Společné návraty nelegálních přistěhovalců do Afghánistánu a jiných třetích zemí (rozprava)
Předsedající
Dalším bodem jsou prohlášení Rady a Komise o společných návratech nelegálních přistěhovalců do Afghánistánu a jiných třetích zemí.
Tobias Billström
Pane předsedající, vážení poslanci, úvodem bych vám chtěl poděkovat za to, že jste mi dali možnost sem dnes přijít, abychom mohli vést rozpravu o této důležité otázce. Soudě podle dotazů, které vznesli někteří poslanci, je zřejmé, že se jedná o záležitost, která vyvolává jisté znepokojení. Doufám, že se mi dnes podaří objasnit stanovisko Rady k této záležitosti a zodpovědět vaše otázky.
Základními zásadami pro spolupráci v rámci Evropské unie jsou právní stát, dodržování lidských práv a základních svobod. Ty musí být vůdčími zásadami spolupráce členských států v rámci Unie. Zmíněné zásady jsou a i nadále budou východiskem spolupráce v oblasti azylu a migrace.
Spolupráce EU v oblasti migrace se za posledních několik let prudce vyvíjela a vztahuje se k ní množství různých legislativních aktů a jiných druhů opatření. Pokud jde o práva žadatelů o azyl, rád bych vás upozornil na základní cíl spolupráce v oblasti azylu. Cílem tohoto úsilí je vytvořit společný evropský azylový systém, který lidem poskytne ochranu v souladu se Ženevskou úmluvou o postavení uprchlíků a ostatními mezinárodními smlouvami vztahujícími se na lidi potřebující ochranu. Rámec této spolupráce pamatuje na ustanovení umožňující poskytnout podpůrnou ochranu a na ustanovení týkající se azylového řízení, přijímání a navracení. Tato ustanovení zpracovávají celou azylovou problematiku a tvoří základ společného evropského azylového systému.
Stěžejními legislativními akty v oblasti azylové politiky jsou dublinské nařízení, které stanovuje kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu, směrnice o přijímání žadatelů o azyl, která stanovuje minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, kvalifikační směrnice o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí, aby mohli být považováni za osoby potřebující mezinárodní ochranu, a směrnice o azylovém řízení stanovující minimální normy pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání mezinárodní ochrany.
Všechny zmíněné legislativní akty se v současnosti přezkoumávají s cílem více sblížit právní předpisy členských států v této oblasti, aby byly úplnější a účinnější. O navrhovaných změnách se bude rozhodovat prostřednictvím postupu spolurozhodování, což znamená, že budeme společný evropský azylový systém vypracovávat na širokém politickém základě.
Správné řízení migrace vyžaduje jak vytváření možností, aby lidé mohli do Evropské unie legálně přicházet, tak také nástroje pro navracení těch, kdo nesplňují podmínky pro vstup a zdržování se na jejím území nebo jejichž žádost o azyl je neopodstatněná. Pokud jde o základní práva těch, kdo nemají právo zdržovat se na území Unie, chtěl bych za prvé poukázat na obecné právní zásady, které musí tvořit základ všech činností EU, a za druhé, a to konkrétněji, na pravidla týkající se navracení státních příslušníků třetích zemí, kteří nemají právo legálně vstoupit do členského státu a zdržovat se v něm. Tato pravidla stanovuje směrnice o navracení osob, kterou přijali Evropský parlament a Rada v roce 2008. Tato směrnice představuje první důležitý krok na cestě k právním předpisům s cílem zajistit spravedlnost a transparentní postupy, aby byla na evropské úrovni vytvořena účinnější politika pro navracení. Základní zásadou pro řešení týkající se navracení je, že se musí zakládat na právní jistotě a být humánní a účinné.
Řešení týkající se navracení také obsahuje ustanovení o společných návratových letech. Směrnice Rady o organizaci společných letů za účelem navrácení státních příslušníků třetích zemí, jimž nebylo uděleno povolení k pobytu nebo přiznán azyl, byla přijata v roce 2002 v rámci návratového akčního programu. Najímání společných letů je efektivním využitím zdrojů a pomáhá zlepšit operativní spolupráci mezi členskými státy. Chtěl bych však zdůraznit, že nejde o vykonávání rozhodnutí o hromadné deportaci. Jedná se o opatření pro spolupráci za účelem účinnějšího využití kapacity členských států. Obecné směry, které doprovázely rozhodnutí Rady, stanovují, že společné lety lze organizovat pro osoby, které nesplňují nebo přestaly splňovat podmínky vstupu, zdržování se nebo pobytu na území členského státu Evropské unie. Členský stát, který najímá let, a všechny zúčastněné členské státy musí zaručit, že právní situace každé z navracených osob, za které nesou odpovědnost, dovoluje provést navrácení.
Nařízení zřizující Evropskou agenturu pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie také tomuto orgánu, totiž agentuře Frontex, povoluje, aby členským státům poskytla nezbytnou pomoc s organizací společných opatření pro navracení. Letos v říjnu Evropská rada agenturu Frontex také požádala, aby prověřila možnost financování společných návratových letů.
