A mezőgazdaság stratégiai ágazatként történő elismerése az élelmezésbiztonsággal összefüggésben (rövid ismertetés) 
Elnök
A következő napirendi pont Sârbu asszony jelentése, amelyet Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság nevében készített a mezőgazdaság stratégiai ágazatként történő elismeréséről az élelmezésbiztonsággal összefüggésben.
Daciana Octavia Sârbu
Tisztelt elnök úr! Megtiszteltetés számomra, hogy Ön elé terjeszthetem a jelentésemet, amely arról szól, hogy a mezőgazdaság stratégiai jelentőséggel bír az Európai Unió élelmezésbiztonsága szempontjából. A mezőgazdaság az Európai Unió stratégiájáról és jövőjéről folytatott megbeszélések során elhanyagolt téma. Ez a jelentés rá fog mutatni arra, hogy Európa nem valósította meg az élelmezésbiztonságot, gazdálkodókat és egész vidéki térségeket fenyeget az eltűnés veszélye, és az új kihívások, mint például az éghajlatváltozás valószínűleg mind Európában, mind világszerte destabilizálják a már amúgy is fogyó élelmiszer-készleteket.
Figyelembe véve, hogy 2050-re legalább 70%-kal kell növelni az élelmiszer-termelést ahhoz, hogy kielégítsük a világ népességének élelmiszer-szükségletét, az élelmezésbiztonság olyan téma, amelyet a globális és európai szinten folytatott viták középpontjába kell állítani. Az Európai Uniónak határozott választ kell adnia ezekre a kihívásokra, és e jelentés révén teszünk kísérletet arra, hogy a mai napon egy sor egyedi fellépésre tegyünk javaslatot.
Mindenekelőtt erőteljes közös agrárpolitikára van szükségünk, aminek célja, hogy a korlátozott erőforrások mellett és az éghajlatváltozás hatásai közepette a lehető legtöbb uniós polgár számára garantálja az élelmezés-biztonságot. Nem beszélhetünk élelmezés-biztonságról, ha képtelenek vagyunk megbirkózni két kritikus problémával: a piaci változásokkal és az áringadozással, valamint a világ élelmiszer-készleteinek megcsappanásával.
Az áringadozás témájában szorgalmaztam, hogy a Bizottság az új KAP keretében fokozza a piaci intervenciós eszközök szerepét, és hozzon következetesebb intézkedéseket a mezőgazdasági piacokon folyó spekuláció visszaszorítása érdekében. A világ élelmiszer-készletei manapság a korábbinál sokkal korlátozottabbak. Becslések szerint csupán másfél hónapig fedeznék a világ élelmiszer-szükségleteit. Ezért gondoltam arra, hogy hasznos lenne olyan globális élelmiszer-készletrendszert létrehozni, amely az éhezés enyhítését szolgáló biztonsági készletekből és a mezőgazdasági piacok árszabályozására szolgáló készletekből épülne fel, és nemzetközi oltalom alatt állna, valamint olyan létező intézmények szakértelmére támaszkodna, mint az ENSZ vagy a FAO. Úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak kell kezdeményeznie ezt a fellépést, ezért kértem a Bizottságot arra, hogy vállalja fel ezt a szerepet.
A jelentésben tárgyalt másik fontos kérdés a fiatal gazdálkodók helyzete. Ha az európai mezőgazdaságról értekezünk, több figyelmet kell szentelnünk a fiatal gazdálkodóknak. Európa-szerte a gazdálkodóknak csupán 7%-a 35 év alatti. Ezért kértem a Bizottságot olyan intézkedések meghozatalára, amelyek ösztönzőleg hatnak rájuk.
Másrészről hangsúlyoztam, hogy meg kell őrizni az európai mezőgazdaság sokféleségét. Erre vonatkozóan megemlítettem, hogy a hagyományos mezőgazdasági gyakorlatok, a családi gazdálkodás, a kisgazdaságok és a biogazdálkodás mind értékes módon járulnak hozzá az élelmezés-biztonsághoz. A mezőgazdaság ilyen formáit támogatató, uniós szintű programok kidolgozását is szorgalmaztam. Ne feledjük azonban, hogy az Európai Unióban létező dolog a szegénység és az éhezés, valamint hogy ezen a télen európaiak milliói kértek élelmiszersegélyt az Uniótól. A jelen gazdasági válság közepette tehát óriási jelentőséggel bír, hogy az uniós finanszírozást az "Európai Unió legrászorulóbb személyeinek nyújtott élelmiszersegély” elnevezésű programjának fenntartására használjuk fel.
Végül köszönetet szeretnék mondani a segédelőadóknak és a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottságban dolgozó kollégáimnak a kiváló együttműködésükért és a jelentés elkészítésében való részvételükért, továbbá köszönettel tartozom a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság titkárságának is. Remélem, hogy holnap olyan jelentést fogunk közösen elfogadni, amely megfelel az európai polgárok várakozásainak.
Mairead McGuinness
Tisztelt elnök úr! Meg szeretném köszönni előadónknak, Sârbu asszonynak a jelentésen végzett nagyszerű munkáját, és hogy együttműködött valamennyi segédelőadóval. Ez annak a munkának a folytatása, amit én végeztem az előző mandátumom alatt, a közös agrárpolitika és a globális élelmezésbiztonság szerepére vonatkozóan.
