll över besluten om snabba insatser införas.
Med tanke på att den dessutom kan komma att på egen hand inleda nödåtgärder och den långa tid som förmodligen kommer att gå innan man kan slå fast om dessa var befogade, måste man - för att bara nämna sysselsättningsaspekten - betona att det saknas ett resonemang om de skador ett företag - men framför allt dess anställda - kan åsamkas till följd av ett beslut som senare visar sig vara felaktigt. Å andra sidan har vi förbjudet mot export av produkter som klassificeras som farliga, vilket klart vittnar om att unionen är mycket civiliserad, men vi saknar ett svar på om detta förbud är förenligt med det så kallade Prior Informative Concert-förfarandet, vilket regleras i internationella konventioner.
Också konceptet ansvarighet, beträffande dels produktbeskrivningen, dels produktens spårbarhet och dels att tjänster ingår som en del i detta koncept, verkar möjligt att tolka på olika sätt och kan därmed kritiseras efter behag. Samtidigt skall man tänka på de möjliga tolkningarna av vad en produkt av råvaror i bearbetningsprocesserna är och på de positiva återverkningar detta har på den yrkesmedicinska forskningen, vilken dock begränsas av bristen på ett fungerande europeiskt system för statistikinsamling samt av de olika rättsliga systemen för bedömning av yrkesrelaterade sjukdomar.
Avslutningsvis kan man hoppas att kommissionen kommer att försöka göra den gällande gemenskapslagstiftningen konsekvent och utveckla den så att den inte bara blir mer öppen utan också, eftersom den står fast, verkligen kan utnyttjas.

Blokland
Herr talman! Naturligtvis behövs det en viss grundnivå på konsumentskyddet i Europeiska unionen. Behövs det dock även en fullständigt harmoniserad och enhetlig nivå på det skyddet? Oavsett de höga kostnaderna, de stränga reglerna och den tillhörande byråkratiseringen så tycker jag inte att det verkar vara en bra idé. Det vore bättre att ta mer hänsyn till subsidiariteten. En dansk eller tysk konsument ställer andra säkerhetskrav än en nederländsk eller italiensk konsument. Vi måste ta mer hänsyn till dessa skillnader i direktivet om allmän produktsäkerhet.
Vidare anser jag att det inte finns tillräckliga skäl för Europeiska kommissionen att lägga fram förslag angående säkerhet för tjänster. Tjänsternas egenskaper gör dem mindre lämpade för det. En produkt kan dras tillbaka av producenten medan det kan bli svårt för en tjänsteleverantör att göra detsamma.
Jag är glad åt de undantag som görs för välgörenhetsbutiker och icke vinstdrivande organisationer samt för artiklar som säljs som begagnade artiklar på marknader.
Avslutningsvis undrar jag om ändringsförslag 14 från utskottet för miljö vid närmare betraktande är rätt formulerat. Jag tycker inte att det är något problem om ett avtal träffas mellan standardiseringsorgan och myndigheter om att offentliggöra de europeiska normerna för allmänheten, men det är ju något annat än om Europeiska kommissionen offentliggör de europeiska normerna. Jag vill gärna höra kommissionärens kommentar angående detta.

Fatuzzo
Heja mamma Europa! Tack, mamma Europa, för att du bryr dig om dina barn! Eller borde jag hellre säga: tack, pappa Byrne! Jag tackar därför att alla direktiven om säkerhet är till för att få oss europeiska medborgare att må bra, från de minderåriga, barnen till de äldre. Detta är förstås någonting positivt. Ändå minns jag en stor diskussion som jag hade med min dotter Elisabetta när hon var nio år och frågade om hon fick gå ut ensam på gatan. Då sade jag: " Nej, du får inte gå ut ensam, någon måste följa med dig, för det kan vara farligt." När jag sedan efter några år gav min näst äldsta dotter, som var sex eller sju år yngre, lov att gå ut ensam protesterade den stora: " Pappa, pappa, du lät inte mig få gå ut ensam, men min syster som är mindre får göra det!" En god familjefar måste visserligen bry sig om sina barns säkerhet, men han får inte överbeskydda dem utan skall också låta dem få stå på egna ben.
Varför säger jag allt detta? Därför att alla direktiv om säkerhet måste vara balanserade, måste hitta en jämvikt. Ja, vi måste vara trygga, men vi får inte kväva produktionen - i detta fall - den måste vara fri. Framför allt - och här vänder jag mig till rådets företrädare - vilka direktiv om säkerhet kan egentligen genomföras om rådet vägrar att anta direktivet om säkerhetsinspektioner och -kontroller? Det kommer att bli likadant som med galna ko-sjukan: hundratusen säkerhetsåtgärder och nu måste vi tyvärr avliva miljoner kreatur.

Damião
Herr talman! Jag gratulerar föredraganden till hennes arbete, vilket går konsumentorganisationernas viktigaste frågor till mötes, organisationer som bör accepteras som giltiga parter i en konstruktiv dialog. Vi socialister i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi stöder kommissionens initiativ att klargöra förfarandena för information och återkallande av produkter som klassas som farliga, och att utsträcka detta ansvar till distributörer och producenter av tjänster för att de skall vidta lämpliga åtgärder, producenter och distributörer som måste ta ett tydligt ansvar för de förutsebara riskerna i produkter och i installationer av underhållsutrustning, samt ta ansvar för att informera myndigheter och konsumenter och ge lämplig gottgörelse för uppstådd skada. Återkallande av farliga produkter får inte ske som en sista utväg, det bör inledas när rimliga tvivel ger anledning till det i ljuset av nya vetenskapliga rön.
Det normala i gemenskapen måste vara att utgå från adekvata vetenskapliga kunskaper, och därför bör ett samarbete mellan medlemsstaterna ske när det gäller säkerhetsforskning för produkter i allmänhet och för riskgrupper i synnerhet: barn, äldre, nya ungdomskulturer, nya livsstilar och sjuka personer. Tillförlitligheten i produktsäkerhet och service efter försäljning är ett mervärde för det europeiska anseendet i ett särskilt problematiskt och avgörande ögonblick. Vi välkomnar alla åtgärder som kan öka förtroendet och göra att europeiska produkter produceras och distribueras med respekt för arbetstagarnas hälsa, sociala rättigheter, miljön, konkurrenslojalitet och höga säkerhetskrav. Det som går utanför denna modell måste därmed återkallas och förstöras, för det vi inte vill ha själva kan vi inte heller exportera till mindre gynnade länder. Jag hoppas att detta direktiv bidrar till att svara på européernas växande önskemål och oro när det gäller konsumentsäkerheten.

Schnellhardt
Herr talman, mina damer och herrar! Det har funnit ett direktiv om den allmänna produktsäkerheten sedan 1992. Den nuvarande debatten bör bidra till att det befintliga direktivet, de erfarenheter vi har samlat, ses över och införs och att missförhållanden undanröjs. Jag tvivlar på att vi har lyckats med det i tillräcklig utsträckning.
Det är sant att det rör sig om komplicerade rättsliga frågor. Direktivets användningsområde måste avgränsas gentemot de talrika produktbestämmelserna på nationell nivå och gemenskapsnivå. Där regleras även de samma säkerhetsaspekterna. Det måste säkerställas att vi garanterar ett fullständigt konsumentskydd utan att vi reglerar samma saker flera gånger och om möjligt till och med på ett motsägelsefullt vis. Möjligheten att låta certifiera en produkts överensstämmelse med bestämmelserna genom ett externt bekräftande, skulle säkert här vara till stor hjälp och skapa större klarhet och översikt. Det hade däremot varit bättre att med en förordning skapa allmänna europeiska bestämmelser och undanröja parallella europeiska bestämmelser på nationell nivå.
På livsmedelsområdet till exempel finns det också en rad föreskrifter kvar som för närvarande håller på att revideras och omarbetas i samband med förslag till förordningar, och jag tror att vi därmed kan uppnå en högre säkerhetsstandard. På andra områden har direktivet utvidgats till att även omfatta andra användningsområden. Inbegripandet av tjänsterelaterade produkter kommer att leda till att handeln och hantverkssektorn åläggs allt fler skyldigheter, som egentligen ingår i tillverkarens ansvar. Om vi å andra sidan uppmanar kommissionen att inom den närmaste framtiden lägga fram ett förslag om säkerheten för tjänster, så finns det ingen anledning till att vi här och nu skall reglera tjänsteaspekterna, i stället för att invänta kommissionens förslag. För det visar sig redan nu att det kommer att uppstå avgränsningsproblem mellan de enskilda bestämmelserna, och att det osäkra rättsläget med tiden kommer att öka.
Till slut ett par ord om exportfrågorna: Först kräver vi olika säkerhetsstandarder och hävdar som Blokland att de regionala och nationella kraven skall beaktas, och sedan exporterar vi nationella bestämmelser till andra länder. Jag anser att redan försöket till direktiv rymmer en stark motsättning som gör att vi inte kan godta detta så som det har lagts fram här.

Sacconi
Herr talman! För närvarande är det verkligen inte originellt att påstå att det fortfarande finns en stor klyfta mellan medborgarna och Europeiska unionen. Bristen på tilltro till förmågan att till exempel garantera livsmedelssäkerhet sprider sig som en löpeld och resulterar i att det positiva arbete som unionen utför på detta område ställs i skuggan. Men detta skall vi diskutera senare i dag.
I detta sammanhang tycker jag då att det är viktigt att understryka det politiska värdet i det direktiv vi skall rösta om. Tack vare kommissionens goda förslag, som förbättrades ytterligare genom Álvarez försorg, utgör den text vi behandlar äntligen en god nyhet för konsumenterna, vilket för övrigt framgår av stödet från de icke-statliga organisationer som företräder dem. Bestämmelserna om produktsäkerhet, särskilt avseende de produkter som hittills inte har omfattats av den vertikala lagstiftning som redan finns på området, blir bättre, kraftfullare och öppnare. Det har gjorts många ansträngningar för att definiera hur vertikala bestämmelser, som gäller vissa produktkategorier, samverkar med detta nya horisontella direktiv och klart tillfredsställande resultat har uppnåtts.
Sedan skulle jag vilja betona hur viktiga de ändringsförslag som utskottet för miljö antog är. I och med dem ökar man slutkonsumentens insyn och fastställer vilket ansvar inte bara tillverkarna, utan även distributörerna har när det gäller att återta produkter som anses vara farliga.
Jag hoppas att föredragandens slutliga linje kommer att bekräftas och förklarar att jag håller med henne om de ändringsförslag som har framförts för omröstningen i plenum. Jag hoppas att detta direktivs iter kommer att fullbordas snabbt, så att vi snarast kan erbjuda de europeiska medborgarna en bekräftelse på att unionen arbetar för deras säkerhet.

Byrne
. (EN) Först av allt vill jag tacka föredraganden, fru González Álvarez, författarna, herr Rübig och herr Lehne och respektive utskott för deras mycket omfattande betänkande om förslaget till ett direktiv från Europaparlamentet och rådet om allmän produktsäkerhet.
Det nuvarande förslaget från kommissionen är ett svar på de otaliga problemen med konsumenters hälsa och säkerhet som har inträffat nyligen. Även om översynen och revideringen av direktivet formellt krävs enligt själva direktivet stämmer detta överens med det förstärkta åtagandet av kommissionen att skydda konsumenters hälsa och säkerhet.
Det reviderade direktivet kommer att vara av betydelse för livsmedelssäkerhet för endast en begränsad tidsperiod, men det kommer på lång sikt att förbättra möjligheterna att hantera problem med produktsäkerhet som inte gäller livsmedel.
Jag vill bara säga några ord för att beskriva de viktigaste aspekterna i detta förslag. Tanken bakom direktivet är enkel: att enbart säkra produkter omsätts på marknaden. Detta gäller europeiska produkter liksom importerade produkter. De två viktigaste syftena med direktivet om allmän produktsäkerhet är: garantera en hög och fast skyddsnivå för konsumenters hälsa och säkerhet i hela Europa och säkerställa att den gemensamma marknaden fungerar bra.
Vi har haft omfattande samråd med intressenter - som föredraganden har bekräftat - om genomförandet av detta direktiv, som medförde att vissa brister framkom som vi nu försöker ändra på.
Vi skall först klargöra direktivets räckvidd. Detta direktiv är avsett att ge goda och fasta garantier om produkters säkerhet för konsumenter. Dess syfte är också att fylla eventuella klyftor i den sektorsrelaterade lagstiftningen, till exempel marknadsbevakning och förfaranden vid nödsituationer som sällan tillhandahålls i områdesspecifik lagstiftning. Den gäller dock inte när specifik sektorslagstiftning som täcker samma aspekt tillämpas. Detta innebär också att när ny sektorslagstiftning tas fram ersätter den motsvarande bestämmelser i detta direktiv.
Exempelvis, på livsmedelsområdet - som ni känner väl till - när vi har en livsmedelsmyndighet, skall myndigheten själv tillhandahålla ett anmälningssystem som skall gälla i stället för de allmänna bestämmelserna för produktsäkerhet. Vi ville vara säkra på att direktivet på bästa möjliga sätt täckte produkter som används av konsumenter. Detta omfattar också produkter som har vandrat över från yrkesrelaterade områden till personlig användning: till exempel laserpekare; och vidare produkter som används för att tillhandahålla en tjänst.
Vi ville få ett mer effektivt system. Detta innebär ytterligare skyldigheter för tillverkare och försäljare att tillhandahålla information. Den nuvarande situation är mindre än idealisk. Det är till exempel ofattbart att myndigheterna i våra medlemsstater ibland får information från de amerikanska myndigheterna om att en viss europeisk produkt är farlig. Anmälningsplikten är obligatorisk i Förenta staterna men hittills inte i Europeiska unionen.
Som ni vet är lagar meningslösa om de inte tillämpas på rätt sätt. Medlemsstaterna kommer nu att behöva förstärka arbetsuppgifterna för de behöriga övervakningsmyndigheterna. De kommer att behöva införa sanktioner. De kommer att behöva utveckla förbindelser med andra medlemsstater också, i synnerhet genom ett nätverk av verkställande myndigheter i medlemsstaterna. Detta är också ytterst viktigt ur industrins synvinkel för att säkerställa att man upprätthåller en spelplan på lika villkor mellan konkurrenter och framför allt med importerade produkter.
En förbättring av kommissionens tidiga varningssystem (Rapex) krävs också. Rapexsystemets täckningsområde utvidgas till frivilliga åtgärder som industrin vidtar för att dra tillbaka en produkt. Den praktiska driften av systemet kommer att förbättras. Vi tillhandahåller också nu möjligheten att öppna systemet till tredje land, framför allt kandidatländerna: förenklade förfaranden för nödåtgärder på gemenskapsnivå så att vi kan vidta snabba åtgärder på inrådan av en tillsynskommitté. Vi har nu infört ett exportförbud för produkter som dragits tillbaka från marknaden på gemenskapsnivå.
En annan fråga som jag vill att ni uppmärksammar är frågan om ökad öppenhet. Konsumenter saknar ofta förtroende för att de inte vet vad som sker. Inget undergräver konsumenters förtroende mer än en övertygelse om att något händer som de inte känner till. Vi tror det i linje med kommissionens allmänna politik, medborgarna har rätt att veta vilka verkliga faror de utsätts för och de åtgärder som vidtas för att förhindra det. Begränsningen av detta är yrkessekretess enligt definitionen i artikel 287 i fördraget, förutom när det finns överskuggande folkhälsoskäl. Jag förväntar att det undantaget kommer att undantas och tolkas snävt.
Jag är mycket glad över att rapporten av fru González Álvarez godkänner huvudprinciperna i kommissionens förslag. Många av de föreslagna ändringsförslagen i rapporten är viktiga förbättringar av texten och kan därför godkännas av kommissionen.
Tillåt mig först att ta upp de ändringsförslag som kommissionen inte kan godkänna. För det första i ändringsförslagen 1, 8 och 18 föreslås att man skall undanta begagnade produkter som säljs av välgörenhets- och icke vinstdrivande organisationer, privata personer, loppmarknader och försäljning från bilars bakluckor, såsom herr Whitehead har sagt, från skyldigheten att tillhandahålla information och dokumentation om produktrisk och produktursprung. Skyldigheterna för återförsäljarna, vilka har varit en del av direktivet sedan 1992, är formulerade på ett mycket allmänt och flexibelt sätt.
Det enda nya kravet är att återförsäljare inom ramen för sin respektive verksamhet skall garantera och på begäran tillhandahålla myndigheterna den tillgängliga dokumentation som behövs för att spåra produkters ursprung. Detta skall inte innebära att återförsäljare aktivt skall forska efter en produkts ursprung utan bara att de inte skall förstöra identifikationsmärkningen av produkten och/eller tillverkaren och spara all användbar information som finns om produktens ursprung.
Detta nya krav medför inte något större ytterligare ansvar i fråga om dessa typer av försäljningsverksamheter. Välgörenhetsaffärer får normalt som gåva ta emot enskilda, använda produkter som de i sin tur säljer till konsumenter. Deras verksamhets art är sådan att de inte kunde avkrävas att spela en initiativrik roll i att spåra produkters ursprung. Dessutom finns det helt enkelt inget intresse för att ur marknadskontrollsynpunkt spåra ursprunget av enskilda begagnade och defekta produkter.
Slutligen finns det redan en hel del av flexibilitet i direktivets krav för återförsäljare. Dessa krav kan tillämpas för dessa typer av försäljningsställen på ett sätt som passar verksamhetstypen. Men för att svara på de farhågor som framförts och för att ytterligare klargöra situation skulle vi kunna överväga att i inledningen som behandlar denna artikel införa en text om att det kanske kan visa sig omöjligt att ge de behöriga myndigheterna information och dokumentation om produktens eventuella risker och ursprung när det gäller enstaka använda objekt som givits som gåva av enskilda personer.
För det andra föreslås i ändringsförslag 3 att man stryker en del av motiveringen, så att man har tydliga villkor i direktivets bilaga om verksamheters ansvar att informera myndigheterna om faror. Denna motivering behövs för att förhindra för mycket byråkrati. För det tredje föreslås i ändringsförslag 4 att man i en inledning lägger till ett krav att medlemsstaterna utarbetar faktarapporter i samarbete med behöriga och oberoende offentliga eller privata institutioner. Ett krav på medlemsstaterna att utnyttja externa institutioner för detta är oförenligt med subsidiaritet.
I ändringsförslagen 6 och 29 begärs att kommissionen skall överväga tillvägagångssätt eller lägga fram ett förslag rörande tjänsters säkerhet i ändringsförslag 29 före ett angivet datum. Kommissionen håller faktiskt redan på att analysera och överväga denna fråga men det skulle vara alltför mycket i strid mot kommissionens rätt till initiativtagande att införa detta i direktivet på ett så föreskrivande sätt.
I ändringsförslag 7 föreslås vissa ändringar av hänvisningarna till punkter. Den första delen kan godtas av kommissionen men det är inte en vanlig praxis i gemenskapens juridiska texter att klargöra hänförda artiklars innehåll, såsom föreslagits. Att ersätta ordet " tillverkare" med " leverantör" , såsom föreslås i ändringsförslag 11 skulle skapa mer förvirring än klarhet eftersom det inte finns någon definition av leverantör i direktivet. Definitionen av tillverkare täcker redan leverantörer, vilkas verksamhet kan påverka produktens säkerhetsegenskaper.
I ändringsförslag 13 föreslås att man lägger till en hänvisning till försiktighetsprincipen i den allmänna skyldigheten för tillverkare att saluföra enbart säkra produkter. Försiktighetsprincipen är en allmän princip för riskhantering av de behöriga myndigheterna och kan inte genomdrivas som sådan som en direkt skyldighet hos tillverkare. Kommissionen delar dock åsikten att principen är viktig som en bakgrund för revideringen av direktivet och en hänvisning till denna princip kan därför införas i direktivets första inledning.
Även om idén att offentliggöra en fullständig text av de europeiska standarderna i EGT, såsom föreslagits i ändringsförslagen 14 och 16, är förståelig skulle det kräva grundläggande ändringar i förbindelserna mellan gemenskapen och de europeiska standardiseringsorganisationerna, troligen innebärande högre bidragsnivåer från gemenskapsbudgeten. Skälet till detta är att standardiseringsorganisationer äger standarderna och att de flesta av dem finansierar en del av sin verksamhet via försäljning av standarder. Denna fråga, med konsekvenser för den mesta delen av produktrelaterade gemenskapslagstiftning, kan därför inte tas upp i samband med den aktuella översynen av detta direktiv.
I ändringsförslag 19 föreslås en harmonisering av medlemsstaternas övervakningsmetoder på grundval av riktlinjer utarbetade av kommissionen och den rådgivande kommittén. Även om kommissionen är för samarbete och gemensamma principer strider den föreslagna formuleringen mot subsidiaritet. Att ålägga medlemsstaterna att vidta åtgärder även i de fall när företag redan har vidtagit tillfredsställande åtgärder för att förebygga mot en risk, vilket kunde bli följden av den andra delen i ändringsförslag 21, är inte godtagbart. Detta skulle också motverka målsättningen att uppmuntra företag att vidta åtgärder på eget initiativ.
I ändringsförslag 23 föreslås att man i direktivet inför bestämmelser om ersättning för skador. Detta är civilrättsliga frågor och regleras av direktivet om produktansvar och skall därför inte ingå här.
Ett krav på att ett nätverk för produktsäkerhet skall inrättas inom en angiven tidsram föreslås i ändringsförslag 24. Även om kommissionen är positiv till att det snabbt inrättas ett nätverk måste detta överenskommas mellan medlemsstaterna. Det är därför inte realistiskt att fastslå en tidsram.
I första delen av ändringsförslag 27 föreslås att bara information om risker som har fastställts skall göras tillgänglig för allmänheten. Detta är inte godtagbart eftersom konsumenter bör har rätt att erhålla information om pågående undersökningar - under förutsättning att denna information inte faller under yrkeshemlighet på det sätt som jag beskrev tidigare och snävt draget.
Till sist föreslås i ändringsförslag 28 att kommissionen skall lägga fram en rapport om genomförandet av direktivet vartannat år i stället för vart tredje år. Även om kommissionen tycker om denna idé kan detta inte ske inom ramen för kommissionens nuvarande begränsade resurser.
Kommissionen kan inte godkänna de flesta av de ytterligare ändringsförslag som föreslagits för sammanträdet i kammaren. Låt mig först förklara kommissionens ståndpunkt om de ändringsförslag som vi inte kan godkänna. I ändringsförslagen 30, 32, 42 och huvuddelen av ändringsförslag 33 föreslås omformuleringar av direktivets nuvarande text som inte är föremål för revidering. Inga problem har rapporterats till kommissionen med den gällande formuleringen och ändringarna skulle försvaga bestämmelserna.
I ändringsförslag 36 föreslås att tjänster som direkt åtföljer produkten skall uteslutas utom när de tillhandahålls av ursprunglig tillverkare. Diskussionerna i rådet går i den riktningen att man skall hantera tjänsterna inom ramen för produktdefinitionen vilket i själva verket är godtagbart för oss.
Ändringsförslag 43 skulle helt undanta tillämpningen av detta direktiv för produkter som regleras genom särskild lagstiftning. Detta är inte godtagbart då dessa direktiv ofta saknar bestämmelser om marknadskontroll, anmälningssystem och så vidare.
En möjlighet att bevisa att en produkt uppfyller kraven genom extern certifiering föreslås i ändringsförslag 37. En sådan certifiering kan alltid användas för att tillhandahålla bevis, men den kan inte i sig själv anses som idiotsäker.
I ändringsförslag 38 föreslås att tidsperioden för beslut i krislägen skall begränsas till sex månader vilket, i de flesta fall, inte är tillräcklig tid för att anta permanenta åtgärder. Där förslås även ett undantag från exportförbudet när tillverkaren kan bevisa att den mottagande staten uppfyller säkerhetskraven. Detta är inte godtagbart då produkter som på gemenskapsnivå bedömts utgöra allvarliga risker och kräver snabb intervention inte får exporteras. I ändringsförslaget föreslås också att möjligheten för parter att lämna sina synpunkter på en vidtagen gemenskapsåtgärd skall kunna ske utan att påverka inhemska åtgärder. Eftersom detta inte är någon typ av besvärsförfarande verkar detta onödigt.
Dessutom föreslås i ändringsförslag 41 att exportförbudet inte skall tillämpas när en produkt har förbjudits medan man genomför ytterligare kontroller. Detta är en period under vilken det finns verklig fara för att exporter sker. Om kontrollerna bekräftar att produkten är säker kommer förbudet automatiskt att hävas.
I ändringsförslagen 39 och 44 föreslås att information om farliga produkter endast skall vara tillgänglig för allmänheten när ett beslut om förbud eller tillbakadragande har fattats och att utbyte av information som skyddas av tystnadsplikt inte skall vara möjlig mellan marknadskontrollmyndigheter. Då konsumenten också bör ha rätt till information om risker som ännu inte har helt fastställts, inbegripet i de fall när den vidtagna åtgärden inte gäller ett förbud eller tillbakadragande, är detta inte heller godtagbart. Dessutom kan en effektiv marknadskontroll inte ske enligt de föreslagna begränsningarna för sekretessbelagd information.
I ändringsförslag 40 föreslås att man stryker skyldigheten för affärsverksamheter att anmäla till myndigheterna om de farliga produkter som de saluför. Det är inte godtagbart då detta är en viktig förbättring i jämförelse med det nuvarande direktivet. Om anmälningsplikten anser vi fortfarande att användningen av ordet " konstatera" i stället för " dra slutsats" för att ange det ögonblick då information måste lämnas, såsom föreslaget i den första delen av ändringsförslag 34 kommer att skapa mer osäkerhet än klarhet.
Medan jag utförligt har förklarat varför kommissionen inte kan godkänna ändringsförslagen 1, 3, 4, 6, 8, 11, 13, 14, 16, 18, 19, 23, 24, 28-30, 32, 33, 36-34 och delvis ändringsförslag 7, den andra delen av ändringsförslag 21 och den första delen av ändringsförslagen 27 och 34 kan jag informera er att kommissionen kan godkänna ändringsförslagen 2, 9, 10, 12, 15, 20, 22, 25, 26, 31 och 35 och delvis ändringsförslag 7, den första delen av ändringsförslag 21 och den andra delen av ändringsförslagen 27 och 34 eftersom dessa ändringsförslag utgör en förbättring och ett klargörande av kommissionens förslag. I några av dessa ändringsförslag, i synnerhet ändringsförslagen 2, 15, 22, 25, 31 och den andra delen av ändringsförslag 27 skulle dock ytterligare redigering eventuellt förbättra texten.
Avslutningsvis vill jag återigen tacka fru González Álvarez för det utmärkta betänkandet som i stor utsträckning kan stödjas av kommissionen.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Byrne.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

De politiska gruppernas sammansättning
Talmannen
Mina damer och herrar! Vi har många omröstningar framför oss och därför ber jag att vi upprätthåller disciplinen! Först kan jag meddela att Claudio Martelli har övergått från de grupplösas grupp till TDI-gruppen, det vill säga han har bytt från de grupplösas grupp till TDI-gruppen.
Herr Martelli, i normala fall har ni inte rätt att yttra er förrän i slutet av omröstningarna, men jag gör ett undantag och låter er tala kort. Ingen debatt kommer att äga rum i frågan, utan ni kan bara göra ett kort personligt tillkännagivande.

Martelli
Herr talman! Jag har varit socialist i Italien och i internationella organisationer de senaste trettio åren. När jag omvaldes till detta parlament i juni 1999, gick jag självfallet med i socialistgruppen. Den 30 augusti 2000 meddelade Barón Crespo att jag hade uteslutit mig själv ur hans grupp, efter ett möte med presidiet där jag var medlem och där man diskuterade mitt fall i en trång krets utan att jag var närvarande eller visste om det. Min protest ansågs inte ens förtjäna ett hövligt svar. Uppenbarligen anser Crespo att italienska socialister inte längre får ingå i den europeiska socialistgruppen. Man måste vara antingen före detta kommunist, som Veltroni, eller ingå i stödtrupper till före detta kommunister, som Boselli. Det är den italienska vänsterns historia, gökens historia: den före detta kommunistgöken som när hans värld har rasat samman lägger sina ägg i en annans bo och slukar de ägg som ursprungligen fanns där, eftersom modern inte bryr sig om dem.

Talmannen
Herr Martelli, nu har det gått en minut. En minut är det som avsätts för personliga tillkännagivanden. Ni kan lämna in resten skriftligt, även till Barón Crespo.

Hänsch
Herr talman! Jag vill starkt tillbakavisa Martellis uttalanden. Enrique Barón har yttrat sig som företrädare för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i enlighet med våra stadgar, och det är beklagligt att Martelli nu har anslutit sig till den europeiska högern!
  

OMRÖSTNING
Watson
Herr talman! Jag skulle gärna vilja ha en förklaring på vad ni menade när ni sade " wir checken" (vi checkar), eftersom det ordet inte ingår i mitt tyska ordförråd.
(Applåder)
I går talade Roth-Behrendt om människor som var " eingesqueezed" (" insqueezade" ) i en hiss. Eftersom det handlar om medborgerliga rättigheter undrar jag om vi har antagit något ändringsförslag till det tyska språket.
(Skratt, applåder)

Talmannen
Ett typiskt exempel på engelsk humor.
(Skratt, applåder) För övrigt använde ni ordet " eingesqueezed" i tyskan, det är inte heller riktig tyska. Men de flesta förstod det, herr Watson, även ni.
  
Betänkande utan debatt (A5-0322/2000) av Averoff för budgetutskottet om förslag till rådets beslut om att anslå medel till Grekland för att minska ränteutgifterna för EIB-lån till återuppbyggnad av den region som ödelades av jordbävningen i september 1999 (KOM(2000) 632 - C5-0532/2000 - 2000/0255(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0294/2000) av Eriksson för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om förslaget till rådets beslut om ett stödprogram avseende gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001-2005) (KOM(2000) 335 - C5-0386/2000 - 2000/0143(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)Talmannen. Nu har kvinnor och män äntligen samma rättigheter!

Vi avbryter nu omröstningen för det högtidliga mötet.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.55 och återupptogs kl. 12.25.)
Betänkande (A5-0309/2000) av González Álvarez för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om allmän produktsäkerhet (KOM(2000) 139 - C5-0224/2000 - 2000/0073(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0303/2000) av Seppänen för budgetutskottet om förslaget till rådets beslut om ändring av beslut 2000/24/EG för att skapa ett särskilt EIB-åtgärdsprogram till stöd för konsolidering och förstärkning av tullunionen mellan EG och Turkiet (KOM(2000) 479 - C5-0454/2000 - 2000/0197(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0324/2000/ av Lagendijk för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om det ändrade förslaget till rådets förordning om Europeiska byrån för återuppbyggnad (KOM(2000) 628 - C5-0526/2000 - 2000/0112(CNS))
Efter omröstningen om ändringsförslag 32:

Lagendijk
. (NL) Herr talman! Det verkar ha uppstått ett missförstånd angående ändringsförslagen 12 och 37 som vi nu skall rösta om. Enligt min åsikt finns det inga motstridigheter mellan ändringsförslag 12 och ändringsförslag 37. Jag skulle alltså vilja yrka för att både 12 och 37 godkänns eftersom de båda tillsammans ger en ordentlig lösning; inte det ena eller det andra alltså utan båda två.

Talmannen
Herr föredragande! Vi hyser stort förtroende för er. I motsats till bedömningen att det ena förslaget utesluter det andra, anser ni att vi kan rösta om båda två, och det kommer vi också att göra.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0330/2000) av Westendorp y Cabeza för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets förordning om bistånd till Albanien, Bosnien och Hercegovina, Förbundsrepubliken Jugoslavien, Republiken Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och om ändring av förordning (EEG) nr 3906/89, beslut 97/256/EG och förordning (EEG) nr 1360/90 (KOM(2000) 628 - C5-0525/2000 - 2000/0111(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0305/2000) av Garot för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2759/75 om den gemensamma organisationen av marknaden för griskött (KOM(2000) 193 - C5-0225/2000 - 2000/0076(CNS))

Talmannen
Kolleger! I samband med omröstningen om Garots betänkande upptäckte jag vid genomgången av akterna ett fel, och det är på en av gruppernas omröstningslista - jag tror inte att det gäller de andra grupperna - nämligen Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater.
Jag ber att ni tar er en noga titt på listan, för enligt mig har del I och del II förväxlats. Ta er därför nu en ordentlig titt på det. Enligt min uppfattning borde det stå tvärtom på Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraters lista; där det står shall establish borde det stå en tvåa och där det står en tvåa borde det stå en etta. Titta på det när vi kommer till denna punkt.
(Oro)Om felet hade gällt socialdemokraterna hade jag också påpekat det, och samma för de andra grupperna!
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
  
Betänkande (A5-0297/2000) av Morillon för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om den återkommande rapporten 1999 från kommissionen om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning (KOM(1999) 513 - C5-0036/2000 - 2000/2014(COS))

Katiforis
Herr talman! Innan vi börjar, skulle jag vilja påpeka att det finns ett fel i den grekiska översättningen i slutet av punkt 16. Det står nämligen att det skall hållas förhandlingar under Natos ledning, medan det riktiga är att det skall hållas förhandlingar under Förenta nationernas ledning. Jag skulle vilja be parlamentets tjänstemän att rätta till detta.
(Applåder)

Talmannen
Vi kan snabbt fråga föredraganden om det. Men först vill Wurtz framföra ytterligare en invändning.

Wurtz
Herr talman! Min fråga avser omröstningsordningen för de ändringsförslag som rör punkt 10, dvs. folkmordet på armenierna.
Den omröstningslista som hade förberetts för sammanträdet i går - eftersom omröstningen skulle ha ägt rum i går - hade en annan ordning, som var helt logisk. Det är däremot inte dagens ordning. Jag förslår således att vi håller oss till omröstningslistan från i går, dvs. att vi först röstar om ändringsförslag 13.

Talmannen
Vi har mycket kvalificerade medarbetare till vår hjälp. I den första bedömningen förekom ett fel som nu har rättats till, men jag skulle uppskatta om föredragande Morillon snabbt ville uttala sig i dessa båda frågor. Den första frågan ställdes av Katiforis beträffande ordet Nato och den andra frågan gällde om den planerade ordningsföljden är riktig.

Morillon
. (FR) Herr talman! När det gäller den första frågan rör det sig uppenbart om ett avskrivningsfel, och inte ett översättningsfel.
Vad gäller ordningen överlåter jag till talmannen att bestämma den, men jag vill erinra om att jag under alla omständigheter är emot alla dessa tre ändringsförslag.

Talmannen
Då är båda frågorna besvarade. Vad ändringsförslag 16 beträffar ser vi till att det ändras.
Efter omröstningen om ändringsförslag 7:

Swoboda
Herr talman! Jag vill i samförstånd med kollegan Katiforis föreslå följande text - jag har den bara på engelska här - som avviker obetydligt från den egentliga texten. Jag läser snabbt upp den:
" Välkomnar inledningen av förhandlingarna om förtroendebyggande åtgärder som utrikesministrarna för både Turkiet och Grekland kom överens om den 31 oktober 2000."
Det är i första hand förhandlingarnas början vi gläder oss åt och inte redan nu resultatet av dessa. Det kan vi tyvärr inte glädja oss åt ännu.
(Parlamentet antog resolutionen.)
   Betänkande (A5-0275/2000) av Jové Peres för fiskeriutskottet om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapens deltagande i regionala fiskeorganisationer (KOM(1999) 613 - C5-0108/2000 - 2000/2068(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)Röstförklaringar
Resolutionsförslag (B5-0845/2000)

Muscardini

Herr talman! Jag har lämnat in en skriftlig förklaring, men jag skulle vilja tillägga till protokollet att jag tycker att det verkligen är exceptionellt att parlamentet i dag, just när det gällde detta betänkande, röstade emot en rad ändringsförslag i vilka man till exempel krävde respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Det tycker jag är exceptionellt med tanke på att vi röstade om stadgan med rättigheter i går. Jag tycker att det verkar som om de fördomar den ena politiska falangen har mot den andras ändringsförslag skapar en allvarlig brist på demokrati i detta parlament.
  

Korakas
. (EL) Medelhavsområdet har varit och är fortfarande ett synnerligen känsligt område med betydande politiska, ekonomiska och sociala problem. Det främsta inslaget i varje form av samarbete mellan stater är alltid fredlig samlevnad, jämbördigt samarbete till ömsesidig nytta mellan stater och folk, utan inblandning i deras inrikespolitiska angelägenheter, och goda mellanstatliga förbindelser. De Medelhavsländer som står utanför EU har förvisso akuta problem i fråga om ekonomisk utveckling. Den regionala obalansen ökar ständigt.
EU och dess medlemsstater bär en mycket stor del av ansvaret för denna situation. Vi upplever i själva verket hur de utvecklade länderna, främst inom EU, och deras företag överutnyttjar de naturliga och mänskliga resurserna, vilket gör att utlandsskulden finns kvar och ökar.
Försöken att exportera EU:s socialekonomiska modell till länderna kring Medelhavet och att införliva dem i den nya tingens ordning och den så kallade globaliseringen är uttryck för en kolonial mentalitet. En sådan politik kan absolut inte bli någon stabil grund för samarbete, för den vill påtvinga de svaga de starkas ståndpunkter, den vill gynna de stora monopolföretagen och inte folken och arbetstagarna i länderna i detta område.
Typiskt för detta beteende är EU-ländernas inställning till invandrare från dessa länder, men också från övriga länder. Man skapar hos många av invandrarna en känsla av osäkerhet och hot om utvisning, genom att man inte ger dem samma rättigheter som andra arbetstagare och bibehåller getton för andra klassens medborgare, offer för en modern slavhandel.
Ett annat typiskt exempel på gemenskapspolitiken är de embargon och, ja t.o.m. militära interventioner, som riktas mot länder som inte anpassar sig till EU:s politik och den nya ordningen, uteslutningen av länder från Europa-Medelhavssamarbetet och gynnandet av andra länder samt en fördelning av anslag som inte sker efter verkliga behov utan efter det multinationella kapitalets önskemål.
Till sist, vi får inte glömma att vi talar om ett område där EU och Nato har fällt bomber över Jugoslavien, att EU, med Natos goda minne, ger kandidatlandsstatus åt Turkiet, som ockuperar 40 procent av Cypern och ifrågasätter Greklands suveränitetsrättigheter, och vi får inte glömma vårt ansvar för ett annat folk, det palestinska, som lever under usla förhållanden, som utsätts för statlig israelisk terror, samtidigt som det kämpar hjältemodigt för att få ett hemland.
Resolutionsförslaget tar tyvärr inte upp ovanstående problem, det följer EU:s hittillsvarande inriktning, det vill att det europeiska monopolkapitalet skall kunna tränga sig in i Medelhavsområdet, uppenbarligen för att kunna fortsätta utsugningen av de Medelhavsländer som står utanför EU. Vi parlamentsledamöter för KKE röstar därför emot resolutionsförslaget.

Muscardini
. (IT) Det saknas tillräckliga förutsättningar för en nylansering av Barcelonaprocessen. Den försening som har uppstått när det gäller att tillämpa avtalen kan bara rättfärdigas till en del. Ansvaret ligger hos två parter: hos regeringarna i unionens länder, men också hos regeringarna i partnerskapsländerna vid Medelhavet. Det saknas en politisk vilja i denna process, vilket ibland får en att tvivla på att detta viktiga Europa-Medelhavsföretag kommer att lyckas. Det är med tanke på detta tudelade ansvar som jag framlade några ändringsförslag som gäller regeringarna i Europa-Medelhavsländerna.
Utan att de tar sitt ansvar och engagerar sig kan man nämligen inte tala om ett projekt som går ut på att skapa det multilaterala frihandelsområde på regional nivå i Medelhavsländerna som lanserades vid Maltakonferensen om syd-sydförbindelserna.
Även frågan om finansieringen tyder på en vilja att lyckas som hittills inte har visat sig. Vi måste återställa proportionerna mellan de medel som är avsedda för alla geografiska områden, med respekt för demokrati, insyn och effektivitet. Vi måste också nylansera det decentraliserade samarbetet på ett varaktigt sätt, efter att ha gjort en kritisk och ingående granskning av de svagheter och brister som har konstaterats när de gamla programmen har genomförts.
När det gäller respekten för de legala invandrarnas värdighet, i en anda av en harmoniserad europeisk invandringspolitik, skulle man förutom att skapa rättsliga instrument som kan garantera dem en jämlik behandling behöva införa ekonomiskt stöd till alla de ungdomar som efter att ha avslutat gymnasie- eller universitetsstudier i något av de europeiska länderna skulle vilja återvända till sina respektive ursprungsländer för att inleda sin yrkesverksamhet. Här är en samordning av medlemsstaternas initiativ oundgänglig, en samordning som Europeiska kommissionen skulle kunna stå för. Kommissionen borde dessutom framlägga liknande förslag om ekonomiskt stöd till unga invandrare inom ramen för samarbetet med AVS-länderna.
En annan slags samordning gäller potentiella givare av internationella och regionala bidrag, stater och finansiella institutioner, särskilt i Gulf-länderna. Det blir nödvändigt att komma överens om ett investeringsprogram i Medelhavsregionen. Utan samverkan finns det ingen dynamik och utan dynamik finns det inte tillräckligt utvecklingstryck.
Jag skulle vilja sluta med att hävda att det främsta samordningselementet är en övergripande strategi för Medelhavsområdet från unionens sida. Det är denna strategi som kan visa på målsättningarna med ett optimalt partnerskap. Det är denna strategi som skapar en riktig motivation för varje initiativ och varje insats. Det är denna strategi som kommer att göra partnerskapet till ett oundgängligt instrument, inte bara för att säkerställa en ekonomisk och social utveckling i Medelhavsregionen, utan även för att Europa skall kunna utöva en balanserande funktion i hela området. Av dessa skäl kommer vi att rösta för förslaget till resolution.
Betänkande (A5-0322/2000) av Averoff

Martin, David
. -(EN) Jag välkomnar detta betänkande av Averoff om ett förslag till att bevilja medel till Grekland för att minska räntebördan för lån från EIB för återuppbyggnad av regionen Attica som blev ödelagd vid jordbävningen i september 1999. Detta stöd är mer än berättigat mot bakgrund av den tragedin.
Betänkande (A5-0294/2000) av Eriksson

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande i vilket man fastställer vad Europeiska gemenskapen skall göra för att skapa en verklig jämställdhet mellan kvinnor och män.
Jag träffade fru Rossi i söndags innan jag åkte till Strasbourg. Fru Rossi - som är en pensionerad änka - sade: " Men hur kan det komma sig att min pension har halverats sedan jag blev änka, jämfört med vad jag fick ut när min käre make fortfarande levde?" Nå, jag skulle vilja understryka det faktum att när man talar om jämställdhet mellan kvinnor och män måste man också ägna sig åt de pensionslagar som diskriminerar kvinnor i förhållande till män. Medlemsstaterna måste respektera kvinnorna också i lagarna om änkepension och lagarna om pension till gifta kvinnor.

Ortuondo Larrea
Herr talman! Trots de senaste årens framsteg i Europeiska unionen, förekommer än i dag en strukturell och könsrelaterad diskriminering i det Europa som kämpar för de mänskliga rättigheterna. Kvinnor har inte samma rättigheter som män, antalet kvinnor med representativa funktioner inom de statliga institutionerna är lågt och även på de beslutsfattande posterna i privata företag, och det är fortfarande kvinnor som i första hand blir offer för misshandel i parförhållanden och utsätts för sexuellt våld.
Jag vill framhäva en faktor som jag verkligen tror är avgörande i den här frågan; bristen på jämlikhet på arbetsmarknaden. Det kommer aldrig att råda jämlikhet så länge inte kvinnan har en egen ekonomi, så länge hon är beroende av mannen för sin försörjning och en tryggad framtid; det som verkligen kan leda till att kvinnan blir oberoende och jämlik är att hon har samma möjligheter som mannen att finna ett arbete och att lönen hon betalas är lika hög. Jag är övertygad om att den dag kvinnan med hjälp av sitt eget arbete lyckas uppnå ett verkligt ekonomiskt oberoende, kommer hon att vara oberoende på riktigt och då kommer resten av ojämlikheterna att ha försvunnit.

Alyssandrakis
. (EL) Det föreslagna nya femårsprogrammet för jämställdhet mellan könen är det mest reaktionära förslag som utarbetats under de senaste åren. Det syftar till att kvinnorna helt och hållet skall omfattas av EU:s arbetarfientliga politik.
Den politik som sägs handla om lika möjligheter för kvinnor och män har inte medfört några förändringar när det gäller den stora andelen kvinnor som tvingas till arbetslöshet, deltidsarbete och fattigdom och som är så svagt representerade i olika beslutsfattande organ. Det går inte att föreställa sig lika möjligheter inom arbetslivet, i samhällslivet och på andra håll inom ramen för en reaktionär politik som är ett hot mot människans värdighet, ett samhälle med arbetslöshet, undersysselsättning, utan någon välfärdsstat, ett samhälle som behandlar mänskliga värden som en handelsvara, som man kan sätta en prislapp på.
Jag motsätter mig helt sättet att använda termerna " lika möjligheter" och " jämställdhet" , för inom det kapitalistiska systemet har dessa termer bara en enda betydelse: jämställdheten innebär att den ständigt växande misären drabbar majoriteten av arbetstagarna, och att det råder en jämn fördelning av fattigdom, arbetslöshet och deltidsarbete, nedskärningen av de statliga bidragen på det socialpolitiska området och ökande bördor för familjen.
Med tanke på EU:s arbetarfientliga politik kommer den konkreta målsättningen och de olika åtgärderna att ha ett enda syfte: att kvinnorna helt och hållet skall omfattas av den EU-politik som blivit ännu mer reaktionär i förhållande till folkets intressen.
Texten talar om genomförandet av EU:s övergripande politik, den klargör tydligt att jämställdhetspolitiken måste leda till att kvinnorna helt och fullt inlemmas i " den nya ekonomin" . Det vill säga kvinnorna måste på lika villkor helt anpassa sig till deltidsarbetet, åsidosättandet av principen om full och stabil sysselsättning, minskningen av arbetsgivaravgifterna.
En verklig jämställdhetspolitik förutsätter en annan ekonomisk och social politik, som framför allt går ut på att män och kvinnor skall ha lika möjligheter till välfärd och inte till ett liv i armod. Exempel på en sådan politik är en sänkning av pensionsåldern för båda könen: 60 år för män och 55 år för kvinnor, en förstärkning och förbättring av den offentliga sektorns socialpolitik, avskaffande av den privata sektorn inom hälso- och sjukvården, avskaffande av deltidsarbetet.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat för det här betänkandet, eftersom det erinrar om ett antal principer om jämställdhet mellan kvinnor och män som vi naturligtvis ställer oss bakom. Men alla de påståenden som rör lika möjligheter för kvinnor och män får en brutal belysning i och med det EU-direktiv som tillåter nattarbete för kvinnor.
Förbudet mot nattarbete för kvinnor är ett av de sällsynta områden där vissa länders sociala lagstiftning var mer utvecklad för kvinnliga arbetstagare än för manliga, genom att kvinnor erbjöds ett skydd.
EU-institutionerna saknar förmåga att bekämpa den sociala segregering som kvinnorna är utsatta för när det gäller anställningsvillkor, löner och befordran, de saknar förmåga att utjämna möjligheterna ovanifrån och utjämnar därför i stället underifrån. Vi vänder oss mot denna sociala tillbakagång, som godkännandet av nattarbete för kvinnor utgör.
Nattarbete inom industrin och, mer allmänt, inom handeln, är skadligt för såväl kvinnors som mäns hälsa och har inget som helst socialt och mänskligt berättigande. Det enda skälet till att det breder ut sig är företagens jakt på vinst.
För att undanröja all social segregering på området måste man förbjuda nattarbete för både män och kvinnor, och endast undanta de offentliga tjänstesektorer - framför allt sjukhus och allmänna kommunikationer - där ett sådant arbete är värdefullt för samhället, under förutsättning att nattarbetets olägenheter kompenseras med en kraftig arbetstidsförkortning, och samtidigt att gravida kvinnor får ett skydd.

Figueiredo
 - (PT) Även om det kommer sent så har kommissionen nu lagt fram ett stödprogram avseende gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001-2005), vilket skiljer sig avsevärt från de tidigare, och främst från det fjärde åtgärdsprogrammet som avslutas i slutet av året.
Enligt det framlagda förslaget syftar den ändrade metodologin till att öka tillgången till och möjligheten för icke-statliga organisationer att delta aktivt och bidra till projektet. För att detta skall vara möjligt är det nödvändigt att detta effektiva deltagande främjas inte bara på gemenskapsnivå, utan också i medlemsstaterna.
Så som föredraganden säger är det viktigt att kommissionen tar hänsyn till att en verklig demokrati förutsätter att alla medborgare - män och kvinnor - deltar och är representerade i lika hög grad i det ekonomiska livet, i beslutsfattande positioner och i det sociala, kulturella och civila samhället. Men det är nödvändigt att vara medveten om att inget arbete för jämställdhet mellan män och kvinnor kommer att få varaktiga effekter om man inte samtidigt stärker kvinnors rättigheter, främst i vardagsarbetet inom alla verksamhetsområden.

Mann, Thomas
. (DE) För att säkra lika möjligheter för kvinnor och män på det kulturella, sociala och ekonomiska området och minska och förhindra könsdiskrimineringen har kommissionen gjort en dualistisk ansats som vårt utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor röstar för. Särskilda åtgärder till förmån för kvinnor skall inte komma i andra hand utan vidtas parallellt som ett led i deras integrering i politiken. Rent konkret handlar det om fem åtgärdsområden och dit hör bland annat jämställdhet på det ekonomiska området, rätt att delta och företräda och lika tillgång till sociala rättigheter.
För budgetpost B3 - 4012 har 53,5 miljoner euro avsatts - ett icke föraktligt men nödvändigt belopp som det rådgivande budgetutskottet godkände, eftersom det handlar om en politisk prioritering. Vi skulle gärna innan beslutsfattandet om detta femte åtgärdsprogram ha velat granska det fjärde.
Jag hoppas verkligen att kommissionen i framtiden, genom att i god tid göra upp en årlig balansräkning, kommer att möjliggöra en grundlig analys och debatt för Europaparlamentet. Och så en sak beträffande tidsfaktorn: Betänkandet innehåller många oklara och olyckliga formuleringar, eftersom vi blev tvungna att debattera och rösta inom extremt begränsade tidsramar och ändringsförslagen inte förelåg på alla språk.
Rent innehållsmässigt ställer jag mig tveksam på vissa punkter. Till exempel när det - som så ofta här i parlamentet - krävs undersökningar om vikten av en allmänt förkortad arbetstid. Det finns otvetydiga majoritetsbeslut på grund av insikten att en flexibel arbetstid är mycket bättre för medlemsstaterna än en verklighetsfrämmande kollektiv lösning. Dessutom anser jag att en uppförandekod för massmedia inte är möjlig att förverkliga. Det enda som hjälper när kvinnor framställs på ett diskriminerande sätt är starka protester i det konkreta fallet från aktiva läsare liksom vaksamma nationella och europeiska parlamentsledamöter.
Ändå har jag röstat för betänkandet. För det första har åtskilliga förbättringsförslag från min grupp beaktats. För det andra krävdes undersökningar av kvinnornas situation på den nationella arbetsmarknaden och den otillräckliga tillgången till försäkringssystemen, något som förutsätter en statistik med relevanta könsrelaterade uppgifter. Med rätta krävs det femte ramprogrammets samstämmighet med strukturfonderna - förmodligen gemenskapens mest varaktiga instrument - med gemenskapsinitiativen Equal och programmen Daphne, Stop, Phare och Meda.

Sacrédeus
. Jag har röstat för kompromissändringsförslagen 61-74, vilka antogs tillsammans.
Samtidigt vill jag uttrycka min djupaste förvåning över den syn på barn och åldrande, föräldrar, familjeliv och familjesammanhållning samt enkel, anständig nästankärlek som kommer i öppen dager när det i motiveringen till kompromissändringsförslag 72 om att "hitta erforderliga medel för att göra det lättare att förena yrkesarbete och familjeliv, framför allt genom att skapa referensmärken för bättre möjligheter till barn- och äldreomsorg" (vilket jag tolkar som gällande även barnomsorg i det egna hemmet av de egna föräldrarna) heter enligt följande: "Kvinnors yrkesmässiga, politiska och samhälleliga verksamhet hindras under olika perioder av deras liv av att de nödgas ta hand om barn eller sköta om äldre familjemedlemmar" . Det är framför allt formuleringarna "hindras" och "nödgas ta hand barn eller sköta om äldre familjemedlemmar" som gör mig djupt bekymrad.
Dessutom: Är "yrkesmässig, politisk och samhällelig verksamhet" , som det står i motiveringen, det högsta och enda av värden för den enskilda människan? Är det det som den politiska överheten sätter högst, medan familjelivet, samhällets grundläggande enhet, och de djupt nära och mänskliga värden som är förknippade med det, nu även i EU:s namn skall nonchaleras och nedvärderas på detta sätt?

Scallon
. (EN) Vad gäller betänkandet Eriksson (A5-0294/2000) om förslaget till rådets beslut om ett stödprogram avseende gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001-2005) stöder jag helt jämställdhet mellan könen men vid granskning av kommissionens dithörande dokument KOM(2000) 335 kan det verka som om redovisningen inbegriper " basfinansiering av driftskostnader för Europeiska kvinnolobbyn (EWL) som för närvarande finansieras under budgetpost A-3037" .
Som ni känner till har budgetutskottet identifierat denna icke-statliga organisation som ett monopol. Det kan enligt korrespondens från olika europeiska kvinnogrupper verka som om detta monopol inte ideologiskt företräder ett stort antal av de europeiska kvinnoorganisationerna.
Då denna icke-statliga organisation spelar en integrerad roll i utformningen och genomförandet av detta program anser jag att integriteten i denna gemenskapens ramstrategi om jämställdhet mellan könen kan ifrågasättas och därför inte kan stödjas.
Vidare, är det lämpligt att finansiera ett monopol från en budgetpost som är avsedd för främjande av jämställdhet? Har vi i själva verket rätt att finansiera ett monopol via någon som helst av EU:s budgetposter?
Tyvärr har jag därför röstat emot.
Betänkande (A5-0309/2000) av González Álvarez

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade emot González Álvarez betänkande av flera skäl, men eftersom jag bara har en minut på mig för min förklaring skall jag bara nämna ett. När jag reste till Strasbourg den här gången var det många som följde mig till flygplatsen, bland dem en gammal pensionerad kvinna som tyvärr hade en allvarlig fysisk skada, eftersom hon hade fallit offer för en mycket, mycket osäker produkt som fanns på marknaden i Europeiska unionen. När jag reste sade jag: " Var du lugn, för González Álvarez betänkande tar upp just produktsäkerheten" . Tyvärr har jag dock sett att det i detta betänkande inte finns ett enda ord som fastställer ett klart och snabbt obligatorium att ersätta personskador som uppstår till följd av osäkra produkter.

Titford
. (EN) Mitt parti har allvarliga reservationer om gemenskapslagstiftning som gäller försäljning av konsumentprodukter liksom mot att tillämpa konceptet om ömsesidigt erkännande av standarder. Vi är således i princip emot det ursprungliga direktivet och måste därför motsätta oss varje utvidgning av det.
Även om det inte var så skulle vi fortfarande ha allvarliga reservationer. Medan detta förslag från kommissionen om allmän produktsäkerhet är utformad som en revidering av direktiv 92/59/EEG och där man hävdar att strategin som tillämpats i det ursprungliga direktivet inte har ändrats, verkar detta inte helt vara fallet.
Det som särskilt oroar oss är de planer som kommissionär Byrne avslöjade om att utveckla ett nätverk av verkställande myndigheter för att hjälpa till att genomföra denna lag.
Då vi har sett förslag om " nätverk" på andra håll i gemenskapsinitiativ ser vi detta som början på något som är helt osunt - ett sammanslaget system för verkställighet som är liktydigt med en europeisk unionstjänst för verkställande av konsumentlagstiftningen.
Detta anser vi verkar vara en allmän trend där kommissionen efter att ha dränkt medlemsstaterna med sina lagar nu intresserar sig alltför mycket för system för verkställighet med sikte på direkt kontroll av dem.
På enbart denna grund motsätter sig mitt parti denna åtgärd.

Titley
. (EN) Medan jag stöder detta betänkande om allmän produktsäkerhet är det viktigt att vi inte går för långt. Det är viktigt att våra produkter är säkra, men vi får inte överdriva med drastiska åtgärder.
Människor i hela Europa är ytterst angelägna om säkerheten i konsumentprodukter, och det med rätta. I detta betänkande välkomnas en förbättring i gällande europeisk lagstiftning om produktsäkerhet, men enligt min åsikt bör inte direktivet gälla välgörenhetsbutiker, ett viktigt inslag i den brittiska gatubilden. Det är absurt att tro att den normala välgörenhetsbutiken kan tillhandahålla myndigheterna information om produktrisker och produkters ursprung för begagnade produkter som man fått från allmänheten.
Låt oss inte glömma att det var min kollega från labour, herr Whitehead, som lade fram ändringsförslagen om att undanta välgörenhetsbutiker och vi måste gratulera honom för det han uppnått. Hotet mot välgörenhetsbutiker uppstod därför att man inte förstod frågan på Europas fastland. Det har man nu gjort och labours ändringsförslag ger en garanti för att välgörenhetsbutiker inte skall beröras och skall undantas från direktivet.
Det övergripande syftet med direktivet är ytterst viktigt för att säkerställa att det finns en bestående och hög nivå på konsumentskyddet liksom att den gemensamma marknaden fungerar effektivt. Jag stöder helhjärtat ansträngningarna för att märka produkter med tydliga och förståeliga varningar om möjliga risker där de är till försäljning. Tydlig märkning är den bästa metoden för att försäkra oroliga konsumenter om att artiklarna de köper är säkra.
Allmänhetens tilltro till säkerhet i de produkter som vi alla köper har knäckts under senare år efter ett antal larmrapporter, i synnerhet om barnleksaker. Bara genom att inta en inställning om att säkerhet går först - och genom att uppfattas ha denna inställning om att säkerhet går först - kan man återställa allmänhetens förtroende och våra barns säkerhet.
Betänkande (A5-0324/2000) av Lagendijk

Berthu
Herr talman! Rådet har med all rätt framfört en önskan om att rationalisera Europeiska unionens stöd till länderna på Balkan, och att reformera Europeiska byrån för återuppbyggnaden i Kosovo, vars behörighet gradvis skulle kunna utvidgas till att omfatta hela regionen.
Vi stöder den inriktningen fullt ut, liksom de två förslag till rådets förordningar som ger den en konkret form, men vi kan inte stödja Europaparlamentets ändringsförslag som syftar till att i grunden ändra på balansen i systemet till kommissionens fördel. I dag styrs byrån för Kosovo av en styrelse där medlemsstaternas och kommissionens företrädare var och en har en röst och där besluten fattas med två tredjedelars majoritet. Men kommissionen uppskattar inte alls att stå under ett sådant förvaltarskap och klagar på att medlemsstaternas inflytande hindrar dess handlingsfrihet och därmed - enligt kommissionen - stödets effektivitet.
Europaparlamentet har hörsammat vädjan från sin gamle kamrat och har just röstat igenom de ändringsförslag som ger kommissionen rätt. I ändringsförslag 5 föreslås att byrån skall förvaltas av kommissionen, som skall stå till svars inför Europaparlamentet. I ändringsförslag 14 försvagas styrelsen i förhållande till kommissionen, då det föreskrivs att dess beslut skall fattas med enkel majoritet. I ändringsförslag 10 utvidgas uppgifterna för byrån, som på så sätt kommer att ledas av kommissionen. I ändringsförslag 15 ges slutligen kommissionen fria händer för språkanvändningen i byrån, vilket vi anser är mycket oroande.
Därmed får vi se en upprepning av den modell som innebär att man tror att kommissionen förvaltar externa stöd på ett bättre sätt om den har fler befogenheter, ett större oberoende och övervakas i mindre utsträckning av staterna. Det är ett misstag som tyvärr kan leda till välkända negativa tendenser. Vi kräver tvärtom att staterna skall behålla dominansen över förvaltningen av stödet och byrån. Det leder dels till en bättre kontroll från staternas sida och dels till att ett viktigt samband upprätthålls mellan det europeiska stödet och nationernas politik i denna känsliga region.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade mycket gärna för detta viktiga betänkande om det stöd som Europeiska unionen har beslutat ge Albanien, Kroatien, Bosnien, Montenegro, Serbien och Kosovo, samt om förvaltningen av stödet. Detta gjorde jag både i egenskap av ledamot för Europeiska folkpartiet och ledamot från Pensionärspartiet i Italien. Dessa stöd kommer framför allt att ge en känsla av att Europa existerar och står de folk som är offer för krig särskilt nära, krig som har medfört bekymmer och fattigdom speciellt för äldre och handikappade som därför är de som måste få hjälp först, även om de andra också skall hjälpas. Naturligtvis är jag en övertygad anhängare av detta.

