Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Wurtz
Fru talman! Ett grovt fel har smugit sig in under punkt 34 i protokollet från gårdagens sammanträde, vad gäller antagandet av resolutionen om Euro 2000. Enligt protokollet antogs resolutionen av parlamentet, trots att det med stor majoritet förkastades av parlamentet, och jag vill tillägga att det förkastade resolutionsförslaget även finns med i avsnittet antagna texter, trots att där borde finnas en uppgift om att resolutionen förkastats.

Talmannen
Vi kommer givetvis att göra en rättelse.

Sturdy
Fru talman! Rörande ert uttalande i går om luftkonditioneringens tillstånd i byggnaden, så har jag ett visst problem i egenskap av ordförande i delegationen för förbindelserna med Kanada. Jag får besök av en grupp kanadensiska parlamentsledamöter under nästa sammanträdesperiod i Strasbourg. Jag måste fatta beslut på måndag om de skall åka till Strasbourg eller Bryssel. Med den franska ståndpunkten om försiktighetsprincipen i åtanke, går det att fatta beslut tidigare än om fjorton dagar om var vi skall sammanträda nästa månad?

Talmannen
Herr Sturdy! Som ni vet och som kvestorerna skriver i sitt meddelande, som ni har tagit emot, kommer kontroller att genomföras på våra tre arbetsplatser, det vill säga i Strasbourg, Bryssel och Luxemburg. Tyvärr är det så att vi måste vänta för att få resultatet av dessa kontroller.
Jag råder er därför att ta kontakt med Poos, så att han kan hålla er informerad om händelseutvecklingen.

Sumberg
Fru talman! Jag vill ta upp samma ordningsfråga som min kollega, Sturdy. Det är nödvändigt att detta parlament, genom sitt agerande, visar att det följer samma standarder som man ålägger alla andra att följa. Man inför standarder om nötkött i Förenade kungariket och ost i Frankrike och det måste följa samma exempel i förhållande till sitt eget uppförande. Jag är fullständigt beredd, i en extrem situation, att dö för mitt land och min familj. Jag är inte beredd att dö av legionärssjukan bara därför att jag måste sammanträda i Strasbourg i juni. Vi måste därför göra något åt saken nu och inte bara tala om det.

Talmannen
Kära kolleger! Därför vidtar vi alla tänkbara försiktighetsåtgärder på samtliga platser där vi sammanträder.

Daul
Fru talman! Som ni förstår kommer vi nu inte att sätta igång en debatt i parlamentet mellan franska och engelska nötköttsproducenter, men jag har två frågor jag vill ställa. För det första: kan samma analyser genomföras i parlamentet i Bryssel? För det andra: kan vi med stöd av försiktighetsprincipen fortsätta att sammanträda i Bryssel, eftersom staden saknar reningsverk?

Talmannen
Herr Daul! Jag har redan besvarat den första frågan, eftersom jag sade att kontroller även kommer att genomföras i Bryssel, och för övrigt också i Luxemburg, där ett stort antal människor arbetar, inte att förglömma. Kontroller kommer alltså att genomföras på alla våra arbetsplatser, men Poos är bättre skickad än jag att besvara era frågor.

Poos
Fru talman! Tack för att ni ger mig ordet. Jag vill informera och samtidigt lugna de kolleger som nyss yttrat sig i denna viktiga och allvarliga fråga.
Till dem vill jag säga att kvestorskollegiet har handlat enligt försiktighetsprincipen. Om kvestorskollegiet inte hade begärt en analys av luften i dessa lokaler är det faktiskt så att denna fråga inte ens skulle ha tagits upp under dagens sammanträde. Analysen har alltså genomförts och som ni vet var den negativ på två punkter. Vi vidtog omedelbart nödvändiga åtgärder, vilket innebär att vi stängde de lokaler där bristerna påvisades. Efter att ha gjort en del tekniska justeringar genomförde vi en andra luftanalys, där vi har fått resultaten när det gäller asbest. Det fanns inte längre några spår av asbestfibrer vid den andra analysen, något som kan förklaras med att fibrerna kan ha förts in utifrån. Asbest har inte använts när byggnaden uppfördes. Detta vet vi säkert.
För det andra har en andra analys genomförts när det gäller de romerska pelarna, men vi har ännu inte fått resultatet, av rent tekniska och biologiska skäl. Det tar nämligen ett par veckor för dessa odlingar att mogna biologiskt. Vi kommer i alla händelser att få resultaten av denna andra analys innan nästa sammanträdesperiod inleds i Strasbourg och ni skall veta att om de skulle vara positiva, det vill säga om sjukdomsframkallande faktorer än en gång påvisas, så kommer kvestorskollegiet att rekommendera presidiet och talmanskonferensen att handla därefter.
Det finns därför ingen anledning till oro i nuläget. Vi inväntar resultaten av dessa analyser och kommer att vidta de åtgärder som försiktighetsprincipen kräver.

Medina Ortega
Fru talman! I gårdagens protokoll, punkt 5, som handlar om Le Pens avskiljande från uppdraget som ledamot, finns det två halva sanningar när det gäller mitt och Palacio Vallelersundis inlägg. Två halva sanningar kan i slutändan bli en lögn.
För det första sägs det att Medina Ortega anser att "det brev som talmannen läst upp inte speglar uppfattningen i nämnda utskott". Det jag sade är att det brev som talmannen läste, och som skickats av Palacio Vallelersundi, inte var utskottets uppfattning. Det hade inte antagits i utskottet och var således inte utskottets uppfattning. Det är inte så att det speglar eller inte speglar något. Att spegla och att vara är inte detsamma.
För det andra sägs det sedan att Palacio Vallelersundi "preciserar att dokumentet i fråga motsvarar uppfattningen i hennes utskott". Nu är inte Palacio Vallelersundi här, men om jag inte missminner mig var det hon sade något i stil med att även om det inte antagits i utskottet så var det den uppfattning hon hade om vad som hade hänt i utskottet. Trots att jag vet att det är preciseringar skulle jag vilja att det står klart att det jag sade är att det inte var utskottets uppfattning, och att Palacio Vallelersundi på något sätt medgav att det var hennes uppfattning om vad som hände i utskottet.
På så sätt kan de två halva sanningarna i stället bli två kompletta sanningar.

Talmannen
Herr Medina! Efter att uppmärksamt ha lyssnat igenom bandupptagningarna än en gång föreslår jag att ni, om så är motiverat, preciserar vilka nyanser ni vill införa. Men eftersom frågan är mycket känslig tror jag att man bör lyssna på banden en gång till för att se om dessa nyanser verkligen bör införas. Om så är fallet kommer detta att ske.

Lynne
Fru talman! Det är utmärkt att Poos säger att kvestorerna hade bett om en kontroll av luftkvaliteten. Jag har förstått att personalen hade bett om en kontroll av luftkvaliteten innan denna byggnad öppnades. Jag bad om en kontroll av luftkvaliteten i januari. Varför har det tagit så lång tid att få denna kontroll utförd? I många länder är det vanligt att om man hittar bakterier som kan orsaka legionärssjuka i någon del av en byggnad så stängs denna byggnad.

Talmannen
Finns det några synpunkter på protokollet?
Det finns det inte.
(Protokollet justerades)

OMRÖSTNING
Duff
Fru talman! Jag uttalar mig med stöd av artikel 126.3, så att jag kan ifrågasätta om det föreligger beslutförhet för denna omröstning. Trots den oväntade närvaron av vissa franska ledamöter, bedömer jag att fredagarna i Strasbourg inte fungerar på ett lämpligt och effektivt sätt för detta parlament, och vi borde överföra mer av vårt parlamentsarbete till huvudstaden, dvs. Bryssel.

Ribeiro e Castro
Fru talman! Jag motsätter mig den skenhelighet som man visat prov på i den framställda begäran. I går under omröstningen av Buitenwegbetänkandet fick vi se allvarliga saker här i parlamentet. Ordningsregler ignorerades för att omröstningen av Buitenwegbetänkandet skulle kunna genomföras, ett betänkande som undertecknats av en av de främsta eldsjälarna i den grupp som i dag har ledamot Duff som språkrör, kanske för att ledamot Buitenweg känner sig något förlägen.
Med anledning av de som hände i går och som vi alla har i minnet var vi tvungna att lyssna till skenheliga uttalanden om stora principer, när man till exempel vid aprilmötet hade offrat en resolution om Etiopien. Jag skulle vilja be gruppens eldsjälar att åtminstone under den här sessionen visa litet hänsyn och respekt för sina kollegor!

Knörr Borràs
Fru talman! Jag skulle vilja förmedla vår solidaritet och sympati med det paraguyanska folket inför ett nytt försök till militärkupp. Det är allt jag ville säga. Det är viktigt att parlamentets uppfattning är mycket tydlig.

Posselt
Fru talman! I går avstod vår grupp från att förhindra omröstningen om Buitenwegbetänkandet, vilket hade varit en enkel match genom att låta två dussin kolleger vara frånvarande samt begära fastställande av beslutförhet, vilket vi utan vidare hade klarat. I enlighet med arbetsordningen borde omröstningen ha ägt rum i dag i och med att ändringsförslagen inte förelåg i tid i går. Jag vädjade till kammarens rättsuppfattning. Jag ber verkligen mina kolleger om ett moratorium i denna fråga. Vi är just i färd med att ta upp frågan om hur fredagen kan ges högre status. Den bästa statushöjningen hade naturligtvis varit omröstningen om det viktiga Buitenwegbetänkandet i dag. Men jag gissar att Buitenweg inte har möjlighet att närvara i dag. Oberoende av detta måste vi dock uppvärdera fredagen. I vår grupp håller vi på och vidtar lämpliga åtgärder. Jag ber er låta oss arbeta hederligt och inte sabotera mer.

Talmannen
Jag kan upprepa vad jag sade redan i går, att vi inom presidiet och talmanskonferensen just håller på att utvärdera fredagens arbete.

Schulz
Fru talman, kära kolleger! Jag skulle vilja vända mig till förslagsställaren Duff, eftersom det ju i alla fall är en fråga om arbetsordningen som vi skall diskutera.
Herr Duff, i går röstades det om Buitenwegbetänkandet, vilket fick till följd att omröstningen om Karamanous och Sörensens betänkanden måste äga rum nu på morgonen. Detta är också anledningen till att vår kollega Buitenweg, som ju annars begär fastställande av beslutförhet, lutar sig tillbaka i dag eftersom hon ju vet att det är en gest av renhårighet att låta omröstningen om dessa betänkanden äga rum nu på morgonen. Såtillvida har Duff möjligtvis blivit förbisedd i mängden av förslagsställare. Han har inte blivit informerad, och därför har han nu lagt fram detta förslag. Därför ber jag vår käre Andrew att dra tillbaka förslaget, för Buitenweg och andra vill att vi skall genomföra omröstningen om Sörensens och Karamanous betänkanden nu på morgonen.
Jag föreslår emellertid att Buitenweg och andra avstår från hela den här cirkusen nu på morgonen för att undvika pinsamheter.
(Applåder)

Speroni
Fru talman! Jag anser inte att frågan om en kontroll av beslutförheten har att göra med det faktum att vi arbetar i Strasbourg snarare än i Bryssel. Jag är personligen positiv till att arbeta i Strasbourg, men jag anser att om vi nu har beslutat att arbeta på fredagarna - och det verkar vara detta det handlar om - så måste vi också vara beslutföra på fredagarna. Jag tycker inte det skulle vara korrekt att rösta för att vi skall arbeta på fredagarna och sedan inte vara närvarande.
När det gäller frågan om huruvida begäran om kontroll av beslutförheten är ett sabotage eller inte, så räcker det att se vad som händer i det italienska parlamentet. Jag har själv personligen tiotals gånger begärt en kontroll av beslutförheten och i de flesta fallen så fanns det ingen beslutförhet. Men ingen har någonsin anklagat mig för sabotage, och jag tror knappast att kriget som har brutit ut mellan Etiopien och Eritrea beror på det faktum att vi inte var beslutföra förra gången.