Sajnálom, hogy éjfél előtt néhány perccel vitatjuk meg ezt a jelentést. Talán éjfél előtt egy perccel fog ráébredni Európa és a világ arra, hogy milyen bizonytalan a helyzetünk az élelmiszer-termelés tekintetében.
Ez a jelentés rendkívül hasznos adalékot nyújt az erről a témáról folytatott általános vitánkhoz, valamint a közös agrárpolitika reformjáról szóló vitánkhoz.
Voltak bizonyos aggályaim, de úgy gondolom, hogy azokat tükrözi a végleges szöveg. Az az elképzelés, miszerint az egyik termelési rendszer jobb, mint a másik - hogy a bio, a kicsi, a helyi jobb -, nem jó érv. Élelmezés-biztonságunk érdekében valamennyi termelési rendszerre szükségünk van. Valóban foglalkoznunk kell a piaci ingadozással és a spekulációval, és nem hiszem, hogy mindenre megtaláltuk volna a választ.
A mezőgazdaság egyetlen fő problémája a gazdálkodók alacsony jövedelme. A fiatal gazdálkodók nem fognak a semmiért dolgozni, és foglalkoznunk kell az alacsony jövedelem problémájával, ha biztonságos élelmiszer-ellátást akarunk.
Miroslav Mikolášik
(SK) Tisztelt elnök úr! A népesség folyamatos növekedése miatt kénytelenek vagyunk behatóbban megközelíteni az élelmezésbiztonság és a megfelelő, egészséges és tápláló étrend kérdését.
Az élelmezésbiztonság garantálása érdekében átláthatóbbá és tisztességesebbé kell, hogy váljon az élelmiszerlánc, hogy a gazdálkodók számára tisztességes megtérülést biztosíthassunk - nyereséggel és árszabályozással -, és életképes legyen a mezőgazdasági ágazat.
Véleményem szerint rendkívül fontos, hogy határozott politikát kövessünk a vidékfejlesztésre vonatkozóan, aminek révén fenntarthatjuk a vidéki Európa életképességét, fellendíthetjük a mezőgazdaság versenyképességét, támogathatjuk az innovációt, és végül a foglalkoztatást is.
A mezőgazdaság óriási jelentőséggel bír, különösen a hátrányos helyzetű térségekben, ennélfogva ösztönző intézkedéseket kell elfogadni a mezőgazdaság támogatására a vidéki térségekben, több fiatalt kell a mezőgazdaságba vonzani, és elő kell segíteni a regionális különbségek csökkentését, továbbá biztosítani kell a fenntartható fejlődést.
Luís Paulo Alves
(PT) Tisztelt elnök úr! Őszintén gratulálok kollégámnak, Sârbu asszonynak a jelentés érdekében végzett kiváló munkájáért. Határozottan javaslom, hogy a Bizottság vegye azt figyelembe, különösen abból a szempontból, hogy a mezőgazdasági kérdések összetett dimenziója - amely jóval túlnyúlik a mezőgazdaság szűk határain - megkívánja olyan egyéb területek bevonását, mint például a belső piac és a pénzügyi szabályozás, és az unión kívüli fórumokon is figyelmet érdemel, mint például a G20 vagy a Világkereskedelmi Szervezet (WTO).
A mezőgazdaság, a gazdálkodók, Európa és a világ népének megfelelő minőségű élelmiszerrel való ellátása szempontjából döntő fontosságú kérdésekkel csak akkor tudunk érdemben foglalkozni, ha minden oldalról megvizsgáljuk azokat. A közös agrárpolitika reformjának ambiciózus célkitűzései csak akkor valósíthatók meg, ha a reformok túlnyúlnak a mezőgazdaság szűk határain, és ha a célkitűzéseket a más politikai területeken szükséges fellépés esetén és egyéb globális szervezetekben is figyelembe veszik.
Ez a jelentés ezt egyértelműen nyilvánvalóvá teszi, és ezért megemelem a kalapom előtte.
Janusz Wojciechowski
(PL) Tisztelt elnök úr! Én is gratulálni szeretnék Sârbu asszonynak ehhez a kiváló jelentéshez, ami véleményem szerint a jelen parlamenti ciklus egyik legjelentősebb jelentése.
Világszerte egyre több az ember, ugyanakkor csökken a rendelkezésre álló mezőgazdasági terület mennyisége. Az élelmiszer minden eddiginél inkább stratégiai termékké válik. Míg a kőolaj kiváltható nap- vagy nukleáris energiával, a bolygónk biztosította élelmet semmi sem helyettesítheti. Az Európai Unióban néha úgy viselkedünk, mintha folyamatosan az élelmiszer-túltermelés problémájával küzdenénk. Az elmúlt években az Európai Unió egész agrárpolitikája azon alapult, hogy módot találjon a mezőgazdasági termelés korlátozására és csökkentésére. Ma azonban kezd körvonalazódni, hogy eljön az idő, amikor élelmiszerhiány lesz. Nagyon jó dolog, hogy a Sârbu-jelentés formájában jelzés érkezett a Parlamenttől, és rámutatott arra, hogy a helyzet megváltozott, és hogy az Európai Unió agrárpolitikájának is változnia kell. Tisztelnünk kell a mezőgazdaságot - ez élelmezés-biztonságunk garanciája.
