Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B6-0384/2007).
Vi ägnade mycket tid åt den där debatten eftersom den är viktig, och vi hoppas kunna dra över tiden för att hinna med frågestunden.
Eftersom vi är försenade ska vi till att börja med hela tiden försöka ta upp följdfrågorna som grupp för att försöka hinna med fler frågor under eftermiddagen, och sedan ber jag som vanligt ledamöterna att komma fram för att kunna delta närmare i frågestunden.
Herr kommissionsledamot! Jag ber om ursäkt för att ni har behövt vänta, men jag är säker på att ni inser att det var en viktig debatt.
Följande frågor har ställts till kommissionen:
Del I
Angående: Energi och WTO
Trots att WTO:s regelverk inte har utformats för energiprodukter och energitjänster omfattas dessa av WTO:s bestämmelser vilka även skyddar investeringar på energiområdet. Därför är begränsningar av export och diskriminering av produkter på detta område förbjuden och frihandel måste råda, även om det finns undantagsbestämmelser när det gäller åtgärder för säkerhet.
Vid energihandel är emellertid skillnaden mellan varor och tjänster inte alltid tydlig.
Mot bakgrund av att energipolitiken enligt det nya fördraget ska vara EU:s ansvar undrar jag vilka åtgärder kommissionen vidtar för att se till att WTO:s bestämmelser om investeringar och tjänster på energiområdet efterlevs?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Fru talman! Inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO) gäller bestämmelserna i GATT (allmänna tull- och handelsavtalet) för handel med energiprodukter och bestämmelserna i GATS (Allmänna tjänstehandelsavtalet) för handel med energitjänster, däribland direktinvesteringar i sådana tjänster, liksom den ärade ledamoten har noterat. Det finns ännu inte något avtal som omfattar direktinvesteringar i energirelaterad verksamhet som utförs för investerarens egen räkning inom den sekundära sektorn, som exempelvis gruvdrift, raffinering, energialstring och energidistribution.
Enligt artikel 133 i EG-fördraget, som reglerar den gemensamma handelspolitiken, är Europeiska gemenskapen uttryckligen exklusivt behörig att lagstifta och förhandla om avtal om handel med energiprodukter och att förhandla om avtal om handel med energitjänster. Dessutom har kommissionen behörighet att förhandla på både gemenskapens och medlemsstaternas vägnar i fråga om liberalisering av direktinvesteringar utanför tjänstesektorn inom ramen för samtal med icke-EU-länder om frihandelsavtal. Det innebär att kommissionen redan kan ta upp centrala frågor om handel och investeringar inom energisektorn och företräda EU:s intressen i dessa frågor i bilaterala och multilaterala WTO-förhandlingar, och det är faktiskt precis vad kommissionen gör.
Den energipolitik som kommer att utformas i det nya fördraget kommer att vara inriktad på frågor som säkerheten hos unionens energiförsörjning och främjandet av förbindelser mellan energinät, och i det hänseendet kompletterar energipolitiken den gemensamma handelspolitiken inom energisektorn, utan att ersätta den.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Fru talman, herr Verheugen! Detta är verkliga goda nyheter i sammanhanget med det nya fördraget. Vi har i dag till exempel också beslutat att finansiera fyra gemensamma teknikinitiativ med ett belopp på omkring 3 miljarder euro och ytterligare 3 miljarder euro kommer från industrin för ren teknik, flygplansmotorer och så vidare.
Å andra sidan är jag fortfarande orolig över att föråldrad teknik som skadar miljön fortfarande säljs, särskilt till utvecklingsländer. Det finns obegränsade möjligheter för föråldrad teknik, som till exempel koleldade kraftstationer från förra århundradet.
Vilka möjligheter ser kommissionen och unionen för WTO att åtminstone införa en ny grund och kräva ett stopp för vissa av dessa saker?
Paul Rübig
(DE) Vid WTO-förhandlingarna kommer det att vara mycket viktigt att förhandla om under vilket kapitel bioetanol faktiskt ska behandlas i framtiden. Kommer det att klassificeras som en jordbruksprodukt, eller hör det hemma i kategorin med icke-jordbruksprodukter? Hur ser kommissionen på den framtida strukturen? Är det troligare att man kommer att sträva efter att diskutera denna fråga i jordbrukskapitlet, eller är det mer av en industriell produkt? Bioetanol kommer från en jordbruksgröda och är i grund och botten en jordbruksråvara. Å andra sidan skulle det som energiprodukt dock kunna falla under rubriken marknadstillträde för icke-jordbruksprodukter (NAMA). Har kommissionen redan utarbetat en ståndpunkt om denna fråga och i så fall, vilken linje kommer den att följa i förhandlingarna?
Jörg Leichtfried
(DE) Herr kommissionsledamot! Varje gång som diskussioner förs i min valkrets om handel med energikällor, energipolitik, Europeiska kommissionen och det nya fördraget, och särskilt om WTO, uttrycker mina väljare gång på gång farhågan att vi inte kommer att ha något annat val än att importera kärnraft och att vi till och med kan tvingas bygga kärnkraftverk om de aktuella trenderna fortsätter. Snälla lugna mig och säg att detta inte är fallet, och var vänlig och ge mig några bevis som jag kan ta med mig.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Fru talman! I vissa fall har jag svårt att se sambandet mellan följdfrågan och ursprungsfrågan, men om ni är liberalt inställd till detta ska också jag vara liberal med mina svar.
Som svar på den första frågan delar jag Lambert van Nistelrooijs åsikt att försäljning av produkter med undermålig teknik i fråga om energieffektivitet och koldioxidutsläpp självklart inte ligger i vårt intresse. Kommissionsledamot Dimas och jag arbetar för närvarande med förslag om hur vi kan nå en ekonomi med låga koldioxidutsläpp i EU vad gäller både industripolitiken och produktionen och konsumtionsmönstren. Jag hoppas att detta arbete kommer att resultera i standarder som sedan kan användas också i de internationella förhandlingarna.
Ni vet hur den aktuella situationen ser ut. Vi har för närvarande inget utrymme att förhandla om sådana kompletterande standarder inom ramen för WTO och att garantera deras införande. Som ni vet är det dock vårt mål på medellång och lång sikt att göra höga miljömässiga och sociala standarder bindande genom multilaterala avtal för att undvika den konkurrensnackdel som våra företag annars skulle utsättas för.
Jag vill också påpeka att vi är särskilt intresserade av att framgångsrikt driva en sådan multilateral politik, eftersom vi anser att EU:s företag har ett gyllene tillfälle i och med vår möjlighet att bli marknadsledande i fråga om miljövänliga, energieffektiva och energibesparande produkter.
Vad gäller Paul Rübigs fråga måste jag erkänna att jag inte har något svar. Eftersom detta ämne inte faller under mitt ansvarsområde, herr Rübig, ska jag be kommissionsledamot Mandelson att besvara er skriftligt genast. Jag vill verkligen inte säga något missvisande i det här läget. Jag vet att denna fråga förekommer i sammanhanget med de frihandelsavtal som vi för närvarande förhandlar om, som exempelvis frihandelsavtalet med Sydafrika, men inom vilken kategori frågan för närvarande diskuteras kan jag inte svara på. Ni kommer att få fullständig information senast i morgon.
När det gäller kärnkraftverk har Europeiska kommissionen en fullständigt klar politik, som är hela EU:s politik. Varje medlemsstat är helt oberoende och fri i sitt val av energimix. Ingen rekommendation kan göras och inga instruktioner kan ges till någon medlemsstat om att använda eller inte använda kärnkraft, och kommissionen försöker inte heller att utöva något inflytande. Vi är helt neutrala i denna fråga och kommer att förbli det. Vi kommer inte att lägga fram några rekommendationer som helst av det slag som ni befarar.
Ni är dock säkert medveten om att Euratomfördraget har införlivats i EG-fördraget, vilket innebär att främjande av fredlig användning av kärnenergi förvisso är en av EU:s uppgifter. Det sker genom forskningsstöd, till vilket kärnenergiprojekt är helt stödberättigade och genom vilket dessa projekt har finansierats i flera årtionden, så det är inget nytt och det sker genom Europeiska investeringsbanken, som har hjälpt till att finansiera kärnkraftverk i vissa fall.
Med andra ord finns ingen EU-politik för den allmänna användningen av kärnkraft, och inte heller någon EU-politik för ett allmänt övergivande av kärnkraft.
Angående: En hållbar stadsplaneringsmodell
I EU:s medlemsstater, särskilt de som blivit EU-medlemmar på 2000-talet, breder städerna ut sig i snabb takt, ofta utan någon tydlig strategi. Bostadsområdena ligger allt längre från stadscentrum vilket förvärrar problemen kring trafik, resursfördelning och anläggning av tekniska nät. Följden blir städer som växer med förödande konsekvenser för miljön och ökande energiförbrukning.
I grönboken om stadsmiljön från 1990 framhåller kommissionen den kompakta staden som en miljövänlig stadsplaneringsmodell. För närvarande verkar snarare en stad med flera centrum vara den modell som dominerar. Vilka är EU:s rekommendationer för att främja en hållbar och miljövänlig stadsplanering? Vilka argument talar för den ena eller den andra modellen? På vilka uppgifter baseras rekommendationerna?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (EN) Kommissionen stöder starkt främjandet av en hållbar stadsplanering där full hänsyn tas till miljön. Kommissionen antog en tematisk strategi om stadsmiljön 2006. Strategin har utformats inte bara med hänsyn till hållbar stadsutveckling som helhet i förhållande till livskvaliteten utan även till mångfalden bland medborgarna i EU.