Theorin
Fru talman! Som ordförande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor blev jag en aning förvånad över begäran om fastställande av beslutförhet i dag. Vi flyttade våra två ärenden för att Buitenwegs betänkande skulle behandlas och röstas om i går. Betänkandena av Sörensen och Karamanou fick alltså flyttas till kvällen i går för debatt, och skulle röstas om i dag.
Jag tycker att det är minst sagt underligt av våra kolleger att bete sig på detta vis. Det kanske kan vara en möjlighet för min kollega att dra tillbaka sitt förslag och förstå att man kanske skall inse att hälften av befolkningen på jorden är kvinnor. Det är ett mycket, mycket allvarligt dokument som Sörensen har skrivit, som vi vill skall gå till omröstning i dag. Jag ber på djupaste allvar mina kolleger att sluta spela med detta parlament och dra tillbaka sitt förslag - kanske med hjälp av Buitenweg.

Ludford, Baronessan
Fru talman! Jag vill bara rätta till Posselts uttalande. Han sade att han inte trodde att det förelåg beslutförhet för omröstningen om Buitenwegs betänkande. Enligt mina beräkningar röstade 242 ledamöter om detta betänkande, inklusive omkring 35 ledamöter från PPE-gruppen, och man bör gratulera dem till att de stödde detta utmärkta betänkande i går.

Poos
Fru talman! Innan vi går till omröstning, och det är min önskan att vi inte genast går till omröstning, vill jag också instämma i min kollega Theorins uppmaning, som är en vänskaplig uppmaning kolleger emellan riktad till vår kollega Duff, att han skall avstå från att begära kontroll av beslutsmässigheten.
Den senaste gången, vid fredagens sammanträde här i Strasbourg, fick denna begäran en katastrofal effekt på bilden av Europaparlamentet. Samma dag meddelade TV-kanalerna att närvaron i parlamentet inte var tillräcklig för att diskutera stödet till Etiopien och samtidigt visade samma TV-kanaler barn som dött av svält och svältande människor. I dag kommer samma sak att hända med kampen mot kvinnohandeln. Man kommer att visa stackars flickor i förfallna kvarter och säga att närvaron i Europaparlamentet inte var tillräcklig för att diskutera frågan. Därför vill jag be er att avstå från att begära kontroll av beslutförheten så att vi kan gå till omröstning!

Talmannen
Herr Duff! Vidhåller ni er begäran? Sedan får vi se om 32 kolleger ställer sig bakom er.

Duff
Fru talman! Om dessa betänkanden är allvarligt menade, förtjänar de sannerligen beslutförhet. Vad jag kommer att göra, är att gå vidare med min ordningsfråga.

Talmannen
Hur är det nu, finns det 32 kolleger som stöder denna begäran?
(24 ledamöter reste sig upp) Begäran har därmed avslagits.
(Applåder)
Vi skall nu gå till omröstning och först titta på lagstiftningsinitiativet från Republiken Finland. Utskottet föreslår att initiativet förkastas.

Karamanou
Fru talman! Jag tror att ni gör fel, för omröstningslistan är annorlunda. Om vi vill att Finlands initiativ skall förkastas, bör vi rösta emot. Det röstar vi om till att börja med. Med andra ord, alla de som röstar för, vill rösta igenom Finlands initiativ, som har förkastats av utskottet. Alla de som röstar emot, vill förkasta det finländska förslaget och återföra ansvaret till kommissionen att lägga fram ett förslag på området, i linje med de ändringsförslag som har lagts fram.

Schulz
Fru talman! Det handlade, som Karamanou redan har redogjort för, om en mycket komplicerad process. Därför ber jag om tillåtelse att återigen helt kort gå in på händelseförloppet. Det gör jag också efter samråd med min kollega i PPE-gruppen som arbetar som samordnare i vårt utskott eftersom PPE har lagt fram två ändringsförslag, dock endast för lagstiftningsresolutionen. Texten i själva resolutionen skall återförvisas. Lagstiftningsresolutionen må det dock röstas om, försedd med de båda ändringsförslagen i vilka det påpekas att vi uppmanar rådet att lägga fram ett nytt textförslag. Därför uppstår den något ovanliga situationen att den text som egentligen föreligger för omröstning återförvisas medan det röstas om själva lagstiftningsresolutionen.
Jag ber om att vi skall kunna genomföra detta något ovanliga tillvägagångssätt. Därigenom får vi chansen att få fram en ny text.

Talmannen
Det är tämligen komplicerat. Ni vill alltså att jag genast låter förslaget till lagstiftningsinitiativ från Republiken Finland gå till omröstning.
(Parlamentet förkastade förslaget, som återförvisades till utskottet) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0127/2000) av Sörensen för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om vidare åtgärder i kampen mot kvinnohandel(COM(1998) 726 - C5-0123/1999 - 1999/2125(COS))
Innan omröstningen inleddes

Heaton-Harris
Fru talman! Rörande samma ordningsfråga som Duff tog upp tidigare, har precis omröstningen med namnupprop visat att vi inte är beslutföra, jag skulle därför, enligt samma bestämmelser, vilja be om att vi fastställer denna beslutförhet och uppmanar ledamöterna att stödja mig genom att resa sig upp.
(19 ledamöter reste sig upp)
Talmannen. Begäran avslås.
Om ändringsförslag 10

Roure
Fru talman! Det finns ett språkligt problem när det gäller denna ändring. I den franska versionen används ordet "délit", medan det i den engelska versionen faktiskt står "crime". Fru talman, som ni vet betyder detta inte samma sak på franska. Ändringsförslaget syftar till att rätta till denna version. Det är inte jag som har ingivit ändringsförslaget, men jag vill minnas att detta är skälet. Jag ville påpeka detta.
Om ändringsförslag 5:

Sörensen
. (NL) Fru talman! Under samtalen med Martens, PPE-DE-gruppen, beslutade vi att ändra ändringsförslaget till punkt 19 på det sättet. Det pekar på den väsentliga roll som frivilligorganisationer spelar, till vilka även filosofiska organisationer i Europa kan höra, vilka har gjort det till sin uppgift att ta emot och hjälpa offren. Jag står bakom detta ändringsförslag.

Talmannen
Ni föreslår alltså en muntlig ändring för att ersätta orden "kyrkor och kyrkliga organisationer" med "sociala hjälporganisationer".

Theorin
Fru talman! Jag är inte riktigt klar över om det är "kyrkliga organisationer" som skall stå i texten. I så fall vill jag att vi återgår till den ursprungliga skrivningen. Ni, fru talman, sade en sak och Sörensen en annan. Vill ni vara snäll och upprepa vad det egentligen är som skall gälla i det muntliga ändringsförslaget?

Talmannen
För att skapa klarhet i detta tror jag det bästa är att höra föredraganden än en gång, så att alla exakt får veta den exakta motsvarigheten av den muntliga ändring ni föreslår på hans språk.

Sörensen
Jag ber om ursäkt för oklarheten. Det muntliga ändringsförslaget består av att ändringen av punkt 19 i ändringsförslag 5 blir som följer: det som står kvar är "betonar den väsentliga roll som frivilligorganisationer spelar", och sedan ändras det som står tryckt i fetstil i det ursprungliga ändringsförslaget på följande sätt: "till vilka även filosofiska organisationer i Europa kan höra, vilka har gjort det till sin uppgift att ta emot och hjälpa offren". Kyrkor och religiösa organisationer ersätts således med filosofiska organisationer, eftersom detta är mycket vidare.

Talmannen
Jag tror att saken nu är helt klar.
Finns det minst tolv kolleger som motsätter sig att detta muntliga ändringsförslag beaktas?
(Eftersom fler än tolv ledamöter motsatte sig förslaget skall ändringsförslaget inte beaktas)
(Parlamentet antog resolutionen)
Röstförklaringar - Betänkande av Sörensen(A5-0127/2000)

Fatuzzo
Fru talman! Det var med stor glädje jag röstade för Sörensenbetänkandet. Jag tycker om betänkandets innehåll, som jag till fullo instämmer i, men dessvärre ser jag att betänkandet inte går till botten med frågan och når fram till sanningen i den aktuella situationen.
I resolutionsförslaget förklarar man att 500 000 personer, offer för handeln med kvinnor, varje år kommer till Europa. De verkligt ansvariga när det gäller denna kvinnohandel är de män som umgås med dessa kvinnor i Europa och som, enligt mina beräkningar, borde vara omkring 180 miljoner personer. Det jag säger i min röstförklaring återfinns också på sidan 11, fjortonde raden - en enda rad i ett betänkande som innehåller 722 rader, där man säger sanningen: vi måste kämpa för att få till stånd "en informations- och upplysningskampanj som syftar till att minska efterfrågan". Av totalt 7 213 ord i detta betänkande krävs det bara 6 ord för att säga sanningen!

Montfort
. (FR) Så ställs vi återigen inför en av våra moderna samhällens mörkaste sidor: människohandel. Och än en gång svarar parlamentet med osammanhängande dubbla budskap som det är nedslående att höra upprepas.
Även om utskottet för kvinnors rättigheter med rätta fördömer handeln med kvinnor och barn som en oacceptabel kränkning av de grundläggande rättigheterna kritiserar det samtidigt vad det ser som skadliga konsekvenser av ett förbud mot prostitution.
Vad kommer de åtgärder som vi med rätta kräver från nationella och gemenskapliga institutioner att vara värda om ansvariga politiker, till vilka vi hör, inte först uttalar sig mot den kränkning av en grundläggande rättighet - människors värdighet - som sexuellt utnyttjande och särskilt prostitution utgör?
Eftersom vårt parlament för närvarande deltar i förberedelserna av stadgan för grundläggande rättigheter, bör vi ta tillfället i akt att fundera över vilken innebörd vi vill lägga i detta begrepp. Är det att ge uttryck åt en vision av människan, den okränkbara mänskliga naturen och människans inre värdighet, eller är det att erkänna individuella rättigheter som behandlas var för sig och gemenskaper åtskilda med vattentäta skott?
Till svar kommer jag att få höra att prostitution alltid har funnits och att man i stället måste begränsa dess skadeverkningar. Förvisso har detta gissel, som så många andra, alltid funnits och kommer troligen tyvärr alltid att finnas. Icke desto mindre tvingar oss vår ställning som folkvalda att se längre och framför allt höja blicken, och aldrig se sådant som förgör människan som ödesbestämt utan som ett brott att bekämpa. Frihetsivrarnas åtgärder för avkriminalisering har på alla områden visat sig ineffektiva och farliga.
Jag vill gärna påminna vissa av mina kolleger om dessa lagars funktion. Genom att förbjuda vissa handlingar upprättar man genom lagarna gränser som är avsedda att skydda dem som av olika skäl är sårbara gentemot kriminella nätverk som utnyttjar dem och berikar sig på deras olycka. Om lagarna inte räcker för att bryta sönder dessa nätverk måste vi parallellt ge behöriga myndigheter resurser för att bekämpa dem. Detta kan ske så mycket mer effektivt med stöd av en otvetydig lagstiftning.
Vissa människors ovärdiga och destruktiva beteende är ofta ett tecken på lidande som även det måste åtgärdas. Det är kriminellt att utnyttja vissa människors svaghet för att saluföra en frihetsideologi som skapar ytterligare lidande och som till syvende och sist är lierad med döden.