Peter Jahr
(DE) Tisztelt elnök úr! A politikában ugyanaz a helyzet, mint a mindennapjainkban: nem igazán értékeljük azt, amink van. Úgy tűnik tehát, hogy az Európai Unióban élelmiszertöbbletünk van, és természetesen mindig nagy a választék. Az állati takarmányexportot is figyelembe véve azt láthatjuk, hogy az Európai Unió 88%-ban önellátó. Ez azt jelenti, hogy az Európai Unióban arra kell törekednünk, hogy a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek tekintetében is fenntartsuk az önellátásnak ezt a mértékét.
Ezért rendkívül hálás vagyok az előadó Sârbu asszonynak, amiért ismételten rámutatott erre a problémára. Az Európai Unióban továbbá olyan közös agrárpolitikára van szükségünk, amely képes elegendő élelmiszerrel ellátni polgárainkat. Figyelembe véve a világ népességének növekedését, az éghajlatváltozás hatásait és az emelkedő energiaárakat, világos, hogy az európai gazdálkodók a jövőben nem lesznek képesek önállóan helyt állni. Ez okból világméretű stratégiai egyeztetés is szükséges.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Az Unió biztonságos élelmiszer-ellátása a következő évtizedek egyik legnagyobb biztonságpolitikai kihívása lesz. A Sârbu-jelentésnek ez a legnagyobb értéke, ami rámutat arra, hogy egy-két évtized múlva az élelmiszer és az édesvíz olyan stratégiai termék lesz, mint most a kőolaj és a földgáz. Azért is jó az időzítése a jelentésnek, mivel most folynak a közös agrárpolitika jövőjéről szóló viták, most folyik a 2014 utáni költségvetés tervezése, és sokan fenik a fogukat a közös agrárpolitika költségvetésének megcsorbítására. Nagyon fontos, hogy ez a közös agrárpolitika a jövőben megfelelő forrásokkal rendelkezzen. Ehhez meg kell győzni a pénzügyminisztereket, a döntéshozókat, hogy az élelmiszer-gazdaság az Európai Unióban nem csak élelmiszert termel, hanem olyan közjavakat, környezetvédelmi szociális közjavakat is, amelyeket a mezőgazdaság nélkül semmi módon nem tudnánk szavatolni és megtermelni.
Krisztina Morvai
(HU) Az élelmiszer-biztonságról szólva zavaró számomra, hogy az Európai Unió országait egységes egészként kezeli a jelentés. Az új tagállamokban egészen más a helyzet, mint a régiekben. Magyarországgal kapcsolatban például hadd tegyek fel két kérdést. Hogyan lehetséges, hogy egy csodálatos mezőgazdasági adottságokkal rendelkező országban gyermekéhezésről beszélhetünk? Az Európai Unió közepén gyerekek és felnőttek is éheznek. A másik kérdésem: hogyan lehetséges, hogy olyan egészségtelen irányban változott a mezőgazdaságunk, hogy hatalmas területeken ipari jelleggel nyersanyagot állítunk elő, elsősorban valamiféle -elnézést a kifejezésért, de - gyarmati jelleggel, és ugye a feldolgozása ennek az élelmiszernek külföldön folyik, ott termelik meg azt a profitot, amit aztán - megint csak visszahozva Magyarországra a feldolgozott élelmiszert - realizálnak magas áron. Valami alapvető probléma van mindezzel.
Seán Kelly
(GA) Tisztelt elnök úr! A többi felszólalóhoz hasonlóan én is gratulálni szeretnék az előadó Sârbu asszonynak a témában végzett kiváló munkájáért.
Sârbu asszony a négy perc alatt számos kérdéssel foglalkozott. Nem kívánok valamennyi, általa érintett témán végigmenni, csupán két dologra szeretnék ismételten kitérni. Először is szükség van egy jól megalapozott közös agrárpolitikára. Remélem, hogy ez a Parlament kulcsszerepet fog játszani annak biztosításában, hogy a KAP ne veszítse értelmét, illetve semmilyen módon ne szenvedjen csorbát. Másodsorban gondoskodnunk kell arról, hogy a fiatalokat mezőgazdasági tevékenységek irányába ösztökéljük.
Ezenkívül rendelkezünk olyan politikával, amely energianövények termesztését ösztönzi a jó mezőgazdasági területen. Tekintettel arra a tényre, hogy világszerte élelmiszerhiánnyal kell esetleg számolnunk - mivel a népesség évente 80 millió fővel gyarapszik -, szükséges-e átértékelnünk azt a politikát? Elveszünk-e az egyiktől, hogy a másiknak adhassunk, vagy talán mindkettőtől elveszünk, és végül semmi sem marad? Ezt a kérdést szeretném feltenni.
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt elnök úr, tisztelt képviselőtársaim! A jelentésből egyértelműen kitűnik, hogy a mezőgazdaság területén sem mehet minden úgy, ahogy eddig ment. Nem mehet az tovább, hogy a világ egyik végéből a másik végére szállítunk, illetve a nagyvállalatok szállítanak mezőgazdasági termékeket. Ugye, ez működhet természetellenes módon. Európába hoznak be, köztük Magyarországra is almát, paprikát, paradicsomot, és nem is Spanyolországból vagy Hollandiából nagyrészt, hanem Kínából, Brazíliából, hát hústermékeket. Mehet ez így, csak hát azokat a termékeket fel kell tenni a szállítóeszközre, mondjuk hajóra, heteken-hónapokon át utaznak. Ezeket különböző tartósítószerekkel tartósítani kell, amik az emberek számára nagy fogyasztás esetén mérgezőek. Namost az emberek a nagy kereskedelmi láncokban ehhez a termékekhez jutnak hozzá, és aztán csodálkoznak, mi ez a sok betegség, daganatos, rákos megbetegedés. Hát nyilvánvaló, hogy az ételszínezékek és a mesterséges adalékanyagok ezeknek a kiváltói. Hozzá kell tennem, hogy a kisgazdákat kell támogatni, hogy egy kialakulóban lévő élelmiszerválságban Európa mentőövei lehessenek, ezért a multicégek helyett a kisgazdákat kell támogatni.
