Ebaseaduslikult liikmesriigis elavate isikute ühised väljasaatmised Afganistani ja teistesse kolmandatesse riikidesse (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on nõukogu ja komisjoni avaldused ebaseaduslikult liikmesriigis elavate isikute ühise väljasaatmise kohta Afganistani ja teistesse kolmandatesse riikidesse.
Tobias Billström
nõukogu eesistuja. - (SV) Austatud juhataja, lugupeetud parlamendiliikmed! Ma tahaksin alustuseks teid tänada, et andsite mulle võimaluse olla täna siin ja arutada selle tähtsa küsimuse üle. Kui otsustada mõnede parlamendiliikmete tõstatatud küsimuste järgi, siis on selge, et tegu on küsimusega, mis tekitab teatavat muret. Ma loodan, et mul õnnestub täna selgitada nõukogu seisukohta kõnealuses küsimuses ning vastata teie küsimustele.
Euroopa Liidus on koostöö aluspõhimõteteks õigusriigi põhimõte ning inimõiguste ja põhivabaduste austamine. Nendest peab juhinduma liikmesriikide vahelises koostöös liidu sees. Need põhimõtted on praegu ja peavad ka edaspidi olema varjupaiga- ja sisserände koostöö lähtepunktiks.
ELi koostöö sisserände valdkonnas on viimastel aastatel kiiresti edasi arenenud ja hõlmab mitmeid eri õigusakte ning muud liiki meetmeid. Varjupaigataotlejate õiguste osas tahaksin teie tähelepanu juhtida varjupaiga koostöö põhieesmärgile. Selle töö eesmärk on luua ühtne Euroopa varjupaigasüsteem, mis tagab inimestele pagulaste seisundit käsitleva Genfi konventsiooni ja kaitset vajavaid inimeste käsitlevate muude rahvusvaheliste lepingutega kooskõlas oleva kaitse. Selle koostöö raamistikus leiab sätted, mis võimaldavad pakkuda subsidiaarset kaitset, ning varjupaigamenetlust, vastuvõtmist ja tagasisaatmist käsitlevad sätted. Sätted hõlmavad kogu varjupaigaga seotud valdkonna ning moodustavad ühtse Euroopa varjupaigasüsteemi aluse.
Varjupaiga valdkonnas on tähtsaimad õigusaktid Dublini määrus, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest; vastuvõtudirektiiv, millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded; kvalifikatsioonidirektiiv miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud peavad täitma, et saada rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus; varjupaigamenetluse direktiiv rahvusvahelise kaitse omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta.
Kõik loetletud õigusaktid on hetkel läbivaatamisel eesmärgiga lähendada veelgi liikmesriikide õigusakte selles valdkonnas, et need oleksid täielikumad ja mõjusamad. Esitatud muudatusettepanekute osas langetatakse otsused kaasotsustusmenetluses, mis tähendab seda, et meil saab ühtse Euroopa varjupaigasüsteemi arendamiseks olema laiapõhjaline poliitiline alus.
Hästi hallatud sisseränne hõlmab nii võimaluste loomist inimestele seaduslikult Euroopa Liitu sisenemiseks kui ka nende inimeste tagasisaatmiseks, kes ei vasta territooriumile sisenemise või seal viibimise tingimustele või kelle varjupaigataotlus ei ole põhjendatud. Seoses isikute põhiõigustega, kellel puudub õigus liidus viibida, tahaksin ma kõigepealt osutada õiguse üldpõhimõtetele, mis peavad olema liidu kogu tegevuse aluseks, ning teiseks ja konkreetsemalt eeskirjadele, mis kehtivad selliste kodanike tagasisaatmisele, kellel puudub õigus liikmesriiki siseneda ja seal seaduslikult viibida. Need eeskirjad sätestasid Euroopa Parlament ja nõukogu 2008. aastal vastu võetud tagasisaatmisdirektiivis. Kõnealune direktiiv oli esimene tõsine samm õigusloome suunas, mille eesmärk on luua õiglane ja läbipaistev menetlus, millega tagatakse Euroopa tasandil tõhusam tagasisaatmispoliitika. Tagasisaatmisega seotud töö osas kehtib aluspõhimõte, et selles tuleb järgida õiguskindluse printsiipi ning et see peab olema humaanne ja tõhus.
Tagasisaatmise töö hõlmab ka sätteid väljasaatmiseks korraldatavate ühislendude kohta. Tagasisaatmise tegevuskava raames võeti 2002. aastal vastu nõukogu otsus ühislendude korraldamiseks kolmandate riikide kodanike väljasaatmiseks, kellele ei ole antud elamisluba või varjupaika. Ühislendude korraldamisena on tegemist ressursside tõhusa kasutamisega ning see aitab kaasa liikmesriikidevahelisele operatiivkoostööle. Ma tahaksin siiski rõhutada, et küsimus ei ole kollektiivsete väljasaatmisotsuste täitmisele pööramisest. Tegemist on koostöömeetmega, mille eesmärk on kasutada tõhusamalt ära liikmesriikide võimalusi. Nõukogu otsusele lisatud ühtsetes suunistes on sedastatud, et ühislende võib korraldada isikutele, kes ei vasta või kes enam ei vasta Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumile sisenemise, seal viibimise või elamise tingimustele. Lendu korraldav liikmesriik ja kõik osalevad liikmesriigid tagavad, et nende vastutusalas olevate kõigi tagasisaadetavate õiguslik staatus lubab tagasisaatmist.
