Spel och sportvadslagning på den inre marknaden (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en muntlig fråga till kommissionen från Arlene McCarthy, för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd, om spel och sportvadslagning på den inre marknaden - B6-0443/2006).
Arlene McCarthy 
frågeställare. - (EN) Herr talman! Det är inte jag som har ställt frågan, utan jag är ordförande i utskottet och för fram frågan för ledamöternas räkning. Jag vill betona att ledamöterna i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd fattade ett enhälligt beslut om att lägga fram denna muntliga fråga för att be kommissionsledamoten om en uppdatering angående pågående överträdelseförfaranden mot nio medlemsstater om restriktionerna på marknaden för sportvadslagning.
Utskottet skulle vilja att kommissionen berättade särskilt vilka framsteg som har gjorts i överträdelseförfarandena som inleddes den 4 april 2006 och vilka framtida åtgärder som planeras på detta område. Överväger kommissionsledamoten en rättslig ram för onlinespel?
Eftersom vi står inför en överenskommelse om tjänstedirektivet är vi väl medvetna om medlemsstaternas behov att fullfölja förpliktelserna i artikel 49 i fördraget, om fri rörlighet för tjänster. Kommissionsledamoten är medveten om utskottets beslut att ta bort speltjänster från tjänstedirektivet, inte minst på grund av spelmarknadens komplexitet. Friheten att tillhandahålla tjänster har dock på spelområdet kolliderat med nationell lagstiftning i ett antal medlemsstater, som har infört restriktiva lagar som begränsar gränsöverskridande onlinetjänster för vadslagning och spel.
Vi stöder kommissionen i dess arbete med att se till att dessa lagar är förenliga med artikel 49 samtidigt som medlemsstaternas rättigheter att skydda det allmänna intresset respekteras, så länge reglerna är nödvändiga, proportionerliga och icke-diskriminerande, det vill säga inte diskriminerande gentemot andra aktörer inom EU. Det är hyckleri när en medlemsstat, grundat på allmänhetens intresse, hindrar andra aktörer inom EU som bedriver verksamhet online från att komma in på en nationell marknad, när man samtidigt tillåter den egna nationella onlinemarknaden att växa avsevärt utan att man tillämpar dessa regler i allmänhetens intresse. Det är den frågan som vi hoppas att kommissionen kommer att inrikta sig på.
Jag skulle vilja föra debatten i en annan riktning. Jag anser att vi behöver EU-åtgärder till svar på den utmaning som utgörs av den globala onlinespelmarknaden. Det är en marknad som kommer att växa till att omfatta ett värde av 20 miljarder euro före 2010. År 2003 var kommersiella spelindustrier, lotterier, kasinon och vadslagningstjänster i EU-25 värda omkring 51,5 miljarder euro, och det finns omkring 2 300 onlinekasinon i hela världen. I Storbritannien under fotbolls-VM var till exempel 30 procent av dem som ägnade sig åt onlinevadslagning hos brittiska bolag kvinnor. Det går tvärs över alla klasser och generationer. Den snabba tillväxten av onlinetjänster och spel- och vadslagningstjänster på nätet har redan suddat ut nationella gränser.
Låt oss dock inte följa den amerikanska modellen där man hissat upp vindbryggan genom att anta Bushlagstiftningen 2006 - the Unlawful Internet Gambling Enforcement Act, lagen mot olagligt Internetspel, som gör det straffbart för banker att hantera eller överföra medel via webbplatser för vadslagning. Det är ren och skär protektionism gömd bakom en dimridå av så kallat konsumentskydd mot överdrivet spelande. I själva verket är det en lag för att stoppa utländska aktörer från att konkurrera med eller urholka den amerikanska kasino- och spelmarknaden medan staten Nevada och Las Vegas fortsätter att utveckla sina egna onlinespeltjänster.
Jag anser att det skulle vara bra om kommissionsledamoten, för de 25 medlemsstaternas räkning, gav sig in i arbetet med att få till stånd en internationell överenskommelse om standarder och regler för e-spelande. Det är ett sätt att minimera olikheterna inte bara i det internationella samfundet utan också mellan EU-medlemsstaterna, för att se till att alla stater i slutändan är med på högre krav på företag och konsumenter. Målet skulle vara att se till att vi utarbetar regler för att skydda sårbara konsumenter, särskilt ungdomar och minderåriga, att skapa en känsla av socialt ansvarstagande från bra företag och investerare samt att se till att spel inte blir en källa till brott eller finansiering av brott.