Av den anledningen och efter omfattande överläggningar med lokala myndigheter och medlemsstaterna utgick vi vid utarbetandet av strategin i enlighet med subsidiaritetsprincipen från att lokala och nationella myndigheter är bäst lämpade att hitta och genomföra lösningar som passar för de lokala förhållandena.
Mot bakgrund av att statsbilden ser olika ut på olika platser förordar kommissionen inte att man tillämpar samma utvecklingsmodell på alla städer i Europa. Kommissionen anser att det är viktigt att införa lämpliga förvaltnings- och planeringsinstrument men att det inte ger något mervärde att införa en skyldighet att fastställa särskilda planer, såsom miljöförvaltningsplaner och hållbara stadstrafikplaner.
Kommissionen har dock offentliggjort riktlinjer för hållbara stadstrafikplaner och integrerade miljöförvaltningsplaner till stöd för lokala myndigheter vid genomförandet av strategins mål. Riktlinjerna ska ses som en beskrivning av förfarandet och en påminnelse om de viktigaste inslag som kan beaktas vid utarbetandet av integrerade miljöförvaltningsprogram och hållbara stadstrafikplaner på lokal nivå. Båda dokumenten har utarbetats mot bakgrund av omfattande överläggningar och exempel på bästa metoder som varje stad har utvecklat.
Det finns redan lagstiftning som gäller för stadsområden, till exempel när det gäller luftkvalitet, vattenvård, buller och avfall. Det behövs ett bättre genomförande av denna lagstiftning. Levnadsvillkoren i stadsområden kommer märkbart att förbättras om befintliga rättsakter genomförs till fullo.
Kommissionen påminner om alla de idéer om stadsutveckling som har lett till att ministrarna med ansvar för stadsfrågor har kunnat enas kring arbetsprogrammet från Lille, Urban Acquis (stadslagstiftning) från Rotterdam, Bristolavtalet och, för inte så länge sedan, Leipzigstadgan om hållbara europeiska städer vid ett informellt rådsmöte den 25 maj 2007. I september 2007 antog kommissionen en grönbok om rörlighet i städer som nu är föremål för offentligt samråd. Dessa dokument vilar på samma grund och innehåller de viktigaste villkoren för att uppnå en hållbar statsutveckling. Dessutom uppmuntrar kommissionen aktivt till dialog och utbyte av bästa metoder mellan städer inom ramen för program som finansieras genom Europeiska regionala utvecklingsfonden.
När det gäller uppgifter om situationen i europeiska städer som kan utgöra underlag för politiska beslut har kommissionen inrättat Urban Audit, som innehåller sådana uppgifter och för närvarande genomgår en uppdatering. Kommissionen offentliggjorde nyligen en undersökning av situationen i europeiska städer, där resultaten i Urban Audit analyseras ytterligare.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Herr kommissionsledamot, tack så mycket för ert detaljerade och övertygande svar. Kommissionens insatser för att hitta sätt att uppmuntra samhällen och städer att söka positiva initiativ och dela med sig av dem har stor betydelse. Jag vill fråga vilka regioner som ni anser har kommit närmast idealet, som naturligtvis förblir ouppnåeligt. Vilka EU-medlemsstater har åstadkommit mest i genomförandet av de idéer som Europeiska kommissionen rekommenderar?
Reinhard Rack
(DE) Herr vice ordförande! Ni har nästan redan besvarat min följdfråga, men eftersom inget är så tydligt som ett tydligt uttalande på ens modersmål skulle jag bli mycket glad om ni kunde upprepa på tyska vad ni sa tidigare om att kommissionen inte strävade efter att agera som Europas högsta byggnadsnämnd genom att ingripa på alla områden, särskilt genom att införa eller rekommendera en specifik utvecklingsmodell. Liksom föredraganden för den grönbok som ni citerade, med titeln ”Mot en ny kultur för rörlighet i städer”, kan jag försäkra er om att parlamentet naturligtvis kommer att sälla sig till er och stödja mångfald.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (EN) Fru talman! Om jag får skulle jag vilja börja med den andra frågan, och jag ska upprepa vad jag har sagt samt kommentera det i korthet.
Mot bakgrund av att statsbilden ser olika ut på olika platser förordar kommissionen inte att man tillämpar samma utvecklingsmodell på alla städer i Europa. Därmed tas utan tvekan hänsyn till subsidiaritetsprincipen, principen om mångfald och med andra ord, och detta är mina egna ord, betyder det att samma storlek inte passar alla. Det är inte en metod där alla dras över en kam utan där man tar hänsyn till städernas särdrag, särskilda behov, intressen och kapacitet. Dessutom menar jag att vi redan har allt vi behöver - riktlinjer, rekommendationer och utbyte av bästa metoder.
När det gäller den första frågan är jag frestad att svara utifrån egna erfarenheter, och jag kan utan tveka säga vilken stad jag föredrar att bo i men det är inte en politisk fråga. Kommissionen har inte någon sådan resultattavla och rangordnar inte europeiska städer utifrån alla tänkbara faktorer.
Jag är dessvärre inte i stånd att ge ett objektivt svar och det vore oklokt, och orättvist mot alla andra, att ge ett subjektivt svar.
Talmannen

Angående: Nätneutralitet i telereformpaketet
Under de senaste fem år har vi kunnat bevittna en mycket livlig debatt i USA om nätneutralitet. En av de frågor som diskuterats gäller huruvida nätverksoperatörer kan begränsa och styra användarens trafik på Internet. Frågan tar upp telereformpaketet som innehåller ett försök till lösning i form av ett krav på att användaren ska ges större insyn i vad det är han eller hon köper. Men som åtgärden för att begränsa roamingavgifter visar räcker det inte med större insyn för att skydda användaren. Obehindrad tillgång till Internet främjar innovation, jfr. Skype, Joost, web 2.0 m.fl. Anser kommissionen, i en situation där teleföretag har rätt att prioritera och kanske till och med blockera användarens Internettrafik, att telereformpaketet skyddar användaren och främjar innovation på Internet på ett tillräckligt sätt? Vad är den optimala lösningen?
Viviane Reding
ledamot av kommissionen. - (EN) Ledamoten tar upp en fråga som är mycket viktig för konsumenter, teletjänstföretag, innehållsleverantörer samt naturligtvis för tillsynsmyndigheter för telekommunikation. Den gäller avvägningen mellan nätleverantörernas önskan att erbjuda Internettjänster av olika slags kvalitet för att optimera användningen av sina nätresurser och användarnas frihet att, utan hinder såsom blockering eller nedgradering, sprida eller få tillgång till lagligt innehåll på Internet.
Kommissionens mål är att Internet ska vara öppet för både tjänsteleverantörer som vill leverera nya, innovativa tjänster och konsumenter som vill få tillgång till de tjänster de väljer och själva skapa och ladda upp innehåll.
Den debatt om nätneutralitet som pågår i Förenta staterna är starkt präglad av att där inte finns någon lagstiftning om öppen tillgång. Avsaknaden av sådan lagstiftning har, i kombination med ett samlat nätägande, skapat stor oro bland konsumenter och innehållsleverantörer för att en del kan komma att utestängas från Internet.
I Europa ser situationen i regel bra ut när det gäller nätneutralitet och nätfriheter, eftersom vi har en effektiv nätreglering i linje med EU:s telekommunikationsbestämmelser och det finns ett större utbud av leverantörer av bredbandstjänster för europeiska konsumenter. Större utbud och större konkurrens innebär att om en leverantör försöker begränsa användarrättigheterna kan en annan leverantör träda in på markanden och erbjuda tjänster som inte är lika begränsade. Hittills har EU genom det befintliga regelverket sett till att telemarknaden är öppen, konsumenterna erbjuds öppna tjänster och konkurrensen är effektiv.
Jag förstår ledamotens fråga eftersom det finns risk för att det kan bli allt vanligare med trafikprioritering i framtiden. Tidigare behandlades all information och alla datapaket och databitar lika. I dag gör nya tekniker det dock möjligt att skilja mellan olika datapaket för att prioritera brådskande kommunikation eller användare som har betalat extra för tjänster av högre kvalitet.
Dessa tekniker är befogade om det är nödvändigt att garantera att en tjänst håller en viss nivå för att vara effektiv. När det gäller till exempel Internettelefonitjänster måste uppkopplingen hålla en viss hastighet för att tjänsten ska fungera tillfredsställande, särskilt vid nöd- eller affärssamtal. Genom trafikprioritering uppmuntras dessutom nätoperatörer att uppgradera bandbredden allteftersom efterfrågan ökar. Det är den positiva sidan av saken. Problemet är att samma tekniker skulle kunna användas för att försämra kvaliteten på tjänsterna till en oacceptabel nivå. Sådan diskriminering kan sedan leda till undermåliga tjänster för konsumenterna och alternativa leverantörer.
Därför föreslog vi i det telereformpaket som antogs av kommissionen den 13 november 2007 och lades fram för parlamentet samma dag att nationella tillsynsmyndigheter för telekommunikation skulle få behörighet att utarbeta minimikrav för kvaliteten på nätöverföringstjänster utifrån tekniska standarder som fastställts på EU-nivå. Nu har det dessutom införts ett nytt krav i telekommunikationsbestämmelserna om att användare alltid på förhand ska informeras om nya tekniker som har genomförts och kan leda till trafikprioritering. Detta kallar vi öppenhetsregeln.