Määruses, millega asutatakse Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuur, lubatakse sellel agentuuril, Frontexil vajadusel toetada liikmesriike väljasaatmiseks ühislendude korraldamisel. Selle aasta oktoobris kutsus Euroopa Ülemkogu Frontexit üles uurima võimalust rahastada ühiseid väljasaatmislende.
Kõigi nende meetmete eesmärk on tagada rahvusvaheline kaitse seda vajavatele isikutele ning see, et ELis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine vastaks õiguskindluse põhimõttele ja oleks seaduslik. Väljasaatmiseks ühislendude kasutamisega ei rikuta tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ega väldita nõuet uurida igat üksikjuhtumit individuaalselt. Liikmesriikidelt oodatakse, et nad võtaksid arvesse iga isiku, keda ootab tagasisaatmine, juhtumi konkreetseid asjaolusid, sealhulgas tema esitatud taotlust rahvusvahelise kaitse saamiseks. Loomulikult kehtib ka see Afganistanist tulnud inimeste suhtes.
Austatud juhataja, lugupeetud parlamendiliikmed! Loomulikult on ühenduse väljasaatmispoliitika oluline, kuid see on vaid üks tervikliku rändepoliitika tahk. Eelmise aasta septembris Euroopa Ülemkogul vastuvõetud Euroopa sisserände- ja varjupaigapaktis kinnitatakse liidu võetud kohustusi, mis on seotud sisserändele globaalse lähenemisega. See tähendab, et sisserändeküsimused peaksid ELi välissuhetes olema olulisel kohal ning sisserände tõhusaks halduseks peab haldus olema ühtne. Samuti nõuab see tihedat partnerlust päritolu-, transiidi- ja sihtriikide vahel.
Täna siin varem arutatud Stockholmi programmis loomulikult kinnitatakse ja arendatakse seda üldstrateegiat edasi.
Jacques Barrot
komisjoni asepresident. - (FR) Austatud juhataja! Ma üritan rääkida kolmest põhimõttest, millest me sisserände ja tagasisaatmisega seotud probleemidele lähenemisel juhindume.
Euroopa õigusaktid kohustavad liikmesriike tagama, et nende territooriumil viibivatel kolmandate riikide kodanikel oleks võimalik soovi korral taotleda rahvusvahelist kaitset. Kõnealuste kodanike, antud juhul siis afgaanide võimalust saada üht või teist liiki rahvusvahelist kaitset arvestades peavad liikmesriigid iga varjupaigataotluse läbi vaatama, kohaldades sealjuures iga varjupaigataotleja konkreetse olukorra suhtes Euroopa õigusaktides sätestatud kriteeriumeid. Liikmesriigid peavad otsustama, kas varjupaigataotlejal on võimalik taotleda pagulasseisundit, ja kui taotleja ei vasta pagulase puhul arvestada tulevate kriteeriumidele, siis peavad liikmesriigid tegema kindlaks, kas taotlejale on võimalik kohaldada nn subsidiaarset kaitset.
Ma teen nendest põhimõtetest ülevaate. Esiteks ei tohi kolmanda riigi kodanikku tema kodumaale tagasi saata, kui tema suhtes on tõsiste rünnakute oht. Euroopa Liidu õigusaktides, konkreetsemalt varjupaiga kvalifikatsiooni direktiivis on sätestatud, et liikmesriigid peavad kooskõlas oma rahvusvaheliste kohustustega austama tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet. Seetõttu ei saa liikmesriigid saata Afganistani tagasi inimesi, kes on Genfi konventsiooni mõistes pagulased või kellele on antud subsidiaarne kaitse. Enamgi veel, liikmesriigid on kohustatud tagama, et tagasisaatmisel ei rikutaks Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklit 3, mis kohustab liikmesriike tagama, et isikut ei saadeta tema kodumaale tagasi, kui ta võib naasmisel sattuda tagakiusamise või tõsise rünnaku ohvriks.
Teine punkt on see, et taotlusi ei või üldistada niivõrd, kui asi puudutab Afganistani tagasisaatmise asjakohasust. Tänapäeval on Afganistan üks peamistest varjupaigataotlejate päritoluriikidest Euroopa Liidus. Ma peaksin lisama, et liit annab ulualust vaid väikesele osale Afganistani pagenike koguarvust, kellest enamik elab naaberriikides, eelkõige Iraanis ja Pakistanis.
Ei saa üldistada, kas afgaanide sundimine naasta oma päritoluriiki oleks ühenduse õiguse, Euroopa inimõiguste konventsiooni või Euroopa Liidu põhiõiguste harta rikkumine. Liikmesriik, milles taotlus esitatakse, otsustab ise taotluse rahuldamise, arvestades iga üksikjuhtumi asjaolusid eraldi. Taotluste läbivaatamisel peavad liikmesriigid arvesse võtma asjassepuutuva isiku konkreetset olukorda, et otsustada, kas taotleja vajab kaitset või mitte.
Sealhulgas tuleb uurida poliitilist ja humanitaarolukorda ning inimõiguste olukorda Afganistanis. Samuti peab uurima riigi selle osa olukorda, kust taotleja on pärit ning taotleja konkreetset olukorda, nt tema perekonna olukorda, tema tegevust päritoluriigis ning muid konkreetseid asjaolusid, mis võivad ta haavatavamaks muuta.