Varaut
. (FR) De rättsliga åtgärder som utskottet för kvinnors rättigheter föreslår i Sörensenbetänkandet är många och ambitiösa.
Icke desto mindre är alla rättigheter som förkunnas, alla skyddslagar, allt internationellt samarbete av inget värde om de inte har sin grund i överordnade och på förhand fastställda principer, som åtgärderna tjänar till att uppfylla. Det vore därför en god sak om vi började med att högtidligt slå fast att vad som här står på spel är alla människors värdighet och att allt kompromissande med handlingar som kränker denna värdighet är oansvarigt och brottsligt.
När man känner till det fasansfulla innehållet i pedofilernas nätverk, när man i europeiska huvudstäder ser kvinnor utställda i skyltfönster som handelsvaror, när man är medveten om hur offren för denna exploatering lider, då kan man inte annat än avvisa de tanklösa och brottsliga texter som föreslår avkriminalisering och som grundar sig på en frihetsideologi som struntar i det så nödvändiga, om än ofullkomliga, skyddet av de svaga.
Det är absolut nödvändigt att den naturliga principen om människans värdighet åter sätts i centrum i medlemsstaterna och i deras inbördes samarbete, och främjas och försvaras av politiker som vill skydda offren och straffa de ansvariga.
I ett tidigare led är det nödvändigt med en ambitiös politik för utvecklingsbistånd. Politiken bör syfta till att erbjuda fattiga länder utvecklingsresurser, för att de skall kunna erbjuda sina befolkningar framtidsutsikter som innebär ett värdigt liv. Vägen dit går via ekonomin, men även och kanske främst via kultur och utbildning. Visst finns det en ständig efterfrågan från detta som kallas "sexindustrin", men vi måste sträva efter att undvika att vuxna människor säljer sig eller sina barn till dessa nätverk för att de inte har något annat sätt att försörja sig. Framför allt är det genom utbildning av såväl ungdomar som vuxna som dessa befolkningar kan ges möjlighet att skapa egna utkomster i sina respektive regioner.
Vår uppgift är samtidigt att i våra länder upprätta det regelverk och den sociala struktur som krävs för att hjälpa offren och bekämpa ett gissel som alltför ofta framställs som ödesbestämt eller rentav som en oförarglig sedvänja.

Kontrollåtgärder när det gäller fartyg som för flagg tillhörande en icke avtalsslutande part i Fiskeriorganisationen för Nordatlantens västra del
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0101/2000) av Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om fartyg som för flagg tillhörande en icke avtalsslutande part i Fiskeriorganisationen för Nordatlantens västra del (NAFO) (KOM(1999) 570 - C5-0041/2000 - 1999/0231(CNS)).

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Fru talman, kommissionär, ledamöter! De regionala fiskeriorganisationerna, som reglerar fiskeriverksamheten som ligger mer än 200 sjömil utanför de exklusiva ekonomiska områdena, spelar en viktig roll i regleringen och den rationella förvaltningen av fiskeresurserna på internationellt vatten. De kommer att spela en ännu viktigare roll i en nära framtid.
Därför bör den Europeiska unionen stärka sin närvaro i nämnda regionala organisationer. Både i de som redan finns och i de som kommer att uppstå i framtiden.
Enligt vår bedömning har kommissionen i nuläget tyvärr inte kapacitet när det gäller mänskliga och tekniska resurser för att närvara i var och en av dessa regionala fiskeriorganisationer med den uppmärksamhet frågan är värd, och i överensstämmelse med de betydande intressen gemenskapens olika flottor har på planetens olika oceaner. NAFO är ett undantag och har kanske blivit den mest uppmärksammade, mest reglerade och mest övervakade av dem alla.
Det är också sant att kommissionen ger vissa av dessa organisationer mer uppmärksamhet, som när det gäller Internationella kommissionen för bevarandet av tonfiskbeståndet i Atlanten (ICCAT). Intresset är för övrigt inte fjärran från de påtryckningar Europaparlamentet, och särskilt fiskeriutskottet, utövar.
Men det finns många andra scenarier kvar och, för att citera endast de som kan hänföras till arten tonfisk, tillsammans med den nämnda organisationen för tonfisk i Atlanten, existerar det ett tvingande behov av vår närvaro och uppmärksamhet i kommissionen för tonfiskarter i Indiska oceanen (CTOI), den mellanamerikanska kommissionen för tropisk tonfisk (CIAT) eller MHLC, Multilateral High Level Conference, som håller på att förhandla fram den konvention som kommissionen för västra Stilla havet skall styra.
En effektiv närvaro, med mänskliga och tekniska resurser, å kommissionens sida i alla dessa organisationer, och i de som kommer att skapas är, som jag säger, ofrånkomlig i framtiden. Från Europaparlamentet kommer vi att hjälpa till, och vi kommer inte att spara några krafter för att den Europeiska unionen skall ha den tyngd i dessa organisationer som våra fiskerisektorer förtjänar och som de begär i förhållande till tredje land, vilka ibland dessutom försvarar sina egna intressen mer energiskt än vi våra.
NAFO har stått modell i många fall. Den förordning vi nu diskuterar handlar om att föra beslut till gemenskapens område som antagits redan i organisationen under åren 1997, 1998 och 1999 för att göra de interna åtgärderna mer effektiva. Det handlar i dessa fall om det besvärliga problemet med att få de fartyg som inte är avtalsslutande parter i organisationen och som under bekvämlighetsflagg eller ej helt enkelt agerar fritt att uppfylla de regionala fiskeriorganisationernas regler. Detta samtidigt som andra respekterar åtgärder för bevarande av resurserna och naturligtvis bidrar till respektive rättesnören.
Vi stöder de föreslagna åtgärderna, som ändå är få och svåra och att tillämpa, men som kommer att vidga och effektivisera medvetandegörandet på världsnivå när det gäller ett ansvarsfullt fiske och handel. I den riktningen går de ändringsförslag vi föreslår från parlamentets fiskeriutskott. De nyanserar vissa begrepp för att, så gott det går, nå en bättre precisering och förbättring av de redan betydande kontrollsystemen i NAFO:s vatten.
För närvarande har, som alla vet, gemenskapsfartyget Santa Mafalda som arbetade i NAFO:s vatten förts till en hamn, den portugisiska hamnen Aveiro, med kanadensiska NAFO-inspektörer ombord. I väntan på slutsatserna från inspektionen i hamn begär vi att alla uppfyller normerna för reglering av fisket i NAFO. Reglerna för bevarande av resurser är grundläggande för fiskets bibehållande.
Och vi begär också av de kanadensiska myndigheterna att de skall rätta sig efter NAFO:s kontrollsystem och att de inte skall överskrida sina befogenheter vilket Kinnock, vice ordförande i kommissionen, i kammaren medgav hade gjorts i det här fallet genom det otillbörliga beslaget av fartygsdokumentationen utan tillstånd av fartygets kapten.
Attityder som dessa påminner om tider vi trodde vi hade kommit över. Tider då Kanada forcerade fram en krissituation med den Europeiska unionen och som vi inte under några omständigheter vill se återupprepas.
Vi begär därför att kommissionen ger Kanada ett övertygande svar på detta beteende och jag insisterar på, och sammanfattar med det, att vi begär att alla beter sig på ett sådant sätt som bevarandet av resurserna förtjänar och att de strikt uppfyller NAFO-organisationens normer.

Langenhagen
Fru talman, herr kommissionär! Med stigande oro kan vi i Nordatlantens västra del sedan en tid tillbaka iaktta en tillströmning av fartyg som inte tillhör NAFO, Organisationen för fisket i nordvästra Atlanten. Vad dessa redare bedriver är, för att uttrycka det enkelt, rovfiske. De vägrar mycket medvetet att gå med i NAFO, som Europeiska unionen tillhör. De tror sig därmed kunna undandra sig allt ansvar.
Nu är det verkligen inga nyheter vilka problem hela fisket har att kämpa mot. Här spelar överfisket en betydande roll. Vad vi därför äntligen behöver är en samstämmig fiskeripolitik, inte enbart i våra egna vatten, utan över hela världen, en fiskeripolitik där alla parter arbetar för samma mål och där var och en inte kan driva sitt eget spel. Detta gäller alla: internationella samfundet, staterna och Europeiska unionen. Därmed är NAFO av större betydelse för alla - och inte bara för Europeiska unionen - än man först skulle tro. Framför allt för torsk och kungsfisk, två mycket uppskattade näringskällor, har det okontrollerade fisket redan börjat visa förödande konsekvenser. För bägge fiskarterna finns det regleringar från NAFO:s sida sedan 90-talet, nämligen antingen totalt fiskeförbud eller åtminstone tydliga begränsningar av fisket. Trots alla försök att få dessa ofta statslösa fartyg att respektera åtgärderna för att skydda och bevara beståndet så fortsätter de ohämmat att fiska.
Problemet för Europeiska unionen har hittills varit en icke enhetlig kontroll när det gäller att avfärda fartyg från icke avtalsslutande parter i EU-hamnar eftersom dessa fartyg självklart inte är underkastade gemenskapsrätten. Därmed får den nu diskuterade förordningen sin betydelse genom att den överför NAFO-bestämmelserna som internationell rätt direkt till en i samtliga EU:s medlemsstater gällande gemenskapsrätt. Det viktigaste temat i förordningen är alltså NAFO-bestämmelserna, med vilka de icke avtalsslutande parterna, deras så ofta statslösa fartyg och deras fångster kontrolleras och i förekommande fall sanktioneras, och det nu på ett enhetligt sätt.
I en i Tyskland existerande psykologisk studie som dessutom passande nog heter "Fischereispiel" (ung. "Spelet om fisket") styrde deltagarna hela tiden mot en resurskatastrof så länge de agerade som enskilda spelare. I slutändan tog var och en hela tiden vad som fanns att hämta, och till slut höll det inte längre. Om vi inte enbart vill ha tvivelaktiga livsmedelskällor eller tvivelaktig fiskfångst att välja mellan så ligger ett fungerande samspel mellan alla inblandade i vårt intresse.
Som NAFO-medlem med i sin tur många medlemsstater har EU dessutom alla förutsättningar. Därför välkomnar vi detta initiativ, men för att skapa mer samstämmighet mellan NAFO och EU tror vi oss med våra förslag ha infört en något större precision.
Ett sista ord rörande det intressanta begreppet internationell rätt. Även gemenskapsrätten är till sin ursprungliga form internationell rätt. I dag tvingas vi emellertid konstatera att EU:s gemenskapsrätt har komprimerats till ett nytt, självständigt begrepp, och det säkerligen analogt med den allt mer komprimerade definitionen av begreppet Europeiska unionen.

Miguélez Ramos
Herr talman! Varela hänvisade i sitt inlägg till det övertygande svar som kommissionär Kinnock gav i tisdags på min fråga om kanadensiska inspektörers äntring av en portugisisk fiskebåt i NAFO:s område.
Den enda möjliga vägen är att alla tar ansvar om vi vill bevara balansen i denna viktiga organisation och i detta jätteviktiga fiske för gemenskapens flotta.
Det förslag till förordning som vi diskuterar i dag som handlar om kontrollåtgärder när det gäller fartyg som för flagg tillhörande en icke-avtalsslutande part i Fiskeriorganisationen för Nordatlantens västra del (NAFO) har mycket att göra med detta ansvarskännande, som är så viktigt i fiskerisektorn. Jag tänker på allas ansvar när det gäller förvaltandet av havens resurser, i enlighet med regler som godkänts av alla parter för att garantera dess bevarande och att vår generation inte skall vara den sista som känner till kabeljon, kungsfisken eller den amerikanska skäddan.
De regionala fiskeriorganisationerna har under de senaste åren fått en väsentlig betydelse för förvaltningen av fisket. Vi socialdemokrater vill fortsätta att utveckla en idé som är inriktad på att stimulera ansvarskännandet. De rättsliga filosofierna som uppstått sedan urminnes tider, då människan kände sig liten på den stora jorden, som framstod som en planet med oändliga resurser, är nu ett minne blott. Ur de idéerna uppstod att ingen äganderätt till haven fanns och principen att havet inte tillhörde någon. I dag däremot, då världen känns mindre och mindre och den domineras av nya tekniker, som gör den ännu mindre och med resurser som för var dag som går blir färre, då vill socialdemokraterna gå framåt med principen att havet tillhör alla.
Därför vill vi att NAFO skall vara, vilket det egentligen redan är, en öppen organisation för de stater som har fartyg som arbetar i området. På det sättet skulle dessa stater delta i skapandet av reglerande normer och de skulle vara medansvariga i förvaltningen av resurserna.
Om man inte gör på det viset gynnas de bekvämlighetsflaggade, som gömmer sig under den förskönande omskrivningen "icke avtalsslutande parter", eller sjörövare, som gömmer sig under en annan förskönande omskrivning, "statslösa fartyg". Dessa båtar som vi många gånger vill tro inte har någonting med oss att göra kommer inte från de avlägsna haven i söder utan de har för det mesta sitt ursprung i europeiska hamnar. De hissar konstiga flagg i syfte att ägna sig åt social dumpning för att på det sättet komma ifrån reglerna för en rationell förvaltning av resurserna och också för att slippa bry sig om arbetstagarnas sociala rättigheter. De som dyrkar marknaden kan se att varken fiskarna eller människorna vinner med deras teser.
Slutligen är det lika viktigt att de stater som har fartyg som arbetar i NAFO:s vatten är avtalsslutande parter som att den Europeiska gemenskapen skall vara det i de regionala organisationer som håller på att skapas i södra Atlanten, och där gemenskapens flotta redan arbetar. Vår flotta, gemenskapens flotta, vill inte betraktas som vare sig sjörövare eller statslös eller inkräktare.
Avslutningsvis vill den socialdemokratiska gruppen uttrycka att den är helt överens med innehållet i detta betänkande, även om vi, precis som föredraganden Varela själv, beklagar det fåtal åtgärder som kommissionen föreslår för att kämpa mot det som i dag är vår flottas, och bevarandet av fiskeriresursernas, största fiende. Det är, varken mer eller mindre, de bekvämlighetsflaggade fartygen.

