Slavnostní zasedání: Portugalsko
Předsedající
Vítejte v Evropském parlamentu, pane Cavaco Silvo. Pro Evropský parlament je velkým potěšením, že může na své půdě hostit prezidenta Portugalské republiky.
Předsedající
- (DE) Vážený pane prezidente, vážení kolegové, pro mě i pro nás všechny je velkým potěšením přivítat dnes v Evropském parlamentu prezidenta Portugalské republiky, pana Aníbala Cavaca Silvu. Pane prezidente, během deseti let, které jste strávil ve funkci předsedy portugalské vlády, jste upevnil demokratické instituce země a úspěšně podporoval její hospodářský rozvoj. Jakožto Evropan hledící vstříc budoucnosti jste Portugalsko vedl jistou rukou na cestě k členství v Evropské unii. Vidím, že je přítomen i předseda Evropské komise José Manuel Durăo Barroso, a musím samozřejmě připomenout, že Portugalsko před nedávnem převzalo předsednictví Unie. Srdečně vítám i vás, pane Barroso.
Je to již 10 let, co před Evropským parlamentem naposledy vystoupil prezident Portugalské republiky. Od té doby jsme společně urazili dlouhou cestu. Dnes jste před parlament ve Štrasburku předstoupil jako prezident Portugalska při příležitosti toho, že se vaše země potřetí ujímá předsednictví EU. Tato tři portugalská předsednictví lze nejlépe shrnout slovy "ctižádost ve jménu Společenství", neboť Portugalsko za svého předsednictví vždy čelilo zásadním aktuálním problémům - připomeňme Lisabonskou strategii nebo vztahy EU s Afrikou a Jižní Amerikou. Ani toto předsednictví nebude výjimkou. Tentokrát má Portugalsko na programu úspěšné završení mezivládní konference a přijetí Reformní smlouvy, posílení zahraniční a bezpečnostní politiky se zaměřením na rozvoj užších vztahů s Latinskou Amerikou, Afrikou a Středomořím, další kroky v oblasti klimatických změn a realizaci Lisabonské strategie.
Zeměpisné objevy ve všech koutech světa, které ve 14. století učinili mořeplavci vyplouvající z Lisabonu, byly vlastně prvním krokem ke globalizaci. Otevřenost vůči světu a tolerantní přístup, praktikovaný vaší zemí po celá staletí, je zvláště hodnotnou zkušeností v dnešním globalizovaném světě, a přináší tak výhodu nám všem v Evropské unii.
Portugalské snahy rozvíjet vztahy s Latinskou Amerikou a pokračovat ve stycích s Jižní Amerikou, díky zvláštním vztahům s Brazílií, velmi dobře souzní s naším pohledem na věc. Vaše tolerantní mentalita a celkový rozhled jsou v dnešním světě velkou výhodou. Za tohoto předsednictví bude vaše země moci navázat na působení cestovatelů ze 14. století se stejnou odvahou a vytrvalostí. Přejeme vám ve vaší práci mnoho štěstí a úspěchů.
(Potlesk)
Aníbal António Cavaco Silva
prezident Portugalské republiky. - (PT) Vážený pane předsedo Evropského parlamentu, vážený pane předsedo Evropské komise, dámy a pánové,
dovolte, abych poděkoval předsedovi Evropského parlamentu za jeho laskavá slova a za pozvání do Parlamentu, kterého si velice vážím. Je pro mě ctí moci vystoupit před vámi, zástupci evropských národů a členy tohoto skvělého evropského orgánu, Evropského parlamentu.
Dobře vím, že tento parlament rozhodující měrou přispěl k úspěchu evropské integrace. Nezapomněl jsem na intenzivní a plodnou spolupráci s tímto orgánem v roce 1992, kdy jsem jako předseda vlády vedl vůbec první portugalské předsednictví Rady, jehož mottem bylo, jak si možná vzpomenete, Směrem k Evropské unii. Evropský parlament měl zásadní podíl na vytvoření silného vnitřního trhu a na rozvoji projektu Evropské unie zrozeného v Maastrichtu.
Nyní má země potřetí předsedá Radě Evropské unie. A i tentokrát před námi stojí velké výzvy. Výzvy, které vyžadují soulad v politické vůli členských států a evropských orgánů. Více než kdy jindy musíme veškerou svou společnou energii a rozhodnost soustředit na to, co je opravdu třeba, má-li být Evropa silnější a soudržnější. Právě to očekávají od svých vrcholných představitelů evropští občané.