Všechna tato opatření mají zajistit, aby se všem, kdo to potřebují, dostalo mezinárodní ochrany, a aby bylo navracení státních příslušníků třetích zemí, kteří se nezákonně zdržují na území EU, uskutečněno právně jistým a zákonným způsobem. Využití společných návratových letů nepředstavuje porušení zásady nenavracení nebo obejití požadavku, aby byl každý případ přezkoumán individuálně. Po členských státech se požaduje, aby zohlednily veškeré individuální okolnosti týkající se osoby, jež má být navrácena, a to včetně případné žádosti o mezinárodní ochranu. To se samozřejmě vztahuje také na osoby, které přišly z Afghánistánu.
Pane předsedající, vážení poslanci, politika navracení na úrovni Společenství je samozřejmě důležitá, ale je jen jednou stránkou komplexní migrační politiky. Evropský pakt o přistěhovalectví a azylu, který Evropská rada přijala v září minulého roku, potvrzuje závazek Unie přistupovat k migraci globálně. To znamená, že problematika migrace by měla být ucelenou součástí vnějších vztahů EU a že účinné řízení migrace musí být jednotné. To také vyžaduje úzké partnerství mezi zeměmi původu, tranzitními zeměmi a cílovými zeměmi.
Stockholmský program, o kterém jsme tu vedli rozpravu o něco dříve dnes odpoledne, samozřejmě potvrzuje a dále rozvíjí tuto zastřešující strategii.
Jacques Barrot
Pane předsedající, pokusím se zmínit hlavní zásady, kterými se řídí náš přístup k těmto problémům migrace a navracení.
Evropské právní předpisy zavazují členské státy, aby zajistily státníkům příslušníkům třetích zemí zdržujícím se na jejich území možnost požádat o mezinárodní ochranu, pokud si tak přejí učinit. Pokud jde o možnost přiznání té či oné formy mezinárodní ochrany těmto státním příslušníkům, v tomto případě Afgháncům, členské státy musí přezkoumat každou žádost o azyl a uplatnit kritéria stanovená evropskými právními předpisy na příslušné individuální okolnosti jednotlivého žadatele o azyl. Členské státy musí rozhodnout, zda si může žadatel o azyl nárokovat postavení uprchlíka, a pokud nesplňuje požadovaná kritéria pro to, aby byl považován za uprchlíka, musí prověřit, zda mu může udělit tzv. podpůrnou ochranu.
Nyní proberu jednotlivé zásady. Za prvé, státní příslušníci třetí země nesmí být navráceni do své země, pokud jsou vystaveni nebezpečí závažných útoků. Právní předpisy Evropské unie a konkrétněji kvalifikační směrnice stanovuje, že členské státy musí v souladu se svými mezinárodními závazky dodržovat zásadu nenavracení. Proto členské státy nemohou poslat zpět do Afghánistánu osoby, které jsou uprchlíky ve smyslu stanoveném Ženevskou úmluvou nebo kterým byla poskytnuta podpůrná ochrana. Kromě toho jsou členské státy povinny zajistit, že nebudou provedeny žádné návratové operace porušující článek 3 Evropské úmluvy o lidských právech, který členským státům ukládá, aby se zaručily, že nepošlou zpět do jeho země nikoho, je-li pravděpodobné, že mu po návratu hrozí pronásledování nebo vážný útok.
Druhá poznámka se týká toho, že pokud jde o případnost provedení návratových operací do Afghánistánu, nelze k těmto žádostem přistupovat paušálně. Afghánistán je jednou z hlavních zemí původu žadatelů o azyl, kteří jsou přítomni v Evropské unii. Měl bych dodat, že Unie vyjde vstříc jen nepatrné části z celkového množství afghánských uprchlíků, z nichž většina sídlí v sousedních zemích, především v Iránu a Pákistánu.
Nelze učinit obecné závěry o tom, zda by nucený návrat Afghánců do jejich země původu představoval porušení práva Společenství, Evropské úmluvy o lidských právech nebo Listiny základních práv Evropské unie. Je na členských státech, v nichž jsou žádosti podány, aby o každé žádosti rozhodli jednotlivě na základě individuálních okolností. Při přezkoumávání žádostí musí členské státy posoudit jednotlivé důležité konkrétní okolnosti, aby mohly rozhodnout, zda ten který žadatel potřebuje ochranu.
To vyžaduje prověření stavu politické a humanitární bezpečnosti a postavení lidských práv v Afghánistánu. Vyžaduje to také prověření situace v té části země, ze které žadatel přichází, a rovněž individuální podmínky dané osoby, například rodinnou situaci, její působení v zemi původu nebo jakékoliv další konkrétní okolnosti, díky kterým může být zranitelnější.
Nelze činit obecné závěry o potřebě ochrany u žadatelů o azyl z Afghánistánu, ale statistiky dokládají, že procento přijatých se u této skupiny za několik posledních měsíců zvýšilo. V první polovině roku 2009 obdrželo mezinárodní ochranu v Evropské unii téměř 50 % afghánských žadatelů o azyl, zatímco v poslední čtvrtině roku 2008 to bylo méně než 30 %.