McKenna
Jag vill mycket kraftfullt stödja detta betänkande. Det är oerhört viktigt och det är mycket viktigt att stödja NAFO:s försök att stoppa denna mycket problematiska verksamhet från de icke-avtalsslutande parternas sida. Verkligheten bakom situationen är att "fartyg från icke-avtalsslutande part", vanligen innebär fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg eller flagg som erhållits från länder som har öppna register. Detta är länder som tillåter fartygsägarna att använda deras flagga om de betalar en avgift till landet. Enligt internationell rätt ligger ansvaret hos den stat vars flagga som används, att se till att fartygsägarna följer de tillämpliga bestämmelserna, t.ex. om bevarandeåtgärder och säkerhets- och anställningsstandarder.
Det stora problemet är att de länder som säljer bekvämlighetsflagg inte har någon avsikt att tillämpa dessa bestämmelser, och detta är huvudskälet till varför de uppskattas av dessa skrupelfria fartygsägare, så att de kan göra vad de vill. De kan strunta i lagen och ingen kommer att försöka genomdriva den. Allt fartygsägaren måste göra är att betala litet pengar till landet för att få den flagga som gör det möjligt för honom att fiska ostraffat. Detta måste verkligen få ett slut.
Listan över dessa länder är mycket lång, men de traditionella länderna är Belize, Panama, Honduras och St Vincent och Grenadinerna. Många av dessa fartyg har varit verksamma i NAFO-området, men det är inte bara här de är verksamma. Ett mycket stort antal har också fiskat tonfisk i Atlanten, där den regionala organisationen är ICAT. ICAT har gjort mer än någon annan organisation för att försöka bekämpa fiskeriet under bekvämlighetsflagg. Det mest dramatiska - och detta är något som andra bör ta intryck av - är att man nu har infört importförbud av pelagisk tonfisk från en av sina egna medlemsstater, Ekvatorialguinea. ICAT menar verkligen allvar och andra bör följa detta exempel.
Organisationer som ICAT och NAFO kan inte lösa problemet på egen hand. Ansvaret ligger hos många andra och detta ansvar måste tas på allvar.
Många fartygsägare vill använda bekvämlighetsflagg därför att det gör det möjligt för dem att komma undan med nästan vad som helst. Det finns ingen möjlighet att tillämpa lagen. De länder som säljer tillåter dem att använda deras flagga; de låtsas inte se vad som sker och de bryr sig inte. Detta är skälet till varför det är så populärt. EU är bland de värsta i detta avseende.
Enligt Lloyd' s Maritime Services (Lloyds sjöfartstjänst) fanns det i december 1999 1 323 fartyg på över 24 meter som seglade under bekvämlighetsflagg. Av dessa ägdes 168 av företag som hade sitt säte i en EU-medlemsstat. Det värsta landet utan konkurrens är, naturligtvis och inte överraskande, Spanien med 116 fartyg, men landet är naturligtvis inte ensamt. Varje land verkar föredra att använda en viss flagga. De franska fartygen verkar t.ex. föredra flaggor från Réunion, St Vincent och Seychellerna. För Grekland gäller Cypern och Panama. Nederländarna använder Belize och St Vincent och fyra fartyg från mitt hemland, naturligtvis, är också flaggade i Belize. Britterna föredrar Panama och Belize. Det är inte överraskande att Belize finns med där, om man betänker förra årets avslöjanden kring Michael Ashcroft, det konservativa partiets kassör och hans affärsförbindelser i landet.
Den spanska flottan är fördelad över en mycket lång lista som inkluderar Belize, Honduras, Nederländska Antillerna, Panama och många andra. Det enda stället där det finns fler bekvämlighetsflagg är Taiwan med sina 117 stycken, vilket precis räcker för att erövra förstaplatsen före Spanien.
Förra året försökte faktiskt kommissionen att göra något: Den föreslog att man skulle vägra att betala ut bidrag vid överföring av fartygsägarskap till länder med öppna register. Rådet vägrade. Det vill använda offentliga medel till finansiering av de överträdelser av bestämmelserna som sker, och det är inte godtagbart. Det finns åtminstone en organisation som försöker att göra allmänheten medveten om denna situation. Under de senaste två veckorna har Greenpeace haft ett fartyg mitt i södra Atlanten där de sett många fartyg som fångat tonfisk under bekvämlighetsflagg. De såg också ett transportfartyg, flaggat i Panama och med en japansk ägare, av vilka båda länder för övrigt är avtalsslutande parter till ICAT, som tog emot fisk från beliziska fartyg, som alltså inte är registrerade i ett avtalsslutande land. Detta är helt emot ICAT:s bestämmelser och jag tycker verkligen att vi måste ta itu med problemet. Europeiska unionen måste ta sitt ansvar i denna fråga.

Fraga Estévez
Herr talman! Jag delar välkomnandet av detta förslag till förordning av kommissionen som syftar till att i ännu högre grad förbättra vissa kontrollåtgärder inom området för NAFO.
Jag har många gånger uttryckt min uppfattning att NAFO:s fiskebank utan tvivel måste vara en av de mest kontrollerade i världen. Övervakningen sker ibland med en omåttlig misstänksamhet å några av de avtalsslutande parternas sida, som har en nästan obegränsad makt i NAFO, mot andra parter vars verksamhet är helt legitim.
Vi minns alla incidenterna för några år sedan, som var orättvisa och beklagliga mot ett av gemenskapens fartyg. Det var en produkt av denna misstro som ligger nära ren förföljelse och som många gånger egentligen döljer en önskan att sprida rökridåer kring vissa kustländers brister i förvaltningen.
Därför måste man applådera detta förslag som syftar till att i gemenskapens reglering införliva tre rekommendationer av NAFO som syftar till att kontrollera icke-avtalsslutande parters fartygs verksamheter, i synnerhet de bekvämlighetsflaggade vars verksamhet utan något som helt tvivel är mycket mer tvivelaktiga än vilket som helst av gemenskapsflottans fartyg.
Som vanligt när det handlar om överföringar till gemenskapens normer måste man åter beklaga kommissionens dröjsmål att påbörja arbetena med anpassningen till lagstiftningen. Även om det är sant att förslaget innehåller NAFO:s senaste rekommendationer om siktningar och omlastningar från årsmötena 1998 och 1999 är det också sant att dessa inte är annat än små förändringar från rekommendationen 1997, som man först nu införlivar.
Förutom detta redan traditionella klagomål ger detta förslag till förordning en möjlighet att göra en reflektion om det verkliga problemet med bekvämlighetsflaggen och den Europeiska unionens arbete för att tackla det. Under förhandenvarande situation för de marina resurserna, och när det verkliga behovet av ett verkligt skydd för de marina ekosystemen med kraft infinner sig i allas medvetande bör kampen mot det illegala fisket prioriteras. Bland dessa måste vi sätta de bekvämlighetsflaggade fartygen i första ledet.
Europeiska unionen har ansvaret att leda kampen mot dessa skadliga fiskeriformer och den måste kunna föreslå egna alternativ. Ett första steg borde vara att föreslå medlemsstaterna en enhetlig och tydlig reglering för att kämpa mot denna verksamhet. Syftet skulle vara att fastställa gemensamma normer som förbjuder inregistrering av fartyg under viss flagg och att man inte längre i sina hamnar godtar landstigning för nämnda flottor. Inte i alla hamnar i gemenskapen har man ännu uppnått en klar medvetenhet om att man på ett direkt eller indirekt sätt många gånger härbärgerar en illegal verksamhet. Att uppnå det medvetandet kan endast ske med hjälp av en beslutsam spridningskampanj och därtill en sträng reglering.

McCartin
Herr talman! Jag vill gratulera Varela Suanzes-Carpegna till det arbete han lagt ned på detta och, faktiskt, alla frågor som tagits upp i fiskeriutskottet. Hela frågan om vad vi gör för att skydda det marina livet utanför våra egna farvatten är ingen särskilt populär fråga. Den är inte särskilt intressant för allmänheten i Europeiska unionen. Det finns en växande förståelse för de ansträngningar som Europeiska unionen gör, och jag skulle vilja säga att under de år som fiskeriutskottet har funnits, har unionen till stor del misslyckats med att övertyga allmänheten i EU om den betydelse unionen har haft när det gäller att försöka föra fram förhållandena för det marina livet, att ge allmänheten vetenskaplig information och att vidta de nödvändiga åtgärderna.
Alltför ofta får vi inte det stöd från medlemsstaterna och de nationella regeringarna som fordras för att övertyga allmänheten om att det måste vidtas bestämda och omfattande åtgärder för att man skall kunna verkställa alla lagar och förordningar. Trots dessa ansträngningar drabbas ca 80 procent av alla större bestånd av alltför aggressivt fiske, vilket gör att de fortsätter att minska.
Åtgärderna som ligger på våra bord kanske är det bästa vi kan åstadkomma, men de verkar ganska svaga och otillräckliga när det gäller att uppnå det vi vill. Vi är den största och mest lukrativa marknaden i världen för fiskeprodukter. Vi borde vara beredda att visa våra muskler och införa nödvändiga handelssanktioner mot alla de stater och alla de produkter som har samband med denna illegala handel. Det handlar inte bara om att skydda våra intressen, eftersom bestånd utanför vår gräns på 200 sjömil kan påverkas genom vår verksamhet. Bestånd utanför vår gräns kan påverkas av verksamhet utanför den.
Jag antar att det för vissa personer som har tillräckligt med pengar för att köpa stora fartyg och utrusta dem i dagsläget inte finns någon begränsning när det gäller de resurser som kan utvinnas ur havet. Jag anser inte att man bör ha rätt, bara därför att man har pengarna och förmågan och därför att man råkar bo i en viss region, att exploatera dessa resurser och bli mycket rik, vilket har skett i vissa fall. Vi kanske håller på att närma oss den punkt då denna resurs upphandlas och köps, och då allmänheten kan få en viss ersättning från dem som blir rika mycket snabbt - detta sker redan i Nya Zeeland. Europeiska unionen bör under sin granskning av den gemensamma fiskeripolitiken ta hänsyn till det faktum att detta är en offentlig resurs och att ett litet antal personer tycker att de har rätt att ge sig ut och berika sig genom den. Det skulle bli ett brett stöd från allmänheten för någon form av system som omfattar ersättning.
Förr i tiden åkte folk ut och tog livsfarliga risker med dålig utrustning; i dag har de kapacitet att ta reda på var fisken finns, att fånga den och exploatera den, och de borde betala en avgift för det.

