Evropská strategie práv dětí: proti "dyskriminaci" a vyloučení osob s poruchami označovanými předponou "dys-" (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem jednání je otázka k ústnímu zodpovězení položená Komisi a týkající se evropské strategie práv dítěte: proti "dyskriminaci" dětí a vyloučení osob s poruchami označovanými předponou"dys", kterou předkládají Anna Záborská, Amalia Sartoriová a Marie Panayotopoulosová-Cassiotouová jménem skupiny PPE-DE, Roberta Angelilliová jménem skupiny UEN, Zita Gurmaiová a Catherine Trautmannová jménem skupiny PSE, Adamos Adamou jménem skupiny GUE/NGL, Hiltrud Breyerová a Raül Romeva i Rueda jménem skupiny Verts/ALE, Elizabeth Lynneová jménem skupiny ALDE a Kathy Sinnottová jménem skupiny IND/DEM - B6-0317/2007).
Anna Záborská
(FR) Vážená paní předsedající, článek 173 říká, že doslovné zápisy z jednání každého shromáždění mají být zapsány ve všech úředních jazycích.
Ráda bych upozornila na skutečnost, že tato rozprava o vyloučení osob postižených "dysfunkcemi" se do úředních jazyků Evropské unie překládat nebude.
Tento nástroj jednoduše z praxe zmizel, třebaže ho náš jednací řád požaduje. Moje procedurální námitka je velmi prostá: dnešní rozpravy se výrazně dožadovali množí školáci, sdružení rodičů, učitelů, vychovatelů a lékařů z více zemí.
Avšak občané, kteří poslance tohoto parlamentu zvolili a kteří neovládají rozličné jazyky, jež tu dnes večer zaznějí, nikdy nebudou moci vědět všechno, o čem se tu po dobu této parlamentní rozpravy rokuje, třebaže je to určeno pro ně.
Předsedající
Děkuji mnohokrát za váš názor, který právě v Evropský den jazyků přirozeně znepokojuje nás všechny. Tato problematika se v současnosti zvažuje a připravuje se zpráva, která bude předložena na konferenci předsedů, takže váš názor nezůstane bez pozornosti.
Nyní budeme pokračovat v rozpravě o otázce k ústnímu zodpovězení o evropské strategii práv dítěte.
Anna Záborská
autorka. - (SK) Dovolte mi začít svědectvím mladé jednadvacetileté ženy, studentky 3. ročníku vysoké školy.
"V mých 17 letech se mi kamarádi celý rok smáli, neboť jsem četla jako jedenáctiletá. Profesoři často psali do mého hodnocení, kdy se už konečně rozhodnu učit. A přitom my s poruchami označovanými předponou "dys" pracujeme o mnoho více než ti druzí, je to velmi těžký osud." Toto je citát.
O 10-20 % dětí s poruchami označovanými předponou "dys" se společnost nikdy nedoví, neboť nejsou nikdy diagnostikovány. Jejich těžkosti jim ztěžují komunikaci, blokují normální vzdělávání a bohužel někdy vedou k psychickým poruchám a k sociálnímu vyloučení těchto dětí. Co se nás týče, Evropská unie může nabídnout, co umí nejlépe, být mluvčím a zdůraznit dostatečně rázně problém, který by za jiných okolností mohl zůstat tabu a schovaný pod pokličkou. Evropa nabízí šanci objevit dobré myšlenky a ověřenou praxi organizací a vlád, které jsou uvedeny v písemném prohlášení 64/2007, které je aktuálně předloženo v Evropském parlamentu.
Už existuje program "neuro-dys" a kromě toho Evropská unie financuje projekty, které mohou být dobře přizpůsobeny i pro osoby, jež jsou postiženy poruchami označovanými předponou "dys". Například: rámcový program pro konkurenceschopnost a inovace, program na podporu politiky informačních a komunikačních technologií, podpora výzkumné práce v oblasti informačních a komunikačních technologií, 7. rámcový výzkumný program - zdraví, program celoživotního vzdělávání, druhý program veřejného zdraví 2008-2013. Tyto programy jsou předmětem i pozměňovacích a doplňujících návrhů k rozpočtu na rok 2008, které jsme předložili s kolegy z pěti politických skupin.
Paní předsedající, vážení kolegové, na závěr mi dovolte vyjádřit velký obdiv, úctu a poděkování a povzbuzení těm, které by mohly mít ve svém životě dost důvodů k tomu, aby byly matkami bez naděje - "des mères désespérées". A přece žádná z nich nevěší ramena, jsou to nejlepší bojovnice po boku svých dětí spolu s otci, pokud jsou ještě ve společné rodině. Věřím, že tato diskuse dnes večer ukáže, že už nebudou samotné a že jejich problém se stane i problémem Evropského parlamentu.