Portugalské předsednictví učiní vše, co bude v jeho silách, pro zajištění shody nezbytné pro další pokrok v budování Evropy. Zvláště věřím, že nás s Evropským parlamentem bude pojit stejně upřímná a otevřená spolupráce jako za předchozích portugalských předsednictví.
Jednou z priorit předsednictví je dokončení Reformní smlouvy na základě dohody, k níž dospěla Evropská rada na svém červnovém zasedání. Tuto dohodu vnímám jako velmi důležitý krok, který nám, jak doufám, umožní opustit ono období poznamenané určitou erozí procesu evropské integrace. Vyzývám proto ke spojenému úsilí o to, aby byla nová smlouva uzavřena za portugalského předsednictví.
Po ukončení jednání a uzavření této kapitoly se Evropská unie musí důsledněji a s obnovenou důvěrou soustředit na výzvy, které znepokojují evropské občany - hospodářský růst, zaměstnanost, bezpečnost, životní prostředí, energetiku a globalizaci. Toto jsou záležitosti, v nichž musí Evropa jednat, nejen ve prospěch nás, nýbrž i ve prospěch budoucích generací.
Zdá se mi tedy, že nastal vhodný okamžik pro to, abych zdůraznil hodnotu solidarity jako základního pilíře v budování Evropy. Solidarita je totiž nezbytným předpokladem pro budoucnost evropské integrace a je stejně důležitá jako druhý opravdu zásadní princip - subsidiarita. Solidarita, která je hmatatelná, praktická, odráží se v politikách a společných činnostech, nikoli jen řečnické cvičení, nikoli jen solidarita, z níž by si každý vybral jen to, co se mu hodí.
Dovolím si nyní připomenout Schumanovu deklaraci z roku 1950 a ocitovat následující pasáž: "Evropa (...) se uskuteční naplňováním konkrétních cílů, vytvářejíc nejprve skutečnou solidaritu." Tato slova musíme mít nadále na paměti při našich snahách o vytvoření silnější a soudržnější Evropy. Jedním z největších rizik evropské integrace je právě to, že se vytratí myšlenka Unie pevně se opírající o zásady solidarity. Máme-li být skutečnou unií, musíme především uchovat ducha Společenství, což byl, nikoli náhodou, původní název zvolený pro budování Evropy.
Jedním z konkrétních výdobytků přispívajících k vytvoření skutečné solidarity byla myšlenka hospodářské a sociální soudržnosti, která byla zakotvena v Jednotném evropském aktu z roku 1986. Měl jsem osobně tu čest podílet se na vyjednávání o tomto dokumentu, který jsem rovněž jako tehdejší předseda portugalské vlády podepsal.
Úžasný pokrok evropské integrace v posledních dvaceti letech by nebyl možný bez politik hospodářské a sociální soudržnosti. Tyto politiky podpořily politickou soudržnost, hospodářský růst, zaměstnanost, územní soudržnost i rovnost příležitostí a posílily postavení Evropy ve světě.
Dnes se objevují nové důvody pro to, abychom oživili svůj zájem o zásady soudržnosti. Mám na mysli prohlubující se globalizaci, rozšiřování migrace a demografický vývoj vedoucí k sociální a hospodářské nerovnováze související se stárnutím obyvatelstva.
Vážený pane předsedo, dámy a pánové,
všechny tři aspekty udržitelného rozvoje jsou dobře známé - sociální, ekonomický a environmentální aspekt. I to je ústřední cíl evropské integrace, jak bylo mnohokrát potvrzeno a také zapsáno v Lisabonské strategii.
Rád bych se při této příležitosti soustředil na sociální aspekt a zvláště na otázku chudoby a sociálního vyloučení.
Kromě zásady solidarity existuje také etický a mravní rozměr pokroku, bez nějž by základní hodnoty evropské myšlenky pozbyly smyslu - takové hodnoty, jakými je vytrvalá snaha o dosažení míru, stvrzení svobody a lidských práv, duch společenství, důraz na rovnost a sociální spravedlnost, důstojná práce a vštěpování širšího a více osvobozujícího smyslu pro občanskou odpovědnost.