Posselt
Herr talman! Jag har röstat för betänkandet, även om inte en tillräckligt tydlig åtskillnad görs mellan Kosovo, Serbien och Montenegro. President Kostunica lät sig gärna jämföras med general De Gaulle i en intervju för inte så länge sedan. Men general De Gaulle kunde inte spela sin viktiga roll innan han hade löst Algeriet-problemet. Jag tror att Serbiens Algeriet-problem är Kosovo. Kosovo har rätt att själv och tillsammans med sina grannar fatta beslut om sin framtid. Därför måste vi ge president Rugova och president Kostunica chansen att som demokrater förhandla med varandra. Därför behöver vi snarast val i Kosovo och ett samarbete i form av partnerskap och en i partnerskap uppnådd lösning för detta område.

Alavanos
. (EL) Europeiska byrån för återuppbyggnad borde ha utvidgat sin verksamhet för länge sedan utan att sättas i samband med de inrikespolitiska förändringarna i detta land. Det är inte Milosevic och hans medarbetare utan medborgarna, och framför allt de minst gynnade medborgarna, som fått betala för blockaden, bristen på internationell hjälp, den svåra situationen efter kriget ­.
En förenkling av beslutsförfarandet, skapandet av decentraliserade insatscentrer (och inte bara i Pristina, vilket blivit liktydigt med en utbrytning ur Jugoslavien), en bättre ansvarsfördelning mellan styrelsen och kommissionen kan visa sig vara positiva insatser för att ta itu med de stora administrativa brister som Europeiska byrån för återuppbyggnad lider av.
Samtidigt krävs:
1. Ökat ekonomiskt stöd till ett område där Europeiska unionen bär ansvaret för förödelsen.
2. Ett garanterat inflytande för de lokala aktörer som lämnats utanför av byråkratin och de olika europeiska konsultföretagen.
3. Förstärkt stöd till programmen för samarbete mellan de tidigare fienderna och länderna i området.

Martin, David
. (EN) Jag välkomnar detta betänkande genom viket man strävar efter att förbättra EU:s bistånd till Federala republiken Jugoslavien genom att förenkla processerna för beslutsfattande och göra dem öppnare.
Betänkande (A5-0305/2000) av Garot

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Garots betänkande, även om det har många brister och oklarheter som Pensionärspartiet inte stöder. Framför allt ber jag att kommissionen skall bestämma sig för att lägga fram fler nya förslag för att lösa de allvarliga problemen inom jordbruket och boskapsuppfödningen. Man kan faktiskt inte fortsätta att stödja den del av jordbruket som behöver bidrag från Europeiska unionen - och det skall de få! - på det sätt som man har gjort hittills, ett sätt som bara har gjort skada. Kvotsystemet måste absolut avskaffas. Vi måste i fortsättningen ha ett annat slags stöd till jordbruk, fiske och boskapsuppfödning i Europeiska unionen.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin
. Vi stöder inte nya subventioner till svinuppfödning och röstar därför nej till betänkandet.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna har röstat emot betänkandet om införandet av stöd till svinproducenterna i EU. Kommissionen har föreslagit att en stödordning för svinproducenterna skall införas genom att en regleringsfond upprättas i medlemsstaterna. Förslaget är onödigt och skadligt, eftersom det inför ett nytt stöd till en sektor som hittills har klarat sig bra utan. Krisen inom svinsektorn har löst sig själv via marknadsekonomin, och just för att inga onödiga och dyra stödordningar har införts. Parlamentets betänkande vill införa ännu fler stödbestämmelser. Producenterna skall få hundraprocentigt stöd från fonden till en minskning av sin produktion, och EU skall vara med och finansiera den ordningen. Vi röstar emot både kommissionens förslag och parlamentets betänkande.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) När det här betänkandet väl har röstats igenom - vilket handlar om den gemensamma organisationen av marknaderna inom grisköttssektorn - kommer det att läggas till de tontals med papper som utgör regelverket för den gemensamma jordbruksmarknaden.
Det är märkligt hur föredraganden, som trots allt är anhängare av marknadsekonomin, genom att peka på grisköttsmarknadens " cykliska rörelser" skyller på dess fördärvliga effekter för att uppröras över " de katastrofala syner" den erbjuder.
Vi är motståndare till marknadsekonomin, som är enfaldig och katastrofal när det gäller att reglera såväl ekonomin i sin helhet som grisköttsmarknaden. Men vi följer inte föredragandens cynism när han längtar tillbaka till den gamla goda tiden, då " en nedläggning av små produktionsenheter kunde bidra till att förbättra priserna" . Och vi följer honom ännu mindre när det enda syftet med småuppfödarnas försvinnande för honom är att begära ytterligare medel från de europeiska institutionerna till de stora uppfödningsföretagen.
Vi måste faktiskt förhindra att uppfödarna faller offer för marknadens cykliska variationer. Men de enda sanna uppfödarna är de som arbetar med och får uppfödningen att fungera, dvs. småbönder och jordbruksarbetare, och absolut inte de som i första hand uppmärksammas i det här betänkandet och som nöjer sig med att investera i den här sektorn för att göra vinst med hjälp av subventioner från de europeiska institutionerna.

Figueiredo
Det är nödvändigt och brådskande med en verklig reformering av den gemensamma organisationen av marknaden för främst griskött, för att kunna möta den långvariga kris som har drabbat EU:s producenter. Men det förslag kommissionen har lagt fram om att skapa en frivillig solidaritetsfond som finansieras enbart av producenterna, går emot den gemensamma jordbrukspolitikens princip om finansiell solidaritet, och kommer inte heller att lösa några av sektorns problem i grunden.
Garots betänkande syftar till att på vissa punkter förbättra kommissionens förslag genom att försöka uppnå en kompromiss med rådet, främst angående medfinansiering av fonden. Det är bara det att vi vet att även med en viss öppning från det franska ordförandeskapets sida, kommer kommissionen att förkasta dessa förslag, och i rådet tycks det inte finnas någon majoritet för att godkänna dem.
Det är alltså fortfarande viktigt att fortsätta kämpa för att fonden obligatoriskt skall delas med den gemensamma jordbrukspolitiken, och för att dess betalningar ändras så att de omfattar fler produkter med särskild uppmärksamhet på de små och medelstora jordbruken.
När det gäller huvudfrågan om gemenskapens samfinansiering av fonden, är det nödvändigt att tillägga att förslaget i Garots betänkande förbättrar situationen när det gäller kommissionens ståndpunkt, men vi är fortfarande inte överens om att denna medfinansiering skall knytas till en princip om samfinansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilken för övrigt förkastades för Agenda 2000.

Lulling
. (DE) Det är väl ingen som kan förneka att svinproducenterna i alla EU:s medlemsstater de senaste åren har haft att göra med en kris som för många fått katastrofala följder.
Vi har inte en marknadsordning för griskött som är jämförbar med de för andra jordbruksprodukter. Det vill vi i huvudsak inte ändra på. När däremot stora strukturförändringar har skett inom en sektor, vilket är fallet med sektorn för griskött, och när priserna rasade med bortåt 30 procent under en betydligt längre period än hittills är det ändå dags att agera. Ingen kan ha något intresse av att i synnerhet mindre företag med svinuppfödning tvingas lägga ned, på grund av att de inte klarar sådana långvariga katastrofer.
Därför kan en anpassning av de nuvarande gemenskapsbestämmelserna på området anses vara berättigad.
Om en regleringsfond skall upprättas kan en samfinansiering från gemenskapens sida övervägas, i synnerhet som den inte belastar gemenskapsbudgeten, så som vissa framställer det. Jag har därför röstat för betänkandet.

Raymond
, skriftlig. (FR) Kommissionens förslag är i sig ett erkännande av att de nuvarande instrumenten inte är tillräckliga för att reglera marknaden. Den senaste krisen har varit ytterst långvarig och svår. Den har lett till att flera jordbruksföretag har försvunnit och att många unga jordbrukare har försatts i svårigheter. Avsaknaden av ett regleringssystem har gjort att denna utveckling främst har kommit de stora och ofta integrerade enheterna till del. Det är inte möjligt att kräva ytterligare stöd som bara riktas till uppfödarna: många av dem är redan anslutna till utjämningsfonder. Vår uppfattning är att de måste stödjas med effektiva redskap, som inte bara skall lösa kriser utan också medverka till att marknaderna skall kunna behärskas på ett bättre sätt, i syfte att förbättra kvaliteten och främja produkterna.
Grisuppfödningen domineras än i dag av familjeföretag, där ansvaret är en grundläggande del. Den utgör ett stöd till landsbygdens ekonomi, ofta i regioner som knappast erbjuder andra alternativ. Vi har valt att slåss för att försvara en levande och mångskiftande landsbygd, och grunden för den strävan är att bevara små och medelstora företag inom jordbruk, hantverk och industri. Att inrätta en regleringsfond för grisköttsproduktionen - i enlighet med dessa ändringar - är inte ett ifrågasättande av den fria marknaden, men ger möjlighet att skydda de företag som har en familjestruktur.

Van Dam
. (NL) Marknaden för fläskkött är cyklisk. Det räcker med en liten variation i utbudet för att orsaka en kris. De senaste åren har dock kriserna varat allt längre och givit allvarliga följder för främst unga och små svinuppfödare. Kommissionen söker mycket riktigt efter lösningar för att garantera svinuppfödarnas inkomster.
Tyvärr leder det aktuella förslaget från kommissionen inte till strukturella lösningar och anser föredraganden Garot att det återigen är dags att plocka fram de gamla socialistiska medicinerna med kraftiga myndighetsingripanden. Det tjänar inget till att inrätta fonder för att mildra konsekvenserna av ständigt återkommande kriser. Risken finns att en sådan fond på grund av sina dämpande egenskaper endast gör krisperioderna längre. Dessutom ger fonden, i form av samfinansiering från medlemsstaterna, en möjlighet att ge mer eller mindre förtäckt statsstöd. Länder i unionen som alltid varit givmilda med stöd kan använda sig av det här för att störa konkurrensen. Det leder till situationer där George Orwell citeras i EU:s elva officiella språk: "All pigs are equal but some pigs are more equal than others".
Inte ens om samfinansieringen stryks ur förslaget så kan dock den föreslagna fonden göra något åt krisernas frekvens och djupgång. När priserna sjunker måste produktionen minskas. Det är en naturlig reaktion i grisuppfödningen. En fond ger därför ingen lösning om den inte är bindande och om inte alla deltagare anstränger sig för att begränsa produktionen. Av dessa skäl har vi röstat emot förslaget.
Produktionsbegränsning är nyckelordet i de kriser som drabbar grisuppfödningssektorn. Jag hoppas därför också att rådet behandlar det här förslaget kritiskt och lyssnar till de nederländska grisuppfödarnas åsikter. Dessa uppfödare, i första instans motståndare till en inkomstfond, anser att om rådet tillåter en sådan fond så måste det ske på villkor att produktionen begränsas per medlemsstat.
Betänkande (A5-0297/2000) av Morillon

Fatuzzo
Herr talman! Jag är mycket kritisk när vi måste fatta beslut om förhållandet mellan Europeiska unionen och Turkiet. Trots att jag röstade för skulle jag vilja betona några punkter som vi, enligt min mening, alltid borde ta hänsyn till i detta läge. För det första är det inte Europa som har ansökt om medlemskap i Turkiet utan Turkiet som har ansökt om medlemskap i Europa, och alltså måste anpassa sig så att det accepterar de rättsregler som Europeiska unionen begär att landet respekterar. För det andra är det inte längre Turkiet som står ensamt mot Grekland, utan Turkiet som står ensamt mot Europeiska unionen. Grekland, som inte längre har möjlighet att här försvara sina rättigheter och sina intressen, måste försvaras av hela Europeiska unionen.

Speroni
Herr talman! Jag röstade för, och jag noterade med tillfredsställelse att vi antog ett ändringsförslag där man erkänner folkmordet på det armeniska folket. Jag beklagar däremot att ändringsförslag som jag hade lagt fram, i vilka jag betonade att man måste respektera principen om folkens självbestämmande, avslogs. Denna församling talar mycket om rättigheter - stadgan antogs i går- men när det gäller att tillämpa dessa rättigheter, om än inte i praktiken men åtminstone att betona dem, tar denna församling skrämmande stora steg bakåt som verkligen inte är hedrande.

Posselt
Herr talman! Folkmordet på armenierna var det första i raden av folkmorden under 1900-talet som kan betecknas som genocidernas århundrade. Franz Werfel har fastslagit detta i det litterära minnesmärket " Die vierzig Tage des Musa Dagh" . (Musa Daghs fyrtio dagar) Franz Werfel hade judiska och tysk-böhmiska släktingar. De judiska släktingarna blev offer för förintelsen, de tysk-böhmiska och även de judiska fördrevs ut ur Böhmen efter andra världskriget. Det visar hur den ena katastrofen kan utlösa den andra. När Hitler förberedde förintelsen sade han, vem talar längre om armenierna i dag? Därför var det nödvändigt att vi talade om för våra turkiska vänner, att oförätter inte heller i dag kan förtigas. Vi vill inte strö salt i de historiska såren, vi vill tillsammans bearbeta oförrätterna, oavsett i vems namn de har begåtts.

Alavanos
. (EL) Trots sina allvarliga brister är Morillons betänkande klart bättre än kommissionens förslag i fråga om partnerskapsförhållandet mellan Europeiska unionen och Turkiet.
Det är positivt att man tar upp Loizidou-fallet och den dom som fällts av domstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg. Det är positivt, men otillräckligt, med omnämnandet av folkmordet på armenierna. Här borde man klart kräva att Turkiet skall erkänna folkmordet - men denna brist avhjälps i hög grad genom ändringsförslagen. Det är också positivt att man nämner den kurdiska frågan och minoriteterna - som inte nämns i kommissionens förslag om partnerskapet.
Men den stora nackdelen och bristen i Morillons betänkande är frågan om de grekisk-turkiska förbindelserna. Europaparlamentet borde tydligt klargöra för den turkiska regeringen att närmandet till Europa innebär att Turkiet måste börja respektera EU-ländernas gränser och hänskjuta tvisterna till Internationella domstolen, så att de kan lösas där. Detta är också till gagn för det turkiska folket, som skulle vilja leva i fred med sina grannar.
Att anta resolutionen innebär inte att man helt och fullt instämmer i den, men det innebär att man går ett steg längre än kommissionen.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin
. Det är utomordentligt att Europaparlamentet yttrar sig om Turkiets framsteg på vägen mot anslutning, särskilt vad gäller respekten för de mänskliga rättigheterna.
Eftersom Sverige inte är berett att delta i ett gemensamt militärt försvar, men väl i civil krishantering, kan vi inte stödja punkt 15 som " välkomnar Turkiets vilja att bidra till att stärka den europeiska kapaciteten inom den gemensamma europeiska försvars- och säkerhetspolitiken."

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Tanken med betänkandet av Morillon om Turkiets anslutning till Europeiska unionen är framför allt att påminna den turkiska regeringen om att den måste se till att den turkiska marknaden görs tillgänglig för europeiskt kapital genom att inleda strukturella reformer, allt från avveckling av statssubventionerna till omvandling av pensionssystemet och ökad privatisering. Med andra ord: genom att dra ned på den sociala budgeten och försämra levnadsstandarden för de minst bemedlade befolkningslagren.
När det gäller de mänskliga rättigheterna nöjer man sig däremot med att uppmuntra den turkiska regeringen, att uppmana den att förbättra situationen, men utan att de europeiska länderna kommer med några som helst hot, om så bara för att stoppa vapenleveranserna. För varken föredraganden eller de europeiska regeringar som står bakom honom vill stöta sig med de militärer som i själva verket styr Turkiet och har infört undantagstillstånd i en del av landet. De europeiska regeringarna vill inte stöta sig med de turkiska reaktionära partierna, som vägrar att avskaffa dödsstraffet och kränker kvinnors rättigheter, och inte heller samma gamla turkiska myndigheter som i dag förtrycker det kurdiska folket, efter att ha massakrerat det armeniska folket.
De som endast tar hänsyn till rörligheten för kapital och varor, och inte människors liv och rättigheter, kan rösta för det här betänkandet. Men vi, vi har röstat emot.

Carlotti
. (FR) I dag, mina kära kolleger, handlar det inte om att riva upp de gamla historiska sår som fortfarande blöder. Det handlar inte om att återuppliva ett gammalt nedärvt hat och blåsa liv i intoleransens glöd, vilket jag har hört sägas på sina håll här i kammaren.
Det som står på spel är inte ens att erkänna att det armeniska folkmordet har ägt rum, eftersom kammaren redan har haft tillfälle att uttala sig om detta, framför allt i en resolution från juni 1987. Vad Europaparlamentets ledamöter krävde av Turkiet 1987, var att landet skulle ha modet att öppna ögonen för sitt eget förflutna, i syfte att kunna blicka framåt. Den historiska sanningen är en garant för demokrati, och bör inte lida på grund av finansiella eller ekonomiska särintressen, vare sig det handlar om enskilda personer, regeringar eller stater. Sanningen och minnet är inget man förhandlar om.
Det räcker med att minnas vad som hände med Tyskland: det erkände Shoah och blev efter andra världskriget ett framstående demokratiskt land.
Det är vad vi än en gång önskar, genom att begära att folkmordet skall nämnas i betänkandet av Morillon. Ett erkännande av folkmordet bör utgöra en vädjan om den dialog som nu bör inledas mellan de nya armeniska och turkiska generationerna.
Hela det armeniska samhället och alla de barn till armenier som gick i landsflykt och kom till oss i början av förra århundradet förväntar sig nu att rättvisa skipas. De vill ge sina förfäder, folkmordets offer, en moralisk begravning. Nu när de sista vittnena i exil, de sista som överlevde blodbadet, sakta dör ut, blir arbetet och skyldigheten att minnas desto viktigare.
Men förutom skyldigheten att minnas, som man bör kräva av varje demokrati - och européerna vet hur svår den är: så pass svår att vissa europeiska länder inte har fullgjort den - är det viktigt att sådana barbariska handlingar som har förstört liv av etniska, religiösa eller kulturella skäl och som slår mot det universella samvetet aldrig någonsin upprepas. Europa måste föra vidare det budskapet.

Caudron
. (FR) Det var vid Europeiska rådets möte i Helsingfors, i december 1999, som Europeiska unionen beslutade att ge Turkiet statusen som kandidatland för medlemskap i Europeiska unionen, och att upprätta ett anslutningspartnerskap samt en samlad ekonomisk ram för att hjälpa Turkiet att göra framsteg på vägen mot anslutning i enlighet med Köpenhamnskriterierna. Det är en självklarhet att medlemskapsförhandlingarna inte kan inledas så länge dessa kriterier inte respekteras, och det skall man alltid komma ihåg.
Vi kan därmed inse hur viktiga de framstegsrapporter är som Europeiska kommissionen har utarbetat. I dag diskuterar vi rapporten om framstegen under 1999. I likhet med föredraganden bör vi medge att Turkiet har framskridit i vissa avseenden och att det har kommit positiva signaler.
Jag tänker i första hand på att den politiska dialogen inom associeringsrådet har återupptagits, vilket sammanträdde den 11 april 2000 efter ett uppehåll på tre år; att åtta underkommittéer har inrättats med uppdraget att fastställa prioriteringar för integreringen av gemenskapens regelverk; att Turkiet den 15 augusti och den 8 september 2000 undertecknade fyra viktiga FN-konventioner om politiska, medborgerliga, sociala och kulturella rättigheter - konventioner som bör ratificeras så snabbt som möjligt så att man kan garantera mänskliga rättigheter och demokratisk pluralism i landet; att det turkiska ministerrådet har antagit den rapport som utarbetats av sekretariatet vid det turkiska samordningsrådet för de mänskliga rättigheterna, för att använda den som ett referens- och arbetsdokument, även om det bör kompletteras med konkreta åtgärder för skydd av minoriteternas rättigheter, och till sist att landet har antagit en lag om modernisering av bestämmelserna om åtal och straff för brott på området för press och radio/TV.
Det kvarstår emellertid många områden där framstegen är otillräckliga, ja t.o.m. obefintliga. I det fallet tänker jag på att avsaknaden av en lag för dödsstraffets avskaffande, det cypriotiska problemet och den turkiska arméns ockupation av en tredjedel av Cypern samt problemet med de etniska minoriteternas rättigheter, t.ex. den kurdiska och den armeniska minoriteten. I det avseendet har jag stött ett ändringsförslag som syftar till att folkmordet på armenierna skall omnämnas i betänkandet. Det är viktigt att erkänna denna historiska verklighet. Jag uppmanar för övrigt de turkiska myndigheterna att göra detsamma: det skulle markera ett viktigt steg för landets demokratiska utveckling!
Om Turkiet vill inleda medlemskapsförhandlingar måste landet därför fortfarande göra stora ansträngningar. Vill Turkiet en dag bli medlem av unionen, måste det integrera alla de värderingar som gör Europa. Och då infinner sig kanske än en gång frågan om landet verkligen vill bli medlem av Europeiska unionen, eller om det inte föredrar att tillsammans med övriga länder i Mellanöstern organisera en integrerad helhet, med mycket nära band med Europeiska unionen när det gäller handel och ekonomi, säkerhet och stabilitet samt mänskliga rättigheter och demokratiska spelregler.
Det är utan tvekan en annan debatt än den som förs i dag, men på grund av den betydelse jag tillmäter Turkiet ville jag peka på den än en gång.

Duff
. (EN) Jag och mina kolleger har bekämpat detta ändringsförslag då Leyla Zhana hävdar att hon inte själv begär specialbehandling eller omedelbar frigivning från fängelse. Hon vill att strafflagen ändras, liksom vi. Dessutom anser vi att inte bara kurdiska utan alla politiska fångar bör friges.

Grossetête
. (FR) Jag har röstat för detta resolutionsförslag.
Jag gläder mig åt att Europaparlamentet öppet engagerar sig för att uppmana den turkiska regeringen och nationalförsamlingen att offentligt erkänna folkmordet på den armeniska minoriteten, vilket inträffade före bildandet av den moderna staten Turkiet.
Redan 1987 verkade kammaren för ett erkännande, och det faktum att detta ändringsförslag har antagits visar hur samstämmigt parlamentet är i den här debatten.
Men betänkandet ger likväl inga svar på en verkligt viktig fråga: vilka gränser vill vi egentligen att Europeiska unionen skall ha?

Meijer
. (NL) Kanske kommer Europeiska unionen en dag att utvidgas ännu längre österut genom anslutning av Ukraina och Ryssland. Då är det för handen liggande att även ge Turkiet den chansen. Den dagen ligger långt borta. Det nuvarande Turkiet är en auktoritär stat med militärt övervälde, politiska fångar, censur, partiförbud, gränskonflikter och ett valsystem som utestänger minoriteter. Man har ännu inte lärt sig rätt läxor av massmordet på de upproriska armenierna för åttio år sedan. Det är ett av skälen till att man ser det som normalt att en annan nationell minoritet fortfarande berövas sina rättigheter. Kurderna förflyttas, bombas och förtrycks medan deras språk inte får användas i myndighetssammanhang, undervisning och media. Turkiet måste först lära sig av historien i Grekland, Serbien, Bulgarien, Albanien, Syrien, Irak och Yemen. De länderna hörde tidigare till det turkiska väldet och där undertrycktes uppror regelbundet med våld. Eftersom befolkningen inte längre hindras från att utöva sin självbestämmanderätt så går det nu att ha fred där. Jag har inte intrycket att det sätt som Turkiet styrs på skall ändras genom att utlova medlemskap i EU under flexibla villkor. Den nödvändiga förändringen kan inte köpas utifrån av de styrande utan måste komma inifrån.

Muscardini
. (IT) Turkiet måste så snabbt som möjligt bli en integrerad del av Europeiska unionen, både för att bidra till kampen mot fundamentalismen och till fredsprocessen och för att utvecklingen och jämvikten mellan länder i norra och södra Europa skall förbättras.
Tyvärr återstår fortfarande många olösta konflikter som hänger samman med kurdernas och armeniernas situation liksom med fullständig respekt för medborgerliga rättigheter, även om det har gjorts stora framsteg på detta område.
Folkens värdighet och respekten för traditioner är grundläggande punkter för unionen, som inte längre får begränsa sig till principuttalanden om kurdernas och armeniernas situation. Unionen måste lägga fram flera förslag och betrakta utvidgningen till Turkiet som en oundgänglig geopolitisk strategi. Därför upprepar vi också uppmaningen till regeringen att officiellt erkänna Turkiets ansvar för utrotningen av det armeniska folket. Detta uttalande, som krävs ur moralisk och historisk synpunkt, är en obligatorisk passage på vägen in i unionen.
Av dessa skäl kommer Nationella alliansen, som redan tidigare har uttryckt sin positiva inställning till att unionen utvidgas till att omfatta Turkiet, att avstå i dagens omröstning som en ytterligare signal till regeringen och det turkiska folket att snabbt lösa dessa problem.

Roure
. (FR) Vi står inför en fasansfull fara: glömskan.
Vi måste komma ihåg historiens fasor, om vi inte vill uppleva dem på nytt. Folkmordet på armenierna är en av dessa fasor, och en sådan smärta kan endast lindras om den får ett erkännande.
Att erkänna folkmordet på armenierna är att erkänna människans värdighet.
Hela den armeniska befolkning som deporterades till Mesopotamiens öknar; de armenier från östra Anatolien som deporterades på 24 timmar; de arbetsföra män som arkebuserades; de kvinnor, barn och gamla som förföljdes och fick gå hundratals kilometer till fots, utan vård och mat, som rånades, våldtogs och mördades på vägen; de armenier från Kilikien och västra Anatolien som deporterades 1915; de 600 framstående armenier i Konstantinopel som mördades; de mer än en miljon armenier som avrättades på mindre än ett år, dvs. nästan hälften av den osmanska armeniska befolkningen - dem får vi inte glömma.
Vittnesbörd rapporterar att civila armenier har genomgått samma lidanden. Jag vill erinra om resolutionen från 1987, där vi krävde att Turkiet måste erkänna folkmordet på armenierna för att kunna ansluta sig till Europeiska unionen.
Jag har röstat för de ändringsförslag som kräver ett sådant erkännande i dag, för att föra vidare detta vittnesbörd och för att erkänna ett folks smärta.
Turkiet kommer att bli starkare i nationernas enighet, om landet accepterar att ägna sig åt sitt förflutna.

Souchet
. (FR) Vad betänkandet av Morillon klargör för oss är helt enkelt det faktum att vi ännu inte har betalat för det absurda beslut som fattades vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors, dvs. att betrakta Turkiet, i likhet med Polen, som ett helt igenom europeiskt land som kan bli medlem av Europeiska unionen, med alla de praktiska konsekvenser som följer därav (en föranslutningsstrategi, osv...). Jag vill erinra om den exakta ordalydelsen i ordförandeskapets slutsatser, i punkt 12: " Turkiet är en kandidatstat som är förutbestämd att ansluta sig till unionen på grundval av samma kriterier som tillämpas för de övriga kandidatstaterna" .
Alla vet mycket väl att detta beslut i realiteten är besudlat av hyckleri. Men hur det än ligger till med den saken har den påbörjade onda cirkeln sin gång, och den kommer att påtvinga oss sin logik ända tills obalansen blir så outhärdlig att den oundvikligen mynnar ut i en djup och allvarlig kris i våra förbindelser med Turkiet.
Men, säger vissa, man kan dra ut på nöjet: öka antalet villkor och i all oändlighet utvidga Köpenhamnskriterierna för att skjuta upp det ögonblick då vi måste diskutera arbetstagares fria rörlighet med Turkiet.
Den typen av baktankar är ovärdiga Europa och Turkiet. Vi måste ha ett uppriktigt och respektfullt språkbruk gentemot den framstående turkiska nationen och det framstående turkiska folket, och inte tala med kluven tunga, eftersom det öppnar för de värsta missräkningar och oacceptabla förödmjukelser.
Det handlar inte alls om att stöta bort Turkiet långt från Europa, vilket Cohn-Bendit hävdar. Vi måste helt enkelt konstatera att geografin och historien har gjort det moderna Turkiet till ett land som inte är europeiskt. Det gäller tvärtom, med tanke på avskyn för realiteter, att fullt ut respektera det turkiska folkets värdighet, och inte att försöka påtvinga det ett beteende och utveckla ett nära samarbete med detta folk.
Den tvetydiga föranslutningsprocessen hindrar ett verkligt samarbete mellan Turkiet och Europa från att utvecklas på sunda och klara grunder, samtidigt som det finns ett stort gemensamt intresse för att Turkiet med sitt inflytande och sin makt, och sina numera privilegierade förbindelser med de turkiskspråkiga länderna i Centralasien, skall utgöra en mäktig stabilitetsfaktor i en region som verkligen är i behov av stabilitet.

Titley
. (EN) På Europaparlamentets labourpartis vägnar välkomnar jag herr Morillons betänkande. Vi anser att Turkiet skall behandlas på samma sätt som varje annat ansökarland. Medan det är uppenbart att Turkiet inte uppfyller Köpenhamnskriterierna måste vi arbeta nära tillsammans med dem för att uppnå det målet - precis som vi har gjort med alla andra ansökarländer.
Vi kan inte hela tiden försöka hitta nya hinder att ställa i deras väg. Vi var emot ändringsförslagen om den armeniska massakern av exakt detta skäl. Den händelsen ägde rum under det ottomanska imperiet. Jag kan inte påminna mig om händelser som ägde rum under det brittiska imperiets tid som använts för att hindra Förenade kungarikets anslutning.
Konsekvens och ärlighet måste vara kännetecknen på vår hantering av varje ansökarland.
Betänkande (A5-0275/2000) av Jové Peres

Fatuzzo
Herr talman! Ni vet att ryktet har spridit sig bland havens fiskar att jag försvarar dem. De var faktiskt mycket oroade över galna ko-sjukan, och eftersom de kände till detta betänkande av Jové Peres - i vilket man med rätta bekymrar sig över att man inte kan styra hur många fiskebåtar som fiskar i ett område och hur många i ett annat - föreslog de att jag skulle framhålla för kommissionen att det vore bra om dessa fiskebåtar försågs med anordningar för satellitövervakning - som många fordon har - så att Europeiska unionen visste hur många fiskebåtar som fiskar inom ett visst område av havet och hur många som fiskar i ett annat. På så sätt kunde man undvika att det blir för många fiskare, för yrkesfiskarna skulle också vilja bli lämnade i fred och leva sitt eget liv och gå i pension även de.

Berthu
. (FR) Vi har röstat emot betänkandet av Jové Peres om Europeiska gemenskapens deltagande i regionala fiskeorganisationer, eftersom det fordrar en överföring av nationella befogenheter på det här området, vilket skulle vara helt kontraproduktivt.
Sedan flera år tillbaka har jag, i egenskap av medlem av delegationen för förbindelserna med Kanada, kunnat observera hur en av dessa fiskeorganisationer fungerar, nämligen NAFO (Organisationen för fisket i nordvästra Atlanten), där regionens stater deltar, bl.a. Kanada, och alla de stater som utnyttjar traditionella fiskezoner i området, bl.a. Frankrike, Spanien och några andra europeiska länder. I beslutsprocessen förfogar varje medlemsstat i princip över en röst. Men eftersom de berörda europeiska staterna bestämde sig för att överföra den här frågan till gemenskapens befogenhetsområde och endast företrädas av kommissionen, kommer de endast att ha en enda röst. Det första resultatet av att ena våra krafter har således varit att våra röster har minskat från sex till en. De europeiska länderna har alla tillsammans samma antal röster som t.ex. Kuba.
Den situationen oroar inte alls federalisterna; enligt deras mening blir vi starkare så fort kommissionen talar med en enda röst. Tyvärr rör det sig om " en enda röst" i ordets alla bemärkelser. Dessutom försvagas våra ståndpunkter ofta av våra interna mekanismer, framför allt att vi på förhand anpassar oss efter minsta gemensamma nämnare. Totalt sett misskrediteras våra intressen; de försvaras inte med den kraft som är nödvändig, och kommissionen får i första hand agera som polis gentemot medlemsstaterna, för att få dem att tillämpa de obligatoriska beslut som fattats - ibland mot deras vilja - i den regionala organisationen i fråga.
I betänkandet av Jové Peres vill man inte bara systematisera den situationen för befintliga fiskeorganisationer och de som håller på att inrättas, utan också förstärka den genom att sätta stopp för kommissionens vana att använda sig av tekniker från de olika medlemsstaterna. Enligt betänkandet bör kommissionen rekrytera personal för det ändamålet, och förses med motsvarande resurser.
Vi kan inte godta en enda av dessa riktlinjer. Vi anser att det nuvarande systemet med kommissionen som vår företrädare försvagar snarare än stärker oss, och vi vill att varje europeisk stat skall ha en fullvärdig företrädare i de regionala fiskeorganisationerna, även om det självklart är önskvärt att medlemmarna samordnar sina ståndpunkter.

Farage
. (EN) Även om betänkandet av Jové Peres till synes gäller fiskerifrågor ser jag i det en mycket mer olycksbådande dagordning. Exempelvis stöter man på uttalanden som: " ... utvecklingen av en verklig fiskeripolitik kräver att befogenheterna att övervaka fiskeriverksamhet tilldelas" ; " ...inrättandet av ett verkligt gemenskapssystem för att övervaka fiskeriverksamhet måste nödvändigtvis innebära att en grad av överhöghet överförs till unionens institutioner" ; och " ... Europeiska unionen är inte ett förbund av stater utan en 'unik' enhet i internationell lag, där... det finns en önskan om ekonomisk, social och politisk integration..." .
Sedan förekommer iakttagelsen att: " bristen på tillräckliga personella och materiella resurser innebär att gemenskapens befogenheter överlämnats till medlemsstaterna..." , med sikte på att denna situation inte kan vara i all oändlighet.
Föredragandens svar är att gemenskapen skall tilldelas resurser för att fullständigt ta direkt fiskerikontrollen. Detta uppdagar Europeiska unionens verkliga ambition - det fortsatta förvärvandet av befogenheter till dess den blir en allsmäktig superstat. Den skall bara bli nöjd när dess egen kanonbåtsflotta, under " stjärnrings" flagg, genomdriver sin fiskeripolitik.
Mitt parti kan inte stödja detta betänkande.

Musotto
. (IT) Den europeiska fiskesektorn står för närvarande inför en rad utmaningar som beror på den ökade konkurrensen till följd av globaliseringen av marknaden för fiskeriprodukter. Dessutom känner den av ett större behov av att värna om den marina miljön och hantera de resurser som kan utnyttjas på ett rationellt sätt. I detta sammanhang tycks det nödvändigt att utöka det internationella samarbetet och se till att gemenskapen intensifierar sitt deltagande i fastställandet av ett regelverk om fiskeriresurser.
Det viktigaste instrumentet för att uppnå ett närmare samarbete är de regionala fiskeorganisationer som har en huvudroll på den internationella scenen, men som saknar mänskliga resurser för att tillse att gemenskapen blir tillfredsställande företrädd.
De regionala fiskeorganisationerna är ett instrument som särskilt lämpar sig för att uppnå de mål som har uppställts med hänsyn till regionala olikheter, men framför allt bidrar de till en rationell hantering av resurserna som avspeglar fiskezonernas särdrag. Med tanke på hur viktiga de regionala fiskeorganisationerna är för den gemensamma fiskeripolitikens framtid och på att var och en av dem är olika organiserade och utvecklade och har olika kunnande, är det i detta sammanhang nödvändigt att gemenskapen anpassar sitt deltagande efter de olika förutsättningarna och harmoniserar sin roll i de trettio befintliga regionala fiskeorganisationerna så att de rekommendationer som antas i dessa snabbare kan införlivas med gemenskapsrätten.

Souchet
. (FR) Jag skall inte återkomma till den utmärkta argumentation som min vän Gallagher utvecklade angående den text som vi har röstat om, utan i stället utvidga debatten till alla de internationella förhandlingar där våra länder företräds av kommissionen. Mina synpunkter gäller givetvis den fråga vi ägnar oss åt i dag, dvs. Europeiska gemenskapens representation inom regionala fiskeorganisationer, men de kan också tillämpas på förhandlingarna inom t.ex. Världshandelsorganisationen.
Att kommissionen har befogenhet att företräda gemenskapen och förhandla i en internationell instans beror på att den har fått ett mandat från rådet. Därför bör ett sådant mandat vara tydligt definierat med avseende på tid och innehåll, och det bör också följas upp noggrant av rådet.
I ett stort antal frågor är medlemsstaternas intressen mycket ojämnt fördelade, och det gäller fisket i vissa av världens regioner. Somliga stater berörs inte alls av vissa fiskeregioner. Det är därför ett krav att de direkt berörda medlemsstaterna själva kan försvara sina intressen genom att sitta vid förhandlingsbordet, där kommissionen kan spela en värdefull roll som tekniskt stöd. Om de europeiska intressena endast har en enda företrädare, dvs. kommissionen, kommer Europas inflytande och makt i sådana församlingar oundvikligen att försvagas. Europa skulle bara få en enda plats, och den ställning som försvaras skulle ödesdigert nog bara bli den gemensamma minsta nämnaren, som fastställts utifrån ståndpunkterna i en samling medlemsstater med mycket olika intressen.
Det viktiga är således inte att uppfylla kommissionens önskan om hegemoni genom att försvaga Europas ställning, vilket skulle vara raka motsatsen till en god tillämpning av subsidiaritetsprincipen. I alla de internationella förhandlingar där Europeiska unionen deltar är det tvärtom viktigt att noggrant avgränsa kommissionens roll. Kommissionen bör inte på något sätt ersätta medlemsstaterna, utan stå bredvid de berörda medlemsstaterna för att ge stöd och svara för samordning. Jag är inte helt säker på att det är den väg man gör sig beredd att gå vid toppmötet i Nice... men än finns det tid för medlemsstaterna att samla sig.

Talmannen
Därmed är vi framme vid slutet av omröstningen. Tack till alla er som har stannat kvar till slutet!
(Sammanträdet avbröts kl. 13.27 och återupptogs kl. 15.00.)

Förbränning av avfall
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-321/2000) av Blokland om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om förbränning av avfall (C5-0371/2000 - 1998/0089 (COD)).

Blokland
. (NL) Herr talman! När jag för tre år sedan utsågs till föredragande för ändringen av ett direktiv om förbränning av farligt avfall, kunde jag inte ana vad det skulle leda till. Ett litet ärende växte till slut till ett omfattande arbete genom att farligt och ofarligt avfall samlades i ett direktiv. Mitt förslag till sammanförandet fick stöd från rådets dåvarande ordförande Trittin och från Europeiska kommissionen så att parlamentets beslut att sammanföra tre direktiv inte stötte på mycket motstånd. Genom det här sammanförandet effektiviserades gemenskapslagstiftningen. Det gick mindre bra för de flesta av Europaparlamentets ändringsförslag i första behandlingen, vilka inte antogs av rådet.
Ett sparsamt Europaparlament inskränkte sig i andra behandlingen till att anta sexton ändringsförslag. Det visade sig snart att det behövdes förlikning, eftersom rådet inte hade för avsikt att anta dessa ändringsförslag.
För att undvika en dyr och krävande officiell förlikning inleddes informella förhandlingar för att undersöka om det var möjligt att komma fram till en kompromiss. Europaparlamentets vilja att påskynda förfarandet krävde mycket flexibilitet från rådets sida. Där fanns en flaskhals på grund av de så skilda uppfattningarna. Slutligen uppnåddes efter hårda förhandlingar ett slutresultat som är värt att försvara. I egenskap av föredragande gör jag det med full övertygelse. Under hela den här perioden har jag haft ett bra samarbete med rådets företrädare och med Europeiska kommissionen och jag har fått stöd av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och dess sekretariat. Det vill jag tacka alla berörda för.
Jag vill ytterligare en gång nämna tre skäl till varför direktivet om avfallsförbränning är så viktigt. För det första innebär det en drastisk minskning av utsläppen av dioxin och andra farliga ämnen. För det andra får allmänheten bättre tillgång till information om förbränningsanläggningar. För det tredje blir det en betydligt mindre ojämlik behandling av förbränningsanläggningar och anläggningar för samförbränning, till exempel cementbrännugnar.
Även om jag är positiv över slutresultatet för det här direktivet så hindrar det dock inte att avfallsförbränning är en nödlösning. Vi har ju inte lyckats förebygga avfallet och inte heller har vi lyckats med återvinningen. Lyckligtvis sker det tekniska framsteg. De måste särskilt användas för hållbarhetens skull. Jag skall ta upp ett exempel: PVC utgör 0,7 procent av den totala mängden förbränt avfall. Enligt Europeiska kommissionens grönbok skapar förbränningen av PVC-avfall ett antal problem. Vi får inte tveka att grundligt göra något åt de problemen. Hållbara tekniker kan hjälpa oss med det.
Slutligen förväntar jag mig att vi om ett par år skall kunna skärpa direktivet om avfallsförbränning ytterligare i nära förhandlingar med näringslivet. De kringboende medborgarna kommer att tacka oss för det.

Grossetête
Herr talman! Jag delar åtminstone en visshet med föredraganden, vår kollega Blokland: förbränning är måhända en viktig föroreningskälla, men är faktiskt nödvändig i dag, med hänsyn till att en mycket liten andel av allt avfall återvinns. Frågan har fått en särskild skärpa i och med problemet med att animaliskt mjöl måste förstöras - vilket vi skall tala om senare i eftermiddag.
I detta förslag, som syftar till att ersätta tre direktiv om förbränning av avfall, slår man fast målet att förbättra kvaliteten på luft, vatten, mark och hälsa, genom att minska utsläppen av förorenande ämnen från förbränning och samförbränning, framför allt dioxiner, furaner och tungmetaller. Förslaget gör det dessutom möjligt att införliva de tekniska framsteg som gjorts sedan 1990-talet. Förlikningsförfarandets resultat är i sin helhet således mycket tillfredsställande.
Man har närmat gränsvärdena för utsläpp från förbrännings- respektive samförbränningsanläggningar, samtidigt som man har tagit hänsyn till de tekniska skillnaderna mellan dessa båda verksamheter. Jag har alltid varit för det allmänna förslaget, där de två systemen betraktas som kompletterande och inte som konkurrerande. I dag kan vi inte klara oss utan något av dessa förbränningssystem. Man kan för övrigt bara beklaga att dessa två metoder slås samman när det gäller farligt och icke-farligt avfall. Enligt min mening har det verkligen komplicerat debatten, något jag alltid har påtalat. Det är ingen bra arbetsmetod, och jag tror inte att det är önskvärt att vi beter oss på det sättet i den här typen av frågor.
Vi är ändå nöjda med denna tredje behandling, eftersom den stärker villkoren för driftstillstånd. Vår grupp ville undvika en sammanblandning av farligt och icke-farligt avfall, och kan konstatera att den aktuella texten tydligt föreskriver olika förfaranden för avfallsmottagning och behandlingsmetoder som är anpassade efter typ av avfall, samt att ytterligare försiktighetsåtgärder måste vidtas när det gäller farligt avfall. Jag skall avsluta, herr talman, med att säga att PPE-DE-gruppen är nöjd med det arbete som har gjorts vid tredje behandlingen.

Lund
Herr talman! Jag anser till att börja med att det finns anledning att tacka Blokland, kommissionen och rådet för samarbetet kring direktivet. Vi vet alla att det har varit en lång och slitsam process att sammanställa kraven om avfallsförbränning, både vad gäller farligt avfall och ofarligt avfall. Jag vill gärna lyfta fram tre viktiga mål som vi kan uppnå med direktivet. Till att börja med har nu ett viktigt bidrag getts till att minska utsläppen av de farliga och förorenande ämnena i samband med förbränning. Ämnen som är mycket skadliga för människors hälsa och skadliga för miljön. Det sker i form av de driftskrav som ställs på anläggningarna, men också genom de gränsvärden för utsläpp som vi nu har fastställt, både för tungmetaller, dioxin och andra ämnen. Men jag anser också att det är viktigt att som det nya framhäva att det nu inte längre enbart handlar om utsläppen i luften utan även om utsläppen i vattnet och i marken.
Det andra jag gärna vill påpeka är att medborgarna nu, precis som Blokland nämnde, får bättre information om förbränningsanläggningarnas utsläpp genom de årliga rapporter som kommer att utarbetas. Jag ser det som ett mycket viktigt resultat. Medborgarna har rätt att få information om dessa förhållanden. Och slutligen vill jag framhäva att vi genom att fastställa de gemensamma kraven som alla nu skall uppfylla, förmodligen kan komma åt en stor del av den så kallade avfallsturismen. Det kommer inte längre att vara lika ekonomiskt attraktivt att exportera avfallet till andra platser i gemenskapen, med lämpligare krav för avfallshantering. Som Blokland nämnde är förbränningen långt ifrån den idealiska hanteringen av avfall. Det är viktigt att vi fortsätter att satsa på bättre produktionssätt, på återvinning och återanvändning. Det bör tydligt prioriteras och är att föredra framför förbränning. Men det är bra att vi nu har fått skärpta regler för avfallsförbränning. Det tror jag kommer visa sig vara ett viktigt bidrag till förbättringen av miljön.

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill tacka Blokland för beredningen av denna viktiga fråga. Det var en besvärlig process att få fram direktivet, eftersom förhållanden och kutymer varierar mellan de olika medlemsländerna och själva ärendet berör många olika intressegrupper. Slutresultatet är ett relativt balanserat förslag som ställer stränga kriterier för förbränning av både farligt och ofarligt avfall, förbättrar miljön och möjliggör utnyttjande av avfall i produktionen av elektricitet och värme.
Ett av de svåraste ärendena var att definiera den så kallade samförbränningen. I vissa länder är det miljövänligaste alternativet produktion av elektricitet och värme genom förbränning av noggrant sorterat avfall i små kommunala anläggningar. I direktivets tidigare utkast ställdes alltför höga krav på dessa anläggningars kapacitet att mäta rökgaserna, krav som var onödiga, tekniskt dyra och delvis även ogenomförbara. Förslaget har förbättrats under beredningens gång. Av stor betydelse är att industrin fortsättningsvis kan utnyttja ofarligt avfall i sin energiproduktion. Ett stort problem var att direktivet invecklade sig i alltför preciserade tekniska detaljer som inte ens experter kunde ta entydig ställning till. Jag anser att parlamentet bör hålla sig till de stora linjedragningarna och låta de enskilda medlemsnationerna tillämpa direktivet enligt sina förutsättningar och fortsätta med den praxis som är bäst för miljön.
Direktivet om avfallsförbränning höjer avfallsförbränningskostnaderna men minskar de skadliga utsläppen och förbättrar miljön. Under beredningsarbetet i parlamentet fick vi fram ett relativt balanserat förslag som kan tillämpas i hela unionen.

Evans, Jillian
Herr talman! Jag vill gratulera herr Blokland för hans utmärkta arbete med detta betänkande och ge min grupps stöd till kompromisstexten. Med den hårdare lagstiftningen om avfallsdeponering har det skett en betydande ökning av avfallsförbränning och jag vet av egen erfarenhet från min valkrets i Wales att förbränning av farligt och ej farligt avfall väcker lika mycket oro vad gäller dess effekt på hälsa och miljön, som avfallsdeponering.
Det är viktigt att vi inte ersätter en ohälsosam och ohållbar form av avfallshantering med en annan. Förbränning är inte återvinning. Det är inte en ren och säker metod för avfallshantering. Verkligt hållbara alternativ måste hittas och främjas och mycket mer måste investeras i forskning och utveckling av avfallsförebyggande, återanvändning och återvinning. Det är skälet till att jag välkomnar dessa standarder för samförbränning av kommunalt avfall och avfallstransport, vilket bör stoppa den nuvarande avfallshandeln där områden med de billigaste operatörerna och de lägsta standarderna blir Europas huvudplatser för samförbränning.
I synnerhet välkomnar jag åtagandet att förbättra allmänhetens tillgång till information om förbränningsanläggningar och skyldigheten för operatörerna av anläggningarna att offentliggöra en årsrapport om utsläpp. Större öppenhet är uppenbarligen en stor angelägenhet för de människor som bor nära dessa förbränningsanläggningar men det kommer också att bidra till att säkerställa att anläggningarnas operatörer själva håller sig under de utsläppstak som har fastställts.
Införandet av mycket hårdare gränser för kväveoxid för nya förbränningsanläggningar, som cementbrännugnar, är också ett steg framåt som skall driva på minskningen av utsläpp även om de föreslagna standarderna inte speglar den bästa tillgängliga tekniken. Totalt sett kommer denna sedan länge krävda lagstiftning att införa garantier för att begränsa de värsta effekterna av förbränningshanteringen för hälsa och miljö och hoppas jag motverka förbränning i vinstsyfte, vilket beror på att det skapas mer och mer avfall.

Korhola
Herr talman! Jag vill särskilt tacka Blokland för samarbetet under denna process. Överenskommelserna om undantagen från tillämpningsområdena i direktivet var de svåraste frågorna under beredningen. Vi strävade efter strikt avgränsade undantag och så entydiga definitioner som möjligt. Jag anser att vi har lyckats anpassa de ekologiska målsättningarna till gemenskapens övriga politik så att de blir lättare att förverkliga. Parlamentet ville också öka öppenheten och förbättra allmänhetens tillgång till information. Följaktligen kunde vi komma överens om att anläggningar som bränner mer än två ton i timmen skall publicera årliga redogörelser över sina utsläpp, medan resultaten från mindre anläggningar får ingå i offentliga förteckningar. Gränsvärdena för utsläppen i direktivets bilaga var säkerligen direktivets besvärligaste punkt. Även här lyckades vi jämka fram ett gott slutresultat då parlamentets förslag om de striktaste utsläppsgränserna för kväveoxider från cementbrännugnar med samförbränningsteknik blev godkänt. Själv lyckades jag driva igenom några ändringar som var livsviktiga för att vi i Finland skulle få fortsätta med samförbränningstekniker som utvecklades för flera år sedan och som är mer ekologiska än direktivets normer. Jag är mycket tillfreds över denna framgång eftersom det inte var lätt för mig som ny medlem att påverka direktivets andra behandling.
Den tredje behandlingen av Bloklands betänkande var säkert den första prövostenen för de medlemmar i utskottet för miljö som var nyinvalda i parlamentet och dessutom en god introduktion i de parlamentariska rutinerna. Förfarandena i organen fungerade emellertid förvånansvärt väl. Vi kan med fog anse att slutresultatet är gott. Den uppriktiga samarbetsviljan mellan de tre institutionerna var en viktig drivkraft. Den konstruktiva verksamhet som drevs av ordförandeländerna Portugal och Spanien samt framför allt kommissionens roll måste framhållas vid uppkomsten av detta fina slutresultat. Med tanke på framtiden har vi tagit lärdom av detta, vi måste nu slå vakt om att samarbetet för en mer ekologisk europeisk union fungerar.

Wallström
. (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Förlåt mig och - speciellt herr Blokland - för att jag är några minuter försenad. Jag fick inte tillfälle att höra er inledning men jag kan gissa vad som sades där. Först av allt vill jag tacka er för ert utmärkta arbete som föredragande av detta betänkande.
Det faktum att detta direktiv har gått igenom lagstiftningsförfarandet så okomplicerat visar hur viktigt det är för alla berörda. Detta direktiv kommer att leda till betydande minskningar av utsläpp i flera stora förorenande anläggningar i hela Europeiska unionen, trots det faktum att avfallsförbränningen kommer att öka under de närmaste åren. Det bidrar inte bara till kampen mot luftföroreningar men täcker också utsläpp av spillvatten, som herr Lund nämnde, från avgasrengöring och kvaliteten på avfallet från själva förbränningsprocessen.
Förlikningsförfarandet var krävande men en välbalanserad kompromiss har nåtts och de ändringsförslag som Parlamentet och rådet har lagt fram skapade ett bättre direktiv. Direktivets räckvidd är mycket tydligare. Offentlig tillgång till information har förbättrats. Strängare utsläppstak har införts för nya cementbrännugnar som förbränner avfall, som Evans påpekade. Detta har huvudsakligen kunnat ske tack vare det utmärkta arbetet av Europaparlamentet och dess föredragande, Blokland.
Jag är övertygad om att den gemensamma texten ger rätt balans - en åsikt som speglas i era tal i dag - innefattande en hög miljöskyddsnivå tillsammans med legitima intressen hos alla berörda. Låt mig påminna om att direktivet bara är ett instrument i kommissionens hela avfallshanteringskoncept. Att förbränna avfall är den slutgiltiga fasen i avfallsbehandlingen på grund av rangordningen av avfallet och kommissionen kommer att anstränga sig kraftigt för att få en minskning och återvinning av avfall i sin strategi för en integrerad produktpolitik. Det övergripande målet är naturligtvis att i första hand förhindra avfall.
Slutligen utgör detta direktiv ett stort bidrag till att minska de negativa effekterna på miljön och de risker de utgör för människors hälsa.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Tilläggssjukförsäkringar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0266/2000) av Rocard för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om tilläggssjukförsäkringar (2000/2009(INI)).

Rocard
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Sedan nästan tio år bedriver gemenskapsinstitutionerna ett arbete på temat social trygghet, där sjukförsäkringar givetvis är en viktig del.
Samtidigt som medlemsstaterna i enlighet med subsidiaritetsprincipen fortfarande har ett eget ansvar, har staterna gemensamma problem som motiverar en debatt på europeisk nivå. Socialförsäkringssystemen påverkas nämligen av allmänt utbredda tendenser, som får direkta konsekvenser för hur de fungerar. Det handlar framför allt om konsekvenserna av 25 år med dämpad tillväxt, vilket har gett upphov till arbetslöshet och utslagning samt bromsat skatteintäkterna; konsekvenserna av befolkningens åldrande; konsekvenserna av uppkomsten av nya sjukdomar och slutligen om vetenskapliga och medicinska framsteg som har medfört ökade vårdkostnader.
Hur olika förhållandena i Europeiska unionens alla stater än ser ut, kan man följaktligen konstatera att minskningen av det obligatoriska försäkringsskyddet är ett i princip allmänt fenomen, att de så kallade kompletterande sjukförsäkringssystemen har ökat i betydelse och att diskriminerande faktorer har blivit alltmer betonade.
Mot den bakgrunden ansåg jag det nödvändigt att inta ett mer övergripande synsätt på sjukförsäkringssystemen, fast självklart med hänsyn till det institutionella sammanhanget: medlemsstaternas ansvar för organisationen och finansieringen av socialförsäkringssystemen, nationernas nedärvda sociala modeller och den fria konkurrens som reglerar bestämmelserna på försäkringsområdet.
Att garantera de europeiska medborgarna tillgång till grundläggande vård av god kvalitet och inom rimlig tid är ett prioriterat mål för utgifterna i och finansieringen av de obligatoriska systemen och tilläggssystemen. Med utgångspunkt i principen att varje enskild individ har rätt till läkarvård och att denna vård utgör en välfärd som varje medlemsstat skall garantera för alla, är det inte längre godtagbart att somliga helt enkelt tvingas avstå från detta, och därmed bidrar till en utveckling av sjukdomstillstånd som är katastrofala för våra samhällen.
Den 17 oktober i Luxemburg antog rådet (sysselsättning och socialfrågor) enhälligt en europeisk strategi för att motverka av social utslagning. Stadgan om de grundläggande rättigheterna, som kommer att tillkännages officiellt vid toppmötet i Nice, erkänner rätten till social trygghet och hälsoskydd som ett gemensamt referensvärde. Europaparlamentet kan berömma sig av - för vägran att acceptera diskriminering och kampen mot utslagning, med respekt för var och ens ansvar - att ge en betydande drivkraft till inrättandet av ett system som möjliggör en konkret tillämpning av den centrala principen om solidaritet.
Till det här förslaget har jag fått ett yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, som har gett oss värdefulla upplysningar - herr talman, fru kommissionär - i ett meddelande som antogs med en mycket bred majoritet. Yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor och förslagen från dess föredragande, Ioannis Marinos, gav upphov till många debatter och främjade antagandet av kompromisstexter. Till sist uppnåddes ett brett samförstånd i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, där jag har den äran att vara ordförande.
Det system som föreslås har flera huvudinriktningar. Den första huvudlinjen: att utveckla en gemensam vision om en samhällsomfattande tjänst som ger tillgång till nödvändig vård inom rimlig tid. Den andra huvudlinjen: att gemenskapen skall övervaka hälsovårdssystemen och möjligheten att dessa kan motsvara behoven, vilket innebär insamling av jämförbara statistiska data och strävan efter samarbete och spridning av goda erfarenheter. En sådan övervakning borde kunna organiseras genom att utvidga uppdragen för det gemenskapsorgan som redan existerar. Den tredje huvudlinjen: att Europeiska kommissionen inom sex månader skall lägga fram en grönbok i enlighet med våra krav - fru kommissionär, det blir mycket arbete - där kommissionen skall undersöka om det är möjligt att skapa en ram för tilläggssjukförsäkringssystemen och lägga fram förslag till lämpliga lagstiftningsinitiativ.
När det gäller följande punkter skulle det framför allt handla om ett förslag till rekommendationer: att medlemsstaterna skall erkänna en gemensam grundläggande samhällsomfattande tjänst som skall ge alla europeiska medborgare tillgång till nödvändig vård; att det i samarbete med de privata försäkringsbolagen upprättas en garanti om att följa icke-diskrimineringsprincipen; att det inrättas ett system med ömsesidiga försäkringsformer som gör att kostnaderna för omhändertagande av personer och grupper med svåra sjukdomar delas samt en uppmaning till de privata försäkringsbolagen att utveckla förebyggande åtgärder. Det skulle däremot handla om ett förslag till direktiv när det gäller följande punkter: att det skall vara förbjudet att använda personuppgifter om t.ex. genuppsättning, en väsentlig punkt; att personer som tecknar en sjukförsäkring inte skall behöva genomgå en hälsoundersökning i förväg; krav på att försäkringsbolaget skall erbjuda försäkringar på livstid; en bättre samordning av de ersättningsregler som skall gälla för de personer som väljer att arbeta eller bosätta sig i ett annat land inom unionen samt inrättande av ett förlikningsförfarande.
Man borde fundera på att uppmuntra och stödja uppförandekoder som upprättas mellan försäkringsbolag på nationell och gränsöverskridande nivå, och ett årligt forum borde inrättas, där utvecklingen av de här frågorna kan studeras.