Nyní přejdu k další otázce: Jaké podmínky musí být splněny, aby se mohlo rozhodnout o realizaci návratové operace? Ve svém nedávném prohlášení k navrácení Afghánců do Kábulu, které provedli společně Spojené království a Francie, jsem uvedl, že členské státy musí před tím, než navrátí určitou osobu do třetí země, jako je například Afghánistán, provést tři opatření.
Musí zaručit za prvé, že dotyčný migrant nechtěl požádat o mezinárodní ochranu; za druhé, že pokud požádal o mezinárodní ochranu, byla tato žádost podrobena důkladnému individuálnímu přezkoumání a byla zamítnuta po řádném vyhodnocení; za třetí, že život migranta nebude po návratu do země původu v této zemi ohrožen.
Komise se snažila o okolnostech této návratové operace do Afghánistánu, kterou provedli Francie a Spojené království, získat bližší podrobnosti. V současnosti však Komise nemá žádné poznatky, které by nasvědčovaly, že tyto tři podmínky u dotyčných osob nebyly splněny.
Jsou však tyto návratové operace s více repatriovanými osobami za předpokladu, že byl případ každého člověka posouzen samostatně, v pořádku?
Protokol č. 4 Evropské úmluvy o lidských právech zakazuje hromadné vyhošťování, avšak žádná právní překážka ani zásadní námitka nebrání tomu, aby bylo více návratových opatření, ke kterým bylo přikročeno jednotlivě vždy na základě samostatného rozhodnutí, provedeno společně, například prostřednictvím téhož letu, a žádná právní překážka ani nebrání tomu, aby tyto operace organizovalo společně více členských států.
Současný mandát agentury Frontex již umožňuje operativní spolupráci v oblasti společných návratových operací. Evropská rada požádala o posílení operativních pravomocí agentury Frontex a zvláště o zvážení možnosti pravidelného najímání letů určených k realizaci těchto operací. Tyto společné operace by měly z logistického hlediska zvýšit efektivitu návratových operací, a pokud jde o repatriace, které jsou vždy spojeny s obtížemi, mohly by přinést celou řadu velmi potřebných výhod.
Měl bych také poznamenat, že i když většina členských států zatím ve vnitrostátním právu neprovedla směrnici o navrácení, Komise je vybízí, aby v tomto období zajistily, že jejich rozhodnutí o navrácení budou splňovat pravidla stanovená touto směrnicí. To zejména znamená, že by měla být dána přednost dobrovolným návratům, že musí být zabezpečeno právo na odvolání proti rozhodnutím o navrácení a že musí být zohledněny individuální potřeby zranitelných osob. Zmíněná směrnice o navrácení zatím ještě nevstoupila v platnost. Brzy se tak ovšem stane a osobám, kterých se to bude týkat, bude možno poskytnout další záruky.
To jsou tedy odpovědi, pane předsedající, dámy a pánové, které nám poskytují evropské právní předpisy. Pan Billström zde také již vysvětlil, že co se týče všech těchto problémů, snažíme se objevit náležitou rovnováhu mezi přáním vyjít vstříc těm, kdo jsou pronásledováni z politických důvodů a skutečně si zaslouží ochranu, a zároveň nutností připustit, že některé žádosti nelze přijmout jako oprávněné. Jedná se o křehkou rovnováhu, kterou Komise pečlivě sleduje.
Tolik jsem považoval za potřebné Parlamentu sdělit a nyní si samozřejmě vyslechnu projevy, které budou následovat po tomto prohlášení.
Véronique Mathieu
Pane předsedající, Unie je povinna poskytnout důstojné přijímací podmínky lidem, kteří jsou na útěku před válkou a pronásledováním, a nabídnout jim systémy mezinárodní ochrany, které jsou v souladu s jejími hodnotami.
Evropská unie se však již několik let musí vypořádávat se smíšenými migračními toky a se sítěmi obchodníků s lidmi, kteří zneužívají azylové systémy členských států, aby získali vstup pro osoby, které nesplňují nezbytné podmínky pro využívání těchto systémů.
Co s tím můžeme dělat? Tuto otázku si kladli ve všech členských státech. Skutečností je, že přijímací kapacita jednotlivých členských států je omezená. Systémy ochrany musí být otevřeny lidem, kteří splňují objektivní kritéria, a chceme-li pokračovat v naší tradici přijímání žadatelů o azyl, pak musíme být nekompromisní, jsou-li tato azylová řízení zneužívána pro účely ekonomické migrace.
Je také důležité zdůraznit, že všechny země, které se staly cílem sítí nelegálního přistěhovalectví, jež začínají v Afghánistánu nebo v Iráku, používají jako opatření nucené návraty. Musí takto postupovat. Stačí, abych zmínila řadu členských států EU, které v praxi přikročují k takovým opatřením a jednají tak bez ohledu na své politické přesvědčení.