Boj s chudobou a sociálním vyloučením byl zcela jednoznačně pojmenován jako evropský cíl, což nám všem ukládá zodpovědnost za nalezení nových řešení stále složitějších a přetrvávajících problémů. Sociální agenda ve spojení s cíli Lisabonské strategie nám vytyčuje ambiciózní a náročné úkoly.
V této souvislosti bych rád poznamenal, že letos slavíme 50. výročí založení Evropského sociálního fondu a 10. výročí vzniku evropské strategie zaměstnanosti. Letošní rok je rovněž Evropským rokem rovných příležitostí.
Jako prezident Portugalské republiky jsem si zvolil problematiku sociálního začlenění jako jednu ze svých priorit. V prvním roce svého funkčního období jsem podporoval Cestu k začlenění, která měla vyburcovat portugalské občany a upozornit je na naléhavost řešení problémů přetrvávající chudoby, nerovného rozdělení příjmů a vyloučení, které stále postihují tisíce občanů.
Více než kdy jindy jsem nyní přesvědčen, že této výzvě lze čelit pouze pomocí pružných a novátorských řešení - více odpovědnosti pro nevládní organizace a občany obecně, více koordinace mezi činnostmi státu a iniciativami občanské společnosti, uznání, že politiky podporující přerozdělení příjmu nevylučují a naopak vyžadují více lepších příležitostí pro všechny, abychom mohli společně přispět k vytváření bohatství, k osobním úspěchům a k udržitelnému rozvoji.
Portugalsko má před sebou ještě dlouhou cestu, než dosáhne evropských standardů. Je ale také pravdou, že i Evropa jako celek je ještě daleko od naplnění cílů sociální soudržnosti, které si vytyčila a jichž se nemůže vzdát.
V posledních desetiletích poukázaly hospodářské a sociální ukazatele na rozdíly v prosperitě uvnitř Unie. Zároveň je však jasné, že méně rozvinuté členské státy se podstatně přiblížily k evropskému průměru.
Hospodářskou konvergenci států však nesmíme zaměňovat za konvergenci sociálních skupin uvnitř těchto států, neboť tato konvergence musí podléhat zásadám rovnosti a sociální spravedlnosti. Tento úhel pohledu ukazuje, že byl učiněn jen velmi malý pokrok.
V pětiletém období od roku 2001 do roku 2005 zůstával podíl lidí žijících pod hranicí chudoby statický na úrovni 16 %. Jedná se o přibližně 75 milionů Evropanů, jejichž disponibilní příjem představuje méně než 60 % průměrného příjmu v jejich zemi.
Dáme-li toto číslo do souvislosti se zaznamenanými trendy v nerovném rozdělení příjmů, je zjevné, že situace je ještě méně povzbudivá. V roce 2005 byl v pětadvacetičlenné Evropské unii příjem nejbohatších 20 % obyvatelstva pětkrát vyšší než příjem nejchudších 20 %. V roce 2000 byl tento rozdíl čtyřapůlnásobný.
Z podrobnějšího zkoumání těchto ukazatelů vyplývá, že chudobou jsou nejvíce ohroženy tyto sociální skupiny: senioři, nezaměstnaní (zvláště dlouhodobě nezaměstnaní) lidé žijící sami a rodiny s jedním rodičem.
I jiné skupiny trpí nepříjemnými a zvyšujícími se sociálními riziky, která jsou dána jejich náchylností k sociálnímu vyloučení - zde mám na mysli děti, osoby s postižením, přistěhovalce a etnické menšiny.
Samotná Rada EU ve své zprávě o sociální ochraně a sociálním začlenění 2007 uznala, že, cituji, "ve většině členských států nesou nadprůměrné riziko chudoby děti. V některých z nich je takto ohroženo téměř každé třetí dítě, a nebezpečí se dále zvyšuje u domácností s jediným rodičem nebo s nezaměstnanými rodiči". To je vážná situace, kterou rozhodně nemůžeme přehlížet.
Jak může Evropská unie, čelící hrozbě stárnutí obyvatelstva a endemické demografické recesi, selhat při obhajobě svého největšího bohatství - dětí a mladých lidí?
(Potlesk)
Vážený pane předsedo, dámy a pánové,
kladu si otázku, zda jsme nedospěli do bodu, v němž tradiční politiky sociální ochrany pozbývají účinnosti.