Teresa Riera Madurell
autorka. - (ES) Vážená paní předsedající, v první řadě bych chtěla omluvit nepřítomnost paní Zity Gurmaiové, autorky této otázky pokládané jménem socialistické skupiny, která se dnešního plenárního zasedání nemůže zúčastnit pro nepředvídané okolnosti, a tak s vaším dovolením, paní předsedající, bych ráda hovořila jménem paní Gurmaiové a jménem svým, protože já sama jsem žádala o slovo.
Mým přáním, paní předsedající, je jednoduše zopakovat to, co už bylo řečeno. Mluvíme o poruchách učení, kterými trpí velká část našeho obyvatelstva. Poruchy označované předponou "dys" postihují téměř 10 % evropských dětí - dětí, které jsou pro naše vzdělávací systémy obvykle neviditelné a které své akademické neúspěchy příliš často spojují s nesouvisejícími příčinami.
Abychom předcházeli takové "dyskriminaci", musíme podniknout potřebné kroky a ke školou povinným dětem přistupovat speciálně, se správným načasováním, intenzivně a multidisciplinárně, pokud možno v jejich obvyklém vzdělávacím zařízení. To si vyžaduje, aby školy znaly správné postupy ke zjištění problému a posloupnost potřebných kroků.
Vůbec poprvé v mé zemi, Španělsku, socialistická vláda předložila zákon o výchově a vzdělávání, který přihlíží k potřebám žáků se specifickými poruchami učení. Je to významný krok, protože v našich jednotlivých zemích jsou rodiny obvykle odkázány na dobrou vůli učitelů a jejich ochotu dobrovolně vyvinout úsilí navíc a absolvovat řádné školení. Ostatní řešení představují značnou ekonomickou zátěž, kterou často není možné zvládnout.
Nesmíme zapomínat, že chlapci a děvčata s těmito dysfunkcemi jsou inteligentní a jediné, co potřebují, je odlišný způsob učení. Vzdělávací úspěch není v jejich případě vůbec vyloučen. Potřebují jen politickou vůli k uplatňování správných mechanismů, které by přinášely skutečné výsledky.
Pokud máme tyto žáky zviditelnit pro společnost, potřebujeme spolehlivé statistiky, na jejichž základě bychom mohli přijmout náležitá rozhodnutí: to znamená, že musíme zpřístupnit jasné a pravdivé informace každému, kdo je hledá, a začít s kampaněmi na zvýšení povědomí, které by se šířily do všech našich zemí. Jejich zviditelnění pro naše vzdělávací systémy také znamená, že kromě poskytování včasné léčby všem dětem, u kterých se problém objeví v prvních letech školní docházky, musíme k jejich potřebám přihlížet i při navrhování učebních osnov na každém stupni vzdělávání. Několik vysokých škol už v současnosti využívá forem zkoušení a testů přizpůsobených vysokoškolákům s těmito problémy.
Vzdělávací programy financované Společenstvím, jako elektronické vzdělávání a celoživotní vzdělávání, také musí být navrženy s ohledem na osoby s poruchami označovanými předponou "dys". Dámy a pánové, musíme se věnovat potřebám této skupiny obyvatelstva. Nemůžeme se i nadále stavět zády k poruchám, kterými trpí více než 3 miliony Evropanů.
Hiltrud Breyer
autorka. - (DE) Vážená paní předsedající, i mne těší, že tématem dnešního jednání je tato důležitá otázka - zvýšený výskyt dyslexie. Je to jistě poprvé, kdy se o této problematice bavíme, ale nemělo by to být naposledy. Chtěla bych, aby Komise udělala všechno, co je v jejích silách, aby tuto problematiku posunula dopředu. Nezačínáme od nuly.
V mnohých členských státech už byly vytvořeny programy a zahájeny iniciativy. Podle mého názoru je důležité, abychom o dyslexii nemluvili jako o nemoci nebo postižení, protože to není správné. Už bylo řečeno, že mnohé děti s dyslexií jsou ve skutečnosti vysoce inteligentní. Víme, že těmto dětem jde myšlení rychleji než jejich motorické zručnosti.
Proto prvním krokem, který musíme podniknout - a je to můj naléhavý požadavek ke komisaři - je získat přehled o tom, co se doposud udělalo na poli výzkumu, a o programech a iniciativách, které už existují na evropské úrovni, a potom dát všechny tyto informace dohromady.
