Europa-Medelhavsavtal om upprättande av en associering mellan EU/Syrien (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Véronique De Keyser, för utskottet för utrikesfrågor, med Europaparlamentets rekommendation till rådet om ingåendet av ett Europa-Medelhavsavtal om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Arabrepubliken Syrien, å andra sidan.
Véronique De Keyser 
föredragande. - (FR) Herr talman! Jag är tacksam att kommissionsledamoten är närvarande här idag. Associeringsavtalet mellan EU och Syrien är den del som fattas i Barcelonaprocessen, men det har också varit ett evighetsarbete i Europaparlamentet, eftersom det ständigt har påbörjats men aldrig ingåtts.
Förhandlingarna om detta avtal inleddes 1996, innan Syrien drog sig tillbaka från Libanon. De var svåra, men utmynnade ändå i ett många gånger reviderat förslag i vilket det exempelvis fastställdes att massförstörelsevapen inte fick spridas och att terrorismen skulle bekämpas. Avtalet undertecknades i rådet i oktober 2004, men ratificeringsprocessen avbröts av det förfärliga mordet på Rafik Hariri den 14 februari 2005. Vi vet alla vad som hände sedan. Människor i Libanon och hela världen pekade finger åt regeringen i Damaskus. En undersökning, som till en början leddes av Detlev Mehlis och som nu leds av Serge Brammertz, genomfördes på platsen och i resolution 1559 uppmanades Syrien att dra tillbaka sina trupper och sin underrättelsetjänst från Libanon.
Antagandet att en person är oskyldig är en av grundpelarna i vårt rättssystem, men vi måste också ha försiktighetsprincipen i tankarna. Även om Syrien snabbt drog tillbaka sina trupper från Libanon ställde landet sig till en början tveksamt till att samarbeta med Detlev Mehlis. Av försiktighetsskäl distanserade sig Europa därför från den syriska regeringen. Är denna försiktighet fortfarande godtagbar när många händelser både på den internationella arenan och i Syriens interna politiska system borde uppmuntra oss att återuppta dialogen? Rådet kommer att bedöma detta, men jag för min del är för en dialog och utskottet för utrikesfrågor har stött mig på denna punkt med stor majoritet. Dialogen kan slutligen leda till att avtalet undertecknas, men det är fortfarande för tidigt att svara på om detta är möjligt och det är inte heller syftet med rekommendationen.
Vilka är då dessa händelser? För det första har förnyat effektivt samarbete med Serge Brammertz undersökningsgrupp inletts, vilket intygas i hans senaste rapport. Sedan har det blivit tydligt att vår isolering av Syrien har motverkat sitt syfte när det gäller demokratin i landet och att den inte har lett till att den starka regeringen försvagats. Vår politiska strategi att inte samarbeta med Syrien har bidragit till att destabilisera de försiktiga reformer som hade inletts. Dessutom hörs knappt längre Europas röst som tidigare höjdes för att försvara aktivister och politiska fångar. Slutligen, och detta är mitt tredje påpekande, har tragedin i Libanon varit en fruktansvärd läxa. Kriget mellan Israel och Libanon var ett bevis, om nu bevis behövs, på att våld är farligt och inte tjänar någonting till. Det visade att man måste arbeta politiskt med alla inblandade i konflikten, och vi vet att bakom de båda motståndarna finns andra krafter som påverkar: säkerligen Förenta staterna, men också Iran och Syrien. När Europa stängde sina dörrar hittade Syrien andra allierade, särskilt Iran, som inte bara tillhandahöll olja, utan också en ideologi som inspirerar till krig och inte alls bidrar till att främja freden i Mellanöstern.
Europa har nu engagerat sig starkt för Mellanöstern och flera diplomatiska uppdrag har genomförts regelbundet. Stöd till återupptagandet av dialogen med Syrien beträffande associeringsavtalet är en del av denna förebyggande strategi, eftersom ytterligare en konflikt i regionen kan leda till en ännu större katastrof. Låt oss inte ha några illusioner. Syrien kommer inte att bryta handeln med Iran, men de högsta myndigheterna i Syrien säger sig vara beredda att distansera sig från Iran när det gäller fredsprocessen i Mellanöstern. Det är ett viktigt steg. Det är ett land med en stark regering som för en hård linje, där mänskliga rättigheter inte respekteras tillräckligt, och i mitt betänkande förs en ganska tydlig diskussion om dessa problem. Trots detta är Syrien ett stort och civiliserat land som måste behandlas med respekt, värdighet och uppriktighet. Syrien kan ha ett stabiliserande inflytande på Mellanöstern och vi behöver det. När Fouad Siniora var här lade han fram scenariot om en lösning på problemet med Shebaa-jordbruken, och det finns andra möjligheter till försoning. Jag förespråkar att vi öppnar alla vägar. Jag vill tacka ledamöterna från alla partier för deras värdefulla hjälp med att utarbeta denna rekommendation.
Paula Lehtomäki
rådets tjänstgörande ordförande. (FI) Herr talman, mina damer och herrar! På rådets vägnar vill jag tacka Véronique De Keyser för ett viktigt betänkande som på ett utmärkt sätt beskriver situationen i Syrien. Rådet delar mycket av den oro som uttrycks i betänkandet om Syrien.
Som Véronique De Keyser säger i betänkandet kan Syrien spela en viktig roll i Främre Orienten och Mellanöstern ”som länk mellan parterna i fredsprocessen och medlare för att finna en lösning på den regionala konflikten”. Rådet beslutade sig därför i augusti för att ge den höge representanten Javier Solana och det finska ordförandeskapet i uppdrag att stå i kontakt med alla berörda parter som mer allmänt kan bidra till att finna en lösning på krisen i Libanon och situationen i Mellanöstern. Syrien är helt kart en av dessa parter.