Utvecklingen med Internet går inte att stoppa: omkring 3,3 miljoner EU-medborgare spelar regelbundet på nätet. Detta är en marknad som kommer att växa. EU måste därför delta i ett större internationellt arbete för bra och höga krav. Det är nödvändigt med mer omfattande internationellt samarbete för att hindra problematiskt spelande och mer forskning om omfattningen av Internetspel. Den undersökning som Europeiska kommissionen har beställt om speltjänster på den inre marknaden lyfter fram behovet av internationella regler och lagkrav för att skydda EU-medborgarna och samtidigt göra det möjligt för marknaden att fungera.
Jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att bli uppmuntrad av kvällens debatt att fortsätta med överträdelseförfarandena. I själva verket är det dock en otacksam uppgift som tar åratal att utföra och sällan leder till tillfredsställande resultat. Jag anser att den bästa vägen framåt för EU är att nu ta kommandot, att driva frågan om bra och höga gemensamma internationella krav som kan bidra till att minimera olikheterna, skydda konsumenterna och tvinga företagen till socialt ansvarstagande.
Charlie McCreevy
Herr talman! Det är tydligt att speltjänster är tjänster som omfattas av fördraget, och fördragets principer, däribland etableringsfriheten och friheten för tjänster, gäller för spel. Det åvilar kommissionen att se till att medlemsstaternas lagstiftning är helt och hållet förenlig med fördraget. Kommissionen beslutade därför i april att be sju medlemsstater om mer information om deras lagstiftning som begränsar utbudet av sportvadslagningstjänster. Kommissionen har besvarat ett antal klagomål från företag inom sportvadslagning.
Efter möten med myndigheterna i alla de sju medlemsstaterna undersöker nu mina tjänstemän de formella svar som vi fått från var och en. I detta läge kan jag inte föregripa resultatet av den undersökningen. Jag skulle vilja informera parlamentet om att jag väntar mig att undersökningen blir färdig under de kommande veckorna. På grundval av undersökningen kommer jag att lägga fram ett förslag för kommissionen om hur vi ska fortskrida. Det blir sedan en fråga för dem att besluta om vidare åtgärder.
Utöver de sju fall som inleddes i april beslutade kommissionen, den 12 oktober, att skicka ut formella förfrågningar om information om spelområdet till tre andra medlemsstater. De klagomål från företag som kommissionen besvarar gäller huvudsakligen sportvadslagning. Det är anledningen till att nio av de tio fall som hittills inletts gäller utbudet av sportvadslagningstjänster, vissa online. I oktober gjorde kommissionen dessutom en förfrågan angående nationell lagstiftning i Österrike som förbjuder reklam från kasinon som är godkända och verkar i andra medlemsstater. Vi är också oroade över att österrikisk lagstiftning kräver att nationella kasinon ska skydda enbart österrikiska medborgare från överdrivna förluster medan det saknas liknande skydd för utländska spelare.
Som fördragets väktare kommer kommissionen att undersöka alla mottagna klagomål. Samtidigt vill jag inte underskatta de känslor som finns i många medlemsstater när det gäller spel. Medlemsstaterna har all rätt att skydda mål av allmänintresse, såsom konsumentskydd. Dessa åtgärder måste dock vara nödvändiga, proportionerliga och icke-diskriminerande. I synnerhet måste de tillämpas för nationella och icke-nationella aktörer på ett systematiskt och konsekvent sätt.
Kommissionen strävar inte efter att liberalisera marknaden på något sätt utan snarare att försäkra sig om att varje åtgärd som vidtas av medlemsstaterna är helt förenlig med befintlig EU-lag. Medlemsstaterna är mycket medvetna om EG-domstolens rättspraxis, som jag väntar mig kommer att utvecklas ytterligare.
Kommissionen accepterade parlamentets önskan om att undanta alla speltjänster från utkastet till tjänstedirektiv. Det tydliggjordes för mig då att regleringen av spel skulle överlåtas till medlemsstaterna. Jag instämmer helt, förutsatt att sådan nationell lagstiftning är förenlig med fördraget. I samband med överträdelseförfarandena är jag villig att samarbeta nära med medlemsstaterna för att se till att nationell lagstiftning överensstämmer med gemenskapskrav och möjliggör lämpligt och effektivt skydd, till exempel för att skydda konsumenter och minderåriga.