Myslím, že je důležité, abychom si dyslexii nepletli se syndromem poruchy pozornosti. Bylo by katastrofální házet je jednoho pytle. Víme, že porucha pozornosti je úzce spjata s nadměrným sledováním televize a přesyceností vnějšími podněty. V problematice dyslexie bychom měli zvážit, jak děti včas přivést ke knihám a čtení. Víme, že u dětí, které hodně čtou a mají snadný přístup ke knihám, je riziko dyslexie menší. To by mohl být jeden způsob, jak omezit alarmující nárůst výskytu dyslexie.
Naléhavě vyzýváme Komisi, aby sestavila přehled rozdílných přístupů, které v Evropě existují. Další možností by mohlo být uspořádání konference, na které by se sešli všichni zainteresovaní a přednesli svoje zkušenosti z této oblasti. Víme, že děti jsou naše budoucnost a vzdělání je v Evropě nejdůležitějším zdrojem, takže v této věci musíme udělat maximum.
Elizabeth Lynne  
autorka. - Vážená paní předsedající, odhaduje se, že v EU žije přibližně 49 milionů osob s některou z poruch označovanou předponou "dys". Až 10 % dětí trpí jednou z poruch označovaných předponou "dys", jakými jsou dysfázie, dyspraxie, dyskalkulie anebo poruchou pozornosti.
Vezměte si například Seana ze Spojeného království. Učitel ho ve své zprávě popsal jako hloupého, nešikovného, rušivého a přecitlivělého. Kvůli tomu ho spolužáci ignorovali a šikanovali a učitelé podnikali jen minimální opatření.
Seanovi rodiče byli nakonec přinuceni odhlásit ho ze školy poté, co přišel domů surově zbitý a celý krvavý, ale místní vzdělávací orgán jim odmítl poskytnout doučování nebo pomoc, takže jeho vzdělávání zůstalo na rodičích (jeden z nich musel odejít ze zaměstnání). Naštěstí pomohla místní podpůrná skupina, která Seanovi a jeho rodičům nabídla pomoc. Jiné děti ve Spojeném království a některých dalších členských zemích takové štěstí nemají.
V Evropě si musíme vyměňovat osvědčené postupy a právě tady sehrává významnou úlohu Rada a Komise. Musíme zlepšit přístup k informacím. Musíme podniknout kroky k tomu, aby byly tyto poruchy odhalovány, vyšetřovány, diagnostikovány a léčeny v raném stadiu. Struktury musí být přizpůsobeny tak, aby se mladí lidé s těmito poruchami mohli začlenit do pracovního procesu, a je důležité, aby byla sepsána evropská charta pro osoby s problémy označovanými předponou "dys".
Je také nezbytné rozvinout výzkum v rámci 7. rámcového programu. Podporovat práva postižených lidí jen prázdnými řečmi nemá význam. Musíme i nadále bojovat, abychom zajistili, aby se s jednotlivci, jako je Sean, jednalo stejně a aby dostávali pomoc a podporu, která jim náleží.
Kathy Sinnott  
autorka. - Vážená paní předsedající, na světě žijí miliony, doslova miliony dětí, které nejsou považovány za zdravotně postižené, ale jejichž stav je závažný a způsobuje jim problémy v učení, pohybu a komunikaci.
Přestože počet dětí, kterým byla stanovena diagnóza dyslexie, dysfázie, dyskalkulie, dyspraxie a podobných specifických poruch, dramaticky roste (odhaduje se, že jen samotná dyslexie postihuje v USA 10 % dětí), mnoho, pokud ne většina postižených dětí v Evropě, zůstává zatím bez stanovené diagnózy, a tedy do značné míry bez pomoci.
Často se stává, že když rodiče vyjadřují své znepokojení, jsou ignorováni, anebo jim je řečeno, aby si přestali vymýšlet. Často dobře míněné rady učitelů a vzdělávacích orgánů odepíšou děti - dokonce nadané děti - jako intelektuálně slabé nebo nešikovné jen proto, že jim chybí odbornost, díky které by byli schopni vidět rozdíl.
Tím, že budeme takový stav ignorovat, problém nezmizí. Naopak, ještě se zkomplikuje, protože dítěti čím dál víc ubírá na odvaze a frustruje ho. Může mít negativní dopad na sebehodnocení dítěte a vést k promarnění jeho potenciálu.
Tuto otázku jsme zformulovali a prohlášení sepsali, abychom obrátili pozornost k tomu, jak závažným způsobem ovlivňuje tento problém děti se specifickou poruchou, jejich rodiny a okolní komunitu, a abychom požádali Komisi, Parlament a Radu, aby k těmto dětem důsledně přihlíželi ve svých výzkumných programech, iniciativách, směrnicích a strategiích.
