Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om den femte sessionen i Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter som äger rum i Genève den 11-19 juni 2007.
Günter Gloser
rådets ordförande. (DE) Herr talman, kommissionsledamot Ferrero-Waldner, mina damer och herrar! Redan från början välkomnade Europeiska unionen inrättandet av Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter 2006, men vi har alltid betonat att vi förväntar oss att rådet ska vara ett effektivt och trovärdigt organ som verkligen bidrar till ett världsomfattande skydd och främjande av mänskliga rättigheter. Vid de tidigare sessionerna har Europeiska unionen också tagit upp viktiga debatter om frågor som rör mänskliga rättigheter, liksom dialog och nära samarbete. Under den fjärde ordinarie sessionen lyckades Europeiska unionen och den afrikanska gruppen få resolutionen om Darfur antagen enhälligt. Det var resultatet av ihållande ansträngningar från Europeiska unionens sida, och det återspeglar inte bara rådets mandat utan även den grad av ansvar som det förväntas utöva.
Rådets möjligheter att uppfylla sitt mandat är oupplösligt förbundet med dess sammansättning. Låt mig ännu en gång erinra om att Förenta nationernas generalförsamling förväntar sig att rådets medlemsländer ska iaktta den högsta standard när det gäller mänskliga rättigheter. Rådet har även vädjat till FN:s medlemmar att välja medlemmar i rådet enbart från nationer som kan uppvisa goda resultat när det gäller mänskliga rättigheter. Även om detta ideal fortfarande långtifrån har uppnåtts vill jag ändå uttrycka vår tillfredsställelse över att man lyckades hindra Vitryssland från att bli invalt i rådet för mänskliga rättigheter i maj. Framgången berodde till en inte föraktfull del på att Europeiska unionen opponerade sig mot Vitrysslands kandidatur. Även om EU är i minoritet när det gäller antal spelar vi ändå en ledande roll i rådet och har etablerat oss som en viktig aktör.
Trots viss uppmuntrande utveckling, exempelvis antagandet av en internationell konvention till skydd för alla människor mot påtvingade försvinnanden krävs mer åtgärder för att förse rådet för mänskliga rättigheter med de metoder och instrument som behövs för att leva upp till förväntningarna från det internationella samfundet och särskilt från Europeiska unionen. För Europeiska unionen är det institutionella inrättandet av rådet viktigast. Vi satsar därför energiskt på att denna institutionsbyggande process ska ha fullgjorts framgångsrikt när det första året avslutas. Den kommande femte sessionen kommer därför att bli mycket viktig. Rådet kommer då att fatta sina avgörande beslut om att inrätta institutionen och därmed slutligen slå fast sin egen effektivitet och trovärdighet för de kommande fem åren.
Europeiska unionen samarbetar för närvarande i Genève med samtliga deltagare för att nå ett resultat som gör att rådet för mänskliga rättigheter kan utnyttja sitt mandat fullt ut. I ordförandeskapets kontakter med ordföranden och övriga delegationer i rådet för mänskliga rättigheter försöker vi upprätta en central roll inom Förenta nationernas system för ett effektivt och trovärdigt råd. Europeiska unionen vill därför betona inrättandet av en effektiv och universell granskning och bibehållandet av mandat baserade på frågor och länder. Den planerade uppförandekoden för särskilda rapportörer får inte minska deras oberoende. Den måste tvärtom garantera detta oberoende och fokusera på skyldigheterna för de stater som rapportörerna samarbetar med. Vår målsättning är även fortsättningsvis att inrätta ett lämpligt förfarande för att välja ut nationella företrädare som har de expertkunskaper som krävs och även är oberoende.
Vi är medvetna om de svårigheter som följer av dessa målsättningar. Ni kan vara säkra på att vi kommer att fortsätta våra ansträngningar för att uppnå dem. Europeiska unionen hoppas också bestämt att rådet för mänskliga rättigheter med de sessioner som genomförs regelbundet under året, de nya och förbättrade verktygen och den fortsatta satsningen på den nuvarande dialogen med särskilda rapportörer och högkommissarien för mänskliga rättigheter kommer att utvecklas till en hörnsten i Förenta nationernas system för mänskliga rättigheter. Det är nu upp till alla ledamöter i rådet för mänskliga rättigheter att agera ansvarsfullt och arbeta för att dessa mål ska uppnås.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. (DE) Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Alltsedan Europeiska unionen grundades har den som ni vet varit en av drivkrafterna när det gäller att skydda mänskliga rättigheter och har därför spelat en aktiv roll för att fullfölja målen för rådet för mänskliga rättigheter och se till att det nya organet verkligen blir bättre än kommissionen för de mänskliga rättigheterna.