João Ferreira
(PT) Tisztelt elnök úr! A mezőgazdaság stratégiai ágazatként történő elismerése az élelmezésbiztonsággal összefüggésben - amiről ez a jelentés szól - nem választható el az élelmiszer-önellátás fogalmának felismerésétől és elősegítésétől. Minél nagyobb egy ország élelmiszer-függősége és élelmiszer-biztonságának hiánya, annál nehezebb elegendő élelmiszert biztosítania a népessége számára, mind minőség, mind mennyiség szempontjából.
Az élelmiszer-önellátás a legjobb biztosíték az élelmiszerárak ingadozása ellen, amely probléma drámai módon újra megjelent üzleti szinten. Ez az ingadozás alapvetően az élelmiszerekre vonatkozó pénzügyi spekulációból ered, amely területnek olyan nagy figyelmet szenteltek a spekulánsok, a befektetési alapok, a fedezeti alapok, a nyugdíjalapok és a nagy pénzintézetek, hogy a többi spekulációs buborék vagy leeresztett vagy kipukkadt.
A spekuláció megszüntetésének egyetlen módja, hogy megszüntetjük azokat az eszközöket, amelyek azt életképessé teszik, nevezetesen bizonyos pénzügyi termékeket, mint például a tőzsdén kívüli származtatott ügyleteket.
Az Európai Unió által erre a területre vonatkozóan elfogadott intézkedések sajnos egyáltalán nem képesek visszatartani ezt az aljas spekulációs hullámot és annak embertelen következményeit, amint azt az ENSZ egyik, az élelemhez való joggal foglalkozó, speciális előadója által nemrég készített jelentése is elismeri.
Lívia Járóka
Tisztelt elnök úr! A legeslegszegényebbek, az európai romák helyzetét vitatjuk meg, és az új magyar elnökséggel együtt mindannyian az európai romastratégiával foglalkozunk.
A legeslegszegényebbeket érintő ágazatközi kérdések közül nagyon ritkán van szó a mezőgazdaságról, nevezetesen azért, mert Európában a legeslegszegényebbek nem rendelkeznek földtulajdonnal. Tehát nem csak az élelmezés-biztonságról van szó, hanem arról, hogy kerül-e valami az asztalra. Amint egyik kollégám már említette, ez alapvető kérdés a ma Európai Uniója számára. Úgy vélem, hogy a mezőgazdasági ágazat - és a Bizottság e dokumentumokon végzett munkája - összhangban kell, hogy álljon az Európai Unió valamennyi a szegénység elleni küzdő, és a jövő generációinak élelmezésével foglalkozó mikroregionális fejlesztési projektjével.
Kristalina Georgieva
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! A Bizottság üdvözli ezt az időszerű jelentést, mivel meredeken emelkednek az élelmiszerárak - elsősorban a szeszélyes időjárási feltételek és a természeti katasztrófák miatt, de az élelmiszerek költségére kiható energiaárak növekedése miatt is.
Ezért köszönetet szeretnék mondani az előadó Sârbu asszonynak és a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság tagjainak a munkájukért.
Az élelmezésbiztonság alapvető fontosságú a világszerte közel egymilliárd éhező ember számára, de fontos Európa kiszolgáltatott népessége számára is. Az ő esetükben valódi értéket képvisel a közös agrárpolitika. A néha kritikával illetett KAP mindezidáig megfizethető áron biztosította az uniós polgárok élelmezését, és Európában garantálta az élelmezés-biztonságot. Ez továbbra is így kell, hogy legyen. Az élelmezésbiztonságot központi kérdésként határozta meg a közös agrárpolitika 2020-ig terjedő jövőjéről szóló, november 18-án elfogadott bizottsági közlemény.
A Sârbu asszony által elénk terjesztett jelentés hangsúlyozza a túlzott áringadozás problémáját, amely a gazdálkodókra és fogyasztókra gyakorolt hatása miatt szorosan összefügg az élelmezés-biztonsággal.
A Bizottság maradéktalanul egyetért azzal, hogy foglalkozni kell a túlzott áringadozással. A piaci kérdésekre vonatkozóan együtt kell megfelelőbb megoldást találnunk a szabályozás, a felügyelet és az átláthatóság biztosítása érdekében, és ehhez nem csak megfelelőbb pénzügyi szabályozásra, hanem fokozottabb átláthatóságra van szükség a piacon.
A jelentés világélelmezési rendszer létrehozását javasolja. A dolog nem egyszerű. A múltban már voltak tapasztalataink a terméktanácsokkal. Nem bizonyultak sikeresnek, és ezért ez a téma kétségtelenül alaposabb vitát igényel. Megkívánja azon tapasztalatok elemzését is, amelyeket például a Bizottság által 2008-ban elfogadott az 1 milliárd eurós élelmezés-finanszírozási eszköz révén, valamint azon munka során szereztünk, amelyet a Bizottság vállal a FAO-val és a Világélelmezési Programmal együttműködésben - ez utóbbi célja, hogy az élelmiszerárak emelkedésének enyhítése érdekében biztosítsuk plusz készletek elhelyezését.