O problémech označovaných předponou "dys" se musíme dozvědět víc, o tom, jak je co nejdříve zjistit, jak účinně zasáhnout. Musíme také vědět, proč je vyvíjející se mozek dítěte tímto způsobem postihován a jak tomu předcházet tam, kde je to možné. Potřebujeme také zabezpečit, aby nebyl nikdo pro tyto problémy považován za méně významného nebo méněcenného.
Chci panu komisaři připomenout, že těmito specifickými poruchami učení a koordinace trpí i mnozí dospělí, ale nedokážou svůj stav pojmenovat, případně o něm ve skutečnosti ani nevědí. Mnozí si vytvořili složité kompenzační metody a vystačili si s nimi. Toto léto jsem sbírala podpisy pro občanskou petici na podporu osob se zdravotním postižením a byla jsem překvapena, kolika dospělým způsobuje problém dokonce napsání vlastního jména.
Lidé trpí v tichosti, pro skryté poruchy často ani oni sami nevědí o svém skrytém nadání a talentu. Jakou cenu platí společnost? Tou cenou jsou lidé, jež opouštějí studia a práci, které jsou pod úrovní jejich schopností, pro problém v jedné oblasti vzdělávání. Jistý školní psycholog mi řekl, že tragédií těchto dětí je, že mnohé z nich by mohly dosáhnout úspěchu na vysoké škole, kde by rozvíjely své silné stránky, ale nedostanou tu možnost, protože nedokážou absolvovat střední školu, na které všeobecná povaha studijního programu způsobuje, že se jejich specifická porucha stává nepřekonatelnou překážkou v klasickém systému hodnocení.
Znám jednoho mladíka, který má specifickou poruchu učení. Propadl na základní a střední škole, které opustil bez vysvědčení, ale na základě testu schopností a doporučení učitelů se dostal na jistou menší vysokou školu. V průběhu dvou let prokázal mimořádné nadání pro studium filozofie a stal se oblíbeným vůdcem studentů.
Evropský vzdělávací systém inklinuje k přísnosti a soutěživosti. Řídící orgány zastávají názor, že to vede k vytváření třídy vzdělaných, schopných občanů, ale tato neflexibilnost - univerzální přístup - udupává potenciál mnohých mladých lidí. Není to dobré a způsobuje to sociální vyloučení, které může u mnohých vést ke zklamáním a v některých případech v dospělosti k agresivnímu chování. 76 % vězňů v irské věznici Mountjoy mělo v minulosti problémy s nedostatečným prospěchem, za kterými se pravděpodobně skrývaly nediagnostikované poruchy učení.
Ignorování těchto dětí a dospělých je jasná diskriminace. Jsem velmi hrdá na to, že tento Parlament písemné prohlášení schválil, ale je tu jedna věc, na kterou bych chtěla upozornit. Deklarace práv dítěte schválená OSN říká, že každé dítě má právo na primární vzdělávání, ale děti se specifickými potřebami mají právo na pomoc, kterou potřebují, v rámci dostupných prostředků. Předtím než tuto úmluvu ratifikujeme, musíme ji velmi podrobně prozkoumat. Jinak tuto chybu přeneseme do našich vlastních politik.
Ján Figeľ
člen Komise. - Vážená paní předsedající, děkuji všem přítomným, především paní Záborské a spoluautorkám otázky, protože si myslím, že je velmi důležitá nejen jako otázka, jako téma našich diskusí, ale i v souvislosti s podnikáním kroků ve prospěch těch, kteří potřebují specifičtější pomoc nebo léčbu nebo podmínky pro život ve společnosti k tomu, aby se mohli vzdělávat, školit atd.
Obzvlášť zdůrazňuji, co bylo řečeno na začátku: že chceme být hlasem osob s těmito problémy, a podle mne je to velmi silný morální a politický závazek.
Komise si uvědomuje negativní sociální a zdravotní důsledky, které mohou tyto problémy způsobovat postiženým osobám nebo rodinám vychovávajícím děti s problémy označované předponou "dys".
Souhlasíme s tím, že by měly být podniknuty kroky ke zlepšení každodenního života dětí a jejich přístupu ke vzdělání, informacím a kultuře. Hlavní zodpovědnost za péči o lidi s problémy označovanými předponou "dys" leží, přirozeně, v rukou členských států, ale Komise spolu s evropskými institucemi může kroky členských států podpořit.
Například náš akční plán pro oblast zdravotních postižení 2003-2010 prosazuje přístup k podpůrným službám pomoci a péče pro lidi se zdravotním postižením a jejich rodiny. Komise prosazuje takovou úroveň služeb, která nastoluje přiměřenou rovnováhu mezi bezpečností, svobodnou volbou a nezávislým životem.