Det ursprungliga syftet har därför varit att se till att rådets sessioner tar upp brådskande frågor kring mänskliga rättigheter i anslutning till verkliga händelser, förbättrar samordningen inom EU och ökar unionens uppsökande satsningar, med andra ord dess försök att medvetandegöra regeringar utanför EU om frågor kring mänskliga rättigheter. Här har verkliga framsteg skett som å ena sidan gör det möjligt för oss att enhetligt och trovärdigt kämpa i rådet för mänskliga rättigheter och å andra sidan förbättrar vårt samarbete med partner i andra delar av världen genom bilaterala möten i multilaterala forum och genom en bred kampanj för att öka medvetandet i många av världens huvudstäder.
Bland de prioriterade uppgifterna under det första året har därför varit att skydda mandaten och mekanismerna för rådet för mänskliga rättigheter, inom ramen för processen med granskning och införandet av det nya så kallade universella granskningssystemet, som syftar till att övervaka situationen för de mänskliga rättigheterna i alla länder.
Det allmänna kompromisspaket som så sent som i går lades fram av ordföranden för rådet för mänskliga rättigheter går definitivt i rätt riktning: även om det ur vårt perspektiv behöver förbättras är det ändå en mycket bra grund för fortsatta förhandlingar. Den femte sessionen i rådet för mänskliga rättigheter nästa vecka har därför en mycket speciell roll inför organets framtid. Jag är därför särskilt glad att en delegation från Europaparlamentet kommer att delta i sessionen som en del av de europeiska ländernas delegation.
Vad har då rådet för mänskliga rättigheter hittills åstadkommit? Det är omöjligt att ge ett entydigt svar, men enligt min uppfattning bör rådet vara ett pågående projekt, ett slags ständigt arbete. Jag vill gärna lämna några korta kommentarer. Den första sessionen i rådet var definitivt en besvikelse. De gamla uppförandemönstren kom åter upp till ytan. Vi kände naturligtvis redan igen dem från kommissionen för de mänskliga rättigheterna. Sessionen om Mellanöstern fördärvades särskilt av bristande samarbetsvilja från just de stater som sammankallat dem. Det resulterade i obalanserade förslag till resolutioner som vi i Europeiska unionen inte kunde stödja.
Låt mig därför klargöra att även om konfrontationer när det gäller frågor om mänskliga rättigheter kan vara nödvändiga när människors grundläggande rättigheter står på spel är det en annan sak när mänskliga rättigheter används som täckmantel för en fortsatt konflikt som huvudsakligen är politisk. Precis som rådets ordförandeskap har emellertid även vi noterat att den mycket positiva resolution om Darfur som nyligen antogs har mildrat dessa negativa intryck. Jag anser slutligen att det är den viktigaste resolution som rådet har antagit. Den utarbetades i nära samarbete med den afrikanska gruppen i mycket utdragna förhandlingar och antogs slutligen enhälligt. Det var en stark bedrift med tanke på vilken känslig fråga det handlade om, och det faktum att EU nu enkelt kan röstas ut ur rådet för mänskliga rättigheter.
Det övervakande organ av fem oberoende FN-rapportörer som inrättades i och med resolutionen kommer att lägga fram sin första rapport till rådet inom de närmaste veckorna, sannolikt redan nästa vecka.
Och låt oss inte glömma att den internationella brottmålsdomstolen nyligen pekade ut två sudanesiska misstänkta. Det händer i alla fall saker på den fronten i Darfur, kort sagt. Vi hoppas verkligen att detta blir ett föredöme och innebär en standard för det framtida arbetet i rådet för mänskliga rättigheter. Avslutningsvis har de interaktiva dialogerna med högkommissarien och FN:s särskilda rapportör visat sig vara en mycket användbar utveckling. De har gjort att vi kunnat närma oss situationen för de mänskliga rättigheterna i enskilda länder - ofta i anslutning till mer allmänna frågor om mänskliga rättigheter - på ett mycket tydligt men också betydligt mindre provocerande sätt. Vårt nästa steg blir emellertid att hitta fler vägar för att dessa dialoger ska kunna följas av praktiska framsteg på fältet.