Mindezek az erőfeszítések akkor dolgozhatók ki, amikor a G20-ak közelebbről megvizsgálják az élelmiszer-készletek kérdését, és biztosíthatom Önöket, hogy az Európai Bizottság az elkövetkező hetek során aktívan részt fog venni az erre vonatkozó mérlegelésekben.
A jelentés szorgalmazza - és ezt a mai este folyamán sokan említették -, hogy határozott mezőgazdasági és vidékfejlesztési politika szükséges Európában, amely képes mindenki számára garantálni az élelmezésbiztonságot - a kutatás és az innováció támogatása révén - azon kihívásra válaszképpen, miszerint az egyre csökkenő erőforrásból kell többet termelnünk.
A Bizottság teljes mértékben egyetért ezzel. A célok elérésére nem létezik más megfelelő eszköz, mint olyan határozott közös agrárpolitika, amely képes garantálni a mezőgazdaság gazdasági és környezeti versenyképességét, és - amint azt néhány felszólaló említette - képes a fiatalokat Európa mezőgazdasági ágazatába vonzani.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2011. január 18-án, csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Sergio Berlato
Az élelmezésbiztonság európai és globális szinten is politikai prioritás. Az élelmiszerlánc globalizációja azt jelenti, hogy újabb és újabb - néha egészséget és a fogyasztói érdekeket veszélyeztető - kihívások jelennek meg.
Az Európai Unió számára az jelenti az egyik legnagyobb erőpróbát, hogy olyan mezőgazdasági és élelmezési reformokat dolgozzon ki, amellyel kielégíti a világ népességének szükségleteit. A legutóbbi adatok szerint folyamatosan nő a világ népessége, és becslések szerint 2050-re körülbelül 40%-kal fog növekedni, aminek eredményeképpen növekedni fog az élelmiszer-szükséglet, ami várhatóan a duplája lesz a jelenlegi igényeknek.
A tagállamoknak és az Uniónak gondoskodniuk kell az élelmiszer-ellátás biztonságáról, hogy megbirkózzanak a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek iránt világszerte megnyilvánuló, egyre növekvő kereslettel. Az Európai Uniónak e cél elérése érdekében az egyedi jellemzőket figyelembe véve kell garantálnia az élelmiszerek biztonságát, ugyanakkor biztosítania kell a belső piac megfelelő működését.
Végül azt szeretném kérni a Bizottságtól, hogy vizsgáljon meg minden lehetséges intézkedést a dolgozó fiatalok képzésének javításának érdekében, valamint annak érdekében, hogy munkalehetőségeket teremtsenek az élelmezésbiztonság területén végzett fiatalok számára, aminek elsődleges célja, hogy növeljük a foglalkoztatást a mezőgazdasági ágazatban.
Zuzana Brzobohatá
Nagyon is helyes, ha hangsúlyozzuk, hogy az Európai Unió lakosai számára mennyire fontos az élelmezésbiztonság, hiszen ez alapvető emberi joguk. Az Európai Uniónak tehát arra kell törekednie, hogy biztosítsa, hogy az Európai Unió valamennyi polgára pénzügyileg és fizikailag is hozzáférhessen az egészséges és tápláló élelemhez, és ennek segítségével aktív és egészséges életet élhessen. Szigorúan ellenőriznünk kell az élelmiszer- és a mezőgazdasági termelést, az élelmiszerek biztonságát és minőségét, valamint a környezeti fenntarthatóságukra vonatkozó, legszigorúbb normák betartását. Ilyen körülmények között azonban azt is hangsúlyozni kell, hogy az európai gazdálkodók versenyképességének megőrzése érdekében feltétlenül szükség van hasonló minőségi és biztonsági normákra a harmadik országokból importált élelmiszerekre vonatkozóan. Azokat az intézkedéseket is támogatni kívánom, amelyek arra fogják ösztönözni a gazdálkodókat, hogy javítsák az energia-hatékonyságot, mivel az energiaköltségek kulcsszerepet játszanak a gazdálkodói tevékenységek nyereségességében. Véleményem szerint az egész jelentés legfontosabb aspektusa a Bizottsághoz intézett empatikus felhívás, miszerint a köz érdekében és a tagállamokkal együttműködésben biztosítson nyilvános hozzáférést az élelmezésbiztonság ellenőrzésének eredményeihez, elsősorban a tagállamok közötti gyors információ-áramlás biztosításával. Egyszerűen nem engedhetjük meg, hogy olyan hibák történjenek, mint a jelenleg Németországban forgalomba hozott nyomokban dioxint tartalmazó hús, illetve az, hogy a többi tagállam elégtelen és késedelmes tájékoztatást kapott a felmerült helyzetről.