Politika sociálního zabezpečení a sociální ochrany sehrávala rozhodující úlohu v obnově hospodářství po druhé světové válce a v utváření moderních evropských společností. Vznikl koncept takzvaného sociálního státu a Unie samotná vděčí za svůj vznik právě tomuto dědictví.
Evropa stavěla na úspěchu politik opírajících se především o přerozdělování a vycházejících z myšlenky sociálního státu. Vytvořila důmyslnou formu sociální ochrany, která je i přes mnohé odlišnosti mezi jednotlivými státy obecně známa jako Evropský sociální model. I přes všechna svá omezení a nedostatky je dnes tento sociální model nedílnou součástí evropské identity.
Chceme-li však tento sociální model uhájit, musíme připustit nutnost jeho změn, tak aby se přizpůsobil novým výzvám, novému globalizovanému světu a informační a znalostní společnosti.
Pro vnitrostátní politiky opírající se převážně o přerozdělování je stále obtížnější dosahovat hmatatelných výsledků v sociální oblasti. Nad účinností a udržitelností těchto politik se vznáší stále více pochybností.
Při přípravě budoucích sociálních politik je absolutně nutné zaměřit se na myšlenku sociální společnosti, v níž každý z nás, každý občan ponese více odpovědnosti a bude solidárnější.
Sociální pokrok je pochopitelně závislý na hospodářském růstu. Ovšem neudržitelný a nepřijatelný hospodářský růst má na sociální situaci ničivé účinky.
Ve většině zemí Evropské unie je hlavní příčinou chudoby nezaměstnanost. Potřebujeme vyšší a lepší hospodářský růst, který povede ke vzniku více a lepších pracovních příležitostí.
Je třeba usnadnit zapojení do trhu práce a zajistit potřebnou vážnost a důstojnost příspěvku každého jednotlivce k vytváření bohatství a prosperity. Tento proces, nazývaný aktivní začleňování, je tou nejlepší ochranou před chudobou a sociálním vyloučením, jaké se občanům může dostat.
Lisabonská strategie si vytyčila za cíl zvýšit míru zaměstnanosti v Unii na 70 %. Ze sociálního hlediska je dosažení tohoto cíle povinností, kterou musíme mít neustále na paměti, přestože bude zřejmě velmi obtížné stanovené hodnoty do roku 2010 dosáhnout.
Občany můžeme chránit i tak, že jim pomůžeme se získáváním kvalifikace, se vzděláním a odbornou přípravou, díky níž budou schopni čelit novým technologickým, ekologickým a kulturním výzvám.
Členské státy proto musí mezi své hlavní priority zařadit společný cíl, jímž je zlepšování vzdělanosti a odborné přípravy u mladší generace a vštěpování potřebnosti celoživotního vzdělávání. To bude pro mladé lidi v budoucí společnosti založené na informacích a znalostech bezpochyby konkurenční výhodou.
Rok 2010 bude vyhlášen Evropským rokem boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení. V tentýž rok bychom měli skládat účty a ukázat, do jaké míry se nám podařilo naplnit ambice, které jsme si stanovili v roce 2000 v Lisabonu. Mezi těmito ambicemi bylo i, cituji, "investování do lidských zdrojů a boj proti sociálnímu vyloučení".
Boj proti chudobě a vyloučení nekončí na zeměpisných hranicích Evropské unie. Zásada solidarity má i svůj zahraniční rozměr, který je především odrazem humanitárních hodnot, z nichž vychází evropský projekt. Chudším zemím brání v rozvoji tradice, k nimž se nyní připojují také problémy plynoucí z globalizace, a kampaň proti chudobě a nedostatečnému rozvoji se tedy musí stát kampaní globální. Jedině tak bude korunována úspěchem.
Evropská unie si v této oblasti uložila další úkoly. Díky svým bohatým znalostem a zkušenostem sehrává zvláštní úlohu a musí v globální agendě převzít vůdčí postavení.
V tomto kontextu bych rád upozornil na Afriku, světadíl blízký Evropě nejen zeměpisně, světadíl, který si zaslouží, abychom s ním zacházeli a jednali jako s prioritním partnerem. Bude-li totiž Unie vůči Africe netečná, mohla by za to zaplatit vysokou strategickou cenu.
V této souvislosti přikládám zvláštní důležitost chystané vrcholné schůzce EU-Afrika, která proběhne za portugalského předsednictví. Je načase přestat hovořit o Africe a jejích problémech a začít hovořit přímo s Afrikou.