Hur otåliga vi än är när det gäller en snabb utveckling i FN:s råd för mänskliga rättigheter vill jag varna alla för förhastade bedömningar av rådet på det här stadiet. Det vi kan säga hittills är att det har funnits både mörka och ljusa sidor. Vi är övertygade om att EU kommer att fortsätta sina ansträngningar för att bygga på den positiva utveckling som utan tvekan har skett och inom ramen för en intensiv dialog med sina FN-partner bygga upp ett effektivt råd för mänskliga rättigheter inom FN, framför allt ett som arbetar till förmån för de människor som berörs. Rådet är fortfarande det huvudsakliga internationella forumet för mänskliga rättigheter, och vi i EU har ett ansvar att aktivt utnyttja det för att förstärka våra värderingar, ideal och intressen.
Laima Liucija Andrikienė
för PPE-DE-gruppen. - (LT) Till att börja med vill jag tacka rådets och kommissionens företrädare för deras rapporter om det första arbetsåret inom Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter och den femte sessionen i FN:s råd för mänskliga rättigheter. I morgon ska Europaparlamentet rösta om en resolution i frågan där alla grundläggande problem ingår, exempelvis våra förhoppningar när det gäller rådets möjligheter att uträtta något, dess mekanismer, särskilda förfaranden, särskilda rapportörer, universella granskningar och Europeiska unionens roll. Europaparlamentet har definitivt förväntat sig och förväntar sig fortfarande mycket från rådet för mänskliga rättigheter, av det enkla skälet att mänskliga rättigheter är en fråga av särskild betydelse eftersom respekt för mänskliga rättigheter och deras försvar är en grundläggande del av EU:s etiska principer och regler, och i allmänhet är de grunden till EU:s enighet och integritet. Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter kan erbjuda utmärkta möjligheter till effektiva åtgärder när det gäller att försvara och skydda mänskliga rättigheter och främja dem för Förenta nationernas räkning. I det hänseendet är den femte sessionen särskilt viktig eftersom ett års verksamhet inom rådet har visat på problem och tillkortakommanden som både kan och måste lösas snarast. Det är nödvändigt för att rådet ska kunna bli ett verkligt tillförlitligt system som kan reagera adekvat och vid behov även snabbt på överträdelser av mänskliga rättigheter oavsett land i världen, och som kan hitta effektiva sätt att påverka regeringarna i de länder där mänskliga rättigheter överträds grovt. Det första verksamhetsåret i rådet för mänskliga rättigheter har gjort det möjligt för oss att bedöma om rådet med hjälp av sina planerade förfaranden och system kommer att kunna genomföra det ambitiösa program det har antagit. Det första årets erfarenhet, resolutioner om Darfur, Iran och Uzbekistan, tillämpningen av konfidentiella krav när överträdelse av mänskliga rättigheter i de två senare länderna har diskuterats, liksom andra beslut, har visat att förfarandena inom rådet för mänskliga rättigheter måste vara maximalt öppna, och att de särskilda rapportörerna och experterna behöver vara helt oberoende. Det krävs dessutom tydliga kriterier när rådets ledamöter väljs ut. Länder där omfattande överträdelser av mänskliga rättigheter förekommer borde rimligtvis inte väljas som ledamöter i rådet för mänskliga rättigheter.
Raimon Obiols i Germà
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag tycker vi kan vara mycket nöjda med den konsensus som har uppnåtts bland grupperna i kammaren när det gäller den text som vi ska rösta om i morgon för den femte sessionen inom Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter.
Rådet har inte haft det lätt sedan det inrättades. Det är därför viktigt att Europaparlamentet ännu en gång uppträder enhetligt när det gäller hur vi ska gå vidare för att främja och skydda mänskliga rättigheter och framför allt hur vi ska underlätta och förbättra arbetet inom Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter.
När man bedömer verksamheten visar det sig att vissa brister behöver åtgärdas, och de beror på två grundläggande problem.
Å ena sedan svaga och otillräckliga lösningar på dramatiska och brådskande situationer som kräver betydligt kraftigare åtgärder. Jag tänker särskilt på den dramatiska situationen i Darfur, som alla borde fästa största möjliga uppmärksamhet på.
För det andra det väsentliga behovet av att förbättra rådets interna system och dynamiken i förbindelserna mellan medlemsstaterna för att göra arbetet effektivare och ambitiösare.
Det finns ett grundläggande problem bakom båda frågorna, och parlamentet och Europeiska unionen kan göra mycket i det hänseendet. Jag syftar på politiska skillnader som inte får hindra de avgörande gemensamma satsningarna på att avsevärt minska sårbarheten hos världens folk när det gäller missbruk och överträdelse av mänskliga rättigheter.