Byrne
. (EN) Jag vill uttrycka mitt uppriktiga tack för det intresse ni har visat för den aktuella rådsförordningen. Som ni känner till är förordningens syfte att på gemenskapsnivå genomföra ett mycket viktigt NAFO-system som är avsett att motverka verksamhet från icke-avtalsslutande parts sida, som riskerar att undergräva effektiviteten hos NAFO:s åtgärder för bevarande. I detta sammanhang borde jag betona att gemenskapen, som avtalsslutande part till NAFO, har intresse av att det vidtas åtgärder som hjälper till med att lösa problem som orsakas av stater som inte följer sina samarbetsåtaganden och åtaganden för bevarande enligt internationell rätt.
Med hänsyn till de framlagda ändringsförslagen bör jag betona följande. Ändringsförslag 1 verkar inte vara nödvändigt. Det är faktiskt så att skäl 3 i den version som föreslagits av kommissionen är korrekt, eftersom vi faktiskt behandlar praxisen som omfattar användande av fartyg från icke-avtalsslutande part. Denna ordalydelse är dessutom hämtad från den formulering som används i andra rättsliga texter, t.ex. i rådets beslut om gemenskapens godkännande av FAO:s avtal om överensstämmelse och rådets förordning om fastställande av vissa kontrollåtgärder när det gäller fartyg som för flagg tillhörande en icke-avtalsslutande part i Konventionen om bevarande av de marina levande resurserna i Antarktis.
Ändringsförslag 2 är relevant och kommer att antas. Ändringsförslag 3 kan inte kommissionen godta. Det finns inget behov av att införa en skyldighet för enskilda fartyg. Om det bara handlar om ett tillstånd för enskilda fartyg finns det inget behov av att reglera detta. Ordalydelsen "genomföra en formell siktning", kan dessutom tolkas som en skyldighet för gemenskapens inspektionsfartyg att närma sig fartyg tillhörande icke-avtalsslutande part för att genomföra en formell siktning. En sådan skyldighet skulle avleda inspektionsfartygets besättning från att utföra sina befintliga uppgifter, vilket sannerligen inte är godtagbart.
Jag hoppas att det jag sagt har bidragit till en bättre förståelse och återigen tack för den tid och det arbete ni lagt ned på detta förslag.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.

Purvis
Jag har just varit uppe i mitt rum, och det är en aning överraskande att fredagarna är så nedvärderade. TV-teknikerna har gått hem, så bilden visar kammaren och inte längre de ursprungliga talarna. Personalen rusar tydligen mot utgångarna redan från klockan 9.00 på fredagsförmiddagarna, så det är knappast överraskande att fredagarna blivit nedvärderade. Jag uppmanar er att kontrollera att parlamentets hela tjänst finns tillgänglig så länge som kammaren sammanträder.

Talmannen
Jag skall framföra era kommentarer för presidiet, men när det gäller TV-systemet har vi tagit upp denna fråga tidigare. Under den förra mandatperioden, när Gutierrez vanligtvis uttalade sig på fredagarna, ville han ha fullständig TV-täckning av sammanträdet. Vi prövade detta under sex månader och inget TV-bolag visade någonsin detta, så praxisen avslutades eftersom det var oerhört dyrt.
Jag vill inte ge mig in i en diskussion om denna fråga, men ni kan vara säker på att jag kommer att framföra era kommentarer för presidiet.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.) Röstförklaringar

Fatuzzo
Herr talman! Låt mig gratulera Varela till detta betänkande som fått vårt enhälliga stöd och som avser fartyg som seglar under andra länders flagg än gemenskapsländernas och som inte har avtal med NAFO. Som McKenna mycket riktigt påpekade, så tillåter bekvämlighetsflaggan att man bryter mot alla föreskrifter. Min far ägde en bar i Genua, i närheten av Panamas eller något annat konsulat - och därför känner jag väl till det faktum att man bryter mot alla lagar: man tillät till exempel den som varken kunde simma eller ro att gå till sjöss, för det krävdes inget intyg på genomgången utbildning, utan det räckte med ett pass. Man kommer till en punkt där man faktiskt bemannar fartygen med sjömän som inte kan simma.

Skydd av unga exemplar av marina organismer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0103/2000) av Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring för femte gången av förordning (EG) nr 850/98 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer (KOM(1999) 570 - C5-0041/2000 - 1999/023(CNS))

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, kommissionär! Innan jag börjar detta inlägg skulle jag vilja framhålla det enhälliga sätt på vilket kammaren uttryckt sig i föregående betänkande, i syfte att kommissionen skall beakta de ändringsförslag vi lagt fram. Jag hoppas att denna enhällighet leder till att ni kan tänka över ert ställningstagande avseende de två ändringsförslag ni sa att ni inte skulle stödja.
När det sedan gäller det betänkande vi diskuterar nu vill jag påvisa att det specifika målet med dessa tekniska åtgärder just är att skydda unga exemplar av marina organismer för att minska omfattningen av hotet mot framtida fångster. Vi eftersträvar och försöker således tillsammans med kommissionen skydda fiskeresurserna. Nämnda åtgärder innefattar, som ni vet, regler avseende dimensionerna på fångstredskap, i synnerhet näten, de minsta storlekarna som tillåts för fiske, konkreta områden med fångstförbud, skydd av hotade arter, etc.
Den reglerande förordningen, 850/98, trädde i kraft den 1 januari i år men det är tydligt att den bör anpassas periodvis för att innefatta nya uppgifter och ny vetenskap som kommer. I det fall vi nu diskuterar står vi inför en femte ändring, i vilken kommissionen inför flera nyheter, som är helt och hållet rättfärdigade enligt vår bedömning. Det handlar om nät för fiske av djuphavsräkor, de zoner där tobisfiske är förbjuden, en granskning av minimistorlekar för vissa musslor och kräftdjur.
Granskningarna och tilläggen till bilaga XII som föreslagits av kommissionen verkar förnuftiga. Det är bara i fallet med djuphavsräkor, som nyligen innefattats, som längden på skalet på 24 mm verkar överdrivet och skulle kunna ge upphov till problem för fiskarna. Därför har föredraganden lagt ett ändringsförslag, som redan godtagits i fiskeriutskottet, med en kompromiss på 22 millimeter. Denna kompromiss har man dessutom redan uppnått med medlemsstaterna, eftersom den är mer passande. Vi tycker också att det är positivt att reducera storleken på snäckan från 40 till 38 millimeter, vilket begärts av väldigt många i sektorn.
Det handlar således om att, med strikt beaktande av vetenskapsmännens rapporter, anpassa några åtgärder som kommer att innebära en positiv påverkan på det ekonomiska och sociala området.
Det är i slutändan av avgörande vikt att denna förordning hålls helt aktualiserad och att den grundar sig på bästa tillgängliga vetenskapliga belägg. Det här kommer inte att vara den sista ändringen, med tanke på det ständiga behovet att anpassa sig till konkreta omständigheter och de vetenskapliga rapporter som utarbetas. Därför accepterar vi kommissionens generella förslag, med detta ändringsförslag som jag tror kan beaktas, och jag hoppas att kommissionen också godtar vårt ändringsförslag.

Langenhagen
Herr talman, herr kommissionär! Som ni ser så engagerar vi oss intensivt åt att skydda fiskbeståndet. Förut behandlade vi fortfarande åtgärder på NAFO-området, nu går vi från havsfisket i oceanen till detaljerna för fisket i vattnen inom Europeiska unionen. Det är inte alltid enbart valar och sälar som vill ha skydd, för vilka uppmärksamheten utan varje tvivel också är större. Nej, ibland måste vi också rikta vår uppmärksamhet mot mindre populära arter som inte är lika gulliga. Vem har väl som barn tagit ett litet kramdjur i form av en trubbig tapesmussla, dvs. venerupis polastra, i famn? Hur som helst, vi känner djupt för barn. Ingenting engagerar oss så djupt som omsorgen om tillväxten hos fiskarnas avkomma. Därför är vi ständigt beredda att vidta nödvändiga åtgärder för att skydda den.
Vad det handlar om här och nu är att garantera utvecklingen av levande organismer till havs för att bevara arterna inalles. Den förordning som vi tar upp till behandling är ingen nyhet. I verkligheten handlar det i dag rentav om den femte ändringen av detta regelverk. Med hänsyn till populationernas utveckling måste den dock hela tiden ändras enligt tidens krav. Instrumentariet förfinas, nya minimistorlekar och den för arten skonsamma fångstmetoden slås fast i enlighet med vad fiskaren på plats håller för nödvändigt. Till syvende och sist är det han som är fackmannen som måste prioritera sina erfarenheter.
I de ändringar som kommissionen räknar med finns det så när som på en detalj ingenting att anmärka på. De är tekniska och vetenskapliga och helt uppdaterade. Jag tror att kommissionen gärna hör detta, och även av den anledningen är det på sin plats att lyfta fram arbetet av experterna i kommissionen som befattar sig med detta. Parlamentet har ju faktiskt inget intresse av att stämpla kommissionen rent allmänt som syndabock. Tvärtom, jag vill använda detta betänkande till att visa att det går på annat sätt också. Just i fiskeriutskottet drar vi nytta av det goda samarbetet med kommissionen och dess avdelningar. Detta samarbete är absolut tillrådligt för att bevara populationen i haven. Vem, förutom kommissionen, skulle annars övervaka dessa och skydda naturresurserna? Det är inte alltid möjligt att ta till en på konstgjord väg framodlad ersättning som dessutom kan ha blivit genetiskt modifierad. Tycker ni kanske att det låter hälsosamt när jag säger att det är möjligt att odla så kallade superlaxar som växer åtta gånger snabbare än hittills? Kvantitet i stället för kvalitet? Från medvetandet om att något måste göras för att bevara en sund mångfald av livsmedel till beredskapen att handla därefter, det är vad dagsläget kräver.
Vi kan inte som hunnerna ge oss på en fiskebank, förgöra den för att sedan helt enkelt dra vidare med karavanen till nästa utan att bekymra oss om vad vi lämnar kvar efter oss. Om denna fråga är värd något för oss, såväl ekonomiskt som ekologiskt, måste vi vidta lämpliga åtgärder även framför vår egen dörr och inte enbart för nordvästra Atlanten. Åtgärderna är ett steg i rätt riktning. Visserligen tror jag inte att vi i framtiden kommer att kunna iaktta tobisfiskarnas liksom sälarnas barnkammare från en turistbåt, men kanske kan vi om några år säga renhjärtat om denna fisk igen: Den får vi fiska, för återväxten är garanterad.

Miguélez Ramos
Herr talman! Vi behandlar i dag den femte ändringen på två år av förordningen om tekniska åtgärder för att bevara unga exemplar av marina organismer. Det är ett betänkande av teknisk karaktär som inte intresserar flertalet av våra kolleger det allra minsta. Kanske deras attityd skulle förändras litet om vi förklarade för dem vad det exakt handlar om och hur ett betänkande av detta slag kan inverka på människorna i Europas liv.
Herr kommissionär! Därför skall jag i konkreta ordalag tala om snäckan, som nämns i punkt 4, och jag skall göra det för att lyckönska mig till att kommissionen i sitt förslag minskar minimistorleken för försäljning från 40 till 38 millimeter. Två millimeter snäcka, ledamöter. Då man tidigare höjde till de nuvarande 40 millimetrarna gav det upphov till allvarliga problem för skaldjursfiskarna i min region, Galicien, och för hela handelssektorn, och för konsumenterna
I Galicien sker skaldjursfisket till fots. På så sätt plockas snäckor. De som gör det är endast kvinnor. Det skulle bli för långt och komplicerat att förklara varför. Det som är sant är att männen fiskar skaldjur från båt och med teknik, även om den är enkel, och kvinnorna fiskar till fots med en hacka. Omkring 10 000 kvinnor i Galicien ägnar sig åt att plocka snäckor i Galicien. Skaldjur fiskas inte, de plockas. Det är kvinnor som osjälviskt arbetar och gräver hektar efter hektar av strand under långa dagar, under mycket svåra villkor och med mycket låga löner. Dessa reduceras sedan av sociala avgifter till socialförsäkringen och kan uppgå till mer än hälften av de årliga intäkterna.
Denna påtaglighet verkar motsäga någon studie kommissionen använde sig av för att öka minimistorleken på dessa musseldjur eftersom snäckan är mogen från 30-32 millimeter och kan föröka sig. Omständigheterna i den miljö i de tättbefolkade områden där denna snäcka föds upp och förökar sig, de galiciska vattendragen, gör det inte möjligt för dem att uppnå de 40 millimetrar som krävs i den förordning vi i dag skall ändra. Verkligheten är den att 80 procent av den naturliga produktionen av snäckor är mindre än den storlek som krävs i dagsläget. Om skaldjursplockerskorna väntar tills snäckorna mognar och tills de når den nivån kommer dödligheten att vara enorm, beroende på miljöförhållandena, inte på plockerskornas verksamhet. På platser där mer musseldjur finns, t.ex. i vattendragen Ferrol och Arosa, så växer inte snäckan mer än upp till 36 eller 38 millimeter. Snäckor på 40 millimeter produceras inte, säljs inte och konsumeras inte helt enkelt eftersom de inte finns.
En av uppgifterna i detta eller vilket annat parlament som helst är att anpassa normen till verkligheten, om vi inte vill främja att den inte uppfylls. När det gäller skaldjursfisket till fots omvandlas den till dolda handlingar och till en svart marknad utan sanitär kontroll.
Parlamentet bör veta att vi med tekniska åtgärder försöker skydda unga exemplar genom att låta dem uppnå en viss storlek och ålder att föröka sig, samtidigt som vi försöker minska bifångsterna. Men för att en förordning skall fylla sin funktion måste den anpassas till verkligheten. På så sätt gynnar vi inte bara de hårt arbetande galiciska skaldjursplockerskorna utan också konsumenterna som får tillgång till produkter som genomgått alla sanitära kontroller, och handelsmännen som inte längre kommer att känna sig förföljda av en reglering, som om den följs skulle lämna marknaden helt utan varor.
Därför stöder den socialdemokratiska gruppen, som jag företräder, förslaget till ändring av denna förordning och den stöder också fiskeriutskottets ändringsförslag avseende djuphavsräkans storlek. Det enda vi väntar oss, herr kommissionär, är att det inte skall behövas en ny revidering av förordningen inom ett år, eftersom det skulle innebära att kommissionen och vi själva ännu en gång misstagit oss i våra beräkningar. Men om det är nödvändigt är vi beredda att ändra den igen.