Marinos
Herr talman! Jag tackar ordförande Rocard för hans uppskattande ord om mitt yttrande.
Tilläggssjukförsäkringarna har bland annat uppstått, förutom till följd av de orsaker som Rocard nämnde, till följd av det behov av bättre vård som hör samman med utvecklingen av vårdmetoder och de högre kostnader som är förknippade med dessa, vilka de nationella sjukförsäkringarna har svårt att klara. De kompletterande sjukförsäkringarna har emellertid också visat sig vara nödvändiga på grund av de nationella sjuförsäkringssystemens otillräcklighet, som beror på att de är offentliga och mer kostsamma, men även på grund av att de tilldelas allt mindre anslag i de statliga budgetarna, anslag som minskat stadigt i alla medlemsstater under 1980-talet och i början av 1990-talet. Dessa brister och den ökade efterfrågan på bättre sjukvård har täckts och täcks alltmer av de kompletterande och frivilliga sjukvårdssystemen, som administreras av offentliga eller privata organisationer, med eller utan vinstsyfte.
Det råder emellertid stora skillnader mellan länderna, och det finns inte så detaljerade och jämförbara statistiska uppgifter att man på ett tillförlitligt sätt kan dra slutsatser om situationen, vilket system som är bäst, vilka svagheterna är osv. I mitt yttrande, som utarbetats på uppdrag av utskottet för ekonomi och valutafrågor, framhåller jag att kommissionen, innan man beslutar om några allmänna regler om tilläggssjukförsäkringen, måste utarbeta en grönbok, som bearbetar och sammanställer alla dessa spridda informationer. Utifrån slutsatserna i denna grönbok kan vi sedan besluta om vissa allmänna regler för alla medlemsländerna, för att få till stånd en bättre tilläggssjukförsäkring, som svarar mot behoven också hos de svagaste befolkningsgrupperna. Dessa regler bör emellertid respektera subsidiaritetsprincipen, de bör underlätta en sund konkurrens, och de får inte vara till hinder för den privata sektorns effektivitet och ekonomiska hållbarhet.
Avslutningsvis, herr talman, skulle jag vilja framhålla att betänkandets skicklige föredragande Rocard i hög grad har beaktat de vetenskapliga utsagorna och många av förslagen i mitt yttrande. Jag skulle också vilja tacka kollegerna Pronk och Karas för deras värdefulla bidrag till utformningen av betänkandet.

Pronk
Herr talman! Jag skulle vilja tacka herr Rocard och även herr Marinos så hjärtligt för deras banbrytande betänkande som vi behandlar här i dag. Frågan om sjukförsäkringar sysselsätter sedan länge de europeiska känslorna men domarna i Kohll- och Decker-målen, i vilka EG-domstolen beslutade att försäkringarna skall täcka sjukvård som erhållits i utlandet, har ändå givit den här diskussionen en extra dimension.
Rocards betänkande bidrar också till debatten om den sociala trygghetens vidare utveckling i Europa inom ramen för en ökande konkurrens och en ytterligare underblåst uppkomst av en gemensam hälsomarknad. Den nuvarande moderniseringen av den sociala tryggheten har som viktigt mål att garantera ett betalbart hälsoskydd. Det är särskilt den medicinska vårdens betalbarhet som måste bevakas eftersom den sociala tryggheten inte i lika hög grad bestäms av den medicinska vårdens kvalitet som av dess kostnad. Med genom domarna i Kohll- och Decker-målen gav domstolen Europeiska unionens medlemsstater ett tydligt budskap. Vi blir allt positivare i fråga om gränsöverskridande vård och alltså kan marknadens funktion i allt högre grad tillämpas på hälsovården. Om, när och hur mycket är ännu inte tydligt. Forskning och experiment visar att den medicinska turismen inte kommer att öka med stormsteg. Det står dock fast att vården allt mer kommer att konsumeras över gränserna. I det sammanhanget är det mycket viktigt att medborgaren får en central roll i den här processen.
Det här ärendet betyder en del för oss, men det betyder också en del för de nationella systemen. Vi har att göra med subsidiaritet. Nationella hälsovårdssystem och till och med tillsynen över sjukförsäkringen sker enligt en nationell ordning men det betyder inte att vi inte alla står inför samma problem. Det är just av den anledningen som det är så viktigt, och det är egentligen det absolut viktigaste resultatet av det här betänkandet, att kommissionen på kort sikt utarbetar en grönbok om tilläggssjukförsäkringen. Det är egentligen den frågan vi måste ställa till kommissionen: har ni kapacitet till det och i så fall, hur lång tid kommer det att ta? Det är nämligen mycket viktigt. Siffrorna inom det här området kan, trots alla försök, inte jämföras med varandra och det är alltså väldigt viktigt att det kommer en sådan grönbok.
För övrigt finns det många önskningar med avseende på hälsovården. En stor del av de önskningarna är nationella, men det betyder inte att vi inte måste göra jämförelser med varandra. Hittills har det i viss mån funnits ett sorts tabu runt det. Domarna i Kohll- och Decker-målen har givit ett genombrott. Jag tror också att det här betänkandet av Rocard givit ett genombrott i det avseendet men det är mycket viktigt att kommissionen nu övertar dessa ansatser och lägger fram en riktig grönbok. Då kan vi sedan undersöka hur vi skall gå vidare med det här.

Ettl
Herr talman, mina damer och herrar! Det är härligt att lyssna på socialpolitiskt ansvarsmedvetna människor från alla grupper som är redo att uppnå en samstämmighet. Jag tackar föredraganden, jag tackar dig Michel för ditt initiativ att redan nu och därmed i god tid ta upp problemet med tilläggssjukförsäkringar.
Jag har en del allmänna kommenterar angående detta. Det har aldrig gått så bra för oss tidigare som det gör i dag. Det kan vi också se på att vår medellivslängd ökar med tre år var tionde år och det är inte för att vi lever hälsosammare. Vi blir äldre tack vare att det medicinska kunnandet fördubblas vart femte år. Sjukvården blir emellertid ständigt dyrare! Lika tillgång till hälso- och sjukvård måste vara möjlig för alla utan undantag. Det räknas som ett socialt Europa och det bör skilja oss från andra. Förenta staterna till exempel tjänar ofta som ett " föredöme" för oss inom den liberala marknadsekonomin. I sjukvårdspolitiken skulle det vara ett ödesdigert misstag att ta dem som förebild.
Det amerikanska systemet visar till exempel att utgifterna för hälso- och sjukvård uttryckt i bruttonationalprodukt är nästan dubbelt så höga som genomsnittet i Europeiska unionen. I Förenta staterna är det fortfarande omkring 40 miljoner amerikanare som endast har tillgång till ett bristfälligt eller otillräckligt försäkringssystem. Det har inget med en förnuftig socialpolitik att göra.
För Europeiska unionen gäller det därför att tillsammans eftersträva en vidareutveckling av sjuk- och tilläggssjukförsäkringar som inte sker på bekostnad av kvaliteten och inte utesluter de socialt svagare grupperna.
Sjukförsäkringsdiskussionen i EU får inte leda oss in i en återvändsgränd. Så länge kraven på tilläggssjukförsäkringar inte har definierats i hela Europa, måste vi gå ytterst försiktigt tillväga med de redan befintliga systemen. Risken för att medborgare som inte är helt friska och äldre människor på grund av sin höga sjukdomsbenägenhet endast får teckna privata försäkringar under vissa förutsättningar, är inte godtagbar för samhällsutvecklingen. Det finns inget utrymme för sådana tankefel inom Europeiska unionen. I ett första skede är det därför nödvändigt och meningsfullt för oss att så snabbt som möjligt ta fram en grönbok med en undersökning om ersättningen från tilläggssjukförsäkringarna i Europa. I fortsättningen kommer det att vara vår uppgift att fastställa minimistandarden för tilläggsförsäkringarna i Europa, under förutsättning att vi vill genomföra och vidareutveckla en någorlunda likvärdig och socialt balanserad sjukvård i EU och därmed förespråka en social union. Det tror jag att vi vill, är det inte så?

Jensen
Herr talman! Jag vill också tacka Rocard för hans initiativ till ett betänkande, även om jag inte höll med om hans ursprungliga avsikt som var att införa solidariska tilläggssjukförsäkringsavtal i alla EU-länder med en gemensam reglering av dessa avtal. Däremot kan jag ställa upp på att kommissionen i en grönbok klarlägger omständigheterna beträffande sjukförsäkringen med fokus på sjukförsäkringar och gränsöverskridande verksamhet, och därigenom undersöker om det finns behov av ytterligare initiativ. Sjukförsäkringen är ju ett nationellt ansvar, systemen skiljer sig åt, men det är sant att det stigande antalet äldre och de ökande kraven på hälso- och sjukvårdssektorn gör att systemen utsätts för ekonomisk press. Det är ett problem som påkallar många olika lösningar, bland annat bättre organisation och en effektivisering av hälsovården, så att bättre kvalitet ombesörjs för samma pengar, och nya medicinska metoder kan också leda till bättre och billigare behandlingar.
Jag förespråkar generellt att pengarna i den mån det är möjligt följer patienten, så att patienten och inte systemet sätts i centrum, och i det sammanhanget kan försäkringsliknande sjukförsäkringsavtal och avtal om tilläggssjukförsäkringar säkert ha ett berättigande. Men varje land får själv ta ställning till vad som är att föredra. Det blir fel om EU skapar bestämmelser om till exempel hälsoinformation eller krav om att alla skall försäkras och därigenom förstör den mångfald av avtal om tilläggssjukförsäkringar som i dag finns i många länder och som fungerar utifrån försäkringsmässiga principer. Det är helt riktigt att det i samband med allvarliga sjukdomar som exempelvis cancer och aids måste finnas ett obligatoriskt och solidariskt system som garanterar alla en bra behandling. Tilläggssjukförsäkringar skall vara just ett tillägg, till exempel för dem som är beredda att betala för extra service, eller för att täcka omkostnaderna vid mer banala och vanligt förekommande åkommor, där det med förnuftets hjälp är möjligt att göra försäkringsmässiga beräkningar.

Flautre
Herr talman! Debatten som följde på presentationen av detta initiativbetänkande tydliggjorde till sist två synsätt, varav det ena, som tyvärr är ganska vanligt förekommande, går ut på att främja en privatisering av livets alla dimensioner och att göra tilläggssjukförsäkringar till ett projektföremål, genom att överlåta dem till den inre marknadens aktörer och förbehållslösa regelverk. Enligt det synsättet är det givet att den vinstdrivande tilläggssjukförsäkringsmarknaden i allt högre grad och på ett alltmer avgörande sätt skall utgöra ett komplement till de grundläggande allmänna systemen. I den visionen ger man blankt i icke-vinstdrivande ömsesidiga sjukförsäkringsbolag, som trots allt är mycket viktiga aktörer på tilläggsförsäkringsmarknaden i flera medlemsstater.
Det andra synsätt som illustreras av föredragandens inledande uttalande, och som delas av ett stort antal kolleger, innebär att man bör främja nödvändiga bestämmelser och uppförandekoder som gör att det inrättas ömsesidiga försäkringsformer mellan försäkringsbolagen för att alla skall garanteras en vård av god kvalitet, och som motverkar risken för att vi får se en utveckling av diskriminerande metoder och urval av risker och kunder.
Betänkandet av Michel Rocard, som läggs fram i dag efter utskottets ändringar, visar hur svårt det är att övervinna dessa svårigheter. De ändringsförslag som vi lämnat in å Gruppen De grönas vägnar rekommenderar att följande punkter beaktas.
För det första tillhör vi inte dem som nöjer oss med att det offentligas relativa andel av hälsovårdsutgifterna sjunker. Befolkningsutvecklingen, åldrandets konsekvenser och det ökade vårdbehovet måste bli föremål för en offentlig debatt. Det är unionsinvånarnas sak att besluta om utgången för denna samhällsdebatt och hur stora resurser som bör anslås till att garantera den grundläggande rätten till social trygghet. Det faktum att de grundläggande systemens kostnader i allt högre grad överförs till tilläggssystemen har två nackdelar: dels minskar systemens förpliktelser och dels försvagas de icke-vinstdrivande ömsesidiga systemen, som inte gör ett urval av risker.
Vi föreslår att betänkandet skall erkänna allas rätt till vård, i stället för att erkänna en grundläggande tjänst som skall vara tillgänglig för alla. Vidare föreslår vi att man undanröjer alla risker för diskriminering eller urval av risker, vilket enligt vår mening blir ett resultat av att man legaliserar förhållandet som innebär att en person måste genomgå en hälsoundersökning innan denne tecknar en tilläggssjukförsäkring, enligt punkt 11 b.

Schmid, Herman
Herr talman! För en tid sedan fick jag en allvarlig meniskskada. Jag vände mig då till sjukvården och fick beskedet att jag måste vänta tre veckor på en undersökning och sedan ytterligare minst en månad på den operation som var alldeles nödvändig. Jag sade då: " Jag kan ju knappast gå! Jag måste få hjälp genast! Kan jag inte få komma som akutpatient?" Jag fick då till svar: " Alla i vår kö är lika akuta fall" .
Sedan visade det sig att det ändå fanns en möjlighet att få komma. Plötsligt fick jag upplysningen att om jag hade en privat sjukförsäkring eller om jag själv kunde betala hela kostnaden, då kunde jag få bli undersökt omedelbart och få behandling av samma läkare som jag annars skulle vara tvungen att vänta två månader på att bli behandlad av. Jag skäms litet för att erkänna det, men jag valde den lösningen. Jag blev opererad genast, och det är därför jag kan vara här i dag. Annars hade jag legat hemma med mitt ben i ett paket.
Det känns dock inte bra, eftersom varje gång en betalningspatient på mitt sätt ges förtur, måste andra människor vänta längre med sina plågor. Det är ju samma läkare, samma sjuksköterskor, samma vårdplatser och samma resurser i sjukvårdssektorn som skall användas, oavsett om det gäller vanliga patienter eller betalningspatienter. Det innebär att ju större sjukförsäkringssektorn blir, desto mindre resurser blir det kvar till den allmänna sjukvården.
Jag tycker att det är helt fel att det är pengarna som skall avgöra vem som skall komma först i köerna. När vi får ett utbyggt system för tilläggsförsäkring för dem som kan betala, eller har arbetsgivare som kan betala, då får vi det som det talas om i betänkandet, nämligen en skillnad mellan grundläggande vård för "vanligt folk" och högkvalitetsvård för dem som kan betala.
Min grupp tycker att man skall vända sig mot denna klassbestämda organisation. Vi vill ha gemensamma solidariska ordningar som är lika för alla. Det är naturligtvis bra att man försöker kontrollera de ordningar som finns i dag, vilket Rocard föreslår, men allra viktigast är att de privata systemen inte får växa på bekostnad av de gemensamma systemen.

Bernié
Herr talman! Michel Rocards konstaterande om rätten till hälso- och sjukvård och social trygghet är alarmerande. Alarmerande, men tyvärr relevant. Under 90-talet har det offentligas tillskjutning av pengar minskat kraftigt, vilket har straffat sjukförsäkringskassorna. Resultat: nästan överallt i Europa har det inrättats en patientavgift som straffar patienterna, och den förebyggande hälsovården befinner sig i en klar nedgång. Avgifterna måste därför ersättas i högre grad. Jag tillåter mig att framhålla det franska försäkringssystemets utmärkande drag, bl.a. att den ömsesidiga försäkringssektorn svarar för en god solidarisk förvaltning av vården.
Om alltfler européer börjar använda tilläggsförsäkringar för att få ersättning, förblir den ömsesidiga sektorn den bästa garantin för lika tillgång till vård. Jag tänker särskilt på den vård som patienten får minst ersättning för: tandvård, optiker, osv. För att garantera denna sektors beständighet förefaller det nödvändigt att ge de ömsesidiga bolagen en rättslig grund på området för tilläggsförsäkringar. Det förefaller också nödvändigt att undvika att kommissionen angriper denna sektor på grund av att konkurrensen snedvrids.
Vem kommer att kunna försäkra sig om att diskriminering utifrån kriterier som hälsa, handikapp eller genuppsättning förbjuds eller inte utövas, om tilläggsförsäkringarna endast vägleds av en konkurrenslogik? I och med kartläggningen av människans gener finns det anledning att utfärda förbjud mot gentester och användning av resultat från gentester innan en tilläggsförsäkring tecknas eller under försäkringens giltighetstid. Vad det handlar om är hälsan för alla medborgare i medlemsstaterna och sammanhållningen i unionen.
Den regionala ojämlikheten i fråga om utveckling är redan skriande nog. Vi får inte dessutom införa ett hälsans Europa i två hastigheter. Det krävs således lagstiftning, det är en självklarhet, men med respekt för varje medlemsstats särdrag och traditioner på försäkringsområdet.

Menrad
Herr talman, fru kommissionär! En ökande fri rörlighet och stigande kostnader för medlemsstaternas hälso- och sjukvård tvingar för det första fram högre patientavgifter inom det lagstadgade systemet eller högre försäkringspremier via privata tilläggssjukförsäkringar, för det andra en stärkt samordning av denna privata försäkring i Europeiska unionen.
Jag gratulerar föredragande Michel Rocard. Hans diagnos är utmärkt. Vad hans terapi beträffar återstår vissa frågetecken. Här kan jag urskilja hans praktiska krav och de viktigaste försöken till en lösning som vilar på viktiga principer, nämligen solidaritet, subsidiaritet och minimistandarder. De accepterar vi fullt ut. Precis som Pronk antydde är vi emot att genast tvinga fram ett direktiv. Den nya förslaget från utskottet för sysselsättning och socialfrågor är riktigt, att börja med att göra en kartläggning i form av en grönbok och först därefter ta ställning till om vi behöver ett direktiv eller en rekommendation.
Angående de stora skillnaderna i systemen: Det finns medlemsstater med tämligen höga patientavgifter, till exempel 40 procent av kostnaderna vid poliklinisk behandling. Där har tilläggssystemen större betydelse än i Tyskland till exempel, där 90 procent av befolkningen är anslutna till den statliga sjukförsäkringen, som hittills har varit obligatorisk, och som garanterar alla nödvändig läkarvård. Låt oss snabbt visa vägen för Europas framtid: socialt rimlig egenvård, säkrande av de bestående standarderna, likaså genom tilläggssjukförsäkringar som inte går att säga upp. Det innebär att människor behöver tid för att bygga upp en motsvarande vård. Det är alternativet till försäkringsmanipulering och tricksande inom de lagstadgade systemen.

Van den Burg
Herr talman! Jag ansluter mig till dem som gratulerat Michel Rocard till detta utmärkta initiativ som passar in i de bästa traditionerna inom utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Betänkandet grundar sig på rådets avsiktsförklaring från år 1992 om att skapa konvergens mellan målsättningar och politik med avseende på den sociala tryggheten och kopplar samman denna med de aktuella målsättningar som uttalades i Lissabon med avseende på socialt sammanhang i förhållande till ekonomiska framsteg. Jag tror att förhållandet mellan dessa två element är ett mycket bra sådant.
I mina anföranden i utskottet har jag uttryckligen tillfört ytterligare ett element som enligt min åsikt är ytterligare ett starkt argument för europeiska åtgärder med avseende på sjukförsäkringen. Det handlar alltså om att ta bort hindren för den fria rörligheten och inte bara fri rörlighet för tjänster, som Bartho Pronk talade om, utan även fri rörlighet för personer inom Europeiska unionen. Det går nu att återfinna i främst skäl J och punkterna 11 e) och f) och 14 i det här betänkandet. Många, ibland skriande, problem och exempel i praktiken har fått mig att lägga fram dessa ändringsförslag. Jag är glad att föredraganden och utskottet antagit dessa.
Det är ingen slump att jag med min nederländska bakgrund har konfronterats med sådana problem. I Nederländerna har vi en speciell kombination av privata och offentliga, individuella och kollektiva komponenter i ett sjukförsäkringssystem som genomgått en hel del förändringar den senaste tiden. Bortsett från frågan om förändringarna skedde till det bättre så har det i alla fall tagits för litet hänsyn till förändringarnas effekter för gränsarbetare, för f.d. aktiva nederländare i utlandet och för till exempel tyskar och belgare som jobbar i Nederländerna.
Utifrån den europeiska samordningen sett är den nuvarande kombinationen av en skattefinansierad folkförsäkring för invånare, en obligatorisk försäkring för arbetstagare upp till ett visst inkomsttak och dessutom en privat försäkring med kollektiv eller individuell ordning, en fullständig katastrof. Folkförsäkringsdelen undgår samordningsreglerna eftersom det inte är någon arbetstagarförsäkring och endast gäller för invånare. Den privata delen har att göra med direktiven om försäkringsbolagen och den fria konkurrensen.
Just nu pågår i Nederländerna en diskussion om strukturella förändringar i systemet. I det socialekonomiska rådet förbereds ett yttrande i saken. Det ser ut som om att arbetsgivare och arbetstagare nu äntligen skall kunna enas om en grundförsäkring, i vilken marknadsfunktionen och konkurrensen mellan försäkringsbolag kombineras med avtal om ett obligatoriskt grundpaket och ett kompletterande omfattande paket med självvalda komponenter för vilka i varje fall en accepteringsskyldighet och en genomsnittspremie skall gälla. Det är för att förebygga riskval och uteslutning och garantera en optimal tillgänglighet för var och en.
Lyckligtvis har parterna i det socialekonomiska rådet insett att skapandet av en sådan hybrid blandform av privata och gemensamma komponenter möjligen kan stoppas av motstridiga regler från Bryssel. Man har redan tidigt inhämtat upplysningar om detta och dragit den kloka slutsatsen att det totala systemet i alla fall måste omfattas av det sociala försäkringssystemet. Det skulle i alla fall göra den europeiska samordningen betydligt lättare när det gäller dem som arbetar och bor på andra sidan gränsen.
Jag tror att det här passar in i den konvergensstrategi som föredraganden ser framför sig. Jag tror också att den ökade arbetsrörligheten i Europa behövs och ger ett extra argument för att lägga fram en grönbok och vidta åtgärder i fråga om sjukvårdskostnaderna.

Markov
Herr talman, ärade ledamöter! Rocard uppmanar kommissionen att i en grönbok ange kännetecknen för en grundgaranti för de lagstadgade sjukförsäkringarna. Den logiska följden blir att all vård som inte ingår i grundgarantin måste täckas av privata tilläggssjukförsäkringar. Det innebär att lagstadgade sjukförsäkringar som hittills har byggt på solidaritetsprincipen krymper ihop till ett hälsosystem à la carte. Medborgarna skulle då bli tvungna att investera ännu större belopp i privata tilläggssjukförsäkringar för att kunna finansiera kostnadskrävande behandlingar som hittills har täckts av de lagstadgade sjukförsäkringarna. Den som exempelvis lider av en kronisk åkomma och samtidigt har låga inkomster kommer på det viset knappt att ha råd med den nödvändiga behandlingen i framtiden. Det innebär en social nedrustning och ett avvikande från principen om en jämlik, behovsinriktad sjukvård för alla.
Vi förkastar denna samhällsvidriga reform. Artikel 35 i stadgan om de grundläggande rättigheterna kräver att allas rätt till förebyggande sjukvård skall fastställas och att en hög nivå på detta skydd skall definieras och förverkligas. Mot den bakgrunden bör kommissionen ta ett initiativ och formulera konkreta hörnstenar som riktlinjer för medlemsstaternas sjukvårdssystem. På det viset skulle EU kunna gå i spetsen för ett socialt Europa och en hög sjukvårdsstandard för alla medborgare, oavsett inkomst.
Samordningsbestämmelser för privata tilläggssjukförsäkringar i EU är vettiga, så länge det handlar om ett säkerställande av den fria rörligheten för personer och arbetstagare. Vi stöder även kravet på ett förbud mot gentester eller medicinska undersökningar för ett riskurval. Tilläggsjukförsäkringar måste inbegripa ett riskskydd mot bankrutt, insolvens och bedrägeriaktig manipulering, men får inte tjäna som en hävstång för att minska täckningen av den lagstadgade sjukförsäkringen.
(Applåder)

Bushill-Matthews
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden till hans betänkande på eget initiativ, i synnerhet för att det är just det: ett betänkande på eget initiativ. Han bekräftar, särskilt i punkt 17, att offentligt finansierade hälsovårdssystem bör förbli inom medlemsstaternas exklusiva behörighet och det håller jag väldigt mycket med om. Han belyser behovet att lösa frågan om hälsoproblem hos turister som besöker andra medlemsstater och detta är förvisso en mycket aktuell fråga som jag känner till från de många brev om denna fråga som jag mottagit från väljare.
Men framför allt riktar han uppmärksamheten, till exempel i punkt 3, på de betydande problemen med långsiktig hållbarhet i de allmänna hälsovårdssystemen i hela EU på grund av de ökande kostnaderna för framsteg med behandlingsalternativ liksom det ökande behovet från en allt äldre befolkning.
Detta är en mycket angelägen fråga. Vi behöver verkligen tänka i nya banor om denna fråga och det måste innefatta nya sätt på vilka privata och allmänna sjukvårdssystem kan fungera tillsammans. Hans betänkande är ett bra bidrag till den debatten, men jag hoppas att han å sin sida håller med om att de inlägg som gjordes i utskottet inklusive dem som gjordes på denna sida av kammaren kanske skulle ha gjort det ännu mer användbart.
Det är verkligen mycket mindre föreskrivande nu, vilket är bra. Sjukvård finansieras på olika sätt i olika medlemsstater och rollerna för de privata sjukförsäkringsgivarna är på motsvarande sätt olika. Även definitionen av " tillägg" och " kompletterande" har lite olika betydelse på olika språk. Så en absolut lösning med " en storlek för alla" när det gäller försäkringar skall troligen inte vara svaret.
Om ändringsförslagen 2 och 3 godkänns, vilket innebär att förslaget om en grönbok godkänns, men att man inte exakt fastslår vad den skall innehålla, kommer jag naturligtvis att uppmana mina kolleger från Förenade kungariket att rösta för betänkandet, men jag kommer att föreslå röstnedläggelse för ändringsförslag 16.

Alavanos
Herr talman! Jag tror att föredraganden Rocard verkligen har goda avsikter, men på mig har han gjort intryck av att vara en man som går på tåspetsarna på en spänd lina.
Å ena sidan, när han säger " solidaritet" , tror han på det som socialist, men han vill inte ta på sig det stora ansvaret för att vi skall skydda den sociala staten och de trygghetssystem som i dag är utsatta för angrepp genom händelseutvecklingen men också genom konkreta politiska åtgärder. Å andra sidan vill han inte gå alltför långt åt det andra hållet, han vill tillämpa en Realpolitik, dock utan att helt övergå till den amerikanska modellen.
Jag anser att vi måste vara väldigt försiktiga. Vi befinner oss verkligen på spänd lina, och jag anser att det krävs mycket eftertanke, innan vi fattar beslut om tilläggssjukförsäkringen, beslut som vi sedan kommer att påtvinga alla medlemsländerna. Om tilläggssjukförsäkringen blir generell, kommer helt enkelt arbetstagarnas avgifter att öka, om den blir selektiv, innebär ju det en diskriminering som vi vill undvika. Mot denna bakgrund anser jag det lämpligast att vi får denna kommissionsundersökning just om det amerikanska systemet och om systemen i andra länder, så att vi får en klar uppfattning om allt detta.

Pérez Álvarez
Herr talman! Vi som under många år har ägnat oss åt att studera sociala frågor minns att de gamla instruktionsböckerna brukade innehålla en definition av det sociala skyddet som en samling statliga skyddsåtgärder för ekonomiskt beräkningsbara risker, av individuellt eller familjebetingat slag som individerna - familjen - inte kunde åtgärda själva. Hälsan är givetvis något av det vi värdesätter mest, inte minst när vi själva har förlorat den eller riskerar att göra det.
Dessutom är det så att de sociala systemen, skyddssystemen har blivit föremål för influenser och konsekvenser av situationen för hälsovården, och situationer av ekonomiskt och demografiskt slag. Det är även så att lågkonjunkturer, arbetslöshet, social utslagning, uppkomst av nya sjukdomar, en åldrande befolkning - liksom framstegen inom forskning, förbättring av medicinsk behandling, utvecklingen av ny teknik för diagnos och behandling - har satt djupa spår på olika nivåer inom den offentliga sjukvården.
Det är ett bekräftat faktum att européernas skydd mot risker som uppstår i samband med sjukdom, moderskap och ålderdom - numera i olika varianter, på grund av den åldrande befolkningen - inte bara finns i form av sociala och statliga system som är tvingande och obligatoriska, med en säkerhet eller ett socialt skydd.
I artiklarna 34 och 35 i den mycket unga stadgan för grundläggande rättigheter i Europeiska unionen erkänns och respekteras rätten till socialförsäkringsförmåner och samhällsservice samtidigt som rätten tillkännages för alla personer som bor och flyttar under lagliga former inom unionen till socialförsäkringsförmåner och sociala förmåner i enlighet med gemenskapsrätten och lagstiftningen och rutinerna på nationell nivå.
Den privata tilläggssjukförsäkringen - frivillig eller ej - existerar parallellt med det obligatoriska statliga systemet och kan vara ett sätt att få kvalitativ sjukvård inom en viss tid. Därför anser jag att vi bör rösta för innehållet i Rocards betänkande, som jag gratulerar honom till, där kommissionen uppmanas att tillhandahålla en tjänst, en grönbok som ger oss information om den nuvarande situationen på försäkringsområdet i medlemsstaterna och gör att vi kan fatta beslut i framtiden.

Cauquil
Herr talman! Betänkandet och dess åtföljande förklaringar utgår från ett graverande konstaterande. I 20 år har den obligatoriska sjukförsäkringen för Europas invånare ständigt krympt, och andelen hälsovårdsutgifter som patienterna får stå för blir ständigt större. En allt större del av befolkningen har fått en sänkt levnadsstandard på grund av underbetalda arbeten, arbetslöshet, otrygghet och utslagning, och denna andel har inte längre resurser för att få lämplig vård, ja inte ens för att betala för den mest grundläggande vården.
Inför denna oacceptabla situation är en generalisering av privata och ömsesidiga tilläggsförsäkringar det enda som framkastas i betänkandet, eftersom de anses vara lösningen på problemet. Men för vem? Säkerligen inte för dem som kommer att behöva betala ännu mer för vård - eftersom samhället vägrar att ge dem medel för detta - utan framför allt för de privata försäkringsbolagen, åt vilka staterna har erbjudit hälsovårdsmarknaden.
Med detta betänkande och dessa ändringsförslag vill man införa bestämmelser som förbjuder försäkringshajarna att göra urval efter kriterier som hälsa och handikapp, vilket t.ex. försäkringsbolaget Axa har gjort genom att tiofaldiga premierna för föräldrar till mentalt handikappade barn. Att införa ett sådant förbud är det minsta vi kan göra, och vi kommer att rösta för, men vi har inte för avsikt att godta det faktum att detta förslag gör att staterna kan frånsäga sig det bokstavligen livsviktiga uppdraget att tillhandahålla offentlig hälso- och sjukvård.
Samtidigt som det har gjorts stora framsteg på det medicinska området, är de små fraserna om allas tillgång till vård av god kvalitet bara tomma ord, eftersom staternas minskade åtaganden och den ökande privatiseringen inte kan leda till något annat än ett urval grundat på pengar och en växande ojämlikhet med konsekvenser...
(Talmannen avbröt talaren.)

Fatuzzo
Jag tackar Rocard för hans initiativ och frågar er, herr talman, hur jag som företrädare för Pensionärspartiet - som nästan får skulden för att medborgarna och pensionärerna lever så länge, för denna hälsovårdskris - skulle kunna göra annat än begära ordet vid detta tillfälle. Jag måste säga att ämnet tvärtom tvingar mig till det, för ni, herr talman, framstår som en överläkare med vit rock, stetoskop och hammare att slå patienterna på knäna med.
Vi talar alltså om offentlig och privat sjukvård. Men om den offentliga sjukvården fungerar så bra varför sade folk till exempel i Italien - vox populi, vox dei - om den offentliga sjukförsäkringen: " ni kommer att sörja er förlorade hälsa när ni kommer ut" ? Hur kommer det sig att den store italienske skådespelaren Alberto Sordi gjorde succé med en film som hette " Sjukkasseläkaren" ? Hur kommer det sig att den framstående läkaren Christian Barnard - som jag hade turen att träffa för en vecka sedan vid ett möte som vännen Nisticò hade organiserat - när jag frågade honom svarade att han när han genomförde sin första hjärttransplantation i Sydafrika var på en privat klinik? Hur kommer det sig att man ser döende människor som är inlagda tillsammans med andra patienter, vilka glatt äter lunch och middag? Detta hände mig tyvärr när jag gick och besökte min älskade mamma - som fortfarande lever, Gud ske lov - när hon låg på ett mycket framstående offentligt sjukhus i Rom.
Detta innebär att man måste fundera mycket över varför den offentliga sjukvården har misslyckats. Jag tror att det beror på att den offentliga sjukvården får betalt innan den botar den sjuke, medan den privata sjukvården får betalt när och om den har botat den sjuke. Därför ber jag, tillsammans med mina pensionärsvänner, att kommissionär Diamantopoulou skall ta på sig läkarrocken och bota den sjuka sjukvården i Europeiska unionen och få oss att må bättre.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande! Jag vill börja med att tacka ledamöterna Marinos, Pronk och Menrad, men även min kollega Ettl för att de har stött mig i förverkligandet av mina ändringsförslag och ändringen av målsättningen med detta betänkande.
Finansieringen av den lagstadgade sjukvården liksom finansieringen av pensionssystemen står i centrum för den socialpolitiska, men även den budgetpolitiska debatten i Europa. Båda har liknande orsaker, den demografiska utvecklingen å ena sidan och de fackmässiga och tekniska framstegen på det medicinska området å andra sidan. Båda grundar sig på en modell med tre pelare: den statliga pelaren, företagspelaren och den privata pelaren. Vi vet alla att dessa system är byggda och förgrenade på olika sätt och att täckningen i de olika medlemsstaterna varierar.
Båda systemen omfattas också av nationella bestämmelser som hindrar arbetstagarnas rörlighet och flexibilitet i Europa och höjer kostnaderna för arbetsgivarna. Jag är därför glad att föredragande var beredd att övergå från sitt tvingande krav på ett direktiv till en grundlig analys i form av en grönbok. Jag är glad att vi låter bli att överföra den franska modellen 1:1 till Europa, vilket inte är möjligt i den här frågan. Vi behöver en begreppsdefinition av vad vi betraktar som en tilläggsförsäkring. Det jag menar är att en tilläggsförsäkring är lika med frivillighet, privat eller på företagarnivå och utgör ett komplement till det statliga grundskyddet...
(Talmannen avbröt talaren. )

Smet
Herr talman! Allra först vill jag gratulera Rocard till hans betänkande. Det är lika viktigt som det inledda förfarandet för en kompletterande pensionsförsäkringen. För att undvika missförstånd vill jag än en gång betona att det aktuella betänkandet gäller den kompletterande sjukförsäkringen och inte sjukvården som sådan, även om det är så att de två inte får skiljas åt. Tilläggssjukförsäkringen förutsätter ett rättssystem med anspråk och åtgärder. Detta myndighetsgaranterade system skall erbjuda en gedigen, tillräcklig, tillgänglig och alltså även betalbar hälsovård. Ju bättre rättssystem, desto mindre behov av en tilläggssjukförsäkring. Den tekniska utvecklingen och den demografiska situationen med mindre grönt och allt äldre befolkning gör en tilläggssjukförsäkring dock inte onödig och i vissa fall är en sådan till och med oumbärlig. Det arbetas dessutom i händerna av de ändringar som gör i de sociala trygghetssystemen i en del medlemsstater. Samtidigt är det här en utomordentlig chans att peka på människors och gruppers eget ansvar i frågan. På samma sätt som vi inte får vältra över allt på den enskilde medborgaren, får vi inte heller förvänta oss allt från myndigheterna. Kompletterandet av kollektiva solidaritetsmekanismer med privat- eller gruppförsäkringar stämmer helt överens med subsidiaritetsprincipen.
När det gäller de kompletterande pensionerna har Europeiska unionen redan utarbetat en del regler. Det har skett via utarbetandet av en grönbok och utifrån den har ett förslag till direktiv växt fram. Man har alltså inhämtat information, gjort efterforskningar, undersökt systemen i de olika medlemsstaterna, o.s.v. och det är också rätt sätt. Det är självklart att medlemsstaterna fortsätter att ha huvudansvaret för sina sociala trygghetssystem. Om försäkringar och alltså även tilläggssjukförsäkringar erbjuds på en gemensam marknad så förutsätts även gemensamma regler med avseende på konkurrens, insolvens, diskriminering, öppenhet och insyn och liknande.

Helmer
Herr talman! Det ursprungliga förslaget till Rocards betänkande innehåller förslag som hade kunnat förstöra sjukförsäkringsmarknaden i Europa. Det är grundläggande för försäkringsföretagen att premier är relaterade till förutsebara risker. Detta gäller alla slag av försäkringar inklusive liv-, bil- och hemförsäkringar. Om de ursprungliga förslagen hade antagits om att förbjuda diskriminering på grund av medicinsk bakgrund då skulle premier ha varit lockande för kroniskt sjuka och inte så lockande för de starka och friska. Resultatet skulle ha blivit att framför allt de kroniskt sjuka skulle köpa försäkringar. Det i sin tur skulle ha skapat en ond cirkel av högre och högre premier och mindre och sjukare försäkringstagare. Det kunde ha förstört industrin och lagt nya bördor på offentliga system. Det är ett klassiskt exempel på socialistisk interventionism. Genom att försöka få bort diskriminering på grund av hälsostatus skulle herr Rocard ha dödat hönan som värper guldägg.
Jag påminner mig historien om en regeringsmedlem som gick till en affärsman och sade " hur kan regeringen hjälpa dig?" och svaret blev " ni kan hjälpa oss bäst genom att lämna oss i fred" . När skall vi lära oss den läxan? Naturligtvis borde vi arbeta för en kraftfull och livfull marknad för sjukförsäkringar i Europa. Vi måste också stödja statligt tillhandahållande åtminstone för dem med svåra hälsoproblem som inte skulle kunna försäkras inom den privata sektorn. Det bästa sättet att uppnå dessa mål är för staten att låta den privata sektorn få fortsätta sitt jobb.
Det nya förslaget framför oss gäller en grönbok. Detta är bättre än det ursprungliga förslaget men även detta är ett steg för långt. Dagens grönbok blir morgondagens ovälkomna och skadliga lagstiftning. Det bästa sätt som vi kan hjälpa denna industri och patienterna den tjänar är att lämna den ifred.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill gärna tacka och gratulera herr Rocard för hans betänkande och gratulera herr Marinos för hans utskotts yttrande.
Kommissionen välkomnar detta initiativ och det kommer vid en kritisk tidpunkt för vi har just inlett en politisk debatt på europeisk nivå om reformen av det sociala skyddet. Det är första gången som vi har beslutat att det finns ett behov av samarbete för reform av socialförsäkringssystemen på europeisk nivå.
I detta betänkande understryks de ekonomiska och sociala utmaningar som skapas av åtgärderna som rör tilläggssjukförsäkring och naturligtvis är tilläggssjukförsäkring av avgörande betydelse nu för tiden eftersom basförsäkringssystemen är mogna för reform och för att sjukvårdsbehoven blir större och större.
I betänkandet uttalas att kommissionen måste agera och naturligtvis håller vi med. För det första måste vi ta hänsyn till de stora skillnaderna som finns på europeisk nivå. Det är enorma skillnader från medlemsstat till medlemsstat beträffande definitionen, systemens funktion, kombinationen mellan offentlig och privat sektor. Exempelvis när det gäller skillnaderna i den roll som spelas av frivillig sjukförsäkring och tilläggssjukförsäkring varierar procentsatsen för den befolkning som omfattas av frivillig sjukförsäkring eller tilläggssjukförsäkring från under 0,5 procent i Sverige till mer än 85 procent i Frankrike. Dessa siffror är dock något missvisande eftersom både systemens principer och täckningsgrad skiljer sig avsevärt från land till land. Kommissionen kommer att agera omedelbart inom ramen för dess befogenheter, och jag kommer att försöka besvara slutsatserna i ert betänkande.
För det första, frågan om grönbok, frågornas komplexitet är sådan att en grönbok kanske verkar förhastad. Det är dock viktigt att upprätta en djupgående rapport om situationen och vi kan göra detta så snart som möjligt. Vi kommer naturligtvis att ta hänsyn till mångfalden av olika nationella system och sjukvårdssystemens komplexa karaktär i hela Europa. Kommissionen kommer omedelbart att inleda en undersökning av tilläggssjukförsäkringar. På grund av att frågan är så komplicerad tror vi att vi kan offentliggöra resultaten tidigast i slutet av år 2001.
Denna undersökning kan utgöra grund för ett meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet med förslag på initiativ eller åtgärder. Genom att hålla fast vid parlamentets krav kommer vi att försöka lägga fram ett ramförslag, en objektiv och motiverad analys som skall ta hänsyn till all denna variation och mångfald och vi skall inrikta oss på de olika aspekterna av frågorna. Ni har refererat till den stora mängden av aspekter. Vi kan gå från allmänna frågor, som tillgång till sjukvård för alla, till de mer speciella frågor som rättigheter för enskilda personer som önskar bosätta sig eller arbeta i andra medlemsstater.
Vad gäller de två andra förslagen - direktivet, den rättsliga åtgärden och detta europeiska forum - är detta något som vi kan tänka på. Det kunde utgöra den andra fasen efter denna undersökning om ett år när vi inte bara har jämförelsen mellan medlemsstaterna klar utan vi också kunde arbeta med jämförbara indikatorer som är viktiga för varje förslag till europeiskt samarbete.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Motverkan av social utslagning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0307/2000) av Figueiredo för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättandet av ett program för gemenskapsåtgärder som skall uppmuntra medlemsstaterna att samarbeta för att motverka social utslagning (KOM(2000) 368 - C5-0317/2000 - 2000/0157(COD)).

Figueiredo
(GUE/NGL), föredragande. (PT) Herr talman, ärade ledamöter, fru kommissionär! Som bekant har ojämlikheten i Europeiska unionen ökat det senaste decenniet, och antalet människor med låga inkomster ligger på omkring 65 miljoner, det vill säga nära 18 procent av befolkningen, vilket är en verklig skandal, särskilt med tanke på den ekonomiska tillväxten de senaste två åren. Det handlar om ett verkligt angrepp på de mänskliga rättigheterna, som stoppar tusentals människor från att få tillgång till grundläggande sociala rättigheter som bostad, hälsa, utbildning och kultur, sysselsättning av hög kvalitet och rättvisa löner.
Även om det råder stora skillnader mellan de olika medlemsstaterna har Portugal den allvarligaste situationen där nära 24 procent av befolkningen befinner sig i en fattigdomssituation som beror främst på låga löner, osäkra och dåligt betalda anställningar och låga pensioner som inte ger minsta drägliga livsvillkor, varken för arbetstagarna och deras familjer, eller för äldre personer. Denna oacceptabla situation av fattigdom och social utslagning, vilken Europeiska rådet i Lissabon den 23 och 24 mars erkände kräver brådskande åtgärder för att lösa, vilka innebär djupa förändringar av den makroekonomiska politiken på gemenskapsnivå och nationell nivå, och att man slutar prioritera den monetära politiken i stabilitetspakten för att inte bara bekämpa den nuvarande fattigdomssituationen, utan också förebygga nya försämringar i framtiden, även på området för ny teknik, med särskilt betoning på kvinnor, barn och ungdom, så att alla människor garanteras värdiga lönenivåer och livs- och arbetsvillkor.
Men trots rådets åtaganden nyligen under toppmötet i Lissabon, då det befintliga sambandet mellan de ekonomiska och sociala framstegen underströks, är de förslag som lagts fram inte mycket mer än ett försök att rädda ansiktet när det gäller de oräkneliga löften om att bekämpa fattigdomen. Förslaget till gemenskapsprogram som kommissionen lade fram för att stimulera samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller kampen mot social utslagning, är inte mycket mer än ett studieprogram. Det är alltså viktigt att stärka flera aspekter i programmet, främst när det gäller de nyheter som föreslås angående tillämpningen av en ny öppen samordningsmetod, det gäller inrättandet av en reflexionsgrupp på europeisk nivå som består av gemenskapspartner, företrädare för frivilligorganisationer med erfarenheter på detta område och företrädare för Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén; skapandet av ett nätverk mellan de olika övervakningsorganen eller liknande erkända organ i medlemsstaterna, samt en särskild uppmärksamhet på problemen med fattigdom och social utslagning på lokal, regional och nationell nivå med deltagande i programmet från de befolkningsgrupper som är mest berörda eller som riskerar att bli det.
Lika viktiga är förslagen om ökad finansiering från 70 till 100 miljoner euro, förslag som betonar att det är nödvändigt att kommissionen på nationell nivå för en konsekvent politik på de ekonomiska, monetära, skatte- och konkurrensmässiga områdena liksom när det gäller konsumentskydd, fiske och jordbruk för att utrota fattigdom och social utslagning, och den bör därför utvärdera sin politik och dess tänkbara effekter för fattigdomen och den sociala utslagningen.
Jag hoppas också att de förslag som syftar till att erkänna att kvalifikationer och integrationen i yrkeslivet får en särskild vikt, därför är det viktigt att ta hänsyn till det allt viktigare fenomenet med social utslagning och fattigdom som existerar trots en avlönad yrkesverksamhet. Det är viktigt att garantera en sysselsättning av hög kvalitet som inbegriper rättigheter och värdiga löner, och skapa förutsättningar för tillgång till offentliga tjänster, också av hög kvalitet. Det är viktigt att rådet uppfyller sina löften, inte bara angående programmet, utan också när det gäller att fastställa lämpliga mål att komma överens om fram till i slutet av detta år, så att inte förväntningarna på slutsatserna från toppmötet i Lissabon angående dess engagemang i kampen mot fattigdom, arbetslöshet och social utslagning kommer på skam.
Slutligen skulle jag vilja tacka för det utmärkta samarbetet med kollegerna i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, föredragandena från andra utskott, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén, de sociala frivilligorganisationerna samt handläggarna i kommissionen, det franska ordförandeskapet och parlamentet som har arbetat med mig. I detta arbete, och med tanke på att det gäller en medbeslutandefråga, gick det att uppnå en enhällighet om att förenkla det slutliga betänkandet och underlätta för ett snabbt godkännande i rådet. De förslag som vi har givit in till omröstningen i morgon är alltså ett resultat av enhälligheten i utskottet, inklusive de nya ersättningsförslagen och de som förkastar flera ändringsförslag som innehåller vissa upprepningar. Jag tackar för er förståelse för denna process, så att vi kan bidra till att Europeiska unionen återigen får ett program på detta område, trots dess begränsningar och ofullständighet. Men det blir ännu ett instrument för att bättre försvara en större social rättvisa.

Pronk
Herr talman! Jag vill i första hand tacka Figueiredo för hennes betänkande. För det andra vill jag också uttrycka min glädje över att det verkligen slutits en kompromiss om det här viktiga betänkandet som gör det möjligt att framgångsrikt avsluta den första behandlingen.
När det gäller budgetutskottets ändringsförslag kan jag till min glädje konstatera att samtliga antagits. Det handlar egentligen om tre saker. Det första är att budgetutskottet ansåg att det fanns för litet parlament och för mycket råd i programmet i jämförelse med andra program, att det var för anpassat efter rådet.
Det andra, och det är egentligen det viktigaste, är frågan om kommittéförfarandet. Det är i vissa avseenden litet väl anpassat efter medlemsstaterna. Bara själva inrättandet av en kommitté leder till att programmet skjuts upp med ett halvår. Man behöver ett halvår för att inrätta kommittén, sammankalla dem och då behöver de inte ens använda sin brukliga blockadtaktik, då dröjer det väl minst ett år. Kommittéförfarandet är verkligen ett enormt hypotek, även på det här programmet. Jag skulle vilja be kommissionen att, med anledning av vad Patten har gjort, även tänka efter om det inte är möjligt med något liknande för medlemsstaterna.
Avslutningsvis, frågan om tekniskt stöd: Budgetutskottet insisterar på att det tekniska stödet tas med i programmet. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor fastställde slutligen beloppet till 100 miljoner. I det beloppet måste ett lämpligt belopp förbehållas för tekniskt stöd så att programmet verkligen får tillräckligt stöd. Klagomål om det från kommissionens sida är enligt parlamentet ogrundade om det tekniska stödet tas med i själva programmet.

Bullmann
valutafrågor. (DE) Herr talman, ärade damer och herrar! Vi i utskottet för ekonomi och valutafrågor gratulerar föredraganden till hennes framställning. Hon har redan uppenbarat skandalen: 18 procent av den europeiska befolkningen lever under fattigdomsgränsen! Det är inte enbart en fråga för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, det är även en fråga för utskottet för ekonomi och valutafrågor, eftersom dessa 65 miljoner personer inte bara är utestängda från resurser, eftersom de inte bara är utestängda från sociala och kulturella rättigheter, utan för att de även undanhålls möjligheten att vara med och påverka samhället med sin förmåga och för att de undanhålls möjligheten att utveckla sin förmåga, öka sina kunskaper och utöva de yrken de är kapabla till.
Därför har vi med stor enhällighet ställt upp en förebild i vårt yttrande i utskottet för ekonomi och valutafrågor, genom att vi uttrycker att alla bör ha möjlighet att med sitt eget arbete i väsentlig utsträckning bidra till sitt eget uppehälle. Alla bör ha möjlighet att utbilda sig och anpassa sina kunskaper. Vi vet mycket väl att det problem som vi här står inför inte kan lösas med engångsåtgärder, i en enda återhämtningsprocess, utan vi har att göra med en permanent situation där varje ny teknisk våg åter producerar vinnare och förlorare. Därför måste det i våra samhällen finnas mekanismer som gör det möjligt för dem som drabbas att finna sin plats.
Tre aspekter ur vår synvinkel: Social integration måste för det första definieras som en tvärgående uppgift, och därför måste resultaten av våra ansträngningar även införlivas i vårrapporten. Den öppna samordningsmetoden måste för det andra vara lämplig för att lokala och regionala aktörer skall kunna mobiliseras och ge sitt bidrag. För det tredje är det dags att medlemsstaterna - något som krävdes och påbörjades i Lissabon - enas om konkreta targets och benchmarks, så att parlamentet kan iaktta sin väktarroll och sin framåtdrivande roll i denna process.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman, herr kommissionär! Min politiska grupp har med särskild tillfredsställelse mottagit förslaget om att inrätta ett gemenskapsprogram för att bekämpa den sociala utslagningen, och vi anser att detta förslag utgör en milstolpe när det gäller att förstå, analysera och bekämpa denna företeelse, som är så omfattande och djupgående och som drabbar alla de europeiska samhällena. Den sociala utslagningen uppträder under nya former, som har samband med den nya ekonomiska och tekniska situationen, inför vilken många regeringar är handlingsförlamade, varför det också tar tid för dem att inse och ta itu med de sociala problem som dessa omfattande förändringar leder till.
Vi har ställt oss bakom huvudpunkterna i programmet, såsom de omfattande insatserna för att bekämpa den sociala utslagningen, åtgärderna i fråga om hälso- och sjukvård, utbildning och bostäder, samordningen med andra politiska åtgärder med liknande inriktning. Vi stöder också förslaget om medverkan av icke-statliga organisationer, men också av just de människor som drabbas av social utslagning.
Vi har ställt oss bakom en höjning av budgeten till 100 miljoner euro och fäst stor vikt vid att programmet måste komma nära medborgarna. Det är ett mycket bra tillfälle för Europas medborgare att märka att det sociala Europa håller på att födas och inte bara är en from förhoppning och en slogan utan en realitet. Vi har därför fäst särskilt stor vikt vid att man måste samarbeta med aktörer på lokal, regional och mellanstatlig nivå. Därför har vi lagt fram några olika ändringsförslag, som dess bättre har mottagits positivt av alla grupperna.
Utskottet för jämställdhetsfrågor har betonat att programmet måste beakta att kvinnor är speciellt drabbade av social utslagning och framför allt vissa kvinnokategorier, såsom invandrarkvinnor, kvinnor med särskilda behov, arbetslösa kvinnor, kvinnor utan modern yrkesutbildning, kvinnor som är ensamförsörjare. Inte nog med att dessa kategorier av kvinnor har ställts utanför samhällsgemenskapen, de har också svårt att återigen komma in i samhället.
Vi kommer att mycket uppmärksamt följa genomförandet och utvärderingen av programmet, herr kommissionär, för vi tror att detta program kommer att bidra till förverkligandet av det mål vi alla strävar efter, det sociala Europa, medborgarnas Europa.

Talmannen
Jag förklarar debatten avbruten och den kommer att återupptas kl. 21.00.

Uppdatering av stabilitetsprogrammen för Tyskland, Finland och Nederländerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens rekommendationer om rådets yttrande om att uppdatera stabilitetsprogrammen i Tyskland, Finland och Nederländerna.