Malcolm Harbour
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Tillåt mig först att göra en kommentar, innan ni sätter i gång klockan. Enligt föredragningslistan skulle denna debatt börja kl. 10.30. Det var helt klart, och jag noterade att ett antal av mina kolleger ansträngde sig för att vara här 10.30. Det oroar mig nu när jag upptäcker att jag har gått miste om större delen av min kollega Arlene McCarthys anförande, eftersom det verkar som om debatten startade minst tio minuter för tidigt. Jag anser inte att det är acceptabelt, om jag får säga det, och jag beklagar att er företrädare i talmansstolen har gått. Om det står i dagens schema att en debatt börjar 10.30 vill jag framhålla för er att den ska börja 10.30, även om det blir nödvändigt med en kort ajournering.
Nu kanske jag kan fortsätta, och om ni vill vara vänlig att starta om klockan ska jag framföra mina åsikter i sakfrågan.
Jag välkomnar varmt att Charlie McCreevy är här för att svara på denna fråga, och det gläder mig att vi, under Arlene McCarthys ledning, har tagit ett initiativ som jag hoppas kommer att belysa den. Som kommissionsledamoten tydliggjorde är detta en högst känslig fråga, och den omfattar många aspekter av allmänintresse. Icke desto mindre är situationen, som ni framförde, högst otillfredsställande, med utgångspunkt i den inre marknadens funktion som också är av största intresse för oss.
Självfallet inväntar vi resultatet av era undersökningar, men jag menar att det skulle vara lämpligt att ni åtminstone utfärdade någon form av riktlinjer för medlemsstaterna om deras inställning till ansökningar från ansedda och väletablerade spelföretag som helt enkelt vill kunna driva verksamhet i andra EU-länder enligt dessa länders lagar, något som de har all rätt att göra. En av de saker som ni inte nämnde, men som förefaller mig ganska extrem som diskriminerande behandling, är att vissa medlemsstater har försökt begränsa tillgången till dessa marknader med hänvisning till att de inte vill uppmuntra spel. Samtidigt puffar dessa medlemsstater för att man ska delta i deras nationella lotterier med miljarder euro i hela EU. Det är uppenbarligen totalt inkonsekvent. Jag anser att det är klokt och bra att EG-domstolen har fällt vissa av begränsningarna, men jag menar att dessa riktlinjer kommer att vara viktiga. Som Arlene McCarthy sa, när det gäller att driva verksamhet och att skydda allmänhetens intresse är det oerhört viktigt med ingripanden som inger respekt.
Den stora fråga som vi måste möta är onlinespel. Antingen medlemsstaterna vill upprätthålla ett monopol eller inte så utnyttjar konsumenterna onlinespel. Jag anser att det är mycket bättre att vi, i allmänhetens intresse, har välreglerade onlinespeltjänster än att vi har okontrollerade tjänster som kommer in i EU från andra länder utanför Europeiska unionens område.
Talmannen
Innan jag ger ordet till nästa talare ska jag besvara en ordningsfråga.
Ni har helt rätt: Debatten var faktiskt planerad till den tid ni uppger. På Europaparlamentets webbplats angavs det dock tidigt i eftermiddags att debatten kunde inledas något tidigare om frågestunden avslutades tidigare än planerat, vilket också var fallet. Enheterna försökte få kontakt med samtliga talare. De lyckades få kontakt med alla, utom er, herr Harbour, men jag tror att er närvaro i kammaren i kväll visar att ni inte har missat så mycket av debatten. Mot bakgrund av detta ansåg jag att jag borde förklara situationen för er.
Donata Gottardi
för PSE-gruppen. - (IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Rien ne va plus [”Inga fler insatser!”] är den märkliga inledningen på ett yttrande från generaladvokat General Dámaso Ruiz-Jarabo Colomer vid EG-domstolen som för tredje gången hade uppmanats att uttala sig om den italienska lagstiftningen om vadslagning. Tidigare fall gällde Zenatti-domen och Gambelli-domen - den sistnämnda omnämndes helt riktigt i den muntliga fråga som diskuteras.
Det är verkligen viktigt att inte bara känna till kommissionens slutsatser, utan också de senaste åtgärder som medlemsstaterna vidtagit mot dem som överträdelseförfarandet inletts mot, i synnerhet de åtgärder som kommissionen planerar att vidta. Jag anser att det också är viktigt att det finns rimliga men strikta bestämmelser i branschen, som även ska beröra Europaparlamentet direkt. Det är det enda sättet att hjälpa medlemsstater som utsätts för risken med överklaganden och negativa domslut i vad som fortfarande är ett hedervärt försök att skydda individer, särskilt minderåriga och de mest utsatta, vilket också redan påpekats.