Sedan de dramatiska händelserna i somras har det varit viktigt att stabilisera situationen i Libanon och i de närliggande regionerna. När Finlands utrikesminister Erkki Tuomioja mötte Syriens utrikesminister i slutet av augusti var budskapet till Syrien tydligt. Vi förväntar oss att Syrien arbetar för att genomföra resolutionerna 1559, 1680 och 1701. Syrien bör stödja den nationella återuppbyggnadsprocessen i Libanon och göra sitt yttersta för att stabilisera den politiska situationen i Libanon. Tillhandahållande av utrustning till andra arméer än Libanons armé och frågan om vapensmuggling har avgörande konsekvenser för om en vapenvila kan bli hållbar. Det finns fortfarande obesvarade frågor om demarkation av gränsen mellan Syrien och Libanon samt upprättande av diplomatiska förbindelser. Att lösa det komplicerade problemet med Shebaa-området kräver dock samarbete från Syriens sida. Syrien måste också fortsätta att visa vilja att samarbeta med Brammertz-kommissionen som utreder mordet på Rafik Hariri.
En fråga som ligger utanför tillämpningsområdet för resolution 1701, men som är viktig för stabiliteten i regionen, är de palestinska organisationernas verksamhet med säte i Damaskus och det stöd de får från Syrien. Syriens förbindelser med Irak och Iran och landets verksamhet beträffande dessa länder har dessutom direkta konsekvenser för den allmänna situationen i Mellanöstern.
Rådet följer också noggrant utvecklingen beträffande de mänskliga rättigheterna i Syrien. Något som var mycket oroande var gripandena i våras av dem som försvarar de mänskliga rättigheterna och undertecknade Beirut-Damaskus-deklarationen. Det är helt klart glädjande nyheter att några av dem nyligen släpptes. EU kommer nu att noggrant följa hur exempelvis friheten att samlas på en offentlig plats och yttrandefriheten respekteras i landet. Det är helt klart att Syrien också måste följa principerna för de internationella mänskliga rättigheterna. Att på nytt öppna centrumet för utbildning av det civila samhället, som får stöd från EU, är ett viktigt mål. Centrumet stängdes under våren bara en vecka efter att det hade öppnats.
Fortsatta förbindelser med Syrien upprätthålls, särskilt genom samarbetet mellan Europa och Medelhavsområdet. Utrikesministrarnas möte i Tammerfors i november, till vilket också Syrien har bjudits in, kommer att vara ett utmärkt diskussionsforum.
Syrien är en viktig aktör i Mellanöstern. Landet kan välja. Det kan antingen vara ett oroselement eller en konstruktiv partner. Syrien har genom historien haft starka band till Libanon, vilket innebär att landet spelar en särskilt viktig roll för genomförandet av resolutionerna från FN:s säkerhetsråd om situationen i Libanon. Unionen har ständigt betonat att Libanons rätt till självbestämmande, territoriell okränkbarhet och politisk självständighet måste respekteras. För att få stabilitet i Libanon och hela regionen är det viktigt att vapensmuggling till Libanon förhindras. Syrien måste övervaka sina gränser för att nå detta mål.
Rådet har sagt att det vill förbättra förbindelserna med Syrien om det finns stöd för detta i landets agerande. Bollen är nu på deras planhalva. Om de rätta förhållandena råder kan unionen t.ex. ompröva möjligheten att underteckna associeringsavtalet. Detta skulle naturligtvis främja samarbetet mellan EU och Syrien, särskilt det ekonomiska samarbetet, liksom de reformer som är nödvändiga för Syriens utveckling, och detta antagande görs också i betänkandet.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Först av allt anser jag att detta är en mycket aktuell diskussion. Tack för att ni har fört upp den på dagordningen.
Jag har noga följt diskussionerna i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Véronique De Keysers grundliga och omfattande betänkande. I betänkandet ges en rättvisande redogörelse för de interna och regionala utmaningar som Syrien står inför. Jag välkomnar dessa reflektioner från Europaparlamentet om vägen framåt i Syrienfrågan. Efter konflikten i Libanon och inom den nya ramen med resolution 1701 (2006) från FN:s säkerhetsråd är det verkligen rätt tid att se över var vi står med vår nuvarande politik.
Syrien är en mångårig partner inom ramen för Barcelonaprocessen och är en potentiell kandidat för den europeiska grannskapspolitiken på medellång sikt. Jag delar er åsikt om att vi har ett starkt intresse av att föra detta land närmare EU. Syrien utgör som vi alla vet en viktig faktor för stabiliteten i Mellanöstern. Landet är en viktig pusselbit när det gäller att finna en långsiktig lösning på konflikterna i regionen och även för det fullständiga genomförandet av resolution 1701. I detta känsliga skede av fredsprocessen står det i Damaskus makt att vara en del av lösningen och att inte vara en del av problemet. Detta innebär att vi förväntar oss att Syrien, som ni har förklarat i resolutionsförslaget, sänder rätt budskap till Hizbollah och Hamas, förhindrar vapenleveranser till Libanon, som vår kollega från rådet har sagt, och bidrar till en lösning på tvisten om Shebaagårdarna. Som jag har antytt anser jag att detta bör ingå i vår strategi för att återknyta kontakten med Syrien. En annan fråga är då om och i vilken utsträckning vi kan återknyta kontakten här och nu. Det första vi behöver för att återknyta kontakten med Syrien är att landets ledare visar sitt åtagande och sitt intresse för framsteg och tar positiva steg i ett antal frågor.
Som ni mycket väl vet har det förekommit svåra perioder i våra förbindelser med Syrien. I Véronique De Keysers betänkande behandlas några av de politiska motsättningarna. Om man lyckas ta sig ur det politiska dödläget beror på ledningens förmåga att omsätta några av sina välvilliga ord i välvilliga handlingar. Vid denna kritiska tidpunkt i fredsprocessen har Syrien ett nytt tillfälle att visa att landet på allvar ämnar bidra positivt till regional stabilitet.