Solbes Mira
. (ES) Herr talman! Kommissionen har i dag antagit tre rekommendationer angående rådets båda yttranden om uppdateringen av stabilitetsprogrammen för Tyskland, Nederländerna och Finland; det är de första uppdateringar som har lagts fram för åren 2000-2001.
Som ledamöterna vet, fastställs i stabilitets- och tillväxtpakten en förstärkt och kontinuerlig övervakning av budgetläget i medlemsstaterna under den tredje etappen i Ekonomiska och monetära unionen. Den främsta faktorn i denna övervakningsprocess är de stabilitetsprogram som medlemsstaterna i euro-området måste lägga fram varje år. De länder som inte är anslutna till euro-området lägger fram sina konvergensprogram som i stor utsträckning påminner om stabilitetsprogrammen, även om målen som eftersträvas är andra.
I stabilitetsprogrammen ingår strategier på medellång sikt på området offentliga finanser. Hur skall vi uppnå ett budgetläge på medellång sikt som närmar sig en jämvikt med ett överskott? Syftet med detta initiativ är, som ni vet, att försöka skapa tillräckliga marginaler för att det offentliga underskottet, om det uppstår en krissituation, inte skall vara högre än budgetunderskottet på 3 procent i förhållande till BNI, som det uppenbarligen kunde uppnå i ett kritiskt skede. Det innebär att vi måste utnyttja de stigande tendenserna i konjunkturcykeln för att återställa en balans eller skapa ett överskott. I den årliga uppdateringen av programmen lägger medlemsstaterna till ett år till programmet, analyserar den budgetpolitik som bedrivits under föregående år, förklarar och beskriver de budgetpolitiska åtgärder som har anammats och granskar även sina budgetberäkningar och budgetmål. Det är andra gången som vi uppdaterar programmen; det gjorde vi redan år 1999, och det gör vi nu igen, år 2000, och vi lägger nu till ett år.
Mot bakgrund av det dokument som medlemsstaterna lägger fram gör kommissionen en utvärdering och utifrån denna kan rådet sedan anta den rekommendation som kommissionen gör. För att kunna genomföra den processen ägnar Ekonomiska och sociala kommittén till en början särskild uppmärksamhet åt analysen av kommissionens rekommendation och av programmen i sig. Inom ramen för detta, och för att hålla parlamentet underrättat, anser kommissionen att det är nödvändigt att även redogöra för i vilket skede processen befinner sig.
Kommissionen har inom det gängse årliga förfarandet för utvärderingen av budgeten även möjlighet att utfärda rekommendationer - av ett annat slag än de tidigare - som i sådant fall kan uppenbara vissa medlemsstaters försummelse i fråga om underskottet. Hittills har det inte varit nödvändigt att använda detta instrument för samordning av den ekonomiska politiken; verkställandet av budgeten har hittills fungerat i enlighet med det som fastslås i stabilitets- och tillväxtpakten. Det är fler och fler medlemsstater som uppnår en balanserad budgetsituation eller en situation som till och med är positiv, uttryckt i budgettermer. Det har fått oss att tänka i andra banor och undra om stabilitets- och tillväxtpakten har gjort sitt för att uppnå det kvantitativa målet med en viss slutsiffra, och om det är dags att införa andra aspekter beträffande kvaliteten på de offentliga finanserna i de kommande programmen. Kommissionen har valt det senare alternativet; dessutom värdesätter vi i vår årliga utvärdering för närvarande även andra aspekter som vi inte beaktade tidigare: för det första budgetpolitikens inriktning i medlemsstaten i fråga, beroende på var i konjunkturcykeln de befinner sig, det vill säga, om denna typ av budgetåtgärder är av procykliskt eller anticykliskt slag och i vilken utsträckning de stöder marknadsläget eller ger upphov till spänningar på marknaden.
För det andra försöker vi även utvärdera i vilken utsträckning budgetnedskärningarna, skattesänkningarna är samstämmiga, enligt en rad principer som kan göra det möjligt för oss att anta en gemensam ståndpunkt i den här frågan.
För det tredje utvärderar vi - och den frågan är mycket viktig - i vilken utsträckning en omstrukturering sker av de offentliga utgifterna som är positiv för tillväxten, för produktionen och som leder till att undvika inflationsspänningar i framtiden.
Slutligen utvärderar vi i vilken utsträckning de nationella budgetar som varje år läggs fram överensstämmer med mer ambitiösa strategier på medellång sikt i fråga om de offentliga finanserna. I det avseendet blir exempelvis problem som den åldrande befolkningen allt viktigare. Där vill jag påminna om att det på Ekofin-rådets senaste möte begärdes att kommissionen från och med nästa år i sin utvärdering av stabilitetsprogrammen skall inbegripa just den aspekten på lång sikt om de offentliga finanserna beträffande den åldrande befolkningen. Av de tre program som jag nu kommer att kommentera är det ett, programmet för Nederländerna, där en bilaga redan inbegriper en särskild analys av det konkreta problemet.
Jag kommer nu i all korthet att ta upp de tre program som nyligen har uppdaterats. För det första, de tre medlemsstater, vilkas stabilitetsprogram kommissionen i dag har granskat, har gjort stora framsteg mot en sanering av de offentliga finanserna från och med 1997, det år de beslutade sig för att ansluta sig till den gemensamma valutan; faktum är att Finland redan 1998 hade ett budgetöverskott och Nederländerna 1999. I de nya program som sträcker sig fram till 2004, har Finland som målsättning att bevara ett budgetöverskott som överstiger 4 procent av BNI; Nederländerna kommer att få ett mindre överskott, som skulle kunna bli större med tanke på tillväxten inom landets ekonomi och vissa politiska ekonomiska beslut som återstår att fatta; i Tysklands fall är det annorlunda: landet kommer gradvis att närma sig den globala jämvikten. Men samtliga tre länder har tillräckliga marginaler för att absorbera effekten av fluktuationerna i konjunkturcykeln; uttryckt i andra termer, i alla tre fall skulle länderna klara en krissituation, om en sådan skulle uppstå, utan att överskrida 3 procent av maxgränsen för en obalans i budgeten.
De tre länderna har för avsikt att införa avsevärda skattelättnader år 2001 och de år som följer, skattesänkningar som kommer att minska skattetrycket på arbetskraften och främja sysselsättning och investeringar, och därför är de positiva och nödvändiga så länge stabiliteten i de offentliga finanserna upprätthålls. I Tyskland och Nederländerna förutses en försämring av budgetläget nästa år, till följd av dessa skattesänkningar. Den frågan är särskilt viktig i Tysklands fall, eftersom det innebär ett avbrott på vägen mot en gradvis sänkning av det offentliga underskottet. Det är uppenbart att en av de saker vi är angelägna om i fråga om det tyska programmet är att vidhålla att denna annorlunda tendens bara kommer att vara i exakt ett år, på grund av de sänkta skatterna och att de inte kommer att få några framtida konsekvenser. I Nederländernas fall är kommissionen bekymrad för andra saker, som exempelvis överensstämmelsen med policy mix, och de risker som har samband med effekterna av stimulansåtgärder i form av skattesänkningar i en konjunktur med en stark ekonomisk tillväxt, som i Nederländernas fall skulle kunna ge upphov till en överhettning. Vårt huvudsakliga budskap är därför att marginalerna för att genomföra skattesänkningar måste åtföljas av en strikt kontroll av de offentliga utgifterna.
Tyskland och Nederländerna har i år fått extra intäkter tack vare försäljningen av licenser för tredje generationens mobiltelefoni. I Tysklands fall till exempel utgör dessa 2,5 procent av BNI och i Nederländernas fall 0,7 procent av BNI. Båda länderna har på ett mycket samstämmigt sätt använt dessa intäkter på ett korrekt vis till att minska sin statsskuld.
På grund av den faktorn och i synnerhet bättre budgetsaldon och en starkare ekonomisk tillväxt, kommer statsskuldens tendens att sjunka bestå de närmaste åren. I år förväntas till exempel Tyskland sänka sin skuld till referensnivån på 60 procent av BNI och Nederländernas skuld förväntas understiga den nivån. I Finlands fall, är statsskulden redan mycket lägre än den målsättningen och fortsätter dessutom konstant att minska. En sådan skuldutveckling leder till lägre räntebetalningar som i sin tur kommer att göra att man förfogar över de ramar som krävs för att vidta skattesänkningar och i somliga fall särskilda ökningar av de statliga utgifterna.
Ett av de positiva dragen i Nederländernas program är - som jag tidigare sade - den särskilda uppmärksamhet som ägnas åt den åldrande befolkningens effekter på de offentliga finanserna de närmaste åren. Det är ett problem som i större eller mindre omfattning även kommer att tas upp i andra medlemsstater, något som underströks på Euro-gruppens och Ekofin-rådets senaste sammanträden. Med tanke på att kostnaderna kommer att stiga i framtiden, måste vissa beslut fattas inom kort i syfte att hålla dessa tillbaka och säkra förvaltningen av dem på lång sikt.
Nederländernas regering bör, utifrån sitt eget program, fatta viktiga beslut beträffande användningen av sina budgetmöjligheter och det vore lämpligt att de drog nytta av dessa resurser för att påskynda en minskning av statsskulden, något som skulle innebära att den fick större möjligheter att ta sig an dessa problem i framtiden.
Den finska regeringens ambitiösa mål med ett budgetöverskott är till stor del motiverat på grund av den åldringsfaktor jag tidigare nämnde. Vi hoppas också att det i nästa uppdatering av Tysklands stabilitetsprogram ägnas större uppmärksamhet åt den aspekten, med tanke på effekterna av den pensionsreform som nu håller på att genomföras.
Kommissionen gläder sig slutligen åt det snabba framläggandet av de uppdaterade programmen för Tyskland, Nederländerna och Finland. I de två sistnämnda länderna antogs programmen samtidigt som budgetförslagen för nästa år, något som enligt kommissionen är en lämpligare metod än de tidigare, när vi fick se dessa uppdateringar efter framläggandet av budgeten för varje land. Det garanterar att de årliga budgetbesluten antas inom fleråriga strategiska ramar och ger gemenskapsinstitutionerna en uppdaterad global vision som grundar sig på de senaste uppgifterna om den ekonomiska situationen i varje land.
Kommissionen rekommenderar därför de övriga medlemsstaterna som fortfarande håller på med sina uppdateringar att följa detta exempel, inte i år för det är tyvärr inte möjligt, utan de kommande åren.
Det var huvudsakligen de kommentarer jag ville göra beträffande de tre program vi lägger fram i dag. Jag står till ert förfogande för ytterligare kommentarer, för att ta del av era åsikter och besvara eventuella frågor.

von Wogau
Herr talman, herr kommissionär! Herr kommissionär, vi är tacksamma för den rapport ni har avlagt om utvecklingen av den nya nettoskulden i Europeiska unionen. Jag tror att slutsatserna i det stora hela kan betraktas som positiva. När Maastrichtfördraget upprättades utgick man från att den maximala nya skulden fick uppgå till 3 procent. I dag har den, om man tar ett genomsnitt från euroland, sänkts till ett värde av cirka 1 procent, och vi närmar oss utjämnade budgetar, det vill säga det går åt rätt håll.
Herr kommissionär, är ni inte bekymrad över att utvecklingen i Förbundsrepubliken Tyskland är sådan att den nya nettoskulden nästa år i stället för att sjunka kommer att stiga med ytterligare en halv procent och detta trots att ett oväntat pengatillskott har skett till Förbundsrepubliken Tysklands finanser i och med UMTS-licenserna i år? Vi kan se hur en sådan utveckling sker i det största landet i euro-området, medan Nederländerna och Finland redan har uppnått det vi kräver, nämligen ett överskott för att betala tillbaka de höga skulderna. Ännu en fråga: Är ni inte bekymrad över detta? Jag vill än en gång med eftertryck säga att just vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater betraktar en konsekvent tillämpning av stabilitets- och tillväxtfaktorn som en av de viktigaste grunderna, vid sidan av Europeiska centralbankens oberoende, för en prisstabilitet i Europa.

Solbes Mira
. (ES) Herr talman! Det stämmer - som jag sade tidigare - att det här är en av de frågor vi tog upp i Tysklands fall, där det finns två intressanta faktorer. Å ena sidan har UMTS-licenserna - som jag påpekade förut - använts till att minska skulden, något som gör att statsskulden nu praktiskt taget ligger på 60 procent.
Av räknemässiga skäl måste de intäkter som kommer från mobillicenserna för tredje generationen även tas i beaktande för en minskning av underskottet. Av den anledningen kommer budgetresultatet för år 2000, i Tysklands fall, att leda till ett överskott på ett komma fem av bruttonationalinkomsten. Om vi från dessa ett komma fem drar de intäkter som kommer från mobillicenserna får vi ett budgetunderskott på 1 procent, som är den siffra som gäller för stabilitetsprogrammet. Därför har vi - för att besvara er fråga - ett underskott på 1,4 procent för 1999, ett underskott på 1 procent för 2000 och - som ni alldeles riktigt påpekar - år 2001 kommer underskottet åter att öka till 1,5 procent i stället för att minska.
Hur kommer det sig att kommissionen godtar denna ökning av underskottet? Huvudsakligen på grund av de positiva effekter som skatteåtgärderna kan få i Tyskland. Tyskland har en skattebörda som överstiger genomsnittet. Alla de skatteåtgärder som Tyskland anammat påverkar utbudet i ekonomin i större utsträckning än efterfrågan och vi tror att det kommer att medge en ökning av tillväxtpotentialen för den tyska ekonomin på medellång sikt. Av den anledningen anser vi att dessa åtgärder är positiva, trots att det innebär några steg bakåt i förhållande till den tidigare situationen.
Däremot, och det klargör vi tydligt i programmet, är vi bekymrade över dessa steg bakåt och är medvetna om att de måste inhämtas i efterhand. Dessutom framhåller vi för den tyska regeringen att den i utformningen av arbetsprogrammen för 2002 skall vara särskilt försiktig vad gäller ökningen av intäkterna och minskningen av utgifterna för att åter få till stånd en minskning av budgetunderskottet.
Budgetunderskottet skulle år 2002, i enlighet med det aktuella programmet, sjunka till 1 procent, år 2003 till 0,5 procent och i Tyskland skulle en budgetbalans råda år 2004. Något senare och i viss mån förändrat jämfört med det vi ville ha, men ändå med tillräckliga marginaler för att slippa problem vid en eventuell ekonomisk kris.

Jensen
Herr talman! Jag tycker också att det är härligt att se att det sker en positiv utveckling inom de offentliga finanserna i de berörda länderna, men jag har lagt märke till att många människor i dag är oroliga för hur det skall gå med prisstabiliteten i Europa. Ni nämner att ett av de största länderna, som också är ett av de viktigaste länderna för den europeiska ekonomin, nämligen Tyskland, riskerar att hamna i något som påminner om en överhettning. Jag vill gärna höra er åsikt om inflationsutvecklingen i Tyskland och fråga om ni anser att inflationsutvecklingen i EU generellt ger anledning till oro.

Solbes Mira
. (ES) När jag talade om överhettning syftade jag snarare på ekonomin i Nederländerna och Finland än på den tyska ekonomin. Problemet med överhettning framstår inte på samma sätt i Tyskland som i dessa länder.
Det finns en oro för inflation, ingen tvekan om den saken. Vi får inte glömma att vi har haft en negativ dubbeleffekt på senare tid, till följd av att oljepriserna har tredubblats på lite mer än ett år. Om vi därtill lägger utvecklingen av växelkursen för euron i förhållande till dollarn får vi en klart negativ effekt vad inflationen beträffar.
Som ni vet ligger inflationen för närvarande på 2,8 procent, klart högre än vårt mål i de termer som fastställts av centralbanken. Den underliggande inflationen ligger emellertid fortfarande på 1,4 procent, det vill säga att vi anser att oljan är den grundläggande orsaken i det här läget.
Vilka är då våra utsikter för inflationen? Jag kommer att kunna diskutera den frågan mer i detalj med er från och med den 22, då vi lägger fram vår budgetplan för nästa år, men enligt våra preliminära beräkningar, kommer vi år 2000 att sluta med en genomsnittlig inflation som är något högre än det inflationsmål som centralbanken fastställt, men betydligt högre än utsikterna i april månad - då vi talade om 1,8 procent -. Även för år 2001 kommer den att vara högre än de utsikter vi hade i våras på cirka 1,8 eller 1,7 procent. Den kommer emellertid i genomsnitt att närma sig 2 procent, som är målet - som jag tidigare sade - för centralbankens penningpolitik.
Allt detta kommer att ske om vi inte möts av nya överraskningar beträffande oljepriserna och växelkursen för dollarn.

Della Vedova
Herr kommissionär! I ert inlägg gjorde ni enligt min mening rätt i att trycka mycket på problemet med den åldrande befolkningen i de tre länderna i fråga, men även i alla andra europeiska länder, och att hänvisa till behovet att ta itu med problemet med den åldrande befolkningen och därmed med problemet med pensionsskulden, som är som en betungande okänd storhet i saneringen av de offentliga finanserna i Europa, och kommer att bli än mer betungande i framtiden.
Europeiska centralbanken påvisade i sin bulletin i juli ett sätt att reformera sjukförsäkringssystemen, nämligen genom en övergång från det nuvarande fördelningssystemet till ett kapitaliseringssystem även när det gäller den obligatoriska försäkringen. Detta för att frigöra resurser och säkerställa att de europeiska sjukförsäkringssystemen blir hållbara i längden. Jag skulle vilja veta om kommissionen kan ge några upplysningar om detta, herr kommissionär.

Solbes Mira
. (ES) Herr talman! Tack så mycket, herr Della Vedova. Kommissionen har redan fastslagit och Europeiska rådet i Lissabon accepterat behovet av att på djupet analysera problemet med befolkningens åldrande i Europa; faktum är att Kommittén för ekonomisk politik i samarbete med kommissionen har ägnat sig åt den frågan de senaste månaderna. På Ekofin-rådets senaste möte lades en rapport fram av Kommittén för ekonomisk politik där man som ett generellt drag kan framhäva att det rent allmänt finns ett problem med åldrandet i Europa, som inte är exakt det samma i alla länder; det förekommer stora skillnader mellan länder som Irland, till exempel, med en mycket ung befolkning och fortsatta möjligheter till en ökad sysselsättning, och länder som redan har en högre sysselsättning och en äldre befolkning.
Rapporten visar att de reformer som hittills genomförts inom socialförsäkringssystemen bidrar till att förbättra situationen. Den visar även att minskningarna av skulden, i den mån dessa medger en minskning av det framtida underskottet, kan bidra till att lösa situationen. Jag kan säga att situationen i varje land kommer att variera de närmaste tjugo åren, men att den kommer att vara förenad med en ökning av det offentliga underskottet på i genomsnitt mellan ytterligare 2 procent och 7 procent, beroende på det enskilda landets särdrag; dessa båda faktorer kommer emellertid inte att vara tillräckliga för att lösa problemet.
Vilken lösning som kan tillämpas kommer uppenbarligen att vara ett nationellt beslut i varje medlemsstat; kommissionen kommer inte att lägga fram något förslag på den punkten. För närvarande har jag intryck av att de lösningar som tillämpas i de olika medlemsstaterna går i tre olika riktningar. De går å ena sidan i riktning mot ett sökande efter ett system för finansiering av fördelningssystemen som innehåller drag av kapitalisering; jag har tidigare nämnt det holländska systemet, till exempel, som redan innehåller tydliga drag av kapitalisering. Medlemsstaterna går även i riktning mot ett statligt fördelningssystem som är förenligt med privata kapitaliseringssystem och dessa är uppenbarligen i sin tur förenliga med stödet till inrättandet av särskilda investeringsfonder som kan få skatteförmåner på lång sikt och bidra till att lösa problemet med åldrandet. Men det kommer i slutändan att vara varje medlemsstats beslut som gäller, eftersom detta är en fråga om ansvaret, så som jag tidigare sade, hos var och en av dem.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.

BSE och förbud mot animaliskt mjöl i allt djurfoder
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissions uttalanden om BSE och det allmänna förbudet mot animaliskt mjöl i djurfoder.

Patriat
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter, herr kommissionär! Det var er önskan att under plenarsammanträdet få höra ordförandeskapets synpunkter om den aktuella händelseutvecklingen i Frankrike och i Europa, när det gäller att förebygga och motverka galna ko-sjukan.
Ni känner till att den franska regeringen i går fattade beslut om att förstärka de nationella bestämmelserna för hälsosäkerhet, vilket innefattar ett tillfälligt förbud mot användning av animaliskt mjöl i foder för grisar och fjäderfän. Jag stod själv vid premiärminister Jospins sida då han aviserade den här handlingsplanen. Europeiska unionens råd agerar således aktivt, tillsammans med er institution och Europeiska kommissionen, för att modernisera och ständigt förstärka det europeiska systemet för att förebygga och motverka denna sjukdom.
Mitt intryck är att ni ville höra vår uppfattning om dessa två frågor: händelseutvecklingen i samband med bekämpningen av BSE i Europa och sjukdomsutvecklingen i Frankrike.
Jag skall därför börja med att gå igenom bestämmelsernas struktur, som den franska regeringen beslutade om i går, och sedan ta upp ordförandeskapets initiativ samt den pågående utvecklingen inom gemenskapen. Det är viktigt att vi tillsammans med er rekonstruerar den senaste händelseutvecklingen i kampen mot BSE, mot den mer allmänna bakgrunden av livsmedelssäkerhetens utveckling i Europa.
I går aviserade således den franska regeringen, i Paris, att förstärka de nationella bestämmelserna för hälsosäkerhet. I denna handlingsplan konkretiseras folkhälsans och öppenhetens företräde framför andra överväganden, i enlighet med regeringens uppsatta krav.
I en situation präglad av osäkerhet, när det föreligger stora risker för folkhälsan, måste vi hela tiden fatta och omvärdera nödvändiga beslut om hälsosäkerhet i takt med att kunskapen och vetenskapsmännens ståndpunkter framskrider. Det är följaktligen den tredje princip som vägleder oss: försiktighetsprincipen.
Ytterligare en skyddsåtgärd framstod som nödvändig. Två faktiska element har spätt på vissa farhågor om kött- och benmjöl i djurfoder.
För det första att det har uppstått BSE-fall bland idisslare som är födda efter att förbudet mot mjöl utfärdades. Man har framkastat hypotesen att dessa djur har korskontaminerats av kött- och benmjöl, eller smittats på grund av bedrägeri.
För det andra har en rapport offentliggjorts i Förenade kungariket, där det framgår hur svårt det är att kontrollera användningen av den här typen av mjöl.
Till dessa hälsofrågor måste man också tillägga att animaliskt mjöl i konsumenternas ögon framstår som en symbol för överdrifterna inom en särskild typ av jordbruksproduktion som började göra sig gällande för 40 år sedan, en produktion som möjliggjorde ett tillhandahållande av djurfoder till låga priser, men som också har visat sin begränsning och har blivit ifrågasatt under de senaste åren.
Därför har den franska regeringen beslutat att tillfälligt förbjuda användningen av kött- och benmjöl i foder för grisar, fjäderfän och fiskar samt husdjur. Endast fiskmjöl får fortsätta att användas i fiskfoder.
Samtidigt gör Agence française de sécurité sanitaire des aliments, AFFSA, (franska livsmedelsverket) en ny utvärdering av de eventuella hälsorisker som hänger samman med den här typen av mjöl, mot bakgrund av kunskapsutvecklingen och säkerhetsåtgärdernas effektivitet.
Parallellt vidtar den franska regeringen åtgärder som innebär att man drar tillbaka riskvävnader. I enlighet med de senaste vetenskapliga rekommendationerna har det beslutats att ryggradskotor inte får användas i foder.
Enligt ett förslag från den oberoende nationella vetenskapliga utvärderingsbyrån (AFSSA), har det fattats beslut om att förbjuda T-bone-steken. Ryggradskotor från nötkreatur kommer också att uteslutas från tillverkningen av gelatin och talg, och hela organisationen av slaktindustrin kommer att ses över på ett sådant sätt att styckningen av slaktkroppar blir säkrare.
Kontrollresurserna i hela livsmedelskedjan kommer att förstärkas.
Frankrike har för övrigt startat ett betydande program med 48 000 tester av populationer av nötkreatur som anses vara riskbärare, varav 8 000 också ingår i gemenskapens program. Det har redan fattats beslut om att utvidga det här programmet så att det skall omfatta hela nationen. Samtidigt kommer det också att göras stickprov på de nötkreatur som kommer in i livsmedelskedjan.
Vi föreslår Europeiska kommissionen och våra partner i unionen att förbereda sig för att låta de här testerna utvidgas till europeisk nivå, i enlighet med vetenskapliga rekommendationer.
Ett särskilt avsnitt rör sjukdomens mänskliga form och vårdverksamheten. Ett program för en förstärkt desinfektering och sterilisering av sjukhusinstrument för användning av engångsmaterial kommer att verkställas mycket snart. Och just nu pågår en omvärdering av försiktighets- och säkerhetsåtgärderna i samband med tillverkning och användning av blodprodukter. En särskild uppmärksamhet kommer att ägnas villkoren för hygien och säkerhet för arbetstagarna vid de berörda anläggningarna.
Framsteg inom forskningen är avgörande för att förbättra kunskapen, förebyggandet och behandlingen av BSE. Därför kommer de forskningsinsatser som har gjorts sedan 1997 att fullföljas och utvidgas.
Den minskade konsumtionen av nötkött tar sig uttryck i en betydande obalans på marknaden. Det behövs stödinstrument för att nötköttskedjan skall kunna konfrontera den här krisen. Frankrike har krävt att situationen på nötköttsmarknaden skall tas upp på föredragningslistan för mötet i rådet (jordbruk) som kommer att hållas i Bryssel den 20 och 21 november. Landet har redan krävt en aktivering av bestämmelserna om enskilda lager, vilka går inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött. Det bör inte vara uteslutet att gå längre än så när det gäller interventioner, för att se om det finns möjligheter att öka produktionen av proteinrika växter i Europa.
Denna nationella plan, som aviserades av premiärminister Lionel Jospin i går i Paris, grundas på det faktum att livsmedelssäkerhet är ett legitimt krav från konsumenterna och att den kommer att genomsyra regeringens agerande - och regeringen kommer att fortsätta att agera med största vaksamhet.
Min övertygelse är att denna omsorg delas fullt ut av de europeiska institutionerna, vare sig det handlar om Europaparlamentet - fru talman - och kommissionen eller rådet, och att den har en fullt berättigad plats i det europeiska sammanhanget.
I dag sammanträder experterna i den ständiga veterinärkommittén vid Europeiska kommissionen i Bryssel, för att förbereda detaljerna kring utvidgningen av det europeiska programmet för spårningstester på nötkreatur. Att veterinärexperterna vid kommissionen sammanträder är särskilt värdefullt när det gäller att sammanfatta läget inför nästa möte i rådet (jordbruk), vilket kommer att hållas den 20 och 21 november, under ledning av min kollega och vän Jean Glavany.
Vid detta sammanträde, som pågår just nu, ges möjlighet att ställa olika erfarenheter och synsätt mot varandra när det gäller testprogram, förbudet mot animaliskt mjöl och övriga bestämmelser som kan förstärkas på europeisk nivå. Resultaten av denna första debatt kommer att presenteras i rådet den 20 november. Vad som står på spel är att återvinna de europeiska konsumenternas förtroende för nötkött.
Vid sammanträdet planerar ordförandeskapet dessutom att inleda en öppen debatt om livsmedelssäkerhet med utgångspunkt i pågående arbeten, krisens aktuella utveckling och kommissionens senaste förslag om hygien och rätt på livsmedelsområdet, och framför allt förslaget om att inrätta en europeisk livsmedelsmyndighet.
Det skall påpekas att det nu pågår en diskussion om flera förslag till förordningar, som skall bidra till att stärka effektiviteten och relevansen i gemenskapens bestämmelser, och följaktligen - hoppas jag - konsumenternas förtroende.
Jag vill i det sammanhanget påminna om att rådet för närvarande granskar ett förslag till en ram om motverkan av TSE. Målet är att det skall kunna leda till ett avtal i samband med mötet i rådet (jordbruk) i december.
Det främsta syftet med denna ram är att inrätta en rättslig grund som gör att vi - på grundval av en enda text - i princip kan vidta alla former av åtgärder för övervakning av epidemier, upprätthållande av hälsoordningen och förbud mot riskvävnader, men också åtgärder som rör försäljning, handel, import och export av levande djur och animaliska produkter. Samtliga åtgärder rör alla fall av BSE hos nötdjur och får, liksom skrapie hos små idisslare. Dessa bestämmelser omfattar livsmedel och djurfoder, medan de övriga aspekterna av TSE-problematiken har överlåtits till den sektorsuppdelade lagstiftningen (läkemedel, kosmetiska, osv.)
Kommissionen har också föreslagit åtgärder för livsmedelshygien, vilka behandlas av både rådet och parlamentet.
Kommissionens allra senaste förslag om livsmedelsrätt och en europeisk livsmedelsmyndighet kommer att bli föremål för en ingående debatt i rådet (inre marknaden, konsumentfrågor, turism) den 30 november, där jag kommer att vara ordförande. Debattens syfte är att klargöra kraftfulla riktlinjer som skall vägleda myndighetens funktionssätt. Jag tror faktiskt att den öppna debatten, som hålls nästa vecka vid mötet om livsmedelssäkerhet i rådet (jordbruk), tydligt kommer att visa att den vetenskapliga utvecklingen är en central del i de europeiska bestämmelserna om livsmedelssäkerhet.
Parlamentet uttalade sig nyligen om kommissionens vitbok, där det skisseras en definition på denna myndighet. Jag tvivlar inte på att ni kommer att skapa utrymme i er tidsplan med hänsyn till nödvändigheten av att gå snabbare fram, så att vi, enligt kommissionens förslag, kan ha en europeisk livsmedelsmyndighet i Europa redan år 2002.
Så snart kommissionen hade presenterat förslaget om att inrätta en europeisk livsmedelsmyndighet den 8 november, satte ordförandeskapet igång arbetet inom rådet.
Rådets grupp har haft två sammanträden, den 9 och 14 november, för att förbereda debatten om riktlinjerna som kommer att äga rum den 30 november i rådet.
Den europeiska livsmedelsmyndighetens uppdrag skall framför allt bestå i att utarbeta oberoende vetenskapliga yttranden av mycket hög kvalitet i alla frågor som har en direkt eller indirekt inverkan på konsumenternas hälsa och som är ett resultat av livsmedelskonsumtion. Detta omfattar alla stadier från primärproduktion till slutkonsument.
Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall också tillhandahålla tydlig och lättillgänglig information i frågor som sorterar under dess mandat. Effektivitet, oberoende och öppenhet är de nyckelprinciper som klart och tydligt skall vägleda bedömningen av livsmedelsrisker i Europa.

Byrne
. (EN) Fru talman! Jag är glad att få denna möjlighet att informera er om den senaste utvecklingen av den pågående krisen beträffande galna ko-sjukan (BSE). Jag hade redan tänkt tala med er om Phillips-rapporten som offentliggjordes tidigare denna månad av den brittiska regeringen. Händelserna i Frankrike under den senaste veckan kräver dock helt klart en tidigare diskussion om dessa händelser.
Endast de farligt självbelåtna eller naiva kan tro att vi lyckligt och väl lagt BSE-krisen bakom oss. Ännu en gång påminns vi om att BSE inte är en historisk händelse utan en verklig och aktuell fara. Det har skett en oroande ökning av antalet upptäckta fall av BSE i Frankrike under det senaste året, delvis på grund av införandet av riktade testmetoder. Dessutom har saluföring av nötkött från en besättning som upptäcktes gömma ett kliniskt fall av BSE tänt allmänhetens oro om kontrollerna var tillräckliga för att skydda folkhälsan.
Vi måste uppenbarligen granska denna utveckling och dra lämplig lärdom. Den processen måste börja med att vi granskar fakta. Den nuvarande förekomsten i Frankrike är av storleksordningen 7 fall per miljon nötkreatur över 2 år. Detta understiger i hög grad det internationella kriteriet för 100 fall per miljon som används för att definiera länder med hög förekomst. Denna relativt låga förekomst är dock inget skäl till att vara nöjd. Faktum är att antalet fall ökar i flera medlemsstater. I brist på klara och synliga bevis på att fallen av BSE minskar i alla medlemsstater måste vi förbli ytterst vaksamma. Viktigast är att vi måste lära av denna senaste erfarenhet.
Låt mig kort sammanfatta mina viktigaste iakttagelser i detta hänseende. För det första den ökade förekomsten av BSE i Frankrike beror till stor del på införandet av slumpmässig provtagning av de franska myndigheterna. Detta sker efter ett beslut av kommissionen som ålägger alla medlemsstater att införa en sådan provtagning senast den 1 januari 2001. Alla medlemsstater bör följa det franska exemplet.
För det andra, det absoluta kravet att införa stränga kontroller av BSE kan inte nog understrykas. Faktum är att det finns en uppsättning kontroller som tillhandahålls av lagstiftningen. Om dessa kontroller beaktas och genomförs minskar risken för allmänheten till ett minimum. Jag skall återkomma till den punkten senare.
För det tredje måste vi ha fullständig öppenhet i vår hantering av BSE. Konsumenternas reaktion på BSE har varierande beskrivits som psykos, irrationell eller panikartad. En brist på klarhet och öppenhet i hanteringen av frågan har avsevärt bidragit till denna olyckliga situation.
Slutligen får vi inte förbise de enorma framstegen under senare år, under tidigare år i synnerhet med att införa ett regelverk för att hantera BSE. Under hela processen har vi också påbörjat uppgiften att säkerställa att det finns fungerande EU-system för att undvika liknande tragedier i framtiden.
Jag var ärligt talat besviken att det i premiärminister Jospins uttalande i går inte fanns något erkännande av den enormt positiva roll som gemenskapen spelat under senare år. Inspirerad av detta parlament har kommissionen varit drivkraften för att yrka på åtgärder för att utrota BSE. Och detta kunde ske trots den vanligt förekommande bristen på stöd i medlemsstaterna.
Detta arbete är inte klart. Viktiga förslag, till exempel om animaliskt avfall och om överförbar bovin spongiform encefalopati, är under behandling i rådet och parlamentet. Det förslag som antogs av kommissionen förra veckan om inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet är ett ännu mer betydelsefullt initiativ.
Vi får inte låta nya händelser undergräva denna utveckling. Jag förväntar mig ett starkt stöd för kommissionens förslag om livsmedelsmyndighet från det europeiska rådsmötet i Nice - och jag konstaterar vad ni, fru talman, sade om denna fråga helt nyligen. Parlamentet kan likaså signalera sitt stöd till förslaget genom att ge det högsta prioritet i syfte att få det antaget så snabbt som möjligt.
Om jag får återvända till den aktuella frågan kräver händelserna under de senaste veckorna redan ett agerande. Kommissionens åsikt att riktad provtagning är avgörande för att få en sann bild av den verkliga förekomsten av BSE i gemenskapen har visat sig vara helt riktig genom provresultaten i Frankrike. Det är dock nödvändigt att införa sådana kontroller i en mycket större skala.
Allmänheten behöver ny försäkran om att de kontroller som redan görs är effektiva. Omfattande kontroller verkar nu vara det mest effektiva metoden för att ge sådan ny försäkran. Kommissionen avser att lägga fram förslag till rådet (jordbruk) nästa måndag som helt skall uppfylla allmänhetens krav i detta hänseende. Europaparlamentet har visat ett fast och starkt stöd för sådan kontroll och jag räknar med ert stöd för kommissionens strategi.
Konsekvenserna av de nya händelserna för gemenskapens åtgärder avseende kött- och benmjöl är också under debatt. Förklaringar om den ökade förekomsten av BSE är uppenbarligen nödvändiga inte bara i Frankrike utan också i andra medlemsstater. Gång på gång utpekas skulden ligga på smittat kött- och benmjöl.
I går beslöt Frankrike att provisoriskt förbjuda kött- och benmjöl. Jag ser fram emot det förestående uttalandet av AFSSA, den franska byrån för livsmedelskontroll, som skall hjälpa till att meddela om de franska myndigheternas beslut om provisorisk åtgärd måste fortsätta.
Beläggen pekar fortfarande starkt på att den ökade förekomsten i några medlemsstater har sitt ursprung i perioden före införandet av de förstärkta kontrollerna 1996 och senare. Och det är förvisso så att nuvarande kontroller är mycket stränga. Till exempel: det finns ett förbud mot att utfodra idisslare med kött- och benmjöl från däggdjur, framför allt nötboskap. Kött- och benmjöl måste beredas, det vill säga, tryckkokas enligt mycket höga standarder. Specificerat riskmaterial måste tas bort och förstöras. Åtgärder för aktiv övervakning inklusive slumpmässig provtagning håller på att vidtas för att förhindra att BSE-fall kommer in i livsmedels- och foderkedjan.
Dessa kontroller kan dock bara bli effektiva om de genomförs ordentligt. Många inspektioner av kommissionens Kontor för livsmedels- och veterinärfrågor visar på svagheter i genomförandet av dessa kontroller. I några fall tas inte uppföljningen av dessa rapporter i medlemsstaterna på det allvar som den förtjänar. Detta är helt uppriktigt oacceptabelt. Det är oacceptabelt av folkhälsoskäl. Det är också dumdristigt eftersom alternativet till dessa kontroller leder mot ett obestridligt förbud mot kött- och benmjöl med de förväntade enorma ekonomiska och miljömässiga konsekvenserna.
Folkhälsa och ekonomiska hänsynstaganden talar därför båda för ett noggrant genomförande. Kommissionen för sin del kommer att fortsätta att hos medlemsstaterna inskärpa denna frågas betydelse. Kommissionens Kontor för livsmedels- och veterinärfrågor ger redan högsta prioritet till medlemsstaternas kontroller rörande skyddsåtgärder mot BSE.
Jag ber Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor att ännu en gång göra en viktig och grundlig inspektion i medlemsstaterna i detta hänseende. Exempelvis trädde kravet på att undanröja och destruera riskmaterial bara i kraft från och med den 1 oktober 2000 och jag vill ha brådskande bekräftelse på gräsrotsnivå att detta krav har genomdrivits. Parlamentets stöd i denna fråga skulle också vara mycket välkommet genom att väcka insikt hos allmänheten i medlemsstaterna om dessa kontrollers betydelse.
Vidare finns det för närvarande ett viktigt förslag som behandlas av parlamentet och rådet om en förordning om djuravfall. Detta förslag ger möjlighet att införa en vittomspännande regelverk för att säkerställa att alla relevanta frågor som gäller djuravfall tas itu med. Jag hoppas återigen få arbeta tillsammans med parlamentet för att lägga detta förslag i författningssamlingen som en brådskande fråga.
Flera talare har tagit upp frågan om ett totalt förbud mot kött- och benmjöl. Låt mig tillägga några synpunkter på det som jag sade tidigare i detta hänseende.
I den situation som vi har framför oss är det alltid lockande att vänta sig en magisk lösning som i ett enda steg kan både undanröja risk och återställa förtroende. Jag har offentligt deklarerat att jag skall vara helt öppen mot konsumenter. Detta innefattar enligt min mening ett ansvar att inte vilseleda dem att tro att det finns magiska lösningar på ett mycket svårt problem. Ett totalt förbud mot kött- och benmjöl är ett exempel på detta.
Min enda oro som rör användningen av kött- och benmjöl är om det är säkert eller inte att använda i djurfoder. Jag lämnar det till andra att lägga fram ekonomiska och miljömässiga argument för fortsatt användning av det. Vad gäller dess säkerhet låt mig upprepa att det finns redan en lång rad kontrollinstrument att tillgå för att garantera att kött- och benmjöl inte utgör ett hot om överföring av BSE. Det kanske är så att kött- och benmjöl inte kan ges som foder till idisslare och jag har redan sagt detta. Det vetenskapliga rådet är att kött- och benmjöl som framställts under dessa förhållanden inte utgör en fara.
Detta parlament godkänner också att det finns användning för kött- och benmjöl som framställts under säkra förhållanden. Parlamentet tillstod det i sin rapport om BSE år 1997 och jag citerar: " Återanvändning av slaktkroppar och slaktavfall genom framställning av kött- och benmjöl till djurfoder utgör det bästa alternativet på ekonomiska, miljömässiga och hälsomässiga politiska grunder" . Som jag uppgav tidigare är dock en säker användning av kött- och benmjöl beroende av att de kontroller som krävs beaktas och genomförs fullt ut. Om det finns en brist i kontrollerna finns det uppenbart ett problem. Jag kräver återigen att alla medlemsstaterna tar sitt ansvar i detta avseende.
Kommissionens Kontor för livsmedels- och veterinärfrågor kommer att fördubbla sina ansträngningar för att se till att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter. Jag skulle vilja tillägga att om det franska beslutet att förbjuda kött- och benmjöl är motiverat av farhågor oför att deras kontroller är tillräckliga är det ett beslut som jag helt stöder. Jag välkomnar också i detta avseende att premiärminister Jospin i går också meddelade en väsentlig förstärkning av kontroller i livsmedelskedjan, inklusive en stor personalökning. Jag skall fråga medlemsstaterna på måndag om det finns en oro för att brister i genomförandet av kontroller under tidigare många år, i strid mot gemenskapens lagstiftning i frågan, kan vara en faktor för den nuvarande ökningen av fall av BSE.
Till sist, fru talman, vill jag tillägga att kommissionen nyligen har lagt fram ett förslag till parlamentet enligt medbeslutandeförfarandet om en förordning om animaliskt avfall. Detta förslag syftar till att inrätta ett gemenskapens regelverk om alla relevanta frågor som rör behandling av animaliskt avfall, i synnerhet dess användning i djurfoder. Det är underligt att i de diskussioner som redan förts om detta förslag med medlemsstaterna har ett förbud mot att utfodra djur med kött- och benmjöl inte föreslagits som en nödvändig åtgärd. Med det menar jag ett totalt förbud. I stället är den samstämmiga åsikten att gemenskapen måste säkerställa att bara material från djur som är lämpliga till människoföda får användas i framställningen av kött- och benmjöl. Det återstår att se om detta förändras mot bakgrund av de aktuella händelserna.
Låt mig, fru talman, i detta hänseende påminna om att jag för bara fem månader sedan lyckades få rådet att gå med på ett förbud mot användning av specificerade riskmaterial i livsmedels- och foderkedjorna. Jodå, hur svårt det än kan vara att tro det, så tog det fyra år att komma överens om en åtgärd som jag anser väsentlig för skydd av folkhälsan. Hindren för att få stöd för ett förbud mot kött- och benmjöl måste ses mot denna bakgrund. Låt mig försäkra er att om och när jag anser att ett förbud mot utfodring av kött- och benmjöl till alla djur är en nödvändig åtgärd för att skydda folkhälsan kommer jag dock att lägga fram ett sådant förslag oavsett hindren.
Parlamentet har nu egen möjlighet att på ett beslutsamt sätt utforma den framtida inriktningen på avfallspolitiken på gemenskapsnivå. Alla möjligheter finns i detta förslag om animaliskt avfall inklusive ett totalförbud, om det anses nödvändigt. Jag avvaktar ert betänkande och ändringsförslag och försäkrar er mitt fulla samarbete om föreslagna förbättringar.
(Applåder)

Böge
Fru talman! Faktum är att vi inte skulle behöva föra den här debatten i dag, om alla medlemsstater omedelbart hade uppfyllt alla krav från undersökningskommittén och uppföljningskommittén för BSE i februari och november 1997. Jag vill även medge att kommissionen - säkert utifrån starka påtryckningar från Europaparlamentet - de senaste åren har gjort stora framsteg vad gäller genomförandet av principen om ett förebyggande konsumentskydd. Men tillämpningen i medlemsstaterna sker fortfarande alldeles för långsamt.
Båda delarna måste däremot vara möjliga, att agera snabbt och samtidigt fortsätta att vara seriös. Medborgarna förstår inte varför vår lagstiftning låter vänta på sig så länge i kristider. Även därför säger jag att kommissionen måste ha behörighet att i sådana kristider, i samband med brott mot gemenskapsrätten eller fara för dröjsmål besluta och agera snabbare, om allmännyttan, om folkhälsan så kräver.
(Applåder)
Jag vill också säga att embargon på den inre marknaden kräver en hållbar motivering. De beslutade åtgärderna för identifiering av djuren, för märkning av kött utgör en viktig grund för säkerhet och förtroende. Det är alltid bättre att bekämpa det onda där det uppstår och inte omvandla det till populism.
Låt oss nu gemensamt ta oss ur detta kretslopp med spekulationer och ömsesidiga anklagelser, där BSE i dag står för blame somebody else! Därför stöder jag uttryckligen den gemensamma resolutionen, så att vi ur denna dimma av misstänkliggöranden kan säga: ett införande av snabbtester för BSE i hela området, inte bara på djur som avlidit, inte bara på djur över 18 månader utan även, om det går, på samtliga smittade djur.
(Applåder)
Med ett sådant underlag kommer vi att få mer långtgående och objektiva kriterier för att bedöma BSE-riskerna respektive icke-förekomst av BSE i medlemsstaterna och kunna fatta nya mer långtgående beslut.
Herr rådsordförande, jag vill uttryckligen uppmana rådet att tillkännage sin uppfattning om TSE-förordningen (överförbar spongiform encefalopati).
(Applåder)
Vi avslutade den första behandlingen i maj. Det är en skandal, om BSE ursprungligen hänger samman med skrapie, att det fortfarande inte finns några gemensamma bekämpningsföreskrifter.
Faktum är att Frankrike av inrikespolitiska skäl har rätt att förbjuda animaliskt mjöl. Men det som i det här läget kan vara riktigt för Frankrike behöver inte gälla alla medlemsstater. Det är bra att vi även på den punkten håller oss till de gemensamma besluten från 1997, så som Byrne förklarade. Ett återvinningssystem som delvis var funktionsdugligt förstördes på grund av att säkerhetsfaktorerna ignorerades. Jag säger öppet att det vi i morgon kommer att kräva i resolutionen - ett generellt tillfälligt stopp för framställningen av och utfodringen med animaliskt mjöl, till dess att alla krav beträffande standarder, rent ursprung är uppfyllda och förverkligandet av kommissionens förslag om att definitivt ta bort avlidna djur - är en svår väg för många medlemsstater, men vi följer med på den vägen, eftersom vi utan samhällets acceptans kommer att få problem i längden. Delar av djur som är tillåtna för mänsklig förtäring måste emellertid också i framtiden kunna utnyttjas.
Vi måste också vidta försiktighetsåtgärder för budgeten. En BSE-test på samtliga djur, som samfinansieras via gemenskapen, innebär 130 miljoner. Samtidigt måste reserver avsättas i fall att saneringsåtgärder kommer att krävas. I det avseendet kommer vi också att ha ett trepartssamtal och samråd om budgeten med kommissionen och rådet, så att kommissionens ändringsskrivelse till budgeten 2001 kan bättras på i efterhand utifrån dessa nödvändiga försiktighetsåtgärder.
(Applåder)

Roth-Behrendt
Fru talman! Jag har tappat räkningen på hur många gånger vi här har diskuterat detta de senaste fyra åren och hur många gånger jag har uttalat mig i frågan. Jag högaktar ert mod, herr rådsordförande, att ni vågade er hit i dag, för ni kommer förutom de retoriska örfilarna från kollegan Böge säkerligen också att få en del andra som ställföreträdande - och det vill jag poängtera - för era kolleger i rådet.
Vi har skapat en lagstiftning som började med vårt avslöjande av den BSE-skandal som rådet under många år ville sopa under mattan. Vi har skapat en lagstiftning - den är utmärkt. Jag kan ge er några exempel på det: förbudet mot utfordring av animaliskt mjöl till idisslare, metoder för framställning av animaliskt mjöl, undanröjande av riskmaterial. Var befann sig rådet när det gällde tillämpningen av lagstiftningen? Hur länge var kommissionen tvungen att stånga pannan blodig i rådet innan det blev lag på undanröjandet av riskmaterial? Varför fanns inte detta konsumentskyddsvänliga råd som nu agerar som om människors hälsa vore det viktigaste, där tidigare och sade att vi uppfyller detta även utan lagstiftning? Ni herr rådsordförande och alla era kolleger skulle ha kunnat göra det, redan långt innan kommissionen - tyvärr något sent - kom med förslaget om att endast delar av djur skall omvandlas till animaliskt foder, som är ägnade för människors näring, att besluta om detta i medlemsstaterna. Det skulle ha kunnat vara ett initiativ från er sida. Jag undrar verkligen varför vi blev tvungna att strida med rådet inför EG-domstolen om märkningen av nötkött? Var det verkligen nödvändigt? Jag vill även fråga er, herr rådsordförande, angående er hänvisning till den franska politiken, varför det i Frankrike tog så lång tid att tillämpa metoderna för framställning av animaliskt mjöl? Det har jag inte förstått. Jag har inte förstått varför inte Frankrike snabbare kunde införa bestämmelserna om tryck, temperatur och uppvärmningstid för framställning av animaliskt mjöl.
Böge har redan sagt det - han och jag var föredraganden för TSE-förordningen - och den första behandlingen var den 17 maj. Var är rådets gemensamma ståndpunkt om det nu är så viktigt? Tillåt mig, herr rådsordförande, göra ett något kätterskt antagande: Ni är säkert personligen starkt engagerad i människors hälsa och konsumentskyddet, men jag får ständigt intryck av att marknadsordningen och de ekonomiska aspekterna beaktas i större utsträckning av rådet; och precis som det finns en hysteri bland allmänheten råder en rädsla för ett ras på nötköttsmarknaderna. Det leder till en reaktion. Jag säger med ett visst förbehåll, herr rådsordförande, att jag är nyfiken på när de länder som i dag beslutar om ett totalförbud mot utfodring åter kommer att öppna dörren och säga att nu har vi framställt ett säkert animaliskt mjöl, nu kan vi åter fodra med det. Men då kommer jag att luta mig bekvämt tillbaka; då väntar jag på att ni kommer fram med något nytt i frågan.
Jag vill tydligt påpeka, kolleger, att det vi behöver är två saker. Det ena är en bra lagstiftning. Det har vi till stor del redan åstadkommit och vi fortsätter med det och vi behöver den omgående. Det är upp till er att snabbt få fram en sådan. Hittills är det rådet som har bromsat. Det har varit en mycket kraftig broms. Den har alla femton trampat på med hela sin kraft. Effektivt, det vill jag lova, mycket verkningsfullt. När vi sedan har en bra lagstiftning behöver vi kontroll. Därför är jag mycket tacksam över att vår gemensamma resolution, som förhoppningsvis kommer att antas nästan med enhällighet i morgon, kräver att medlemsstaterna avlägger rapport om sina kontroller. Jag vill veta när det i Tyskland, Frankrike, Sverige, Österrike och överallt annars utförs hygienkontroller vid framställningen av djurfoder och när kontroller sker på veterinärområdet och hur många veterinärer som det krävs för mycket av och om man överhuvudtaget anställer några nya.
Om ni menar allvar med allt detta behöver ni inte en livsmedelsmyndighet som alibi, som eventuellt förbereder en lagstiftning om livsmedelssäkerhet, men som inte kan erbjuda det vi erbjuder: en bra lagstiftning och kontroller. Det är er uppgift, herr rådsordförande. Det skulle glädja mig, fru talman, om det här kunde bli mitt sista bidrag i frågan inför parlamentet, eftersom vi någon gång måste avsluta det här!
(Applåder)

Olsson
Fru talman! Frankrikes förbud mot köttmjöl i foder kom alldeles för sent. I detta läge är det enda sättet att avbryta kretsloppet av BSE-smitta att helt förbjuda användningen av köttmjöl som foder. Så länge man inte kan garantera att kadavermjöl inte blandas in i smittfritt köttmjöl, måste allt köttmjöl förbjudas som foder.
Man skall inte vara efterklok, men jag har väldigt svårt i denna debatt att inte erinra mig hur det var i början av 90-talet, när jag som ansvarig för jordbruksförhandlingarna från Sverige var tvungen att förhandla fram ett undantag, eftersom vi i Sverige hade ett förbud mot användning av kadavermjöl. Det var nätt och jämnt att vi kunde få ett sådant undantag till stånd då, men vi fick det, även om man skrattade litet åt oss och sade att det ju var ofarligt. I dag skrattar man inte längre. Det var faktiskt på det sättet, herr rådsordförande. Ni nämnde ju att det berodde på ett felaktigt produktionssätt, och att det är därför man har förbjudit köttmjöl i Frankrike. Det var därför vi förbjöd det för länge sedan hemma i Sverige. Det visade sig att felaktiga produktionsmetoder är felaktiga, och de skall bekämpas från början.
Jag vill understryka ytterligare ett par saker: I den resolution som jag hoppas skall röstas igenom i morgon finns det några mycket viktiga punkter. Den första är att varje råvara i alla typer av livsmedel skall kunna spåras bakåt i kedjan. I en situation som den som nu har uppkommit i Frankrike, och även tidigare i många andra länder, är det angeläget att kunna tala om för konsumenterna var de produkter som de får kommer ifrån och hur dessa produkter kan spåras. Detta är ett väldigt viktigt krav, inte minst när det gäller just BSE-frågan.
För det andra är det viktigt - vilket inte är någon nyhet - att understryka att den som medvetet låter ett djur som är sjukt, eller som misstänks vara sjukt, komma in i livsmedels- eller foderkedjan begår en kriminell handling. Detta måste varje livsmedelsproducent bli medveten om. Det är förstås klart att många människor drabbas i detta läge, inte minst många bönder. Det är nödvändigt att i vissa lägen slakta hela djurbesättningar, vilket är ett hårt slag. Det är då även viktigt att komma ihåg att de nationella systemen för att utrota denna förfärliga smitta måste innehålla åtgärder som på ett bra sätt kompenserar jordbrukarna för de ekonomiska skador som de lider i detta sammanhang. Vad gäller det vill jag påtala att vi från den liberala gruppen har lagt fram ett ändringsförslag, som jag hoppas skall röstas igenom.
Avslutningsvis vill jag bara tacka kommissionär Byrne, som jag tycker gör ett bra jobb i denna fråga.

Auroi
Fru talman, herr minister, herr kommissionär, mina kära kolleger! Det är kommissionens och Europaparlamentets plikt att reagera på de europeiska konsumenternas och jordbrukarnas oro i fråga om livsmedelssäkerhet.
Galna ko-krisen framstår i dag som ett folkhälsoproblem, för att inte säga samhällsproblem. Med handen på hjärtat och försiktighetsprincipen på tungan får kommissionen och rådet inte bemöta detta problem genom att nöja sig med att visa en akut sammanträdessjuka och fatta vaga beslut. Även om många bestämmelser har införts på gemenskapsnivå, är de antingen illa tillämpade eller otillräckliga. Det krävs således konkreta förslag och att man förser sig med medel för att genomföra dem.
Som första åtgärd kräver vår grupp att det omedelbart införs en systematisk spårning av BSE i alla stater i unionen, till att börja med hos nötkreatur som är äldre än 18 månader, och samtidigt ett tillfälligt och allmänt förbud mot animaliskt mjöl i djurfoder.
De som i dag hävdar att de inte har några fall av BSE på deras territorium, herr Böge, är de som inte söker efter sådana fall.
Det intensiva jordbrukets metoder har sett likadana ut överallt. Vi behöver också en noggrann lägesbeskrivning, land för land.
Vår grupp kräver ett omedelbart förbud mot kött- och benmjöl för alla slaktdjur, så länge medlemsstaterna inte kan garantera att det inrättas lagar för förebyggande av BSE och en strikt tillämpning av EG:s direktiv.
Herr kommissionär, herr minister! Det måste till medel för en strikt kontroll, som garanterar att riskmaterial sorteras ut i hela djurfoderkedjan. Det krävs också en tillämpning av kommissionens förslag om att djurfoder inte får innehålla animaliska ämnen som människan inte får äta.
Kött- och benmjöl - som till stor del blir nya avfallsprodukter, om så bara tillfälligt - kan brännas i cementbrännugnar eller ingå i produktion av biogas. Det finns ersättningslösningar för foder för slaktdjur, eftersom mjölet endast utgör - vilket man alltför ofta glömmer - en mycket liten andel av deras foder. Gräs från våra ängar, vitklöver, vicker - som i dag försummas av den gemensamma jordbrukspolitiken - kan ge bra lösningar på frågan om livsmedels- och djurfodersäkerhet.
Det är möjligt att rädda uppfödningen genom att reformera jordbrukets ekonomiska system, som än i dag gör att de multinationella bolagen kan ta jordbrukare och konsumenter som gisslan, eftersom de är mer måna om att göra storvinster än om livsmedelssäkerhet.
Politikerna måste ändra på det här, för att de verkligt ansvariga för krisen bestraffas och tydliga beslut fattas, så att vi skall kunna ta ett första steg mot slutet på denna tragiska kris. Det är den gemensamma resolutionens innebörd. Det är ett tungt ansvar, men vi är valda för att ta det ansvaret fullt ut.
(Applåder)

Ainardi
Fru talman! Galna ko-krisen, som utbröt 1996, har enligt min mening visat att ultraliberalismen verkligen kan leda till att konsumenternas hälsa och uppfödarnas intressen offras.
Arbetet i parlamentets tillfälliga undersökningskommitté bidrog till åtgärder för att skydda konsumenternas hälsa: framför allt ett förbud mot animaliskt mjöl för idisslare och obligatorisk märkning av nötkött. Men på grund av bedrägerier, försummelser och även till följd av brist på tillräckliga åtgärder, har vi ännu ingen kontroll över BSE-krisen, eftersom nya fall har upptäckts. Vi måste, utan att drabbas av en psykos, erkänna att konsumenternas oro är helt legitim. Min grupp anser att konsumenternas hälsa är ett krav som måste stå över alla andra hänsynstaganden. Det är därför brådskande att vidta åtgärder för att lugna konsumenterna och återvinna deras förtroende för livsmedelsprodukters säkerhet.
Jag vet inte om det är ett universalmedel, herr kommissionär, men i försiktighetsprincipens namn verkar det som om erfarenheten kräver att det redan i dag införs ett förbud mot animaliskt mjöl i foder för alla slaktdjur, inbegripet grisar, fjäderfän och fiskar.
Spårningstesterna måste också utvidgas för att omfatta alla nötkreatur som ingår i livsmedelskedjan. Den aktuella krisen har medfört en betydande försäljningsnedgång och ett prisfall som skadar uppfödare och alla aktörer i nötköttskedjan. Samtidigt är det nödvändigt att återvinna konsumenternas förtroende och hjälpa de drabbade uppfödarna. Punktstöd såsom marknadsstöd eller gräsbidrag är ofrånkomliga.
Men borde vi inte, på längre sikt, fundera över den gemensamma jordbrukspolitikens mekanismer? Är det inte dessa som ställer till med problem?
Dessa har bidragit till en överintensiv produktion, som är skadlig för miljön och kvaliteten på produkterna. Man måste därför se över dessa mekanismer. I grund och botten vore det inte heller så dumt om djuren återgick till en mer traditionell föda. Jag har lust att säga: ja, lite mera gräs.
Men Europeiska unionen måste även uppmuntra produktionen av oljeväxter för att ersätta animaliskt mjöl med vegetabiliskt mjöl. För det ändamålet krävs det också en översyn av GATT-avtalet från 1993, vilket förbjuder Europeiska unionen att producera mer än 25 procent av sitt behov av vegetabiliskt protein, i syfte att främja den amerikanska exporten.