Busk
Herr talman! Jag vill gärna tillkännage vårt stöd till Varelas betänkande och samtidigt tacka fiskeriutskottets ordförande för ett gott samarbete i utskottet. Tekniska bestämmelser i synnerhet för att skydda fiskyngel - och därmed säkerställa de mängder som kan fiskas framöver - kan bli nödvändiga. Det har fram till nu skett med hjälp av kvotminskningar, minimimål för nätmaskornas storlek och förbud mot fiske under vissa perioder. Det är naturligtvis självklart att sådana ingrepp och åtgärder skall anpassas till nya kunskaper och behov. De nya kunskaperna säger nu att det skall upprättas en skyddad zon för tobisfiske i farvattnen utanför nordöstra England och östra Skottland. Skälet är att bestånden av den tretåiga måsen bara ökat i begränsad omfattning under de senaste åren. Danmark är den medlemsstat som kommer att påverkas mest av denna begränsning, som kommer att minska många yrkesfiskares fångstmöjligheter och därmed beröva dem deras levebröd. För den goda ordningens skull vill jag nämna att Danmark har gått med på att dessa tekniska bestämmelser tillämpas under en tidsbegränsad period. Jag vill gärna fråga kommissionen om man kompenserat yrkesfiskarna för deras förluster eller anvisat andra fiskemöjligheter. Eftersom fågelkolonierna påverkas av många andra faktorer än just fiskeriet, vill jag föreslå att fiskeriutskottet får delta i framtida diskussioner om kvotstopp eller -begränsningar, mot bakgrund av förhållanden som inträffar på fastlandet. Det jag vill är att vi får en grundlig möjlighet att undersöka de olika faktorer som har betydelse för fågelkolonier, och i detta sammanhang diskutera fågelkoloniernas påverkan på fångstmängderna i förhållande till den gemensamma fiskeripolitikens princip om att säkra fiskerinäringen genom ett optimalt utnyttjande av havets resurser.

Hudghton
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hans arbete i samband med dagens fiskeribetänkanden. Jag är säker på att båda betänkandena kommer att antas med en övertygande majoritet i denna kammare. De är båda oerhört viktiga när det gäller skydd och bevarande av fiskeresurser.
Jag välkomnar kommissionens uppdatering av förordningen om skydd av unga exemplar av marina organismer. Vi vet alla att hållbar utveckling är en lärandeprocess och vi måste ha möjlighet att uppdatera och anpassa befintlig lagstiftning för att skydda vårt fiskbestånd.
Jag har särskilt uppmärksammat det vetenskapliga material som tyder på att man borde avsluta fisket av tobis utanför Englands nordöstra kust och Skottlands östra kust. Detta handlar inte bara om bevarandet av själva tobisbestånden, utan om bevarandet av hela ekosystemet på dessa platser. Den låga fortplantningsgraden för den tretåiga måsen som Busk hänvisade till, måste man ta särskild hänsyn till. Det gläder mig också att notera, som Busk bekräftade, att Danmark i egenskap av en medlemsstat som huvudsakligen berörs av tobisfiske har accepterat dessa åtgärder.
Samtidigt som dessa åtgärder förhoppningsvis kommer att bidra till en förbättring av tillståndet för fiskeresurserna, är jag emellertid bekymrad över att kommissionen inte riktigt fått saker och ting i ordning på vissa andra områden; t.ex. rörande de rapporter som nyligen kommit om de fleråriga utvecklingsprogrammen och de drastiska nedskärningar man uppmanar till av vissa fiskeflottor, vilket är ett stort bekymmer för skottar och andra yrkesfiskare. Jag vill fråga kommissionen om de verkligen undersökt om en nedskärning av flottornas storlek verkligen förbättrar bevarandet av fiskemöjligheterna.
Jag citerar från kommissionen eget dokument, i vilket det står: "Den vetenskapliga, tekniska och ekonomiska fiskerikommittén hittade inga bevis för att bestånden rent allmänt hade minskat eller ökat sedan antagandet av det fjärde fleråriga utvecklingsprogrammet." Vi måste naturligtvis ifrågasätta de fleråriga utvecklingsprogrammens effektivitet som en bevarandeåtgärd.
Kommissionen misslyckades också med att ta hänsyn till på vilket sätt flottornas storlek minskas. Jag vill att kommissionen genomför en grundligare undersökning av detta. I de stater som, åtminstone på papperet, har följt de fleråriga utvecklingsprogrammen, t.ex. Spanien och Portugal, vad har där hänt med de fartyg som avlägsnats ur registret? Hur många kommer att demonteras? Hur många skrotades? Hur många sänktes i havet, och så vidare? Hur många överfördes helt enkelt till en annan flagga? Hur många fartyg fortsätter att fiska antingen här i gemenskapen eller på annan plats under vad som i många fall är bekvämlighetsflagg?
Kommissionen måste få ordning på bevarandeåtgärderna, men jag är inte övertygad om att de fleråriga utvecklingsprogrammen är rätt sätt för detta. De är lätta att kringgå och de tar inte fullständig hänsyn till nationella åtgärder som t.ex. antalet dagar till sjöss. Hur kan kommissionen få detta att stämma överens med det faktum att man i sin egen rapport säger, och jag citerar igen: "Det kan diskuteras om en minskning av verksamheten kommer att få en mer direkt effekt på utnyttjandegraden än en minskning av kapaciteten."
Jag hoppas att kommissionen kommer att omvärdera sin ståndpunkt och inte tvinga oss att drastiskt minska våra fiskeflottor. I Skottland kommer de föreslagna nedskärningarna att kosta hundratals arbetstillfällen, särskilt i de känsliga områdena på landsbygden. De nya förslagen om nedskärningar av fiskeflottorna kommer, ironiskt nog, att i huvudsak drabba den skotska djuphavsflottan som faktiskt uppfyllt målen för de fleråriga utvecklingsprogrammen genom kontrollåtgärder.
Jag välkomnar dagens betänkanden på föredragningslistan, men jag hoppas att kommissionen kommer att omvärdera saken när det gäller det inbördes förhållandet mellan flottornas storlek och andra bevarandeåtgärder. Vi måste få ordning på detta, så att fiskbestånden i Europa kan bevaras på lång sikt och därigenom se till att våra fiskesamhällen kan få överleva.

Fraga Estévez
Herr talman! Jag vill för det första tacka för att man vid författandet av detta betänkande haft mina förslag i åtanke, och särkilt rekommendationen att fastställa storleken på djuphavsräkan till 22 millimeter i stället för de 24 som föreslås av kommissionen.
Även om jag inte anser att kommissionens förslag är helt utom kurs måste man ha i åtanke att det är en storlek som fastställs för första gången och att denna art är viktig för fångsten i vissa flottor i södra Spanien och Portugal, som fram till nu kunnat fiska den utan storleksbegränsningar.
I arter som inte uppnår en större storlek kan 2 millimeter vara betydande för att avgöra om avkastningen blir högre eller lägre för fiskarna, som är mycket hantverksmässiga, och, som jag redan sagt, inte tidigare hade någon tradition att underkasta sig en minimistorlek.
Det har också visat sig att en annan berörd medlemsstat, Portugal, önskade en storlek som var ännu mindre, 20 millimeter. Därför tror jag att den kompromiss som nåtts är godtagbar och rekommendabel.
Jag vill tacka kommissionen för dess vilja att lyssna och godta såväl detta förslag från parlamentet som från rådet, som gick i samma riktning.
Jag är också särskilt intresserad av kommissionens förslag att temporärt upphöra med fisket efter tobisfisk i vissa områden i England och Skottland. Vi måste också tacka det land som är mest beroende av detta fiske, nämligen Danmark, som inte gjort några större invändningar mot åtgärden. Det är en attityd som borde göra det möjligt att gå vidare med ett system som är mer realistiskt för förvaltningen av de resurser som exploateras för industriellt syfte.
Jag har många gånger uttryckt mina tvivel avseende vilket förnuft det ligger i att upprätthålla stora flottor som syftar till att förstöra fisk för att tillverka mjöl och oljor i ett överexploaterat ekosystem som gemenskapens.
I Europaparlamentets resolution från juni 1998 om denna form av fiske, som grundade sig i ett betänkande utarbetat av Kindermann, visade det sig redan att 60 procent av gemenskapens fångst i Nordsjön, Skagerack och Kattegatt går till beredningsindustrin. Rapporter av FAO och andra miljöorganisationen visar på en höjd andel på 70 procent av fiskeproduktionen som går till destruktion i världen.
Naturligtvis visar dessa siffror också det stora socioekonomiska beroendet av denna verksamhet i vissa av gemenskapens regioner. Av den anledningen, och utan att alls begära att den skall försvinna, så skulle det kunna vara lämpligt att börja fundera över möjligheter att nå en bättre balans genom att beakta de olika flottornas syfte med resurserna. En återbalansering som i slutändan på ett lämpligt sätt borde återspeglas vid tilldelning av gemenskapsmedel för åtgärder, såväl strukturella som för förvaltning och marknadspolitik.

Ford
Herr talman! Låt mig först och främst gratulera föredraganden och ordföranden i fiskeriutskottet för hans betänkande om ändringen av förordningen för bevarande av fiskeresurser och tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer.
Detta betänkande, vars namn förmodligen skapar mer förvirring än klarhet hos de personer som inte följt debatten. Det handlar egentligen om en rad separata ändringsförslag för uppdatering av den ursprungliga förordningen.
För det första, rörande separerande trålar eller nät med sorteringsgaller som används vid räkfiske; för det andra, granskningen av minimistorlekar för ett antal tvåskaliga mollusker och skaldjur; och för det tredje, med hänsyn till upprättandet av ett skyddat område för tobisfiske utanför Englands nordöstra kust och Skottlands östra kust. Jag vill framför allt uttala mig om det sistnämnda förslaget.
Detta är ett mycket bra exempel på förhållningssätt till fiskeri med hänsyn till ekosystemet: att vidta åtgärder p.g.a. miljöskäl utöver de som är strikt tillämpliga rörande fiskbeståndsnivåer. 1998 identifierades i en rapport från arbetsgruppen för ekosystemeffekter av fiskeriverksamhet inom Internationella rådet för havsforskning för första gången att sjöfåglar, i synnerhet den tretåiga måsen, som fortplantat sig dåligt under de senaste åren, faktiskt konkurrerade med den industriella fiskeflottan, i huvudsak danska fartyg som fiskade tobis utanför Englands och Skottlands östra kust.
Förenade kungariket anmodade kommissionen att lägga fram ett lämpligt förslag mot bakgrund av denna rapport och Förenade kungariket tog i ett första steg kontakt med den danska regeringen för att uppmuntra deras stöd till initiativet. Man föreslog att det skulle införas en period med skydd för fiske av tobis mellan april och augusti, när de häckande fåglarna var som mest beroende av tobis som mat.
ICES undersökte sedan återigen det vetenskapliga materialet och föreslog ett skyddat område som sträckte sig från mitten av Northumberland norrut, omfattande Grampiankusten. Detta skyddade område är detsamma som föreslogs av kommissionen i december som en del av den årliga förordningen om total tillåten fångstmängd och som antogs av rådet. Jag har förstått att dessa åtgärder i princip redan accepterats av de deltagande huvudparterna. Jag hoppas därför att rådet efter denna debatt snabbt skall kunna nå en överenskommelse. Det är viktigt för bevarandet av sjöfågel. Det är viktigt att vi visar att vi bryr oss om detta område.