Afgaani varjupaigataotlejate kaitsevajaduse osas ei saa teha üldisi järeldusi, kuid statistika kohaselt on kõnealuse rühma tunnustamise määr viimastel kuudel tõusnud. 2009. aasta esimesel poolaastal anti peaaegu 50% Afgaani varjupaigataotlejatest rahvusvaheline kaitse, võrreldes 2008. aasta viimase kvartali 30%ga.
See toob mu järgmise küsimuse juurde: missugustele tingimustele peab vastama, et oleks võimalik langetada otsus korraldada tagasisaatmisoperatsioon? Oma hiljutises avalduses, mis käsitles afgaanide Kabuli Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa ühiselt teostatud tagasisaatmisoperatsiooni, osutasin ma sellele, et liikmesriigid peavad enne isiku tagasisaatmist kolmandasse riiki nagu Afganistan võtma tarvitusele kolm ettevaatusabinõud.
Kõigepealt pidid nad kindlaks tegema, kas asjassepuutuv sisserändaja soovis taotleda rahvusvahelist kaitset; teiseks, juhul kui taotlus rahvusvahelise kaitse saamiseks esitati, siis kas see taotlus läbis põhjalikult, isiklikult läbi ning kas kõnealuse taotluse tagasilükkamisel peeti kinni asjakohasest hindamisprotseduurist; ja kolmandaks, kas päritoluriiki tagasi saadetava sisserändaja elu satuks seal ohtu.
Komisjon on soovinud saada põhjalikumat selgitust kõnealuse Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi korraldatud Afganistani tagasisaatmise operatsiooni ümbritsevate asjaolude kohta. Komisjonil ei ole antud hetkel siiski mingit teavet selle kohta, et asjaomased isikud ei pidanud nendest kolmest tingimusest kinni.
Kuidas oleks olukord, kui tagasisaatmisoperatsioon hõlmab mitut repatrieeritavat isikut, kuid iga isiku toimikut on individuaalselt hinnatud?
Euroopa inimõiguste konventsiooni protokoll nr 4 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta keelavad kollektiivsed väljasaatmised, kuid puuduvad juriidilised või, enamgi veel, põhimõttelised takistused eraldi võetud mitme tagasisaatmismeetme ühiselt elluviimiseks, millest igaühe aluseks on eraldi otsus, kasutades selle elluviimiseks näiteks sama lendu. Samamoodi ei ole õiguslikke takistusi selliste operatsioonide mitme liikmesriigi ühiselt korraldamiseks.
Frontexi kehtiva mandaadi alusel on operatiivkoostöö ühiste tagasisaatmisoperatsioonide valdkonnas juba praegu lubatud. Euroopa Ülemkogu on taotlenud Frontexi operatiivvolituste tõhustamist ja palunud eelkõige kaaluda võimalust korraldada selliste operatsioonide ellurakendamiseks korrapäraselt tšarterlende. Kõnealuste operatsioonidega peaks olema võimalik muuta tagasisaatmisoperatsioonid logistiliselt tõhusamaks ning samuti võiks repatrieerimisel, mis on alati väga masendav sündmus, olla mitmeid väga positiivseid tulemusi.
Tuleks ka märkida, et ehkki enamik liikmesriike ei ole tagasisaatmisdirektiivi veel üle võtnud, julgustab komisjon neid praegu järgima, et nende tagasisaatmisotsused oleksid vastavuses nimetatud direktiivi eeskirjadega. Eelkõige tähendab see seda, et esmatähtsaks tuleb pidada vabatahtlikku tagasipöördumist, et tagasisaatmisotsust peab olema võimalik edasi kaevata ning et haavatavate isikute konkreetseid vajadusi võetakse arvesse. Tagasisaatmisdirektiiv ei ole veel jõustunud. See juhtub peagi ning tänu sellele saavad asjaomased isikud mõned lisagarantiid.
Kõike öeldut arvesse võttes - need on vastused, mida ma, austatud juhataja, kallid kolleegid, tahtsin anda Euroopa õigust silmas pidades. Loomulikult, Tobias Billström selgitas ka kõigi nende probleemidega seoses, et me püüame leida õiget tasakaalu soovi vahel võtta vastu poliitilistel põhjustel tagakiusatavad isikud, kes tõepoolest väärivad kaitset, ja vajaduse vahel tunnistada, et on taotlusi, mille rahuldamine ei ole põhjendatud. Nõnda siis on tasakaalu hoidmine keeruline ja komisjon jälgib hoolega, et seda tehtaks.
Seda tahtsin ma parlamendile öelda ja loomulikult kuulan ma ära minu avaldusele järgnevad sõnavõtud.
Véronique Mathieu
fraktsiooni PPE nimel. - (FR) Austatud juhataja! Liidu ülesanne on tagada inimväärilised vastuvõtutingimused sõja ja tagakiusamise eest põgenevatele inimestele ning pakkuda neile rahvusvahelise kaitse süsteemi, mis on kooskõlas liidu väärtustega.
Kuid mitmeid aastaid on Euroopa Liit pidanud hakkama saama segatud sisserändevoogudega ja inimkaubitsejate võrgustikega, kes kuritarvitavad riikide varjupaigasüsteemi eesmärgiga tuua sisse inimesi, kes ei vasta tingimustele, mis on seatud sellise süsteemi kasutamiseks.
Mida saame siis teha? See on küsimus, mida on esitanud iga meie liikmesriik. On tõsiasi, et liikmesriikide suutlikkusel uusi inimesi vastu võtta on piirid. Kaitsesüsteemi tuleb pakkuda inimestele, kes vastavad objektiivsetele kriteeriumidele ning kui me tahame säilitada oma varjupaigaotsijate traditsiooni, siis peame jääma kindlaks, kui varjupaigamenetlust majandusrände eesmärgil rikutakse.