Pracovní plány Komise pro roky 2005, 2006 a 2007 v oblasti veřejného zdraví se konkrétně věnovaly i potřebě získat další informace a definovat ukazatele poruchy pozornosti provázené hyperaktivitou, zaostalosti poznávacích schopností a poruchy motorických, percepčních, jazykových a společensko-emocionálních funkcí.
Zveřejnili jsme několik výzev k předkládání projektů na podporu výzkumu problémů označovaných předponou "dys". Komisi však dosud žádný projekt v této oblasti nebyl předložen..
Jak víte, program Společenství PROGRESS poskytuje podporu několika velkým evropským sítím, včetně Evropského fóra zdravotně postižených. Podporujeme i Evropskou agenturu pro rozvoj speciálního vzdělávání. Agentura poskytuje politikům a odborníkům důležité informace o zvláštních výchovně-vzdělávacích potřebách a napomáhá výměně osvědčených postupů.
Zvláštní vzdělávací potřeby tvoří jednu ze všeobecných priorit Programu celoživotního vzdělávání a jako takové musí být prioritou všech jeho činností, protože patří mezi všeobecné priority.
Program celoživotního vzdělávání si stanovil za jasný cíl integrování lidí s různými konkrétními potřebami. Konkrétně je to realizováno financováním projektů spolupráce zaměřených na výměnu, rozvoj a zlepšení všeobecných postupů, včetně postupů vytváření pedagogických struktur v běžném a speciálním vzdělávání, a poskytováním navýšených grantů postiženým účastníkům na financování jakýchkoli dalších potřebných podpůrných opatření.
Komise navíc podporuje několik výzkumných projektů, včetně projektu Neurodys, který byl vzpomenut v otázce k ústnímu zodpovězení. Komise také podporuje přístup k informačním a komunikačním technologiím a celkově ke všem novým technologiím pro lidi s různými problémy označovanými předponou "dys".
V rámci části šestého rámcového výzkumného programu věnované informačním a komunikačním technologiím byly spolufinancovány projekty hledající elektronická řešení ve formě elektronického přístupu a elektronické asistence. V tomto ohledu připomenu dva projekty: projekt AGENT-DYSL, zaměřený na vývoj další generace pomocných čítacích systémů, a projekt EU nazvaný Pro všechny, který má rozvíjet technologie tak, aby bylo vzdělání přístupnější všem, včetně lidí s dyslexií. Sedmý rámcový výzkumný program bude pokračovat v podpoře projektů nebo výzkumu v souvislosti s problémy označovanými předponou "dys" i v rámci priorit zdraví a elektronické přístupnosti.
Uvědomujeme si význam shromažďování důležitých statistických údajů. Byly jedním z horkých témat v tomto Parlamentu. Ačkoli Komise v současnosti neshromažďuje statistiky o specifických problémech souvisejících s poruchami označovanými předponou "dys", Eurostat poskytuje celoevropské statistiky o zdravotním postižení a sociální integraci.
Na základě průzkumu pracovních sil z roku 2006, který byl speciálně zaměřen na problematiku zdravotního postižení, Eurostat v současnosti připravuje celoevropský průzkumný model. Průzkum je součástí Evropského systému pro průzkum zdraví a zaměřuje se na zdravotní postižení a různé aspekty sociální integrace lidí ve věku okolo 18 let.
Uvědomujeme si těžkosti, s nimiž se setkávají lidé nebo rodiny, které se starají o postižené, včetně lidí s problémy označovanými předponou "dys". V souladu s naším závazkem stanoveným v plánu pro žen a mužů pohlaví jsme v letech 2005 a 2006 zahájili jednání s našimi sociálními partnery o politice usmíření. Jednání se týkala širokého spektra otázek včetně mateřské dovolené, rodičovské dovolené, rodičovské dovolené při adopci dítěte a nového druhu opatrovnictví členů rodiny odkázaných na pomoc.
Komise v červnu 2007 ukončila druhou fázi jednání a v současnosti pracuje na hodnocení vlivu. V závislosti na jeho výsledcích by mohly být nové návrhy předneseny už v roce 2008.
Komise neustále sleduje transpozici antidiskriminačních právních předpisů EU na národní úrovni. Směrnice 2000/78/ES, která zakazuje diskriminaci v zaměstnání a výrobní činnosti, se týká všech občanů, včetně občanů s problémy souvisejícími s poruchami označovanými předponou "dys". Komise však věří, že právní předpisy by měly poskytovat ochranu nejen zaměstnancům se zdravotním postižením, ale i zaměstnaným lidem, kteří se starají o osobu se zdravotním postižením odkázanou na pomoc.