Explosionen av spel, lotterier och vadslagning på nätet är ett problem som inte kan överlämnas till en avreglerad marknad, även om problemet med icke-diskrimineringsprincipen är uppenbar. Jag vill bara påpeka att som redan nämnts ingår inte spel i tjänstedirektivet, av just folkhälsoskäl och med hänsyn till konsumentskyddet.
Toine Manders
för ALDE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag tackar kommissionsledamöterna och ledamöterna för att de gjort sig besväret att diskutera frågan som när allt kommer omkring verkligen är spännande. Vi har inte tagit med spel och onlinespel i tjänstedirektivet eftersom vi inte vågar fatta beslut i frågan. Ämnet ligger fortfarande inom räckvidden för artiklarna 43 och 49 i fördraget, och för tillfället - vilket också framgår av de elva överträdelseförfarandena - råder en enorm rättslig osäkerhet bland medlemsstater och företag. Hur ska vi hantera det?
Jag är glad att utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd har lagt fram denna muntliga fråga eftersom problemen när allt kommer omkring är reella. Problemet är å ena sidan att spelandet är mycket lukrativt för medlemsstaterna som får skatteintäkter, men å andra sidan också för med sig sociala problem. Det största problemet är dock att om det inte finns någon bra rättslig ram på en marknad med mycket pengar att tjäna öppnar detta också portarna för en enorm mängd illegala företeelser där kriminella organisationer kan härska oinskränkt.
Jag anser därför att politikerna, och jag hoppas att kommissionsledamoten håller med mig om detta, måste plocka upp stridshandsken och våga fatta beslut. Vi får inte överlämna oss till de mycket kloka domarna i Luxemburg som får den svåra uppgiften att visa sitt mod. Jag är rädd att vi får många fler domar från EG-domstolen så länge vi i egenskap av politiker inte fattar rätt beslut.
Jag hoppas att kommissionen och rådet till sist når fram till detta. Om inte, hoppas jag att parlamentet självt kan ta fram ett initiativbetänkande för att garantera rättslig visshet, vilket behövs akut med tanke på de många problem som finns, däribland spelmissbruk, folkhälsoproblem, olagliga pengar, penningtvätt - listan är oändlig. Vi måste lösa detta med ett fast och tydligt direktiv om spel och Internetspel. Jag hoppas att kommissionsledamoten kan rådge oss i fråga om hur vi som parlament kan hantera detta.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar kommissionsledamotens uttalande att vi måste skydda minderåriga. För att göra det är det absolut nödvändigt att ta sig en ordentlig titt på Irlands strategi att inte ha någon åldersgräns för totalisatorspel i statens regi. Barn på Irland kan delta i vadslagning vid hundkapplöpningar och hästkapplöpningar om dessa ingår i totalisatorspelet. Andra typer av spel är förbehållna personer över 18 år. Det finns videobevis för att irländska barn som är så unga som fyra år lagligt slår vad i det statliga totalisatorspelet. Det är inte ovanligt att pengar som ges som gåva vid födelsedagar, jul eller barnens första nattvardsgång slutligen hamnar hos det irländska statliga totalisatorspelet och i slutändan hos den irländska statskassan.
Vd:n för Irlands hästkapplöpningar svarade, när han tillfrågades om sin uppfattning om barns spelande på Irland, att det inte var något problem och att han ville utveckla framtidens kund. Under flera år vägrade ni, kommissionsledamot McCreevy, som irländsk finansminister att ändra lagen om totalisatorspel och kriminalisera barns spelande på Irland. Kommer ni nu, som kommissionsledamot, att ändra er inställning och, vid denna sena tidpunkt, stödja begränsningar för barns onlinespelande, på kapplöpningsbanor, hos bookmaker, på flygplan och på alla andra ställen där denna förrädiska sedvana håller i sig?
Marianne Thyssen
(NL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Från den första omröstningen i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd beslutade vi att hålla spelverksamhet, inklusive lotterier och vadslagning, utanför tjänstedirektivets räckvidd. Det kan mycket väl hända att några, som Toine Manders förklarade för en stund sedan, var rädda för att fatta beslut. Jag är säker på att många ansåg att medlemsstaterna kunde få rätt stor frihet att hantera denna komplicerade fråga på egen hand, enligt egna traditioner och i överensstämmelse med stämningar och förhållanden i deras länder.