Enligt kommissionen är detta en avvägning som kommer att trygga konkurrensen och användartillgången utan att i onödan försvåra för nätleverantörerna att testa olika affärsmodeller.
Parlamentet känner dessutom till att kommissionen noga följer utvecklingen av nätfriheter. Efter världstoppmötet om informationssamhället 2006 överlämnade vi ett meddelande till parlamentet där vi tydligt anger kommissionens avsikt att övervaka och garantera neutraliteten på Internet. Principerna för utformandet av ett öppet Internet och uppkopplingen mellan slutanvändare framgår också tydligt av rådets slutsatser från 2005.
Dessa frågor analyseras och övervakas kontinuerligt samt diskuteras regelbundet med medlemsstaterna, till exempel i högnivågruppen för i2010, och med tredjeländer. Detta är viktigt eftersom Internet inte har några gränser. Kommissionen främjar kontinuerligt behovet av ett öppet Internet och tillgång utan diskriminering. Detta är grundtanken bakom EU:s telekommunikationsbestämmelser, vilka förbättras ytterligare genom vårt reformprojekt, som parlamentet kommer att diskutera de kommande månaderna.
Karin Riis-Jørgensen
(EN) Tack, fru kommissionsledamot. Jag är mycket nöjd med ert svar. Det var mycket utförligt och visade verkligen ert intresse för och era kunskaper i denna viktiga fråga.
Jag tror att ni kommer att övervaka systemet noga som ni har lovat. Jag hoppas att ni inom ett år kan ge oss en rapport om huruvida nätneutraliteten har garanterats genom den insynsbestämmelse och det övervakningssystem som vi har infört. Jag hoppas att vi kan ta upp den här frågan igen om sex till tolv månader för att se om systemet fungerar.
Malcolm Harbour
(EN) Jag vill också tacka kommissionsledamoten för ett mycket utförligt svar. Jag talade med kongressledamöter förra veckan och gav dem samma svar, så jag är glad att ni bekräftade det. Men kan ni kommentera frågan om att stödja öppen åtkomst när vi nu går in en period med stora investeringar i nästa generations fibernätverk till hushållen, samtidigt som vissa delar av branschen hävdar att det saknas tillräckliga investeringsincitament? Kan ni bekräfta för parlamentet att ni kommer att stå fast vid principerna om öppen åtkomst av precis samma skäl som ni angav i svaret på Karin Riis-Jørgensens fråga?
Paul Rübig
(DE) Också jag vill gratulera kommissionsledamoten till hennes utnämning till årets kommissionsledamot. Vi står verkligen inför tämligen överväldigande uppgifter på detta område. Å ena sidan finns statliga tv-bolag som har fått en hel del pengar för sina produktioner, vilket naturligtvis har gjort det möjligt för dem att producera bra utbildningsprogram. Å andra sidan når nu mobil-tv allt fler. Hur bedömer ni utvecklingen på detta område?
Viviane Reding
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag vill börja med att tacka Malcolm Harbour för att ni hjälper mig att driva strategin vidare. Det är en strategi som baseras på ett öppet nät och ett öppet Internet, vilket alltid har varit och kommer att fortsätta att vara EU:s utgångspunkt, grundsyn och målvärde.
Vi behöver inte vara alltför oroade just nu, eftersom vi tack vare vårt regelverk lyckligtvis inte har samma besvärliga villkor som andra delar av världen. Men det innebär inte att vi kan sitta med armarna i kors utan att göra någonting, och därför påpekade jag att vi kommer att övervaka frågan mycket noga. Jag kommer att rapportera till parlamentet, och jag är säker på att vi kommer att återkomma till de här frågorna under våra diskussioner om reformpaketet för teleregleringen. Jag räknar även med att tekniska framsteg kommer att göra att förhållandena förändras mycket snabbt, så att jag kanske inte behöver återkomma i den här frågan under de kommande månaderna.
När det gäller öppen åtkomst till ny teknik och nya investeringar i bredband vet Malcolm Harbour mycket väl att kommissionen har inlagt veto mot den tyska regeringens förslag om att etablera ett fibermonopol. Vi anser inte att monopol är svaret på en öppen Internetåtkomst och på allt vi tror på. Det är också därför vi ser konkurrens som ett sätt att skapa investeringsmöjligheter. De medlemsstater som har mest konkurrens när det gäller öppna marknader är också de medlemsstater som har mest konkurrens när det gäller infrastruktur. Konkurrens på infrastrukturområdet innebär tillgång till tjänsteinnehåll för konsumenten samt valfrihet för konsumenterna. Det är just detta vill vi uppnå.
(DE) ledamot av kommissionen. - (DE) Låt mig säga följande till Paul Rübig: det är allmänt känt att jag har bedrivit mycket energiska kampanjer för en europeisk standard, som skulle göra det möjligt för oss att göra mobil-tv till en framgångssaga inom hela EU på kortast möjliga tid, precis som vi gjorde med vår GSM-standard. Jag tänker då främst på saker som innehåll, för dessa mindre format kräver specifika typer av innehåll, vilket kommer att ge vår kreativa industri en mycket stor möjlighet om vi lyckas få ut mobil-tv på marknaden snarast möjligt, och då menar jag före nästa års stora fotbollsturnering och OS. Detta är ett tillfälle som vi inom EU inte får missa.
Del II
Angående: Europeiska stadgan för småföretag
Europeiska stadgan för småföretag skulle kunna spela en central roll för att förbättra affärsklimatet för småföretag inom EU.
Skulle kommissionen kunna kommentera huruvida stadgan håller på att bli ett användbart instrument för att bistå och främja småföretag?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (EN) Under de sju år som den europeiska stadgan för småföretag funnits har den blivit ett centralt dokument för politiken i fråga om små och medelstora företag (SMF) i Europa. Det började med 15 medlemsstater år 2000, och nu har 44 länder antagit stadgan som en referensram som i dag även används på regional nivå.
Efter 2005 har SMF-politiken blivit en nyckelfaktor i det förnyade Lissabonpartnerskapet för tillväxt och sysselsättning, och stadgan har integrerats i rapporteringen om Lissabonstrategin. Detta garanterar en nödvändig prioritet på politisk nivå. Det kompletteras av det årliga utbytet av goda arbetsmetoder och av stadgekonferenserna, som sätter nödvändigt fokus på genomförandet. Både utbytet av goda arbetsmetoder och de årliga stadgekonferenserna är fortfarande mycket framgångsrika.
Utbytet av goda arbetsmetoder har fram till i dag gett upphov till mer än 250 exempel på dokumenterade och framgångsrika SMF-politiska åtgärder. I omkring 80 av dessa fall har medlemsstaterna angett att de har inspirerats av åtgärder från andra medlemsstater när de har utvecklat sin egen politik.
Jag skulle kunna ge er en lång lista över exempel, men jag ska bara ta upp några få. Det grekiska systemet med one-stop-shop-tjänster inspirerades av den irländska presentationen på stadgekonferensen i Dublin 2004. Den österrikiska skattebefrielsen för investerade vinster utvecklades mot bakgrund av en liknande åtgärd i Italien. Danmark stödjer SMF i användningen av e-handel mot bakgrund av liknande initiativ i Nederländerna, Finland, Sverige, Norge och Irland. I samtliga fall har medlemsstaterna bekräftat att de har inspirerats av stadgan.
Det stora intresset för stadgan framgår även av det ständigt ökande antalet deltagare på de årliga stadgekonferenserna. Årets stadgekonferens i Berlin lockade 350 deltagare, vilket är det högsta antalet deltagare någonsin. Jag är mycket glad över att jag hade möjlighet att delta och träffa dessa människor från över 40 länder. Nästa stadgekonferens äger rum den 3-4 juni 2008 i Bled i Slovenien. Den organiseras tillsammans med det slovenska ordförandeskapet och jag räknar med ett ännu högre deltagarantal.
Kommissionen inser att stadgan är mycket användbar för att stimulera medlemsstaterna att förbättra företagsmiljön för småföretag över hela Europa. På sitt sjunde år är den fortfarande ett centralt politiskt instrument. Det självklara svaret på er fråga är alltså ”ja”.
Colm Burke
(EN) Tack, herr kommissionsledamot, för ert utförliga svar. Jag vet att det område jag kommer från inte ligger i ert område, men det är representativt för hela utvecklingen av Internet- och bredbandstjänster. I Europa är användningen 19 procent. I mitt eget land är användningen ungefär 16 procent, och det påverkar småföretag på landsbygden inte minst i det område jag kommer från. Jag flyger till exempel till parlamentet från EU:s västligaste flygplats i Tralee.
Det jag vill komma fram till är egentligen att de frivilliga småföretagarorganisationer som stöder småföretagen har varit mycket duktiga på att lämna ut information, och jag undrar bara om vi kan göra mer för dem genom att hjälpa dem att göra informationen tillgänglig för sina medlemmar.
Malcolm Harbour
(EN) Tack, Günter Verheugen, för det mycket uppmuntrande svaret. I min kompletterande fråga vill jag lägga fram två förslag till hur vi kan gå vidare med detta initiativ och bygga vidare på framgångarna. Det första handlar om hur stadgan kan införlivas i era tankar om Small Business Act, något som enligt min mening är en ny mycket viktig och spännande utveckling. Det andra handlar om Lissabonagendan. Håller ni med mig om att en av de största frågorna handlar om hur man kan hjälpa småföretagen att växa snabbt, framför allt de småföretag som har bra idéer, men som har svårt att skaffa kapital, öka tillväxten och skapa nya jobb? Finns det någon möjlighet i stadgan att skapa en ”ministadga” för företag i snabb tillväxt?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (EN) På den första frågan skulle jag vilja bekräfta att alla SMF-organisationer verkligen medverkar till fullo och att vi har avslutat ett projekt för att skapa ett nätverk för stöd till småföretag över hela EU. En av de viktigaste faktorerna i nätverket är just användningen av informations- och kommunikationsteknik i vidare bemärkelse.