McCartin
Herr talman! Detta är ett viktigt ämne. Det är mycket tekniskt och inte lätt att förstå för allmänheten.
En gradvis förbättring av förordningarna kommer på lång sikt att bidra till ett framtida gott tillstånd för den marina miljön för de generationer som kommer efter oss. Vi kan förbättra våra resurser. Vi är inte självförsörjande när det gäller fisk i unionen, bara till 50 procent. I och med ett bra bevarande och bättre metoder kan vi skapa bättre levnadsförhållanden för fler personer som sysslar med fiske. Vi skulle kunna öka värdet av den fisk som fångas i Europeiska unionen med omkring 4 000 miljoner euro, om vi visade litet mer försiktighet i samband med fiskeriverksamheten under en viss period.
Detta är mycket tekniskt. Det är viktigt att vi utför forskning, fortsätter med vår granskning och gradvis övertygar folk att Europeiska kommissionen inte är en fientlig organisation som kommer från fjärran ort för att förfölja yrkesfiskarna och hindra dem från att kunna leva på sitt fiske.
Vi bör inte använda tillfällen som detta för att hålla brandtal om nödvändigheten av att minska storleken på de fiskeflottor det handlar om, på grund av minskningen av bestånd, det höga pris på fisk som blir resultatet av bristen i Europeiska unionen och detta livsmedels goda effekter på hälsan. Det finns ett starkt tryck att åka ut och fånga mer och mer fisk.
Folk klagar på det fleråriga utvecklingsprogrammet och säger att det inte fungerar. En transportchef vill väl inte köra med tio bussar om det räcker med en buss för att transportera de passagerare som finns. Samma sak gäller för tåg eller bussar. Varför drabbas vi då av dessa påtryckningar från fiskesamhällena att de skall kunna bevara sina stora, dyra flottor om det faktiskt är så att fisken inte finns och vi är bundna av ett kvotsystem? Om kvoterna följs ligger det väl i fiskesamhällenas och i de berörda personernas intresse att gå ut och fånga denna fisk med hjälp av minsta möjliga antal fartyg? Det borde i större grad bidra till den regionala och nationella planeringen att göra det. Tro inte på de dåraktiga uttalandena om att vi vill behålla båtarna och att detta på ett eller annat sätt kommer att se till att folk få behålla jobben, om det inte finns någon fisk.
Det var stora rubriker bara därför att kommissionen för några dagar sedan offentliggjorde en rapport som visade att vissa flottor måste minskas. Dessa rapporter spreds från Skottland till Irland och tidningarna var fulla med uppgifter om stora minskningar av antalet anställda. Det finns inget skäl till detta. Låt oss diskutera detta, kom till fiskeriutskottet, lyssna på tjänstemännen, lyssna på forskarna och kom fram till förnuftig lösning på problemen i stället för att försöka skapa en fientlig stämning.
Vi har ett TV-program i Irland som handlar om havet. Det heter "Seascapes". Kvällen innan vi folkomröstade om Maastrichtfördraget skruvade de upp tonläget och temperaturen för sin negativa inställning till Europeiska unionen, vilken fortfarande råder, i ett försök att ställa sig in hos fiskesamhällena som av någon anledning fått intrycket att Europeiska kommissionen har för avsikt att skada deras intressen. Låt oss, som ansvarstagande företrädare för allmänheten, försöka att lägga fram sanningen för våra medborgare i stället för att försöka vilseleda dem, hetsa upp dem och skrämma dem.

MacCormick
Det verkade som om McCartin genom sina sista kommentarer anklagade kammarens ledamöter för att vilseleda allmänheten. Jag hoppas att detta inte var fallet. Men om så vore, föreslår jag att han får en karta över de skotska fiskeområdena för att se varför det är så viktigt för många orter där man kan gå ut med båtar.

Talmannen
McCartin är alldeles för artig för att komma med sådana anklagelser.

Byrne
. (EN) Låt mig tacka Varela Suanzes-Garpegna för detta utmärkta betänkande; han är en erkänd expert inom detta område - och låt mig också tacka de ledamöter som uttalat sig under debatten och som tackade kommissionen för dess arbete.
Jag är mycket glad att kunna informera ledamöterna om att kommissionen kan godkänna de ändringsförslag som lagts fram. Jag tycker att detta är ett utmärkt exempel på samarbetet mellan våra båda institutioner om denna viktiga fråga rörande bevarande.
Förutom detta stöder föredraganden genom sitt betänkande helt och fullt kommissionens förslag, och jag tycker därför inte att jag behöver ta upp mer av er värdefulla tid.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.) Röstförklaringar

Fatuzzo
Herr talman! Som företrädare för pensionärspartiet röstade jag för Varela-betänkandet. Det är inte första gången jag tar till orda för att stöda de små fiskarna, men jag gör det för att jag önskar att också de en dag skall bli gamla och kanske till och med pensionärer.
Jag har redan fått mottaga diverse positiva reaktioner, inte bara från fiskare, utan även från mänskliga pensionärer, för det är riktigt att man skyddar de unga även om de är fiskar, vilket sker i det här fallet. Visserligen skulle detta kunna skada - vilket redan har sagts - någon fiskare som inte kan fortsätta att bedriva sitt intensiva fiske, men jag är övertygad om att kommissionen hittar ett sätt att ersätta och kompensera de fiskare som, om de följer reglerna i detta direktiv, skulle minska sin egen avkastning och den egna förtjänsten.
Jag tackar församlingen för det tålamod med vilket den lyssnar på mina röstförklaringar!
  

Attwooll
Herr talman! Jag vill bara säga att jag hoppas att man under talmanskonferensen allvarligt kommer att beakta det antal - eller snarare brist på antal - ledamöter i kammaren som deltog i omröstningen om detta mycket viktiga betänkande.

Seppänen
Herr talman! Jag vill göra parlamentets förvaltning uppmärksam på att ledamöternas bar är ockuperad. Femton militärklädda personer har ockuperat ena hälften av ledamöternas bar och håller där något slags möte. Jag önskar att parlamentets förvaltning omedelbart vidtar åtgärder för att avbryta denna ockupation, så att båda delarna av baren står till ledamöternas förfogande.

Talmannen
Ni har rätt, ledamöternas bar är endast till för ledamöterna. Vi kommer att se till att detta efterföljs. Frågan har redan tagits upp av kvestorerna.

Försäkringar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0104/2000) av Langen för utskottet för ekonomi och valutafrågor om rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om hur kommissionens förordning nr 3932/92 fungerat vad gäller tillämpningen av artikel 81.3 (f.d. artikel 85.3) i EG-fördraget på vissa typer av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn (KOM(1999) 192 - C5-0254/1999 - 1999/2183(COS))

Langen
. (DE) Herr talman! Denna gång är det ingen fiskerifråga som står sist på vår föredragningslista, utan en fråga om konkurrenspolitiken. Denna fråga har vi diskuterat mycket ingående, det har varit föga kontroversiellt, och därför är det också möjligt att diskutera det vid slutet av en konferens som denna. Då jag hur som helst är här regelbundet på fredagarna, har jag personligen över huvud taget inga problem med detta.
Vad detta handlar om är de undantagsbestämmelser som gäller för försäkringsekonomin i Europa. Alla vet att konkurrensrätten hör till Europeiska unionens och därmed även Europeiska kommissionens viktigaste uppgifter ända sedan grundfördragen. Generellt sett är målet med konkurrensreglerna att garantera att det råder konkurrens på den europeiska inre marknaden. Detta har konsumenterna nytta av, det gynnar den tekniska utvecklingen, det förhindrar monopol och särskilda överenskommelser. Därför finns det stränga regler på detta område som kommissionen måste bli aktivt engagerad i och också kan bli aktivt engagerad i. Det finns tre tillämpningsområden för dessa regler, för det första överenskommelser eller kartellavtal som är generellt förbjudna, för det andra oegentligt utnyttjande av en dominerande ställning på marknaden, och för det tredje de statliga stöden. I alla dessa frågor har kommissionen de senaste åren hela tiden visat att man tar fördragsbestämmelserna på största allvar.
I dag handlar det om det första området. På vissa villkor upphävs det generella förbudet mot kartellbildningarna, det är de så kallade undantagsbestämmelserna. Oförenligt med lagarna är - även på de områden där det finns undantagsbestämmelser - fastställandet av priser, inskränkning i eller kontroll av produktionen, uppdelningen av marknaderna, tillämpningen av olika villkor för likvärdiga insatser samt de ytterligare fördragsvillkor som ofta är mycket olika inom Europa och som utesluter olikartade insatser. Möjligheter till undantag enligt artikel 81.3 existerar endast - lyssna nu noga - om en skälig del av den vinst som detta medför kommer konsumenten till godo samt om det inte medför några onödiga begränsningar som eliminerar konkurrensen.
På försäkringsområdet har vi sådana bestämmelser sedan 1992, vilka gäller till år 2003. Kommissionen är förpliktad att avlägga en lägesrapport vart sjätte år, och denna lägesrapport föreligger nu. Denna förordning om gruppundantag för försäkringsekonomin drar upp gemensamma regler, tillåter gemensamma regler för överenskommelsen om premieberäkning, om fastställandet av försäkringsvillkoren, för att täcka in bestämda former av risker samt för de förebyggande säkerhetsåtgärderna. Några överenskommelser för hanteringen av skadefall samt för att göra en inventering av ökade risker har hittills inte träffats. När vi efter den tredje behandlingen på måndag har godkänt Rothleybetänkandet om harmoniseringen av ansvarsförsäkring för motorfordon, då hyser jag en förhoppning om att kommissionen i framtiden både kan och kommer att inkludera även hanteringen av skadefall i dessa undantagsbestämmelser på grundval av detta harmoniserade rättsliga underlag. För det blir en oerhörd lättnad för medborgarna i Europeiska unionen om de i framtiden kan reglera en skada som skett utomlands, även i en medlemsstat i Europeiska unionen, med sitt eget försäkringsbolag samt om dessa överenskommelser då även garanteras av kommissionen inom ramen för undantagsbestämmelserna.
Parlamentet har i sitt förslag mycket samstämmigt ställt krav som kommissionen skall ta hänsyn till vid omprövningen. Detta gäller för det första definitionen av marknadsandelen på en globaliserad marknad, vidare detaljfrågor om det ledande försäkringsbolaget som möjligen inte berörs av detta. Om det finns ett stort och 20 små försäkringsbolag får det stora inte inneha mer än 10 procent av marknaden för att denna undantagsöverenskommelse skall godtas. Att detta är rätt, vågar vi betvivla. Detta är frågor som hänger samman med möjligheterna till uppsägning. Vi vill att ett försäkringsbolag skall kunna säga upp försäkringen efter 6 och inte bara 12 månader. Vi vill driva igenom ett harmoniserat underlag för de europeiska normerna för skadehanteringen.
Sammantaget kan jag säga att parlamentet är nöjt med denna delrapport, förväntar sig en kontinuerlig vidareutveckling av kommissionen samt en balansräkning för försäkringsekonomin inom ramen för gällande undantagsbestämmelser, vilka alla löper ut år 2002 och 2003 även för andra områden.
Således ber jag om ert samtycke och ber att få tacka så hjärtligt.