Pasqua
Fru talman, herr rådsordförande! Galna ko-krisen har förvandlats till en kollektiv psykos. Konsumenternas rättmätiga misstro hotar hela nötköttskedjan, och konkursspöket plågar våra uppfödare och småskaliga producenter.
Skälet till att vi har nått hit är att våra regeringars oskicklighet har förvärrats av vår egen oförmåga att anta de två utmaningar som vi ställts inför: en utmaning på hälsoområdet och en ekonomisk utmaning. Jag skall inte i detalj räkna upp alla de ohyggligheter som har begåtts av än den ene än den andre. Den debatt som har inletts i kammaren - vilken består i att ta reda på vem i rådet, kommissionen eller kammaren som har gjort mest eller minst - tror jag är en smula överflödig. Verkligheten ser annorlunda ut. Fakta kvarstår och de är graverande. Man visste om, man kände till farorna med animaliskt mjöl; man var medveten om farorna med specifika riskämnen. De vetenskapliga myndigheterna pekade tydligt på att sjukdomsutvecklingen bland nötkreatur inte stod under kontroll och framhöll den oroande ökningen av antalet sjuka djur.
Jag tror att kommissionen med all säkerhet har varit otillräcklig. Beslutet om märkning av nötkött, en minimimärkning som inte trädde i kraft förrän för två och en halv månad sedan, gör det inte möjligt att korrekt spåra djurets ursprung, och förbudet mot specifika riskämnen kom alldeles för sent.
Förvaltningen av krisen har varit förskräckligt svag och dess förutsägbara konsekvenser har tragiskt nog inte föregripits i tillräcklig utsträckning. Var finns de program som skall minska unionens proteinunderskott, som man anspelade på för några minuter sedan, förbränningen av mjöl och animaliskt avfall och införandet av obligatoriska tester i unionen? Problemet är faktiskt ett problem för hela unionen, och inte för ett enskilt land. Det är sant att livsmedelskvaliteten har offrats för ökad produktivitet, en standardisering av levnadsvanorna och smaklösa produkter.
Tidigare tvivlade konsumenten på kvaliteten, men oroar sig i dag för sin egen hälsa. Unionsmedborgarna vet att krisen är allvarlig, för man ljuger inte för folket ostraffat. De vet att vi upptäcker sjuka djur i Frankrike eftersom vi söker efter dem, vilket påpekades för en stund sedan. Det krävs mycket omfattande åtgärder på såväl nationell som europeisk nivå, om vi vill undvika en ekonomisk konkurs och en stor hälsofara. Rådsordförandens förslag måste godkännas, framför allt förslaget att förbjuda animaliskt mjöl i alla sektorer som producerar djurfoder.
Men det krävs ytterligare samlade planer, och jag kräver att de verkställs omedelbart, för om vi tvekar och drar ut på tiden ökar vi de hälsomässiga och ekonomiska riskerna. Den franska regeringens åtgärder är i det avseendet otillräckliga. För det första - andra har sagt det före mig - måste det införas en systematisk spårning av sjukdomen hos alla slaktade nötkreatur som är avsedda för livsmedel för européerna. Sedan mer än ett år tillbaka har de europeiska myndigheterna valt ut tre spårningstester, bl.a. det franska, som har störst trovärdighet och är mest utslagsgivande. Testet kan utvecklas på industriell väg utan dröjsmål. Det måste göras - utan tvekan, utan dröjsmål och i stor omfattning. Jag hörde att det nyss talades om stickprov. Men det är inte med hjälp av stickprov som ni kommer att återvinna konsumentens förtroende, eller för den delen producentens.
Allmänheten måste få fullständig information om hur testet fungerar, som jag nyss talade om. Det franska testet får spårning av BSE har utvecklats av Institut de recherche publique (CEA) (Institutet för offentlig forskning,). Det har utvärderats av Europeiska kommissionen, GD XXIV, som ansvarar för konsumentskydd i juni 1999, och i juli överfördes det till en partner inom näringslivet. Testet utvecklades med sikte på att skydda konsumenterna och att det skall kunna användas i stor skala på slakterierna, och därmed förhindra att djur som är farliga för människan kommer in i livsmedelskedjan. Resultaten av den europeiska utvärderingen, som offentliggjordes i juli 1999, visade att det var 10 till 300 gånger mer utslagsgivande än de tre andra tester som utvärderades samtidigt.
En ny studie, från september 2000, har utvärderats av Europeiska kommissionen. Denna studie bekräftar de föregående resultaten i fråga om utslagsgivande egenskaper. Att testet ger utslag garanterar således att smittade djur omöjligt kan komma in i livsmedelskedjan. Testresultatet kan man få inom fem timmar och testet kommer att finnas tillgängligt, eftersom det utan större svårigheter kan göras på hundramiljontals exemplar per år. Det enda som krävs för att det skall kunna användas omedelbart i mycket stor skala vid veterinära laboratorier ute i länen, är att man tar in lämpliga personalresurser, i väntan på att det automatiseras. Testet existerar, det är tillförlitligt och kan utföras i stor omfattning. Och det måste göras, det hoppas jag ha övertygat er om.
För det andra måste gemenskapens jordbruk omorganiseras för att åter producera - på de av våra marker som ligger i träda - soja-, lusern- och ärtväxter. Det kommer att ge oss de ersättningsproteiner som vi saknar, och de är en mycket bättre föda för våra djur än amerikanska genetiskt modifierade organismer. Vi offrade vår soja-, lusern- och ärtproduktion vid WTO-förhandlingarna i Marrakech. En sak som kännetecknar dåliga avtal är att de måste ifrågasättas, och skälen blir så mycket starkare när folkhälsan kräver det.
Genom att ge prov på mod och ambition kan vi förena européernas intresse av hälsa med våra producenters ekonomiska intressen, och på så sätt kommer vi att kunna återvinna deras förtroende. Men det är endast möjligt om allmänheten inte tillåts tvivla, dvs. om spårningen är - jag insisterar på det - systematisk. Utan ett generaliserat obligatoriskt test kommer vi inte att kunna återfå förtroendet, för det är inget man förordnar om, det är något man förtjänar.
Dessa är således skälen till att den grupp som jag är ordförande i har undertecknat resolutionsförslaget, som kommer att läggas fram i morgon i kammaren och som jag hoppas röstas igenom, om inte enhälligt, så åtminstone med en mycket bred majoritet, så att alla inser att parlamentet för en gångs skull har ett direkt grepp om de europeiska medborgarnas problem.
(Applåder från UEN-gruppen)

Gollnisch
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag vill dra fördel av de här omständigheterna för att än en gång fördöma parlamentets skandalösa uteslutning av vår kollega Jean-Marie Le Pen. Han hade kunnat påminna oss om att Gruppen de europeiska högerpartierna var den första, och det på långa vägar, att redan i september 1990 avslöja för kammaren att den patogena agenten BSE kunde överföras från djur till människor. Vilka var reaktionerna då? Inga andra än sarkasm och kritik på de här bänkarna, från hela den politiska klassen, och en föraktfull tystnad från medierna.
På den tiden, herr rådsordförande, gjorde ni ingenting, i princip ingenting, precis som era gelikar inte gjorde något åt Tjernobyls återverkningar, aidsepidemin och det smittade blodet, och det med ständigt samma motiv: att inte skapa panik hos allmänheten. Det var så den tidigare kommissionären MacSharry rättfärdigade denna brottsliga tystnad, genom att hävda att nötköttssektorn inte får utsättas för risker och att man inte får skapa panik bland konsumenterna. Men i dag har vi en hälsomässig och ekonomisk katastrof av stora mått och alla konsumenter har gripits av panik.
Inför allmänhetens förutsägbara reaktioner utfärdar ni i all hast ett förbud mot animaliskt mjöl för alla djur, i den beryktade försiktighetsprincipens namn. Trots yttrandet från experter och vetenskapsmän, som visade att den här typen av mjöl var orsaken till den patogena agenten BSE:s utveckling och spridning, är det något som ni glömmer att nämna i er analys, nämligen att situationen i första hand kan tillskrivas de anglosaxiska mjöltillverkarna, som av konkurrensskäl sänkte temperaturen vid mjölberedningen.
Herr rådsordförande! Ni glömmer också att påminna om att Frankrike har fortsatt att importera eventuellt smittat kött- och benmjöl från Förenade kungariket efter 1989, då den typen av mjöl förbjöds, framför allt via Belgien. Resultatet ligger i nivå med den politiska klassens oförmåga: nästan 100 BSE-fall år 2000 i Frankrike, och hittills har 80 personer i Förenade kungariket och två i Frankrike dött av en atypisk variant av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom.
Varför, herr minister, herr kommissionär, fick vi vänta så länge som till den 1 oktober 2000 för att få se specifika riskämnen förbjudas i Europeiska unionen, när de uppvisar så höga infektionsrisker? Varför vänta till den 1 januari 2001 för att generalisera de snabba spårningstester som Pasqua just talade om? Och då talar jag inte ens om märknings- och spårbarhetssystemet, som inte kommer att vara helt inrättat förrän 2003, trots de risker som konsumenterna löper och trots att uppfödarna inte har några som helst garantier.
I dag, när det råder panik, finner ni er i att agera. Men i den här krisen måste vi garantera att såväl konsumenternas hälsa och livsmedel som uppfödarnas inkomster skyddas, det gäller t.ex. slaktare, försäljare av inälvsmat, grossister - alla som fallit offer för statsmakternas slarv, såväl nationernas som gemenskapens. De är inte på något sätt ansvariga för krisen. Det är därför som Europeiska unionen måste visa sin solidaritet med dem.
Vi måste peka ut dem som verkligen bär ansvaret för krisen och fullfölja - vid behov straffrättsligt - om de hade kännedom om farorna som orsakades av de angloamerikanska mjölproducenterna. Det måste erkännas att kommissionen har ett särskilt ansvar, vilket parlamentets undersökningskommission visade. Vi måste också formulera de verkliga orsakerna till den här situationen. De är fyra till antalet: den ohämmade produktivitetsökningen, kränkningen av naturens lagar, dvs. viljan att förvandla växtätare till köttätare, urvattningen av ansvaret genom att överföra nationalstaternas suveränitet till Brysseleurokratin och slutligen ert tygellösa frihandelssystem. Så ser de verkliga faktorerna bakom krisen ut, och det är endast genom att angripa dessa orsaker som ni varaktigt kan lösa det hemska problem som ni har bidragit till.

Farage
Fru talman! På alla boskapsproducenters vägnar vill jag uttrycka min djupa oro över den franska regeringens förbud mot kött- och benmjöl i djurfoder. Även om det är en fransk åtgärd resulterar den i omfattande internationella konsekvenser. Den största ersättningsprodukten för kött- och benmjöl är sojaprotein. Det franska förbudet kommer att skapa en enorm ökad efterfrågan, men tillgången på denna handelsvara är begränsad. Resultatet kommer att bli en ytterst tung press på priset. Kostnaderna för färdigt djurfoder i hela Europa kan öka med så mycket som 20 eller 30 procent. Då foderkostnaderna uppgår till 60 procent av de fasta utgifterna kommer producenterna att bli hårt ansatta. Detta kan vara sista droppen för tusentals små svinfarmare. Förbudet skapar dessutom avsevärd påfrestning på slakterisektorn. Avfallsprodukter kan säljas till produktberedningsindustrin för 25 GBP per ton. De kostar nu 75 GBP per ton för avfallshantering. För ett medelstort slakteri som avlivar 2 500 svin per vecka ökar detta kostnaderna med 120 000 GBP per år, av vilket mycket lite kan avräknas.
När det gäller en väg ut knipan är mer bidrag till jordbrukssektorn inte lösningen. Vi behöver djurartsspecifika fodermjöl avsedda för specifika boskapssektorer så att kött- och benmjöl kan fortsätta att tillhandahållas till svin- och fjäderfämarknaderna utan fara för överföring av smitta till nötkreaturssektorn. Om det blir möjligt kommer det inte att behövas ett fortsatt förbud eller extra subventioner.

Grossetête
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Den här debatten har åtminstone fördelen att den avslöjar meningsskiljaktigheterna mellan oss alla, mellan rådet å ena sidan och kommissionen å andra sidan.
Jag godtar inte heller arrogansen i vissa medlemsstater, som inte kräver bestämmelser på grund av att de inte gör tester. Det är oacceptabelt. Skälet till att Frankrike befinner sig i den situation som landet nu går igenom beror på att det har införts kontroller som tidigare inte existerade.
I dag handlar det inte bara om en kris i nötköttssektorn. Det handlar om ett verkligt folkhälsoproblem, och vi har också att göra med en ekonomisk kris. De europeiska konsumenternas hälsa bör betraktas som en absolut prioritet i alla beslut. Hela livsmedelskedjan står i centrum för det här problemet. Konsumenterna har förlorat förtroendet, och för att motverka det fenomenet måste BSE-testerna på nötkreatur och får generaliseras. Jordbrukarna själva kräver det. Att i dag vidta akuta åtgärder, förnuftiga åtgärder, genom att förbjuda animaliskt mjöl för alla djur - och jag menar verkligen alla djur - det vore en konkret tillämpning av försiktighetsprincipen!
Herr kommissionär! Jag har alltid haft ett stort förtroende för er, men jag förstår inte era betänkligheter. Hur menar ni att försiktighetsprincipen tillämpas om vi inte förbjuder animaliskt mjöl? Herr Byrne! Ni vet att det inte finns något mjöl som inte är farligt. Det är bestämmelser såsom totalförbud som kan lugna konsumenterna, och som jordbrukarna - som bl.a. stöder denna idé genom sina fackliga organisationer - kommer att få det budskap om solidaritet som vi vill ge dem.
Vi har i dag ingen säker vetenskaplig kunskap om överföringen av sjukdomen till andra djurarter. Men det vi är säkra på är att vi å ena sidan måste återvinna konsumenternas förtroende och å andra sidan stödja jordbrukssektorn. Bara man nu inte säger att man inte känner till hur animaliskt mjöl förstörs.
Vi har förlorat mycket tid, eftersom vi redan för flera år sedan borde ha infört de redskap som krävs för att förbränna mjöl. Och säg nu inte att man inte kan ersätta det animaliska mjölet!
Herr kommissionär! Jag beklagar att er kollega med ansvar för jordbruk inte är här, att han inte har modet att möta oss och förklara att det faktiskt är nödvändigt att totalt förändra den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag vill påtala vilka begränsningar och oroande konsekvenser denna politik har. En reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är inte bara nödvändig: den är ofrånkomlig, eftersom det inte är godtagbart att endast ett land vidtar stränga åtgärder och försätter sin ekonomi i svårigheter. Den europeiska solidariteten bör fungera även när det beror på att våra politiska åtgärder inte hänger samman: mark som ligger i träda, animaliskt mjöl för idisslare, nitrater, bekämpningsmedel. Den gemensamma jordbrukspolitiken måste få en ny inriktning för att uppmuntra jordbrukarna. Produktionen måste förbättras, och budgeten och den gemensamma jordbrukspolitiken skall tjäna till att ge politiken en ny inriktning.

Kindermann
Fru talman! För mindre än fyra veckor sedan antog kommissionen ett förslag till förordning med hygienföreskrifter för animaliska biprodukter som inte är avsedda för mänsklig förtäring. I framtiden skall därför inte bara mikrobiologiska utan även kemiska föroreningar av djurfoder undvikas.
Det här förslaget är enligt min uppfattning redan långtgående och motsvarar försiktighetsprincipen. I enlighet med en hållbar kretsloppsekonomi bör det i fortsättningen vara möjligt att i djurfoderproduktionen använda undersökt animaliskt material som är tillåtet för mänsklig förtäring. Låt oss förbli realistiska. Ett generellt förbud mot användning av animaliskt mjöl till alla djur, även till grisar, fjäderfä och fisk, så som många medlemsstater och även vissa kolleger har krävt saknar vetenskaplig grund.
Om man skulle följa logiken hos vissa kolleger här i parlamentet skulle man även bli tvungen att förbjuda marknadsföringen av vildsvinskött. Nu är det viktigare att i kommissionsförslagets anda eftersträva att animaliska mjöl uppfyller den högsta säkerhetsstandarden. De företag i medlemsstaterna som för närvarande inte tillämpar de högsta tekniska standarderna i framställningen av animaliskt mjöl borde få sina produktionstillstånd indragna till dess att de bevisligen uppfyller normerna. Regelbundna och stränga kontroller av de tekniska standarderna, uppfyllande av de rättsliga bestämmelserna för framställningen av animaliskt mjöl måste ingå i ett omfattande säkerhetskoncept.

Graefe zu Baringdorf
Fru talman! Vi har varit med om en hel del i denna BSE-skandal. En kommission har störtat, en regering i Storbritannien valdes också bort av den anledningen, och det råder en inrikespolitisk kris i Frankrike - vem vet var den slutar. Det finns människor, länder som instrumentaliserar BSE-skandalen. En statsminister i ett land ställer sig upp och förkunnar att inget animaliskt mjöl får användas i utfodringen, animaliskt mjöl som aldrig borde ha fått användas, eftersom Frankrike inte har uppfyllt normerna. En hälsominister i ett tyskt förbundsland ställer sig upp och säger att hon kräver ett nytt importförbud mot engelskt och franskt nötkött. Samma minister vägrade att införa tester, något som vi krävde i samband med upphävandet av embargot. Då skulle vi ha haft tester i Tyskland och därmed vetenskapliga bevis, antingen för att det inte finns någon BSE eller att det faktiskt förekommer BSE-fall. Då skulle man inte nu behöva klaga över att man placeras i en kategori som man inte ville placeras i, eftersom man endast postulerat att ingen BSE förekommer. Nu måste jag lyssna på Gollnisch som här i parlamentet påstår att hans grupp skulle ha stått i spetsen för uppgörelserna i samband med BSE. Hans grupp lade jag inte ens märke till i den tillfälliga undersökningskommittén och i uppföljningskommittén för BSE! De har över huvud taget inte deltagit i dessa!
(Applåder)
Sedan kommer en rådsordförande och talar om för oss vilka åtgärder han nu kommer att tillgripa. Naturligtvis stämmer det ni säger. Men det är självklarheter ni har meddelat, självklarheter! Det är europeisk lag! Vi måste snarast låta kommissionen få tillgång till instrument, och det är också ett krav till Nice, att om det är fara å färde - Böge har redan påpekat det - kan denna kommission omedelbart lägga ned, agera och utfärda straff, så att det inte går flera år innan det vi har erkänt som vetenskapligt och politiskt nödvändigt också förverkligas! Det är det som är den egentliga skandalen och det hänger inte - åtminstone inte nu - på kommissionen, det måste sägas herr Byrne, och jag gläds över ert bidrag i dag. Men det hängde tidigare på kommissionen! Nu hänger det på medlemsstaterna som inte vill förverkliga detta. Det är där vi måste utöva de avgörande påtryckningarna!
Vi befinner oss på europeisk nivå. Därför har jag tagit mig friheten att tala om Frankrike och Tyskland, för att vi uppfattar det som ett europeiskt problem och måste hålla oss utanför de nationella skärmytslingar som utkämpas här! Vi måste garantera alla europeiska medborgare en förebyggande politik och det har vi här gjort på ett gediget och förnuftigt sätt. Därför välkomnar jag också resolutionen. Vi har inte låtit oss lockas till att uttala ett totalförbud mot animaliskt mjöl, för då hade vi varit tvungna att kräva ett totalförbud mot kött, för om det som får ätas inte längre får ges till djuren som foder, är det inte bara dumheter utan politisk populism! Det måste vi avstå från här och fortsätta arbeta lika träget som vi hittills har gjort!
(Applåder)

Papayannakis
Fru talman! Jag skulle vilja be kommissionen att inte vara så tvärsäker i sina ställningstaganden, framför allt inte i sina förutsägelser om framtiden. I december 1995 ställde jag en fråga om risken med BSE. Tre månader innan skandalen var ett faktum. Kommissionen gav mig svaret att " det finns inget problem och ingen anledning till oro" . Jag tycker alltså att det borde krävas lite större ödmjukhet.
Ännu en fråga till kommissionen: Har kommissionen beräknat kostnaden för dagens politik med det billiga animaliska mjölet och vad det skulle kosta att ta bort det och i stället stödja växtodlingen? Jag är inte längre övertygad om att det animaliska mjölet är billigare, om man räknar in riskerna och kostnaden för kontrollerna.
För det tredje, alla kolleger har talat om kontroller. När har kommissionen gjort några kontroller? Har den möjlighet till det? Vilka stater har kommissionen dragit inför EG-domstolen för brott mot lagstiftningen? Till exempel, fru talman, när det gäller märkning av nötkött, en fråga i vilken jag har varit parlamentets föredragande, tillämpar alla länder detta? I Aten har jag ännu inte sett några etiketter. Har kommissionen stämt någon inför EG-domstolen? Det skulle vara mycket intressant att få veta det, så att vi kan fortsätta debatten.
För övrigt instämmer jag helt - och det är inte bara av artighet - i allt som sagts av våra kvinnliga kolleger Ainardi, Auroi, Grossetête.

Berlato
Fru talman! Ett av de främsta målen för Europaparlamentet, kommissionen och rådet måste vara att fortsätta att vara garanter för livsmedelssäkerhet, genom att tillämpa effektiva bestämmelser som åtföljs av järnhårda kontroller och kan återställa konsumenternas förtroende. Allt detta måste göras med insyn och korrekthet så att medborgarna inte känner sig lurade eller som offer för starka ekonomiska intressen. Vi måste förhindra att djur som har drabbats av BSE kommer in i livsmedelskedjan. Alltså måste vi så mycket som möjligt bygga ut ett effektivt kontrollsystem i alla Europeiska unionens medlemsstater. Användningen av animaliskt mjöl måste absolut avbrytas till dess att det har bevisats entydigt att detta inte bidrar till att sprida smittan.
Den uppskärrade stämning som råder hos allmänheten håller på att rasera en hel sektor, och de som har minst skuld till det hela - uppfödarna - lider värst skada, just de uppfödare som är offer för händelseutvecklingen och verkligen inte de skyldiga till den. Uppfödarna matar sina djur med de produkter de får av industrin, vilket är precis vad som hände i Belgien med dioxinkycklingen för några månader sedan. För att kostnaderna för krisen inte helt skall drabba uppfödarna kräver vi att de får ekonomisk hjälp. Vi anser också att det är lämpligt att tillse att alla sjukdomshärdar begränsas och att export av kött förbjuds till dess att man kan fastställa om det är säkert.

Maat
Fru talman! Jag skulle vilja gå in på den ekonomiska sidan av saken, delvis som föredragande för jordbruksbudgeten. Det har sagts tillräckligt om förfarandet, om innehållet i hela BSE-problemet. I morgon börjar trepartsdiskussionen om budgeten för år 2001. I går godkände de olika partiernas samordnare i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling förslaget om att, av de 1,3 miljarder euro som finns kvar i jordbruksbudgeten, anslå 600 miljoner euro för bekämpning av BSE. Jag har förstått att det behövs drygt 150 miljoner euro för att kunna testa alla slaktade nötkreatur i Europeiska unionen. Rådet och kommissionen har en omfattande ekonomisk grund för att föra en kraftfull politik. Låt det inte bli så att det blir diskussion om dessa 600 miljoner euro igen i förhandlingarna mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Det utrymmet finns i budgeten, parlamentet har valt det och nu är det er sak, bollen ligger klar att skjuta iväg, att verkligen skjuta den ekonomiska bollen för en kraftfull BSE-politik, i mål.
Min andra anmärkning gäller förfarandena. Det är påfallande att BSE ännu inte officiellt tagits med på jordbruksministrarnas dagordning för nästa måndag och tisdag. Det kommer att tas upp, men det står ännu inte officiellt på dagordningen. Jag undrar hur det kan vara så, när europeiska boskapsuppfödare inom ramen för COPA hade ett brådskande sammanträde onsdagen den 8 november, alltså förra veckan, och föreslog kraftfulla åtgärder. Hur kan konsumentorganisationer ge några kraftiga reaktioner? Det kan väl ändå inte vara så att det i den här offentliga debatten tydligen verkar som om vi fortfarande är kvar i en tvåhundra år gammal dragpråm för genomförandet av rådets och kommissionens politik. Jag uppmanar er att uppvisa en kraftfull och i alla fall annan politik.
Det har sagts en del om införlivandet av regelverket. Jag vill dock påpeka att ingen människa klarar sig utan mat, inte ens en dag. Det väl ändå inte vara så att vi inte heller i politiskt avseende skriver under den prioriteten ordentligt. Om det vore ett problem om brist på protein och andra produkter så kan jag försäkra er att det europeiska åkerbruket har tillräcklig potential att klara det, även när det gäller djurfoder.

Whitehead
Herr talman! Liksom många andra vill jag tacka kommissionär Byrne för hans sedvanliga vaksamhet och även den franske ministern för att han är närvarande här i dag. Som engelsman välkomnar jag de åtgärder som fransmännen har vidtagit. Det finns ett allmänt erkännande om att BSE, som började som en brittisk sjukdom och i dag presenteras som en fransk kris, i själva verket är en europeisk sjukdom - ett europeiskt problem - och det måste hanteras på den grunden.
Det får inte bli ömsesidiga beskyllningar mellan nationsstater eller mellan olika generationer av regeringar i denna fråga. Vi måste ta hand om detta. Ministern framförde att kött- och benmjöl är ett lågkostnadsfoder. Det är inte ett lågkostnadsfoder om det hjälper till att sprida BSE och den mänskliga varianten av sjukdomen. Det är det viktigaste problemet här i dag.
Många talare har sagt att vi måste utvidga förbudet mot kött- och benmjöl som ett däggdjursfoder. I Förenade kungariket förbjuder man det redan för all boskapsbestånd inom jordbruket. Vårt eget livsmedelsverk, Food Standards Agency, kommer mycket snart att uttala sig om återanvändning inom arter och jag hoppas att de skall fördöma det också. Vi måste vidta dessa försiktighetsåtgärder och vi måste vidta dem snabbt för alla europeiska länders skull.
Herr Byrne sade inte så mycket i dag, fastän han var mycket eftersökt för att göra det om tester. Jag är glad at vi fortfarande ser på utvidgningen av provkontrollerna från en experimentell utgångspunkt. Det finns fortfarande tvivel om testers giltighet, i synnerhet på yngre djur och vi har hört från andra talare om det enorma antal boskapsbesättningar i Europa som skulle behöva testas även om gamla djur skall tas bort från livsmedelskedjan.
Avslutningsvis måste vi skynda på med att uppmana rådet att agera på våra vägnar. Alla har sagt det och alla vet att det är sant. Ni måste se till att det händer saker. Vi har just hört att det tog fyra år att komma överens om ett förbud mot riskmaterial i livsmedelskedjan. Vi har inte fyra år till. Vi har kanske inte ett år till. Vi måste vidta åtgärder nu, inte bra för dem av oss som är bekymrade utan också för den minoritet av medlemsstater som inte är oroade. Det är för deras skull som vi gör det.

Isler Béguin
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Det gläder mig att jag här får höra att den gemensamma jordbrukspolitiken måste förändras till varje pris. Jag skulle bara vilja påminna vissa personer om att Gruppen De gröna stod helt ensamma när vi högljutt krävde en reform av jordbrukspolitiken.
När det gäller BSE vill jag för min del välkomna det franska beslutet, men ordförandeskapet får inte glömma att också ta sitt ansvar i fråga om livsmedelssäkerhet på unionsnivå, och i det avseendet vill jag peka på två saker.
Jag beklagar faktiskt att varken rådet eller kommissionen har framhållit det absoluta och omedelbara kravet på att justera bidragen till gräs och proteinrika växter efter spannmålsbidragen, för att inte nästa år behöva kompensera bristen på proteiner genom att ta in genetiskt modifierad soja.
Jag anser också att kriminella handlingar och bedrägerier inte får förbli obestraffade. Det är chockerande att ingen skyldig har identifierats eller åtalats efter tre BSE-kriser på tio år. Den straffriheten får inte fortgå. Därför kräver jag att unionen gör erforderliga undersökningar bland tillverkare av animaliskt mjöl och styckmästare, för att finna de som bär ansvaret för dessa sanitära, ekonomiska och sociala katastrofer.

Souchet
Fru talman! Jag skulle vilja ta upp tre punkter. För det första: för att bemöta den europeiske konsumentens berättigade och mycket krävande behov av livsmedelssäkerhet, lägger vi ribban mycket högt när det gäller kontroller och försiktighetsåtgärder. Men om vi generaliserar spårningstesterna, om vi förstör animaliskt mjöl och om vi kräver att en hel besättning slaktas på grund av ett enda sjukt djur, då måste vi kräva strikt likvärdiga sanitära normer i de tredje länder som är våra handelspartner och som vill exportera levande djur, slaktkroppar och bearbetade köttvaror till gemenskapen.
För det andra: även före krisen hade gemenskapen ett stort underskott på vegetabiliskt protein, sedan vi i Blair House hade accepterat en orimlig begränsning av vår produktion av oljeväxter, till 30 procent av våra behov, för att tillfredsställa Förenta staterna och de amerikanska sojaexportörerna. I dag får inte gemenskapen, ja den har inte rätt att odla oljeväxter på mer än 5,5 miljoner hektar, samtidigt som våra behov motsvarar 18 miljoner hektar. Därför har fodertillverkarna tvingats att i stor omfattning använda animaliskt mjöl i tillverkningen av sina produkter. Och nu när den här typen av mjöl skall förbjudas, kommer vi att lida brist på många miljoner fler hektar oljeväxtodlingar.
Den här krisen betonar således den absurda karaktären på Europeiska unionens medgivanden inom ramen för GATT. Det var något som vi kritiserade här, tillsammans med Jimmy Goldsmith på hans tid. Vi har de jordar, det klimat och det kunnande som krävs för att omedelbart ersätta animaliskt mjöl med icke-genetiskt modifierat vegetabiliskt protein, och då har vi - samtidigt som vi finansierar de marker som ligger i träda - förvägrat oss själva rätten att odla vegetabiliska proteinväxter på våra egna jordar, växter som vi verkligen behöver för att utfordra våra djur och producera livsmedel för befolkningen.
Därför har vår grupp lämnat in ett ändringsförslag som kräver att rådet och kommissionen skall finna medel för att åter börja odla vegetabiliska proteinväxter, som är en bättre ersättning för animaliskt mjöl än prioner och transgen amerikansk soja. Vi kräver också att denna katastrofala artikel i Blair House-avtalet skall omförhandlas inom ramen för WTO, eftersom den låser våra oljeväxtproducenter.
Det är slutligen gemenskapens plikt att stödja samtliga aktörer i nötköttskedjan som har drabbats av en djupgående störning på deras marknader, genom att hjälpa dem att bära kostnaderna för de obligatoriska testerna och förstörelsen av de djurrester som har dragits tillbaka från livsmedelskedjan, och genom att vidta nödvändiga främjande åtgärder - för annars kan man knappast längre tala om en gemensam jordbrukspolitik.

Schnellhardt
Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! När vi inom ramen för undersökningskommittén påbörjade verksamheten i BSE-frågan, fick vi börja med att avslöja och undanröja sådant som tystats ned, hemlighållanden och bedrägerier och införa åtgärder som totalt sett varit framgångsrika och även har inneburit försök till en lösning av BSE-problemet. Det har påpekats flera gånger i dag: Förverkligandet av de beslut som vi har fattat här är det egentliga problemet i hela den här historien.
Herr kommissionär, jag vill verkligen tacka för att ni hittills på ett utmärkt sätt har uppfyllt det löfte som ni gav när ni tillsattes. Ni har lagt fram förslag - jag kan påminna om vitboken och hygienföreskrifterna. Jag kan också tala om att hygienföreskrifterna kommer att behandlas snabbt här i parlamentet. Vi kommer att arbeta så snabbt att de på ett effektivt sätt kan införas de närmaste åren. Men jag kan inte se att något händer i rådet i den frågan. Det enda jag ser är förklaringar och yttranden, men inga beslut i riktning mot ett direktiv eller förordningar.
Det jag anser är helt otroligt är de ständiga slitningarna i rådet angående exporten och importen av kött. Här är det bara känslor som har väckts till liv. Befolkningen peppades i rätt riktning, egentligen bara utifrån ett intresse att säkra marknaden för det egna nötköttet. I övrigt har inget hänt! Nu väcks känslorna för andra gången till liv i och med att något drastiskt tillkännages, i och med att animaliskt mjöl förbjuds som foder till samtliga djur. Tillämpa i stället det vi har beslutat, så behöver vi inte diskutera den här frågan mer. Det påminner mig om häxbålen på medeltiden. Här letar man efter skyldiga som överhuvudtaget inte är skyldiga. Orsakerna finns någon helt annanstans.
Jag föreslår att vi snabbt inför de tester som även ni planerar, herr kommissionär, inte som stickprov utan på alla djur efter varje slaktning utan åldersbegränsningar. Sedan kan vi säga till medborgarna: Här är köttet, det har blivit undersökt, och det kan du äta. Det kan knappast finnas en bättre lösning. Jag har räknat ut kostnaderna: 10 cent per kilo. Vi behöver alltså inte strida om miljoner. Alla medborgare kommer att betala för det. Det är jag helt övertygad om!

Lavarra
Fru talman, herr kommissionär, herr minister! Vi måste alla utgå ifrån ett elementärt och förpliktande antagande. Det är inte godtagbart att råvaror eller sammansatta livsmedel får utgöra risker för djur och människor. Maten måste vara en säker näringskälla för människan. I dessa dagar måste vi ge medborgarna ett kraftfullt och entydigt budskap, bortsett från hur vår lagstiftning utvecklas och gör framsteg. Vi måste försäkra allmänheten om att rättssamhället Europa verkligen värnar om de rättigheter som fastställs i dess fördrag och i den europeiska stadgan om grundläggande rättigheter.
Herr kommissionär, jag är säker på att ni kommer att få allt det stöd ni behöver för de nya initiativen från parlamentets sida. Det fordras klara åtgärder. Jag tror att det totala förbudet mot animaliskt mjöl, tills det har bevisats vara ofarligt, är en nödvändig åtgärd i dag. Det är också nödvändigt att införa generella tester, harmonisera och verkligen förverkliga gemenskapslagstiftningen i alla medlemsstaterna. Det räcker inte heller att bara övervaka tillämpningen av nya märkningsregler, utan man måste tidigarelägga antagandet av reglerna så mycket som möjligt.
Jag skall avsluta med denna princip: dessa åtgärder medför säkerligen mycket höga kostnader, men vi prioriterar hälsan. Och för det andra kommer konsumtionsraset att få negativa återverkningar på hela branschen utan denna säkerhet. Därför måste konsumenter och producenter förena sig för större säkerhet med utgångspunkt i den okränkbara principen att mat skall vara hälsosam.

Breyer
Fru talman! Det gläder mig mycket att kommissionen äntligen har gjort ett kraftfullt uttalande för tester i hela området. För Frankrike har ju just visat att den som söker han finner!
Herr kommissionär, jag ber er eftertryckligen se till att dessa texter även genomförs i andra medlemsstater. Det får inte vara så att tester inte införs i hela Tyskland till exempel utan endast i förbundslandet Nordrhein-Westfalen av rädsla för att man inte längre skall kunna kalla sig BSE-fri. Så får det naturligtvis inte gå till, och därför kan jag bara hoppas att kommissionen utövar kraftiga påtryckningar på de medlemsstater som av rädsla för att inte vara BSE-fria inte låter genomföra några tester. Det innebär ett avsiktligt riskerande av konsumenterna som inte kan accepteras. Här gäller det att föra en bred informationskampanj.
Jag motsätter mig dock bestämt kommissionens uttalande att det är skrämselpropaganda att nu förbjuda utfodring med animaliskt mjöl. Tvärtom! Jag anser att det är föredömligt av Frankrike att bestämma sig för att våga ta det steget. Herr kommissionär, jag tycker att det är rent cyniskt av er att säga att det inte får ske av hänsyn till miljön. Ni kan väl inte på fullaste allvar förvänta er att vi skall äta riskavfall för att lösa försörjningsfrågan!
Jag tycker på det hela taget att det är skamligt att det här talas så mycket om skadeersättning till jordbrukare och uppfödare. Kanske borde vi någon gång även tänka på de drabbade och alla de anhöriga till människor som har dött av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom.

Trakatellis
Herr kommissionär! Jag har lyssnat på er mycket uppmärksamt, och under ert anförande lade jag särskilt märke till ert yttrande att ni inte har den trollstav som skulle krävas för att lösa den här frågan omedelbart. Och jag skulle vilja svara er att vi inte behöver trollstaven, det är två saker vi behöver: för det första, vi måste verkligen inse att hälso- och sjukvården, folkhälsan, har prioritet framför alla andra politikområden. Om vi verkligen inser och tror på detta, och inte bara säger det, då kommer naturligtvis också det andra momentet, och det är den politiska viljan. Och om vi hade den politiska viljan, kan jag försäkra er att det här problemet inte skulle finnas i dag, för alla fakta om problemet är kända. Vi känner till det animaliska mjölet, och vi vet att det även finns tester, och vi kan hitta de djur som kommer från besättningar som måste avlivas, för att vi skall kunna lösa problemet. Allt detta känner vi till. Vad är det som hindrar oss att agera? Måste det varje gång bli en kris, för att vi skall komma hit och försäkra att vi som parlament anser att folkhälsan är vår främsta prioritet?
Detta säger ni också, men jag vet inte i vilken utsträckning rådet har förstått det. För egentligen klarar vi inte av att agera. Vi kan inte tillämpa våra kunskaper. Och den bästa verksamheten är som bekant den förebyggande. Så mycket mer som det i detta fall inte finns någon behandling, vi vet att denna djursjukdom får fruktansvärda och tragiska konsekvenser, och vi vet inte vart den kommer att leda oss. För epidemiologiskt har man ännu inte kommit fram till en heltäckande beskrivning av sjukdomen. Vi leker alltså med elden. Och jag tycker det är märkligt att vi kommer hit och säger samma saker hela tiden. Jag har lyssnat på mina kolleger. Alla framför riktiga synpunkter. Nu handlar det om att tillämpa dessa synpunkter. Vi vill se en tillämpning, värderade rådsledamöter, vi vill ha insatser inom hela unionen, vi vill inte ha separata åtgärder som vidtas av Frankrike eller något annat land. Insatserna måste göras överallt, omedelbart.

Campos
Fru talman! Det är min djupa övertygelse att det behövs en politisk, moralisk och pedagogisk myndighet i hela unionen för att kunna tala om livsmedelskvalitet och livsmedelssäkerhet. Och det var ingen slump att rådets ordförande eller kommissionären avstod från att ta upp den huvudsakliga orsaken till alla problem i livsmedelskedjan, vilken givetvis är själva den gemensamma jordbrukspolitiken. Parlamentet röstar för att hälften av budgeten skall gå till att stimulera produktionen. I dag är den moderna jordbrukaren inte vad han producerar, utan vad han kan producera med kvalitet och säkerhet. Men ni vill inte hjälpa dessa. För ni stöder bara dem som producerar kvantiteter och därmed går stora delar av budgeten till att stimulera dessa problem! Dessa och kommande problem! Men ni vill inte acceptera principen om att avskaffa uppfödande av djur med rester av andra djur...
Vi har redan talat om Förenade kungariket, om Portugal och nu talar vi om Frankrike. Jag väntar här på att kommissionären skall meddela oss nästa fall, för inom ett år kommer vi att stå här med ännu ett land med nya fall. För den grundläggande frågan är att rådsordföranden och kommissionären måste inse att det i dag inte är möjligt, inte är godtagbart, med en politik som styrs av efterkrigsprinciper. Ni måste avskaffa allt produktionsstöd och börja stödja kvalitet, livsmedelssäkerhet och bevarande av resurser. Utan detta kommer vi inte att ha en livsmedelskedja som ger konsumenterna några garantier. Vi kommer att ständigt fortsätta att bedra jordbrukarna och konsumenterna här.

Oomen-Ruijten
Fru talman! BSE försvinner inte från mediaövervakningen. Lika litet som de hemska bilderna på människor som drabbats av sjukdomen Creutzfeldt-Jakob, trots de många kampanjer som förts i medlemsstaterna och i Europa. Den debatt som vi i dag för om BSE-krisens konsekvenser och hur vi verkligen kan bekämpa dessa konsekvenser gäller mycket avgörande punkter. För det första handlar det om de tester som måste utföras och där jag välkomnar att vi inte fastställer en viss ålder för dessa tester. För det andra handlar det om att använda benmjöl i djurfoder eller inte, vilket det även här förs en livlig debatt om.
Sambandet mellan benmjöl i djurfoder och BSE, för övrigt ett mycket onaturligt sätt att föda upp djur på, är väl nu tydligt för alla. Det måste alltså vidtas åtgärder. I Nederländerna är bestämmelserna för användande av animaliskt slaktavfall i djurfoder redan ganska stränga. Sedan 1989 får proteiner från däggdjur och idisslare inte längre användas i djurfoder som är avsett för idisslare. Den ordningen har dessutom hela tiden skärpts och följer det som begärs från Europas sida. Även användandet av fett och blod är bundet till stränga regler. Det förvånar mig därför också att det under sådana omständigheter fortfarande används djurkroppar eller att dessa får bearbetas.
Även om ingen absolut risk har påvisats så välkomnar jag den nederländska föresatsen att från och med den 1 juli 2001 inte längre alls tillåta användandet av djurkroppar i djurfoder. Med tanke på tidigare händelser kan vi inte heller längre tillåta oss att på något sätt tillåta djurkropparna i näringskedjan. Jag yrkar tillsammans med alla kolleger på att vi inte väntar till juli 2001 utan redan nu, med nästan omedelbart ikraftträdande, ser till att det förbudet gäller.
Nödvändigheten av stränga europeiska åtgärder är självklar. Sålunda inte bara nationella åtgärder, eftersom den inre marknaden kommer att bli allvarligt störd om vi ständigt överlåter åt de nationella myndigheterna att avgöra i vilken mån man förbjuder användandet av djurkroppar i djurfodret. I den inre marknadens intresse och även för att förstärka den europeiska konsumentens förtroende, yrkar jag alltså på att ett allomfattande och omedelbart förbud införs. När det gäller djurkropparna och hämtningen av dem så ber jag nu också kommissionären att skapa litet europeisk enhetlighet i det. Vi ser allt oftare även i vårt land att ett dött får eller en död kalv helt enkelt lämnas kvar, eftersom det är för dyrt att låta hämta det.
Jag uppmanar alltså Europeiska kommissionen att även på den punkten komma fram till en viss harmonisering. Om den inte svarar på det nu så i varje fall skriftligt litet senare så att vi vet var vi står.

Parish
Fru talman! Jag talar i dag både som parlamentsledamot och som nötkreatursuppfödare från Förenade kungariket. Uppfödningsindustrin i Storbritannien har lidit stor skada från BSE-krisen både ekonomiskt och i fråga om konsumenters förtroende. Vi har dock lärt en hel del under åren om hur vi skall få ordning på vårt hus. Vi har nu ett säkerhetssystem med dubbla säkerhetsåtgärder för vårt nötkött. Nyligen offentliggjordes Phillips undersökning om BSE i Förenade kungariket. Det gläder mig att ni, kommissionär Byrne, har läst rapporten. Jag hoppas att ni kommer att handla på grundval av den.
Den franska regeringen bör också läsa denna rapport för det finns en risk för att de kommer att göra exakt samma misstag som gjordes i Förenade kungariket när vi hade vår BSE-kris. Men nu har vi fördelen av efterklokhet. Jag föreslår att den franska regeringen skall lära av oss. Jag har aldrig blivit övertygad om det argument som framfördes av Frankrike att principen med slakt av hela boskapsbesättningar var den rätta metoden att ta itu med utbrott av BSE i deras land.
Det nya problemet i Normandie med ett smittat djur som uppvisades som ett friskt djur belyser det motstånd som finns inom uppfödningssektorn att få hela besättningar slaktade. Dessutom har man vid nyligen gjorda provtagningar på döda besättningar i Frankrike hittat flera gömda fall av BSE. Jag har länge varit misstänksam att man för att undvika få hela sina besättningar slaktade i hemlighet har skjutit och begravt djur på gårdar i Frankrike.
Det brittiska systemet att ta bort smittade djur från besättningarna och betala bra ersättning för dessa djur uppmuntrar bönder att tillkännage sina fall av BSE. Jag uppmanar Europeiska kommissionen att göra en fullständig översyn av de system som tillämpas i Frankrike för att hantera fall av BSE.
I Storbritannien har vi också lärt oss att det är mycket svårt att kunna stoppa att kött- och benmjöl som framställs och blandas in i fodermedel för svin och fjäderfä, också - antingen av misstag eller avsiktligt - hamnar i foder till boskap och idisslare. Det är mycket svårt för en foderkvarn att garantera att dess produktionsanläggning är helt fri från kött- och benmjöl innan man börjar tillverka foder för svin och fjäderfä. Jag har länge ansett att ett fullständigt förbud mot användning av kött- och benmjöl i djurfoder bör tillämpas i hela Europa.
Frankrike har nyligen infört förbud mot kött på ben och många franska provinser har infört stopp för skolbarn att äta inhemskt nötkött. Ett av de största skälen till denna åtgärd är att det franska livsmedelsverket tar allvarlig hänsyn till försiktighetsprincipen. Jag skulle vilja föreslå att Europeiska kommissionen också använder försiktighetsprincipen beträffande nötkött från Frankrike. Till dess att den franska regeringen kan garantera absolut säkerhet i fråga om sitt nötkött bör kommissionen förbjuda all export från Frankrike till resten av gemenskapen, i synnerhet kött från nötboskap som är över 30 månader gamla.
Det finns för stunden 2 GBP miljoner värt av franskt nötkött hos beredningsindustrin för det kött som konsumeras i Förenade kungariket. Detta är helt oacceptabelt med tanke på BSE-problemen i Frankrike.
För över ett år sedan tillkännagav 16 av Europas bästa vetenskapsmän, däribland en fransk ordförande, att brittiskt nötkött var säkert att konsumera i hela Europa och ändå har Frankrike olagligt haft ett förbud för import av brittiskt nötkött. Det är totalt hyckleri att bibehålla förbudet mot brittiskt nötkött.

Paisley
Förenade kungariket har tagit skada av denna hemska plåga. Jag skulle vilja säga på uppfödningssektorns vägnar att de är de människor som man ofta pekar finger mot men de kan inte lastas. Kommissionär Byrne var mycket kraftfull i sitt öppningsanförande när han sade till kammaren att han vara beredd att titta närmare på denna fråga om kött- och benmjöl och gå vidare med den.
Jag skulle vilja säga till honom i dag, eftersom han har lyssnat till denna debatt: Inser han inte att detta är något som man måste jobba vidare med omedelbart? Som den föregående talaren just har sagt är den enda vägen att hantera förbud mot kött- och benmjöl att få ett totalt förbud annars kan det inte kontrolleras. Som resultat går giftet in i systemet och när det gör det förstör det systemet.
Jag gör en särskild vädjan till kommissionären i dag att notera det som har sagts praktiskt taget i hela kammaren i denna debatt och att snabbt och skyndsamt införa ett förbud på allt kött- och benmjöl i Europeiska gemenskapen.

Patriat
. (FR) Fru talman, mina damer och herrar ledamöter, herr kommissionär! Jag har med intresse lyssnat till alla era anföranden.
Problemet är i dag inte att anklaga vem det än må vara för att ha infört bestämmelser för sent eller för att bära ansvaret för krisen. Jag vänder mig till er och säger till mig själv att problemet är att vi alla är underkastade ett gemensamt krav, nämligen livsmedelssäkerhet. Det är ett legitimt krav från de europeiska konsumenternas sida. Det är ett krav som åligger statsmakterna, både på det nationella och det europeiska planet. I dag, efter era debatter, tror jag att vi bör försöka åskådliggöra kraftfulla riktlinjer, både när det gäller metod och medel, för att vi skall lyckas uppfylla dessa krav.
Ordförandeskapets syn på metoden är följande: den vilar på vetenskapliga utvärderingar och på samråd. Eftersom vi fortfarande inte har uppnått säkerhet måste vi i dag ta reda på vetenskapliga fakta och vilka åtgärder som bör vidtas. Och den andra punkten är att studera åtgärdernas genomförbarhet, dvs. om mjölet kan behandlas och tester införas. Det handlar vidare om att snabbt införa dessa metoder och till sist om kontroller. Ni har alla behandlat, en efter en, dessa problem.
När det i dag gäller kontrollerna: för att ta upp den sista punkten. Herr kommissionär, jag tackar er för era ord - de visar kommissionens anda av öppenhet - om en eventuell studie om alla dessa problem samt ett mycket snart inrättande av den europeiska livsmedelsmyndigheten, vilket är er önskan. Men kontroller är bara kontroller, och i den mån det kvarstår en oändligt liten möjlighet att det förekommer bedrägerier, förskingring eller misstag, kommer folk fortfarande att tvivla, om än i ytterst obetydlig utsträckning, och det kan dra skam över hela sektorn.
En generalisering av testerna: jag tror att antalet tester behöver utökas - och det har ni alla krävt. Det finns länder som redan har engagerat sig i stor omfattning. Vi vill att testerna blir fler och mer omfattande för noga inringade populationer av nötkreatur och får. Men i dag förstår jag inte - med hänsyn till de medel som vart och ett av länderna förfogar över - hur det skulle vara möjligt att genomföra 28 miljoner tester per år, vare sig tekniskt, finansiellt eller effektivt. Dessutom skulle testerna, hur effektiva de än är, ändå lämna kvar ett spår av tvivel, eftersom de bästa testerna - och de har tagits upp - endast kan spåra sjukdomen under inkubationens sista månader, just innan sjukdomen bryter ut, och inte alldeles i början. Tvivel och osäkerheter kvarstår således, men jag tror att vårt gemensamma förslag och era debatter i dag gör det möjligt för oss att gå framåt.
De hjälper oss att göra framsteg, och därför har jag med stor uppmärksamhet lyssnat till alla era anföranden, för i det här skedet tycker jag att det är lämpligt att debatten om unionsmedborgarnas säkerhet förs på europeisk nivå. På det här området är det dessutom säkerligen svårt att få de nationella lagstiftningarna och den europeiska lagstiftningen att vara samstämda. Jag anser att vi måste ha en enhetlig, heltäckande och tillämpad lagstiftning för att uppfylla detta krav, och därmed undvika snedvridningar av konkurrensen och låta den inre marknaden förverkligas fullt ut.
Lita på att jag kommer att ha allt detta klart för mig i rådets fortsatta arbeten och i mina diskussioner med kommissionen, eftersom jag vet att en samsyn mellan institutionerna är ett av de bästa sätten att hantera ett så invecklat och övergripande problem som livsmedelssäkerheten är. Vid rådets möte den 30 november kommer det franska ordförandeskapet att inleda en viktig debatt om riktlinjer, och denna debatt kan ge de första svaren på hur vi skall komma tillrätta med en situation präglad av utbredd misstänksamhet, en situation som ifrågasätter våra institutioners trovärdighet i medborgarnas ögon. Det vi talar om här är folkhälsan, följaktligen allvarliga händelser som måste behandlas som sådana, med principfasthet och, utan tvekan, i öppenhet.
Fru talman, mina damer och herrar ledamöter, herr kommissionär! När det gäller den tvåsidiga uppgift som åligger oss kan ni vara övertygade om min fasta beslutsamhet att återvinna konsumenternas förtroende och förstärka EU-institutionernas trovärdighet, och jag skall se till att rådet tar sitt ansvar i det sammanhanget. När det gäller jordbruksfrågor har alla också varit angelägna om att ifrågasätta eller ta upp den gemensamma jordbrukspolitikens överlevnad: somliga har kritiserat produktivitetsökningen och tagit upp möjligheten att se över Blair House-avtalen, något som endast kan ske vid en ny förhandlingsrunda inom WTO.
Jag har lyssnat till alla förslag, och jag är inte likgiltig för dem. Jag kommer att invänta resultaten av era debatter, och är övertygad om att vi tillsammans kommer att fullfölja arbetet för säkerhet, och att vi tillsammans finner vägar och åtgärder som kan garantera unionsmedborgarnas säkerhet.

Byrne
. (EN) Fru talman! När jag tittar runt i denna kammare ser jag många ansikten av människor som jag är glad att kunna säga att jag har lärt känna väl under de senaste tolv månaderna. En sak som jag kan säga med övertygelse är att jag inser att alla dessa människor framför mig är experter på frågan om livsmedelssäkerhet. Många av er har varit engagerade i denna fråga under ganska många år, i synnerhet i den väldiga kommitté som behandlade denna fråga för flera år sedan. Ni har faktiskt varit engagerade i denna fråga längre än jag har varit. Jag vet att ni alla är engagerade i frågan. Därför har denna debatt varit av betydande intresse för mig som ledamot av kommissionen med ansvar för folkhälsa och konsumentskydd och med särskilt ansvar för livsmedelssäkerhet.
Jag slås av en sak som är särskilt viktig i detta sammanhang, vilket är att debattens skala, framför allt frågan om det bör bli ett totalförbud för kött- och benmjöl, sträcker sig hela vägen från " för det" till " gör det inte" - i en kammare fylld av experter på livsmedelssäkerhet. Det är en av de frågor vi måste behandla.
Det som vi måste komma ihåg när vi överväger denna fråga är det faktum att det redan finns ett förbud mot att utfodra boskap med kött- och benmjöl. Det förbudet är genomfört. Det är lagen och det är vad som skall efterlevas. Dessutom finns det införd lagstiftning som fastslår hur kött- och benmjöl, hur detta foder skall framställas - en annan garanti som är införd för att skydda folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Genom att säga att man måste förbjuda att svin och fjäderfä utfodras med kött- och benmjöl, vilka inte kan ha BSE som vektor till smitta är det ni säger inte att ni vill skydda svin och fjäderfä utan att ni skyddar nötboskap. Det ni därför säger är att den lagstiftning som finns införd på något sätt är otillräcklig eller inte efterlevs. Om det finns en uppfattning att det förekommer en omfattande brist på respekt för lagstiftningen i denna fråga, vad säger det om vad som har hänt under de senaste månaderna och åren avseende foder till nötboskap? Det väcker frågan som även jag är rädd att ställa. Fråga er själva vad svaret är på den frågan.
Jag tror att lagstiftningen har följts och om jag tror det - och jag tror inte att jag är naiv - anser jag inte att det är av väsentlig betydelse att ha ett omfattande förbud mot att utfodra svin och fjäderfä med kött- och benmjöl. Jag är dock villig att lyssna på bevisen i denna fråga. Om människor från medlemsstaterna kommer och talar om för mig att lagstiftningen inte är rätt och fullständigt genomförd då kanske vi måste tänka om igen, men det kommer inte att ske på grund av att vetenskapsmännen säger oss att det är nödvändigt, utan för att det finns brist i tillämpningen av lagstiftningen i Europeiska unionen. Det är en fråga som vi allvarligt måste fundera över.
Låt mig gå vidare till frågan om provkontroller.
Herr Whitehead frågade mig om mer detaljer med hänsyn till detta och jag tror att han har rätt om att jag borde ha betonat detta lite mer i det jag hade att säga.
Det finns två slag av tester som berörs här. Först finns det en som redan tillämpas eftersom lagar redan har lagts fram inför parlamentet för någon tid sedan av kommissionen rörande stickprovskontroller av döda djur i alla medlemsstater uppgående till 170 000 tester. Syftet med dessa tester var att fastställa smittonivån i Europeiska unionen. Det var för att få information. Jag välkomnar det faktum att Frankrike handlade snabbt och före någon annan medlemsstat och började med detta arbete på en högre nivå än vad som fastslogs i lagstiftningen. Nu får den denna information. Därför har denna situation. Det har varit helt öppet med utlämningen av information gällande dessa tester. Det skall också välkomnas och applåderas.
Låt oss fundera på en annan fråga här som jag är något oroad över. Om det finns en bred motreaktion mot myndigheterna i Frankrike för att de gör det rätta hoppas jag att det inte skrämmer andra medlemsstater att göra exakt samma sak. Om de genomför dessa tester på liknande sätt som Frankrike och ser till att de inriktar sig på de djur som är mest i farozonen och genomför de antal tester som krävs kommer vi att få exakt samma typ av information som Frankrike har och det kommer att finnas att tillgå i hela Europeiska unionen så att vi kan fatta de beslut som krävs och gå vidare.
De tester som jag hänvisar till nu är något olika. Det är inte avsedda att ge oss information om smittosamheten. De är mer inriktade på frågan om att försöka hålla slaktkroppar som kan vara smittade utanför livsmedelskedjan. Man har sagt att detta kommer att bli mycket dyrt och kommer att omfatta ett stort antal slaktkroppar och så vidare.
Låt oss inrikta oss på fakta. De tre tillgängliga testerna - franska, schweiziska och irländska - kan inte spåra BSE i djur under en viss ålder. Resultatet kommer att bli negativt. Ni skall ta på er kostnader och arbetet med att genomföra dessa tester och ni kommer att få negativa resultat. Vad är därför meningen med att göra dessa tester på ungdjur? Ingen, enligt min mening. Men vi har även betydelsen av vetenskapliga bevis om att djur under en viss ålder inte visar symptom på BSE. Jag har därför frågat Ständiga veterinärkommittén, vilken i dag medan vi talar håller på att granska denna fråga för att fastställa vid vilken ålder dessa tester bör göras. Vad jag menar är att man skall göra dessa tester på slaktkroppar av djur över en viss ålder för att upptäcka om det föreligger smittosamhet och om det gör det ta bort djuret från livsmedelskedjan.
Situationen är att vi har ungdjur där det inte förekommer någon BSE, säger vetenskapsmännen till oss, och de äldre djuren över den fastställda åldern där alla har testats för att fastställa om det finns BSE eller inte och de tas bort från livsmedelskedjan. Detta är en skyddsåtgärd för konsumenten och även en åtgärd för att öka konsumenternas förtroende. Det är därför som jag har föreslagit att vi följer denna väg och jag ser fram emot det råd vi skall få från Ständiga veterinärkommittén i eftermiddag som jag tänker lägga fram för ministerrådet nästa vecka för att diskutera denna speciella fråga gällande den ålder då gränslinjen skall dras.
Jag anser att den är den rätta vägen framåt. Det finns många tvister om detta och jag kan se att det i denna kammare finns olika åsikter beträffande detta men det är viktigt att vi ror tillsammans i denna fråga. Det är viktigt att vi försöker att uppnå ett samförstånd om vilken väg som är den rätta och finner rimliga svar och inte anklagar andra som när de finner ett proportionellt svar säger att ni gör inte tillräckligt för att skydda konsumenthälsan och konsumenterna. Det är rimligt att dra linjer under omständigheter där man är ganska säker på den linje som man drar i sanden - säker på ena sidan och inte på den andra. Vi måste se till att vi är hederliga mot varandra när vi identifierar de åtgärder som vi alla anser vara nödvändiga därför att syftet med detta arbete är att skydda folkhälsa och livsmedelssäkerhet och ökat konsumentförtroende.
Slutligen lyssnade jag med stort intresse till min vän herr Patriats synpunkter både tidigare och just nu och jag ser fram emot ett nära samarbete med honom om dessa frågor under de kommande veckorna. Jag måste tala om för er att han och jag har fört en diskussion om just denna fråga så nyligen som förra veckan i Paris, så jag är övertygad om att parlamentet, rådet och kommissionären kan arbeta tillsammans under icke kärva förhållanden för att finna svar på detta stora problem som vi har.

Gollnisch
Fru talman! Jag skulle bara helt kort vilja lägga fram en personlig synpunkt, eftersom vår kollega Graefe zu Baringdorf anklagade ledamöterna i min grupp för att inte ha deltagit i undersökningskommittén om BSE. Jag vill endast göra följande klargörande: parlamentet har haft två undersökningskommittéer. Martinez deltog i den första, och jag har här, till vår kollegas förfogande, hans minoritetsståndpunkt som formulerades skriftligt i samband med den första kommittén, Bögekommittén.
Vi deltog inte i den andra kommissionen eftersom vi helt enkelt uteslöts på grund av Hondt-lagens mekanism och parlamentets bestämmelser, eller brist på bestämmelser, jag vet inte vilket.
Det bästa sättet att inte lyssna till oss är att inte bjuda in oss. Under alla omständigheter formulerade Martinez sin högtidliga varning år 1990, dvs. sex år före den första undersökningskommittén.

Talmannen
Jag har mottagit sju resolutionsförslag, i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0553/2000)med frågor till kommissionen.
Ni kommer att upptäcka vilken organisatorisk katastrof vi befinner oss i, för så här dags borde vi avsluta frågestunden. Jag måste säga att det inte ingår i min behörighet och kapacitet att åstadkomma mirakel. Därför måste vi samarbeta för att utnyttja den närmaste halvtimmen, för vi kommer att ge upphov till försummelser av olika slag. Vi kommer inte att hålla på i en och en halv timme, vi kommer inte ens att sluta klockan 7, vi kommer inte ens att hålla på i en timme, eftersom kommissionärerna måste ge sig iväg på en resa kl. 19.30.
För att uppnå en jämn fördelning är den enda lösning jag kan komma på att två frågor ställs i första delen - vi hinner inte med fler. Jag ber att den ledamot som har ställt frågan ställer högst en tilläggsfråga och endast undantagsvis ytterligare en. Sedan är ordet fritt för frågor till varje kommissionär så att alla får delta och ingen känner sig förfördelad. Kommissionärerna förtjänar all respekt och jag anser att de alla har rätt att besvara någon fråga. En sådan fördelning kommer att bli rättvis.