Vi har tydligt fastställt att ett av skälen till att europeiska SMF är mindre dynamiska än till exempel amerikanska SMF är att amerikanska SMF växer snabbare, är mer lönsamma, är mer innovativa och sysselsätter fler människor. Vi har i analyser kommit fram till att en av anledningarna till detta är att användningen av informations- och kommunikationsteknik är mycket bättre i USA. Framför allt använder de den senaste tillgängliga tekniken. I Europa är vi tacksamma om ägaren av ett litet familjeföretag över huvud taget har Internetanslutning! Så är det faktiskt. Ett europeiskt företag är ofta ett mycket litet mikroföretag med färre än tio anställda. Det är som regel inte tillväxtorienterat utan existerar snarare för att garantera familjen en intäkt. Det är därför det finns. Därför är det svårt att övertyga sådana företag om att de måste modernisera, vara marknadsaktörer och växa.
Jag delar helt dina åsikter och kan endast påpeka att vi har många, många pågående initiativ för att stödja dessa företag. En del av initiativen driver vi förresten tillsammans med relevanta branscher som förstås är intresserade av att sälja sina produkter. Vi kombinerar därför de två, och initiativen riktas inte enbart mot SMF. Problemet med användningen av informations- och kommunikationsteknik för SMF måste ses mot bakgrund av landsbygdens problem med brist på nätverk och infrastruktur. Kommissionen arbetar även på detta viktiga område. Det ingår helt klart i stadgan och det kommer också att ingå i rapporteringssystemet.
Malcolm Harbour vet att det alltid är ett nöje för mig att svara på hans frågor, men hans andra fråga om Small Business Act kommer lite för tidigt. Som ni vet är stadgan en process och vi bör koncentrera oss på det som stadgan är nu, nämligen ett samarbetsnätverk för nya idéer och goda arbetsmetoder. Jag är tveksam till att skapa för många instrument, men det är uppenbart att vi i arbetet med att förbereda Small Business Act måste undersöka om alla befintliga instrument är lämpliga eller inte och om vi kan förbättra dem eller inte i sammanhanget.
I princip är jag mycket glad över att det överallt i Europa nu erkänns att SMF har stor potential för att skapa innovation, tillväxt och nya arbetstillfällen. Alla våra initiativ kommer att hjälpa SMF att till fullo utnyttja och frigöra denna potential.
Vi har känt till de grundläggande problemen under några år, och ni är säkert fullt medveten om vilka de är: problem med för svag innovativ förmåga, problem med att inte ha tillgång till finansiella instrument, framför allt riskkapital, samt problem med överlåtelse av företag, vilket är en mycket viktig och starkt undervärderad aspekt i vissa medlemsstater. Varje år förlorar vi hundratusentals företag i Europa som utan problem hade kunnat drivas vidare om överlåtelsen från en generation till nästa hade kunnat organiseras på ett bättre sätt. Detta är en mycket viktig fråga. Hela skatteområdet för SMF är viktigt, och min favoritfråga, överreglering, är förstås mycket viktigare för SMF än för stora företag.
Stora företag klarar mycket tunga och komplicerade bestämmelser. De har en juridisk avdelning som kan hantera detta. Jag är förresten också övertygad om att stora företag inte behöver den inre marknaden lika mycket som mindre företag. Större företag skulle tillämpa etableringsrätten och vara närvarande överallt. Enligt min uppfattning måste hela filosofin om den inre marknaden fokuseras på SMF, och tyvärr måste jag berätta för er att endast 8 procent av de europeiska företagen gör affärer över gränserna.
Om ni tänker på att bara 8 procent av våra företag deltar, vanligtvis de större företagen, inser ni att potentialen för EU:s inre marknad är starkt underutnyttjad. Vi har alltså fortfarande mycket att ta itu med.
Angående: Bullerstörningar från motorfordon
Skulle kommissionen kunna redogöra för gällande lagstiftning och riktlinjer för att hantera bullerstörningar från motorfordon, särskilt decibelvärden som kan ha fastställts? Kommer kommissionen att vidta ytterligare åtgärder för att se till att bullerstörningar från motorfordon begränsas?
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (EN) Frågan om bullerstörningar från fyrhjuliga motorfordon - bilar, varubilar, lastbilar och bussar - tas upp i ECE:s förordning nr 51 och i direktiv 70/157/EEG om bullertester och gränsvärden.
Gränsvärdena har sänkts flera gånger under åren, senast 1995. De högsta tillåtna ljudnivåerna ligger i dag på mellan 74 dBA för passagerarbilar och 80 dBA för tunga lastbilar. För dieselmotorer med direktinsprutning, terrängfordon och sportbilar tillåts högre värden.
Den senaste sänkningen fick inte önskad effekt, och efterföljande undersökningar visade att mätmetoden inte längre återspeglar det verkliga körbeteendet.
Man beslutade därför att det var nödvändigt att utveckla en ny testcykel innan gränserna åter sänks, där körvillkoren i bullertestet ligger närmare de verkliga körförhållandena.
Arbetet med att ta fram en ny testcykel har nu avslutats. Testcykeln kommer att ersätta det nuvarande testprotokollet, och har en bättre mätmetod för att återskapa de ljudnivåer som tunga fordon alstrar under normal körning i stadstrafik.
Med den nya testmetoden väntas de högre värden som i dag tillåts för vissa fordon eller tekniker att avskaffas.
Innan den här metoden kan användas för typgodkännande måste nya gränsvärden utarbetas för metoden mot bakgrund av en konsekvensanalys. För att kunna åstadkomma representativa data för att bestämma dessa värden och göra en solid konsekvensanalys, måste biltillverkarna tillämpa de gamla och nya mätmetoderna parallellt under en tvåårsperiod.
Den gamla metoden krävs för typgodkännande och den nya metoden kommer att användas i övervakningssyfte fram till 2009. Så snart datainsamlingen har avslutats kommer kommissionen att föreslå ny lagstiftning med reviderade gränsvärden.
En ny testmetod för motorcyklar håller också på att avslutas. Diskussionerna i ECE fokuserar nu på ytterligare vägtester som skulle utföras under typgodkännandet för att ta fram bullervärden som kan jämföras med dem som har uppmätts vid vägkontroller, för att upptäcka motorcyklar med otillåtna ändringar eller med bristfälligt underhåll.
Arbetet beräknas vara klart under 2008. Kommissionen kommer sedan att föreslå att man följer de relevanta ECE-föreskrifterna med reviderade gränsvärden.
Kommissionen har dessutom nyligen genomfört ett samråd om ett åtgärdspaket för däck med sänkning av de befintliga bullergränserna för däck. Till följd av samrådet föreslås en minskning på omkring 4 dBA för däck på passagerarbilar och 6 dBA för däck på kommersiella fordon, och det är mycket. De nya gränserna väntas träda i kraft omkring år 2012 för nya däcktyper.
Jim Higgins
(EN) Tack, herr kommissionsledamot, för ert utförliga svar. Jag välkomnar er antydan om att det nu finns ett nytt tillgängligt testområde och att nya gränsvärden kommer att utarbetas.
Jag ser på detta ur ett irländskt perspektiv. De senaste åren har vi haft ett fenomen som vi kallar ”boy racers”. Dessa personer ändrar gamla bilar, kör omkring på vägarna under dygnets alla timmar och orsakar stora problem med ljud som från ett jetplan, något som skapar stora störningar framför allt i tätortsområden.
Jag välkomnar de två ni nämnde, ECE:s förordning nr 51 och direktiv 70/157/EEG. Men när det gäller ECE:s förordning nr 51 är det enligt min uppfattning ett problem att den endast kan tillämpas på nya bilar. Jag anser att det borde göras en specifikation, inte minst efter svaret från kommissionsledamot Stavros Dimas: det borde finnas en föreskrift om att bilar inte får ändras och om att regelbundna tester bör utföras.
Hubert Pirker
(DE) Fru kommissionsledamot! För fordon får bulleremissionerna inte överskrida de fastställda gränserna. För järnvägstransporter bygger den övre gränsen på genomsnittliga bullernivåer, vilket innebär att man tvingas uthärda extremt höga bullernivåer i närheten av järnvägslinjer, helt enkelt för att den genomsnittliga bullernivån inte överskrider den tillåtna gränsen. Avser kommissionen att anta åtgärder som liknar de som gäller för motorfordon så att de som bor intill bullriga järnvägssträckor i framtiden inte behöver utstå lika mycket buller?