MacCormick
från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. (EN) Jag vill särskilt uttrycka mina personliga gratulationer till Langen för hans betänkande och för den tydlighet han, både skriftligt och genom sin presentation i dag, uppvisat och därmed riktat vår uppmärksamhet mot vad saken egentligen handlar om.
Jag är glad att kunna säga att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden helt och hållet är överens med Langen och inte hittar några rättsliga hinder för denna gruppundantagsförordning.
Som ledamöterna känner till, ger gruppundantaget undantag från den normala konkurrenslagstiftningen, av den typ som Langen nämnde, i samband med beräkningen av premier där nettopremierna kan beräknas gemensamt av försäkringsgivarna. För det andra, vid upprättandet av standardmässiga försäkringsvillkor för direkta försäkringar och gemensamma modeller som beskriver vinster från försäkringar som innehåller en kapitaliseringsdel.
Den ger också undantag för att man skall kunna ingå samförsäkring, gemensam täckning av vissa risker och, slutligen, samordna tekniska specifikationer för säkerhetsutrustning och förfaranden. I sin rapport säger kommissionen att man är besviken över att försäkringsbranschen inte tagit upp så mycket av detta som den kunde ha gjort.
Inom alla dessa områden verkar det vara klart att det finns ett starkt intresse från allmänhetens sida att inte genomdriva de strängaste aspekterna av konkurrenslagstiftningen. Slutsatsen av detta är, rent filosofiskt, att försäkringar också på en konkurrensutsatt marknad i sig är en kollektiv verksamhet där folk delar riskerna mellan sig. Om jag får kommentera ett aktuellt och kontroversiellt ämne i mitt hemland, tycker jag det är synd att det läggs ned så mycket kraft på att strukturera om utmärkta gamla ömsesidiga försäkringsbolag, som helt och fullt är ett uttryck för försäkringarnas kollektiva aspekter, och det skulle göra mig bedrövad om Standard Life utsattes för denna typ av angrepp.

Meijer
Herr talman! När gemenskapen inte garanterar att medborgarna blir direkt kompenserade för oväntade, stora ekonomiska risker blir människorna beroende av försäkringar. Ju mer statsmakten drar sig tillbaka, desto starkare blir försäkringssektorn och desto större vinster får den. Försäkringar har nu blivit en företeelse som alla behöver. Samtidigt är försäkringsgivarna också en grupp företag som konsumenterna hyser stark misstro mot. Var och en fruktar att man måste betala för hög premie och att det finstilta i försäkringsbrevet leder till att man har mycket mindre rätt till en utbetalning då ett problem uppstår än man hade förväntat sig då försäkringen tecknades.
Man tycker att premierna är för höga och utbetalningarna för låga. Den ständiga internationella kampen om övertagande bland stora försäkringsgivare och banker visar hur stora vinsterna inom sektorn har blivit numera. Trots detta framgår det av detta betänkande att de åtgärder som Europeiska unionen måste vidta för att någorlunda kunna reglera sektorn har blivit byråkratiska och oöverskådliga. Det krävs nu dispenser för att reglera att försäkringsbolagen får samarbeta för att dela stora risker eller återförsäkra utan att antikartellbestämmelserna överträds.
Vidare framgår det av betänkandet att det förekommer en hel del missnöje med oklarheter, tidsfrister och frågan om de befintliga bestämmelserna utfaller till förmån för den försäkrade eller försäkringsgivaren. Det framgår att det egentligen inte är tal om den så bejublade fria konkurrensen, utan om en byråkratiskt reglerad konkurrens.
Det väcker frågan om det inte skulle vara mycket bättre för konsumenten med demokratiskt kontrollerade regionala institutioner än med byråkratisk konkurrens. I det första fallet vet var och en vilka avvägningar som görs, hur premier kommer till stånd och på vilket sätt de eventuella vinsterna går till nyttiga ändamål. I det andra fallet blir allt alldeles luddigt.
Jag förespråkar därför en helt annan öppen och demokratiskt kontrollerbar organisation av försäkringssektorn. Så länge en sådan bättre organisation tyvärr saknas kommer vi att tvingas fortsätta krångla med de nuvarande instrumenten. Det är bättre än att inte göra någonting. Vi kan inte tillåta oss att låta den tidigare fastställda tidsfristen på sex år löpa ut utan att det fastställs något nytt. Därför bifaller min grupp nu ändå den föreslagna förordningen.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden, Langen, och alla de som bidragit till detta resolutionsförslag om kommissionens förslag om hur gruppundantagsförordningen för försäkringar fungerat. Kommissionen välkomnar resolutionsförslaget, inte bara p.g.a. det övergripande stödet rörande kommissionens tillämpande av förordningen, utan också för de specifika kommentarer det innehåller om hur förordningen kan förbättras.
Kanske är det lämpligt att säga ett par ord om bakgrunden till ifrågavarande förordning. Före år 1992 dränktes bokstavligen kommissionens generaldirektorat för konkurrensfrågor av hundratals meddelanden om försäkringsavtal, av vilka många tog upp liknande frågor och där det var möjligt att tillämpa undantaget enligt artikel 81.3 i fördraget. I stället för att fatta hundratals enskilda undantagsbeslut, antog kommissionen år 1992 en gruppundantagsförordning som meddelade undantag, enligt vissa villkor, för avtal mellan försäkringsbolag inom fyra kategorier: avtal rörande gemensam beräkning av riskpremier, standardavtalsvillkor, samförsäkring och återförsäkring, gemensamma åtgärder och avtal rörande antagande av standarder för säkerhetsutrustning.
Rådets förordning från 1991 som gjorde det möjligt för kommissionen att anta en gruppundantagsförordning, tillät också inkluderandet av ytterligare två områden som kommissionen emellertid bestämde sig för att inte inkludera i sin förordning, p.g.a. brist på erfarenhet inom dessa områden, dvs. avtal om skadestånd och avtal om register över förhöjda riskfall.
Som ett resultat av antagandet av gruppundantagsförordningen 1992, drogs de flesta notfieringarna om försäkringsavtal hos kommissionen tillbaka, men inte alla, eftersom avtalsparterna i vissa fall ansåg att förordningen inte gav fullständig klarhet om det kunde ske undantag för deras avtal. De flesta av dessa notifieringar rörde försäkringspooler.
Den nuvarande förordningen löper ut den 31 mars 2003 och det kommer att bli nödvändigt att anta en ny förordning. Den framtida förordningen bör bygga på dessa klarheter och åtgärda de svagheter som finns i den befintliga förordningen. Rapporten som utarbetades av kommissionen den 12 maj 1999, enligt artikel 8 i rådets förordning som nämndes tidigare, var det första steget i förfarandet som ledde fram till antagandet av en ny förordning. Den sammanfattar i detalj kommissionens erfarenheter vid genomförandet av förordningen och de olika problem man identifierat. Den innehåller emellertid inte bestämda förslag till den framtida förordningen.
Dessa kommer att bestämmas först när samrådsförfarandet är avklarat. En avsevärd hänsyn kommer att tas till parlamentets resolution under detta förfarande. Andra berörda parter, inklusive försäkringsbolag och konsumentorganisationer, kommer också att rådfrågas.
Nästa steg inom samrådsförfarandet kommer att bli en utfrågning som anordnas av kommissionen den 28 juni i år, för ett utbyte av idéer mellan alla dem som skickat in kommentarer om rapporten som behandlar förordningen. Denna utfrågning är delvis ett gensvar på uppmaningen i resolutionsförslaget om en informativ debatt om förordningen.
Det är uppenbart att det område inom vilket det krävs mest förbättringar i förordningen handlar om pooler. Det kommer att krävas betydande förändringar, men det finns viktiga frågor också inom alla de andra områdena. De kommentarer och förslag som finns i resolutionsförlaget - jag tackar parlamentet för dessa - är alla relevanta och intressanta i detta sammanhang, även om vart och ett av dem måste analyseras enskilt och rent objektivt.
Låt mig på detta stadium ta upp två punkter av liknande karaktär som nämndes av både Langen och Meijer, dvs. frågan om kommissionen godtar rekommendationen i förslaget till yttrande att skadeståndsavtal bör inkluderas i den framtida gruppundantagsförordningen. Kommissionen har ett öppet sinne på detta stadium, vad gäller om skadeståndsavtal och avtal om register över förhöjda riskfall bör omfattas av den framtida förordningen. Kommissionen kommer grundligt att beakta det faktum att man i förslaget till yttrande rekommenderar ett inkluderande av dessa avtal.
Slutsatsen i resolutionsförslaget att förordningen varit en övergripande framgång, men att det behövs en viss förbättring, delas fullständigt av kommissionen. Resolutionsförlaget är ett mycket nyttigt bidrag för detta syfte och kommissionen kommer att hålla parlamentet fullständigt informerat om vad som sker under granskningsprocessen av förordningen.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.) Röstförklaringar

Lulling
Herr talman! Jag har självklart röstat för kollegan Werner Langens utmärkta betänkande, och jag gratulerar honom till hans arbete och även till hans redogörelser. Vi och våra medborgare gläder oss naturligtvis åt de förenklingar som Langen har belyst så tydligt. Jag skulle önska att det fanns sådana förenklingar även på andra områden. Ni vet att jag är en ivrig förespråkare för sätet i Strasbourg och även i morse fick jag tillfälle att beklaga alla fula tricks som iscensattes av dem som ville förhindra omröstningen för oss i dag därför att de helt enkelt vill förstöra fredagssessionen i Strasbourg och koncentrera allt till Bryssel, även om dessa centralister så att säga som biprodukt även har Luxemburg i sikte som säte för generalsekretariatet.
Jag måste dock säga att Frankrike inte alltid gör det så lätt för oss att försvara sätet Strasbourg. Det fick en av mina besöksgrupper erfara på väg hit nu på morgonen. Bussen stoppades av den franska polisen under förevändning att det saknades tillstånd att framföra fordonet i Frankrike. Firman i fråga har under de senaste tio åren bussat hit tusentals av mina besökare. Vad är då detta? Jag måste säga att dessa besökare naturligtvis frågar sig om detta är Europa. Dessutom tycks den franska polisen fortfarande inte ha hört talas om kreditkort. Besökarna tvingades skramla ihop sina francs för att betala de horribla böterna på 5 000 FRF. Detta kan ju inte vara möjligt, herr talman! Jag kommer givetvis att undersöka ...
(Talmannen avbryter talaren.)

Talmannen
Jag är rädd att jag måste avbryta er, fru Lulling. Röstförklaringen måste handla om debattfrågan. Jag gav er ett visst spelrum eftersom ni är en så framstående ledamot av parlamentet, men jag måste avbryta er nu.

Fatuzzo
Herr talman! I söndags, i min födelsestad Bergamo, ledde jag ett symposium om försäkringar och om skadeersättningar, en fråga som Langen har beskrivit så väl i sitt betänkande.
En ung man på 20 år, dessvärre offer för en allvarlig trafikolycka, reste sig och sade: "Jag har drabbats av denna allvarliga olycka, men jag är, om man nu kan säga så, nöjd för jag har fått ut en ersättning på 500 000 euro från försäkringen." En annan deltagare vid symposiet, som var cirka 40 år gammal, sade: "Även jag har drabbats av samma olycka, identiskt likadan, men mig gav de mindre: 200 000 euro." En äldre man, 60 år gammal, lade till "Mig gav de bara 20 000 euro." Ytterligare en, på 70 år, sade: "Jag drabbades av samma olycka, med samma konsekvenser, och jag fick ut 1 000 euro." En gammal pensionär på 80 år, som inte ens lyckades resa på sig, eftersom han var totalt invalidiserad, bekräftade: "Jag fick inte ut något alls på min försäkring." Med andra ord anser försäkringsbolagen att en gammal människa inte är värd någonting. Men jag påstår att de gamla är mer värda! Jag hoppas därför att det skall bli möjligt att ändra i förordningen för att rätta till denna orättvisa.
  

Posselt
Herr talman! Jag ville bara ställa en fråga, nämligen, jag hade missat min kollega Buitenweg i morse. Detta vill jag be henne om ursäkt för. Jag ville bara fråga om min kollega van der Laan är närvarande eller om jag har missat även henne?

Talmannen
Jag ser detta som ett intressant inlägg.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.30.)