Det är givet att medlemsstaterna i detta hänseende ska följa fördraget, och vi känner redan till domstolens svar på ett antal prejudicerande frågor som tidigare har väckts. Jag hoppas, herr kommissionsledamot, att de frågor som finns kvar får er att genast rekommendera kommissionen att utfärda bestämmelser och föreskrifter. Kommissionen är förstås fördragens väktare, och vi förväntar oss att den tar sin uppgift på allvar. Detta kan också göras med viss avhållsamhet.
Att få den inre marknaden att fungera är nödvändigt och positivt i alla hänseenden, men det får inte ske på bekostnad av effektivt skydd av rättsväsendet, säkerheten och konsumenternas mentala hälsa. Jag hoppas att det också kommer att finnas utrymme för medlemsstater som, via statliga monopol eller inte, vilket som än är fallet, åtar sig att kanalisera passionen för spel, övervaka att spelen är rättvisa och, om och när de kan, ger ekonomisk vinning till kulturella och sociala syften och idrott. Tydliga rättsregler kan visserligen hjälpa, men lagstiftning är inte alltid lösningen. Jag talar verkligen inte på hela gruppens vägnar utan för några kolleger i gruppen som inte hade möjlighet att få ordet i kväll.
Manuel Medina Ortega
(ES) Herr talman! Spel är inte en tjänst som andra; det är en farlig verksamhet. Farlig, eftersom människors oskuldsfullhet och okunskap utnyttjas. I en majoritet av medlemsstaterna omfattas spelen för närvarande av regleringar.
Jag förstår inte hur övernationella organ nu kan börja planera för en avreglering av speltjänster i medlemsstaterna när majoriteten av våra samhällen inte accepterar det.
Förenta staternas kongress förbjöd nyligen onlinespel, och för mig verkar det som om vi just nu borde följa det amerikanska exemplet i EU, dels för att skydda våra konsumenter från maffiaorganisationer och dels för att skydda alla de sociala institutioner i medlemsstaterna som för närvarande förlitar sig på lagliga spelformer som är godkända av de nationella myndigheterna.
Jag anser därför att kommissionen gör rätt när den ser över spelfrågan, men den måste hanteras med utgångspunkt från konsumentskyddet och skyddet av de institutioner som för närvarande lagligt får bedriva spelverksamhet i en majoritet av medlemsstaterna.
Andreas Schwab
(DE) Kommissionsledamot Charlie McCreevy har också haft en ytterst tröttsam dag i dag så han har säkert förståelse för vår önskan att lägga fram frågan för honom med nödvändigt tempo och tydlighet.
Jag anser personligen att spelverksamheten och överflödet av lotterier har två olika sidor. Å ena sidan finns det en genuint gränsöverskridande marknad för onlineleverantörer som bara kan regleras på EU-nivå. Såsom Manuel Medina Ortega påpekade har USA redan reglerat sin marknad. Det enda sättet att lösa frågan med onlinemarknaden även här i Europa är om vi går samman med medlemsstaterna och inför en EU-omfattande reglering.
Å andra sidan finns det en marknad för traditionella hasardspel och traditionell sportvadslagning som oftast sker i skriftlig form. I motsats till de överträdelseförfaranden som inletts av kommissionen - med andra ord av kommissionsledamot Charlie McCreevy - bör vi arbeta enligt principen att om medlemsstaterna effektivt lyckas förebygga spelmissbruk genom att ge de nationella monopolen ett så begränsat utbud av tjänster som möjligt och genom att garantera största möjliga konsumentskydd, så bör de få chansen att behålla dessa monopol även i framtiden - under EU-lagstiftningens och Europeiska kommissionens kontroll och skydd.
Däremot måste det finnas garantier för att de monopol som redan finns i medlemsstaterna verkligen uppfyller ett mål, nämligen att förebygga spelmissbruk, och att medlemsstaterna inte utnyttjar dem för att uppnå andra syften, till exempel skaffa bidrag till de offentliga finansernas återhämtning eller främja idrotten.
Jag skulle i detta sammanhang bli glad om parlamentet och kommissionen tillsammans kunde enas om ett system som dels fastställer EU:s reglering av onlinemarknaden och dels vidmakthåller de nationella monopolbestämmelserna inom traditionell sportvadhållning, under förutsättning att de är förenliga med den inre marknaden.