Talmannen


Carmen Cerdeira Morterero
Fråga nr 17 från (H-0848/00):
Angående: Minimibestämmelser vid avvisningen eller utvisningen av invandrare Vid rådets sammanträde den 18 december 1997 antogs resolutionen om fastställandet av prioriteringar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor under tiden från och med den 1 januari 1998 till dagen för Amsterdamfördragets ikraftträdande. I resolutionen fastställdes klart och tydligt målet " förbättring av samarbetet beträffande avvisning eller utvisning av invandrare" .
På grund av den senaste tidens frekventa händelser i olika medlemsstater, där de mest grundläggande mänskliga rättigheterna inte har respekterats vid avvisningen eller utvisningen av invandrare, bör denna fråga specialgranskas av kommissionen. Följande metoder får tjäna som exempel: kuddtekniken, som orsakade en invandrares död i Belgien, användningen av starka lugnande medel i Spanien, transporten av invandrare hopträngda i lastrummen på båtar i Italien och Spanien, tragedin med de 58 kinesiska invandrarna som dog i Förenade kungariket i hamnen i Dover efter att ha gripits flera gånger på europeiskt territorium samt den allmänt utbredda användningen av olika typer av våld och hot mot utvisade invandrare.
Har kommissionen något förslag på hur man inom ramen för asyl- och invandringspolitiken i första hand skall kunna undvika situationer av detta slag och i andra hand harmonisera och samordna medlemsstaternas avvisnings- och utvisningspolitik i enlighet med de mänskliga rättigheterna och FN:s konventioner i denna fråga?

Vitorino
Herr talman! För att ge mitt bidrag till ett världsligt mirakel, skulle jag vilja säga att när det gäller harmoniseringen av asylpolitiken, är unionens främsta åtgärder fastställda inte enbart i handlingsplanen från Wien och i slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors, utan också i den resultattavla som kommissionen har lagt fram för rådet och Europaparlamentet, och som kommer att genomföras enligt två grundläggande etapper. I den första etappen - som jag hoppas skall vara helt avslutad i juni nästa år -, handlar det om att fastställa gemensamma minimibestämmelser för de grundläggande delar som skall känneteckna asylpolitiken. I en följande etapp, på längre sikt, är målet att fastställa ett allmänt omfattande gemensamt asylsystem. Och med syfte att definiera detta helhetssystem i asylfrågor, kommer kommissionen i slutet av året, att lägga fram ett meddelande för att främja denna debatt. När det gäller den specifika frågan om den rättsliga grunden, är det artikel 63.3b i EG-fördraget som förutser antagandet av åtgärder angående illegal invandring och illegal bosättning i unionens länder, samt åtgärder för återflyttning av personer som uppehåller sig olagligen i unionen.
Nu har rådet fått ett första initiativ från det franska ordförandeskapet, vars syfte är att anta ett direktiv om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning av medborgare från tredje land, ett direktivförslag som också kommit till parlamentet för rådfrågning.
Allmänheten i medlemsstaterna uppfattar det som att den befintliga avvisningspolitiken brister i samordning och är mycket ineffektiv. Kommissionen anser att för att klargöra och samordna denna politik spelar avtalen om återinresa en viktig roll, och just nu pågår förhandlingarna med Ryssland, Sri Lanka, Pakistan och Marocko angående de första gemenskapsavtalen om återinresa. Kommissionen hoppas att det i budgeten för år 2001 antas ett finansiellt samarbetsinstrument med ursprungsländerna och transitländerna som förbättrar deras förmåga till återtagande och frivillig återvändo.
När det gäller den framtida politiken, är kommissionens åsikt att behovet av en allmän och konsekvent politik när det gäller återflyttning främst måste syfta till att främja frivillig återflyttning. Med tanke på denna frivilliga återflyttning, vill jag påminna kammaren om att den europeiska flyktingfonden innehåller specifika finansiella åtgärder för att stödja och utveckla medlemsstaternas politik för återflyttning, och när det gäller villkoren för denna återflyttning ansluter jag mig till den oro som ledamoten uttryckt angående behovet att anta gemensamma minimibestämmelser för att definiera förfarandet och värdiga villkor, samt en mänsklig behandling vid återflyttningen. Jag är övertygad om att detta kommer att vara ett bra tema för kommissionens arbetsprogram för år 2001.

Cerdeira Morterero
Herr talman! Jag skall också försöka bidra till miraklet i form av fördelningen av tiden mellan kommissionärerna och parlamentets ledamöter.
Herr Vitorino, ni vet mycket väl att vi delar er oro, det arbete som ni själv har lagt fram för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, " scoreboard" och de prioriteringar som kommissionens tjänsteenheter har fastställt i dessa frågor. Det är det vi arbetar på i utskottet. Det är utan tvekan så att de omständigheter jag kommenterar i min fråga måste göra att alla europeiska medborgare, och i synnerhet vi som har ett ansvar, ett politiskt åtagande och arbetar med dessa frågor, lyfter fram dessa och begär maximala ansträngningar för att påskynda arbetet, så att ingen av de situationer jag nämnde, till exempel utvisningen av invandrare, upprepas för det är en skam för oss européer och ännu mer för oss som politiskt ansvariga.

Vitorino
Herr talman! Jag vill säga att jag ansluter mig till fru ledamotens oro och hoppas att era krav inte bara riktas till kommissionen, utan också till rådet, så att hela den rättsliga ramen kan godkännas till juni nästa år. Detta är mitt åtagande. Jag svarar för mig.

Naranjo Escobar
Herr talman! Jag vill bara säga två saker. I uppräkningen av exempel i frågan är det endast minnesfragment som kommer till uttryck, något jag inte anser vara lämpligt i ett fall som detta. Men kort sagt, herr kommissionär, i dagsläget har vi inte aktualiserat tableau de bord, och vi förfogar inte heller över ett lagligt instrument som reglerar villkoren och de materiella förutsättningarna för en utvisning. Den 12 december kommer Förenta nationerna i Palermo att underteckna den internationella konventionen om organiserad brottslighet med ett protokoll om människosmuggling. Det finns ett direkt samband mellan den organiserade brottsligheten och invandringen. Vilka förslag har kommissionen på den punkten mot bakgrund av unionens artikel 31?

Vitorino
Jag upprepar mina ursäkter över den överdrivna noggrannheten i samarbetet om det världsliga miraklet; och jag skulle vilja säga er herr ledamot, att jag hoppas att kommissionen i slutet av året skall kunna lägga fram två rambeslut inför rådet och Europaparlamentet med grund i den tredje pelaren, som innehåller gemensamma definitioner, gemensamma åtal och straff för människohandel för sexuellt utnyttjande och för ekonomisk vinning. Det kommer att vara den första stenen i det europeiska straffbygget mot människohandel, vilken vanligtvis är förenad med den organiserade brottsligheten. De lösningar kommissionen kommer att föreslå är helt i enlighet med innehållet i FN-konventionen, vilken jag hoppas kommer att undertecknas i Palermo mellan den 12 och 15 december.

Talmannen


Efstratios Korakas
Fråga nr 18 från (H-0860/00):
Angående: FN-rapport om hur kvinnor utnyttjas I en rapport från FN målas kvinnornas situation i världen upp i mycket dystra färger. Tiotals miljoner oönskade graviditeter, missfall, aborter, misshandel, barnamord och brott utförda " av hedersskäl" . Av rapporten framgår att 60 miljoner flickor i världen rapporteras som " saknade" , att 5 000 kvinnor varje år mördas " av hedersskäl" , att ca 4 miljoner kvinnor varje år säljs för att tjäna inom sexindustrin, och att de som lyckas fly i stället nödgas arbeta under undermåliga förhållanden. En viktig del av rapporten utgörs av uppgifterna om att var tredje kvinna i världen åtminstone en gång under sitt liv antingen blivit misshandlad, våldtagen eller tvingats till sex, allt medan gärningsmännen går fria.
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att få ett slut på denna situation av grovt utnyttjande, misshandel och handel med vita människokroppar, en situation som absolut inte kan tolereras - och vad ämnar kommissionen göra för att avskaffa alla former av kvinnodiskriminering?

Andra delen
Frågor till Solbes
Diamantopoulou
Herr talman! Det är uppenbart att frågan om kvinnomisshandel, våld mot kvinnor, är ett av vår tids största sociala problem, med enorma ekonomiska konsekvenser, eftersom det över hela världen pågår en mycket omfattande illegal ekonomisk verksamhet inom detta område. Det finns många typer av våld mot kvinnor: det är våldet inom familjen, ett brott som sker i tysthet, det är olika former av sexuellt utnyttjande, det är handeln med kvinnor, handeln med människor.
Jag vill påminna om att världssamfundet efter mötet i Peking och efter mötet i New York i år enats om att alla dessa frågor berör de mänskliga rättigheterna och att de bör betraktas på detta sätt, som en kränkning av de mänskliga rättigheterna. Redan 1996 godkände kommissionen en alleuropeisk politik för att bekämpa människohandeln, med särskild tonvikt på kvinnofrågorna, eftersom kvinnorna drabbas mest av detta gissel. Jag vill påminna om Daphne-programmen och Stop-programmet, jag kan tala om för er att det i fjol genomfördes en kampanj mot våld i hemmet, våld inom familjen, ett mycket omfattande problem i hela Europa, och att man 1997 beslutade om gemensamma insatser mot människohandel och mot sexuellt utnyttjande av barn, vilket innebär att alla medlemsstater uppmanas att revidera sin lagstiftning, att särskilt rikta in sig på vissa typer av beteenden och att uppmuntra till samarbete mellan domstolarna.
Det program om jämställdhet mellan könen som kommissionen lagt fram för den kommande femårsperioden bygger på fem grundtankar: den ena av dessa gäller våldet och de mänskliga rättigheterna, och här räknar vi med samarbete med regeringar, lokala myndigheter och icke-statliga organisationer, så att vi under nästa femårsperiod kan få till stånd program i alla medlemsstater.

Korakas
Jag tackar kommissionären för hennes svar, allt det hon sade är visserligen bra, men jag anser att hon inte berörde problemets kärna. Och jag skulle vilja fråga henne: Tror ni inte, fru kommissionär, att de avskyvärda företeelser som vi fördömer och som ni gett ytterligare exempel på har ett samband med den rådande ekonomiska situationen i Europeiska unionens länder och i de andra länderna i Europa och i världen? Tror ni inte det beror på att strävan efter största möjliga profit till varje pris har upphöjts till det främsta idealet? De moderna slavinnorna i Europa, som är avsedda att användas till allt, kommer framför allt från de tidigare socialistiska länderna, där kvinnan tidigare hade den sociala ställning som hon är värd. Som en följd av de tragiska förändringar som ni så hett åstundat och eftersträvat - jag menar ert system - utgör i dag exporten av kvinnor och barn till våra länder den största delen av exporten från dessa länder...
(Talmannen avbröt talaren.)

Diamantopoulou
- (EL) Herr talman! Bara ett ord: Det är inte sant att kvinnohandeln enbart eller främst härrör från de f.d. socialistiska länderna. Tyvärr måste vi säga att den främsta platsen intas av Asien liksom av länderna i Afrika. Det är fattigdomen, var den än förekommer, som är den främsta orsaken till denna företeelse.

Talmannen
Jag ber fru Schreyer och herr Fischler om ursäkt, men det är omöjligt för dem att besvara frågor. Frågorna 19, 20 och 21 kommer att besvaras skriftligen.

Talmannen


Camilo Nogueira Román
Fråga nr 22 från (H-0809/00):
Angående: Den monetära unionen och Europeiska kommissionens roll Vid en diskussion som fördes inom Europaparlamentets utskott för konstitutionella frågor hävdade kommissionens tidigare ordförande Jacques Delors att Europeiska kommissionen inom ramen för den europeiska politiken borde vara ansvarig för offentliga uttalanden om den gemensamma valutans ställning och varierande utveckling.
Kommer kommissionen att vidta någon åtgärd för att åtminstone sätta stopp för de många olika åsikter som för närvarande råder och som så allvarligt skadar eurons utveckling?

Frågor till Wallström
Solbes
. (ES) Herr talman! Jag kan säga till Nogueira att det är uppenbart att penningpolitiken, i den modell vi fastställer, åligger Europeiska centralbanken och det är centralbanken som agerar utifrån de kriterier som fastställs i fördraget.
Ett problem av allvarligare natur är hur en gemensam penningpolitik skall kunna uppnås som är förenlig med en nationell ekonomisk politik i enlighet med fördraget. Det är just den åtgärden som ingår i samordningen av den ekonomiska politiken, som har två grundläggande mål: å ena sidan att den ekonomiska politiken i de olika medlemsstaterna inte skall vara oförenlig med de övriga, och för det andra att den inte heller skall vara oförenlig med penningpolitiken och ge upphov till en situation som kan innebära att vi får en överdrivet restriktiv penningpolitik.
Vi försöker att genomföra den samordningen, huvudsakligen med hjälp av instrumentet i form av de stora riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som är tillämpbara i alla medlemsstater som godkänner dessa och som inbegriper, inte bara de stora linjerna för den ekonomiska politiken, utan även särskilda rekommendationer för varje medlemsstat. Vi har emellertid också till följd av stabilitets- och tillväxtplanen startat de så kallade stabilitetsprogrammen. Här har vi en mycket mer exakt, mycket mer punktinriktad metod, för vi inför där som enda och uteslutande faktor de offentliga finanserna.
Syftet har under den här perioden varit att minska det offentliga underskottet för att uppnå en bättre anpassad penningpolitik, färre räntetyper och en ökad tillväxt. De planerade målen håller nu på att uppnås på ett tillfredsställande sätt. Vi hoppas att vi nästa år inte har något underskott.
Under dessa förhållanden har Euro-gruppen, som huvudansvarig för samordningen av den ekonomiska politiken, för avsikt att gå ännu längre när det gäller vår skatteplikt och framför allt öka kvaliteten och hållbarheten hos de offentliga finanserna, något som utan tvekan förutsätter en förbättring av stabilitets- och tillväxtpakten och en behandling av viktigare frågor med större innehåll.

Nogueira Román
Herr talman, herr kommissionär! Ni har gett mig ett svar beträffande den europeiska ekonomiska politiken och medlemsstaternas och kommissionens praktiska tillämpning av denna. Jag anser att problemet på eurons nuvarande stadium inte är den ekonomiska politiken och att det är andra lösningar som krävs.
Om jag skall visa förståelse för ert svar, kan jag tillägga det uppenbara faktum att det från Europas sida görs systematiska dollarköp, investeringar utöver det vanliga i Förenta staterna som, om jag vore den som styrde landet skulle vara något som oroade mig enormt, och hur som helst, att eurons fall även starkt främjar den europeiska exporten, något som inte är negativt för Europa.
Men jag tror inte att ni kan förklara detta, annars vågar ni inte och hur som helst bottnar det grundläggande problemet med eurons fall på börsen i att förtroende saknas för den gemensamma politiken, eftersom staterna vägrar erkänna den strategiska och politiska realiteten för eurons existens.

Talmannen
Inte heller det var en fråga, herr Solbes. Som ni märker har alla ledamöter, nästan utan undantag, anlag för att bli kommissionärer, de vill klargöra frågan för oss. Alla vet vi att det är ont om tid. Jag ber er, ledamöter, att börja med frågan och inte med förklaringen.

Rübig
(PPE-DE). (DE) Herr talman! Jag anser att det bland allmänheten är viktigt att skilja mellan inrikes och utrikes effekter och därför vill jag veta: Avser kommissionen nu att strax inför det faktiska införandet av euron inleda en aktion för att klargöra skillnaden mellan inrikes och utrikes effekter av valutastabiliteten för befolkningen?

Solbes Mira
. (ES) Herr talman! Jag skall försöka besvara båda frågorna snabbt. För det första, det stämmer att euron har en intern effekt och en extern effekt. Euro-effekten kan i allmänna termer betraktas som en absolut och total framgång, vi har lyckats öka tillväxten, öka stabiliteten i vår ekonomi, vi har, trots de risker som föreligger, lyckats hålla inflationen på en relativt låg nivå och den främsta målsättningen, att kontrollera inflationen, håller vi nu på att uppnå.
Ur extern synvinkel är det sant att det finns ett problem - och här svarar jag indirekt Nogueira - som är, det får vi inte glömma, att besparingarna i Europa är mycket större än i Förenta staterna. En del av dessa europeiska besparingar gör det möjligt för europeiska företag att bege sig utomlands och bli internationella; i vissa fall är det europeiska investeringar som sker utomlands och i vissa fall är det helt enkelt länder eller sändare som agerar i Europa, där de lättare kan fånga resurserna för att sedan flytta dem utomlands.
Men för att besvara er konkreta fråga, vad skall vi göra? År 1999 startade vi flera särskilda program i samarbete med parlamentet för att göra euron så känd som möjligt. Jag brukar alltid säga att euron inte kommer att införas den 1 januari 2002, euron finns redan i vår plånbok; vi har den i form av olika skiljemynt, men vi har den redan i plånboken. Nu måste vi arbeta med just den frågan. Om vi år 2000 har ägnat större uppmärksamhet åt små och medelstora företag, måste år 2001 få bli medborgarnas år. Vi gör det nu i samarbete med medlemsstaterna, som är ansvariga för de särskilda programmen för övergången till euron; parlamentet medverkar (tänk på sammanträdena den 23 och 24 oktober) och det vi för vår del försöker göra, för att medlemsstaterna skall göra framsteg och uppnå denna synlighet som vi alla vill ha, är att informera Ekofin-rådet varje månad. Även ni informeras om planerna för övergången till den fysiska euron i varje medlemsstat, för att alla skall kunna välja de bästa metoder som tillämpas i det ena eller andra landet och för att vi tillsammans skall kunna ta oss så långt som möjligt och uppnå bättre resultat före utgången av nästa år.

Talmannen
Fråga nr 23 kommer att besvaras skriftligen.

Talmannen


Mihail Papayannakis
Fråga nr 24 från (H-0787/00):
Angående: Luftföroreningar i Grekland Enligt de bedömningar som Greenpeace har gjort efter WHO:s metoder, och de senaste uppgifterna (1997-1999) om luftföroreningar som tagits fram av de ansvariga statliga myndigheterna, framgår det att omkostnaden i form av människoliv i Grekland är lika hög som det antal människor som omkommer i trafiken (1342 och 7247 fler dödsfall årligen av kort- respektive långsiktiga följder), och att den uppskattade kostnaden för samhället uppgår till 548 och 2 096 miljarder drakmer för kort- respektive långsiktiga följder. I synnerhet i Aten har man kunnat konstatera höga koncentrationer av partiklar, ozon, kolmonoxid, kvävedioxid och svaveldioxid.
Kommissionen ombeds därför informera om huruvida Grekland har meddelat vilka genomförandeåtgärder som har vidtagits i landet för att införliva direktiven 96/61/EGoch 96/62/EG med sin nationella lagstiftning, om ovannämnda direktiv genomförs korrekt och i allmänhet hur kommissionen förhåller sig till luftkvalitetssituationen i Grekland, i synnerhet efter så många studier som den själv har finansierat för att problemet skall kunna lösas?

Frågor till Monti
Wallström
. (EN) För det första, direktiv 96/61 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar som måste införlivas i medlemsstaterna senaste den 30 oktober 1999 har fortfarande inte genomförts i Grekland. Kommissionen har därför nyligen överlämnat ett yttrande till de grekiska myndigheterna. Om ingen åtgärd vidtas från grekisk sida kommer vi att fortsätta det förfarande som redan inletts.
Vad gäller direktiv 96/62 om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten har kommissionen inlett en process mot Grekland om icke-införlivande vid EG-domstolen. Under förfarandet meddelade de grekiska myndigheterna att direktivet nu har införlivats. Kommissionen begärde då hos EG-domstolen att få dra tillbaka den process som inletts mot de grekiska myndigheterna.
En kontroll av luftkvaliteten i Aten som genomförts mellan kommissionens enheter och Atens kommun har gett som resultat att man installerat ett övervakningsnät för att uppfylla kraven i dotterlagstiftning enligt direktiv 96/62. I undersökningen bedömdes också dagens luftkvalitet i Aten. Under mätningskampanjen upptäcktes förhöjda värden av svaveldioxid i några områden. Gällande nivåer för kvävedioxid och bly var inte överskridna. Ozontröskelvärdena enligt direktiv 92/72 överskreds inte i staden Aten, men det bör noteras att inga mätningar gjordes i mitten av sommaren. Andra kontrolldata visar att ozontröskelvärdena ofta överskrids utanför Atens tätortsbebyggelse.
Jag är hoppfull om att denna situation skall förbättras genom genomförandet av andra gemenskapsinitiativ, som den nya överenskommelsen om kommissionens förslag till ett direktiv om nationella utsläppstak. Dessutom måste dotterdirektiv 99/30 införlivas i medlemsstaterna senast den 19 juli 2001. I den fastslås framtida gränser för svaveldioxid, kvävedioxid, kväveoxider, särskilda ämnen samt bly.
Enligt undersökningen är nuvarande koncentrationer av kvävedioxid högre än det gränsvärde för kvävedioxid som skall gälla senast år 2010, och det nya gränsvärdet för särskilda ämnen som skall uppfyllas senast år 2005 är för närvarande mycket överskridet. Det nyligen antagna gränsvärdet för bensen är också för högt. Denna situation förväntas förbättras genom genomförandet av gemenskapslagstiftningen, till exempel inom transportsektorn. De grekiska myndigheterna kommer dock att behöva vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa att normerna för luftkvalitet uppfylls.

Papayannakis
Fru kommissionär! Jag tackar verkligen för era mycket exakta och detaljerade upplysningar. Herr talman, för ovanlighetens skull skall jag inte göra något ställningstagande; jag vill bara ställa två frågor till kommissionären: Ni sade att det finns fall där vi har överskridit gränserna. Har ni fått meddelande om några åtgärder sedan gränserna överskridits? För det andra, finns det i anslagen till Sammanhållningsfonden eller i anslagen till gemenskapens tredje stödprogram några investeringar, har ni diskuterat investeringar som innebär installerande av mätstationer i hela Grekland och inte bara i Aten i enlighet med gemenskapslagstiftningen?

Wallström
. (EN) Om värdena överskrids måste medlemsstaten, i detta fallet Grekland, vidta åtgärder. Vad vi gör är att garantera att det finns ett system för övervakning och mätning. Om värden överskrids begär vi att medlemsstaten vidtar åtgärder och vi följer utvecklingen. Det finns möjlighet att utnyttja gemenskapsmedel för att upprätta nätverk och för mätningar i Grekland. Det är ytterst viktigt att bevaka utvecklingen av luftkvaliteten i Grekland och inte bara i Aten.

Talmannen
Frågorna 25 till 28 kommer att besvaras skriftligen.

Talmannen


Geneviève Fraisse
Fråga nr 29 från (H-0811/00):
Angående: Statsstöd till den audiovisuella sektorn Vid ett av det franska ordförandeskapets seminarier om kultursektorn ansåg en företrädare för Europeiska kommissionens generaldirektorat för konkurrens att kanalernas juridiska investeringsskyldigheter utgjorde statsstöd eftersom lagstiftaren gjort dessa investeringar obligatoriska.
Kan kommissionen bekräfta att det är denna linje den går på inom ramen för sin undersökning om statsstöd till filmindustrin och den audiovisuella industrin?

Monti
. (FR) De resurser som TV-kanalerna tilldelar i enlighet med en juridisk skyldighet utgör statliga resurser. Det faktum att TV-kanalerna har en juridisk investeringsskyldighet betyder inte med nödvändighet att dessa investeringar är statsstöd i enlighet med artikel 87.1 i EEG-fördraget, men det innebär däremot att kommissionen skall utöva en kontroll enligt artikel 87 i EEG-fördraget.
Den princip som kommissionen utgår ifrån för att avgöra om sådana investeringar utgör statsstöd och för att, i förekommande fall, beräkna dem, är principen om en privat investerare som agerar under normala förhållanden i en marknadsekonomi. Inköp av audiovisuella produkter för program som skall sändas senare går inom ramen för TV-kanalernas normala affärsverksamhet. De investeringar som görs för att finansiera sådana produkter innehåller endast inslag av statsstöd i de fall TV-kanalerna inte erhåller någon kompensation eller tillräcklig ersättning för produkterna. En sådan ersättning kan vara i form av materiel, köp av audiovisuella produkter, andelar i en samproduktion eller sändningsrättigheter. Ersättningen kan också utgöras av andra former av affärsmässiga kompensationer för deras investeringar. Med andra ord: en investering kan innehålla ett inslag av stöd om den finansierar produktionsprojekt som kanalerna inte skulle ha finansierat utan en juridisk investeringsskyldighet.
Stödet till sådana projekt utgörs självklart inte av den totala finansieringen från kanalernas sida. Det består snarare av skillnaden mellan en normal avkastning och den faktiska avkastningen på den finansierade produktionen. Det bör till sist sägas att investeringarnas karaktär av ett stöd inte på förhand avgör om de är förenliga med bestämmelserna i fördraget. De skulle kunna anses vara förenliga om de utgör ett särskilt stöd till kulturell produktion.

Fraisse
Herr kommissionär! Skulle ni kunna klargöra om det i det här fallet inte finns en motsägelse med det faktum att " Television utan gränser" även stöder produktion av programinnehåll.
När det gäller klyftan mellan beloppet på ett nationellt stöd och hur stödet utnyttjas i ett land, tror ni inte att denna klyfta på sikt hotar de nationella stödens lämplighet, och därmed deras existens? Vad anser kommissionen i den frågan? Det jag i grunden har svårt att förstå är varför ni arbetar med dubbla notifieringar, och inte med en officiell text som gör att man kan se på problemet i sin helhet, på det sätt som ni behandlade problemet i förhållande till fördragen.

Monti
. (FR) När kommissionen beslutade att godkänna det franska systemet för stöd till filmproduktion, fastställde vi fyra specifika kriterier för förenlighet. I samma beslut åtog sig kommissionen att se över stödsystemen i alla medlemsstater, genom att utgå från dessa specifika kriterier för förenlighet, som godkänts fram till år 2004, då det franska stödsystemets tillstånd löper ut. Målet med kommissionens intervention är att skapa rättssäkerhet och stabila regler - som sektorn behöver för att utvecklas, men som den hittills har saknat - genom att fastställa minimikriterier för förenlighet, dock utan att vilja harmonisera stödsystemen, eftersom mångfalden återspeglar den kulturella mångfald som kommissionen vill bevara. Denna dubbla strategi, fru ledamot, syftar därför endast till att undersöka om de olika befintliga systemen är förenliga med den prototyp som etablerades i samband med beslutet att godkänna det franska systemet, på grundval av fyra specifika kriterier för förenlighet.

Talmannen
Frågorna 30 till 59 kommer att besvaras skriftligen.
I dag skulle vi på vulgärlatin kunna säga ite cuestiones sunt.
Härmed förklarar jag frågestunden med frågor till kommissionen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.30 och återupptogs kl. 21.00.)

Motverkan av social utslagning (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5­0307/2000) av Figueiredo för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättandet av ett program för gemenskapsåtgärder som skall uppmuntra medlemsstaterna att samarbeta för att motverka social utslagning.

Pérez Álvarez
Herr talman, fru kommissionär! Ingressen till Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna lyder: " Den sätter människan i centrum för sin verksamhet genom att inrätta ett unionsmedborgarskap och skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa" , och i första artikeln tilläggs: " Människans värdighet är okränkbar. Den skall respekteras och skyddas."
Jag citerar stadgan om de grundläggande rättigheterna, för vissa av de situationer som beskrivs i detta utmärkta betänkande - som jag gratulerar föredraganden till - är oförenliga med den förklaring som parlamentet frivilligt antagit dessa dagar.
Inför sådana bekräftanden är verkligheten obeveklig. Uppgifter från Eurostat visar att 18 procent av Europeiska unionens befolkning lever på en inkomst som uppgår till mindre än 60 procent av den nationella medelinkomsten eller, och det är samma sak, att 65 miljoner européer lever i fattigdom. Visserligen är de nationella siffrorna för fattigdom varierande och olika, eftersom typerna av fattigdom varierar: fattigdom i städer, i industriområden, på den avlägsna landsbygden, etcetera, eller fattigdom till följd av diskriminering på grund av kön eller ålder - jag syftar naturligtvis här på fattigdom bland kvinnor och fattigdom bland barn.
Dagens samhälle, ett samhälle med en globalisering och en internationalisering av ekonomin, informationssamhället med en teknisk utveckling kan också ha ett inte alltför positivt inflytande och orsaka eller bidra till nya former av fattigdom, på grund av de inneboende svårigheterna i denna typ av samhälle att underlätta tillgången till sysselsättning, som jag betraktar som den främsta vägen till integrering och social delaktighet, och på grund av behovet att förbättra arbetstillfällena och uppnå mer kvalitativa sådana.
Europa har lyckats skapa en avsevärd sysselsättningsnivå. I mitt land Spanien har José María Aznars regering gjort en kraftansträngning och avlagt ett löfte: med höga arbetslöshetssiffror som utgångspunkt har den lyckats minska arbetslösheten och bevarar den målsättning som nu håller på att uppnås, och det löftet. Vi får dock inte nöja oss med det vi hittills har uppnått.
För att få till stånd ett Europa som främjar integrering, i enlighet med det som sades på Europeiska rådet i Lissabon, krävs gemensamma insatser och åtgärder. Det förutsätter att man känner till de karaktäristiska drag och metoder som kan inbegripa alla, i det internationella samhället och i de olika regeringarna, på grund av behovet att kvantifiera mål och utrota fattigdomen bland barn, för fattigdomen bland barn skulle orsaka annan fattigdom och kanske få den sociala utslagningen att slå rot vilket skulle bevara fattigdomen och kanske eländet för all framtid. Därför skulle jag vilja be om särskilda insatser, fru kommissionär, för att utrota fattigdomen bland barn.

Désir
Herr talman! Jag skulle först vilja tacka föredraganden och välkomna hennes initiativ att inleda en dialog med rådet och kommissionen redan vid första behandlingen, för att arbeta för en större hänsyn till parlamentets ändringsförslag.
Efter massarbetslösheten under 80- och 90-talen riskerar utslagningen att bli ett nytt ont som kommer att plåga Europa under nästa decennium. Nu när tillväxten återvänt är detta en utmaning att anta om vi vill att denna tillväxt verkligen skall komma alla till del. Men det är inte något som kommer av sig självt, för tillväxten är mycket ojämnt fördelad och kan åtföljas av - vilket vi har sett i Förenta staterna sedan ett tiotal år - ihållande problem med otrygghet, utslagning, fattigdom och nya getton i städerna. Tillväxtens villkor är ett arv av den tidigare krisen: många arbetstillfällen skapas, men det har aldrig tidigare funnits så många osäkra och tillfälliga arbeten och ofrivilliga deltidsanställningar. Jag tror att vi måste se till att fenomenet working poors inte breder ut sig hos oss. Förutom att bli utslagna ekonomiskt sett, förlorar många också en värdig bostad och tillgång till vård, utbildning och kultur, eftersom vissa grupper är mer utsatta än andra.
Tanken med det här gemenskapsprogrammet är inte att det skall svara för den samlade motverkan av utslagning i unionen, men det skall ge Europa möjlighet att vidta den här typen av åtgärder på ett mer beslutsamt, effektivt och samordnat sätt. Därför måste det ha ett nära samband med den förpliktelse som stats- och regeringscheferna ålade sig i Lissabon i mars 2000, om att vidta åtgärder för att - jag citerar - " på ett avgörande sätt försöka utrota fattigdomen genom att man fastställer lämpliga mål för detta som rådet skall enas om senast i slutet av året" , dvs. till toppmötet i Nice, som kommer att äga rum om några veckor. Jag tror inte att programmet kommer att nå sin fulla innebörd om det inte står i samband med det målets förverkligande.
Hur då?
För det första genom att förbättra förståelsen för utslagningen som fenomen, med hjälp av indikatorer och utvärderingskriterier, som framför allt är inriktade på målgrupper.
För det andra genom att göra det möjligt att bättre ta vara på erfarenheterna hos aktörerna ute i samhället, icke-statliga organisationer, lokala myndigheter, sociala organ och utslagna personer.
För det tredje genom att hjälpa till att bedöma effekterna av de politiska åtgärder som vidtas i de olika medlemsstaterna, för att kunna dra lärdom av dem, uppvisa bra metoder och reflektera över lämpliga strategier, framför allt samstämmigheten med övriga ekonomiska och sociala åtgärder.
För det fjärde till sist: genom att medverka till att det fastställs riktlinjer och nationella handlingsplaner på samma sätt som i samband med Luxemburgprocessen för sysselsättningen, vilken grundas på indikatorer och mål som inte ligger på en miniminivå, utan en hög kravnivå som motsvarar vår uppfattning om den europeiska sociala modellen.
Föredragandens ändringsförslag - som vi stöder - syftar till att stärka programmet i den riktningen. Jag tror att de på ett bra sätt följer de förslag som lades fram av högnivågruppen om social trygghet - förslag som överlämnades till rådet (sysselsättning) inför toppmötet i Nice - särskilt de som rör idén om att främja varaktiga anställningsformer och kvalitativa arbeten samt tillgång till social trygghet och vård, liksom allas rätt till en värdig och hälsosam bostad samt väsentliga tjänster. Högnivågruppen nämner i det sammanhanget tjänster som elektricitet, vatten, värme, men även en faktisk tillgång till utbildning, rättvisa och offentlig service.
Jag tror, för att avsluta, att vi inte kommer att kunna motverka utslagningen effektivt om vi inte garanterar grundläggande rättigheter för alla, eftersom dessa rättigheter utgör en förutsättning för varje människas värdighet och ett verkligt delaktigt medborgarskap.

Jensen
Herr talman! Motverkandet av social utslagning är ett politiskt önskemål som vi alla kan ställa oss bakom, men vad skall betraktas som social utslagning och hur kan den bekämpas på bästa sätt? Vilken roll skall EU ha? Det är svaren på sådana frågor vi skall finna i detta program för främjande av medlemsstaternas samarbete för att motverka social utslagning. Tanken är att alla berörda och intresserade parter skall engageras i ett arbete, där det enskilda landet kartlägger den sociala utslagningen och de insatser som görs för att motverka denna. Det kommer att leda till att vi får fler gemensamma förståelseramar. Det är nämligen inte så enkelt att definiera begreppet social utslagning. Tänker vi på långtidsarbetslösa - unga som gamla - tänker vi på fysiskt eller psykiskt handikappade, tänker vi på de mentalsjuka, tänker vi på fattiga eller mindre bemedlade? Jag vi har nog alla en egen föreställning om vad det begreppet rymmer. Men vi saknar en gemensam definition.
Kommissionen försökte göra en definition i inledningsanförandet till toppmötet i Lissabon, enligt vilken de utslagna är personer med en inkomst som understiger 60 procent av medelinkomsten i landet i fråga. Medlemsstaternas regeringar godkände inte den definitionen, som också är något förenklande och alldeles för intetsägande. Det finns behov av en mer detaljerad beskrivning av problemen. Den öppna attityd i frågan som rådet har valt betraktar jag som helt riktig. Det finns ett behov av att samla in statistik, göra analyser och i form av konferenser eller på annat sätt skapa en större gemensam förståelse för vad vi menar med social utslagenhet. När det gäller det konkreta betänkandet: Figueiredo vill att ordet " fattigdom" skall införas i lagtexten. Det är min grupp i princip emot av formella skäl, nämligen frågan om fördragsgrunderna. Vi medger naturligtvis att fattigdom är en orsak till social utslagning, något som i övrigt framgår av texten. Det tror jag att vi alla kan vara överens om. En del av Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp har också vissa förbehåll mot införandet av reflektionsgruppen i lagtexten och en höjning av anslagen, men i övrigt kan vi backa upp Figueiredos betänkande.

Lambert
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hennes stora åtagande att arbeta med detta betänkande om ett program för gemenskapsinitiativ för att bekämpa social utslagning där, som många har sagt, fattigdom kan vara en viktig faktor. Man säger till oss att det bästa sättet att förhindra social utslagning är att hitta ett betalt arbete men jag skulle vilja hålla med dem som har sagt att vi måste ta hänsyn till det faktum att inkomstbringande sysselsättning inte enbart är en garanti för socialt deltagande. Det finns många gamla som skulle hålla med om det, liksom de skulle göra som arbetat i timmar för låga löner som inte räcker till ett anständigt liv, lantbruksarbetare till exempel.
Det är synd att fattigdom visar sig vara ett så kontroversiellt tillägg till detta programs rubrik, av det skälet att det inte nämns i fördragen. Det skulle vara intressant att höra vad rådet säger vid något tillfälle, om de tänker föreslå att rätta till denna försummelse vid toppmötet i Nice.
Att bekämpa fattigdom visar sig vara kontroversiellt för det lyfter upp frågan om socialt skydd som en produktiv faktor och frågan om omfördelning - djupt omoderna tankar i vissa medlemsstater. Det skulle vara lämpligt att använda några av de ökade summor som begärs i detta betänkande för att finansiera jämförande undersökningar för att visa hur en sådan utveckling kanske kan hanteras. Jag är säker på att många icke-statliga organisationer och lokala och regionala myndigheter - som fru Figueiredo föreslår skall innefattas i programmet och dess utvärdering - gärna skulle dela med sig av sin betydande expertkunskap.
Om vi skall kunna undvika social utslagning måste vi se till att vår makroekonomiska politik inte fungerar på ett sätt som ökar social utslagning. Det skulle helt motverka sitt eget syfte att föra en politik som undergräver lokal, ekonomisk utveckling, gör anställningar mindre säkra, men mer krävande, och sedan behöva sopa upp offren genom program som försöker bekämpa fattigdom och social utslagning.

Schmid, Herman
Herr talman! Vi lever i ett paradoxalt samhälle. I den ekonomiska politiken gör vi nämligen allt vi kan för att öka effektiviteten, hastigheten och dynamiken. I det hårda klimat som då uppstår är det allt fler som inte hänger med, som marginaliseras och som stöts ut. Alltså: ju mer ekonomin blomstrar, desto fler tycks det bli som stöts ut i fattigdom.
Det gör att man kan bli pessimistisk. Trots att det finns pengar och trots att Europa aldrig har varit rikare, tycks det vara svårare och svårare att skydda de svaga och ge de marginaliserade en riktig chans. Därför är Figueiredos betänkande mycket viktigt och välkommet. Jag vill varmt gratulera henne till betänkandet. Det handlar om hur medlemsstaterna skall uppmuntras till att göra någonting mot fattigdom och utslagning. Särskilt bra är det att hon så starkt betonar att det inte räcker med vackra ord och att solidaritet kostar pengar.
Det bästa är naturligtvis om man kan erbjuda bra arbete åt så många som möjligt, men i en hård konkurrensekonomi finns det många som inte klarar sig. Enligt betänkandet kan det gälla dubbelarbetande kvinnor som alltså arbetar både utanför och i hemmet. Det kan gälla äldre människor, vars kunskaper inte längre behövs. Det kan gälla människor med psykiska svårigheter. Det kan gälla stora grupper som inte har tillräckliga språkkunskaper för att få ett jobb. Framför allt gäller det väl de många människor som arbetar men som har en lön som är för låg för att de skall kunna leva på den. Alla dessa grupper hotas av social utslagning, om det inte kommer mycket omfattande stödåtgärder. Medlemsstaterna måste alltså anslå mycket mer pengar än i dag till sociala insatser, riktade mot utslagning, fattigdom och social misär.
Jag nämnde det paradoxala i samhället. Enligt den rådande ideologin anser man ju att människor själva skall ta ansvar för sina liv. Jag anser emellertid att utslagning och fattigdom är skapade av samhällsförhållanden och att ansvaret därför är gemensamt. I ett gott samhälle måste det finnas plats för alla, vilket är ett gemensamt ansvar.

Della Vedova
Herr talman! I denna kammare hör vi mycket ofta samma gamla refräng som prisar den europeiska sociala modellen och den sociala marknadsekonomin som många stolt sätter upp som motpol till Förenta staternas vildvuxna modell. Siffrorna om fattigdomen i Europa som ligger till grund för detta betänkande och som man har hänvisat till - 18 procents relativ fattigdom - visar däremot en verklighet som man verkligen inte kan bli entusiastisk över. Huvudproblemet är att förstå vad det är som inte fungerar i ekonomin och i samhället i de europeiska länderna och vilka reformer man bör sträva efter för att konkret minska de fickor av fattigdom och social utslagning som plågar många områden i unionen.
Vad innebär det beslut som vi diskuterar? Att garantera rättigheter, att skapa samordning, kommittéer som skall analysera situationen och utarbeta åtgärdsplaner mot social utslagning, att främja en dialog med berörda parter och skapa ett nätverk av icke-statliga organisationer på europeisk nivå. För detta avsätter vi 70 eller kanske 100 miljoner euro. Jag ifrågasätter inte de goda avsikterna bakom detta beslut, men jag oroar mig för de resultat man kan vänta sig av denna femårsplan. Förmodligen kommer vi att veta mer om social utslagning och fattigdom ur statistisk synpunkt när perioden har gått - och det är bra - vi kommer att ha försäkrat några tiotusental personer i Europa om understöd - och det kan också vara bra - men vi kommer inte att ha drivit på för några strukturella reformer som däremot skulle kunna minska utslagningen och fattigdomen på ett bestående sätt.
I betänkandet framhåller man hela tiden två frågor: arbetslösheten och vissa gruppers erbarmliga pensioner. Det är säkert så att dessa är två faktorer som leder till utslagning och fattigdom, men vi skall inte bota symptomen utan sjukdomen. Om man vill ha fler arbetstillfällen måste man göra de europeiska företagen mer konkurrenskraftiga och framför allt ha modet att avreglera arbetsmarknaden. På de håll i Europa där detta har gjorts har man uppnått bestående minskningar av arbetslösheten. I Förenta staterna har man en mer flexibel sysselsättning som säkerställer att perioderna av fattigdom blir mycket korta eftersom arbetslöshetsperioderna är mycket korta. Om man vill få fram resurser att ge till de pensionärer som har de lägsta pensionerna måste man ha modet att säga att vi måste hindra folk från att gå i pension vid femtio års ålder och att vi förmodligen måste göra om trygghetssystemet från grunden.
Utan reformer av arbetsmarknaden och välfärdssystemen som bygger på en grund av frihet och individuellt ansvar, inte på en storebrorsmentalitet från statens och fackföreningarnas sida, är jag rädd att våra kommittéer och vår samordning kommer att göra mycket litet för de fattiga i Europeiska unionen.

Mann, Thomas
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Jag vill tala tekniken till trots. 18 procent av Europeiska unionens befolkning lever under fattigdomsgränsen. Ofta ignoreras dessa 65 miljoner människor. De passar inte in i bilden av ett välmående Europa med en hög tillväxtpotential. Orsaker till fattigdom är arbetslöshet, för låga löner, nyckelord "working poor" och oskyddade arbetsplatser. Den eftersträvade ekonomiska och sociala sammanhållningen förutsätter förutom en hög sysselsättningsnivå även en hög nivå på det sociala skyddet. Det gläder mig, att er kommission fru Diamantopoulou...
(Tekniska störningar)
Jag blir bojkottad, herr talman.
Det skall bidra till förståelsen av fenomen som utslagning och ett utbyte av erfarenheter med hjälp av exakta, kvalitativa och kvantitativa uppgifter. En dialog skall föras mellan intressegrupper och lämpliga icke-statliga organisationer. Nationella observatorier, även regionala och lokala myndigheter skall engageras. Synergieffekter uppstår när medlemsstaternas åtgärder kopplas samman med gemenskapens politik, åtgärder och instrument, med de europeiska strukturfonderna. Ett resultat är framgångsrika metoder som bildar en modell. Ett annat är uppbyggnaden och utbyggnaden av nätverk. Ett tredje är främjandet av innovativa projekt.
Jag anser att det är viktigt med en reflektionsgrupp på europeisk nivå med företrädare för icke-statliga organisationer, arbetsmarknadens parter, rådet och Europaparlamentet, som alla skall delta i ett årligt round table. Konceptet med en öppen samordning av sysselsättningspolitiken efter Luxemburg måste även omfatta utslagningen och återspeglas i nationella handlingsplaner i medlemsstaterna. Rådet uppmanade 1992 medlemsstaterna att motverka den sociala utslagningen. Det beslutade 1999 att främja den sociala integrationen. Låt oss från och med år 2001 förstärka denna aktiva roll för att ge dem som drabbats av fattigdom och social utslagning tillgång till ett ekonomiskt, socialt och kulturellt liv!

De Rossa
Herr talman! Jag välkomnar kommissionärens initiativ och detta betänkande försöker förbättra det. Europa har klarat att undgå de ekonomiska kriser som många delar av världen har känt av under senare år. Tillväxten ökar, inflationen har sjunkit till sin lägsta nivå under en generation, men vi har fortfarande ständig fattigdom och utslagning. Europas arbetslöshet är fortfarande alltför hög vid 8,3 procent. Mer än hälften av de 14 miljonerna arbetslösa, enligt Eurostats senaste siffror, har varit arbetslösa under mer än ett år.
Dessutom lever enligt EU:s statistiktjänst 18 procent av de europeiska medborgarna under fattigdomsgränsen, medan en tredjedel av de som är fattiga arbetar. I mitt eget land är cirka 75 procent av de som arbetar och lever under fattigdomsgränsen kvinnor.
Situationen verkar bli värre. Mellan 1980 och 1995 ökade den totala ojämlikheten i medlemsstaterna. Globalisering, teknisk innovation och utvecklingen av en kunskapsbaserad ekonomi sammanfaller med förändrade familjestrukturer, förändrade könsroller och alltmer olikartade samhällen. Det enkla faktumet är att social utslagning är en broms för ekonomisk tillväxt, medan ett allomfattande samhälle strävar efter tillväxt och allas välbefinnande. Kommissionen beräknar att det för låga utnyttjandet av tillgängliga mänskliga resurser och den ökande kostnaden för ohälsa, kriminalitet m.m. kan uppgå till mellan 1 miljard euro och 2 miljarder euro per år. Detta är en enorm siffra.
Det är absolut nödvändigt att Europa tar itu med de skiljelinjer som redan finns och förhindrar att nya uppstår. Förekomsten av en enda valuta och en ökande samordnad ekonomisk och skatterelaterad politik innebär att socialpolitiken inte kan vara enbart en ansvarsfråga för nationella rättsförvaltningar. Det är dock absolut avgörande att medlemsstater deltar fullt ut i detta program och samråder på bred basis med civilsamhället för att lägga fast ambitiösa mål för att få bort fattigdom och utslagning. Det första testet på att medlemsstater tar detta på fullt allvar kommer att vara deras godkännande av Europaparlamentets beslut att finansieringen bör ökas från 70 miljarder euro till 100 miljarder euro. Detta är i sig själv en ynklig summa med tanke på problemets omfattning.
Till sist vill jag gratulera föredraganden till ett betänkande som fastslår den verkliga omfattningen på fattigdom och social utslagning och ifrågasätter om man kan föreställa sig ett Europa som förbundit sig att försvara social rättvisa och solidaritet, om inte alla europeiska institutioner och civilsamhällen på allvar engagerar sig i dessa frågor.

Fatuzzo
Herr talman! Jag är verkligen tacksam mot föredraganden Figueireido, inte bara för det engagemang hon - som alltid - har lagt ned på detta dokument utan också därför att hon har godkänt några av mina ändringsförslag. I ett av dessa hävdar jag att fattigdomen och den sociala utslagningen beror på lagarna i de länder som ger ut usla pensioner, vilket även Della Vedova sade med hänvisning till just Fatuzzos ändringsförslag som har blivit en del av Figueireidos betänkande.
Om vi ändå kunde bekämpa den sociala utslagningen och fattigdomen! Om vi ändå kunde begränsa deras omfattning! En gång om året åker jag tillsammans med mina vänner Thomas Mann och Mario Mantovani till Poverelle-instituet i Bryssel; där serverar vi mat till de stackars luffarna och våra hjärtan blöder och vi känner skuld över att vi bara gör det en gång om året. Vi skulle vilja göra det varje dag, men det kan vi uppriktigt sagt inte.
Då måste vi försöka att genomföra detta viktiga åtagande, åtminstone delvis. Jag är medveten om Figueireidos, kommissionens och särskilt kommissionär Diamantopoulous goda vilja, men jag upprepar än en gång det som jag sade i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, det vill säga att vi måste sätta stopp för program som bekämpar social utslagning. Detta måste bli det sista programmet. Om fem år - jag hoppas att jag fortfarande sitter i Europaparlamentet då - vill jag att man skall göra andra program: det räcker med försök att övervinna fattigdomen, den måste besegras en gång för alla!

Andersson
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett alldeles utmärkt betänkande. Vi har alla talat om den oerhört goda ekonomiska utveckling som vi har, med god tillväxt, minskande arbetslöshet och ökad sysselsättning. Samtidigt ser vi i alla EU:s länder, tror jag, ökande klyftor och kvardröjande klyftor från den lågkonjunktur som vi hade. Det säger oss att det inte räcker med arbetsmarknadspolitik och med traditionell sysselsättningspolitik, utan vi måste få in fler politikområden för att kunna bekämpa utslagning och fattigdom. Det är ett mångdimensionellt problem.
Naturligtvis utgör arbetsmarknadspolitiken en del av detta. Det är viktigt att arbetslösheten minskar och sysselsättningen ökar, men det räcker inte, utan även utbildningspolitiken måste ingå, inte minst med tanke på det nya samhället; när kunskap är viktigt, måste den komma alla till del. Vidare är den sociala trygghetspolitiken ett viktigt område. I olika livssituationer, t.ex. när man är småbarnsförälder, arbetslös, sjuk eller när man blir gammal, skall man inte behöva bli fattig eller utslagen utan kunna delta i samhället. Även bostadspolitiken är ett viktigt område, t.ex. är rätten till en bostad viktig för att man skall kunna ingå i samhället.
Dessutom måste alla politiska nivåer involveras. Vi är vana vid den lokala nivån, vi är vana vid den regionala nivån och den nationella nivån. Vi vet emellertid också, med tanke på den ekonomiska situation vi har i dag, med den gränsöverskridande ekonomin, att det är nödvändigt att vi agerar på europeisk nivå för att skapa ett mervärde, inte för att ta över någonting annat. Därför är processen med detta program viktig, samtidigt som det är viktigt att binda samman olika politikområden, vilket diskuterades i Lissabon, en diskussion som kommer att fortsätta på Stockholmsmötet, och som innebär att vi binder ihop den sociala trygghetspolitiken, arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken med den ekonomiska politiken. Där platsar ett program som detta alldeles utmärkt, dvs. kampen mot utslagning och fattigdom.

Bastos
Herr talman! Eurostat är mycket tydlig då siffrorna visar på att nära 18 procent av Europeiska unionens befolkning lever på under 60 procent av den genomsnittliga nationella inkomsten. Detta innebär nära 75 miljoner europeiska medborgare. I allmänhet har de senaste tio åren det europeiska genomsnittsvärdet återspeglas i en fattigdom på nationell nivå som varierar mellan 10-11 procent i Danmark och Nederländerna och oroande 24 procent i Portugal. Dessutom är mer än 10 miljoner människor beroende av sociala trygghetssystem i ett scenario som blir allt värre i de flesta medlemsstaterna.
Detta betänkande är mycket viktigt då det syftar till att förbättra livsvillkoren för de minst gynnade, och det utgör ännu ett steg mot att stärka den sociala sammanhållningen. Jag skulle därför vilja gratulera föredraganden. Det är ett ambitiöst program för gemenskapsåtgärder, enligt kommissionens förslag, det kommer att få 70 miljoner euro i budgetanslag och gälla under en period på fem år. Detta anslag skall förstärkas med hänsyn till de förfaranden och den realism som krävs i denna fråga. Dialogen med icke-statliga organisationer och med arbetsmarknadens parter måste öka för att rigoröst kunna hitta fattigdomshärdarna och centrumen för social utslagning, och för att kunna fastställa de mest effektiva metoderna för att bekämpa dem. Detta kräver dock en varning om att de finansiella kontrollmekanismerna hos de icke-statliga organisationerna är ofullständiga, och det krävs en bättre beskattning som kan garantera en omdömesgill och sträng tillämpning av de offentliga fonderna.
Detta program måste inriktas på offren för fattigdom och social utslagning, och vi måste undvika att de i praktiken bara finansierar de organ som forskar om fattigdom och social utslagning.

Damião
Herr talman! Jag gratulerar föredraganden till detta utmärkta bidrag för att fastställa fattigdomens orsaker och omfattning. Fattigdom är en lämplig term för en social verklighet vars grymhet inte kan lösas upp i ett på samma gång omfattande och abstrakt begrepp som det om social utslagning. Jag stöder kommissionens initiativ att skapa ett program som uppfyller fördragets nya sociala agendas mål och förverkligar Lissabonbesluten. Jag hoppas också att de ganska enhälliga förslagen i detta betänkande skall gå igenom.
Jag ber rådet att fastställa kvantifierbara mål, planera specifika åtgärder för all verksamhet mot utslagningen, grundade på indikationer fulla av information för att det förstärkta samarbetet skall kunna leda till konkreta och effektiva åtgärder, mer i sociala resultat än i tillfredsställande av behov av val. Jag stöder det nödvändiga i att bättre lära känna fattigdomens orsaker, och jag stöder de förebyggande åtgärderna mot utslagning till följd av sammanslagningar, industriella förändringar och omlokaliseringar, avfolkning och enorma koncentrationer till städerna, med nya och konkreta svar som innefattar arbetsmarknadens parter, lokala och nationella förvaltningar och medborgarnas gemensamma åtgärder.

Mantovani
Herr talman! Först och främst gratulerar även jag fru Figueiredo till hennes arbete, som för övrigt bifölls enhälligt i utskottet, och för det banbrytande innehållet i hennes betänkande om införandet av ett gemenskapsprogram med uppgift att bekämpa social utslagning. Jag håller alltså med föredraganden när hon betonar att programmet, eller snarare programmets roll när det gäller grupperna av fattiga och utslagna, kommer att främja en större social sammanhållning. Som jag redan har skrivit i de ändringsförslag jag lade fram i utskottet, och som sedermera antogs, är jag övertygad om att man för att bedriva en effektiv och konkret kamp mot fattigdomen måste ha en tidsplan med åtgärder och de mål man strävar efter. Om det i programmet ingår tidsfrister och kontroller är det lättare att bedöma dess omfattning och kvaliteter.
Man måste ta hänsyn till att över 65 miljoner människor i Europeiska unionen - av vilka 7,5 miljoner i mitt land, Italien - lever på låga inkomster, och när vi talar om låga inkomster i Italien, fru kommissionär, talar vi om en familjeinkomst på 750 euro som existensminimum. Därför hävdar jag att den budget som ställts till programmets förfogande kanske är helt otillräcklig. Jag hoppas alltså att den utökas.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag gärna återigen slå fast att solidariteten mellan staterna måste vara den grund på vilken man skall bygga en solid ny kamp mot fattigdom och social utslagning. Emellertid måste man ta hänsyn till att de ekonomiska framstegen i medlemsstaterna, och därmed deras ökade välstånd, med tillämpning av skalfördelarna i den sociala marknadsekonomin säkerligen kommer att medföra att man kan skapa en större och bättre social rättvisa.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill gärna tacka och gratulera fru Figueiredo och jag vill tacka de övriga ledamöterna i Europaparlamentet som inte är här och som har framfört yttranden från de andra utskotten.
Det är ett mycket viktigt och konstruktivt bidrag och det stöder kommissionens förslag till ett gemensamt beslut av rådet och Europaparlamentet som skall fastslå gemenskapens åtgärdsprogram för att bekämpa social utslagning. Efter Amsterdamfördraget och några månader efter rådsmötet i Lissabon känner vi alla till att en ny ram har skapats för gemenskapens åtgärder på områdena socialpolitik och social utslagning och socialt skydd. Det finns en förändring i den politiska debatten på europeisk nivå och vi kan se att det finns en stark vilja att integrera social samhörighet och konkurrens.
Det föreslagna åtgärdsprogrammet har en rättslig grund, artikel 137 i Amsterdamfördraget, och vi hade ett nytt mandat efter rådsmötet i Lissabon. Detta program har utformats för att stödja genomförandet av den öppna samordningsmetoden, vilket innebär att det kommer att vara möjligt att öka kunskap, att utveckla informationsutbyte och bästa metod och att bedöma erfarenhet för att på ett bättre sätt bekämpa social utslagning.
Det har förts en mycket intressant debatt om sysselsättningens roll för bekämpningen av social utslagning och rollen för sociala och strukturella reformer. Det fördes en diskussion om definitionen av " fattigdom" och " social inkomst" . Klyftan håller uppenbarligen på att vidgas mellan rik och fattig men tyvärr är det omöjligt att delta i dessa diskussioner, eftersom jag är tvungen att inrikta mig på det föreslagna programmet och på vilket sätt vi skall samarbeta för att genomföra detta program på europeisk nivå.
Jag vill meddela Europaparlamentets ledamöter att den 4 december kommer en diskussion att föras i utskottet för sysselsättning och socialfrågor om den nya sociala dagordningen och om vad vi har uppnått under det senaste året. Det kommer att bli en mycket intressant politisk debatt och social utslagning kommer att vara den centrala frågan i denna debatt.
Vad gäller det föreslagna programmet och Europaparlamentets betänkande är jag särskilt glad över ert starka, totala stöd för detta förslag. Jag kan godkänna de flesta av era förslag antingen i sin helhet eller andemening. Jag instämmer med ert förslag att förstärka hänvisningen till slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon. Jag håller också med om att det är viktigt att öka förståelsen för social utslagning och fattigdom och att ta fram jämförbara indikatorer och bedömningskriterier. Jag går också med på att understryka icke-statliga organisationers betydelse liksom hos regionala och lokala aktörer, såsom ni föreslår, och att bättre spegla deras praktiska erfarenhet.
Det finns en referens till användningen av ordet " fattigdom" . Ni vet att det pågår en politisk och teoretisk diskussion om ordet " fattigdom" . Social utslagning är det vidare begreppet och social utslagning har tre huvuddimensioner: fattigdom, diskriminering och brist på möjligheter. Men jag håller med om att " fattigdom" politiskt är ett mycket starkt ord och jag går med på att vi kan lägga till fattigdom till social utslagning, där detta är möjligt i förslagets text. Tyvärr kan vi inte använda det i programmets titel. Detta är ett juridiskt problem därför att enligt fördragets lydelse gäller referensen bara social utslagning och inte fattigdom.
Jag välkomnar också det ändringsförslag i vilket man understryker vikten av samstämmighet mellan alla relevanta politikområden. Jag är positiv till det ändringsförslag som hänvisar till Kommittén för socialt skydd. Något som är mycket viktigt är att kommissionen har godkänt en exceptionell ökning med upp till 90 procent av nivån för gemenskapens samfinansiering av europeiska nätverk av icke-statliga organisationer som aktivt arbetar med fattigdom och social utslagning. Jag kan dock inte godkänna en ökning av budgeten från 70 miljoner euro till 100 miljoner euro.
Den budget som vi föreslår är anpassad till programmets syfte och det syfte är att främja gränsöverskridande samarbete och ömsesidigt utbyte av kunskap och inte att finansiera praktiska åtgärder. Genom socialfonden och genom initiativet Equal kan medlemsstaternas icke-statliga organisationer erhålla finansiering för särskilda projekt för speciella praktiska åtgärder.
Jag kan inte godkänna de återstående ändringsförslagen av olika anledningar: Några för att de inte överensstämmer med de rättsliga kraven; några för att de rör frågor som ligger utanför ramen för det beslut som fastslog programmet; och några för att de skulle göra meddelandet otydligt.
Till sist vill jag ta upp ert förslag att kommissionen inrättar en reflektionsgrupp, förutom programkommittén. Vi kan inte godkänna detta förslag då det strider mot kommittéförfarandets bestämmelser. Men jag skulle vilja ge följande pragmatiska förslag som svar på era farhågor, för jag håller helt med om att vi måste hitta en metod för nära och kontinuerligt samarbete. Vi har redan kommit överens om att Kommittén för socialt skydd skall sammanträda på regelbunden basis med kontaktgrupper bestående av Europaparlamentets ledamöter. Kommittén för socialt skydd spelar en viktig roll för utvecklingen av Europeiska rådets politik. Nära samarbete mellan kontaktgruppen och Kommittén för socialt skydd skall garantera åsiktsutbytet mellan rådet och Europaparlamentet.
Å andra sidan kunde man ha en kontaktlänk mellan kontaktgruppen och kommissionens tjänstemän på regelbunden basis. De kunde utbyta synpunkter, de kunde samarbeta på permanent basis och vi har redan inrättat en liknande samordningslänk mellan Europaparlamentet och kommissionen avseende Arbetslöshetsfonden och Europeiska socialfonden. Vi fick mycket framgångsrika och tillfredsställande resultat.
Till sist skulle jag vilja ta upp era frågor om involvering av olika aktörer och institutioner i genomförandet av detta program. Jag föreslår att den årliga rundabordskonferens som vi har föreslagit skall förberedas i samråd med företrädare för alla institutioner som arbetar på europeisk nivå: Europaparlamentet, Regionkommittén, Ekonomiska och sociala kommittén, arbetsmarknadens parter samt de europeiska nätverken av icke-statliga organisationer. Jag anser att dessa förslag utgör ett praktiskt svar på er begäran. Av procedurmässiga och institutionella skäl är det inte möjligt att införliva dem i beslutets text.
För att sammanfatta kan jag av de 75 ändringsförslag som ni har lagt fram, antingen såsom de lagts fram eller i andemening, godkänna 48 av dem, nämligen: Ändringsförslagen 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 15, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 31, 37, 42, 46, 48, 51, 58, 59, 60, 61, 65, 66, 68 och 74. Jag kan också godkänna delar av ändringsförslagen 14, 36, 40, 45, 53, 63, 64, 70, 71, 72 och 73.
Till sist vill jag gärna belysa vikten av förenklade förfarandena. Ni har inriktat er på den frågan under diskussionen. Det är sant att hela förfarandet är komplext men alla tre institutionerna vill uppnå en överenskommelse så snart som möjligt. Detta är vad vi kommer att försöka göra från kommissionens sida. Vi skall så mycket som vi kan sträva efter att göra förfarandena kortare.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Främjande av el från förnybara energikällor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­0320/2000) av Rothe för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el (KOM(2000) 279 - C5-0281/2000 - 2000/0116(COD)) (A5-0320/2000).