Margarita Starkevičiūt
(LT) Jag vill påpeka att vi i hög grad fortsätter att hänvisa till specifika krav, men att frågan om deras tillämpning inte diskuteras tillräckligt. På tal om föroreningar vill jag uppmärksamma kommissionsledamoten på att mekanismen för övervakning av alla krav som vi just har diskuterat råkar vara mycket fragmenterad. Kommissionen borde enligt min åsikt lägga fram ett förslag (de kanske håller på att utarbeta ett sådant) för att harmonisera förfarandet för hantering av föroreningskriterier och bedömning av föroreningar, eftersom det är ett centralt problem i länder som Litauen, vars förvaltningsorgan är svaga och inte har möjlighet att tillämpa alla krav.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Angående den första frågan råder det inga som helst tvivel om att ändringar av fordon som leder till bulleremissioner över den tillåtna gränsen är förbjudna. Sådana ändringar kan till och med vara en straffbar gärning. Det är dock självklart att det är medlemsstaternas ansvar att genom sin vanliga trafikövervakning se till att sådana trafikförbrytare - för det är precis vad de är - arresteras. Jag tror inte att det ens finns en liten möjlighet för oss på EU-nivå att göra något för att få medlemsstaterna att vidta fler åtgärder för att stoppa förfaranden som är otvetydigt olagliga.
Biltävlingar på motorvägen är naturligtvis olagligt i alla EU-länder. Det finns ingen EU-lagstiftning som någon kan citera i ett åtal om hastighetstävlingar på motorvägar. Denna fråga faller därför helt under medlemsstaternas behörighetsområde, och de har alla instrument som de behöver för att förhindra sådana brott.
Vad gäller bulleremissioner från järnvägstransporter är mitt direkta ansvar begränsat till aktivt bullerförebyggande, med andra ord till vad som kan göras för att begränsa bilars buller. Jag är inte direkt ansvarig för det passiva bullerförebyggande som ni talade om här. Jag diskuterar dock mer än gärna frågan med den behöriga kommissionsledamoten och ser gärna till att ni snarast får ett svar på frågan om huruvida kommissionen har några planer i detta avseende.
Jag delar faktiskt era åsikter helt och hållet. Detta är en mycket viktig fråga. Åtgärder för bullerförebyggande kan inte enbart inriktas på vägtrafiken. Modern järnvägsteknik kan innebära särskilt allvarliga bullerproblem. Jag vet från Tyskland att bullerföroreningar är en mycket framträdande effekt hos den moderna teknologin bakom Transrapid-systemet med enspårsbanor. Vi kommer därför att undersöka frågan, och ni ska få ett definitivt svar.
Den tredje frågan gällde kontrollmekanismer. Angående denna fråga kan jag endast säga att vår lagstiftning är entydig. Reglerna är tydliga, gränserna är tydliga, och ansvaret för att se till att gränserna respekteras ligger hos medlemsstaterna. Kommissionen har inga kontrollinstrument för att i varje enskilt fall kontrollera om EU-lagstiftningen faktiskt tillämpas i medlemsstaterna.
Det är subsidiaritetsprincipen som gäller i praktiken. Jag kan inte avgöra var vi skulle behöva ändra EU-lagstiftningen för att se till att den tillämpas vederbörligt överallt. Reglerna är desamma för alla medlemsstater. De har tydliga instruktioner för hur reglerna ska tillämpas. I fallet med Litauen kan jag bara säga att våra kolleger i det litauiska parlamentet och regeringen ansvarar för att se till att sådana problem inte uppstår.
Talmannen
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
Tack, kommissionsledamot Günter Verheugen, för att ni har stannat hos oss så här länge.
Angående: Avreglering av energimarknaden till förmån för konsumenterna
Slutsatserna från en undersökning som nyligen beställdes av kommissionen om följderna för konsumenterna av avregleringen av den europeiska gas- och elmarknaden och de stora prisökningar som nyligen konstaterats eller utlovats, visar att åtskilliga medlemsstater inte var i stånd att möta den utmaning som avregleringen av denna marknad innebar.
Kan kommissionen därför klargöra för hur den kommer att hantera de avsevärda prishöjningarna på energiområdet, till förfång för konsumenterna som tvärtemot skulle ha varit de främsta förmånstagarna av denna avreglering? Kommer konsumenterna att konsulteras och involveras i de organ som inrättats av kommissionen och de europeiska och nationella tillsynsmyndigheterna för att mildra de nuvarande problemen och svårigheterna, och i så fall på vilket sätt?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Kommissionen följer uppmärksamt den nuvarande prisutvecklingen i medlemsstaterna. Den anser inte att prisökningarna enkelt kan förklaras av en enda faktor, utan de måste ses i ett större sammanhang med ökande efterfrågan över hela världen på olja och gas. Emellertid spelar stigande aktivitet på investeringsmarknaden, och i synnerhet övergången till en mer hållbar energiproduktion, avgjort också en roll. Dessutom var utgångspunkten för avregleringen i flera medlemsstater mycket låga priser. På lång och medellång sikt gav detta tyvärr inte de signaler som är nödvändiga för välbehövlig investering och vi får nu betala priset.
Vad beträffar frågan om huruvida sådana prisökningar också kan tillskrivas marknadskrafterna, har kommissionen granskat detta och kom till slutsatsen att elpriserna i vissa medlemsstater var högre än förväntat på fullt konkurrensutsatta marknader. Därför har kommissionen, rådet och konkurrensmyndigheterna gett tillsynsmyndigheter i uppgift att identifiera illojal konkurrens och vidta lämpliga åtgärder.
Kommissionen undersöker också själv påstått konkurrensbegränsande beteende av vissa aktörer och har inlett fem antitrustmål under det gångna året. Kommissionen är också mycket väl medveten om strukturproblemen i denna sektor. Därför innehåller tredje energipaketet omfattande förslag för att råda bot på dessa strukturproblem, särskilt genom att föreslå ägarmässig åtskillnad mellan systemansvariga för överföringssystem.
Kommissionen har alltid ansett att det i första hand är konsumenterna som ska gynnas av liberaliseringen. Kommissionens förslag i det tredje energipaketet utgörs därför av ett antal åtgärder som kommer att stärka konsumenternas roll och rättigheter. I paketet föreslås särskilt att konsumenterna ges rätt att byta kraftleverantör när som helst och att ha fri tillgång till sina konsumtionsuppgifter. Genom att öka konsumenternas medvetenhet och stärka deras rättigheter beträffande sin energikonsumtion möjliggör kommissionen en fungerande detaljhandel.
Giovanna Corda
(FR) Fru talman, fru kommissionsledamot! Det gläder mig att ni är måna om att göra gas- och elkonsumenterna till dem som gynnas mest genom att tillämpa mer restriktiva åtgärder inom denna sektor, vilket vi hoppas kommer att få viss effekt på priserna för EU-medborgarna, nedåt naturligtvis. Jag kan ge er ett exempel: en 20-procentig ökning har annonserats i Belgien, och det är helt omöjligt för dem som har det sämst. Som humanist kan jag inte acceptera denna situation.
Kan ni vidare försäkra mig om att konsumenterna faktiskt kommer att vara delaktiga i alla tillämpningsfaser av liberaliseringen genom att låta dem ingå i de olika rådgivande kommittéerna och också genom att göra dem delaktiga i de nya mekanismerna för tvistlösning?
Teresa Riera Madurell
(ES) Fru talman, fru kommissionsledamot! Jag vill ställa en fråga om det detaljhandelsforum för konsumenter som ni sa att ni skulle arbeta för.
När har ni tänkt lansera detta forum? Vilken typ av deltagare bör detta forum ha så att det verkligen verkar till fördel för konsumenterna? Vilken funktion kommer forumet att ha i relation till allt som ni just sagt?
DanutBudreikait
(LT) I Tyskland har elpriserna nyligen stigit med 10 procent, och det skäl som angetts är att elektricitet ger en hel del komfort och därför måste kosta mycket. Kommer det tredje energipaketet att ha någon effekt på tillsynsmyndigheterna? Kommer det att bli möjligt att påverka prisökningarna när det inte finns några rimliga orsaker till dem? Vore det inte användbart att tillämpa vissa restriktioner för prisökningar när det inte finns några skäl till alltför stora vinster?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag tar först upp den tredje frågan.
Det finns problem som kan hanteras av marknaden, av konsumenterna, men det finns frågor där vi behöver strukturförändringar. Det speciella med elmarknaden är att det är kraftverk i marginalen som bestämmer prisnivån. Här är det mycket tydligt att vi behöver fullständig insyn på marknaden, vilket är skälet till att det tredje energipaketet verkligen inriktar sig på att skilja överföringsverksamhet från distributionsverksamhet. Annars får vi aldrig en chans att fråga om vi betalar ett rättvist pris.
För det andra, om man skapar förutsättningar för konkurrens på marknaden tenderar priserna i själva verket att inte stiga eller att sjunka eller öka mindre jämfört med en marknad som inte är konkurrensutsatt, eftersom de bolag som har ett halvt monopol i annat fall verkligen skulle kunna diktera priserna. Det betyder att dessa två frågor egentligen ligger i regeringens hand.
När det gäller konsumentmakt har vi antagit en deklaration om konsumenternas rättigheter, och den ger absolut all riktig information om konsumenternas rättigheter som har grund i gällande lagstiftning. Vi har stärkt de rättigheterna ytterligare.
Beträffande konsumentforum kommer vi givetvis att inbjuda de konsumentorganistioner som är väl representerade i medlemsstaterna och paraplyorganisationerna. De ivrigaste supportrarna till våra försök att verkligen skapa en konkurrensmässig marknad inom hela EU kommer utan tvivel från de olika konsumentorganisationerna.
Talmannen
Eftersom författaren inte är närvarande utgår fråga nr 41.
Angående: Energisamarbete i Sydosteuropa
Vad gör kommissionen för att minska de sydosteuropeiska medlemsstaternas och kandidatländernas beroende av ryska energileveranser, inbegripet de Balkanstater som följer Thessalonikiagendan?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Kommissionen ägnar stor uppmärksamhet åt försörjningstryggheten i Sydosteuropa. Det var ett av huvudskälen till att upprätta en energigemenskap som baseras på EU-lagstiftningen för de inre gas- och elmarknaderna, särskilt dess bestämmelser om trygg energiförsörjning och solidaritet.