I avsaknad av ett associeringsavtal har vi ett begränsat spelrum för att hantera viktiga frågor. Icke desto mindre har vi försökt där vi kan och där vi upplever att det är av intresse för människorna i Syrien. Vi har försökt att fortsätta med program inom de områden som direkt är till nytta för de syriska medborgarna. När det till exempel gäller mänskliga rättigheter använder EU diplomatiska kanaler för att ta itu med de mest allvarliga överträdelserna, till exempel fallen med politiska fångar. Vi har också reagerat på de inskränkningar i yttrandefriheten och den arresteringsvåg som följde på publiceringen av förklaringen ”Beirut-Damaskus, Damaskus-Beirut” i maj. Men det är inte genom att bryta kontakter som vi kan uppnå stora framsteg. Utan dialog har vi inget inflytande.
Därför bör vi vända på situationen, anta ett positivt perspektiv i förbindelserna med Syrien och klargöra på vilka områden vi förväntar oss framsteg. Vi gör detta delvis genom våra samarbetsprogram. Syrien förefaller nu att vara på god väg mot ekonomiska förändringar och vi välkomnar antagandet i maj av Syriens nationella reformprogram som stöds av vice premiärminister Abdullah Dardari. Om allt går bra skulle vi kunna inrikta vårt arbete under de kommande åren på stöd för genomförandet av reformprocessen, inklusive progressiva steg mot en politisk öppning.
Samarbetet inom ramen för det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet kommer att göra det möjligt för oss att erbjuda Syrien en eventuell möjlighet till full integrering i grannskapspolitiken på medellång sikt. Den europeiska grannskapspolitiken kommer sedan att medföra ytterligare fördelar och, hoppas vi, en intressantare förpackning för dessa, när tiden är mogen.
När det gäller associeringsavtalet så ligger det fortfarande på bordet. Vi har slutfört alla tekniska förberedelser och vi har undertecknat avtalet. Nu väntar det på ett beslut om undertecknande av rådet. Undertecknande är en process. Hittills har de politiska omständigheterna inte varit de rätta. Medlemsstaterna förväntar sig fortfarande att Syrien ska ta mer positiva och trovärdiga steg för att möjliggöra ett undertecknande, inbegripet i regionala frågor såsom Libanon och Palestina.
De uttalanden som Syrien nyligen gjort för att underlätta genomförandet av säkerhetsrådets resolution 1701 kan vara positiva tecken i detta avseende, liksom president Bashar al-Assads uppmaningar om att återuppta fredsförhandlingarna, som har fått en viss positiv genklang i Israel.
Liksom Europaparlamentet är kommissionen en stor anhängare av dialog. Därför hoppas jag verkligen att de positiva budskap som vi har fått från Damaskus den senaste tiden kommer att omsättas i handling och att vi kommer att kunna återupprätta en stark förbindelse med Syrien.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att gratulera Véronique De Keyser till förslaget till rekommendation som hon har lagt fram och allt arbete hon har gjort för förbindelserna med Syrien.
Jag anser att det är viktigt för oss att begrunda och placera denna debatt i det lämpligaste sammanhanget. Det sammanhanget bör, som kommissionsledamoten helt riktigt sa, vara en bedömning av situationen på resan mot ett associeringsavtal utan att glömma att vi också måste främja dialogen, i vårt fall den parlamentariska dialogen, med Syrien med tanke på landets strategiska betydelse i regionens komplicerade sammanhang, såsom andra har betonat.
Jag anser dock att det också är viktigt att betona - och i resolutionens text görs detta mycket tydligt - att detta inte är rätt tidpunkt för parlamentet att uttala sig för ett associeringsavtal. I resolutionen - förslaget till rekommendation - fastställs helt klart att villkoren måste uppfyllas: det måste ske mycket tydliga framsteg på ett antal områden.
Det faktum att Syrien ingått ett avtal om försvar med Iran är inte goda nyheter. Det måste ske avsevärda framsteg när det gäller respekten för Europeiska unionens traditionella tänkande på området för demokrati och mänskliga rättigheter. Resolutionerna från FN:s säkerhetsråd och Libanons territoriella integritet måste respekteras och Syrien måste samarbeta för att klara upp mordet på den f.d. premiärministern Hariri. Landet måste också göra framsteg beträffande avskaffande av dödsstraffet, respekt för religiösa minoriteter m.m.
Jag anser därför att vi fortfarande har en lång väg kvar att gå. Det finns vissa goda nyheter, t.ex. att Dandari utsetts till vice premiärminister. Jag hade förmånen att möta honom efter ett uppdrag i Libanon. Jag anser att vi endast med denna utgångspunkt, som kommissionsledamoten sa för en stund sedan, måste låta listan över goda intentioner leda till konkreta åtgärder, så att Europeiska unionen kan ge grönt ljus till detta viktiga associeringsavtal mellan EU och Syrien.
Hannes Swoboda
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Véronique De Keyser för hennes utmärkta betänkande och också José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra för det goda samarbetet som har gjort det möjligt för ett betänkande som detta att antas av en stor majoritet.
Syrien är inte ett ärligt land, utan ett problematiskt land i en problematisk region. Men om vi vill upprätta stabilitet och fred i denna problemfyllda del av världen måste vi få Syrien att samarbeta med oss. När det gäller Libanon borde Syrien en gång för alla få klart för sig att ett politiskt stabilt och ekonomiskt starkt Libanon är en fördel för Syrien och inte utgör någon fara för landet.
Om vi fortsätter till Iran har vi inget att invända mot att fredliga förbindelser etableras mellan Iran och Syrien, för sådant är helt rätt och riktigt mellan grannar, men denna vänskap bör ge god frukt i form av ett konstruktivt bidrag till fredsprocessen och inte blockera den.
Jag förstår verkligen Syriens krav på att Israel ska återlämna Golanhöjderna, men Syrien måste erkänna att Israel har säkerhetsintressen som det inte kan avstå ifrån och bör bidra till att underlätta en fredlig utveckling i Palestina, och särskilt i Gazaremsan, inte bara i form av inbördes fred mellan palestinier, utan också mellan palestinierna och Israel.