Samuti on oluline rõhutada, et kõik ebaseadusliku sisserände sihtriigid rakendavad sunduslikke tagasisaatmismeetmeid. Nad on kohustatud seda tegema. Ma pean vaid mainima, kui paljud ELi liikmesriigid praktikas selliseid meetmeid rakendavad ja teevad seda oma poliitilisest veendumusest hoolimata.
Liidus ei ole enam sellel teemal poliitilisi eriarvamusi ja see konsensus võimaldab meil lähitulevikus Frontexi rahastatud ühiseid tagasisaatmisoperatsioone ellu rakendada. Seda initsiatiivi, mis on sisserännuvoogude haldamise ühine vahend, tuleb tervitada. Seega tahaksin ma osutada, et rühmaviisilised tagasisaatmisoperatsioonid erinevad täielikult Euroopa Inimõiguste Kohtu kollektiivsete väljasaatmiste kohtupraktikast.
Strasbourgi kohus keelab meetmed, mis keelavad välismaalastel riigist rühmadena lahkuda, kuid lubab juhtumeid, kus seda meedet rakendatakse iga välismaalase konkreetse juhtumi põhjendatud ja objektiivse juhtumi tulemusel.
Rahvusvaheline ja Euroopa pagulasõigus on üsna keerukas, et tagada väljasaatmismenetluse range kontroll ja selle rakendamine kooskõlas inimväärikuse põhimõttega.
Sylvie Guillaume
fraktsiooni S&D nimel. - (FR) Austatud juhataja! Ma kuulasin sõnavõtjaid hoolikalt, kuid tahaksin siiski jagada teiega mõningaid päringuid ja muresid seoses arutluse all oleva teemaga ning selleks pean vältimatult tegema järeldusi kahe näite põhjal.
Esimene on seotud 27 afgaani deporteerimisega Kabuli Prantsusmaa ja Ühendkuningriigi organiseeritud grupiviisilise deportatsiooni käigus. Ma tahaksin teada, kas komisjon ja nõukogu usuvad, et Afganistan on tegemist riik, milles deporteeritud isikute füüsiline puutumatus on tagatud.
Komisjon väitis meile äsja, et ta ei suutnud tagada, kas nimetatud deporteerimiste elluviimisel tehti kindlaks, et asjaomased isikud olid esitanud avalduse rahvusvahelise kaitse saamiseks või kas avalduse menetluse läbivaatamise igas faasis selline avaldus üldse eksisteeris.
Teine näide on seotud Saksamaa, Belgia ja Austria korraldatud roma isikute deporteerimisega Kosovosse, millega nimetatud riikidel on sõlmitud tagasivõtulepingud, kuigi UNCHR oma 9. novembri suunistes leiab, et - ja ma tsiteerin "mis tahes Kosovo osas elavad roma inimesed peavad jätkuvalt taluma piiranguid nende liikumisvabadusele ja põhiõiguste teostamisele [...] ning on teatatud nende kogukondade vastu suunatud ähvardustest ja füüsilisest vägivallast”.
Seda silmas pidades, palun selgitust kolmes küsimuses. Miks täidetakse nii halvasti 2004. aasta kvalifikatsioonidirektiivi artikli 15 lõiget c, millega antakse subsidiaarne kaitse isikutele - tsiteerin -, keda ähvardab "tõsine ja individuaalne oht [...] juhusliku vägivalla tõttu rahvusvahelise või riigisisese relvastatud kokkupõrke puhul”?
Teine küsimus: kas saab piisavaks pidada mõtet, et on seaduslik deporteerida isikuid, kes asuvad ELi pinnal ebaseaduslikult, kuna nad ei ole esitanud taotlust saada rahvusvahelist kaitset - kuigi me teame, et Dublini II määruse tõttu ei esita paljud potentsiaalsed varjupaigataotlejad sellist taotlust riigis, kuhu nad kõigepealt saabuvad, kuna nende võimalused positiivseks lahenduseks on väikesed ning vastuvõtutingimused kohutavad?
Viimaseks, kolmas küsimus: kas liikmesriigid peaksid kinnitama nõukogu 29. ja 30. oktoobri otsust uurida Frontexi rahastatavate korrapäraste ühiste tšarterlendude kasutamise võimalust tagasisaatmiseks ja kas nad samal ajal kavatsevad nõustuda Euroopa ohutute riikide nimekirjaga ning võtta kiirelt meetmeid ühise varjupaigasüsteemi loomiseks, mis võimaldab kõrgemal tasandi ühtlustada pagulasseisundi läbivaatamise, andmise ja teostamise tingimusi?
Marielle De Sarnez
fraktsiooni ALDE nimel. - (FR) Austatud juhataja! Volinik, tahaksin kõigepealt teile teatada kurbusest, mida paljud eurooplased tundsid, kui 20. oktoobril kaks ELi liikmesriiki Afganistani sisserändajate sunniviisilise tagasisaatmise korraldasid: kaks sisserändajat Prantsusmaalt ja 24 Ühendkuningriigist. Need mehed, kes olid jätnud maha oma sõdiva kodumaa, et tulla Euroopasse, kus nad uskusid saavat varjupaika ja kaitset, saadeti seega tagasi endiselt sõdivasse riiki, kus nende ohutust ei ole mingil moel võimalik tagada.