Nessa Childers
írásban. - Ha azon kezdünk gondolkozni, hogy mi lesz a végkimenetele a 2013 utáni KAP-nak, az élelmezésbiztonság, az élelmiszerhiány és a fenntarthatóság témái még inkább előtérbe kerülnek. Ez olyan dolog, amit a tisztelt Házban szinte mindenki és a törvénytervezet kidolgozásában résztvevők is el fognak ismerni. A bioüzemanyag több évvel ezelőtti fellendülése - amihez 2009-ben hozzájött az élelmiszer világválság - megmutatta, hogy mennyire szűkössé kezd válni az élelemforrás. Ilyen körülmények között szűkítenünk kell a látókörünket: az élelmezés fenntarthatóságát és azok szükségleteit kell első helyre tenni, akik nem férnek hozzá automatikusan az élelmiszerekhez, a gazdálkodási gyakorlatokat és innovációkat az élelmiszer mennyiségének növelése és a megfelelő növények irányába kell terelni, továbbá az új KAP-ról szóló törvénytervezet kidolgozása során végül gondoskodnunk kell arról, hogy az új KAP szén-dioxid-mentes Európa létrehozását segítse elő, amely nem súlyosbítja tovább a jelenlegi szén-dioxid-problémát.
Robert Dušek
Az élelmiszer-ellátás biztonságát alapvető emberi jognak tekintjük. A mai világban 900 millió ember éhezik tartósan a szegénység miatt. A világ népességének száma 2050-re várhatóan meghaladja a 9 milliárdot, és a világ élelmiszer-termelésének akár 70%-kal is növekednie kell. A mezőgazdaságnak egyrészről növelnie kell a teljesítményét, másrészről meg kell birkóznia a magas energiaárakkal, a szennyezetlen földterületek állandó zsugorodásával és az éghajlatváltozás következményeivel. Foglalkoznunk kell az árupiacokon folyó spekuláció és a csökkenő élelmiszer-készletek okozta bizonytalansággal és áringadozásokkal. Az alapvető élelmiszerek ellátásának jövőbeli biztonsága érdekében határozott közös agrárpolitika (KAP) szükséges. A KAP-nak a termelékenység növelése, továbbá mind a környezetvédelmi szempontból fenntartható élelmiszer-termelés, mind a hagyományos mezőgazdaság, a kistermelők, a biogazdaságok támogatása révén, valamint az élelmiszerek helyi és regionális elosztása révén kell javítania az élelmezés-biztonságot. Ezek a mezőgazdasági modellek hozzájárulnak az élelmezésbiztonsághoz, mivel az Európai Unió egyes régióiban generációk óta bevált módszereket és eljárásokat alkalmaznak. A mezőgazdaság a leginkább stratégiai jellegű uniós politika, amelynek sikere hozzá fog járulni Európa népességének túléléséhez az élelmiszerválság idején. Annak érdekében, hogy a KAP képes legyen leküzdeni az éghajlatváltozás hatásait, elfogadható szinten tartsa az élelmiszerárakat és fokozza az egészséges élelmiszer-ellátást, legalább a jelenlegi szinten kell tartani a költségvetését.
Sandra Kalniete
Az európai mezőgazdaság az Unió stratégiai szempontból legfontosabb ágazatainak egyike, mivel több, mint 500 millió ember számára biztosít élelmiszer-ellátást. Ahhoz, hogy az európai mezőgazdasági politika elvégezhesse legfontosabb feladatát, nevezetesen hogy Európa népességét egészséges és jó minőségű, megfizethető árú élelmiszerrel lássa el, ugyanakkor megfelelő jövedelmet biztosítson a gazdálkodók számára, versenyképesnek kell lennie a világpiacon, és garantálnia kell Európa belső piacán a tisztességes versenyt. Ezért a KAP reformja révén valamennyi európai gazdálkodó számára egyenlő esélyt kell biztosítani. Az Európai Unió tagállamai nem ütköztek még élelmezésbiztonsági problémákba. Ennek kockázata azonban fel fog merülni a jövőben, és ennek megfelelően kell reagálnunk, még a kockázatok felmerülése előtt. Figyelembe kell vennünk, hogy a gazdálkodók már most is minimális jövedelemmel vagy akár veszteséggel termelnek, és ez káros hatással van a termelés fenntartására. Az is tény, hogy a természeti katasztrófák befolyásolják az élelmiszerek bolti árát, és ennek következményeként azt is, hogy mennyire elérhetők az élelmiszerek az emberek számára. Fel kell ismernünk, hogy a mezőgazdaság stratégiai jelentőségű az Európai Unióban, és mindent meg kell tennünk azt biztosítandó, hogy Európa népe a jövőben ne szenvedjen élelmiszerhiányt amiatt, hogy az uniós politikusok és kormányok nem ismerték fel időben a kockázatokat, és nem hárították el azokat. A mezőgazdaság stratégiai ágazatként történő elismerése az élelmezésbiztonság szempontjából fontos lépést jelent abban az irányban, hogy a jövőben elkerülhessük az élelmezésbiztonsági problémákat.