Det är mycket viktigt att vi engagerar oss i denna dialog, och i samband med detta skulle jag vilja påminna parlamentet om ett yttryck som kommissionsledamoten använde, nämligen ”ledarskapsförmåga”. Jag skulle vilja se att Syriens president i mindre utsträckning uppmärksammade dem vars viskningar i hans öra har lett till att Syrien under de senaste åren har isolerats, och att han istället uppmärksammade viskningarna från dem bland hans rådgivare som vill föra tillbaka hans land till dialogen med världssamfundet, särskilt med Europeiska unionen.
Hélène Flautre
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Fru talman! Ett avgörande hinder på vägen mot ratificering har uppstått, och det är att situationen för de mänskliga rättigheterna i Syrien har förvärrats. Observatörer fördömer regelbundet godtyckliga gripanden, tortyr, uppenbara kränkningar av minoriteter, hinder för yttrande och föreningsfrihet samt trakasserier och fängslanden av personer som arbetar fredligt för att öka friheterna i Syrien.
Jag hänvisar särskilt till Michel Kilo, Anwar al-Bunni och Mahmoud Issa som fortfarande hålls fängslade på grund av att de i maj undertecknade Beirut-Damaskus-deklarationen, i vilken det uppmanas till normalisering av förbindelserna mellan Libanon och Syrien. Michel Kilo skulle ha frigetts den 19 oktober, men ytterligare anklagelser mot honom har lett till att fängslandet av honom har förlängts. Mahmoud Issa släpptes den 25 september, men greps på nytt för bara två dagar sedan. Dessa exempel, bland många andra, visar avsaknaden av äkta vilja från de syriska myndigheternas sida att genomföra nödvändiga demokratiska reformer.
Under dessa omständigheter kommer det - som ni sa, fru De Keyser - inte på fråga för Europeiska unionen att ingå ett associeringsavtal med Syrien. Som det står i resolutionen måste förbättring av situationen för de mänskliga rättigheterna och respekten för demokratiska värderingar vara en förutsättning för att något som helst avtal ska kunna ingås. Det är dessutom viktigt att införa en effektiv kontrollmekanism som en del av tillämpningen av klausulen om de mänskliga rättigheterna. Denna strategi bör också tillämpas gentemot bl.a. Ryssland och Turkmenistan och många andra länder också. Samma sak gäller konsekvenserna för de ståndpunkter som parlamentet har antagit.
Miguel Portas
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) Fru talman! Syftet med betänkandet av Véronique De Keyser är dialog och framtida normalisering av våra förbindelser med Syrien.
Vi ser associeringsavtalet som en del av denna politiska process. Jag betonar ordet ”politisk”, eftersom avtalet ur ekonomisk synpunkt är mer fördelaktigt för Europa än för Syrien. Att avbryta förbindelserna med Damaskus var ett politiskt misstag. Europa bör inte ha några svarta listor och bör inte blint följa de nordamerikanska idéerna om de onda makterna. Oavsett regim är Syrien ett land som har avgörande betydelse för freden i regionen. Europa måste lära sig att respektera det syriska samhällets komplexitet och de många åsiktsriktningar som finns där. Regimen är politiskt auktoritär men har en liberal inställning till ekonomi, religion och seder. Pluralismen kvävs och inskränks, men den finns i samhället och inom institutionerna. Ju mindre västmakterna ingriper i regionen ju mer kommer pluralismen tillåtas att blomstra.
Det är synd att den slutliga versionen av betänkandet har fläckar kvar från kolonialtiden i flera frågor. Det är exempelvis inte vår sak att säga vem som är och vem som inte är trovärdig, eftersom vi själva med rätta inte accepterar sådana åsikter från tredje parter. Det skulle också vara bättre om vi inte kastade ut långsökta beskyllningar om förbindelser mellan Damaskus och al-Qaida och sunnimuslimsk fundamentalism, vilka vi inte vet om de existerar. Denna okunskap ger oss inga fördelar. Vi har dessutom skyldighet gentemot oss själva att vara konsekventa. Diplomatiska förbindelser kan inte vara beroende av resultatet av en brottsutredning. Bevis som hänför sig till det fruktansvärda mordet på Rafik Hariri måste behandlas i en domstol. I annat fall finns det risk för att vår politik bryter mot principen om presumtion om att någon är oskyldig.
Betänkandet är under alla omständigheter tydligt i den viktiga frågan, nämligen att normala förbindelser eftersträvas, och det är bra. Det är bra att frågan om mänskliga rättigheter bör stå i centrum för denna normaliseringsprocess, men Europa måste tillämpa samma politik gentemot alla andra länder, däribland Israel. Slutligen stöder betänkandet att Golanhöjderna ska återlämnas till Damaskus, ett område som Syrien aldrig har tillgripit våld för att återvinna. Det är ett förslag som stöds i FN:s resolutioner.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru talman! Precis som utskottet för utrikesfrågor kommer också jag att kraftfullt rösta nej till De Keysers betänkande vid omröstningen i kammaren. Den som här i parlamentet råder rådet att ingå ett associeringsavtal med Syrien stöder en hänsynslös minoritetsregim om vilken det räcker att säga att de enda den ser som strategiska parter i regionen är Iran och Hizbollah. I den föreliggande resolutionen missbedöms återigen Assad-regimens verkliga ansikte, i vilken bokstavligt talat allt kretsar kring att behålla makten. Till följd av detta har föredraganden fallit för illusioner om eventuella positiva effekter av associeringsavtalet på Syriens inrikes- och utrikespolitik.
Om jag kunde fånga Véronique De Keysers blick skulle jag vilja framföra den åsikt som en erkänd expert på Syrien i mitt land har. Han har besökt Syrien många gånger under årens lopp. Han berättade för mig häromdagen ordagrant att ”de som har makten ser demokrati som ett dödligt hot” och att det är något som har blivit tydligt för honom de senaste åren i diskussioner med källor i regimen, bl.a. den så kallade liberale Dardari. Det absurda med detta betänkande är att dokumentet är fullt av försiktiga ord mot att följa den diplomatiska villospåret i riktning mot Damaskus. Detta är föda för satiriker och inte för politiker.