V rámci Unie již v těchto záležitostech nedochází k politické neshodě a je to právě tato názorová shoda, která v nedaleké budoucnosti umožní provádět společné návratové operace, které budou financovány agenturou Frontex. Tuto iniciativu je třeba uvítat jakožto společný nástroj k řízení migračních toků. Ráda bych proto poukázala na to, že skupinové návratové operace podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva nemají vůbec nic společného s hromadným vyhošťováním.
Štrasburský soud zakazuje veškerá opatření, která nutí cizince odejít z určité země skupinově, ale schvaluje případy, v nichž je k takovému opatření přistoupeno až na závěr po náležitém a objektivním přezkoumání osobní situace jednotlivých cizinců.
Mezinárodní a evropské právní předpisy týkající se uprchlíků jsou dost komplexní, aby zajistily, že tato řízení o vyhoštění budou přísně hlídána a budou se řídit jako základní zásadou ohledem na lidskou důstojnost.
Sylvie Guillaume
Pane předsedající, pozorně jsem naslouchala řečníkům, přesto bych se ráda podělila o řadu otázek a pochybností týkajících se tématu, jímž se zabýváme, a k tomu bude nutné, abych zmínila dva příklady z nedávné doby.
Prvním je deportace 27 Afghánců do Kábulu, která byla součástí skupinové deportace organizované Francií a Spojeným královstvím. Chtěla bych vědět, zda Komise a Rada považují Afghánistán za zemi, v níž je zaručena fyzická bezpečnost deportovaných osob.
Komise nám právě sdělila, že není s to zaručit, že tyto deportace proběhly až po ověření, že dotyčné osoby nepodaly žádost o mezinárodní ochranu, nebo že byly uskutečněny skutečně v souladu s příslušnou fází řízení zabývajícího se prověřením jejich žádosti, pokud ji podaly.
Druhým je Německem, Belgií a Rakouskem provedená deportace Romů do Kosova, se kterým tyto země uzavřely dohodu o zpětném přebírání osob, a to i přesto, že UNHCR se ve svých pokynech ze dne 9. listopadu domnívá, cituji, že "Romové přebývající ve kterékoliv části Kosova jsou nadále vystaveni závažným omezením svobody pohybu a užívání základních lidských práv [...] a k dispozici jsou zprávy o výhružkách a fyzickém násilí páchaném vůči těmto skupinám obyvatel."
Na základě těchto příkladů bych chtěla, aby mi byly objasněny tři věci. Proč je tak nedostatečně uplatňován čl. 15 písm. c) kvalifikační směrnice, který uděluje právo na podpůrnou ochranu osobám, jež jsou vystaveny, cituji, "vážnému a individuálnímu ohrožení života [...] v důsledku svévolného násilí během mezinárodního nebo vnitrostátního ozbrojeného konfliktu"?
Druhá otázka: Lze považovat názor, že je oprávněné provést deportaci osob, které nelegálně pobývají na území EU, protože nepodaly žádost o mezinárodní ochranu, za přiměřený i přesto, že víme, že kvůli nařízení Dublin II mnozí potenciální žadatelé o azyl tuto žádost nepodají v prvním členském státě, do kterého se dostanou, protože jejich naděje na to, že v řízení uspějí, jsou nepatrné a podmínky pro přijetí jsou hrozivé?
A na závěr třetí otázka: Pokud členské státy schválí rozhodnutí Rady ze dne 29. a 30. října, aby se přezkoumala možnost pravidelného najímání společných návratových letů, které by financovala agentura Frontex, hodlají se také dohodnout na evropském seznamu bezpečných zemí a podniknout rychlé kroky ve věci společného azylového systému, který umožní harmonizovat na vyšší úrovni podmínky pro prověření, udělení a užívání postavení uprchlíka?
Marielle De Sarnez
Pane předsedající, pane komisaři, nejprve bych vás chtěla informovat o tom, že mnozí Evropané byli smutní z toho, že dva členské státy EU zorganizovaly 20. října nucený návrat afghánských přistěhovalců: tří z Francie a 24 ze Spojeného království. Tito lidé, kteří opustili zemi zasaženou válkou, a vydali se do Evropy s představou, že by zde mohli požádat o azyl a ochranu, byli takto navráceni do země, ve které je stále válka a v níž nelze nijak zaručit jejich bezpečnost.
Tento krok staví na hlavu naše pojetí lidských práv. Představte si, jak jsem byla překvapena o několik dní později, když jsem zjistila - evidentně je zde určitá souvislost -, že evropský summit činí opatření týkající se nejen organizace společných speciálních letů, ale také jejich financování - a to je nové řešení - z evropského rozpočtu.
Pane komisaři, toto již není Evropa, ke které máme citový vztah. Evropa tu není proto, aby posvěcovala vnitrostátní praktiky, které jsou v rozporu se základními právy. Je však příliš jednoduché svalovat vinu na Evropu. Když například slyším z úst francouzského ministra pro přistěhovalectví, že nucené návraty by se měly dít pod záštitou Evropy, musím před vámi konstatovat, že otcové zakladatelé nevytvořili Evropu kvůli takovým věcem.