Sydosteuropa står vid skiljevägen mellan flera viktiga energivägar. Flera länder i regionen producerar gas. Jag kan nämna till exempel Kroatien och Rumänien. Nya terminaler för flytande naturgas (LNG) längs Adriatiska kusten och de nya gas- och elsammanlänkningar som förenar de olika energikällorna togs nyligen i bruk eller ligger långt fram i utvecklingen.
I vissa länder är det emellertid en mycket stor del av naturgasen som kommer från en enda leverantör för både industrisektorn och för uppvärmning och kraftproduktion.
Inom ramen för fördraget om energigemenskapen, och med stöd av EU:s finansieringsorgan och de internationella finansinstituten, verkar kommissionen för utveckling av en integrerad marknad i området, med förankring i EU-marknaden.
Men det betyder att utvecklingen av gas- och elhandeln i området, utvecklingen av nya sammanlänknings- och produktionsprojekt och upprättandet av ett fast regelverk avsevärt kommer att öka försörjningstryggheten.
Dessutom kommer nya gaskällor att leda till en utveckling av gassektorn i de länder där den ännu inte existerar. Det finns också en mycket tydlig fokusering på ett effektivt energiutnyttjande. För att åstadkomma en tryggare energiförsörjning stöder kommissionen en policy med flera olika leverantörer och transportvägar. I synnerhet stöder kommissionen starkt utvecklingen av Nabuccoprojektet och andra gasprojekt och LNG-utveckling i området, liksom välgrundade oljeprojekt som syftar till att åstadkomma större mångfald.
Kommissionen anser också att Ryssland framöver kommer att förbli en viktig energikälla för Sydosteuropa men vid sidan av andra källor i Medelhavsområdet och området kring Kaspiska havet.
Bernd Posselt
(DE) Till att börja med vill jag tacka er så mycket för ert mycket välformulerade och detaljerade svar. Jag har bara två korta följdfrågor. För det första, finns det något specifikt samarbete med de två kandidatländerna i regionen, nämligen Kroatien och Makedonien? För det andra är Kosovos energiberoende ett särskilt problem. Är det inte möjligt att ge särskilt stöd för vind- och vattenkraft i grannlandet Albanien? Det finns faktiskt en avsevärd potential för alstring av hydro-elektricitet i Kosovo och i synnerhet i Albanien, men också i Makedonien.
DanutBudreikait
(LT) För två veckor sedan rapporterades det om ett avtal mellan Italien och Ryssland om dragning av en ny gasrörledning i södra regionen. Denna South Stream-rörledning mångfaldigar faktiskt Nabucco-projektet. Vladimir Putins sa att han var tacksam för att kommissionen godkänt detta projekt. Jag skulle vilja höra era kommentarer om detta.
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) När det gäller förbindelserna med Kroatien har det landet inlett anslutningsförhandlingar och står i begrepp att anta gemenskapens regelverk, samtidigt som det deltar i alla verksamheter i energigemenskapen. Eftersom Kroatien kommit så långt beträffande regelverket är det också mer integrerat i EU:s energimarknad och leder några projekt.
Makedonien ingår i energigemenskapen och har också kommit långt med genomförandet av regelverket. Dess framsteg i det avseendet innebär att det är ledande i regionen.
Beträffande Kosovo samarbetar vi med UNMIG och stöder alla verksamheter där. Jag vet att det alltid är vissa svårigheter med betalning och energiförsörjning men hittills har vi lyckats lösa de frågorna och folk har fått den energiförsöjning de behöver.
Vad gäller den italiensk-ryska rörledningen South Stream har jag aldrig sett den som en ersättning för Nabucco. Nabucco artar sig bra som det har rapporterats i rådet. Jag har också fått de första underrättelserna från tillsynsmyndigheterna angående frågan om tillträde för tredje part och Nabucco söker nya försörjningskällor: Azerbadjan, Turkmenistan, Egypten och så småningom Iran.
Frågan om South Stream är mycket entydig. Det är en försörjningskälla av rysk gas. Det är ett projekt som för närvarande genomgår en förstudie som utförs gemensamt av ENI och Gazprom. Vi måste avvakta hur projektet utvecklas. Det ger tveklöst EU en ny försörjningsväg och öka försörjningstryggheten, eftersom mer rörledningar mot EU betyder större försörjningstrygghet, men det ersätter inte Nabucco.
Angående berömmet från president Putin har jag ingen kommentar.
Angående: Irlands integration i Europas elmarknad
Irlands försörjningstrygghet i fråga om energi är på väg att bli allt viktigare för konsumenter, företag och dem som utformar politiken och således också behovet av en fullständig sammankoppling med den större energimarknaden i Europa. För att detta mål ska kunna uppnås bör nödvändig infrastruktur inrättas för att trygga försörjningen med energi till rimliga priser.
På Irland är EIRGRID för närvarande inbegripet i samråd med Meath Cavan Power Project och Cavan-Tyrone-länken och bägge av dessa bekostas delvis genom EU-initiativet TEN-E och EU kommer troligen att bidra till konstruktionsfasen. På det lokala planet råder oro om hur omfattande de föreslagna projekten kommer att bli, framför allt med tanke på vilka konsekvenser för hälsan de kommer att få för dem som bor i närheten av kraftledningarna. Kunde kommissionen uttala sig om denna dimension hos problemet?
Med tanke på att dessa kraftledningar löper över 58 kilometer finns det dessutom mycket som talar för att de ska förläggas under jord. Kan kommissionen skissera upp sin ståndpunkt till detta och liknande projekt runtom i EU? Kan kommissionen skissera upp vad den anser vara bästa praxis och vad som måste tas hänsyn till vid beslutsfattandet om sådana kraftledningar skall förläggas under eller ovan jord?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Kommissionen är inte behörig att avgöra var kraftledningar bör placeras. Detta bestäms enbart av medlemsstaternas myndigheter enligt EU:s miljölagstiftning.
Rådets rekommendation av den 12 juli 1999 om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält bildar ett ramverk av minimirestriktioner och referensnivåer, men medlemsstaterna ansvarar för genomförandet av åtgärderna.
Vad gäller eventuell påverkan på hälsan på grund av exponering för elektromagnetiska fält har den vetenskapliga kommittén för nya och nyligen identifierade hälsorisker nyligen antagit ett yttrande som ger en samlad bedömning av var den vetenskapliga kunskapen på detta område befinner sig.
Kraftledningar i luften är ofta den mest kostnadseffektiva lösningen för överföring över avstånd längre än 50 km. Kablar under jord är också en godkänd teknik som hittills mest använts för korta och medellånga avstånd, och det är för närvarande dyrare.
Uppförande av elektriska kraftledningar i luften med en spänning på 220 kW eller mer och en längd av mer än 15 km måste genomgå en miljökonsekvensbedömning. Dessutom måste varje plan eller projekt för kraftledningar i luften som kan ha en påtagligt negativ inverkan på ett Natura 2000-område följa de rättssäkerhetsgarantier som anges i artikel 6 i rådets direktiv 92/43/EEG.
Jim Higgins
(EN) Kan kommissionsledamoten säga om det finns några avgörande bevis eller vetenskapliga belägg för om elektromagnetiska fält utgör en risk för människors hälsa eller inte? Jag vet att medlemsstaterna, som han sa, fattar det slutliga avgörandet när det gäller sammanlänkningar och kablar etc..
För det andra, anser inte kommissionsledamoten också att det, trots motstånd från industrin, samtidigt vore en fördel om sådana kablar löpte under jord, med tanke på visuellt intrång, folkhälsan och miljön?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Jag börjar med att svara på frågan om nedgrävning av kablar. Tekniken med nedgrävda kablar har hittills endast använts i begränsade fall, till exempel på Madrids flygplats.
I princip finns det ingen begränsning av kabelns längd i sig. Frågan gäller kostnaden. Kostnaden skulle normalt bli omkring tre till fem gånger högre än med luftledningar och till dags dato har underjordiska kablar inte använts just på grund av att man har två möjligheter. I själva verket har man bara använt dem när det inte är möjligt med luftledningar.
Det finns några fall där kommuner nu överväger att använda kablar, vilket i så fall blir banbrytande. Men det kommer att innebära högre kostnader för konsumenterna.
Beträffande vetenskapliga belägg beträffande allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält finns det en allmän begränsning, de rekommendationer från rådet som jag nämnde från den 12 juli 1999 och ett ramverk av minimirestriktioner och referensnivåer. Men när det gäller ytterligare vetenskapliga belägg för skador på hälsan känner jag inget behov av att gå längre än säkerhetsbestämmelserna från 1999.
I grund och botten är luftledningar fortfarande ett gångbart alternativ och jag tror att valet mellan luftledningar och kablar bör göras utifrån varje enskilt fall, i synnerhet som det inte heller är problemfritt med kablar. Man måste vara medveten om att det kan röra sig om ett Natura 2000-område eller att det kan få miljökonsekvenser. Det finns ingen lösning som är helt utan konsekvenser för miljön. Samtidigt finns det tekniska val som skulle kunna föreslås, och bolagen känner till dem.
Talmannen
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
Kommissionsledamot Andris Piebalgs stannar kvar men kommer nu att besvara frågor för kommissionsledamot Stavros Dimas räkning.