Paweł Bartłomiej Piskorski
för ALDE-gruppen. - (PL) Fru talman! Vi diskuterar idag ett associeringsavtal med ett land vars betydelse måste vara tydlig för alla här i parlamentet. Det är ett land mot vilket vi har ett stort antal invändningar och reservationer. Det råder inget tvivel om att Syrien direkt eller indirekt är delaktigt i vapensmuggling till terroristorganisationer. Det råder inget tvivel om att Syrien har nära band med Iran. Det är ett faktum att vi är allvarligt oroade över Syriens bristande respekt för de mänskliga rättigheterna och de medborgerliga rättigheterna. Frågan är vilka instrument Europaparlamentet och Europeiska unionen bör använda. Kommer avtalet att främja demokratin? Kommer det att göra de instrument vi har till vårt förfogande för att utöva påtryckningar på denna regering mer effektiva eller kommer det att försvaga vår ställning?
Jag anser att ömsesidig förståelse och möjligheten att utöva påtryckningar kommer att stärka vår ställning och att avtalet bör stödjas. Jag anser att det bör grundas på villkoret att vår inställning och åsikt som företrädare för Europaparlamentet kräver att de mänskliga rättigheterna och de medborgerliga rättigheterna respekteras. Detta måste tydligt klargöras varje gång då tillfälle ges. Att upphöra att stödja terroristverksamhet måste vara en grundläggande förutsättning. Det är nödvändigt att utöva denna typ av påtryckningar, annars kommer vi att bryta mot våra grundläggande principer.
Elmar Brok
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot, fru rådsordförande! Vi måste inse att krisen i Mellanöstern bara kan lösas om Syrien görs delaktigt, inte bara när det gäller Libanon utan i hela Mellanösternproblemet. För närvarande har Syrien förbindelser med Iran och Hizbollah och man måste fundera över hur dessa förbindelser kan avbrytas, om det alls går, på ett sätt som gynnar Syriens intressen. Syrien är ett sunnimuslimskt och sekulariserat land som ideologiskt sett har relativt lite gemensamt med de shiitiska fundamentalisterna.
Det är här ett associeringsavtal kan vara användbart, förutsatt att förbättringar kan göras när det gäller mänskliga rättigheter och en lösning hittas på frågan om hur vi och Syrien gemensamt kan bekämpa terrorismen. En sak som är säker är att vapenleveranserna till Libanon inte kan stoppas helt utan Syriens samtycke och detta är viktigt i sammanhanget. En sådan lösning är också beroende av att problemet med Shebaagårdarna kan lösas. Detta är ytterst viktigt för att Hizbollah inte längre ska ha någon ursäkt för att ha vapen i området, då detta är Israelockuperat territorium. Av samtliga dessa skäl måste både situationen inom Syrien och landets förbindelser med EU förbättras.
Véronique De Keysers och utrikesutskottets initiativ - som både rådet och kommissionen är positiva till, såvitt jag förstår - är ett viktigt bidrag till att ge Syrien en möjlighet att skydda sina egna intressen och därigenom bidra på ett konstruktivt sätt till fredsprocessen i regionen. Det är uppenbart att den syriska regimen inte är någon vän av demokrati, att den kränker de mänskliga rättigheterna, att människor - både syrianer och andra - måste få sin frihet och att samarbetet med Hizbollahs och Hamas militära grenar måste stoppas. Trots detta tror jag att en dialog av det här slaget är möjlig och att erbjudandet om ett associeringsavtal inom denna ram kan vara ett effektivt sätt att uppnå det.
Pierre Schapira
(FR) Fru Lehtomäki! Jag vill börja med att gratulera Véronique De Keyser till detta utmärkta betänkande. Ett associeringsavtal mellan Europeiska gemenskapen och Syrien skulle vara en mycket uppmuntrande politisk signal i arbetet med att åstadkomma fred i Mellanöstern, vilket vi alla så innerligt önskar. Associeringsavtal är ett utmärkt sätt att sätta press på länder. I utbyte mot vårt ekonomiska och handelsrelaterade samarbete måste vi kräva att Syrien blir ett demokratiskt land som respekterar de grundläggande friheterna och att Syrien slutar lägga sig i grannländernas angelägenheter, fastställer gränsen mot Libanon och avbryter stödet till Hizbollahmilisen och de Hamasfundamentalister den skyddar. Syrien måste frige de intellektuella, de människorättsaktivister och de politiska fångar som finns i landets fängelser. Syrien måste även respektera rättigheterna för de minoriteter som är bosatta i landet, framför allt kurderna, som måste erbjudas medborgarskap, vilket de inte har i dag.
Hela regionen skulle gynnas om Syrien övergav sin strävan efter att inrätta ett Storsyrien och valde andra allierade än Iran. Syrien har större möjligheter än något annat land i regionen att axla rollen som ledare och fredsstiftare, särskilt när det gäller Irak- och Palestinafrågorna. EU måste göra allt för att Syrien ska bli en av EU:s strategiska allierade i Mellanöstern. Om förändringens vindar börjar blåsa i Syrien och landet börjar föra en öppnare politik skulle alla befolkningar i Mellanöstern äntligen kunna kasta av sig diktaturens och den teokratiska populismens ok.
Gerard Batten
(EN) Fru talman! I detta betänkande påstås att ett Europa-Medelhavsavtal på ett avgörande sätt skulle bidra till de politiska, ekonomiska och sociala reformer som behövs i Syrien. Men i betänkandet beklagar man också undertecknandet av ett militärt avtal mellan Syrien och Iran, vilket enligt syrierna kommer att öka samarbetet mot vad de kallar det gemensamma hotet från Israel och Förenta staterna.
Sedan 1995 har EU gett Syrien 259 miljoner euro. EU betalar ut miljontals euro för att stödja den tyranniska syriska regimen i förhoppning om att detta på något sätt kommer att göra dem till anhängare av demokrati, medborgerliga fri- och rättigheter, mänskliga rättigheter, etc. Syrierna å andra sidan finner nu att de har tillräckligt med pengar över för att kunna ha råd med en militär allians med Iran som ofrånkomligen kommer att göra världen till en farligare plats.