Joel Hasse Ferreira
(PT) Herr talman, mina damer och herrar! Att utesluta spel, inklusive lotterier, från tjänstedirektivet verkar ha tillfört branschen ett visst mått av klarhet, men vi måste gå längre. Vi känner till ett antal komplicerade aspekter kring vissa typer av spel och vadslagningsformer. Vi måste därför garantera skyddet för konsumenterna och effektivt kunna övervaka de ekonomiska kretsarna kring sådan verksamhet så att vi förhindrar eller bekämpar penningtvätt.
Vi får naturligtvis inte sammanblanda ett adekvat konsumentskydd med orimlig protektionism som enskilda medlemsstater vill eller kan tillämpa. I vilket fall bör det påpekas att alla medlemsstater har rätt att reglera vadslagning om pengar på sitt eget territorium tills rättsliga instrument förr eller senare införts på EU-nivå. Kommissionen bör i detta sammanhang särskilt uppmärksamma onlinespel, och parlamentet bör göra det omedelbart, vilket också tagits upp av några talare och nämnts i debatten. Till sist välkomnar jag att utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd tog upp ärendet. Det har lett fram till att vi gjort vissa framsteg när det gäller att klargöra frågan här i kväll.
Jacques Toubon
(FR) Herr talman! Jag ska försöka vara både snabb och långsam. Detta betänkande kommer lägligt, och jag kan tillägga att jag tycker att de påpekanden som gjordes nyss är positiva. Alla vill att EU ingriper med andra metoder än enbart rättspraxis. Frågan berör i själva verket en rad verksamheter och tjänster: kasinon, lotterier och andra hasardspel via traditionella kanaler eller Internet. Detta gäller därför mycket mer än bara sportvadslagning online som är ämnet för Arlene McCarthys fråga.
Det är visserligen normalt att dessa tjänster följer principerna för den inre marknaden, men frihet bör inte vara liktydigt med djungelns lag, herr kommissionsledamot! Av skäl som hör samman med det allmännas intresse, folkhälsa, moral och säkerhet måste dessa tjänster regleras och kontrolleras. Medlemsstaterna måste kunna bevilja och kontrollera offentliga och privata operatörer inom ramen för en rättvis konkurrens. De ”gränsöverskridande” spelens omfattning kräver dock att vi ser bortom det nationella sammanhanget. Det beslut som Förenta staterna nyligen tog i detta hänseende visar att om man inte kan kontrollera de som spelar och de som förmår andra att spela, är det bättre att vidta alltför många förebyggande åtgärder än att inte vidta tillräckligt många.
Därför anser jag, herr kommissionsledamot, att kommissionens nuvarande synsätt som uteslutande bygger på fördragen och EG-domstolen är olämpliga och farliga. Det är i dag uppenbart att tanken att de nationella lagarna ska vara förenliga med fördragen är otillfredsställande. Herr kommissionsledamot, ni måste arbeta jämsides med parlamentet för att ta fram kompletterande lagstiftning för att både politiskt och ekonomiskt, och på ett vettigt och rationellt sätt, organisera denna ytterst farliga bransch. Låt branschen utvecklas, men låt den göra det med fullständig säkerhet för människor och medlemsstater!
Manolis Mavrommatis
(EL) Herr talman! De senaste åren har systemet med statliga monopol inom spelbranschen, som är den dominerande modellen i flertalet av EU:s medlemsstater, utsatts för allt fler angrepp från framför allt privata intressenter.
Vid EU:s toppmöte i Edinburgh i december 1992 beslutade Europeiska rådet att med hänsyn till subsidiaritetsprincipen inte reglera spelsektorn och att lämna den under medlemsstaternas jurisdiktion. I det direktiv som Europaparlamentet och rådet antog 2000 undantas uttryckligen spelsektorn från räckvidden. I 2006 års förslag till direktiv om tjänster finns exakt samma bestämmelse. Mot bakgrund av spelsektorns särskilda karaktär erkänner EG-domstolen att medlemsstaterna har egen behörighet att reglera spelmarknaden på det sätt de anser vara bästa möjliga.
Ett av de främsta skälen till dessa beslut är att det finns en hög risk för addering inom spelsektorn, särskilt för unga människor, och för att brott begås, till exempel bedrägerier, penningtvätt osv. Jag anser personligen att enbart staten kan stå för den kontroll, garanti, tillförlitlighet och insyn som behövs för att skydda konsumenterna.