See paneb meie idee inimõigustest pea peale. Ja kujutlege minu üllatust, kui mõni päev hiljem - ja siin on ilmselt seos - olin tunnistajaks, kui Euroopa tippkohtumisel otsustati mitte ainult korraldada ühiseid tšarterlende, vaid neid ka Euroopa eelarvest rahastada -, mis on midagi uut!
Volinik, see ei ole Euroopa, mida me armastame. Euroopa ei pea seadustama riikide tavasid, mis rikuvad põhiõiguseid. Liiga lihtne on asetada süü Euroopale. Kui ma näiteks kuulen, et Prantsuse immigratsiooniminister teatab, et sunniviisiline tagasisaatmine peab toimuma Euroopa lipu all, siis ütlen ma teile, et mitte selleks ei loonud meie asutajad Euroopat.
Te palusite Pariisil ja Londonil tagada, et deporteeritud afgaanidel oli tõesti võimalik varjupaika taotleda, et vastavad avaldused lükati tagasi ja et nende elu ei ole piirkonnas, kuhu nad tagasi saadetakse, ohus. Ma tahaksin seetõttu saada teilt sõnaselget kinnitust, et iga varjupaigataotluse individuaalne läbivaatamine tõesti toimus.
Ma tahaksin samuti teada, kas komisjon peab Afganistani ohutuks riigiks, ja kui mitte, siis tahaksin teada, kas komisjon nõustub sellega, et kõnealune sunniviisiline tagasisaatmine toimus Genfi konventsiooni artikli 3 vastaselt.
Ma olen väga tänulik teie selgituste eest.
Hélène Flautre
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (FR) Austatud juhataja! Kõigepealt tahaksin ma väljendada oma heameelt tänase arutelu üle, kuna on selge, et riigipead ja valitsusjuhid lootsid sellele, et ebaseaduslike sisserändajate Euroopa Liidust Afganistani saab toimuma käratult, kuid nii see ei läinud.
Nii ei läinud see kahel põhjusel: esiteks seetõttu, et Euroopa Komisjon on Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa valitsustelt nõudnud teavet, ja see on hea, ning teiseks seetõttu, et me seda küsimust täna siin arutame.
Küsimused on juba esitatud. Kas Afganistan on ohutu riik? Noh, peaksime seda küsima Barack Obamalt, kes äsja otsustas saata sinna 34 000 sõdurit. Ükski armee ei suuda tagada oma meeste ellujäämist Afganistanis ning meie peaksime suutma tagada, et nimetatud riiki tagasisaadetud sisserändajate elu ei ole ohus? Selline olukord on naeruväärne ning ka UNCHR ei talu seda, soovitades soojalt liikmesriikidel sedalaadi deporteerimisi enam mitte ette võtta.
Teiseks, kollektiivseid väljasaatmisi ümbritseb ebaselgus. Igaüks - ja üle kõige mina ise - tervitab seda, et tulevikus muutub põhiõiguste harta siduvaks. Artikli 19 lõige 1: "Kollektiivne väljasaatmine on keelatud”.
Te väidate mulle, et tegemist ei ole kollektiivse väljasaatmisega. Tobias Billström väljendas seda nii armsasti, öeldes, et tegemist on mõistliku ressursside mobiliseerimisega. Varsti püütakse meile tšarterlendude vajalikkust selgitada samamoodi nagu vajadust globaalse soojenemise vältimiseks jagada autot kellegi teisega. Kuid on piirid! Millised need piirid on?
Ma võin teile öelda kui valitud esindaja Pas-de-Calais'st, kus on palju afgaane - kes on Bessoni algatatud deporteerimiste põhjuseks -, et kui Prantsusmaa valitsus otsustab kommunikatsiooni eesmärgil korraldada kollektiivse tagasisaatmise ja teha sellest meediasündmuse, siis toimuvad Pas-de-Calais's arreteerimised: kollektiivsed arreteerimised, mis on ebaseaduslikult, sest need on diskrimineerivad.
Seetõttu ei saa me absoluutselt garanteerida, mida te väidate, Jacques Barrot, nimelt, et tegemist on ühisoperatsiooniga, mis hõlmab inimesi, kes individuaalse hinnangu kohaselt on ebaseaduslikud sisserändajad. Tegemist on tõepoolest kollektiivse väljasaatmisega, sest toimusid kollektiivsed arreteerimised.
Marie-Christine Vergiat
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (FR) Austatud juhataja, kallid kolleegid! Selle arutelu üle saab vaid heameelt väljendada. Ent mind kohutab see pläma, mida siin aetud on. Jätame sõnadega mängimise. Jah, tõepoolest korraldati kollektiivseid väljasaatmisi.
Euroopa Liit on inimõiguste kaitsmise pärast enda üle nii uhke. Üks nendest õigustest on varjupaigaõigus. Kuid nüüd deporteeritakse afgaane riiki, kus käib sõda, sõda, milles osalevad paljud Euroopa riigid.
Jacques Barrot! Mul on kahju, kuid kõnealused õigusaktid on täpselt sama palju Euroopa kui liikmesriikide õigusaktid ning palun ärge rääkige meile iga üksikriigi olukorrast. Suur osa sündmustest on toimunud tänu tagasisaatmisdirektiivile, mida ma ise eelistan nimetada häbidirektiiviks, sest tegemist on direktiiviga, mis on häbiks inimõiguste kaitsjatele. Te teate, et igas Euroopa riigis koheldakse varjupaigataotlejaid erinevalt ja just nende erinevuste tõttu ei ole afgaanidel võimalik saada headel tingimustel varjupaika.