Elisabeth Köstinger
A saját kezdeményezésű jelentés elismeri annak tényét, hogy a mezőgazdaság stratégiai jelentőségű a globális élelmezésbiztonság szempontjából. Ha előre tekintünk egy kicsit, látható, hogy sürgősen cselekednünk kell. Szakértői becslések szerint 2050-re kétszeresére fog nőni a világ élelmiszer-szükséglete. A mezőgazdaságnak képesnek kell lennie a növekvő népesség biztonságos és megfelelő élelmezése iránti óriási igény kielégítésére. Ugyanakkor foglalkozni kell a korlátozott természeti erőforrások, a magas energiaárak és az éghajlatváltozás jelentette akadályokkal. Támogattam a jelentést, amely világosan rámutat arra, hogy az élelmezésbiztonság központi probléma az Európai Unióban is, és megkívánja az egyes politikai területek összehangolását. Csak akkor érhető el haladás, ha a mezőgazdasági politika, a fejlesztés-politika, a kereskedelemi politika, az energia-politika és a kutatás területei együttműködnek. Tehát a gazdálkodók jövedelmének biztosítása és a megfelelő mennyiségű, jó minőségű élelmiszer-ellátás a közös agrárpolitika kulcsfontosságú céljai kell, hogy legyenek. A rossz termés, a spekuláció és a kereskedelem koncentrálódása azt eredményezi, hogy nagymértékben ingadoznak a piaci árak a mezőgazdasági ágazatban, és ezek jelentős bizonytalansági tényezők. A beavatkozás és a készletfelhalmozás azok a válságkezelő mechanizmusok, amelyek véget vetnek a piaci visszaéléseknek és a spekulációnak. Fontos, hogy ezek a piaci intervenciós mechanizmusok központi szerepet játsszanak a jövőbeli közös agrárpolitikában. Emellett egy másik fontos kérdés az élelmiszer-készletek és a veszélyhelyzetekre szóló tartalékok globális rendszerének kialakítására vonatkozó ajánlás.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
Európának olyan közös agrárpolitikára van szüksége, amely az európai mezőgazdaság stagnálása helyett annak fejlődését garantálja. A mezőgazdasági politika meg kell, hogy feleljen Európa és a világ kihívásainak, különösen, ha figyelembe vesszük azt a tényt, hogy az ENSZ Mezőgazdasági és Élelmezési Világszervezete szerint legalább 70%-kal kell növelni az élelmiszer-termelést ahhoz, hogy kielégítse a világ 2050-re valószínűleg 9 milliárd főt meghaladó népességének szükségleteit. Látható tehát, hogy a közös agrárpolitikának a hatékonyság növelése révén kell fokoznia az élelmezésbiztonságot, ugyanakkor a környezetvédelmi szempontból fenntartható élelmezési politikát kell támogatnia. Rá kívánok mutatni, hogy átlátható szabályokra van szükség ezen a területen. Nagyra értékelem azokat a kezdeményezéseket, amelyek a mezőgazdaság sokféleségének elősegítését, valamint a hagyományos és ökológiai mezőgazdasági termelés folytatását javasolják. Ezenkívül gondoskodnunk kell arról, hogy a KAP céljainak - mint például az innováció, a modernizáció, a versenyképesség fokozása és mindenekelőtt a modern mezőgazdaság - megvalósítása érdekében a fiatal gazdálkodók termőföldhöz és hitelekhez való hozzáférése biztosított legyen.
Véronique Mathieu
Az európai közös agrárpolitika (KAP) és a globális élelmezésbiztonság közötti összefüggés olyan fontos téma, amelyet figyelembe kell venni a 2013 utáni KAP kidolgozása során. A KAP prioritásait valójában nem csak a modernkori társadalom vágyainak tükrében kell megfogalmazni, hanem a jövőben világszerte ránk kényszerített korlátozásokat is figyelembe kell venni. Az ENSZ Mezőgazdasági és Élelmezési Világszervezete szerint legalább 70%-kal kell növelni az élelmiszer-termelést, ha ki akarjuk elégíteni a világ népességének egyre növekvő szükségleteit. Európának figyelembe kell vennie a világ élelmezés-biztonságát, és az import korlátozása érdekében fokozni kell a termelését. Ezenkívül támogatom azt a javaslatot, hogy az elsősorban a spekuláció miatt bekövetkező áringadozás csökkentése érdekében vizsgáljuk felül pénzügyi jogszabályainkat. Ahhoz azonban, hogy eredményt érjünk el, a felülvizsgálatot ugyanakkor nemzetközi szinten is el kell végezni. Nagyon örülök annak, hogy a G20 francia elnökségének erre a területre vonatkozó egyik prioritása az élelmiszer- és termékárak ingadozása elleni küzdelem.
Iosif Matula
Az élelmiszer iránt világszerte növekvő igény - ami a bolygó népességének növekedéséből adódik - nyilvánvalóan hatás gyakorol a természetes élelemforrásokra, és új élelmezésbiztonsági szabályokat és óvintézkedéseket von maga után. Az Európai Unió elsődleges feladata, hogy a tagállamok számára garantálja az élelmezésbiztonsághoz való jogot, és hogy támogassa a fejlődő országokat abban, hogy kielégítő mértékű legyen az élelmezésbiztonság. Véleményem szerint fontos a helyi hagyományos élelmiszerek termelésének és értékesítésének ösztönzése. A regionális élelmiszerek számos előnnyel járnak: alacsonyabb a szállítási költség, és kisebb az élelmiszer megromlásának kockázata. Számos olyan, jelentős mezőgazdasági potenciállal rendelkező régió van, amely a társadalmi vagy gazdasági egyensúlyhiány miatt kiaknázatlan maradt, és ehhez még hozzá kell adni az elöregedő vidéki népesség és az iparosodás kihívásait is. Valójában számos hatalmas mezőgazdasági terület hasznosítása nem elég hatékony. A regionális hatóságok kulcsszerepet tölthetnek be az élelmezésbiztonságban, ha támogatják azon régiók mezőgazdasági kapacitását, amelyek rendelkeznek ezzel a potenciállal. Az Európai Unió világszerte élen jár a kutatásban és az innovációban, beleértve a mezőgazdasági ágazatot is. Mivel egyre inkább a városi népesség képviseli a többséget, új kihívást jelent, hogy mennyire kapjon elsőbbséget a városi mezőgazdaság fejlesztése, aminek célja, hogy olyan modelleket alkalmazzon az élelmezésbiztonság garantálásának érdekében, mint például a függőleges városi mezőgazdaság?