Pengar från EU:s skattebetalare får inte användas för att stödja tyranniska och mordiska regimer som är fiender till demokrati, fred och frihet.
Charles Tannock
(EN) Fru talman! EU:s strategiska intresse i Syrien är att upprätthålla freden i det större Mellanöstern så att olja kan levereras och att styra konflikten mellan Israel och palestinierna mot en varaktig uppgörelse om en tvåstatslösning, såsom det förklaras i Véronique De Keysers betänkande.
Det isolerade Syrien har under en viss tid hjälpt Iran att inleda en förenad pan-islamistisk offensiv mot Israel, och Syrien försöker att hålla den libanesiska regeringen svag genom att stödja Irans lejda verktyg Hizbollah, som enligt syriernas uppfattning också kommer att bidra till att återupprätta Syriens inflytande i Libanon.
Icke desto mindre har Syrien ett försonande drag: Det är ett sekulärt land som drar sig för islamistisk fundamentalism, och delar av den styrande Bath-eliten oroar sig över Syriens fördjupade försvarsallians med det teokratiska Iran och den islamistiska Hizbollah-milisen. Syrien behöver inte längre ty sig till Iran i den gamla alliansen mot deras gemensamma fiende, Saddam Husseins Irak.
Tyvärr minskar nu förhoppningarna om att EU direkt kan vända sig till palestinierna under ett omedgörligt Hamas som vägrar att erkänna Israel eller avstå från våld. Tiden är därför nu mogen att försäkra Syrien om att om de hindrar Hizbollahs återupprustning, stoppar milisgruppen Jihad från att ta sig in i Irak och förbättrar den förskräckliga människorättsliga situationen i landet, så skulle detta föra med sig viktiga fördelar, inklusive ett eventuellt ratificerande av det förstärkta associeringsavtalet med EU.
EU kan som medlem av kvartetten också bidra till att mäkla fram ett godtagbart fredsavtal mellan Israel och Syrien om Golanhöjderna och Shebaagårdarna där Förenta staterna kanske inte vill göra detta. Israel skulle vinna mycket på att tala med sin fiende Syrien. Israel är medvetet om sin sårbarhet för raketattacker, och vet att de behöver en försvarbar stat som är säker för yttre angrepp. Att avlägsna Syrien som ett hot är väsentligt för att uppnå detta strategiska mål. Men jag stöder det som läggs fram i betänkandet och jag är nu hoppfull om att EU kommer att försöka använda sitt betydande inflytande över Syrien för att uppnå dessa mål.
Panagiotis Beglitis
(EL) Fru talman! Även jag vill gratulera min vän Véronique De Keyser till det viktiga betänkande som hon har lagt fram för oss.
Jag anser att EU måste utforma en egen, oberoende strategi mot bakgrund av den nya geopolitiska situationen i Mellanöstern.
Syrien är en realitet och har fortsatt avgörande betydelse för stabiliteten och säkerheten i regionen. EU:s företrädare måste tala med Syriens och måste gå vidare med en samordnad institutionell och politisk dialog med regimen i Damaskus. Jag instämmer i allt som står i betänkandet och i vad min kollega sagt. Ingen har dock svarat på frågan om hur vi ska få Syrien att ändra sitt agerande och hur vi kan bidra till demokratiseringsprocessen. Ingen har besvarat den frågan.
Jag anser att EU:s möjligheter att bidra till Syriens demokratisering är obefintliga utan ett associeringsavtal och en politisk dialog. Därför anser jag att EU bör underteckna avtalet omedelbart.
De som förespråkar att Syrien ska isoleras, att sanktioner ska införas eller till och med att regimen ska störtas behöver bara se på inbördeskriget i Irak för att förstå att det vore fel väg att gå.
Jana Hybášková
(CS) Fru talman, fru kommissionsledamot! Beslutet att förnya ratificeringen av associeringsavtalet med Syrien är ett strategiskt beslut. Situationen i Mellanöstern kan beskrivas snarare som att glaset är halvtomt än som att det är halvfullt.
Bristen på demokratisering i Egypten har gynnat framväxten av radikala krafter. Libanon närmar sig kaos och chanserna till en palestinsk stat har gått upp i rök, av inrikespolitiska skäl. Förbindelserna mellan EU och Israel har kommit på rätt köl igen efter sommarens attacker mot Libanon. Det finns varken en EU- eller israelisk politik, och Israel glider i allt högre grad tillbaka in i regionalism och har inte längre förmåga att lösa problem utifrån ett bredare perspektiv. Som det senaste beslutet om Irak har visat har inte heller Förenta staterna någon seriös politik i regionen. I slutändan har den politik som gått ut på att spela ut den ena sidan mot den andra otvivelaktigt bara lett till att Iran stärkts. Iran är den enda part som har en relevant och aktiv politik. Irans kontaktlänk är Syrien. Parlamentet kan inte vidta några relevanta åtgärder i förhållande till Iran. Detta skulle kräva en gemensam strategi från EU, Förenta staterna och Ryssland.
Vad vi här i parlamentet kan göra är att hjälpa Syrien bort från sin underordnade roll som mellanhand. Detta är strategin. Taktiken är att erbjuda ekonomiska eller internationella incitament inom ramen för en tydlig, gemensam och kompromisslös EU-politik. Vi måste ställa lika tydliga och kompromisslösa krav på Syrien. Detta handlar inte om eftergifter. Den centrala frågan är att Syrien måste häva undantagslagarna, inrätta ett civilt samhälle med full yttrandefrihet och respekt för minoriteters rättigheter och övergå till ett demokratiskt politiskt system som bygger på öppen marknadsekonomi.