Žádali jste na Paříži a Londýnu, aby zaručili, že deportovaným Afgháncům byla vskutku dána možnost požádat o azyl, že tato žádost byla zamítnuta a že jejich životy nejsou v oblasti, do které byli navráceni, ohroženy. Chtěla bych pro to, abyste mi výslovně potvrdil, že všechny žádosti o azyl byly skutečně samostatně prověřeny.
Chtěla bych také vědět, zda Komise považuje Afghánistán za bezpečnou zemi, a pokud tomu tak není, zda Komise souhlasí s tím, že tento nucený návrat byl proveden v rozporu s článkem 3 Ženevské úmluvy.
Předem vám děkuji za vysvětlení, která nám poskytnete.
Hélène Flautre
Pane předsedající, úvodem bych chtěla vyjádřit svoji radost, že dnes vedeme rozpravu o tomto tématu, protože je jasné, že hlavy států nebo předsedové vlád předpokládali, že deportace nelegálních migrantů z Evropské unie do Afghánistánu nevyvolá žádný rozruch, což se nesplnilo.
Toto očekávání se nesplnilo ze dvou důvodů: Za prvé proto, že Evropská komise si vyžádala od vlády Spojeného království a od francouzské vlády bližší informace, což je dobře, a za druhé proto, že zde dnes o tomto tématu vedeme rozpravu.
Otázky tu již zazněly. Je Afghánistán bezpečná země? Na to bychom se měli zeptat pana Obamy, který zcela nedávno rozhodl, že tam vyšle 34 000 vojáků. Když žádná armáda nemůže v Afghánistánu zaručit přežití svých vojáků, je oprávněné se domnívat, že jsme s to zaručit, že životy migrantů, které posíláme zpět do této země, nebudou ohroženy? Tato situace připomíná špatný vtip a ani UNHCR s ní není spokojeno, protože naléhavě doporučovalo členským státům, aby dále nepokračovaly v podobných deportacích.
Za druhé pojem hromadného vyhošťování je poněkud nejednoznačný. Všichni, a já především, vítáme, že Listina základních práv bude mít v budoucnosti závazný charakter. Cituji čl. 19 odst. 1: "Hromadné vyhoštění je zakázáno."
Tvrdíte nám, že v tomto případě se nejedná o hromadné vyhoštění. Pan Billström to kouzelně vyjádřil, když řekl, že se jedná o rozumné využití zdrojů. Za chvíli nám budete společné speciálně najaté lety vydávat za stejně prospěšné opatření v boji proti klimatické změně jako sdílení automobilů více osobami. Všechno má přece jisté meze! A jaké jsou ty meze v tomto případě?
Jakožto zvolená zástupkyně z Pas-de-Calais, kde se zdržuje mnoho Afghánců, kteří se mimochodem stali podnětem pro organizaci těchto deportací prováděnou ve Francii panem Bessonem, vám mohu říci, že když se francouzská vláda rozhodne kvůli vlastní prezentaci zorganizovat hromadnou návratovou operaci a udělat z ní mediální událost, v Pas-de-Calais dochází k zatýkání: k hromadnému zatýkání, které je tedy nezákonné, protože je diskriminující.
Proto vůbec nemůžeme zaručit to, co tvrdíte, pane Barrote, totiž že se jedná o společnou operaci týkající se lidí, kteří byli po individuálním posouzení shledáni nelegálními migranty. V tomto případě se jedná o hromadné vyhoštění, protože proběhlo hromadné zatčení.
Marie-Christine Vergiat
Pane předsedající, dámy a pánové, že se koná tato rozprava, by pro někoho mohlo být důvodem k radosti, ale já jsem zděšena tím, jak se nás tu snažíte opít rohlíkem. Přestaňme si hrát se slovy. To, co bylo zorganizováno, bylo skutečně hromadné vyhoštění.
Evropská unie se velmi pyšní ochranou lidských práv. Právo na azyl patří mezi tato základní práva. Dnes však dochází k deportacím Afghánců do země, ve které je válka, válka, jíž se účastní mnohé evropské země.
Je mi líto, pane Barrote, ale dotyčné právní předpisy jsou ve stejné míře evropskými jako vnitrostátními právními předpisy, takže nás prosím neodkazujte na různost poměrů v jednotlivých členských státech. Tyto poměry do značné míry zapříčinila směrnice o navracení osob, kterou osobněji raději nazývám "ostudnou" směrnicí, protože pokud jde o ochránce lidských práv, ti se všichni shodnou na tom, že je ostudná. Víte, že v jednotlivých evropských zemích se se žadateli o azyl zachází velmi rozdílně, a právě kvůli těmto rozdílům nejsou Afghánci schopni žádat o azyl za příznivých podmínek.
Proto se připojuji ke všem otázkám, které tu již položili kolegové poslanci, a chtěla bych vás požádat, abyste zajistil, že výsledky všech těchto politik se budou pokud možno posuzovat individuálně.
Christine De Veyrac
(FR) Pane předsedající, chtěla bych podpořit společnou iniciativu britské labouristické vlády a francouzské vlády týkající se deportace nelegálních afghánských přistěhovalců do jejich vlasti.