V této souvislosti s velkým zájmem sledujeme případ Coleman, který v současnosti čeká na rozsudek Evropského soudního dvora.
Na závěr chci zdůraznit, že tu jde především o skutečné vědomosti a povědomí a váš příspěvek nám teď velmi pomůže. Je škoda, že je tak pozdě, téměř půlnoc. Avšak jen co náležitě zvýšíme všeobecné povědomí, myslím si, že bychom se mohli zaměřit více na uplatňování konkrétních kroků ku prospěchu těch, kteří je skutečně potřebují.
Maria Panayotopoulou-Kassiotou
jménem skupiny PPE-DE. - (EL) Vážená paní předsedající, vážený pane komisaři, děkuji za to, že jste tu zůstali v tak pokročilou dobu a za vaše důkladné uchopení dané otázky.
Vidím po vašem boku další dva komisaře, včetně komisaře zodpovědného za oblast zdraví. V jeho pravomoci je udělat taková opatření, díky kterým by poruchy chování a učení přestaly být chápány jako postižení a začaly se vnímat spíš jako zdravotní problémy. Kromě toho řídí výzkum k dosažení včasné diagnózy a zajišťuje, aby se lékařské léčebné a terapeutické metody staly konkrétními návrhy v rámci výzkumných programů. Tím opětovně získává vaše odvětví vzdělávání, který může zdravotnickému personálu a rodičům poskytnout speciální školení a školám speciální vybavení. V uskutečňování doplňkových a pomocných opatření pro žáky se speciálními vzdělávacími potřebami se prosazují nové technologie.
Možnost vzdělávání vede k opětovnému začlenění do pracovního procesu a odborné přípravy. Vidím tu i třetího komisaře pro zaměstnanost. Opatření zabezpečující přístup k profesnímu životu, společenským právům a možnostem sociální integrace by ho měla zajímat. Předcházejí sociálnímu vyloučení jedinců, kteří mají rozličnou úroveň schopností, kteří mají zvláštní charakteristiku, ale nejsou zdravotně postižení.
Mnohokrát jste použili slovo "postižení" a vyjmenovali a popsali nám všechny programy pro osoby se zdravotním postižením. V tomto případě je to však otázka jiných problémů dyspraxie. Ty dokážeme řešit bez toho, abychom potřebovali spoustu nových iniciativ; jediné, co potřebujeme, je trocha výdajů a financí, ale v zásadě stačí péče, organizace a soustředění osvědčených postupů z poměrně široké oblasti, které už členské státy mají k dispozici.
Právní uznání je základním předpokladem a umožňuje přístup ke zdravotní péči a vzdělání a také sociálnímu zabezpečení. Aby nebyly rodiny diskriminovány, poskytují se jim technické prostředky a finanční pomoc: trpí totiž od momentu, kdy jsou poprvé nuceny řešit problém, který představuje diagnóza dyspraxie, až do jejího vyléčení.
Doufám, že naše otázka dá Komisi podnět jednat.
Catherine Trautmann
jménem skupiny PSE. - (FR) Vážená paní předsedající, vážený pane komisaři, dámy a pánové, je potěšující vidět, že se téma poruch označovaných předponou "dys", které je tak často ignorováno, nyní projednává v Parlamentu, a skutečnost, že toto téma vyvolalo odezvu prakticky všech politických skupin, které tvoří tento Parlament, dokazuje, že žádný občan Evropy, bez ohledu na to, jaké má problémy, by podle nás neměl být předmětem diskriminace. To je případ lidí trpících poruchami označovanými předponou "dys", protože stále propracovanější studie ukazují, že ač je tento druh postižení stále velmi rozšířený, ještě se stále často stává, že není správně pojmenován.
Jako jediná francouzská poslankyně, která dnes večer vystupuje, se mohu pyšnit tím, že Francie je v úsilí řešit poruchy označované předponou "dys" poměrně aktivní. Díky iniciativě sdružení rodičů a sdružení odborníků 10. října tohoto roku v Paříži oslavíme národní svátek, první svého druhu, a doufáme, že tím tisk upozorníme na situaci osob, zejména dětí, které problémy tohoto druhu trápí.
Dnes večer jsem však svoji otázku nekladla se záměrem oslavovat pokroky dosažené v té či oné zemi (ještě je před námi přece jen velký kus práce), položila jsem ji proto, abychom společně diskutovali o způsobech, jak shromáždit osvědčené postupy vyvinuté na evropské úrovni, protože některé členské státy existenci tohoto typu poruchy dokonce ani neuznávají. Zdá se mi, že požadavek, aby byla vytvořena evropská multidisciplinární síť pro specifické problémy učení a odborné přípravy, která je uvedena i v písemném prohlášení, sleduje přibližně stejný cíl. Prospěšné by bylo i uvážlivé využití opatření Společenství, například sedmého rámcového programu.