Jag anser slutligen att när spelmarknaden väl är liberaliserad kommer systemet med stöd till idrotten i Europa att falla samman och dra med sig insatser och stöd inom kultur och social verksamhet, till exempel kampen mot narkotika, utbildning och stöd för människor med funktionshinder eller särskilda behov som i huvudsak får sina ekonomiska bidrag från statliga spelorganisationer. Vi tror på den fria marknaden, men kan inte bortse från riskerna med okontrollerad spelverksamhet.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först och främst har vi av rättsliga skäl undantagit hasardspel och kasinon från tjänstedirektivet. Detta säger jag trots att jag är en stark anhängare av att stärka den inre marknaden. Vi ville dock inte slänga ut barnet med badvattnet.
För det andra finns det många risker med hasardspel, så argumentet om konkurrenslagar och den inre marknaden bör inte vara det enda som kommissionen använder vid överträdelseförfarandet.
För det tredje krävs det en tydlig definition. När vi talar om ”hasardspel”, vad ska då ingå i begreppet? Med tanke på att det gäller onlinemarknader, sportvadslagning, spelmaskiner, kasinon och lotterier krävs det en enhetlig definition så att de behandlas på samma sätt överallt. Troligen krävs det även en gemensam rättslig ram.
För det fjärde vill jag påpeka för kommissionsledamoten att det även finns andra viktiga områden som ska beaktas, till exempel konsumentskyddet, folkhälsan, taxeringar, internationell handel, problemet med penningtvätt, förebyggandet av spelmissbruk och kampen mot brottslighet, inklusive den organiserade.
För det femte har nästan alla medlemsstater bestämmelser på hasardspelsområdet. Elva har särskilda lagstiftningsmodeller, och fyra tillämpar en modell med begränsade spellicenser.
För det sjätte uppnådde de statliga lotterierna under 2004 en försäljning på 63 miljarder euro, vilket ger ett genomsnittligt utgiftsnetto per capita på 140 euro.
För det sjunde betyder detta att ungefär 33 procent av alla inkomster går till välgörande ändamål och skatt. Om den privata sektorn avregleras skulle andelen uppgå till endast tre procent.
För det åttonde beräknas branschen generera omkring 13 miljarder arbetstillfällen inom EU.
För det nionde står lotteriförsäljningen för omkring 195 000 arbetstillfällen inom EU.
Jag ber kommissionsledamoten att beakta dessa argument när han gör sin bedömning.
Brian Crowley
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja påpeka en sak. I denna debatt har stor uppmärksamhet ägnats unga människor och följderna för dem av spelberoende. Men ännu fler personer under 12 år är föremål för människohandel eller tvingas till prostitution på grund av narkotika- eller alkoholberoende och missbruk, än de som drabbas av det spelberoende som vår debatt i kväll handlar om.
Charlie McCreevy
Det finns ingen särskild gemenskapslagstiftning om spel. Om och hur medlemsstater önskar reglera speltjänster på nationell, regional eller lokal nivå är därför en fråga för varje medlemsstat att besluta själv. Men de allmänna principerna i gemenskapsrätten och fördraget fortsätter att gälla, och all nationell lagstiftning måste respektera dessa principer. Mångfalden i de nationella strategierna kan leda till rättslig osäkerhet för dem som tillhandahåller tjänster och deras kunder, särskilt i de fall nationell lagstiftning inte respekterar gemenskapsrätten.
Kvällens debatt bidrar till att ännu en gång illustrera de många olika åsikter som finns om speltjänster. Jag är självfallet medveten om kraven på en särskild rättslig ram i gemenskapen för speltjänster. Det finns likaså starka åsikter mot sådana gemenskapsinsatser. Enligt min erfarenhet är det första kravet för att försöka finna en lösning att man tydligt förstår problemet och de alternativ som finns tillgängliga. Kommissionen publicerade nyligen en undersökning som genomförts för dess räkning av det schweiziska institutet för komparativ rätt. Undersökningen åskådliggör komplexiteten och mångfalden i nationella lagstiftningsstrategier. Om parlamentet anser att mer borde göras, utöver våra ansträngningar för att se till att grundläggande fördragsprinciper tillämpas, för att garantera rättslig klarhet så ser jag fram mot att höra parlamentets detaljerade åsikter om vad, närmare bestämt, som rättfärdigar gemenskapsinsatser och vilka strategialternativ som skulle kräva en tillräcklig grad av konsensus om en meningsfull lösning på gemenskapsnivå. I avsaknad av sådan politisk konsensus kan rättssäkerhet i slutändan endast åstadkommas genom EG-domstolen.