Seetõttu lisan ma oma hääle kõigile küsimustele, mida mu kaasparlamendiliikmed on esitanud, ning palun teil tagada, et nende meetmete tulemusi hinnatakse iga üksikjuhu puhul eraldi, kui see on võimalik.
Christine De Veyrac
(FR) Austatud juhataja! Ma tahaksin toetada Ühendkuningriigi leiboristliku valitsuse ja Prantsusmaa valitsuse ühisalgatust deporteerida ebaseaduslikud Afganistani sisserändajad nende koduriiki.
Tõesti, vastupidi sellele, mida mõned isikud on väitnud, lükati nende inimeste poliitilise varjupaiga taotlused tagasi ning kõnealust kahepoolset algatust tuleb nüüd Euroopa tasandil laiendada. Me peame ühiselt astuma välja sisserändest põhjustatud surve vastu ning see loogika on mõni kuu tagasi Prantsusmaa eesistumise all vastuvõetud sisserände- ja varjupaigapakti taga. Me peame minema kaugemale ja ühendama oma jõud, et korraldada ühiselt Frontexi rahastatavaid tagasisaatmislende.
27 liikmesriigi otsus paluda komisjonil seda küsimust uurida on esimene samm ja, volinik, ma loodan, et komisjon toetab seda ettepanekut, kuna üldsus ja eelkõige seaduslikud sisserändajad tahavad, et me võitleksime ebaseadusliku sisserände vastu.
Sari Essayah
(FI) Austatud juhataja! Genfi konventsiooni pagulase definitsiooni järgi tuleb varjupaiga saamise eeltingimusi iga üksikisiku puhul eraldi uurida. Nagu eelmistes sõnavõttudes kuulsime, menetleti varjupaigataotlusi nõuetekohaselt, ning kõnealuste isikute tagasisaatmise ühisoperatsioon on lubatud tingimusel, et iga isiku eeltingimustele vastavust uuriti eraldi.
Mis teeb muret täiskogule ja mulle on see, et julgeoleku olukord Afganistanis on säärane, et me ei tea, kas sinna saab kedagi tagasi saata. Näiteks Soomes on olukord lahendatud sellega, et isegi kui isik ei vasta pagulasseisundi määratlusele ja talle ei ole varjupaiga antud, antakse talle ajutine elamisluba, sest me ei taha inimesi saata tagasi riiki, kus käib sõda. Julgeoleku olukord Afganistanis on liiga ohtlik, et sinna kedagi praegu tagasi saata, kuid hiljem, kui olukord on rahunenud, saadetakse need inimesed sinna tagasi.
Janusz Wladyslaw Zemke
(PL) Austatud juhataja! Ma tahaksin alustada järgmisest - töötasin mitu aastat Poola Vabariigi kaitseministeeriumis ning sellega seoses olen palju kordi käinud Afganistanis, kuna seal teenib 2000 Poola sõdurit. Olukorra dramaatilisus on ühest küljest selles, et seal on inimesi, kes on meeleheitel, kes ei suuda nii raske olukorraga toime tulla, kuna nende ümber käib kogu aeg sõda. Teisest küljest on seal inimesi, kes - ja ma ei kõhkle seda ütlemast - mängivad kahte mängu. Päeval toetavad nad neid, kes praegu on võimul, ja öösel aitavad nad Talibani. Sellega seoses on minu küsimus põhimõtteliselt järgmine: kas meil on vahendid ja kas me suudame hinnata Euroopasse saabunute tegelikke kavatsusi ja tegelikku olukorda? Ma usun, et osad on siia tulnud, kuna nad ei näe lihtsalt muud väljapääsu ja kuna nad on meeleheitel, kuid võib olla ka konkreetseid juhtumeid, kus inimene mängib mitmel poolel.
Franziska Keller
Austatud juhataja! Mulle tundub osa arutelust natuke kummaline. Miks viibivad inimesed siin illegaalselt? Nad on siin illegaalselt, kuna nad ei saa seaduslikult lahkuda oma riigist, kus käib sõda. Nad ei saa kuidagi siia saabuda legaalselt ja seega ei ole tegelikult üllatav, et nad siia ebaseaduslikult tulevad. Me teame kõik, kui keeruline on taotleda ja saada varjupaika, kuna Genfi konventsioon on selles küsimuses üsna range ning inimene peab tõestama, et teda konkreetselt kiusatakse taga, mis on loomulikult raske, kui põgened sõja eest. Nüüd väidate te, et vaid seetõttu, et nende varjupaigataotlus tagasi lükati, peaksime me nad saatma tagasi Afganistani, kus käib sõda ja kus inimesed ei saa elada, ellu jääda, kus puudub võimalus elatist teenida ja kus, muuseas, käib ka suur sõda naiste vastu. Ainuüksi viimatinimetatud põhjusel tuleks kõigile Afganistanist põgenenud naistele anda varjupaik.
Ma kutsun kõiki liikmesriike ja komisjoni tungivalt üles võitlema nende inimeste Afganistani tagasisaatmise vastu.