Pane komisaři, v této souvislosti vámi zmiňovaná iniciativa, projekt NeuroDys zaměřený na odhalení kognitivního, cerebrálního a genetického původu dyslexie, na němž spolupracuje 15 skupin vědců z devíti členských států - mimochodem, ráda bych podotkla, protože toto je důležité, že v tomto Parlamentu se mluví prakticky všemi evropskými jazyky - je dobrým příkladem, protože v konečném důsledku se mi zdá, že Evropa by měla jako první chápat tyto problémy a jako první sbírat biologické údaje, které s nimi souvisejí. Měla by však zároveň jít příkladem v uznávání účinnějších forem rehabilitace a terapie, aby děti mohly začít znovu doufat a dívat se na život optimisticky.
Plánuje Komise připravit v budoucnu další programy tohoto druhu? Pane komisaři, zmínil jste se o výzvě k předkládání projektů, která neměla žádnou odezvu. Je v našem zájmu, aby kampaně na zvýšení povědomí vedené různými sdruženími a poslanci, kteří podepsali písemné prohlášení, tento nedostatek informací a motivací napravili. Doufáme, že vaše schopnost mobilizovat evropské financování, které na splnění těchto očekávání potřebujeme, umožní vedení náležitého výzkumu poruch označovaných předponou "dys", jakými jsou dyspraxie a dysfázie.
Wiesław Stefan Kuc
jménem skupiny UEN. - (PL) Vážená paní předsedající, zjištění, že 10 % dětí trpí dysfunkčními poruchami, je poměrně alarmující. Znamená to, že jedno z deseti dětí je buď postižené motorickou poruchou, anebo nedokáže vyjádřit své myšlenky či je nedokáže vyjádřit dostatečně jasně. Jaké bude za několik let dospělé obyvatelstvo? Budou ho tvořit lidé, kteří budou mít těžkosti s vykonáváním běžných povinností každodenního života, lidé, kteří ve společnosti nemohou sehrávat normální úlohu. Můžeme proto uvažovat, že je začneme brát jako invalidy a že vytváříme společnost invalidů? To by bylo nepřijatelné. Když takový zdravotní stav může být léčen, musíme udělat všechno, co je v našich silách, aby se postižené děti léčily, a ne se zaměřovat na prevenci diskriminace a sociálního vyloučení, protože nikdo nemůže vyloučit bytosti, které se podobají jemu samotnému. Nemyslím si, že k tomu dojde. Jsem přesvědčen, že existují způsoby, jak tuto situaci zvládnout.
Na závěr bych chtěl vyjádřit upřímné poděkování těm, díky kterým se tato problematika dostala do mé pozornosti, a říci, že stojím po jejich boku.
Raül Romeva i Rueda
jménem skupiny Verts/ALE. - (ES) Vážená paní předsedající, rád bych začal tím, že poděkuji členům skupiny a poslanců, kteří vyšli s touto iniciativou písemného prohlášení a otázky k ústnímu zodpovězení, a také Komisi za to, že je tu v tuto pozdní noční hodinu přítomna, aby diskutovala o tomto problému, který jak se bohužel zdá, je utajovaný, je věcí maximální diskrétnosti a který je navíc v mnoha případech neviditelný.
I přes tuto situaci, skutečnost, že jsme o něm dnes diskutovali, znamená, že chceme skoncovat s jeho neviditelností, a já proto s nadšením podporuji nejen písemné prohlášení a otázku k ústnímu zodpovězení, ale i tuto rozpravu.
Zkrátka a dobře, myslím si, že všichni známe někoho, kdo trpěl nebo trpí těmito poruchami, které však nejsou nemocí. Proto podle mého názoru vnímáme tuto problematiku tak, že rozhodně nejde o lidi, kteří by potřebovali řekněme zvláštní obsluhu ve smyslu zdravotní péče, jaké se dostává nemocným. Potřebují jen zvláštní podporu, pomoc a ohleduplnost, jichž se jim musí dostat nejen ze strany instituce, ale i v rodinách, vzdělávacích střediscích a především ve společnosti jako takové.