Tiziano Motti
Támogatom a mai ülésen elfogadott állásfoglalás által javasolt szemléletet: az élelmezésbiztonság alapvető emberi jog, és akkor valósul meg, ha mindenki, mindenkor, fizikailag és gazdaságilag hozzáfér a megfelelő, biztonságos és tápláló élelemhez. Az Európai Unióban jelenleg mintegy 80 millió ember él a szegénységi küszöb alatt, és közülük sokan élelmiszer-segélyprogramok keretében kapnak támogatást. A megfelelő táplálkozás szükségképpen kulcsfontosságú egészségügyi tényező, és a tudományos közösség részéről még mindig túl sok kétely merül fel a géntechnológiával módosított szervezetekre nézve. Ez okból ellenzem, hogy a szöveg nyitottan áll a géntechnológiával módosított szervezetekhez: különösen arra a részre gondolok, amely a géntechnológiával módosított élelmiszerek harmadik országokból az Európai Unióba irányuló importjára vonatkozó jóváhagyási eljárás kiterjesztéséről rendelkezik. Ha következetesen járunk el, nem hiszem, hogy megtilthatjuk, hogy a gazdálkodóink olyan technikát alkalmazzanak, amelyet azután megengedünk az import esetében. Határozottan támogatom azonban, hogy a jelenleg az összes gazdálkodó csupán 7%-át képviselő, fiatal gazdálkodókat olyan intézkedések révén ösztönözzük, mint a kedvezményes kamatozású hitelek és egyéb ösztönzők, amelyeket a tagállamok vidékfejlesztési költségvetésük révén valósítanak meg, biztos tudatában annak, hogy az európai mezőgazdasági termelés képes fenntartani a jelenlegi magas minőségi és biztonsági színvonalat.
Rareş-Lucian Niculescu
Örülök ennek a jelentésnek, amelynek témája a mezőgazdaság stratégiai ágazatként történő elismerése az élelmezésbiztonsággal összefüggésben. Megdöbbentőnek tartom azonban, hogy a Parlament ilyen kevés időt szabott a jelentés megvitatására. Ez a téma különösen aktuális most, hogy felismertük, hogy az élelmiszerválság milyen hatást gyakorolhat az államok stabilitására. A tunéziai felkelés egyik oka az élelmiszerárak emelkedése. Algéria, India és Banglades szintén olyan államok, ahol az emelkedő élelmiszerárak súlyos feszültségeket okoztak. Az energianövények növekvő mértékű termesztése, a pénzügyi spekuláció, az, hogy a termelők nagyon gyorsan nyereségesebb növények termesztésére állnak át, és végül, de nem utolsósorban számos állam polgárainak étkezési szokásaiban bekövetkező változás szintén olyan új témákat jelent, amelyek szorosan kapcsolódnak a mai jelentés tárgyához.
Hadd tegyek egy utolsó megjegyzést! Egy japán bank kiszámította, hogy az országokat mennyire veszélyezteti az élelmiszerárak emelkedése. A negyven legveszélyeztetettebb ország közül négy az Európai Unió tagállama, egy további ország hamarosan csatlakozik az Európai Unióhoz, és további három ország az Európai Unió közvetlen szomszédja. Ez érdekes mutató, amin el kell gondolkodnunk.
Pavel Poc
Ha a mezőgazdaságot stratégiai területnek tekintjük, akkor az élelmiszer-ellátás biztonságának garantálásához az kell, hogy az Európai Unió önellátó legyen, legalábbis ami az alapvető élelmiszerek és az állati takarmány előállítását illeti. Az, hogy az Európai Unió mezőgazdasági termékek behozatalára szorul, emeli az élelmiszerárakat, és az értékesítési láncban hátrányba hozza az Európai Unió termelőit. Az ENSZ Mezőgazdasági és Élelmezési Világszervezete szerint az élelmiszer és az állati takarmány iránti igény 2050-re akár 70%-kal is növekedhet. Következésképpen a mezőgazdaság valamennyi rendelkezésre álló formáját alkalmazni kell majd, és jelentős támogatást kell nyújtani az e területen folyó tudományos kutatás pénzügyi hátteréhez. Az egyes régiókra jellemző, hagyományos mezőgazdasági formák hatékony alkalmazása szintén nagyobb támogatást és közfigyelmet kíván. Az élelmiszer-termelés és a szállítási távolságok környezeti hatásainak értékelése például könnyen érthető a fogyasztó számára. A teljes termelési lánc jelenleg akár 50%-át kitevő hulladék és az áruszállítás aránytalan növekedése olyan tényezők, amelyek nem egyeztethetők össze az élelmiszer-ellátás biztonságával. Nem kelthetjük annak látszatát, hogy garantáljuk az élelmezés-biztonságot és védjük a környezetet, ha eközben megengedjük a más földrészeken termelt és több ezer kilométerről importált termékektől való függőséget. Az ilyen magatartás óriási ökológiai lábnyommal jár, ugyanakkor arra kényszeríti a fejlődő országokat, hogy szinte valamennyi szükséges élelmiszert importálják, ily módon függőségbe kerülnek, gazdaságaik tönkremennek, lakosaik elszegényednek, és környezetük elpusztul.