Tobias Billström
nõukogu eesistuja. - (SV) Austatud juhataja, lugupeetud parlamendiliikmed! Tänan teid väga huvitavate mõtete eest, mida te antud arutelus olete esitanud! Tahaksin alustada kokkuvõttega kõige olulisematest põhimõtetest teemaga seoses. Alustan sellest, mida Véronique Mathieu rääkis oma esimeses märkuses segatud sisserändevoogude kohta. Tõepoolest, Euroopa Liitu saabuvad segatud sisserändevood ning kuna liidu võimalused selliseid isikuid vastu võtta ei ole piiramatud, siis, nagu Véronique Mathieu välja tõi, on oluline teostada konkreetne õiguskindel hindamine, et teha kindlaks, kellele peaks Euroopa õigusaktide ja rahvusvaheliste konventsioonide kohaselt laienema kaitse. Komisjon teostab selle üle järelevalvet direktiividega, mis on liidus ühehäälselt vastu võetud.
See viib mind kenasti Sylvie Guillaume'i ja Marielle de Sarnezi varem väljendatud seisukohtadeni, nimelt, kas Afganistan on riik, kus on võimalik tagada üksikisiku julgeolek. Nojah, kogu see arutelu on just täpselt sellest. Täpselt seda tahetaksegi individuaalse hinnanguga selgitada ja tagada. Ühtse Euroopa varjupaigasüsteemi loomise eesmärk on saavutada see siht. Ma arvan, et mitmed sõnavõtjad vaatasid oma sõnavõtus mööda tõsiasjast, et me peame proovima saavutada õiguskindla hinnangu läbiviimise, milles "jah” tähendab "jah” ja "ei” tähendab "ei”. "Ei” puhul tuleb inimene tagasi saata sõltumata - ja ma kordan seda, et igaüks saaks presidentuuri kavatsustest õigesti aru - riigist. Kui me oleme välja selgitanud ja taganud, et isik ei vaja erikaitset, võime me puhta südametunnistusega selle isiku päritoluriiki tagasi saata. Täiesti teisejärguline on, kas seda tehakse, nagu volinik Barrot selgitas, koordineeritult ühe lennuga, mille pardal on eri isikud, kelle juhtumit on individuaalselt hinnatud, või reisivad need isikud eraldi. Selles kontekstis on tegemist puhtalt logistilise küsimusega.
Nüüd pöördun ma Franziska Kelleri poole, kellel on selles küsimuses alati huvitavaid argumente lisada. Jah, ma jagan teie seisukohta, et juurdepääsu küsimus on keeruline. See on raske, kuna praeguse süsteemi kohaselt on põhimõtteliselt vajalik, et varjupaigataotluse esitamiseks peab esitaja olema Euroopa Liidus, samal ajal, kui neil ei pruugi alati olla kerge selleks Euroopa Liitu tulla. Kuid just sellepärast oleme me Rootsi eesistumise ajal tagant sundinud ühtse Euroopa ümberasumissüsteemi loomiseks tehtavat tööd, mis võimaldab Euroopa Liidus neil, kes tõenäoliselt vajavad kaitset kõige enam, kõige haavatavamatele inimestele ja inimestele, kellel ei ole raha Euroopa Liitu reisida, pakkuda alternatiivset marsruuti, läbikäiku.
Lubage mul öelda, et kui kõik ELi liikmesriigid pakuksid proportsionaalselt oma rahvaarvuga sama palju kohti, kui seda teeb praegu Rootsi - igal aastal eraldame 1900 kohta -, siis suudaks Euroopa Liit igal aastal UNHCRile, ÜRO kõrgele pagulasvolinikule pakkuda 100 000 kohta. See on strateegiliselt suur samm sulgeda kogu maailmas kõige viletsamad pagulaslaagrid ning ajada end sirgu ja näidata üles solidaarsust, mida meie presidentuuris usume, et Euroopa Liit peaks näitama üles riikidega, kes jäävad meie piirdest välja ja kus asub tegelikult enamik maailma pagulastest.
Jacques Barrot
komisjoni asepresident. - (FR) Austatud juhataja! Tänan kõiki sõnavõtjaid!
Meie ees seisev peamine raskus tuleneb sellest, mida Véronique Mathieu nimetas segatud voogudeks, kus sisserändajad on siia saabunud majanduslikel või keskkonnaga seotud põhjustel, ja samal ajal on meil inimesed, keda kiusatakse taga ja kellel on õigus rahvusvahelisele või subsidiaarsele kaitsele. See on raskus ja probleemide lahendamiseks tuleb sellest väga selgelt endale aru anda. See on väga, väga raske.
Mida ma kõigepealt teha tahan, on vastata. Ma loen teile ette osa Prantsusmaa vastusest - ma ei jõua kõigele vastata -, kuna te esitasite mulle sellel teemal küsimusi. Loen ette järgmise osa Prantsusmaa vastusest.
"Huvitatud isikuid, kes ei esitanud omal algatusel varjupaigataotlust, on küsitletud kui ebaseaduslikke sisserändajaid ning nende suhtes on rakendatud haldusaresti kinnipidamiste ja vabastamiste eest vastutava magistraadi kontrolli all.
Iga isikut teavitati tema emakeeles õigusest kaevata Afganistani väljasaatmisotsus edasi haldusmagistraadile ja õigusest taotleda varjupaika Prantsuse Pagulaste ja Kodakondsuseta Isikute Kaitse Ameti (OFPRA) kaudu või kasutada vabatahtliku tagasimineku meedet, mida viib ellu Rahvusvaheline Migratsiooniorganisatsioon.