Podle mého názoru nejhorší věc, která se může v těchto případech stát, je vzrůst diskriminace pramenící v první řadě v nevědomosti, v dojmu, že tito lidé nemohou vést úplně normální život, ačkoli by k tomu potřebovali jen trochu podpory, a především v nedostatku politické vůle a hospodářských zdrojů k realizaci potřebných programů, které by jim umožnily nejen vést, opakuji, normální život, ale které by jim - jako úplně schopným lidským bytostem - umožnily přispívat svým umem, poznatky, nadějemi a sny do společnosti, která je často odsouvá na okraj a diskriminuje, třebaže se to nijak nezasloužili.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Vážená paní předsedající, rád bych poblahopřál těm, kteří nastolili otázku specifického zdravotního postižení. 10 % postižených dětí vyroste do 10 % obyvatel, kteří mají problém s životem ve společnosti. Jejich utrpení se v dospělém věku ještě prohlubuje. Dnes nás však znepokojuje osud dětí odtržených od společnosti z celkem nepochopitelných důvodů. Jak děti rostou, z problému pramení další a jeden komplex vyúsťuje do druhého.
Poruchy označované předponou "dys" by měly být uznány jako konkrétní stav nebo postižení. Problémy, které s sebou přinášejí, by se měly vysvětlit nejprve samotnému dítěti, a potom jeho okolí, rodičům, přátelům a spolužákům. Takové děti si vyžadují zvláštní přístup a zvláštní uzpůsobení vyučovacích metod. Pojmenování a správné určení těchto poruch jsou mimořádně důležité zejména v případech, kdy jsou podmínky pro jejich léčbu.
Ján Figeľ
člen Komise. - (SK) Paní předsedající, chtěl bych poděkovat za mnohá skutečně velmi povzbudivá vystoupení. Nejsem odborníkem, ale v této agendě potřebujeme více odbornosti.
Znám tuto problematiku i osobně, ale právě o mnoho hlubší přístup různých institucí a politik je pro ni velmi potřebný. Zazněly tu mnohé z nich, jde o oblast sociální politiky, rovnosti příležitostí, nediskriminace, zdraví, vzdělávání, odborné přípravy a možná i mnohých dalších, které mají co do činění s touto problematikou. Východiskem je skutečný zájem a vůle změnit situaci, protože ignorace živí intoleranci - "ignorance breeds intolerance" - to platí ve všem, i v této problematice.
Jedna z úloh je samozřejmě sbližovat pohledy ve státech a v Unii, tzn. státech Unie, na tuto problematiku, neboť nikde neexistuje žádná definice a v některých zemích jsou i národní dny věnované této problematice. Z mého pohledu definice, kterou využívají Organizace spojených národů v Úmluvě o právech osob se zdravotním postižením, jde tím směrem, který by vlastně mohl být inspirující pro členské země, i když je to v jejich pravomoci.
Chtěl bych zopakovat, co jsem řekl v úvodu: máme několik důležitých programů, které mohou pomoci z hlediska odborného, ale i z hlediska informačního a komunikačního pojmenovat způsoby řešení. Jde o programy vzdělávání, celoživotního vzdělávání, výzkumu a také o program veřejného zdraví.
Dovolte mi osobně, ale i jménem mé instituce poděkovat týmu autorek, i ostatním, kterým záleží na tom, aby lidé s poruchami označovanými předponou "dys" byli viděni rovnocenně a bylo uznáno, že jsou často nedoceněni z hlediska talentu, schopností, potenciálu. Komise byla vyzvána, aby byla aktivnější v této problematice, a já chci říci, že Komise je aktivní a bude ve spolupráci s Parlamentem a předsednickými zeměmi ještě aktivnější, než jsme možná byli dosud.
Předsedající
Pane komisaři, mnohokrát vám děkuji za vaše opětovné ujištění.
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (článek 142)
Alessandro Battilocchio  
písemně. - (IT) Rád bych poblahopřál kolegům, kteří podnítili tuto rozpravu, a Evropské komisi zastoupené osobou komisaře Figeľa, s kterým jsem spolupracoval při několika předchozích příležitostech, i k tomu, že je připraven přijímat návrhy předkládané tímto Parlamentem.
Ačkoli oblast zdraví spadá především do pravomoci jednotlivých států, oceňuji úsilí, které Komise vynakládá na to, aby členské státy povzbuzovala k přijímání strategií, které osobám se zdravotním postižením umožňují přístup k péči a především které jim umožňují vést podle možností normální život. Akční plán pro oblast zdravotních postižení 2003-2010 pro lidi se zdravotním postižením a program PROGRESS se už tímto směrem ubírají. Je však důležité zvedat povědomí evropských občanů a prosazovat začlenění těchto osob, v první řadě dětí, do společnosti. Integrace a kampaně na zvýšení povědomí proti "dyskriminaci" na školách, pracovištích, ve sportu a v každodenním životě jsou stejně potřebné jako přístupy ke zdravotním službám, aby tyto dysfunkce - někdy čistě fyzické povahy - nekomplikovaly osobní a pracovní život lidí, kteří jimi trpí, a jejich rodin.