Angående: EU-finansiering av europeiska icke-statliga miljöorganisationer
Medborgarsamhället spelar genom frivilligorganisationerna en utomordentligt viktig roll i den europeiska integrationsprocessen och i arbetet för att främja nya former av europeisk förvaltning. Vilket av EU-handlingsprogram för stöd till frivilligorganisationer med verksamhet inriktad mot miljöskydd är för närvarande i kraft? Vilka frivilligorganisationer och vilken verksamhet inom dessa organisationer, verksamhet som bidrar till vidareutveckling och genomförande av gemenskapens miljöpolitik och miljölagstiftning, har erhållit fanansiering fram till dags dato? Hur stora är de stödbelopp som beviljats de enskilda organisationerna? Förekommer det geografiska skillnader, om man betraktar räckvidden av det gällande programmet som genomförs? Vilka grekiska frivilligorganisationer har ensamma eller inom ramen för internationellt samarbete deltagit i det program som nu är i kraft? Vilka kriterier gäller för systemet med val, övervakning och utvärdering på basis av indikatorer för verksamhetens effektivitet och resultat?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Finansiering från kommissionen för att stödja verksamheten vid europeiska frivilligorganisationer ges genom ett program som har funnits sedan 1997. Den rättsliga grunden för det aktuella programmet är förordningen om Life+.
Målsättningen är att stärka deltagandet av europeiska frivilligorganisationer i utvecklingen och genomförandet av EU: s miljöpolitik.
Ett stort antal olika frivilligorganisationer har grundats under programmets lopp. Förteckningar över verksamhet och belopp publiceras på GD Miljös webbplats. Tiden tillåter inte att jag läser upp alla, men förteckningen kommer att översändas till ledamoten.
Det görs ingen geografisk differentiering inom programmet eftersom det är riktat mot europeiska och inte nationella organisationer. För att kunna beviljas bidrag bör organisationerna vara verksamma i åtminstone tre medlemsstater i EU. Men bara en av de organisationer som genomgående finansierats, Mediterranean Information Office for Environment, Culture and Sustainable Development, är baserad i Grekland. Många av dem har grekiska medlemsorganisationer, till exempel European Environmental Bureau, EUROPARC och International Friends of Nature.
Bidrag ges genom årliga ansökningsomgångar. Ansökningarna bedöms i förhållande till tilldelningskriterierna, och de frivilligorganisationer som har bäst möjlighet attt bidra till utvecklingen och genomförandet av EU:s miljöpolitiska prioriteringar väljs ut.
Granskning och utvärdering ombesörjs av kommissionen. Det sker på grundval av rapporter som lämnats av bidragstagarna samt en grundlig revision. I den processen bedömer man i vilken utsträckning organisationen har fullgjort sitt verksamhetsprogram och bidragit till utvecklingen och genomförandet av EU:s politik.
Georgios Papastamkos
(EL) Fru talman! Jag önskar kommissionsledamot Dimas stor framgång när han företräder Europeiska unionen vid Balikonferensen. Jag förväntar mig dock att de särskilda frågor som jag ställt ska uppmärksammas mer, eftersom de är specifika och eftersom de besvarades i den allmänna redogörelsen. Jag hoppas att kommissionsledamot Piebalgs kommer att ingripa så att kommissionen sänder mig information om de specifika frågor som jag ställt. Om inte annat hör jag till dem som anser att icke-statliga organisationer är en typ av europeisk styrelseform, även om den är informell. De spelar en oerhört viktig roll och denna roll måste bli mer framträdande, och det är skälet till min fråga. Så jag väntar på information inte vad beträffar öppenhet, utan vad gäller den demokratiska ansvarsskyldighet som kommissionen är föremål för.
Avslutningsvis vill jag be kommissionsledamot Piebalgs att använda det officiella namn som Europeiska unionen har godkänt när han talar om tredjeländer.
Jörg Leichtfried
(DE) Fru kommissionsledamot! Jag vill ställa er en fråga om detta ämne som jag har funderat länge på. Jag är själv medlem i några av dessa organisationer. På senaste tiden har jag dock allt oftare undrat hur demokratiskt dessa organisationers arbete är och om kommissionen kontrollerar om dessa icke-statliga organisationer är demokratiska organisationer som håller interna val eller om de är organ med en härskarstruktur som inte är öppna för granskning och som inte är ansvarsskyldiga gentemot organisationens medlemmar eller någon annan, vilket skulle innebära att medlen under vissa omständigheter skulle kunna kanaliseras i riktningar som ingen skulle misstänka.
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Den rättsliga grunden är mycket tydlig: Life+-förordningen gäller. Vi utvärderar organisationer på basis av den förordningen. Det betyder att vi har särskilda kriterier för vilka organisationer som kan ansöka, men vi utvärderar inte deras inre struktur och inre organisation.
Angående frågan om öppenhet är det något som vi definitivt stöder. Vi kommer att ge skriftliga svar på alla de frågor ni har ställt jämte den förteckning som jag lovade i mitt svar. Jag tycker att det är viktigt att allmänheten kan kontrollera situationen, eftersom det är mycket tydligt att det är allmänna medel som ges till frivilligorganisationerna, och förfarandet bör vara fullständigt öppet för insyn. Kommissionen gör allt den kan för att garantera att förfarandet är öppet och begripligt och i överensstämmelse med Life+-förordningen.
Angående: Avfallsbrott/straffrättsliga påföljder till skydd för miljön
I februari 2007 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv (COD/2007/0022) som tvingar medlemsstaterna att behandla allvarliga brott mot miljön som brottsliga handlingar samt att fastställa minimipåföljder för miljöbrott såsom avfallsbrott. Detta är ett steg i rätt riktning, såsom den brittiska regeringens miljöbyrå påpekat. Ett stort problem vid bekämpningen av miljöbrott är att böterna är för låga, och därför inte en tillräcklig sporre för att få människor att respektera miljöbestämmelser.
Mot bakgrund av de hinder som detta direktiv står inför innan det blir lag i medlemsstaterna undrar jag vad kommissionen ämnar göra för att bekämpa avfallsbrott i Europa?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Att se till att medlemsstaterna tillämpar EU:s avfallslagar korrekt och att hindra olaglig avfallshantering är av absolut högsta prioritet för kommissionen. Det föreslagna direktivet om miljöbrott kommer att garantera att allvarliga miljöbrott beläggs med effektiva straffrättsliga påföljder i hela EU. Alla allvarliga avfallsrelaterade brott, inklusive olaglig hantering, transport, export och import av avfall, täcks av det föreslagna direktivet.
Direktivet om miljöbrott är emellertid långt ifrån den enda åtgärd som kommissionen vidtagit för att förhindra avfallsbrott. Kommissionen genomför ett antal specifika åtgärder inom områden där avfallsbrott är ett allvarligt problem för medlemsstaterna. Det gäller i synnerhet olaglig deponering och olaglig transport som täcks av viktiga EU-lagar.
Kommissionen agerar på ett tidigt stadium för att förhindra negativ påverkan på miljö och hälsa till följd av avfallshantering. Evenemang för att dra uppmärksamhet till deponeringar och transporter organiseras där risken är hög. I fjol ägde 16 sådana evenemang rum, och i år planeras ytterligare 10. Multilaterala möten hålls också regelbundet med nationella myndigheter och aktörer för att åtgärda bristfälligt genomförande av EU:s avfallslagstiftning.
Riktlinjer utvecklas kontinuerligt beträffande EU:s centrala avfallslagstiftning, till exempel för avfallstransporter och med inriktning på särskilt problematiska avfallssystem, till exempel för elektrisk och elektronisk utrustning och lätta fordon. Fokusering på sådana riktlinjer kommer att garantera att EU-lagstiftningen tillämpas enhetligt och korrekt i hela EU.
Det är ytterst viktigt att veta vad som pågår i medlemsstaterna och att kontrollera efterlevnaden på plats. Kommissionen har ett nära samarbete med nätverket Impel, till exempel i form av gemensamma åtgärder för att se till att avfallstransporter och inspektioner och kontroller av deponier sker i enlighet med lagstiftningen.
Systematisk underlåtelse av medlemsstaterna att respektera EU:s avfallslagstiftning möts kontinuerligt av rättsliga åtgärder från kommissionens sida, bland annat med hjälp av det verkningsfulla hotet om böter enligt EG-fördraget. Till exempel fick Grekland 2003 böta 20 000 euro om dagen för att ha gett tillstånd till en olaglig deponi på ön Kreta. För närvarande driver kommissionen överträdelseförfaranden mot ett stort antal olagliga deponier i många medlemsstater.
Kommissionen uppmanar också medlemsstater att utnyttja finansieringsmöjligheter på EU-nivå och att förvissa sig om att kostnaderna för avfallsprogrammet inom de olika instrumenten bidrar till ett förbättrat genomförande av avfallslagarna.
EU:s bestämmelser om avfallstransporter ger grunden för samarbete mellan medlemsstaterna för att förhindra olagliga avfallstransporter. Vi undersöker för närvarande behovet av ytterligare åtgärder för att stärka upprätthållandet av EU:s avfallslagstiftning, inklusive rättsligt bindande bestämmelser om inspektion av avfallstransporter. Specifika kriterier skulle eventuellt kunna fastslås för att garantera kvaliteten och frekvensen på inspektionerna.
Claude Moraes
(EN) Tack, herr kommissionsledamot, för det uttömmande svaret.