Nimetatud välismaalastest ainult üks ei esitanud varjupaigataotlust ega edasikaebust haldusmagistraadile ning ülejäänud kahe isiku taotlused vaatas läbi OFPRA, kus nad kuulati tõlgi juuresolekul ära. Neil oli võimalus halduskohtu istungil juristi abiga ja tõlgi juuresolekul selgitada ohtusid, mis neid päritoluriiki tagasi saatmisel võivad ähvardada.
Kuigi OFPRA on andnud pagulase staatuse või laiendanud subsidiaarset kaitset mitmele Afganistani kodanikule, kes on sarnastel tingimustel kaitset taotlenud, leidis OFPRA, et kõnealusel juhtumil puudusid tõsised või teadaolevad põhjused uskuda, et kõnealuseid isikuid ähvardab väljasaatmisel reaalne tagakiusamise oht või tõsine oht nende elule või isikule.”
Me saime vastuse ka Ühendkuningriigi valitsuselt. Ma olen siiralt järginud oma südametunnistust ja kohustusi; me pidasime tähtsaks küsitleda liikmesriike.
Ma tahaksin öelda teile veel seoses ohutu riigi ideega seda, et eksisteerib Euroopa Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika, et absoluutse deporteerimisvastase kaitse õigustamiseks või subsidiaarse kaitse õiguse tekkimiseks ei piisa vaid asjaolust, et isik on saabunud riigist või piirkonnast, kus toimuvad rahutused, välja arvatud juhul, kui üldise vägivalla tase on nii kõrge, et iga isikut ähvardab reaalne oht või oht tema elule või isikule üksnes seetõttu, et ta asub sellises riigis või piirkonnas. Enamgi veel, tõde on selles, et asjaomase juhtumi puhul ei viidatud erandlikele asjaoludele.
Olles seda öelnud, tahaksin vastata ka küsimusele grupilendude kohta. Peab ütlema, et Frontex on juba korraldanud ja osaliselt rahastanud grupilende. Usun, et sellest on tõepoolest vaja rääkida. Sellised lennud toimusid 2008. ja 2009. aastal, nii et selles pole midagi uut. Mida Frontex üritab teha - ja minu arvates on see Frontexi direktoril õnnestunud -, on tagada, et grupiviisiline repatrieerimine toimub sündsalt ja inimesi austades. Hiljuti rääkis Frontexi direktor mulle isegi, et Austrias on ombudsman, kelle ülesandeks on konkreetselt teostada järelevalvet tagasisaatmise tingimuste üle.
Mida me samuti loodame arendada on asjatundlikkus, et tagada, et inimeste väljasaatmisel - kui on kindlaks tehtud, et nad ei vasta rahvusvahelist või subsidiaarset kaitset saama õigustatud isiku määratlusele - võetakse nad oma päritoluriigis sündsalt vastu. Uurime seda küsimust praegu Euroopa Ülemkogu palvel. Tõepoolest, me ei tulnud mõttele kasutada sunniviisilisi lende ilma garantiideta, et väljasaadetavaid koheldakse austusega.
Tahaksin teile eelkõige meelde tuletada - ja ma tänan Tobias Billströmi ja eesistujariik Rootsit, kes on meid tublisti aidanud -, et kevadel hakkasime esitama dokumente, mis aitavad meil edasi liikuda varjupaiga Euroopa suunas. Oleme koostanud teksti vastuvõtutingimuste kohta, me oleme uurinud - Marielle de Sarnez rääkis sellest möödaminnes - Dublini probleemi, me oleme tegelikult tõstatanud küsimuse Dublini määruse kohandamiseks just nimel selleks, et vältida seda, et selle alusel õõnestatakse mõnikord haavatavate isikute, eelkõige laste huvisid, ja me oleme toetanud põhimõtet võtta kasutusele teatavad erandid Dublini määrusest.
21. oktoobril võttis komisjon vastu veel kaks olulist dokumenti: ühe kvalifikatsioonidirektiivi kohta ja teise varjupaigamenetluse direktiivi kohta. Uues varjupaigamenetlust käsitleva direktiivi projektis üritame me kehtestada kriteeriumid, mis on tõeliselt objektiivsed ja igal pool ühesugused. Meil on vaja, et tugiamet teeks konkreetselt kindlaks, et kogu Euroopas on kasutusel enam-vähem sarnased tavad, et varjupaiga Euroopa saaks lõpuks teoks.
Ma sooviksin tänada eesistujariik Rootsit. Eesistuja on minu arvates teinud nende tekstide nõukogule esitamisega head tööd, ehkki nende vastuvõtmiseni on veel pikk teel. Ja meil on probleeme. Ma teen kõik, mis minu võimuses, et varjupaiga Euroopa hakkaks toimima ja teen seda eesistujariik Rootsi abiga, kes on meile eeskujuks - enamgi veel, Tobias Billström osutas sellele, kui suures osas on tema riik meile Euroopas eeskujuks. Liikmesriigid näitavad ka üles suuremat solidaarsust pagulaste vastuvõtmisel ja nende kaitse tagamisel. Kõik riigid peaksid nii tegutsema. Me ei ole veel niikaugele jõudnud ja ikka on veel riike, kes pagulasi vastu ei võta.
Sellest soovisin ma rääkida. Olen täiesti teadlik, et ma ei vastanud kõigile küsimustele. Kuid võin teile öelda, et hoolimata kõigest oleme me siin komisjonis teinud kõik, et austatakse Euroopa seadusi ja, julgen öelda, et oleme teinud isegi rohkem selleks, et tagada Euroopa väärtuste austamine.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