V rozporu s tím, co tvrdí někteří lidé, byly žádosti o politický azyl těchto osob nejprve zamítnuty. Tato bilaterální iniciativa nyní musí být rozšířena na evropskou úroveň. Migrační tlak je úkol, se kterým se musíme vypořádat společně, což je myšlenka, na níž je založen pak o přistěhovalectví a azylu, který byl přijat před několika měsíci během francouzského předsednictví. Nyní musíme postoupit ještě dál, spojit své zdroje a organizovat společné návratové lety, které bude financovat agentura Frontex.
Rozhodnutí sedmadvacítky členských států požadovat od Komise studii o tomto tématu je prvním krokem a já, pane komisaři, doufám, že Komise podpoří tento návrh, protože boj proti nelegálnímu přistěhovalectví je tím, co od nás veřejnost a zejména legální přistěhovalci očekávají.
Sari Essayah
(FI) Pane předsedající, podle definice uprchlíka v Ženevské úmluvě musí být předpoklady nezbytné pro udělení azylu u každého žadatele přezkoumány individuálně. Jak zaznělo v předchozím projevu, žádosti o azyl byly náležitě vyřízeny, takže byly-li předpoklady u každé osoby posouzeny individuálně, bylo možné uskutečnit společnou operaci za účelem navrácení těchto lidí.
Co působí této sněmovně i mně starosti, je skutečnost, že s bezpečnostními poměry v Afghánistánu to vypadá tak, že nevíme, zda tam lze vůbec někoho navrátit. Ve Finsku jsme tuto situaci například vyřešili tím, že jsme i přesto, že u žadatele náležitosti definice pro postavení uprchlíka nebyly osobně splněny - a azyl tedy nebyl poskytnut -, vydali povolení k dočasnému pobytu, protože nechceme vracet lidi zpět do země, v níž je válka. Bezpečnostní situace v Afghánistánu je v současnosti příliš nebezpečná na to, abychom tam mohli někoho vrátit, ale později, až se stav zklidní, budou tito lidé navráceni.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Pane předsedající, úvodem bych chtěl zmínit následující věc - pracoval jsem několik let na ministerstvu národní obrany Polské republiky a byl jsem mnohokrát v Afghánistánu, protože tam slouží 2 000 vojáků z Polska. Obtížnost situace spočívá v tom, že na jedné straně se setkáváte s lidmi, kteří jsou zoufalí, kteří si v tak složitých podmínkách nevědí rady, protože kolem nich neustále zuří válka. Na druhé straně jsou tu lidé, kteří, neváhám to takto říci, hrají na obě strany. Za denního světla podporují ty, kdo jsou v současné době u moci, a v noci pomáhají Talibanu. Vzhledem k tomu, co jsem uvedl, pokládám tuto základní otázku: Máme nástroje a možnost posoudit skutečné úmysly a situaci těch, kdo přicházejí do Evropy? Domnívám se, že někteří přicházejí jednoduše proto, že již nevidí jiné východisko, ale jednotlivě se také mohou vyskytnout případy lidí, kteří to hrají na více stran.
Franziska Keller
Pane předsedající, diskuse se mi jeví z části poněkud zvláštní. Proč jsou zde tito lidé nelegálně? Jsou zde nelegálně, protože nemají žádnou legální možnost, jak se dostat ze země, ve které se odehrává válka. Nemají žádnou možnost dostat se sem legálně, proto není vůbec žádným překvapením, že zjišťujeme, že sem přicházejí nelegálně. Všichni dobře víme, jak je obtížné žádat o azyl a obdržet ho, protože Ženevská úmluva je v této věci velmi přísná, takže musíte dokázat, že vy osobně jste vystaven pronásledování, což je pochopitelně obtížné, když utíkáte před válkou. Prohlašujete zde, že kvůli tomu, že tito lidé neobhájili svoji žádost o azyl, bychom je měli posílat zpět do Afghánistánu, v němž je válka a nedá se v něm žít, v němž nemohou přežít, v němž si nevydělají na živobytí a v němž mimochodem také probíhá silný nátlak vůči ženám. Již jen z tohoto posledně jmenovaného důvodu by měly všechny ženy prchající z této země dostat azyl.
Dovolila bych si naléhavě vyzvat všechny členské státy a Komisi, aby bojovaly proti navracení těchto lidí zpět do Afghánistánu.
Tobias Billström
Pane předsedající, vážení poslanci, děkuji vám z množství zajímavých příspěvků do této rozpravy. Úvodem bych se pokusil shrnout některé nejdůležitější zásady týkající se této záležitosti. Začnu tím, nač poukázala paní poslankyně Mathieuová v první části svého příspěvku o problému smíšených migračních toků. Je tomu skutečně tak, že do Evropské unie směřují smíšené migrační toky, a protože Unie nemá neomezenou možnost přijímat tyto lidi, jak upozornila paní poslankyně Mathieuová, je důležité provádět individuální, právně jisté posouzení, abychom byli schopni stanovit, komu by měla být podle evropských právních předpisů a mezinárodních úmluv přiznána ochrana. Komise nad tím dohlíží formou směrnic, které byly v rámci Unie jednomyslně přijaty.