Jag överlade nyligen med miljöbyrån i Storbritannien om detta direktiv. Även om vi alla välkomnar kommissionens prioritering på detta område fick jag information från miljöbyrån i min egen medlemsstat om att det finns en oro för att påföljderna och de eventuella bötesstraffen i medlemsstaterna kommer att sättas alldeles för lågt för att det ska finnas något verkligt incitament att följa reglerna i de fall där inga egentliga verkställighetsåtgärder skulle vidtas. Det skulle resultera i omfattande dumpning av sopor på förbjuden plats och dumpning av olagligt avfall.
Vad anser ni om detta, med tanke också på att miljöbyrån och andra nationella byråer varmt välkomnar dessa förslag?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Vad beträffar de böter som medlemsstaterna åläggs vill jag nämna att de i Greklands fall är mycket höga per dag och per år. Enligt min åsikt bör vi i händelse av medlemsstaters underlåtenhet att upprätthålla lagen följa de rättsliga överträdelseförfaranden som vi tillämpar, och det är domstolen som bestämmer böterna.
För bolag utdöms också böterna i enlighet med den nationella lagstiftningen om den har överträtts. Därför är det medlemsstaternas sak att verkligen höja böterna, eftersom vi ur kommissionens synpunkt gör vad som krävs, och vi kan inte föreskriva böter för underlåtelse att genomföra EU-lagstiftningen tillräckligt kraftfullt. Det bör åtgärdas genom domstolen, eftersom det är så EU:s rättsliga struktur ser ut.
Om det finns behov av att stärka bötessystemet kommer vi att följa det rådet mycket noggrant, eftersom böter i grund och botten bör utdömas på ett sätt som förhindrar lagöverträdelser, inte bara så att bolag kan avfärda dem eller överföra kostnaderna på konsumenterna. Men på det här området förutsätter jag att alla har samma målsättning, så jag tror inte att bötesnivån för närvarande är omstridd.
Problemet är att lagstiftningen inte får tillräckligt kraftigt genomslag och att inspektioner inte förekommer särskilt ofta, och kommissionen måste därför vidta ytterligare åtgärder för att få medlemsstaterna att agera mer kraftfullt mot avfallsbrott.
Reinhard Rack
(DE) Fru kommissionsledamot! Ni påpekade med rätta att genomförandet av rättsliga bestämmelser är minst lika viktigt som deras antagande. Det finns ett fall som ni inte har nämnt ännu. Det är situationen då avfallshantering görs till en straffbar gärning i ett land och då avfallet i fråga sedan transporteras till ett annat land. I ett sådant fall överträder förmodligen två medlemsstater fördraget. Har också denna möjlighet övervägts?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Vi har lagstiftning om avfallstransporter, och det betyder att vi har en gemensam ståndpunkt. Dessutom sker ett utökat samarbete i straffrättsliga frågor eftersom det inte bara gäller avfallsfrågor. Utvecklingen har gått framåt och aktuella lagstiftningsprocesser medger att företag som olagligt transporterar avfall straffbeläggs. Jag anser inte att våra svårigheter beror på brister i lagstiftningen utan snarare på att lagstiftningen inte genomförs.
Angående: Reningsverk i Grekland
Kan kommissionen upplysa mig om i vilka områden i Grekland, och i hur många områden, som man konstaterat att det förekommer problem i samband med anläggningar för bearbetning av avfallsvatten, det vill säga problem vad gäller förekomst av sådana och deras funktion? I vilka områden finns det behov av en mer omfattande rening av avfallsvatten än det som en sekundär rening innebär? Har de grekiska myndigheterna på nytt sett över känsliga områden och definierat nya känsliga vattendrag - och vilka är dessa i så fall?
Hur bedömer kommissionen den uppenbart allt mindre omfattningen av bebyggelse som leder ut avfallsvatten i känsliga områden, vilket är ett försök att bättre följa bestämmelserna i direktiv 91/271/EEG? Har överträdelseförfaranden mot Grekland inletts, och, om så är fallet, i förbindelse med vilka konkreta fall? Har Grekland vidtagit de åtgärder som behövs för att rätta sig efter EG-domstolens beslut i mål C-119/02 som handlar om området Thriasio Pedio?
I vilken mån har resurserna i Sammanhållningsfonden, det operativa programmet för miljön och de regionala operativa programmen utnyttjats för att bygga anläggningar för bearbetning av avfallsvatten i Grekland?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Att kontrollera att kraven enligt direktiv 91/271/EEG om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse uppfylls är en komplex uppgift, eftersom det inbegriper att utvärdera uppgifter om tusentals tätorter i hela Europeiska unionen. Kommissionen samlar in och bedömer all tillgänglig information och koncentrerar sig på de uppgifter som tagits med i de nationella genomföranderapporterna.
När bedömningen visar att medlemsstater inte uppfyller sina skyldigheter enligt direktivet inleder kommissionen överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget.
Med tanke på de tusentals tätorter som måste granskas har kommissionen föredragit ett horisontellt tillvägagångssätt. I stället för att på måfå sätta i gång enskilda överträdelseförfaranden för varje tätort har kommissionen således inlett övergripande mål där situationen för varje medlemsstat och varje central skyldighet behandlas. Grekland är en av de medlemsstater som fortfarande har betydande svårigheter att genomföra direktivet korrekt.
När det gäller tätorter med mer än 10 000 invånare har Grekland fastställt 36 känsliga områden. Av de 18 tätorterna med utsläpp i dessa områden uppfyller 14 stycken direktivets krav. Kommissionen anser dock att ytterligare 10 vattendrag borde ha klassats som känsliga områden. Det pågår ett överträdelseförfarande där ett motiverat yttrande har avgetts. De grekiska myndigheterna bestrider att områdena behöver klassas som känsliga. Bedömningen av den information som lämnats pågår, och om det blir nödvändigt kommer kommissionen inte att tveka att föra ärendet vidare till domstolen.
När det gäller frågan om tätbebyggelsen i Thriasio Pedio-regionen förklarade EG-domstolen i sin dom av den 24 juni 2004 att Grekland hade underlåtit att inrätta ett ledningsnät och att ombesörja tillräcklig rening. Kommissionen har därför inlett ett överträdelseförfarande i enlighet med artikel 228 i fördraget.
De grekiska myndigheterna har gått med på att anlägga den erforderliga infrastrukturen, vilken samfinansieras av sammanhållningsfonden. Enligt tillgängliga uppgifter beräknas projektet vara driftfärdigt senast i slutet av 2009.
När det gäller tätorter med mer än 15 000 invånare eller personekvivalenter uppfyller 52 av de 75 tätorterna de normer som anges i direktivet beträffande ledningsnät för avloppsvatten från tätbebyggelse samt sekundär rening.
I fråga om de tätorter som inte följer bestämmelserna har kommissionen inlett ett överträdelseförfarande. I sin dom av den 25 oktober 2007 fastslog domstolen att 23 tätorter fortfarande inte uppfyllde direktivets krav. Kommissionen har begärt information från de grekiska myndigheterna om vilka åtgärder de planerar att vidta i syfte att rätta sig efter domen.
När det gäller frågan om den allt mindre omfattningen av bebyggelse kontrollerar kommissionen tillgänglig information, och eventuell bristande överensstämmelse tas upp inom ramen för det pågående överträdelseförfarandet.
Det bör betonas att Grekland utnyttjar tillgänglig EG-finansiering i syfte att följa direktivet. I fråga om sammanhållningsfonden drivs för närvarande 41 projekt i Grekland. Utnyttjandegraden är 49 procent. Dessa projekt är mycket ofta kombinerade projekt, som förutom infrastruktur för avlopps- och regnvatten även kan omfatta infrastruktur för vattenförsörjning.
Genom Europeiska regionala utvecklingsfondens (ERUF) operativa program ”Miljö” samfinansieras nio avloppsprojekt. Dessa avser anläggning och/eller modernisering av avloppsreningsverk och avloppsnät. Utnyttjandegraden är 19 procent.
När det gäller ERUF:s regionala operativa program bör frågan om utnyttjandegrader för avloppssektorn ställas till behöriga regionala myndigheter.
I motsats till vad som gäller för det operativa programmet ”Miljö” är en medlemsstat inte tvungen att informera kommissionen om hur varje enskilt projekt framskrider.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Fru talman, fru kommissionsledamot! I ert svar nämnde ni dussintals stora städer i Grekland som fortfarande inte har någon lämplig avloppsrening eftersom de biologiska reningsverken inte byggts färdigt, trots att den stora merparten av dem samfinansierats med gemenskapsmedel. Jag undrar om jag kan få en förteckning över de städer vars antal ni hänvisade till? För det andra, vad har kommissionen att säga om det faktum att dessa problem kvarstår, åratal efter genomförandet av EU-lagstiftningen? Avser ni att dra frågan inför EG-domstolen? I så fall när?
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) I ett par fall fortsätter vi med överträdelseförfarandena. Den information som vi kan lämna kommer vi att lämna. I några fall som jag nämnde kan vi dock informera er om framstegen med det operativa programmet ”Miljö”, men vi kan inte rapportera om varje projekt eftersom denna information är tillgänglig för varje medlemsstat. Så ni kommer att få den information som vi har tillgång till. Som jag framhöll i mitt svar driver vi mycket kraftfullt på genomförandet av det nya regelverket på detta område.
Talmannen
Frågorna 67 och 83 är inte tillåtliga.
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
Jag vill tacka kommissionsledamoten och i synnerhet våra tolkar för att de har stannat kvar, trots att vi har dragit över tiden.
Frågestunden är härmed avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.10 och återupptogs kl. 21.05.)