Syrien måste givetvis samarbeta i utredningen kring mordet på Rafik Hariri. Landet måste bidra till fredsprocessen på ett konstruktivt sätt. Syrien måste sluta att beväpna Hizbollah och stödja de väpnade palestinska grupperna. Syrien måste även följa resolutionerna 1559 och 1701 samt slutföra tillbakadragandet av samtliga väpnade styrkor från Libanon och upprätta diplomatiska förbindelser.
Associeringsavtalet är inte vår egendom. Det måste bli Syriens associeringsavtal. Vår uppgift är att med avtalets hjälp inrätta en syrisk färdplan för övergångsprocessen. Jag vill uppmana kommissionen och framför allt rådet att aktivt stödja både vår strategi och vår taktik.
Jamila Madeira
(PT) Fru talman, mina damer och herrar! Barcelonadeklarationens mål är att inrätta ett gemensamt område med fred, stabilitet och välfärd genom att främja politisk dialog och säkerhet, ekonomiskt och finansiellt partnerskap samt ett socialt, kulturellt och mänskligt partnerskap.
Detta mål har med framgång nåtts de senaste åren och associeringsavtal har ingåtts med nästan alla Medelhavsländer, givetvis med undantag av Syrien, vilket har många och förståeliga skäl. EU har alltid uppmärksammat den typen av händelser som utspelats de senaste månaderna. EU måste göra ett verkligt åtagande att verkligen förhandla med Syrien, för att se till att landet får starka skäl till att vilja ingå avtalet. Syrien kommer därför förhoppningsvis att utvecklas till en demokrati som respekterar de mänskliga rättigheterna och religionsfriheten, som bidrar till kampen mot terrorismen och som verkar för dialog och varaktig fred i regionen. Den syriska regeringen måste därför vidta åtgärder för att snarast häva undantagstillståndet, och EU bör bistå på alla sätt det kan.
Syrien har ett geostrategiskt viktigt läge och spelar en nyckelroll i fredsprocessen i Mellanöstern. EU måste en gång för alla klargöra sin ståndpunkt att demokratin inte kan befästas genom en politik med bombningar eller isolering.
Patrick Gaubert
(FR) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Syrien är ett land som har central betydelse i Mellanösternkrisen. Om dialogen avbryts blir landet isolerat och risken för att regimen ska bli mer radikal ökar. Det skulle innebära att Syren ges ytterligare en knuff i riktning mot Iran, vars enda mål är att utplåna Israel och destabilisera regionen.
Om vi ska återuppta samtalen med Syrien nu måste vi dock vara mycket försiktiga och fastställa bestämda villkor i förväg. Vi måste begära att Syrien respekterar Libanons suveränitet och följer säkerhetsrådets resolutioner, i vilka Syrien uppmanas att förstärka kontrollerna vid gränsen mot Libanon och att sluta leverera vapen till Hizbollah. Vi måste göra mänskliga rättigheter och medborgerliga friheter till ett villkor för att ett avtal ska kunna undertecknas. Vi måste kräva att Syrien vidtar konkreta åtgärder för att följa upp resultatet av utredningen kring mordet på den förre premiärministern Rafik Hariri. Jag vill påpeka att detta också är en förutsättning för fortsatta förhandlingar. Syrien måste slutligen tydligt visa det internationella samfundet vilka åtgärder som vidtas för att effektivt och praktiskt bekämpa spridningen av vapen och terrorism i regionen. Med detta menar jag att Syrien också måste stoppa allt stöd till Hizbollah och Hamas.
Om EU planerar att återuppta förhandlingarna med Syrien måste ett villkor för detta vara att Syrien godtar och följer dessa krav. Hittills har villkoren för att underteckna ett associeringsavtal inte uppfyllts, vilket jag beklagar. Vi måste uppmana Syrien att öppna sig och påminna landet om dess ansvar i en region där alla parter måste bidra till att skapa fred och stabilitet.
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Jag skulle vilja stödja rekommendationerna i Véronique De Keysers betänkande, särskilt om att det är dags för EU och för världen att se över förbindelserna med Syrien, att inte göra avkall på våra principer utan att främja dem. Ett starkt budskap måste sändas till Syrien om de mänskliga rättigheterna och om att landet måste förbättra situationen när det gäller yttrandefrihet, tortyr och avskaffande av dödsstraffet. Människorättsadvokaten Anwar al-Buni, som bland hundratals andra undertecknade en petition som uppmanade till respekt för libanesisk självständighet, bör genast släppas från häktet, tillsammans med hundratals andra politiska fångar.
Inget har uppnåtts genom att man har stämplat Syrien som en del av en ”ondskans axel”. Jag välkomnar att kommissionsledamoten under den senaste månaden har låtit sina företrädare föra diskussioner med Syriens utrikes- och finansministerier och att Europaparlamentet denna vecka kommer att erbjuda en möjlighet att underteckna associeringsavtalet om Syrien verkligen väljer att arbeta med EU för att uppnå fred i Mellanöstern.
Albert Jan Maat
(NL) Fru talman! Jag vill tacka föredraganden Véronique De Keyser för hennes hårda arbete och passa på att uttrycka den oro jag känner i denna fråga, för låt oss vara ärliga. Det är svårt att föreställa sig att EU, med sina värden och normer, ska ingå ett samarbetsavtal med en skurkstat som Syrien. Det är faktiskt så det är, om man ser till kopplingarna till Hizbollah och Iran.
Det enda alternativet är att använda ett samarbetsavtal och förhandlingarna om ett sådant avtal som en möjlighet att föreskriva ett antal minimivillkor på människorättsområdet, eftersom förtrycket av fackföreningar, journalister och religiösa minoriteter ökar i Europa. Syriska medborgare som tillhör religiösa minoriteter liksom kristna assyrier som återvänder till Syrien fängslas nästan undantagslöst. Det finns därför all anledning att äntligen samordna EU:s invandrings- och återvändandepolitik gentemot Syrien på EU-nivå och att avbryta denna politik i nuläget. Detta anser jag vara ett första steg.
För det andra måste vi kräva starka garantier för religionsfrihet. Den syriska regeringen måste sluta att lägga hinder i vägen för religiösa minoriteter i Syrien, då de olika religiösa och etniska folkgrupperna har det särskilt svårt just nu på grund av Syriens sätt att hantera deras intressen.