Tím se zvolna dostávám k názorům, které tu předtím přednesly paní poslankyně Guillaumová a paní poslankyně de Sarnezová, totiž zda je Afghánistán zemí, ve které je možné zaručit osobní bezpečnost. Ano, přesně tato otázka je jádrem celé rozpravy. Právě tuto skutečnost se snaží objasnit a s jistotou vyřešit individuální přezkum. Účelem zřízení společného evropského azylového systému je dosáhnout tohoto cíle. Domnívám se, že několik řečníků ve svých projevech naprosto ignorovalo tuto skutečnost, jinak řečeno právně jistý přezkum, jehož účelem je upřesnit, zda je oprávněné žádosti vyhovět nebo zda je oprávněné ji zamítnout, je tím, čeho se musíme snažit dosáhnout. V případě, že bude oprávněné ji zamítnout, musí být daná osoba navrácena bez ohledu na to - a to zopakuji, aby záměrům předsednictví všichni správně rozuměli -, o jakou zemi se jedná. Pokud vyjasníme a potvrdíme, že daná osoba nepotřebuje zvláštní ochranu, můžeme ji s čistým svědomím poslat zpět do země původu. Uskuteční-li se navrácení, jak řekl pan komisař Barrot, koordinovaně prostřednictvím letu s několika lidmi na palubě, jejichž případy byly všechny přezkoumány individuálně, nebo budou-li tito lidé cestovat samostatně, je opravdu druhořadé. V této souvislosti je to již jen logistická otázka.
Nyní přejdu k příspěvku paní poslankyně Kellerové, jejíž argumenty týkající se těchto otázek jsou vždy zajímavé. Ano, sdílím váš názor, že možnost přístupu k azylu je komplikovaná. Je to obtížné, když máme v současnosti systém, který v zásadě vyžaduje, aby se osoba žádající o azyl nacházela na území Evropské unie, jenže zároveň pro tyto lidi asi není vždy úplně snadné dostat se sem, aby to mohli učinit. Právě z toho důvodu jsme však během švédského předsednictví urychlovali tuto práci, abychom mohli zřídit společný evropský přesidlovací systém, který umožní nabídnout alternativní cestu, přístup do Evropské unie pro ty, kdo pravděpodobně nejvíce potřebují ochranu, kdo jsou nejzranitelnější, a pro ty, kdo nemají finanční prostředky, aby mohli do Evropské unie přicestovat.
Dovolte mi podotknout, že pokud by všechny členské státy EU mohly nabídnout v poměru k počtu svých obyvatel tolik míst, kolik v současné době poskytuje Švédsko - ročně nabízíme 1 900 míst -, byla Evropská unie schopna ročně poskytnout 100 000 míst UNHCR, Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky. Jedná se o velmi důležitý strategický krok, aby se mohly uzavřít ty nejhorší utečenecké tábory po celém světě a abychom se vzchopili a dali najevo solidaritu, o které jsme v předsednictví přesvědčeni, že by ji měla Evropská unie prokazovat zemím za našimi hranicemi, které vlastně hostí většinu světových uprchlíků.
Jacques Barrot
Pane předsedající, děkuji všem řečníkům.
Hlavní problém, na který narážíme, je způsoben tím, co paní poslankyně Mathieuová nazvala smíšenými toky, jež se skládají z přistěhovalců, kteří přicházejí z ekonomických nebo ekologických důvodů, a zároveň z lidí, kteří jsou pronásledováni a mají právo na mezinárodní ochranu nebo podpůrnou ochranu. V tom vězí potíž a je zapotřebí to jasně chápat, máme-li tyto problémy zvládnout. Je to opravdu velmi složité.
Nejprve chci odpovědět. Přečtu zde některé pasáže z odpovědi, kterou dala Francie - nemohu odpovědět na všechno -, jelikož jste se mne na tuto záležitost ptali. Z francouzské odpovědi přečtu toto.
"Zúčastněné strany, které samy nepodaly žádost o azyl, byly vyslýchány jako nelegální přistěhovalci a umístěny do administrativní vazby pod dohledem soudního úředníka s pravomocí uložit a zrušit vyšetřovací vazbu.
Každá osoba byla ve svém rodném jazyce informována o svém právu na odvolání ke správnímu soudci, o rozhodnutí deportovat ji do Afghánistánu a o právu žádat o azyl u Francouzského úřadu pro ochranu uprchlíků a osob bez státní příslušnosti (OFPRA) nebo využít opatření umožňujícího dobrovolný návrat, které bude provedeno ve spolupráci s Mezinárodní organizací pro migraci.
Pouze jediný z těchto cizinců nepodal ani žádost o azyl ani odvolání ke správnímu soudci a žádosti obou zbývajících přezkoumala OFPRA, kde byli vyslechnuti za účasti tlumočníka. Během projednávání u správního soudu s pomocí právníků a za účasti tlumočníka dostali možnost objasnit ohrožení, kterému by byli vystaveni po navrácení do země původu.