Pane předsedo, dámy a pánové,
nemohl bych svůj projev ukončit, aniž bych se zmínil o dvou tématech, které považuji za zcela zásadní pro budoucnost Unie.
Zaprvé - energie a životní prostředí. To budou nepochybně klíčová odvětví 21. století a vývoj v těchto odvětvích předurčí nové geopolitické uspořádání ve světě. Energetika a životní prostředí jsou v našem společném životně důležitém zájmu a musíme je chápat jako nový motor evropské integrace. I v této oblasti musíme budovat výraznou "skutečnou solidaritu". Ekonomická efektivita, bezpečnost a kvalita života v Evropské unii do značné míry závisí na úspěšnosti energetických a environmentálních politik. V tomto kontextu bych rád ještě jednou ocenil strategickou vizi a rozhodnost Evropské komise a jejího předsedy, bez nichž bychom v této oblasti nedosáhli tak vynikajících výsledků jako za německého předsednictví.
Zadruhé - všem nám hlavou běží jedna otázka: jaká je úloha Evropské unie na mezinárodní scéně a jak EU přispěje k budování nového světového řádu? Domnívám se, že pro udržitelnost procesu evropské integrace je klíčové, zda se Evropě podaří stát se ústředním a vlivným hráčem v nově vznikajícím globálním, multilaterálním a multipolárním světě. Hráčem s jasným, konzistentním a soudržným hlasem. Hráčem, který bude respektován a který bude respektovat ostatní. Hráčem schopným hájit zásady a hodnoty, z nichž vychází jeho hospodářský a sociální model.
V této souvislosti bych chtěl poznamenat, že Portugalsko bylo jednou ze zemí, které stály v čele první vlny hospodářské globalizace v dějinách, a dobře si uvědomuje, že budoucnost Evropy do značné míry závisí na její schopnosti stát se důvěryhodným a vlivným hráčem na mezinárodní scéně.
Vážený pane předsedo, dámy a pánové, na závěr bych rád zopakoval, že evropská integrace vděčí za mnohé ze své mimořádné cesty právě Evropskému parlamentu - orgánu, který vždy stál v popředí obhajoby hodnot a zásad, jež formovaly evropskou identitu a onu "skutečnou solidaritu", kterou nám odkázali naši zakladatelé.
Jsem si jist, že právě zde v Evropském parlamentu se podaří nalézt potřebnou vizi, vůli a energii k dalšímu směřování k naplnění obdivuhodného cíle, jímž je sjednocení evropských národů a posílení postavení Evropy ve světě.
(Potlesk vestoje)
Předsedající
(DE) Pane prezidente, z potlesku je jasné, že vaše slova byla přijata souhlasně a vřele. Vyslovil jste se ve prospěch solidarity a smyslu pro společenství a právě tyto hodnoty jsou základem samotné Evropské unie. Své cíle můžeme splnit jen tehdy, prokážeme-li solidaritu, smysl pro společenství a praktické kroky. Vaše slova nejsou jen prázdným řečnickým cvičením, neboť za svůj politický život jste už dokázal, že jste spjat s Evropou a že jste schopen jménem Evropy podniknout praktické kroky.
Jako zástupce Evropského parlamentu bych vás rád ujistil, že my, poslanci Evropského parlamentu, budeme ze všech sil podporovat portugalské předsednictví, tak abychom v říjnu na setkání hlav států a vlád mohli úspěšně završit jednání o Reformní smlouvě. Také bychom chtěli projevit vděk a uznání ministru zahraničních věcí Luísi Amadovi, státnímu tajemníkovi Manuelu Lobovi Antunesovi, velvyslanci Álvarovi Mendonçovi e Mourovi a všem jejich spolupracovníkům, jejichž úkolem je dávat prostřednictvím diskusí konkrétní podobu naší politické vůli. Na jejich adresu bych rád řekl: "Jsme s vámi." Jménem Evropského parlamentu vám děkuji, pane prezidente, za váš působivý projev a přeji Portugalsku mnoho úspěchů v zájmu naší společné Evropy. Ještě jednou mnohokrát děkuji, pane Cavaco Silvo.
(Potlesk)
(Zasedání bylo přerušeno ve 12:35 a znovu zahájeno v 15:00.)