EU måste värna om sitt rykte här, eftersom de europeiska kyrkosamfunden är baserade på de allra tidigaste kyrkosamfunden som har spridit sin tro från Syrien även till Europa. Det innebär att EU har den svåra uppgiften att se till att man kräver starka garantier för förbättringar inom samtliga dessa områden, om ett samarbetsavtal skulle visa sig vara en lösning i detta skede.
Paula Lehtomäki
rådets ordförande. (FI) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka er för denna mycket värdefulla debatt. Under debatten har det visat sig att det i denna kammare, precis som i det internationella samfundet och även i de moderata arabländerna, finns olika åsikter om vilken Syrienpolitik som är bäst och mest effektiv för att på nytt göra Syrien till en konstruktiv medlem av det internationella samfundet.
EU har kommit fram till att isolering skulle ge Syrien en knuff i fel riktning. Rådet har särskilt diskuterat detta och enats om en ny politik i denna fråga från och med augusti, så att vi kan kontakta alla berörda parter för att nå en lösning på Mellanösternfrågan. Syrien är en av dessa berörda parter. Som svar på bland annat Hannes Swobodas förhoppning att ordförandeskapet ska lyssna särskilt till dem som vill få till stånd en stark dialog med Syrien kan jag därför säga att vi också redan har åstadkommit detta. Ett exempel på det är utrikesministrarnas förestående Europa-Medelhavskonferens i Tammerfors, som Syrien också har bjudits in till.
Detta är verkligen också värdefullt för att kunna få till stånd och intensifiera dialogen mellan parlamenten, som José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra påpekade i sitt anförande. Rätt omständigheter och även rätt tidpunkt är mycket viktigt för att återupprätta närmare förbindelser. I de åtgärder som vi själva tar kommer vi givetvis särskilt att ge Syrien möjlighet att spela en positiv roll.
Av denna diskussion framgår tydligt att alla faktorer påverkar varandra i sökandet efter en lösning på situationen i Mellanöstern. Under de senaste månaderna har vi därför aktivt försökt finna en övergripande, långsiktig och varaktig lösning på Mellanösternfrågan. Sökandet har varit mycket aktivt. Den höge representanten Javier Solana befinner sig faktiskt i regionen just nu och kommer att besöka inte bara Israel och de palestinska områdena utan även Beirut, Jordanien och eventuellt även andra platser. Kontakten med olika parter är med andra ord mycket viktig.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Tack för att ni driver på denna diskussionsprocess om detta land i Mellanöstern som har en avgörande strategisk betydelse. Jag anser att detta var en mycket viktig debatt.
Tillåt mig att besvara några mycket specifika frågor. En handlade om mänskliga rättigheter. I avsaknad av ett gällande associeringsavtal har EU ingen plattform för en djupare dialog om människorättsliga frågor med Syrien där man också skulle kunna diskutera avgörande frågor - och det finns många att diskutera - såsom hävandet av undantagstillståndet, ändringar av lagarna om politiska icke-statliga organisationer, beviljandet av medborgarskap till statslösa kurder eller inrättandet av ett nationellt råd för mänskliga rättigheter.
Jag anser inte att vi bör kräva fullständiga framsteg när det gäller de mänskliga rättigheterna som en nödvändig förutsättning för undertecknande. Emellertid använder vi - det vill säga särskilt företrädarna för kommissionen och medlemsstaterna i Damaskus - politiska instrument såsom åtgärder och politiska deklarationer för att fördöma de allvarligaste brotten mot de mänskliga rättigheterna. Till exempel diskuterar vi mycket regelbundet med de syriska myndigheterna de politiska fångarnas situation, och vi observerar även systematiskt rättegångarna vid den statliga säkerhetsdomstolen. Dessutom stöder vi genom våra samarbetsprogram utvecklingen av ett öppet civilsamhälle i Syrien.
Kommissionen inledde därför sex mikroprojekt i januari inom ramen för det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Dessa riktar sig till arabiska advokater, kvinnoorganisationer, flyktingorganisationer, den kurdiska minoriteten och medierna, och stöder även kvinnors och barns rättigheter. I den rådande situationen med säkerhetstjänstens allt hårdare kontroll har dessa projekt och de flesta utbildningsaktiviteterna emellertid haft svårt att komma igång. Myndigheterna ifrågasätter lagligheten hos dessa projekt i Syrien, politiska icke-statliga organisationer tolereras ibland men tillåts inte alltid, och därför undersöker vi lösningar på dessa problem. Självklart har vi också tagit upp enskilda fall direkt med den syriska regeringen.
När det gäller biståndsfrågan har EU:s ekonomiska stöd inte gått till att stödja regimen, som nämndes tidigare av några kolleger här. Det har till exempel gått till att stödja den privata sektorn och även små och medelstora företag. Vi har hjälpt människorna direkt, till exempel genom hälso- och sjukvårdsprogram, och vi har inriktat stödet på att åstadkomma reformer som öppnar ekonomin och handeln, som öppnar för konkurrens och investeringar - saker som kommer att vara mycket viktiga för landets framtida utveckling.
Slutligen skulle jag vilja upprepa något som jag sa tidigare. Vi är för en dialog med Syrien med ett politiskt och ekonomiskt perspektiv. Vi försöker att upprätthålla ett positivt perspektiv och bygga vidare på de framsteg som redan har gjorts, till exempel genom att stödja de reformer, som jag just har nämnt, som regeringen genomför för att öppna ekonomin och för att decentralisera makten. Men samtidigt kommer vi som jag sa tidigare att beakta praktiska insatser i regionala frågor såsom genomförandet av säkerhetsrådets resolution 1701, och spela en positiv roll, till exempel i Palestina. Detta kommer att avgöra hur snabbt vi kan fortskrida med våra framtida åtaganden, och jag ser att en stor majoritet i denna debatt också tycks luta åt det hållet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