Jag skulle vilja tillägga ytterligare några ord i debatten. Malcolm Harbour var ganska kortfattad när han framförde att det fanns omfattande inkonsekvens i många av medlemsstaterna, som vi nu vidtar åtgärder mot. Vi kommer förmodligen att vidta åtgärder mot fler. Om medlemsstaterna, deras regeringar och deras lagstiftande församlingar vill ha mycket restriktiva lagar om spel osv. kan de ha det i allmänhetens intresse. Men de kan inte göra det som Malcolm Harbour har återgett. De kan inte lägga ut miljoner och åter miljoner på reklam för speltjänster från sina egna nationella aktörer eller sina egna, nationella statligt ägda aktörer. De kan inte tillåta sina egna nationella företag och utestänga alla andra. Om medlemsstater anser, som vissa ledamöter här i parlamentet uppenbarligen gör, att spel är ett större gissel än alkoholmissbruk, tobaksmissbruk och alla dessa andra missbruk tillsammans så borde de förbjuda det för alla och inte tillåta spel över huvud taget i sina egna medlemsstater. Det är ett alternativ. Då skulle ingen klaga. Kommissionen skulle inte ingripa mot dem, och ingen skulle bekymra sig över huvud taget. Men det är en aning skenheligt när medlemsstater tillåter att miljoner läggs ut för att göra reklam för spel och samtidigt inte tillåter någon annan att vara med i leken.
Spel är reglerat i någon omfattning i alla medlemsstater. Det som Arlene McCarthy tog upp om internationella regler för onlinespel är en ganska god idé i sig, men först krävs det någon form av konsensus bland de 25 medlemsstaterna. Vi kan börja med att uppnå konsensus här i parlamentet, men jag tror inte att vi kommer att göra det. Jag är säker på att vi inte kommer att uppnå det i ministerrådet. Jag har ungefär samma chans att uppnå konsensus i rådet och parlamentet som jag har att vinna på lotteri i helgen. Det är oddsen mot det. Det finns mycket att berömma bland det som Arlene McCarthy säger, och om det fanns konsensus skulle jag vilja gå i den riktningen, men min erfarenhet säger mig att det skulle vara mycket svårt.
Om man läser sammanfattningen av den nyligen gjorda undersökningen som, om jag inte har fel, omfattar 51 sidor, och besparar sig läsningen av de andra flera hundra sidorna, så är det inte mycket som talar för den ena sidan eller den andra.
(Inpass utan mikrofon av Jacques Toubon)
Jag tror inte att min vän Jacques Toubon har läst rapporten, men av den framgår hur komplicerat problemet är och de många olika sätt som det regleras på. Det kommer att visa er vilken gigantisk uppgift det är att fortsätta på den vägen.
Jag har i mitt politiska liv aldrig varit rädd för att ta på mig omöjliga saker, kämpa mot väderkvarnar och köra huvudet i väggen, men jag menar att om vi försökte oss på harmonisering på detta område så skulle vi i slutändan stå där med den mest inskränkta lagstiftning som någonsin gått igenom något parlament någonstans i denna värld - om vi över huvud taget skulle ha något - för detta är inte möjligt. Jag har sedan lång tid insett att det finns stora åsiktsskillnader här, långt innan jag kom fram till denna slutsats. Jag inser att det i hela EU, och även i mitt hemland, finns mycket olika åsikter om detta. Vissa människor - det vet jag - menar att det är värre än alkoholmissbruk, värre än tobaksmissbruk, värre än allt möjligt, medan andra inte gör det. Jag vet i vilken grupp jag passar in, men jag tror att det kommer att bli en mycket lång process att försöka åstadkomma någon harmonisering på detta område.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Louis Grech
(MT) Några medlemsstater har ensidigt beslutat att införa lagstiftning som förhindrar européer att spela via webbplatser som drivs av företag som är registrerade i andra EU-länder.
Detta strider mot principen om fri rörlighet för tjänster mellan medlemsstaterna, liksom mot direktiv 98/34 EG där det anges att en stat måste informera övriga medlemsstater och kommissionen innan den inför bestämmelser som rör IT-tjänster.
I juni fick jag som svar på en parlamentsfråga veta att frågan behandlades i en utredning, ledd av kommissionen.
Kan vi få veta hur långt denna utredning framskridit och huruvida några åtgärder har vidtagits?
Jag håller med om att det är dags att denna snabbväxande bransch kontrolleras genom en rättslig struktur som innehåller normer och bestämmelser som styr servicen på ett seriöst sätt.
Dessa bestämmelser skulle skydda konsumenter och minderåriga och samtidigt ge seriösa operatörer möjlighet att arbeta fritt i samtliga medlemsstater i EU.