I když OFPRA udělila status uprchlíka nebo podpůrnou ochranu několika afghánským státním příslušníkům, kteří žádali o ochranu za podobných okolností, OFPRA uvážila, že v daném případě neexistuje žádný vážný nebo známý důvod domnívat se, že by tito žadatelé byli vystaveni skutečné hrozbě pronásledování nebo vážnému ohrožení na životě nebo na zdraví, pokud by byli deportováni."
Obdrželi jsme také odpověď od vlády Spojeného království. Udělal jsem opravdu vše, co ode mne mé svědomí i úřad vyžadovali; považovali jsme za svoji povinnost dotázat se členských států.
Pokud jde o určení bezpečné země, chtěl bych vás také upozornit, že existuje judikatura Soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva, která stanovuje, že sama skutečnost, že daná osoba přichází ze země nebo oblasti, v níž jsou nepokoje, není dostatečným důvodem opravňujícím k poskytnutí absolutní ochrany před deportací nebo práva na podpůrnou ochranu, vyjma zvláštních případů, kdy násilí všeobecně dosahuje tak vysokého stupně, že všichni jsou již v důsledku pouhé přítomnosti v dané zemi nebo oblasti vystaveni skutečnému nebezpečí ohrožení na životě nebo na zdraví. Navíc v diskutovaném případě tyto výjimečné okolnosti nebyly uváděny.
Nyní bych rád odpověděl na otázku týkající se skupinových letů. Je nezbytné říci, že agentura Frontex již skupinové lety organizovala a částečně je financovala. Domnívám se, že toto je opravdu potřeba zmínit. Takové lety se uskutečnily v letech 2008 a 2009, takže nejsou žádnou novinkou. O co se agentura Frontex snaží, a domnívám se, že ředitel agentury Frontex si v tom vede úspěšně, je zajistit, aby skupinové repatriace byly prováděny za slušných podmínek, ve kterých jsou brány na lidi patřičné ohledy. Ředitel agentury Frontex mi dokonce nedávno řekl, že v Rakousku byl svědkem toho, že zde funguje ochránce práv, který se zaměřuje speciálně na sledování podmínek, za nichž jsou tyto návraty prováděny.
Doufáme také, že vytvoříme kvalifikované postupy, jimiž zajistíme, že lidé, kteří budou deportováni - poté, co bylo ověřeno, že neodpovídají definici osob, jimž může být přiznána mezinárodní ochrana nebo podpůrná ochrana - budou do země původu přijati za slušných podmínek. Právě tuto otázku v současnosti na žádost Evropské rady přezkoumáváme. Není tedy tomu tak, že bychom vymysleli nucené návratové lety, aniž by bylo zaručeno, že budou zachovány patřičné ohledy vůči lidem.
Především bych vám chtěl připomenout - a při té příležitosti děkuji panu Billströmovi a švédskému předsednictví, kteří nám velice pomohli -, že jsme na jaře začali předkládat texty, které nám pomohou přiblížit se vytvoření Evropy azylu. Máme text o podmínkách přijímání, provedli jsme přezkoumání - paní poslankyně De Sarnez správně poukázala na tuto věc - dublinského problému a začali jsme vést diskusi o nutnosti přizpůsobit dublinské nařízení tak, abychom zabránili případům, ve kterých toto nařízení poškozuje zájmy zranitelných osob, zvláště dětí, a podpořili jsme zásadu umožnění jistých výjimek z dublinského nařízení.
Dne 21. října přijala Komise další dva důležité texty: jeden se týká kvalifikační směrnice a druhý směrnice o azylovém řízení. V tomto novém návrhu směrnice o azylovém řízení se snažíme stanovit kritéria, která budou skutečně objektivní a budou všude stejná. Bude zapotřebí, aby Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu konkrétně ověřil, že tyto postupy jsou v celé Evropě víceméně shodné, aby se Evropa azylu konečně stala skutečností.
Chci poděkovat švédskému předsednictví. Jsem přesvědčen, že při seznamování Rady s těmito různými dokumenty odvedlo výbornou práci, ale k jejich přijetí ještě vede dlouhá cesta. A potýkáme se s určitými problémy. Dělám vše, co je v mých silách, aby tato Evropa azylu začala fungovat, švédské předsednictví mi s tím pomáhá a samo jde příkladem - pan Billström navíc poukázal na to, jak výrazný příklad již dříve jeho vlast dala Evropě. Pokud jde o tento problém, členské státy již prokazují větší solidaritu při přijímání uprchlíků a zajišťování jejich ochrany. Je zapotřebí, aby s tím začaly všechny země. Zatím však nejsme tak daleko, stále jsou ještě země, které uprchlíky nepřijímají.
Tolik jsem chtěl říci. Jsem si dobře vědom toho, že jsem neodpověděl úplně na všechny otázky. Mohu však prohlásit, že navzdory všem problémům jsme v Komisi udělali vše, co je v našich silách, aby měly evropské právní předpisy náležitou váhu a řekl bych, že ještě více pro to, aby měly náležitou váhu evropské hodnoty.
Předsedající
Tímto je bod uzavřen.