Rothe
Herr talman, kära kolleger! I det betänkande som nu är föremål för debatt handlar det - så som redan har sagts - om främjandet av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el. Vi befinner oss därmed i det första lagstiftningsförfarandet på området förnybar energi. Kommissionär de Palacio, jag vill uttrycka min uppskattning till er och era medarbetare i kommissionen för framläggandet av detta lagförslag.
Förslaget till direktiv är en logisk konsekvens av Europeiska unionens strategi att fördubbla de förnybara energikällornas andel av energiförbrukningen fram till år 2010. Ni kan av utskottets betänkande utläsa att vi anammar den strategi som presenteras i förslaget att till en början inte vidta någon europeisk harmonisering av stödsystemen, utan till medlemsstaterna överlåta stödsystemet som utgår från nationella mål. Men ett samtycke till strategin innebär inte nödvändigtvis ett samtycke till detaljerna. I utskottets betänkande föreslås i mitt tycke viktiga och nödvändiga ändringar till direktivförslaget.
Men först några kommentarer: Det rör sig om främjandet av förnybara energikällor. Det låter för många som en subvention, ett bidrag, ett ekonomiskt utvecklingsstöd. Sanningen är den att stödsystemen endast är nödvändiga för utvinnandet av energi från solens strålar, vinden, biomassan på grund av att vi för närvarande direkt eller indirekt subventionerar andra energiformer. Subventioner som på energiområdet till största del har utgått till miljöfarliga fossila bränslen eller riskabla nukleära energibärare och till viss del utgår än i dag, snedvrider konkurrensen. Främjandet av de förnybara energikällorna utgör således en kompensation för de externa kostnaderna för andra energibärare, med hänsyn till de positiva miljöeffekterna av denna form av energiutvinning och likaså en utjämning av den snedvridna konkurrens som förekommer.
Så länge inte internaliseringen av de externa kostnaderna för fossila och nukleära bränslen har skett, så länge en subventionering av andra energikällor äger rum, så länge kommer kompensationssystem för förnybara energikällor att vara nödvändiga.
Angående det aktuella förslaget till direktiv: Kommissionen föreslår medlemsstaterna indikativa mål. Endast om det tydligt framgår av interimsrapporterna att måluppfyllandet inte motsvarar Europeiska unionens helhetsstrategi kan individuella och bindande mål för medlemsstaterna planeras. Så mycket tid har vi inte! Vi behöver redan nu bindande mål. Europeiska unionen och alla medlemsstater gjorde åtaganden i Kyoto, eftersom man då insåg dramatiken kring klimatförändringarna. För närvarande står industriländerna i väst än en gång vid skampålen i Haag, eftersom de bara halvhjärtat uppfyller sina åtaganden. Förnybara energikällor kan utan tvivel bli ett viktigt bidrag till att uppnå de i Kyoto fastställda bindande målen om en minskning av utsläppen av växthusgaser.
Om avsikten med de åtaganden som gjordes var ärlig, varför då inget åtagande om ett instrument som är till hjälp vid uppfyllandet, eftersom jag - något som bekräftats av utskottet - har byggt en bro åt rådet eller närmare bestämt åt medlemsstaterna? Utarbetandet av dessa bindande nationella mål skall ske inom ett år med hjälp av experter från medlemsstaterna. Där har medlemsstaterna en möjlighet att visa omfattningen av sina aktuella bidrag till unionens måluppfyllande enligt principen om ansvarsfördelning, och på det här området även en fördelning av möjligheter.
Ett andra viktigt ändringskrav: Kommissionen planerar en samtida förekomst av olika mål under fem år. Om vi definierar tydliga bindande ramar för medlemsstaterna, krävs det längre tid för att de olika systemen som motsvarar dessa krav skall kunna visa att de håller måttet. Efter tio år kan vi sedan avgöra vilket system som är det mest framgångsrika och effektiva.
Vi vill övertala människor i Europa att övergå till energikällor som naturen varje dag på nytt ställer till förfogande, som inte medför miljö- och klimatförstöring utan bidrar till minskningen av koldioxidutsläppen. Det borde alltså inte förekomma några kontroverser om vilka former av energiutvinning vi syftar på och definierar som förnybara. Vi vill väl inte på allvar bli tvungna att tala om för människor i våra regioner att vi betraktar hushållsavfall, som i dag till stor del utgörs av plastavfall, som en förnybar energikälla. Skall vi kanske också uppmana dem att producera ännu mer avfall, så att vi med säkerhet kan uppnå våra mål? Jag behöver väl inte säga att vi därigenom skulle bringa EU:s politik i vanrykte.
Jag är inte emot förbränningen av avfall. Jag kräver till och med i betänkandet ett särskilt förslag till direktiv beträffande detta. Däremot är jag - precis som utskottet - emot falska angivelser i lag. Ni ser att förslaget i betänkandet omfattar sorterat biologiskt hushållsavfall, eftersom det hör dit. Ni ser att obearbetat träavfall och korkavfall betraktas som förnybara energikällor. Även om vattenkraftverk endast skall upptas i stödsystemen med en högsta kapacitet på 10 megawatt är vattenkraften givetvis en förnybar energikälla som beaktas vid uppfyllandet av målen. För att förtydliga det hela: Förbränningen av avfall är ingen förnybar energikälla och kan därför inte heller bidra till uppfyllandet av målen.
En annan viktig punkt som utskottet har gett sitt samtycke till är problematiken kring nätanslutning och tillgång till nätet för förnybara energikällor. Kommissionens förslag om att garantera de förnybara och prioriterade källorna tillgång till nätet är inte föremål för debatt. Här tror jag att enighet råder. Hur som helst har kommissionens generella text i frågan om kostnadsfördelningen tydligt konkretiserats i betänkandet. Det är nödvändigt, eftersom endast ett klargörande kan skapa en rättssäkerhet och undvika stridigheter.
Det var de viktigaste frågorna som jag i dag ville uttala mig om. Jag hoppas att parlamentet med detta lagförslag, med vårt yttrande tar ett steg framåt i morgon och att ni för kommissionens räkning kan meddela att ni godkänner våra ändringar, och att rådet sedan som nästa instans kommer att uppfylla sitt ansvar!
(Applåder)

Ayuso González
Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär! I dessa dagar äger den sjätte konferensen om klimatförändringar rum i Haag. Ett toppmöte som vill hejda klimatförändringarna och som blir ett verkligt eldprov för Kyoto-protokollet. Dessutom innehåller de senaste slutsatserna från forskarna i den mellanstatliga panelen om klimatförändringar varningar för oroväckande effekter.
De förnybara energikällorna är inte universalmedlet för att lösa det här problemet. Men ingen tvivlar på att de kan bidra till att lindra detta och även diversifiera energikällorna och minska vårt beroende av kolväte, vilket å andra sidan inte skulle vara så dumt.
Jag vill framhäva kommissionens och i synnerhet kommissionärens kloka drag att föreslå detta direktiv för ett främjande av förnybara energikällor. Vi litar på att direktivet skall hjälpa dessa begynnande energikällor att bli konkurrenskraftiga genom att kommissionen inom kort lägger fram ett liknande förslag om biobränslen. Jag vill även ge mitt erkännande åt Rothes intensiva arbete och gratulera henne till det.
Det betänkande som vi skall rösta om i morgon innefattar parlamentets tveklösa stöd till detta initiativ och jag ber fru kommissionären vidarebefordra det stödet till de övriga kommissionärerna, för det är i kommissionen och inte i parlamentet som direktivet - och andra som kan komma på samma lovvärda sätt- kan finna sin främsta kritiker.
Jag syftar rent konkret på förslaget om riktlinjer och stöd till förmån för miljön. Det här dokumentet är oacceptabelt på grund av den behandling som föreslås av driftsstödet till de förnybara energikällorna och till värmekraftkopplingen, eftersom skillnaderna i konkurrenskraft inte erkänns mellan de förnybara och de konventionella energikällorna. Det erkänner inte heller de externa kostnader som undviks med denna typ av energi. Dessutom är det obegripligt att generaldirektoratet för konkurrens har börjat reglera denna typ av stöd utan att invänta resultatet från förhandlingarna om detta direktiv, något som minst sagt är en oförskämdhet gentemot parlamentet. Därför anser jag att det är nödvändigt att koppla ihop behandlingen av båda dokumenten.
Vi anser att dessa riktlinjer, om de inte ändras, kommer att ge upphov till mycket negativa miljöeffekter. Rent konkret skulle dessa riktlinjer i mitt land Spanien bära ansvaret för utsläpp av ytterligare 225 000 miljoner ton koldioxid från och med nu och fram till år 2010, och att vi inte kan uppfylla Kyotomålen.
Direktivet om förnybara energikällor är en framtidssatsning och en investering i miljön. Och investeringarna i miljön ryms varken på det kostnadsfria området eller på konkurrensområdet.

McNally
Herr talman! Jag gratulerar fru Rothe.
Förnybar energi är avgjort den största energikälla som för närvarande används i världen. Hur kan vi annars se vart vi går under dagen? Fler människor använder ved än något annat bränsle. Men i kväll talar vi om att utvidga användningen av förnybar energi.
Jag skall upprepa tre av våra krav. Tydlighet är väsentlig när vi lägger fram vår ståndpunkt till rådet. Vi vill ha: bindande mål, ej indikativa mål; en rationell definition av förnybar energi - energi från avfall, som kommer att förbrännas i vilket fall som helst, är en bra idé. Men blandat hushållsavfall, gamla målarpenslar, styrenplastförpackningar och kasserade plastleksaker är inte förnybar energi. Ett annat direktiv behövs om energi från avfall, som fru Rothe föreslår. För det tredje vill vi ha en rimlig och därför längre period av säkerhet under vilken förnybar energi kan fortsätta att få ersättning för de externa kostnader för samhället som man undviker genom dess användning.
Låt mig avsluta med ett mycket häpnadsväckande faktum. Förenade kungariket skulle kunna generera fyra gånger sitt energibehov från enbart kustvindkraft - fyra gånger sitt energibehov! Kolleger, detta direktiv låter vettigt. Fru kommissionär! Tack för era ansträngningar. Jag hoppas ni kommer att stödja våra.

Beysen
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Kommissionens förslag att skapa en ram varigenom andelen elektricitet från förnybara energikällor i Europeiska unionen på medellång sikt kan öka avsevärt, kan endast välkomnas. De insatser som föredraganden, Rothe, har gjort för att tydliggöra Europaparlamentets ställning förtjänar också all uppskattning. Det här direktivet är ju å ena sidan en viktig del av åtgärderna för att kunna förverkliga den förpliktelse som Europeiska unionen antog i Kyoto angående att minska växthusgaserna och å andra sidan ett förtjänstfullt försök att minska Europeiska unionens beroende av de oljeproducerande länderna. Under nuvarande omständigheter skall det erkännas att de förnybara energikällorna behöver visst ekonomiskt stöd för att ordna en rättvis konkurrens. Dessa bidrag måste dock vara rimliga tycker jag och får endast ges under en viss period. Den heta potatisen i det här betänkandet är självklart fastställandet av bindande målresultat. Det avgörande i det här betänkandet är egentligen det kloka eller det okloka i dessa bindande målresultat. Jag yrkar på ett realistiskt tillvägagångssätt, ett tillvägagångssätt som grundar sig på vetskapen att produktionen från förnybara energikällor aldrig kan utgöra en avgörande del av den totala energiproduktionen. Fastställandet av realistiska målresultat kan endast öka medborgarnas förtroende för den energipolitik som skall föras. Om målresultaten inte kan göras bindande så skapar man falska förväntningar, nämligen genom att göra som om man eftersträvar en bättre miljö utan att kunna genomföra det. Det sker då på bekostnad av miljön och även på bekostnad av medborgarnas förtroende för den politik som förs.
Avslutningsvis skulle jag med avseende på hanteringen av hushållsavfall ändå vilja peka på, herr talman, att om man börjar med källsortering av sopor så måste man även börja med sorterad avfallshantering och att den hanteringen av sorterat avfall absolut måste kunna räknas som en sorts förnybar energikälla.

Turmes
Herr talman, fru kommissionär, fru föredragande! Det vi behöver är en tydlig definition av vad som är förnybart. Plast är inte en förnybar resurs, inte heller torv. Om vi sprider oordning genom att utarbeta löjeväckande definitioner riskerar vi att förlora förtroendet från de europeiska medborgare som vill köpa grön el. Det krävs tydliga nationella mål, och jag håller inte med Beysen; en liberal borde vara positiv till minsta möjliga störningar på marknaden. Finns det inga tydliga mål kommer det att uppstå en snedvridning mellan de länder som gör någonting för förnybara energikällor och de länder som inte gör tillräckligt.
Vidare har vi stödinstrumenten. Kommissionären sällade sig till parlamentets ståndpunkt, som innebär att det är för tidigt att välja mellan de två instrument som nu finns, dvs. dels systemet med gröna certifikat och dels systemet med prisstöd. Efter generaladvokatens plädering i EG-domstolen i Luxemburg är risken inte lika stor för att prisstöden upphävs av bestämmelserna för statligt stöd. Men det kan alltid komma ett hot i fråga om förenligheten med den inre marknaden.
Enligt min mening är en politiker någon som föregriper problem. Jag vill inte att elektriker skall orsaka störningar mellan de båda systemen och skapa oreda och tvivel hos investerarna i Europa, genom att med olika knep köra över systemet med prisstöd. Prisstöden skall inte endast accepteras, de måste skyddas av direktivet. Detta är att vara politiker: att möjliggöra en konkurrens mellan de båda instrumenten genom att skydda prisstöden och genom att harmonisera allt som är certifikat. Förnybara källor är en fråga som samlar de europeiska medborgarna i en tid då Europa har svårt att få medborgarna att sluta upp för en djupare integration. Jag tror att en kraftfull politik för förnybara energikällor är en symbol för morgondagens Europa.

Seppänen
Herr talman! Inom unionen är medlemsnationernas beroende av importenergi betydande, och detta beroende ökar stadigt. Beroendet av fossila bränslen innebär ett beroende av importenergi och av politiska beslut som fattas i främmande länder. Utnyttjande av förnybara energikällor ökar friheten och oavhängigheten hos folken och står i samklang med en ekologiskt och socialt hållbar utveckling.
Då betänkandet utformades definierades begreppet förnybara energikällor. Utan att ta ställning till om torven är en förnybar energikälla eller inte, anser jag att torven bör kunna användas i energiproduktionen, gärna i samproduktion av elektricitet och värme. Torv förekommer framför allt i Norden och i våra länder måste vi få elda med torv eftersom den är en egen energiresurs som minskar importberoendet i EU. Torveldning alstrar koldioxid men det gör förbränning av fossila bränslen också. Länder som själva eldar med olja eller gas får inte förbjuda oss att elda med torv. Om vi inte eldar med torv, använder vi olja eller gas i stället. Vi försöker inte få andra att tro att torveldning skulle minska koldioxidutsläppen, men torven är ett inhemskt bränsle, medan olja och gas är importvaror.
Avfall är ingen förnybar naturresurs, trots att det produceras i allt större mängder för var dag som går. Gasen som bildas på soptipparna kan brännas, men avfallsmängderna bör inte ökas bara för att vi skall kunna bränna allt mer gas.

Belder
Herr talman! Kommissionen och föredraganden lägger helt rätt fram långsiktiga mål för främjandet av energialstring från förnyelsebara energikällor. Det behövs för övrigt ett handlingskraftigt tillvägagångssätt.
I det sammanhanget vill jag be om särskild uppmärksamhet för effekterna av den förväntade konkurrensen från kandidatländerna. Genom lägre lönekostnader och en lägre grad av miljöskydd har de kostnadsfördelar. Det skulle kunna pressa energipriserna. En logisk följd av det är då en finansiell höjning av stödåtgärderna för hållbar energi.
Samtidigt är det, med tanke på mångfalden av energikällor, oumbärligt med en bra definition av hållbar energi. Avfallsförbränning får till exempel inte hur som helst kallas för hållbar. Vid den processen frigörs ju även skadliga ämnen. Av den anledningen har jag lagt fram ett ändringsförslag om att använda de stränga utsläppsnormerna i bilaga 5 i det reviderade direktivet om avfallsförbränning. Genom att ställa upp normer för output bildas tillräckligt utrymme för innovation.
Med dessa avtal måste de europeiska länderna se till att de bidrar till att förverkliga målen från Kyoto. Det stöder jag verkligen eftersom klimatförändringar utgör ett hot för Jordens flora och fauna. Dessutom får källorna i Guds skapelse inte utarmas av ett begränsat antal rika länder.

Kronberger
Herr talman! I helgen träffades Opec-ministrarna i Wien där de kom fram till att stödkvoterna inte skall höjas. Vi har de senaste 18 månaderna fått uppleva hur priset på råolja stigit från 9,75 dollar till 33 dollar per fat. Det skulle innebära ett förnekande av verkligheten att inte medge att vi redan nu befinner oss i den tredje oljekrisen efter andra världskriget. Den första oljekrisen 1973 var av politiskt slag, 1979 var den också politisk, men detta är en permanent kris, eftersom allting tyder på att reserverna inte på långa vägar är så stora som man påstår.
Det visar även särskilda undersökningar. Jag kanske till och med kan ta Sheik Jamani som vittne, den tidigare oljeministern i Saudiarabien, som nyligen sade i den österrikiska televisionen: Oljans tidsålder lider mot sitt slut, kanske inte på grund av bristen på olja, men stenåldern tog ju inte heller slut på grund av bristen på stenar. Vi kan inte ersätta den primära energibäraren, oljan, med andra, för då skulle minskningen snabbt ta fart även där.
Oljan kan inte ersättas med kol, naturgas eller uran. Därmed vinner detta direktiv i dag en ofrivillig aktualitet. Samtidigt innebär det en historisk möjlighet för de energibärare som ständigt förnyas, nämligen vind, vatten, sol och biomassa, att vinna i betydelse i den framtida energiförsörjningen, av olika skäl: av miljöskäl, av sociala skäl eftersom de skapar sysselsättning, av fredspolitiska skäl för vi krigar om de primära energibärarna och så har det varit under hela århundradet, och slutligen för att de även innebär stora ekonomiska möjligheter för industriländerna.

Chichester
Herr talman, fru kommissionär! Vi stöder med entusiasm direktivförslaget om elektricitet från förnybara energikällor. Vi ser på det som en påbyggnad på arbetet av vår kollega, herr Mombaur, med att förespråka en större andel av elektricitet och energi i Europeiska unionen från dessa källor.
De frågor som skiljer kammaren är uppenbart ganska klara: frågan om definitionen av förnybar energi till exempel. Många av oss anser att energi från avfall måste innefattas. Den är en värdefull energikälla och den förnyar sig verkligen dag från dag och det borde kvalificera den till att bli inkluderad. Det verkar synd att utesluta någon som helst kategori som kan bidra till det man totalt kan uppnå, när det gäller energi från avfall - vare sig det gäller småskaliga projekt eller del av den totala beräkningen.
Den avgörande fråga som delar oss är dock frågan om hur bindande målen skall vara. Vi har allvarliga reservationer om att detta strider mot subsidiaritetsprincipen. Vi anser att våra vänner på vänstersidan och De gröna begär alltför mycket i detta avseende. Det kunde stjälpa detta direktiv men vi anser också att det är en praktisk fråga. Om ni inriktar er mot dessa mål finns det en märklig skala av olika procentsatser mellan 6 procent och nästan 80 procent i de olika medlemsstaterna. Detta verkar vara en mycket underligt sätt att gå till väga, så vi anser att kommissionen har rätt att använda indikativa mål.
Den tredje punkt som tvistas om här är stödprogrammens längd. Vi är för en kortare period och därefter en utvärdering och jag vill säga till min kollega, fru McNally, att hon målar en vacker bild av vindkraftanläggningar i havet, men jag måste säga till henne att de tekniska problem och de kostnader som det handlar om gör att den tekniken, liksom elektricitet från solen, har ganska lång väg kvar tills den kan användas i framtiden. Men jag stöder varmt detta förslag.

Paasilinna
Herr talman, kommissionär, kolleger! Jag vill tacka Roth för ett fint betänkande och ett begripligt handlande. Det är naturligtvis lönsamt att öka andelen elektricitet producerad av förnybara energikällor, en andel man alltså vill fördubbla på tio år. Andelen kunde till och med vara större. Unionens beroende av importenergi ökar ändå alltför kraftigt. På tjugo år har beroendet stigit till 70 procent. Det här skapar oro både inom finanskretsar och hos allmänheten. Jag anser att vi både måste utveckla de förnybara energikällorna och skapa ett modernt energisparprogram, eftersom beroendet också är ett säkerhetshot.
Torven ackumuleras oavbrutet. Torvmassan bildas genom assimilation och förnybar produktion, analogt med andra växtbiomassor. I stället för hundra år, som det tar för trävirke att förnyas, tar det tusentals år för ett torvlager att bildas på nytt. Speciellt i de östra och norra delarna av mitt hemland behöver vi torv eftersom alla andra bränslen utom ved måste transporteras dit.
Vi vill varken elda eller vara beroende av stenkol och olja. För oss är torvens årliga tillväxttakt mer än tillräcklig. Vi finländare håller både skogen och myren för nästan heliga och vi kan utnyttja dem enligt den uthålliga utvecklingsprincipen.

Caveri
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Utnyttjandet av förnybara energikällor måste vara ett av huvudmålen för en modern energipolitik också i Europa, men detta måste åtföljas av förpliktelser och säkerheter som naturligtvis skall grunda sig på det sunda förnuftet.
I denna mening är vattenkraften viktig och har varit ett kors att bära och en glädje för bergsbefolkningen som har fått betala ett mycket högt pris för sitt territorium, som har upplevt startfasen av de lokala industrialiseringsprocesserna som just är förknippade med förekomsten av denna energikälla. I dag skall denna resurs - den främsta förnybara energikällan - utnyttjas på bästa sätt: självfallet utan att skada miljön ytterligare och genom att man också utarbetar mekanismer för att ge bergsbefolkningen ersättning och återge dem deras mark. Naturligtvis pekar detta direktiv i rätt riktning: nämligen, äntligen, ett seriöst värdesättande av de förnybara energikällorna.

Ahern
Herr talman! Jag vill tacka fru Rothe för ett utmärkt betänkande som kommer mycket lägligt denna vecka när vi kämpar med krisen med klimatförändring. Herr kommissionär! Vi har verkligen ett problem: tillhandahållandet av ledningsinfrastruktur för att underlätta nättillgången för förnybara energikällor. Det finns en risk för att förnybara energikällor blir dödfödda eller stryps vid födseln av de allmännyttiga företagen som har ett monopol, om de kan debitera enorma belopp för tillgång till näten.
En bonde i min trakt med ett vindprojekt erbjöds ett pris på över 2 miljoner euro för en anslutningsledning och detta är uppenbarligen ett problem som jag gärna vill ta upp. Jag vill också informera kommissionären om att Irland kan bli konkurrenskraftigt på vindenergiområdet inom en mycket kort tid. Vi tror att vi kan bli konkurrenskraftiga, om vi får rätta stödinsatser vid igångsättningen, och det innefattar tillgång till kraftnät.
Jag vill upplysa herr Chichester att utanför min egen kust finns det redan långt framskridna vindkraftssystem i havet, absolut ett projekt som kommer att vara klart och i drift inom kort tid, så jag vill inbjuda honom att komma och se det när det är klart och i drift. Jag är övertygad om att han kommer att uppskatta det.

Alyssandrakis
Herr talman! Ökningen av andelen elektrisk energi från förnybara energikällor är i princip positiv. Den föreslagna andelen från förnybara energikällor, 22 procent fram till år 2010 mot dagens 13,9 procent, förefaller synnerligen ambitiös, och man frågar sig om det räcker med ett direktiv för att uppnå detta mål, i all synnerhet som direktivet bara inriktas på marknaden och inte några andra parallella åtgärder, t.ex. stöd till forskning.
En mycket allvarlig fråga är hur man skall klara av den ökade produktionskostnaden. Direktivet talar om stödsystem, vilket i själva verket innebär att man premierar de företag som kommer att verka inom denna bransch och förlitar sig på att de så kallade marknadskrafterna skall ge den slutliga lösningen. Detta betyder i själva verket att arbetstagarna, förutom att de får bära kostnaden, också får ge sitt bidrag till företagarnas vinst, vilket naturligtvis inte skulle ha skett, om produktion och distribution av energi hade varit en offentlig angelägenhet, såsom Greklands kommunistiska parti kräver, och om inte storkapitalet hade framtvingat privatiseringar. Av dessa orsaker anser vi att det direktiv vi nu diskuterar inte kan leda till att det eftersträvade målet uppnås.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Jag vill tacka min kollega Roth för det värdefulla arbete han utförde vid utformandet av betänkandet. Konsumtion av elektricitet producerad med förnybara energikällor måste uppmuntras på alla upptänkliga vis. Europeiska unionens beroende av importenergi kommer under alla omständigheter att öka markant under de kommande tjugo åren. Då EU samtidigt förbundit sig till klimatmålsättningarna i Kyoto, är det av speciellt stor vikt att det i ökande grad satsas på forskning om förnybara energikällor. Jag är tillfreds över att man i det nya direktivet tar upp betydelsen av bland annat biomassa, torv och virkesbaserade råvaror.
Debatten om förnybara energikällor får inte urarta i en populistisk opinion mot kärnenergiproducerad elektricitet. Vi måste komma ihåg att vi bara genom ett samtidigt utnyttjande av kärnenergi och förnybara energikällor kan uppfylla förpliktelserna i Kyotoprotokollet. Debatten om slopandet av kärnenergin i bland annat Sverige och Tyskland har visat att samtalen blir urvattnade då något miljövänligt och konkurrenskraftigt energialternativ inte står till buds.
En grundförutsättning för en utökning av förnybara energikällor är en total avreglering av elektricitetsmarknaden. Monopolbolagens konstlade handelshinder måste brytas: som exempel kan nämnas att den förmånliga elektricitet som produceras med vattenkraft i Norden ännu inte kunnat marknadsföras fritt i Mellaneuropa.

Corbey
Herr talman, kolleger! Ni känner alla till Don Quijotes strid mot väderkvarnarna. Hans strid mot väderkvarnarna betecknar en meningslös eller omöjlig kamp mot allt som är självklart. Tyvärr är väderkvarnar inte längre självklara. En av dagens självklarheter är just subventionerna till den fossila energisektorn. Striden mot dessa subventioner verkade vara utdömt på förhand. Den här gången är striden för väderkvarnarna och därför skall den också lyckas.
Som socialdemokrater anser vi att hållbar energi måste få en rättvis chans. Hållbar energi kan bidra till en rättvis fördelning mellan länder. Konsumenter måste få rättvisa valmöjligheter. Hållbar energi ger dessutom en gedigen grund för ekonomin. Striden mot väderkvarnarna är alltså en strid utan förlorare. Vi hade inte kunnat välja ett bättre tillfälle för den här debatten. Klimatkonferensen i Haag har just inletts. Vår målsättning med avseende på hållbar energi är ambitiös men i samband med klimatproblemen är vi ändå blygsamma. Det behövs radikala tekniska anpassningar. Då får man inte fiffla med definitionen av hållbar energi för att uppfylla sina mål så enkelt som möjligt. Hållbar energi associeras ofta med småskaliga lösningar: en solpanel på varje tak och ett vindkraftverk i varje by. Det är jättefint men för hållbar energi behövs också storskaliga investeringar. För att ordna finansieringen behövs det åtaganden från myndigheternas sida. Det måste finnas en marknad för hållbar energi. I det fallet räcker det inte med tvånglöshet. Därför måste medlemsstaterna ha bindande målsättningar. Det måste vara förbrukningsmål eftersom hållbar energi får exporteras och importeras så att varje land kan utnyttja sina fördelar optimalt. Dessutom måste målresultat anges för produktionsmålen, det är nämligen en stimulans för att även utnyttja alla möjligheter per medlemsstat.
Herr talman, jag skulle slutligen gärna vilja tacka föredraganden för hennes goda bidrag till det här ämnet.

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill komplimentera föredraganden för ett utomordentligt utfört arbete med betänkandet. Samarbetet har genererat en utomordentligt lyckad presentation. Utskottets definition på förnybara energikällor är i stort sett lyckad och tillräckligt omfattande, även torven bör upptas bland dem, vilket flera av mina kolleger också övertygande motiverat. En ökning av de förnybara energikällorna minskar oljeberoendet och skapar sysselsättning i glesbygderna. Dessutom är de en viktig komponent i minskningen av gemenskapens utsläpp av växthusgaser.
Det är bra med högt uppställda mål, det viktigaste är emellertid att vi både trovärdigt och bindande kan komma överens om vad föredraganden redan tidigare hänvisade till. En god princip är att direktivet förutsätter en ökning av förnybara energikällor i elektricitetsproduktionen. Trots att de enskilda medlemsnationerna beslutar om tillvägagångssätten i praktiken, behövs även unionens bidrag i allt större utsträckning.

Wijkman
Herr talman! Det får inte finnas några tvivel om att en kombination av investeringar i förnybara energikällor och energieffektivitet är det enda realistiska sättet för Europeiska unionen att klara av kraven i Kyotoprotokollet och minska vårt tunga beroende av fossila bränslen.
Jag gratulerar kommissionären för hennes initiativ liksom fru Rothe till hennes betänkande. Jag önskar bara att detta direktiv ingick som en del i en konsekvent energistrategi från unionens sida. Men så är det inte. I stället läggs förslag om energifrågor fram en i taget och utan stor överensstämmelse. Detta är inte ert fel, fru kommissionär. Det är huvudsakligen orsakat av medlemsstaterna. Vi kommer inte att lyckas i våra ansträngningar att förvandla våra energisystem i unionen om vi inte låter energipolitik - inklusive beskattning - ingå som en del av en gemensam politik. De problem som vi har med olika stödsystem i medlemsstaterna, som herr Chichester nämnde, är bara ett exempel på behovet av en mer gemensam strategi på detta område.
Till sist ett ord om kostnader: All ny teknik är dyr i början. Men erfarenheten visar oss, från nästan varje tänkbart område, att varje gång som efterfrågan ökar med 100 procent sjunker kostnaderna med uppskattningsvis 10 till 15 procent. Förnybar energi är inget undantag. Jag kan visa er siffror och kurvor här som bevisar att denna matematiska formel kan tillämpas för både vindenergi och fotocellenergi. Jag är därför optimistisk om den framtida möjligheten för förnybara källor, under förutsättning att de rätta incitamenten införs.
Jag önskar er all tänkbar framgång, fru kommissionär.

Caudron
Fru kommissionär! Vår debatt kommer lägligt i kväll - det är vi flera som har påpekat - dvs. samtidigt som konferensen om klimatuppvärmningen pågår i Haag. I dag är alla väl medvetna om att det som riskerar att hända för mänskligheten inte längre är en fråga för flera generationer framöver. Det är i dag vi känner av de negativa konsekvenserna av växthuseffekten, klimatförändringarna och planetens uppvärmning, kort sagt en hel rad svårigheter som i dag verkligen står för dörren och som förutsätter brådskande, beslutsamma och kraftfulla åtgärder. Ert utmärkta förslag, fru kommissionär - jag vill hedra er realism i energifrågor - och det utomordentliga betänkandet av vår kollega Rothe går i rätt riktning, genom att möjliggöra ett främjande av förnybara energikällor.
Tittar man på det här området ser man bara fördelar, vare sig det gäller säker försörjning, miljöskydd, kampen mot växthuseffekten eller nya arbetstillfällen. Som man säger på franska: " Y' a pas photo" (det är inget tvivel om saken), men förutsättningen är självklart att man accepterar att finansiera det, och det är också här man inser marknadens begränsningar. Den fria konkurrensen löser inte alla problem, och den ger framför allt inga svar på kampen mot växthuseffekten eller kampen mot slöseriet. Nu måste staterna godta de förslag som lagts fram. Vi måste med mycket bred majoritet rösta för förslagen från Rothe. Jag vill avsluta genom att helt enkelt peka på tre problem som har kommit fram under debatten.
Det första handlar om torv, som är en viktig energikälla. För mig är det ingen förnybar källa. Det andra problemet handlar om hushållsavfall. Det är strikt sett inte en förnybar energikälla, men vi bör akta oss för att ge en negativ signal i fråga om förbränning av hushållsavfall. Vad slutligen gäller graden av tvång vill jag bara säga - eftersom min tid inte räcker till - att ett mål i sig aldrig är tvingande: det är ett mål som man måste göra allt för att uppnå. Och det är vad vi måste göra på europeisk nivå.

Rübig
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Rothe för det försiktiga och inkännande arbetet med detta dokument. Jag tror att det krävs stort mod för att ge de förnybara energikällorna den ställning de förtjänar. Jag kommer precis från ett Opec-möte och 30 dollar för råoljan ger oss möjlighet att göra praktiskt taget nya investeringar på området. Just inom forskning och utveckling är det viktigt att vi i framtiden ägnar oss mer åt förnybara energikällor och att i synnerhet även gasen, oavsett om det är från avfallsupplag eller avloppsreningsverk, inbegrips på området.
Jag anser dock att utbildningen inte får glömmas bort, eftersom just energieffektivitet och energibesparingar är framtidsfrågor för oss, liksom nyttjandet av en effektiv infrastruktur.

Valdivielso de Cué
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Rothe till det fantastiska arbete hon har lagt ned på detta betänkande och dessutom för den samarbetsvilja hon har visat. Jag är övertygad om att vi i alla frågor som rör energi bör vara medvetna om att vi antingen förbättrar våra energikällor eller gör planeten jorden obeboelig inom ett par generationer. Enligt min uppfattning är det viktigt att vi säkrar stödet till denna typ av energikällor under en längre period, och på det viset gör det möjligt för vår industri att på ett avgörande vis och på lång sikt investera i dessa alternativa energiformer. Jag anser att stabila ramar bör garanteras för förnybara energi under minst tio år; det är ett förslag vi alla bör stödja.
När det gäller våra mål på området, måste vi lyssna på medborgarna och sträcka oss längre än kommissionens förslag, som jag betraktar som mycket positivt i sin helhet, på 21 procent, och öka den förnybara delen av den totala elproduktionen. Å andra sidan måste de nämnda målen omvandlade till nationella parametrar i enlighet med samstämmighetsprincipen, vara förpliktigande, för i annat fall skulle direktivet sakna innehåll och substans. Detta förpliktigande drag är likaså avgörande som bevis på att Europeiska unionen även i miljöfrågor tar sina internationella åtaganden på allvar.
Slutligen är jag medveten om att det är lätt att tala och svårare att genomföra något i praktiken, men om vi inte agerar omedelbart kommer vi om bara några generationer att vara skuldsatta och skulden leder till ett misslyckande. Låt oss vara solidariska och överlåta en beboelig planet till våra barn.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera för Rothe till det utmärkta arbete som hon har utfört, liksom alla ledamöter som har deltagit och som dessutom vid många tillfällen har bidragit med ändringar till den text som har lagts fram för parlamentet och rådet.
Detta kommissionsförslag läggs fram i en situation som, trots att den i många avseenden är negativ för vår ekonomi och vår tillvaro, är positiv i och med det här initiativet. Enorma ökningar av oljepriserna har utan tvekan gjort att vi tvingas möta de problem som har att göra med vårt beroende av fossila energikällor.
Det strategiska målet i direktivet är att upprätta stabila ramar inom vilka den el som skapas av förnybara energikällor inom Europeiska unionen, den gröna elen, på medellång sikt kan utvecklas på ett anmärkningsvärt vis, och underlätta dess tillgång till den inre elmarknaden, men då i den ordningen. Först en ökning av den gröna elproduktionen och sedan frågor relaterade till marknaden.
Det här förslaget innebär en viss normativ säkerhet, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras, i och med att medlemsstaterna tilldelas den grad av självstyre som krävs för att kunna ta hänsyn till deras specifika omständigheter fram till dess att det inte, beroende på hur det hela utvecklas, står klart vilket som är bästa sättet att stimulera installationen av energikällor.
Jag vill tacka Rothe för hennes stöd till dessa principer och alla talare som har också har gett uttryck för ett sådant.
Som ni vet har kommissionen för avsikt att inom den närmaste tiden anta en grönbok om säkerheten i energiförsörjningen och uppfyllandet av Kyoto-målen, av de åtaganden som Europeiska unionen gjorde där. Vi anser att det är två väsentliga aspekter, av olika beskaffenhet men dock lika viktiga. Europeiska unionen som är ledande i kampen mot klimatförändringar och i minskningen av utsläppen, får inte vara först i raden att inte uppfylla sina egna mål och sina egna åtaganden.
Som en andra fråga är en säker energiförsörjning en avgörande faktor för att garantera den ekonomiska utvecklingen, välfärden i våra länder och i Europeiska unionen i sin helhet. Vi måste tala om den roll de olika energikällorna bör få i grönboken. För det första energibesparingarna: Jag vidhåller detta - precis som några av talarna har gjort - men jag vill även säga att det inte handlar om att protestera mot en konkret energikälla eller föra krig mot den till förmån för en annan. En av de viktigaste pelarna med tanke på uppfyllandet av Kyoto och för unionens framtid på energiområdet är utvecklingen av de förnybara energikällorna och ökningen av deras användning.
Kommissionen försöker i dagens dokument att klargöra att man i lanseringen av de förnybara energikällorna för närvarande inte förfogar över samma resurser som andra typer av energikällor tidigare gjorde, till exempel energikällor som kärnkraft, kol eller oljan, för att bara nämna några av dem.
Stödet till förnybara energikällor är dessutom motiverat av det faktum att de konventionella energikällorna inte i någon större omfattar betalar de externa kostnader som deras användning innebär. De förnybara energikällorna är dessutom en faktor för en säker försörjning, och därför har vi en enorm produktionskapacitet inom Europeiska unionen.
I fråga om de framlagda ändringsförslagen, måste jag säga att deras antal är imponerande, något som visar det stora intresse parlamentet ägnar frågan. Det visar även att det förekommer olika åsikter om det lämpligaste sättet att främja denna typ av elektricitet. Däremot är vi alla överens om att vi i Europa måste öka och stärka förekomsten av denna energiform och att det kräver insatser.
Det första vi måste göra i vår kamp för att skapa en stark och dynamisk marknad för den gröna elen är att lyssna på och dra lärdom av varandra. Jag har konstaterat att det finns två åsiktsriktningar med motstridiga uppfattningar i den här frågan. Den första betonar ett snabbt införande av marknadskrafterna, medan den andra understryker behovet av att fastställa övergångsperioder och ett aktivt statligt stöd.
Herr talman, mina damer och herrar, kommissionen försöker i sitt förslag att behålla det bästa från båda angreppspunkterna i syfte att utarbeta en väl avvägd text, men jag vill klart påpeka att den viktigaste målsättningen nu är att främja den förnybara elen och utvecklingen av denna. Marknadsfrågorna får därför komma i andra hand. Det är ett mål som inte bör glömmas bort, men det är inte det viktigaste målet i detta initiativ som huvudsakligen eftersträvar en utveckling och en ökning av användningen av de förnybara energikällorna.
I ändringsförslag 1, 2, 8, 20 och 21 understryks behovet av en politik som främjar den gröna elen och alla fördelar med denna och dessa godtas utan vidare av kommissionen. Av samma anledning ändringsförslag 3, till viss del, men däremot inte ändringsförslag 7 som är alldeles för tekniskt för texten i förslaget.
I fråga om ändringsförslag 5 har jag nöjet att meddela att kommissionen med tanke på frågans stora betydelse nu håller på att undersöka möjligheten att lägga fram ett nytt direktiv om biobränslen från förnybara energikällor, av biomassa närmare bestämt, av jordbruksprodukter, något som kommer att förenkla vissa andra problem som vi har fört fram. När vi börjar tala om målsättningarna med den elektricitet som framställs med hjälp av förnybara energikällor måste vi i första hand komma överens om vad vi betraktar som förnybara energikällor. Det är av avgörande betydelse för att lägga grunden till den framtida marknaden och många av er har nämnt den frågan. Det innebär att vi i stor utsträckning kan utgå från den definition som Europaparlamentet gör i ändringsförslag 27, men om vi talar om att utöka användningen av biomassa - även om den möjligen kunde accepteras så som den läggs fram - kan det under inga omständigheter ske i form av hushållsavfall. Det utgörs inte till största delen av förnybar energi.
Något som kommissionen inte heller kan godta är torv, för att det helt klart rör sig om ett fossilt bränsle, om än med en snabbare alstring, men ändå fossilt. Dessutom bör biomassa som oförorenat trä - som jag sade - inte utnyttjas i överkant och vi stöder ändringsförslag 24.
Hänvisningen till avfall utan annan klassificering som förnybar energikälla - som jag sade för en stund sedan - är olämplig och strider mot politiken för omhändertagande av fast avfall. Kommissionen tillbakavisar den delen av ändringsförslag 27, ändringsförslag 11, 54, 55, 61 och ändringsförslag 57 som har en koppling till denna.
Kommissionen anser likaså att el från förnybara energikällor som används i hybridanläggningar bör betraktas som grön el och inte bara den som används för reservproduktionen. Därför kan vi inte godkänna ändringsförslag 28. I bilagan till kommissionens förslag ingår vägledande mål beträffande nivån på den nationella förbrukningen av grön el, som är nödvändiga för att uppnå en total andel på 22,1 procent för hela Europeiska unionen senast år 2010, i enlighet med målen som fastställs i vitboken 1997.
I det sammanhanget vill jag ta upp två frågor. För det första vikten av att dessa mål är vägledande. Ärade ledamöter, jag skulle också vilja föreslå bindande mål men vi måste vara realistiska och jag kan i den här frågan tyvärr inte godta det ni föreslår, för det skulle automatiskt tillbakavisas av medlemsstaterna.
Det är första gången nationella mål av detta slag föreslås i ett av unionens direktiv. Inte skyldigheter som skall uppfyllas utan nationella mål. Givetvis överväger vi den möjligheten men jag kan i princip inte, på grund av förhandlingarna med den andra parten, det vill säga rådet, acceptera dessa ändringsförslag även om jag förstår att de läggs fram och känner en stark sympati för dem. Därför vidhåller jag att artikel 3.4 är helt avgörande. Om det i den rapport som skall sammanställas om uppfyllandet och utvecklingen av de förnybara energikällorna i de enskilda länderna framgår tydligt att något land inte uppfyller målen, kommer förslag att läggas fram till parlamentet och rådet för att åtgärda den situationen. Det är uppenbart att målen då blir av bindande karaktär för den staten, så att den uppfyller dessa, så att den på vägen uppfyller målen som är just mål och inte skyldigheter.
Det äventyr vi i och med detta direktiv ger oss in på bör grunda sig på genomblickbara åtgärder som ökar förtroendet, men det är möjligt att den processen aldrig kommer att påbörjas om vi inför bindande mål i texten. Flera stater kan inte ens acceptera de vägledande målen, och det finns inga möjligheter att de skulle godta bindande sådana.
När det gäller beräkningarna är det så att våra beräkningar på 22,1 procent i stället för 23,5 procent som fastställdes 1997 har att göra med trovärdigheten. De siffror vi anger grundar sig inte på några tillfälligheter eller nycker utan motsvarar den faktiska verklighet vi presenterar. Av den anledningen kan vi inte stödja de ändringsförslag som inbegriper juridiskt bindande mål, bildandet av en rådgivande kommitté och inte heller målet med 23,5 procent och därför måste vi nu tillbakavisa ändringsförslag 6, 9, 12, 25, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 50, 51, 52, 67 och 68.
Stödsystemen utgör den andra gruppen ändringsförslag där kommissionen anser att det är för tidigt att föreslå ett harmoniserat stödsystem, men bekräftar att den om det blir nödvändigt kommer att lägga fram ett förslag av den typen i enlighet med vissa principer. Den menar vidare att många av de ändringsförslag som har lagts fram av parlamentet stärker kommissionens pragmatiska förslag, samtidigt som de förtydligar, förbättrar och kompletterar detta. Därför stöder vi ändringsförslag 36 och 56 och även vissa aspekter i ändringsförslag 4, 15 och 62, som har att göra med tanken på en internalisering av de externa kostnaderna och kompensationen för de uteblivna externa kostnaderna till förmån för de förnybara energikällorna.
Men vi kan inte godta de delar där bestämmelsernas tillämpning på statligt stöd föregrips. Vi kan inte heller godta den del av ändringsförslag 37 som kräver att det framtida harmoniserade stödsystemet skall fylla behovet av att internalisera de externa kostnaderna, eftersom det endast skulle kunna ske genom en skatteharmonisering som överskrider användningsområdet för det framtida förslaget i den bemärkelsen.
Å andra sidan skulle vi kunna godkänna ändringsförslag 10 och 59, där det anges att investeringsstödet till de stora vattenkraftverken endast skulle vara möjligt såvida det bidrar till att förbättra miljön. Jag kan inte i något annat fall låta stöd till de stora vattenkraftverken ingå i stödet till den gröna elen. Vattenkraftverken är i princip lönsamma i sig och har mycket höga miljökostnader.
Ändringsförslag 53 skulle innebära att de förnybara energikällornas alla konkurrensformer skulle undantas från stödet och andra fördelar, och kommissionen kan därför inte godta det så som det är formulerat.
När det gäller de principer som det framtida harmoniserade stödsystemet bör grunda sig på, kan kommissionen godta de delar av ändringsförslag 37 och 38 som fastslår att nämnda system skall beakta miljömålen i fördraget, erfarenheterna av stödsystem som har visat sig vara effektiva och positiva liksom de geografiska förutsättningarna. Däremot kan kommissionen inte godta de delar av ändringsförslag 37 och 38 liksom ändringsförslag 39, som redan föregriper vilken typ av system som skall tillämpas eller kräver att marknaden för biomassa inte skall snedvridas. Av samma anledning tillbakavisas ändringsförslag 23.
Kommissionen kan godta de aktuella stödsystemens behov av de övergångsbestämmelser som avses i artikel 4 d i förslaget. Emellertid har kommissionen, när den gör det, klart för sig att de använda tidsfristerna inte kan föregripa dess initiativrätt och inte heller får vara oförenliga med den inre elmarknaden. Kommissionen kan godta delar av de kombinerade ändringsförslagen 17 och 18, i den mån övergångsperioden på tio år gäller bevarandet av investerarnas förtroende och inte framöver stödsystemen som sådana.
Mina damer och herrar, vi måste kunna ge ett perspektiv av lugn. Precis som någon av er för en stund sedan sade, håller vindkraften på att bli konkurrenskraftig, men vi måste fortsätta stödja och då ge ett verkligt stöd åt utvecklingen av den förnybara energin. Någon annan nämnde att stödet kommer att leda till en större efterfrågan, en större teknisk utveckling och därmed en ökad konkurrenskraft, och det är vad vi räknar med. Sedan får de marknadsaspekter införas successivt längre fram som - precis som jag sade - utgör andra steget, om det första steget är att förfoga över en tillräcklig mängd förnybar energi. Däremot förkastar kommissionen, av de skäl jag redan angett, ändringsförslag 13, 32, 40, 41, 63 och 64.
När det gäller ändringsförslagen beträffande marknadskrafterna, konkurrensen, kan kommissionen godta tillämpliga delar av ändringsförslag 17 och 18 och ändringsförslag 22 där behovet understryks av att skapa en marknad för el från förnybara energikällor. Däremot tillbakavisar kommissionen ändringsförslag 19 som kräver en harmonisering av de nationella stödsystemen. Vi bör ha en bred definition av stödsystemen och kan därför inte godkänna ändringsförslag 16 och 19.
I fråga om tekniska åtgärder och ursprungsgarantin för el från förnybara energikällor, kan vi tyvärr inte stödja ändringsförslag som avser att utvidga den garantin till alla typer av elektricitet eller till elektricitet som kommer från tredje land, eftersom det överskrider området för förslagets räckvidd. Kommissionen förkastar ändringsförslag 14, 42, 43 och 44. Ändringsförslag 58 som avser att få till stånd en gränsöverskridande handel med elcertifikat är i det här skedet förhastat och kan inte godkännas i dag.
Vi kan inte godta ändringsförslag 45, som skulle undergräva förslaget genom att tvinga medlemsstaterna att se över lagstiftningen och inte heller ändringsförslag 46. Inte heller ändringsförslag 26, 47 och 60 liksom 65 som fastställer bindande regler för fördelningen av kostnaderna för anslutningen och andra nätkostnader på europeisk nivå.
När det gäller ändringsförslag 48, 49 och 66, kan kommissionen godta att de nationella målen anges för el från förnybara energikällor för perioden 2010-2020, men den kan inte godta de delar av ändringsförslagen som skulle kunna föregripa tillämpningen av konkurrensrättens bestämmelser beträffande det statliga stödet.
Mina damer och herrar, jag beklagar att jag har talat så länge, men jag anser att debatten krävde det. Jag vill än en gång gratulera föredragande Rothe, och alla ledamöter till ert arbete och upprepa att det är ett absolut måste att vi en gång för alla ger en verklig impuls åt användningen av förnybar energi i Europeiska unionen. Det är det vi avser med detta initiativ.

Talmannen
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kvinnors deltagande i fredlig lösning av konflikter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0308/2000) av Theorin för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kvinnors deltagande i fredlig lösning av konflikter (2000/2025(INI)).

Theorin
. Herr talman! Slagfältet har efter det kalla krigets slut flyttats till byar, gator och hem. Konflikter uppstår snarare inom än mellan stater. Krig och konflikter har alltid varit ett manligt område, men de flesta offren, 90 procent, är civila. Det är kvinnor och flickor som därtill utsätts för speciella former av angrepp. De våldtas, rövas bort och hålls som sexslavar. Änkorna i konflikter tvingas att på egen hand uppfostra barn och försörja de äldre. Ändå utesluts kvinnor från fredsförhandlingarna, och deras behov och prioriteringar förbigås.
I kommissionen för återuppbyggnad av Tadzjikistan, med 25 000 änkor, var endast 1 av 26 deltagare kvinna. Vid den första fredsförhandlingen för att få ett slut på konflikten i Burundi var 2 av 126 delegater kvinnor. Inga bosniska kvinnor deltog i de fredsförhandlingar som satte punkt för kriget i Bosnien. Detta trots att hela världen var medveten om de systematiska våldtäkter som kvinnor utsattes för och det ansvar som de skulle tvingas ta för att bygga upp samhället igen. I förhandlingarna som föregick Natos bombningar av Kosovo fyra år senare fanns endast en kvinna i delegationen. När stabilitetspakten för återuppbyggnad av Sydosteuropa skapades, nämndes kvinnor överhuvudtaget inte, trots deras unika erfarenhet från fredsbyggande på gräsrotsnivå. Än mindre ingick de i den kommitté som ansvarar för återuppbyggnaden.
Man kan inte bygga ett hus på en halv grund! Om vi utesluter 50 procent av befolkningen, får vi ingen hållbar fred. Kvinnor måste delta fullt ut i alla fredsförhandlingar, i allt återuppbyggnadsarbete och i fredsbevarande operationer. Medan formella fredsprocesser nästan uteslutande är en manlig domän, visar internationella erfarenheter och deklarationer hur viktigt kvinnors deltagande i konfliktlösning och fredsbyggande är. I de få fall, där det civila samhället och kvinnor har deltagit i formella fredsförhandlingar, har det emellertid varit framgångsrikt, till exempel i Sydafrika, Guatemala och Kambodja. Detta framgår också av en serie FN-dokument, t.ex. senast av den resolution som säkerhetsrådet antog om kvinnor, fred och säkerhet för två veckor sedan.
Det gäller att skydda civilbefolkningen, flyktingar och asylsökande, att bekämpa straffrihet för våldtäkter i krig, att främja kvinnors aktiva deltagande i konfliktlösning och fredsbyggande på alla nivåer. Om detta handlar mitt betänkande som fått brett stöd i utskottet. För att möjliggöra för PPE-DE-gruppen att rösta för resolutionen, har jag gått med på kompromissändringsförslag 19 till punkt 12, som alltså såväl PSE-gruppen som PPE-DE-gruppen står bakom. Jag föreslår ett tillägg till det fjärde Genève-protokollet, så att våldtäkt, påtvingat havandeskap och sexuellt slaveri skall definieras som krigsförbrytelse på samma sätt som terrorism och tortyr. Jag uppmanar medlemsstaterna att ratificera Romfördraget för en permanent internationell brottsdomstol. En sådan domstol är ett måste för att trenden att systematiskt använda våldtäkter som en krigsstrategi skall brytas. Vidare bör all fredsbevarande personal, män som kvinnor, genomgå en jämställdhetsutbildning. Det gäller inte minst fredsbevarande styrkor. Målet bör vara minst 40 procent kvinnor i allt freds- och uppbyggnadsarbete.
Det är viktigt med lokalt deltagande i freds- och försoningsprocesserna. Jag uppmanar därför medlemsstaterna och kommissionen att tekniskt, finansiellt och politiskt stödja enskilda organisationer som arbetar med konfliktförebyggande och fredsarbete. Trots att andelen kvinnor varit begränsad, visar studier att kvinnors deltagande i FN:s fredsbevarande styrkor förbättrar relationerna till lokalbefolkningen och den allmänna moralen. Närvaron av manliga fredsövervakare leder däremot till att sexuellt våld och prostitution ökar runt förläggningarna. FN-soldater, också från EU-länder, har blivit hemskickade efter anklagelse om sexuellt våld i Somalia och Moçambique.
Fred är en alltför tung börda att läggas på endast en institution, en regering eller ett kön. Hållbar fred kan inte skapas om man bortser från halva mänskligheten. Fred kan endast uppnås om kvinnor fullt ut tar del i fredsprocessen.

Klaß
Herr talman, fru kommissionär, ärade damer och herrar! Jag tackar föredragande Theorin för att hon har tagit sig an frågan om kvinnors deltagande i fredlig lösning av konflikter i form av ett initiativbetänkande från Europaparlamentet. Kvinnor är särskilt drabbade i krig och krigssituationer, i och med att de har ansvar för familjen, för barn och gamla, men också för att de ofta när männen och fäderna saknas står ensamma med ansvaret och därigenom ensamma måste svara för familjens överlevnad.
Kvinnornas situation framstår dock som särskilt svår när de precis som tidigare måste kämpa för ett erkännande och ett deltagande på lika villkor. Beslut om insättandet och förverkligandet av stödåtgärder åligger krisstaberna, och här beaktas och erkänns kvinnornas sak- och fackkompetens i liten utsträckning. Ändå kan det tyckas självklart att de kvinnor som bär ansvaret på plats, det vill säga på hemmafronten, skall engageras i sådana svåra lägen och att deras erfarenheter skall tillvaratas i lösningen av konflikten. Eftersom det tyvärr inte är självklart, ställs i betänkandet det konkreta kravet att kvinnor skall engageras i kommittéerna, att de måste medverka.
Det framgår av betänkandet att våldsamma övergrepp fortfarande äger rum i konfliktsituationer och att sexuella övergrepp begås under fruktansvärda former. Det måste förebyggas genom att kvinnor i flyktingläger tilldelas ett särskilt skydd genom en uppdelning av lägret. Kvinnor som har utsatts för våld måste få hjälp. Det är vi överens om. Kapitlet om våld mot kvinnor i konflikter faller egentligen utanför ramarna för betänkandet och borde på grund av sin brinnande aktualitet och betydelse ha behandlats för sig. Theorins betänkande går in på den frågan i detalj och innehåller upprepningar som vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater anser bör tas bort i en officiell handling som denna.
Vi måste också se till att kraven ställs inom ramar som också skall uppfyllas. Jag hoppas att den uppnådda kompromissen - Theorin hänvisade till den i samband med punkt 12 - även kommer att vinna stöd i plenum. Där besluten ingår i medlemsstaternas behörighet kan vi som Europaparlament föreslå ändringar och önskvärda förbättringar. Vi kan däremot inte genomdriva dessa. Det är medlemsstaternas ansvar att fatta beslut åt kvinnorna, även i flyktinglägren. Ni inser att betänkandet är högaktuellt. Det har inte varit lätt för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater att införa motsvarande ändringsförslag, och jag ber kollegerna även stödja det kompromissändringsförslag som föredraganden har lämnat in beträffande punkt 12. Om vi vill vinna gehör internationellt måste vi på ta oss an dessa frågor försiktigt på diplomatiskt vis och föra dem framåt.

Swiebel
Herr talman! Frågan om kvinnor i förhållande till problematiken runt krig och fred har fram tills helt nyligen endast fått marginell uppmärksamhet i den internationella politiken. Ofta har det här ämnet missbrukats som tillfälligt politiskt argument mellan stridande parter. Det har särskilt varit fallet vid de världskonferenser som FN hållit sedan 1975, särskilt med avseende på konflikten i Mellanöstern. Genom att frågan om kvinnor och fred själv har haft dålig politisk tyngd kunde utopiska strömningar dominera den debatten.
Sedan världskonferensen om kvinnor i Peking 1995 har det förändrats betydligt. Där sker den första ansatsen till en vuxen behandling av det här temat. Under de därpå följande åren har det satts igång åtskilligt, särskilt i och runt FN och besläktade organisationer. Det var alltså dags att det fick form även i EU-sammanhang och som så ofta när det gäller frågor om kvinnors rättigheter kommer man ofta litet på efterkälken i Europa. Det motstånd som vissa män i den här kammaren visat mot en seriös behandling av det här ämnet är ett tydligt tecken. Tydligen vill de hålla sin maktställning när det gäller utrikespolitik och försvar för sig själva och anser de att kvinnointressen kan bevakas av män. Kollega Theorin förtjänar att hyllas för det sätt som hon hållit fast vid det ämnet mot förtrycket.
Den 31 oktober antog säkerhetsrådet en resolution med titeln " Women, peace and security" efter en två dagar lång debatt. Det har Theorin redan nämnt. En resolution som i stora drag liknar det betänkande som vi behandlar i dag. Även det är en anvisning om ämnets betydelse.
Slutligen, herr talman, vill jag uttrycka min besvikelse över de som jag tycker diffusa manövrer som lett till försvagandet av punkt 12 om rättigheter och valfrihet för kvinnor som varit offer för våldtäkter och krigssituationer. Enligt min åsikt går det inte att förhandla om dessa rättigheter. Politiskt sett kan jag snarare tolka ändringsförslag 19 som ett taktiskt nederlag, eller ett taktiskt återtåg, än som en innehållskompromiss och det borde egentligen vara kvinnosaken ovärdigt.

Dybkjær
Herr talman! Jag vill i likhet med andra talare gratulera föredraganden till ett mycket omfattande och bra betänkande, som innehåller en rad förslag som beslutsfattare världen över bör låta sig inspireras av och ta fasta på. Problemet med ett sådant betänkande är emellertid att ingen prioritering görs bland alla förslag. Det var inte heller syftet, det inser jag. Men vi riskerar därför också att, när omröstningen har ägt rum, bara gå vidare till nästa fråga. Jag föreslår därför att vi prioriterar vårt nästa steg och att vi börjar med det vi rent konkret kan göra för ett förverkligande i praktiken i samband med den uppbyggnad som de här månaderna sker i EU av den civila och militära beredskapen. Jag kommer därför att uppmana rådet och Solana och kommissionen, däribland Chris Patten, att gå igenom alla förslag i betänkandet och låta sig inspireras av dem och införliva dessa idéer och förslag i det arbete som just nu pågår mitt framför ögonen på oss, och där vi tyvärr inte vet så mycket om hur det rent konkret kommer att utvecklas.
Det kan bli ett mycket bra bevis på vad allt tal om lika ställning, införlivande av jämlikhetsaspekten, stärkandet av kvinnans roll och så vidare innebär i praktiken. Låt oss börja med konkreta initiativ. Därefter bör rådet och kommissionen återkomma till parlamentet med en rapport om vad som kunde åstadkommas. Det finns mycket konkret att ta tag i, till exempel utbildning av polisen eller utbildning av personalen inom det militära, det finns garanterat anledning att öka förståelsen för att våldtäkt faktiskt är ett övergrepp som inte kan accepteras, precis som att vi inte kan acceptera tortyr. Man kan även undervisa om anlitandet av frivilligorganisationer, uppbyggande anordningar för krisdrabbade personer etcetera. Vi kunde sedan anordna utfrågningar, seminarier och så vidare i dessa frågor. Då skulle vi dessutom få en öppenhet kring hela processen och kring uppbyggandet av de förebyggande insatserna, och om det kunde ske genom att kvinnorna engagerades skulle vi kanske plötsligt helt oväntat lyckas ge EU mänskliga drag på ett enskilt område.

Fraisse
Herr talman! Jag skulle först vilja tala om hur stort intresse jag tillmäter detta betänkande - jag vill framhålla att det är ett utmärkt, ja t.o.m. utomordentligt betänkande. Nu måste vi påbörja det praktiska arbetet, och jag vill tala med er om två aktuella händelser.
Beträffande aktörer - eftersom kvinnorna är historiens aktörer - måste de nu bli aktörer i fredsprocesserna. Jag ansluter mig därför till delegationen med tio kvinnliga ledamöter från Europaparlamentet som åkte till Mellanöstern, vilket är aktuellt, eftersom det var för två veckor sedan, Morgantini skulle kunna berätta mycket om det. Syftet var inte bara att kvinnorna skulle delta i fredsprocessen, utan också att det skall finnas en europeisk politik och att vi kvinnor skall stödja en europeisk politik till förmån för freden i Mellanöstern. Låt oss således agera praktiskt.
Den andra punkten gäller inte fredens aktörer, utan krigets offer. Om två veckor kommer en tribunal att organiseras av de icke-statliga organisationerna i Tokyo. I december 2000 kommer det således att göras ett försök att organisera en tribunal för att kritisera vad " bekvämlighetskvinnorna" var under andra världskriget - och jag ber att parlamentet skall stödja den. Det är mycket viktigt, eftersom tribunalen också vill göra ett pionjärarbete; vara den första instans att ta upp frågan om brott mot mänskliga rättigheter begångna mot kvinnor.
Bekvämlighetskvinnorna, de flesta koreanskor, våldtogs och lurades för att göras till sexslavar under andra världskriget av Japan, som inte vill erkänna brottet. Kvinnorna hölls fängslade. Det finns nu en film, och vittnen, som kommer att närvara vid tribunalen. Fru Theorin! Jag vill att vi tar initiativ, för utskottets för kvinnors rättigheter, till att stödja denna insats för ett erkännande av och en gottgörelse för detta brott mot mänskligheten som begåtts mot kvinnor.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Kvinnors deltagande i en fredlig lösning av konflikter är en nödvändighet, tyvärr på grund av de effekter som konflikterna får för kvinnornas liv och deras traditionella frånvaro i dessa som en aktiv part.
De flesta flyktingar är kvinnor och barn. Kvinnorna blir i dubbel bemärkelse offer för de väpnade konflikterna, för de utsätts för våldtäkter och sexuella övergrepp som i vissa fall används som stridsvapen. De allvarliga problem som detta vållar hos kvinnorna ökar, för de blir förskjutna av de sina. Det har visat sig att kvinnors deltagande i lösningen av konflikter och i organisationen av flyktinglägren i hög grad är positiv.
Vi håller med om erkännandet att våldtäkter, påtvingade graviditeter, påtvingad sterilisering och alla andra former av sexuellt våld utgör brott mot mänskligheten, och därför bör lagtexten aktualiseras för att ge ett effektivt skydd åt kvinnor. Likaså bör det finnas ekonomiska resurser som gör det möjligt att skydda kvinnor som blivit offer för sådana situationer.
Kvinnornas deltagande i en diplomatisk lösning av konflikter och i initiativen till återuppbyggnad skulle underlätta uppfyllandet av dessa målsättningar enormt. Det skulle också vara en effektiv hjälp i utbildningen av män i könsrelaterade frågor.
Detta betänkande som vi anser är viktigt på grund av den fråga som behandlas innehåller dock för många upprepningar och sådant vi inte tycker om, men vi medger att det rör sig om ett verkligt problem som måste lösas och därför kommer vår grupp att stödja betänkandet.

Torres Marques
Herr talman, fru kommissionär! För närvarande är 90 procent av krigsoffren och 4/5 av flyktingarna i hela världen, icke-krigförande befolkningar, främst kvinnor och barn. Trots detta kan vi se att när det gäller det kvinnliga deltagandet i besluten om konfliktförebyggande och -lösning av väpnade konflikter eller i fredsinitiativ, är deras medverkan mycket begränsad. Vi kan inte tillåta detta att ske, för kvinnornas rättigheter, prioriteringar och intressen ignoreras ofta i fredsförhandlingarna. Och för att de fåtal exempel på kvinnliga beslutsposter i dessa frågor har visat sig vara oerhört effektiva.
Jag skall bara ta upp två exempel som på ett bra sätt illustrerar det ja har sagt: Mary Roberts i fronten för FN:s humanitära bistånd har utfört sina uppgifter med enormt mod och beslutsamhet, genom att resa till farliga platser under farliga ögonblick, kritisera skamliga situationer, tvinga länderna och de internationella instanserna att inte gömma sig bakom en bifallande tystnad och genom att vidta de åtgärder som krävs. Även Portugal, där diplomatin öppnades för kvinnor första efter 1974 års revolution, visade nyligen när det gäller Östtimor och vår ambassadör i Indonesien, Ana Gomes, hur hela världen kan ta hänsyn till en kvinnas roll och sensibilitet för en befolknings problem och lidande, en befolkning som under 25 års kamp ensam slagits för frihet, och hur hela världen och särskilt här i Europaparlamentet har uppmärksammat henne.
Vi har kommit till den punkt när vi måste säga att det får vara nog med frånvaro av kvinnor när det gäller att lösa denna typ av problem. På ett förnuftigt, men beslutsamt sätt, för att de ansvariga politikerna i framtiden skall uppmärksamma det faktum att krigen är ett problem som angår alla, inte enbart männen, att de som lider mest är kvinnor och att kvinnorna just därför måste företrädas i alla instanser där det förekommer väpnade konfliktsituationer. Framför allt för att förebygga, och om det är möjligt att förhindra krigssituationer, men i alla fall begränsa dessa situationer återge värdigheten till de huvudsakligen oskyldiga offren: kvinnorna och barnen. Detta är några av skälen till att vi kommer att rösta för detta så viktiga betänkande.

Morgantini
Herr talman! Jag tackar fru Theorin för hennes enastående betänkande och för de initiativ hon föreslår. Som feminist och pacifist som arbetar tillsammans med andra kvinnor för att bygga upp relationer och broar av fred på krigsskådeplatser fann jag att betänkandet har berikats av många erfarenheter som kvinnorna har gjort under de senaste åren för att bygga freden. Fred är inte bara avsaknad av krig utan ett erkännande av ekonomisk och social rättvisa. Det stämmer att vi kvinnor är de som drabbas värst på krigsskådeplatserna men vi är inte bara offer, vi är också de som för fram alternativ till kriget och våldet och bygger en förändring som vi också själva genomgår. Ett exempel på detta är det internationella nätverket " Kvinnor i svart" mot krig och våld, som sedan tolv år demonstrerar i Israel mot den militära ockupationen av Palestina och som för en dialog med de palestinska kvinnorna som det solidariserar sig med. Detta har även vi kvinnliga parlamentsledamöter sett när vi har besökt dessa platser i dessa sorgliga tider. På ett liknande sätt byggde " Kvinnor i svart" i Belgrad i det före detta Jugoslavien upp relationer med de kroatiska och bosniska kvinnorna under kriget och i flera länder i världen har vi gått över gränserna, förenade av en vägran till nationell tillhörighet.
Men dessa kvinnornas insatser och kunskaper, diplomatin som kommer underifrån, som visar på en annan väg för staternas diplomati, får inte längre ignoreras utan måste omsättas i praktiken i de beslutsfattande församlingarna och på alla diplomatiska nivåer. Därför är det grundläggande med en stark närvaro i förhandlingarna och där man utarbetar förebyggande åtgärder och administrerar...
(Talmannen avbröt talaren.)

Smet
Herr talman! Det har redan sagts mycket och jag skall inte upprepa saker och ting. Jag skulle vilja gratulera Theorin eftersom hon på europeisk nivå tagit upp ett problem som vi sällan diskuterat. Om jag lyssnar till de olika kommentarerna så tror jag att de har rätt som säger att det vore bra om vi tänkte över vår prioritering en aning och alltså även begränsade det antal punkter som vi vill förverkliga. Det står väldigt mycket i betänkandet och inte allt det kommer att kunna genomföras direkt. Vad mig själ anbelangar skall jag ange ett par prioriteter.
Det första är att vi måste få alla medlemsstater att ratificera Romfördraget. Det är väldigt få medlemsstater som gjort det hittills. Man har sagt mig att det är två eller tre som gjort det. Om vi skulle kunna göra det så vore det i alla fall ett första steg. I det fördraget erkänns att våldtäkter under krig och alla konsekvenser av detta måste betraktas som krigsförbrytelser. I dag låter det kanske normalt, men fram till helt nyligen var det absolut inte normalt och inte självklart.
En annan sak: I säkerhetsrådet godkändes den 31 oktober en resolution, resolution 1325, som "calls for broad participation of women in peacebuilding and post-conflict reconstruction". Det var alltså i Förenta nationernas säkerhetsråd. Jag tror att det vore bra, eftersom den godkändes där, om även Europeiska unionen skulle undersöka vilka punkter som begärdes där. De godkändes ju i FN och de måste därför också kunna antas på europeisk nivå. Det begärs arton punkter och det är en hel del.
Mina gratulationer en gång till och låt oss hoppas att det leder till resultat.

Karamanou
Herr talman, fru kommissionär! Först skulle jag vilja gratulera fru Theorin till att ha tagit initiativet till detta utmärkta betänkande, som behandlar ett både viktigt och aktuellt ämne. Dvs. hur kvinnors deltagande i förhandlingar för att lösa konflikter kan förändra världen och förvandla den förhärskande konfrontations- och våldskulturen till en fredskultur, som präglas av dialog och demokratisk konfliktlösning. Och detta är möjligt, därför att kvinnor över huvud taget i ett historiskt perspektiv alltid har förknippats med icke-våld. Kvinnor har andra erfarenheter än män i fråga om krig och konflikter, och hela deras liv handlar ju om att värna livet genom dialog, genom försoning, genom förhandling. Dessa fredssträvanden hos kvinnorna kan utgöra ett alternativ, grunden för en ny kultur, fredens kultur, som innebär att man skall föra en dialog på alla nivåer och utesluta krig och våld som metoder att lösa konflikter.
Frånvaron av kvinnor, av kvinnors sätt att skapa fred, blir särskilt påtaglig, när man befinner sig i sådana krisområden som Mellersta Östern, där jag nyligen gjort ett besök. Jag är övertygad om att Palestinafrågan med största sannolikhet skulle ha fått en rättvis och hållbar lösning, om kvinnorna, såväl palestinskor som israeliskor, hade fått något inflytande på fredsprocessen. Vi skulle då inte ha haft dagens kris, som är en följd av misslyckade förhandlingar under sju hela år. I fråga om Irak, dit jag reste som medlem i en grupp som skulle undersöka de praktiska konsekvenserna av embargot, skulle kvinnorna under inga omständigheter värdera olika politiska och militära syften högre än människoliv, och de skulle inte gå med på att offra 6000 oskyldiga ungdomars liv varje månad för några som helst politiska, ekonomiska eller strategiska intressen i området. Därför måste man ta hänsyn också till denna dimension, när man utformar Europeiska unionens politik i framtiden.

Sörensen
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag vill i första hand ansluta mig till de många anförandena och gratulationerna från andra kolleger men speciellt till Joke Swiebels ord i samband med Maj Britt Theorins betänkande om kvinnors roll i fredlig lösning av konflikter. Det är klart och tydligt betänkande som är uppbyggt med mycket sakkunskap, vågat och ärligt, vilket till och med kan uppfattas som chockerande av vissa, men i vilket sanningen dock sägs. Därför stöder jag det nästan fullständiga ursprungsbetänkandet och anser vi att de flesta ändringsförslagen från våra kolleger är försvagande och ibland till och med skenheliga. Kollega Theorin har skrivit ett stridbart betänkande och vi hoppas att hjälpen till adoptionscentrum inte stryks, ändringsförslag 19 c. Gruppen De gröna går inte med på den kompromisstext som våra kolleger gjort i samband med ändringsförslag 19. Vi gratulerar fru Theorin, till ert mod och er beslutsamhet!

Fiebiger
Herr talman! Theorins betänkande sträcker sig enligt mig långt i sina krav att likställa kvinnorna socialt. I väl valda formuleringar framförs anklagelser om brott mot kvinnors värdighet och konsekvenser krävs i form av förändringar. I betänkandet tas inte bara kvinnors sociala utslagning upp som ett problem i sig utan det poängteras också helt riktigt att skyddet mot brottslighet och den personliga säkerheten inte längre bara kan garanteras inom nationens gränser. Därför stöder jag kraven i betänkandet, enligt vilka kvinnor skall ha rätt till inflytande på diplomatisk nivå. Jag stöder initiativet i betänkandet liksom konstaterandet att sexuellt utnyttjade kvinnor är i behov av samhällsskydd och att förövarna inte längre skall kunna gå fria. Kvinnor och män, och människor som sådana är olika. En äkta jämställdhet kräver en annan behandling - vilken, det avgör människor fortfarande själva.

Van Orden
Herr talman! Betänkandet av Theorin innefattar många konstiga och märkliga element och jag måste säga att vi måste undvika åsikten att arméer är ett slag av samhällstjänst och att deras vägledande motiv måste vara politisk korrekthet.
Jag vill kort ta upp bara en punkt i betänkandet - punkt 3 - där användningen av så kallade barnsoldater fördöms. Tyvärr är begrepp inte definierade eller distinktioner gjorda. Vi fördömer alla oförbehållsamt det brutala bortförandet av barn, några inte ens i tonåren, i synnerhet i vissa afrikanska länder som Sierra Leone eller Uganda, och deras korruption med vanemässigt mördande och barbariska metoder som stympning och lemlästning. Dessa är inga soldater och de måste särskiljas från unga människor i våra egna militärstyrkor. Problemet är att när vi talar om barnsoldater, då använder några intressegrupper detta som en möjlighet för att kritisera utomordentliga institutioner som den brittiska armen och detta har hänt nyligen. Som en vägledande princip försöker vi undvika att sända unga människor till operativa områden, men det händer ibland och de tjänar med stolthet i väldisciplinerade förband.
Vi måste verkligen undvika varje möjlighet att blanda ihop en sådan hedervärd aktivitet - vilken måste uppmuntras - med den sort av barbari som jag är säker på att författaren till detta betänkande avser.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Jag vill gratulera ordförande Theorin till ett utmärkt betänkande och jag anser att vi i stor utsträckning bör gratulera alla oss kvinnor som är de som direkt eller indirekt kommer att dra nytta av hennes nya och värdefulla förslag och bidrag.
Herr talman, detta betänkande öppnar en okänd väg för den europeiska politiken, nämligen vägen för kvinnornas bidrag till freden. En väg som enligt min åsikt är full av möjligheter och som mycket väl skulle kunna ändra det dystra panorama av misslyckanden som uteslutande det manliga området under sekler har skördat. På det här området finns det inget annat än pinsamma misslyckanden och trots detta möter vi fortfarande en mur som utestänger kvinnorna. Ett betänkande som är väldokumenterat, ingående, strikt, med en förmåga att framställa de grundläggande principerna så tydligt som i artikel 17, djärvt men samtidigt mycket praktiskt orienterat och med mycket nödvändiga förslag. Så synd, herr talman, att nivån var tvungen att sänkas till förmån för enigheten! Enda trösten är att det säger en hel del om Theorins parlamentariska förmåga.
Det är synd och skam att det inte finns någon som företräder rådet här. Herr talman, tala om för mig vem som för ögonblicket företräder rådet eller den höga representanten för GUSP. Den nya europeiska gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kan inte utformas utan hänsyn till parlamentets förslag, inte heller utan hänsyn till viljan hos de europeiska kvinnor som vill delta i denna utformning. Var snäll och framför våra protester till rådet. Det var ett allvarligt misstag av rådet att utebli från denna debatt.

Carlsson
Herr talman! Man brukar inleda sina anföranden med att tacka för ett gott utfört arbete. I mitt fall är det omöjligt att göra det, eftersom jag tycker att Theorins betänkande bör avvisas. Jag tycker också att ordföranden i kvinnoutskottet balanserar på slak lina när hon påstår att det finns ett brett stöd för ett betänkande som antogs med åtta röster för och fem emot.
Det är oförskämt mot parlamentet att använda ett initiativbetänkande till att driva frågor som inte omfattas av uppdraget. Theorin skulle skriva ett initiativbetänkande om kvinnors deltagande i fredlig konfliktlösning. I stället behandlas alltifrån hur kvinnor har det i flyktingläger till hur kvinnor utvecklar kraft och styrka. I iver att vara emot allt ont fördöms systematiska våldtäkter och sexuellt slaveri. Själv vill jag fördöma alla våldtäkter och allt slaveri!
Det finns punkter i betänkandet som möjligtvis skulle kunna passa in i ett betänkande som vi skulle kunna diskutera seriöst över alla utskott och även få med utrikes- och säkerhetspolitiska intressenter i diskussionen, t.ex. frågan om de diplomatiska kårerna. Theorin har länge kämpat för att Sverige inte skall vara medlem i unionen. Nu kämpar hon plötsligt för att EU skall bestämma vilka tjänstemän vår utrikesförvaltning skall anställa. Det finns ingen konsekvens! Låt oss i stället göra konfliktlösning till en fråga för att stärka förutsättningarna för fred på alla nivåer med alla aktörer, och inte fastna i könsfrågor.
Jag vänder mig starkt mot den anda av kollektivisering av skuld mot ett kön som det har givits uttryck för här i kväll. Jag tycker att det är ett hån mot alla de män som har dött för att försvara frihet, fred och demokrati i sina egna länder eller i fredsbevarande insatser. Att skapa motsättningar mellan kön, som man ägnar sig åt här i kväll, är enligt min åsikt varken fredligt eller konstruktivt. Därför tänker jag och många med mig rösta mot detta betänkande i morgon. Jag tycker nämligen inte att det är seriöst.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag anser att vi här verkligen har ett betänkande, en resolution, som präglas av nytänkande och som på ett mycket konkret sätt tillför utrikespolitiken en ny dimension.
Ingen skulle kunna påstå att kvinnor skulle vara bättre generaler eller bättre förhandlare. Ingen kan påstå att kvinnor är mera demokratiska eller att de är varmare anhängare av fred. Men vad som klart framgår i resolutionen är att det saknas en grundläggande social komponent i all slags politik för att hantera kriser, konflikter och krigens följder för samhällena. Det är könsdimensionen som saknas. Kvinnor har andra sociala erfarenheter, de är inte personer med färre eller fler möjligheter. De är personer med andra erfarenheter, som är nödvändiga för sättet att bedriva politik, i synnerhet när det gäller krishantering. Denna verklighet kommer klart till uttryck i betänkandet genom intressanta, många gånger chockerande, fakta. Jag håller dock med vissa av de kvinnliga kollegerna om att vi behöver mycket konkreta mål och åtgärder, för att könsdimensionen skall komma till konkret uttryck i politiken, i programmen, i de olika insatserna.
Låt mig nämna några av de viktigaste rekommendationerna i resolutionen, som kräver insatser av kommissionen. För det första, rekommendationen att uppmuntra båda könen till initiativ i fråga om fred och säkerhet genom att underlätta snabba insatser (rapid reaction facility) är en del av innehållet i den förordning om vilken beslut kommer att fattas den 4 december. Där sägs det klart att säkerheten och stabiliteten utanför Europeiska unionens gränser kräver att man respekterar kvinnors och mäns fysiska integritet, då denna hotas.
För det andra, när det gäller stadgan om mänskliga rättigheter. Denna stadga innehåller en rättslig grund för vår politik gentemot tredje land, när unionen vidtar åtgärder för att förebygga konflikter och ta itu med följderna av konflikter. Den ger en möjlighet att satsa på förtroendeskapande åtgärder, att främja humanitär rätt och att stödja internationella, regionala och lokala organisationer som ägnar sig åt att förebygga konflikter. I alla dessa insatser som finansieras av Europeiska kommissionen finns nu könsperspektivet med. Och som exempel kan jag nämna Angola, som fick ekonomiskt stöd i fjol, för att också kvinnor och kvinnoorganisationer skall kunna medverka i ansträngningarna att slutgiltigt lösa krisen.
Den tredje punkten gäller Europeiska gemenskapens medverkan vid rehabilitering av tortyroffer. Ett av våra mål är att man särskilt skall beakta kvinnors särskilda behov, och i fjol togs ett första steg i denna riktning, genom att fördrivna kvinnor i Bosnien erbjöds sjukvård samt psykologisk och social hjälp.
Det fjärde exemplet är kvinnornas viktiga roll i den av Europeiska gemenskapen stödda fredsprocessen på Balkan och i Medelhavsområdet.
Den femte punkten är den roll som spelas av ECHO, Europeiska kommissionens humanitära byrå, till vilken parlamentet riktat uppmaning på uppmaning att även beakta könsdimensionen. Jag måste säga att man i ECHO-programmen i regel tar hänsyn till könsaspekten, och att man alltid försöker ta hänsyn till könsaspekten i många av de program som finansieras av ECHO, med mottagarorganisationer som Förenta nationernas flyktingkommissariat, Internationella Röda Korset m.fl. och vi kan peka på konkreta insatser under de senaste åren, där en betydande del av programmen är avsedda att främja kvinnors trygghet, hälsa och sociala ställning.
Avslutningsvis skulle jag vilja nämna Europeiska flyktingfonden. I artikel 4.2 stadgas i fråga om möjligheten att tas emot som flykting och beviljas asyl att man kan vidta särskilda åtgärder för speciellt utsatta personer, t.ex. kvinnor. Eftersom detta program också nämns i resolutionen, måste jag särskilt framhålla att det är medlemsstaterna som ansvarar för dessa insatser. På initiativ av kommissionen kan 5 procent av resurserna anslås till särskilda insatser, t.ex. utbildning av personal vid flyktingförläggningarna, av polisens och sjukvårdens personal, så att man kan möta de kvinnliga flyktingarnas speciella behov. Det betonas även i resolutionen att Europeiska flyktingfonden i denna verksamhet så mycket som möjligt tar hänsyn till könsdimensionen.
Herr talman, vi ser nu säkert en första period då könsdimensionen, kvinnors aktiva deltagande, börjar synas i de olika programmen, även om det ännu inte blivit regel. Det räcker självfallet inte. Det är naturligtvis en första period, men jag tror att vi kan förändra situationen genom politiska insatser och initiativ som denna resolution och genom konkreta målsättningar som både parlamentet och kommissionen måste ställa sig bakom.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär!
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Innan vi övergår till nästa punkt på föredragningslistan vill jag göra två kommentarer. Kollegan Izquierdo beklagade sig tidigare över att rådet inte är närvarande. Fru kollega, på kvällssammanträdena är rådet aldrig närvarande. Problemet är till viss del att vi, då föredragningslistan fastställs, förlägger viktiga frågor till kvällssammanträdena. Det är talmanskonferensens ansvar, och om man vill att det ändras, måste man se till att en debatt om förnybara energikällor eller viktiga kvinnofrågor inte sker på den tiden, för som sagt, vid den tiden är rådet aldrig närvarande.
Och tillåt mig göra en personlig kommentar: Jag tror att det skulle hjälpa oss att komma vidare om fler män - oberoende av vad man anser om inläggen från den ende man som deltagit i debatten - ville delta i en debatt av detta slag.

Enhetliga bestämmelser för hushållsarbete
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0301/2000) av Smet för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om enhetliga bestämmelser för det hushållsarbete som bedrivs inom den informella sektorn [2000/2021(INI)].

Smet
. (NL) Herr talman! Vi övergår nu till ett mer jordnära problem, nämligen enhetliga bestämmelser för hushållsarbete som utförs av utomstående personer i privata hushåll, det är ju det som det handlar om. Problemet är att miljoner människor, främst kvinnor, utför sådant arbete, att det även är stor efterfrågan på det, men att det inte finns några enhetliga bestämmelser som helst för det här arbetet. Av de uppgifter som står att få framgår det att det rör sig om en mycket omfattande sektor. Jag har alltså försökt ta reda på hur många personer - i den mån det går att kontrollera eftersom det naturligtvis ofta handlar om svartjobb - som arbetar i den här sektorn i olika länder men även i Europa som helhet. Det rör sig om flera miljoner. Jag har förgäves försökt att på europeisk nivå söka efter en allomfattande studie som skulle kunna ge oss insikt i hur stor sektorn är, vilka problem som förekommer i sektorn, ordningar, hur ofullständiga de än är, som finns i de europeiska länderna, de provprojekt som finns, de försök som ändå startats litet här och var, men jag måste säga att det inte fanns något att hitta inom Europeiska gemenskapen. Det är orsaken till mitt första förslag till kommissionen: beordra en undersökning, anslå de ekonomiska medel som behövs, i den mån det behövs några ekonomiska medel för det, till exempel från medlen för kvinnostudier, det handlar ju i alla fall främst om kvinnor, eller från medlen för studier om fattigdom för det är ofta fattiga kvinnor som utför det här arbetet. Jag tror alltså att båda dessa medel kan komma i fråga för att för en gångs skull göra en allomfattande undersökning om den här problematiken och se efter vad man försöker åstadkomma i vissa länder. Det är alltså en första konkreta fråga.
Sedan kommer jag till den andra punkten. Om man vill reglera den här sektorn så måste ju en del saker naturligtvis undersökas. Den första aspekten är att sammanföra utbud och efterfrågan. Det är inte bara så att efterfrågan på hushållshjälp ökar och utbudet av villiga krafter minskar. Vem vill för övrigt arbeta i den sektorn om man vet att det måste ske svart utan social trygghet, och så vidare, och så vidare. Dessutom finns det ingen plats där utbud och efterfrågan kan mötas. Det är alltså en första aspekt. En andra aspekt är att kostnaderna för användaren, det vill säga det privathushåll som anställer en hushållshjälp på den reglerade marknaden, på den vita marknaden, inte får vara mycket högre än priset på den svarta marknaden, annars blir ju svartjobb naturligtvis det vanligaste. En tredje aspekt är att fördelarna för arbetstagaren, för hushållshjälpen alltså, måste vara bättre än de nuvarande fördelarna med svartjobb. Fjärde aspekten, det måste undersökas vilken social stadga som skall gälla. Slutligen måste allt detta nödvändigtvis innehålla ett ekonomiskt ingripande från myndigheterna, fiskalt eller parafiskalt, ett privathushåll kan nämligen inte betala en fullständig stadga, även om den är begränsad, och då stannar alla kvar på den svarta marknaden.
Jag tror att medlemsstaterna via riktlinjerna för sysselsättning, vilket redan begärts i Europaparlamentets yttrande om dessa riktlinjer, skall uppmanas att reglera sektorn. Min fråga till kommissionen är alltså: i vilken mån kommer kommissionen att i framtiden försöka anpassa sysselsättningsriktlinjerna, och åtminstone när det gäller tjänster även hänvisa till denna tjänst och be medlemsstaterna söka efter en början till en lösning?
Sedan kommer jag till en sista punkt, invandrarkvinnorna. Det är naturligtvis en mycket speciell problematik. Många invandrarkvinnor befinner sig här olagligt, kommer hit med ett turistvisum och återvänder var tredje månad, till exempel till länderna i Östblocket, för att förnya sin visering och under tiden är de anställda i ett hushåll här. I en del fall utnyttjas de och missbrukas de. De har ingen hjälp. De är rädda för att deras illegala situation skall bli känd om de vänder sig till någon. Därför måste särskild uppmärksamhet ägnas åt det här. Jag har under de gångna veckorna upptäckt att det finns ett stort intresse, både från internationella fackföreningskretsar och från ett antal nationella fackförbund. Nederländarna har varit hos mig, belgarna har varit hos mig, italienarna också, för att diskutera den här problematiken. Jag skulle alltså vilja rekommendera kommissionen att åtminstone börja söka efter en lösning.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Hushållsarbetet är det äldsta av de arbeten som kvinnan har utfört. Ett arbete som inte har vunnit erkännande eller uppskattning varken ekonomiskt eller socialt. I dag ingår det i vad vi kallar den informella sektorn och det ger negativa effekter såväl för dem som utför arbetet som i staternas bokföring. Men det är ett arbete med flexibel arbetstid som underlättar enormt att yrkesliv kombineras med familjeliv.
Förändringar av familjesituationen gör att vikten av denna typ av arbete ständigt ökar på arbetsmarknaden, och därför är det viktigt att arbetet definieras och att studier genomförs för att fastställa den faktiska omfattningen. Det är ett arbete som bör erkännas fullt ut och som borde ingå i sysselsättningsdirektiven för att lagstadga om arbetstagarens sociala rättigheter.
I dag förekommer högst varierande situationer i unionens länder som bör normaliseras. Arbetstagarna, som huvudsakligen är kvinnor, bör få ökad tillgång till utbildning. Invandrarna utgör en stor del av denna sektor, något som förutsätter särskilda åtgärder, till exempel specialiserade mottagningscentrer som erbjuder den hjälp som krävs.
Detta initiativbetänkande kommer mycket lägligt, för behovet på arbetsmarknaden växer. Smet har gjort ett fantastiskt arbete som vi givetvis kommer att stödja.

Swiebel
Herr talman! Å min grupps vägnar vill jag hylla Smet för hennes initiativ att utarbeta det här betänkandet. Det rör sig här egentligen om att bryta ett politiskt tabu. Om man tycker att hushållsarbete måste erkännas som ett fullvärdigt yrke, och det säger Smet och jag säger efter henne, så stöter man i första hand på misstro och oförståelse. Jag skall låta några av dessa invändningar passera revy.
Invändning ett: Faller hushållsarbete verkligen under begreppet arbete? Går det att mäta i arbetsstatistiken? Svar: ja, men då måste det komma en europeisk definition och måste länderna, myndigheterna, göra större ansträngningar för att få slut på svartjobbet.
Invändning två: Är ni då för lön för hemmafruar? Svar: nej. Den som ställer en sådan fråga blandar ihop två saker. Det handlar här om hushållstjänster som betalas av en tredje person och som sker i hushållet. På nederländska talar vi om arbeterskan. I Belgien om städtanten, ibland också om lokalvårdaren. Så komiskt.
Invändning tre: Att reglera hushållsarbeterskans arbete är väl att göra svartarbete vitt och då blir det väl för dyrt? Svar: nu kommer vi till pudelns kärna. Hushållsarbete utförs av en kategori med de allra sämsta chanserna på arbetsmarknaden. Kvinnor med otillräcklig och föråldrad utbildning och så vidare, och så vidare. De är hänvisade till hushållsarbete med oregelbundna arbetstider och ingen som helst form av rättssäkerhet och social trygghet.
Den här formen av utnyttjande äger rum eftersom arbetsgivarna, det är alltså de familjer som hushållshjälpen arbetar för, i brist på regler kan två sina händer i oskuld. Nu när efterfrågan på hushållshjälp genom förändringarna i samhället kommer att öka igen så börjar det bli dags att ompröva förhållandet mellan hushållsarbeterskorna, arbetsgivarna och myndigheterna. Det behövs en hel del undersökningar och förhandlingar för att ta reda på exakt hur det skall gå till. I varje fall måste det komma en juridisk och samhällelig ram för den här typen av arbete som ger erkännande och social trygghet för de berörda personerna och en kvalitativ förbättring av själva arbetet. Det kommer också att bli bättre för arbetsgivarna och därför får man förvänta sig ett proportionellt bidrag till kostnaderna från dem.

Schmidt, Olle
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill börja med att tacka föredraganden. Låt mig slå fast att hushållsarbete är viktigt; det skall respekteras, och det behöver uppvärderas. Flertalet av betänkandets slutsatser kan vi liberaler därför ställa oss bakom. Vi kommer dock ändå att rösta nej till betänkandet i sin helhet, med hänvisning till subsidiaritetsprincipen. Detta är en fråga för medlemsländerna. Vissa förslag är alltför detaljerade.
Några viktiga punkter att beakta för medlemsländerna är dock följande: Kvinnors dubbelarbete behöver uppmärksammas, hushållsarbete är ofta tungt med många arbetsplatser, lönen är för låg, det svarta arbetet ökar, och ofta råder ett utnyttjande av i första hand kvinnor, ofta invandrare. Många hamnar utanför de sociala trygghetssystemen. Att medlemsländerna ser till så att de invandrade kvinnorna, ofta från kandidatländerna, får drägliga arbetsvillkor är en bjudande plikt för ett socialt Europa.
Ett utvidgat synsätt vad gäller hushållsarbete är för många en bra väg in på arbetsmarknaden, bl.a. för ungdomar och invandrare. "Vita" hushållstjänster är i dag ofta för dyra, då moms och arbetsgivaravgifter skall betalas. Försök med skatteavdrag och förenklingar bör göras. Det måste bli lättare att starta och driva företag som sysslar med hushållstjänster.
I mitt hemland, Sverige, hör man ofta två huvudargument mot att underlätta avlönat hushållsarbete: För det första att det skulle motverka jämställdhet mellan män och kvinnor. Fel! Det underlättar för många familjer och ökar jämställdheten. Många kvinnor kan välja att göra karriär och komma ut i arbetslivet, om de får hjälp med praktiska göromål - måhända är det fallet för några av kvinnorna i denna församling.
För det andra att det skulle skapa ett B-lag inom arbetsmarknaden. Fel! Alla de som i dag arbetar svart skulle få ett arbete med anständiga sociala villkor. Såväl ekonomiska som moraliska skäl talar alltså för betänkandets intentioner, men det skall lösas på nationell nivå inte på EU-nivå.

Schörling
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Det är ett mycket intressant betänkande om reglering av hemhjälp som föredragande Smet har lagt fram, men det ger mig faktiskt litet blandade känslor.
Det är naturligtvis alldeles nödvändigt att försöka komma till rätta med svartjobb inom olika sektorer i samhället, inte minst vad gäller hushållstjänster. Det är också på tiden att vi ger mer status åt hemarbete och erkänner hushållsarbete som ett fullvärdigt yrke. Det är också viktigt att se till att invandrarkvinnor inte utnyttjas; det gäller allt från dålig lön till avsaknad av social trygghet och rent förtryck.
Att som det föreslås i betänkandet kräva att medlemsländerna genom ett direktiv eller annan lagstiftning skall anpassa både priser och ge skatteavdrag för hushållstjänster, ger dock helt fel signal. Det går för långt och är dessutom fel väg att gå. Det motsäger viljan att se hushållsarbete som ett fullvärdigt yrke. Vad är det nämligen som säger att man skall ha skatteavdrag för att få sina golv bonade, men inte sina sopor hämtade? Att se hushållstjänster som något väsensskilt från andra tjänster är något helt annat än att höja statusen på hushållsarbete.
Till sist vill jag bara tillägga att jag saknar ett betänkande med ett erkännande att vi inom en snar framtid kommer att vara i stort behov av den arbetskraft som våra invandrare erbjuder.

Prets
Herr talman, fru kommissionär! Hemhjälp, något som tidigare nästan enbart anlitades av välbeställda hem, har i dag blivit en nödvändig och oumbärlig hjälp för yrkesverksamma kvinnor och män, och i synnerhet även för ensamstående mödrar och äldre.
Behovet har mer än mångdubblats på senare år, men detta faktum tas det knappast någon hänsyn till i yrkeslivet och de därmed sammanhängande rättigheterna och skyldigheterna. Men var och hur skall detta faktum infogas? Rättsliga ramar är nödvändiga som erkänner hushållsarbete, som utförs under många olika beteckningar, som ett fullvärdigt yrke i alla medlemsstater och innefattar arbetsrättsliga bestämmelser. Det krävs en beskrivning på europeisk nivå av yrkesbilden för hushållsarbete där arbetsmarknadsparterna inbegrips, och att denna där den inte förekommer ännu, tas med i de sysselsättningspolitiska riktlinjerna.
En definition av hushållsarbete är säkert komplicerad. Var sätter man gränsen för mångfalden av dessa sysslor? Innebär hushållsarbete endast städning eller endast matlagning, endast barnpassning eller endast trädgårdsarbete? Faktum är att det finns tusentals kvinnor som utför dessa sysslor i åratals utan något försäkringsskydd eller några pensionsanspråk. Det bör medges att såväl arbetsgivaren som arbetstagaren ofta är införstådda med detta, eftersom det är kostnadsbesparande.
Den upplysningsverksamhet och de ramvillkor som redan förekommer i vissa länder måste byggas ut och förbättras för att sporra till en utbyggnad av den nuvarande informella sektorn. I Österrike, särskilt i min region, pågår sedan tre år tillbaka ett projekt med EU-stöd, där en rådgivningsbyrå för kvinnor bedriver en mycket framgångsrik förmedling av hemhjälp. Många kvinnor har tack vare byråns verksamhet kunnat få ett fast arbete. Ett annat resultat av projektet är att två eller tre familjer vid flera tillfällen har gått samman och tillsammans anställt en hemhjälp. Det handlar om anmälan av arbetsförhållandena och slutligen om den kvalitativa uppvärderingen av hemhjälpernas arbetsprofil.

Diamantopoulou
Herr talman! Sedan betänkandet presenterats av Smet, som jag gratulerar, måste jag tyvärr säga att kommissionen inte har någon särskild politik eller några fakta i frågan om att reglera hushållsarbetet inom den informella sektorn och föra över denna verksamhet till den lagliga ekonomin.
Vi har naturligtvis kommissionens meddelande om det informella arbetet, som nyligen godkänts av parlamentet och som kan ligga till grund för medlemsstaternas arbete, men de kan också samarbeta med kommissionen om politiska åtgärder för att överföra denna verksamhet till den lagliga ekonomin. Enligt meddelandet är således de båda huvudpunkterna, för det första, en kartläggning och statistisk analys av företeelsen - som Smet också sade, saknas det i dag uppgifter, inte bara på europeisk nivå utan även i många medlemsstater där man inte har kartlagt problemet -, för det andra, en lösning av problemet, genom att hushållsarbetet får ingå i den samlade strategin för sysselsättning. Denna strategi, som innebär att arbetstagarna inom den informella sektorn bör föras över till den lagliga ekonomin, kräver en kombination av olika politiska åtgärder, som kan innefatta sanktioner, när arbetskraften överutnyttjas, eller informationskampanjer, som är nödvändiga på alla nivåer, om fördelarna med en legalisering av denna arbetskraft och, för det tredje, en ständig ambition att harmonisera och modernisera lagstiftningen.
Erfarenheten är liten, och det är bara några få medlemsstater som har ägnat sig åt problemet med hembiträdena. Jag har svårt att just nu lova att vi skulle kunna ta itu med problemet inom ramen för riktlinjerna för sysselsättningen år 2002.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 24.00.)

Tal av federala republiken Jugoslaviens president Kostunica
Talmannen
Herr president! Europaparlamentet välkomnar er i dag med stor glädje, en djup aktning för er och det jugoslaviska folket och stora förhoppningar inför den framtid som öppnas för ert land och våra nya förbindelser.
Jag bjöd in er hit samma dag som resultatet av de demokratiska valen inte gav oss anledning att tvivla på att ni hade valts av en fri och enhällig folkvilja.
Nu när det senaste decenniets dystra sidor har vänts, vittnar er närvaro här i kammaren om vår gemensamma vilja att snabbt få se Jugoslavien hitta tillbaka till sin rätta plats i den europeiska familjen. Det var en önskan som ni uttryckte själv så fort ni hade installerats, och Europeiska unionen visade å sin sida omedelbart den första viktiga förtroendegest ni förväntade er, genom att häva de internationella sanktionerna.
Vi hade samlats till oktober månads första plenarsammanträde, och det var när vi diskuterade situationen i Jugoslavien som fick vi veta hur modigt det serbiska folket hade reagerat. Då begärde vi genast, som ni minns, kära kolleger, att de internationella sanktionerna skulle hävas.
Men jublet över frihetens storslagna seger, som ni uppnådde med fredliga medel och med fara för er egen frihet, får inte leda till en underskattning av de enorma utmaningar som väntar er: att befästa demokratin, att återuppliva enighet mellan alla de grupper som befolkar Jugoslavien, att återuppbygga landet för att hitta en väg till välstånd, att bygga upp fredliga förbindelser med grannländerna, att hjälpa flyktingarna att återvända till sina hembyar och finna dem som försvann under kriget, vilkas familjer förtvivlat väntar på att få ett livstecken, att i sinom tid upprätta ett nödvändigt samarbete med Internationella krigsförbrytartribunalen i Haag, så att det som hänt aldrig mer upprepas och slutligen, självklart, den institutionella framtiden för Kosovo, som fortfarande är svårt plågat, samt Montenegros framtid.
Europaparlamentet är självklart medvetet om att allt inte är möjligt i Jugoslavien efter tio års konflikt, i alla fall inte omedelbart, och att akuta insatser måste prioriteras. Balkan, som ni tillhör, utgör nämligen den gräns mellan stora civilisationer och religioner som alltför ofta och på ett tragiskt sätt har präglat européernas gemensamma förflutna, både vårt och ert förflutna.
När det gäller de känsligaste frågorna som återstår att lösa, framför allt Kosovo, har Europaparlamentet alltid önskat se att man hittar fredliga lösningar, i enlighet med Förenta nationernas resolutioner om Jugoslaviens integritet och suveränitet, med respekt för grundläggande mänskliga rättigheter.
Herr president! Ni kan vara förvissad om att det är i den andan som Europaparlamentet - som är medbeslutande när det gäller gemenskapens budget - kommer att ge er hela vårt stöd för att det europeiska stödet till återuppbyggnaden av ert land verkligen skall ligga i nivå med era behov.
När det mera särskilt gäller de nödvändiga akuta insatserna känner ni till att en första tankbilskonvoj anlände till ert land i måndags, med bränsle för uppvärmning och eldningsolja från Europeiska unionen. Precis som er gruv- och energiminister Antic så väl formulerade det, är det för mig ett bevis på att Serbien har vänner i Europa.
Jag skall avsluta genom att säga att Europeiska unionen gör sig beredd att välkomna fler än tio länder från kontinentens centrala och östra delar, länder som har återfått sin egen frihet och demokrati. Deras anslutning till unionen kommer att innebära ett stort steg mot en solidarisk återförening av hela familjen med de stater och folk som utgör Europa. Jag är också övertygad om att vi är många här i kammaren som inte tvivlar på att om Jugoslavien en dag skulle framföra samma önskan, då kommer unionens dörr att stå öppen, vilket är naturligt med tanke på att vi lever i samma Europa och respekterar samma värden.
Vi förväntar oss mycket av ert anförande, herr president; att ni visar vägar för detta återfunna samarbete och broderskap, vägar som vi numera kommer att gå tillsammans. Det är en glädje för mig att nu ge er ordet.
(Mycket livliga applåder)

Kostunica
. (EN) Fru talman, mina damer och herrar! Finns det någon politisk institution där vi kan tala mer öppet och ärligt om historiska önskningar och politiska förhoppningar hos ett litet europeiskt folk än Europaparlamentet? Europa är lyckligt att ha ett sådant representativt organ valt direkt av medborgarna, även om vi för ögonblicket talar om ett ganska litet antal länder. Det är också stor glädje för mig att inför ett sådant forum, även med detta mitt korta anförande, få berätta om de interna problemen i ett land som efter att ha gått igenom sin egen historiska storm slutligen har kunnat se kusten av fred och frihet vid horisonten. Det finns inget bättre landmärke för federala republiken Jugoslavien i sin statsåterhämtning och sociala utveckling än Europeiska unionen. Det är kristallklart att det kommer att ta tid innan vårt land verkligen kommer att kunna bli medlem av denna storartade transnationella inrättning. Men nu efter den avgörande politiska vändningen den 24 september eller den ännu mer avgörande vändningen den 5 oktober är det viktigaste målet för Jugoslaviens utrikespolitik att på ett vittomspännande sätt närma sig den familj av nationer som Europeiska unionen består av och sedan ansluta sig till den.
Det är just Europeiska unionens erfarenhet som utgör ett lysande exempel inte bara för europeiska länder som ännu inte har anslutit sig utan hela världen när det gäller en inriktning som mänskligheten bör ta om den önskar lämna bakom sig styrkedemonstrationer, krig och dominans som medel för att uppnå särskilda nationella intressen. Genom att ha skapat denna gemenskap av nationer har Europeiska unionen öppnat perspektiv för en ny epok för hela mänskligheten. Och inte bara vad gäller uppnådda resultat utan kanske ännu mer när det gäller det sätt på vilket de uppnåddes. Därigenom har Europa visat livskraften i sin civilisation inom ramen för världshistorien och dess kapacitet för kreativ politisk föreställningsförmåga om dess framtida utveckling. Just då det nya århundradet sammanföll med Europas skapande av ett nytt politiskt forum, nationsstaten, varmed den besegrade krisen av medeltida partikularism i denna vår postmoderna tid har Europa uppfunnit en högre form av politisk organisation, en transnationell gemenskap som hjälpte den att möta globaliseringens utmaningar.
Europeiska unionens modell är en dubbel utmaning för Jugoslavien som ett Balkanland. För det första föredrar vi i princip en icke tvingande integrering till europeisk ekonomi, kultur och politiska strategier med tanke på att vi har styrts av olika dominerande strategier från stormakter genom vår nutida historia.
För det andra är den steg-för-steg-strategi som västeuropeiska länder har använt för integrering en modell vi bör anta i balkanprocesserna för integrering för att kvalificera oss för anslutning till Europeiska unionen. Vi är medvetna om att ingen av Balkanländerna kommer att kunna ansluta sig till Europeiska unionen på egen hand, vilket gör det klart att vi måste utveckla goda förbindelser med grannländer, frihandel och gemensamma säkerhetsstrukturer först. Vi är övertygade om att Europeiska unionen kommer att stödja just den typen av utveckling i Sydosteuropa och bidra till att klara dessa länders historiska tillkortakommanden genom stabilitetspakten för Sydosteuropa och på andra sätt.
Det är på grund av vårt starka åtagande att komma med i den europeiska utvecklingen som vi önskar underteckna associeringsavtalet med Europeiska unionen så snart som möjligt och använda bestämmelserna i avtalet för att inrikta vår politiska och ekonomiska återhämtning och följande utveckling mot europeisk integration. Vi är medvetna om att i det önskvärda fallet måste vi förändra många av våra vanor och institutioner för vårt politiska och ekonomiska liv, både som folk och som en stat. Inte bara bör vi bygga upp demokratiska institutioner, en uppgift vi redan har påbörjat, vi bör också genomsyra dem med demokratisk anda, vilket kan visa sig mycket svårare. Vi skall inte bara genomföra privatisering av vår centraliserade ekonomi utan också skapa ett rättsligt system som skall garantera frihet för affärsverksamhet och för hela den ekonomiska processen. Inte bara skall vi skapa det interna systemet för frihet och fred utan också harmonisera det med regler och vanor som den europeiska gemenskapen och Europeiska unionen har upprätthållit under decennier. Samtidigt som vi bygger upp våra medborgares förtroende för våra statliga institutioner måste vi övertyga dem att lita på de europeiska institutionerna som under nästa femtio år av sin verksamhet har gett sina medborgare bestående fred och välstånd.
De demokratiska förändringar som inleddes den 5 oktober har gett mirakulösa resultat på det internationella, politiska planet. Jugoslavien har återvunnit sin plats i Förenta nationerna och Organisation för säkerhet och fred i Europa, gått med i stabilitetspakten för Sydosteuropa under tiden som förfarandena för dess inträde i Europarådet har inletts. Vår mest viktiga uppgift nu är att börja skapa demokratiska interna förbindelser i den jugoslaviska federala republiken. Kosovo är otvivelaktigt vårt svåraste problem. Det kan inte ifrågasättas att frågan om Kosovos status är en demokratisk fråga. Vi har utgått från den punkten att FN:s säkerhetsråds resolution 1244 ger möjligheter att intensifiera många viktiga humanitära och demokratiska processer. Vi behöver europeisk hjälp och stöd för att se till att flyktingar från Kosovo återförs dit där de hör hemma så snart som möjligt i en anda av bästa demokratiska traditioner. Vi behöver naturligtvis stor hjälp med att återuppbygga deras förstörda hem så att flyktingarna har någonstans att återvända till. Vi uppmanar Europa att resolut komma till vår hjälp med att skapa säkerhet och ekonomiska förhållanden för att hjälpa de landsflyktiga att känna sig helt säkra när de återvänder till sina hem. Jag tror att Europa har både styrkan och viljan att hjälpa oss utöva den grundläggande rätten för var och varje människa att leva i sitt eget hem.
Vi kommer också att behöva Europas hjälp för att fastställa och lösa det stora ekologiska problemet orsakat av användningen av utarmat uranium vid bombningen av Jugoslavien.
Vi är redo att börja en öppen dialog med de albanska parterna om politiska, humanitära och säkerhetsrelaterade frågor och alla andra viktiga frågor för en demokratisk lösning av de serbisk-albanska förbindelserna i Kosovo.
När det gäller förbindelserna mellan Serbien och Montenegro inom den federala staten hotade den forna icke demokratiska organisationen i den federala republiken Jugoslavien allvarligt statens funktion. Det första steget framför oss i ett försök att strukturera om den federala staten konstitutionellt är att definiera en ram för bredast möjliga demokratiska dialog om karaktären på förbindelserna mellan de två republikerna.
Det kommer att krävas mycket tålamod och klokhet från vår sida att genom samtal i de republikanska och federala parlamenten och genom en bred offentlig och sakkunnig debatt definiera den bästa lösningen för att strukturera om den federala republiken Jugoslavien till en bra, fungerande, rik och rättvis stat som bryr sig om sina medborgares intressen och garanterar full likställdhet för de nationsbyggande traditionerna i Montenegro och Serbien.
Det är viktigt att säga att ett betydande antal muslimer och albaner bor i Serbien och Montenegro. Det finns inte något bra skäl för att de inte skall utgöra en integreringsfaktor i Jugoslavien. En demokratisk gemensam stat gör det möjligt för muslimer och albaner i Montenegro och Serbien att leva i en enda stat och gör det möjligt för oss att förena oss och bygga vår lika gemensamma stat.
Stöd från Europa är väsentligt i vår ansträngning att finna lösningar genom enbart uppriktiga dialoger och med respekt för fullt demokratiskt förfarande utan press på eller ultimatum för någon part. Å andra sidan skulle vi vilja få en chans att bevisa för Europa att vi kan utveckla konstitutionell jämlikhet för Serbien och Montenegro själva inom Jugoslavien genom att erkänna demokratins sanna principer.
Utveckling och lokalt självstyre i Jugoslavien är den fråga som vi speciellt uppmärksammar. Vi är medvetna om att den är själva kärnpunkten i varje demokratiskt system och det är med tillbörlig hänsyn som vi håller på att analysera europeisk och våra egna erfarenheter av att utveckla lokalt självstyre.
Det allvarliga läget i den jugoslaviska ekonomin har diskuterats ingående. Den humanitära hjälpen till vårt land som har inletts är ovärderlig, men vi hoppas att Europa kommer att ersätta den med investeringsprogram som skulle göra det möjligt för oss att arbeta och tjäna tillräckligt för att leva ett normalt liv.
Med tanke på alla dessa enorma problem är det uppenbart att vår väg mot ett rättmätigt inträde i Europa, där Serbien och Montenegro brukade inneha platser som var värdiga dem, kommer att bli en lång väg. Likväl är det sant att våra chanser i dag är mycket mer realistiska än de var för bara en och en halv månad sedan. Kanske kan medborgarna i Europeiska unionen förstå det bäst om de väcker sitt historiska minne och de längesedan svunna åren efter andra världskriget när utsikterna för kontinenten och själva den europeiska civilisationen var ytterst osäkra. Då inledde era modiga föregångare ett osäkert projekt som gav historiskt resultat. Ni, företrädare i Europaparlamentet, som direkt företräder medborgarna i dess medlemsländer, medborgarna i Europa, är bäst lämpade att förstå varför blotta möjligheten till ett inträde i Europa verkar ytterst osäker för oss medborgare i nutidens federala republik Jugoslavien. Därför vänder jag, som den förste demokratiskt valde presidenten i Jugoslavien, mig till er inte så mycket på grund av den stora hjälp som behövs för att återuppbygga landet som för att få ert stöd och förståelse för vårt folks och vårt lands situation. Trots allt är Europa ett hem som vi alla delar.
(Livliga och ihållande applåder)

Talmannen
Jag tackar er, herr president, för detta anförande. Som ni kan se gjorde det intryck på kammaren.
Ni kanske minns att jag ringde er den 24 september. Jag tog mig friheten att redan då gratulera er och försäkra er om mitt stöd. När jag hörde er måste jag säga att jag blev ytterst imponerad av hur ni behärskade en så pass svår situation och hur beslutsam ni var. Jag lockas, om ni så tillåter, att använda uttrycket: " er stilla kraft" ...
(Skratt och applåder)
det verkar som om vi har återfunnit denna stilla kraft, som jag hoppas skall leda er i våra nya förbindelser.
Ni förklarade flera gånger att Europeiska unionen är ett föredöme. Vi hoppas, herr president, att det kommer att förbli så och vi arbetar intensivt på det, framför allt med sikte på det mycket viktiga toppmöte som kommer att hållas i Nice om några veckor.
Ni tog upp den demokratiska utvecklingen, och vi lyssnade noga till allt ni talade om för oss i den frågan. Sedan behandlade ni med stor uppriktighet alla de stora utmaningar som väntar er, nästan alla de jag nämnde.
När det gäller alla dessa utmaningar vädjade ni om Europas hjälp, om hjälp från dess institutioner, och närmare bestämt Europaparlamentets hjälp. Herr president! Jag tror att jag kan försäkra er om att denna hjälp och detta samarbete motsvarar viljan hos de allra flesta här i kammaren, och vi har en lång väg att tillryggalägga tillsammans.
Vi önskar er gott mod, och jag tar mig friheten att säga: " vi är med er" .
(Livliga och ihållande applåder) (Det högtidliga mötet avslutades kl. 12.25.)