Detta är en grundläggande aspekt eftersom EU måste stå i främsta ledet när det gäller att behandla alla länder lika i fråga om dialogen om mänskliga rättigheter.
Vi anser att denna filosofi måste utvidgas till rådet och att det kommande rumänska ordförandeskapet i rådet kan erbjuda en bra möjlighet för att dessa förbättringar ska bli verklighet.
Marios Matsakis
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Respekten för mänskliga rättigheter är av universellt värde och betydelse och är självklart en av EU:s grundläggande principer. Det är inte förvånande att vi i parlamentet fäster särskild uppmärksamhet på denna princip, vilket märks på de regelbundna framläggandena av betänkanden och resolutioner som handlar om brott mot mänskliga rättigheter runt om i världen.
Det var mycket olyckligt att vi i åratal fick betrakta det tämligen ineffektiva arbetet i Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna, och det var en stor lättnad när vi för ett år sedan kunde välkomna Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter som ersatte Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna. Som en företrädare för Human Rights Watch uttryckte det blev Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna i själva verket en klubb för missbrukare eftersom missbrukande regeringar ville vara med för att blockera åtgärder mot sina egna och andra länder. Tyvärr skakades vårt hopp om en förändring till det bättre något efter att Angola, Egypten och Qatar valdes in i rådet. Dessa tre länder har en välkänd, ohygglig bakgrund av brott mot de mänskliga rättigheterna. Att Vitryssland inte valdes in i rådet var en lättnad, men det var med mycket liten marginal.
Under det första året med Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter har vi sett en del förändringar som har gjort att det fungerar bättre, men det måste sägas att det inte var några spektakulära förändringar. Vi förväntar oss och hoppas att fler lovande förbättringar är på väg. Rådet, som har sitt säte i Genève, har hittills visat stort intresse för att ta itu med problem i hela världen snabbt och upprepade gånger vid behov, men vi måste granska effektiviteten i dess arbete mer kritiskt. Till exempel antog rådet förra året inte mindre än åtta resolutioner med kritik mot Israel för dess militära angrepp mot de palestinska territorierna i Libanon. Dessa resolutioner är något, men inte mycket, användbara rent praktiskt. Det är inte Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheters fel, men detta råd måste ta lite ansvar för att det inte hittar sätt att få människor att lyssna seriöst. Andra exempel är rådets problematiska förbindelser med Uzbekistan och Iran.
Eftersom nästa sammanträde i rådet äger ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Jan Tadeusz Masiel
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Europeiska unionen har nu tagit över från Förenta staterna som de mänskliga rättigheternas väktare i världen. Av alla våra politikområden är detta det som gör oss mest populära på global nivå.
Tyvärr kan Europeiska unionen inte alltid inta sin rättmätiga plats vid möten. Vid den internationella konferensen om klimatförändringar i november förra året satt exempelvis unionens delegation på Finlands plats eftersom Finland då var ordförandeland. Vi behöver kunna ta vår rätta plats som EU så att vår röst hörs tydligt när vi hanterar de olika samtidsproblemen. Ett orosmoment är Mellanöstern, där Hamas hotar att förstöra Israel medan israelerna redan har börjat förstöra den palestinska nationen.
Raül Romeva i Rueda
Rådet för mänskliga rättigheter inrättades som ersättning för kommissionen för de mänskliga rättigheterna och ställdes inför den allt annat än lätta uppgiften att inte hänge sig åt överdriven politisering och ingripanden mot regeringar inom ett så viktigt område som att se över den allmänna respekten för de mänskliga rättigheterna. Icke desto mindre är de framsteg som hittills gjorts på området minst sagt oroande.
Så sent som i går hörde vi Jody Williams - den särskilda rapportören inom rådet för mänskliga rättigheter för Darfur - beklaga sig över den enorma press hon känt för att hennes rapport skulle bli acceptabel för alla.
Vi vet alla vad det innebär. Det innebär att ta bort eller åtminstone tona ned kritiken så mycket som möjligt för att inte göra någon upprörd.
Det allvarligaste är emellertid att dessa krav ställdes för att inte äventyra rådets kontinuitet.
Det är illa om en institution som rådet för mänskliga rättigheter sätter sin egen överlevnad framför det som borde vara dess första och huvudsakliga ansvar: att garantera skyddet av mänskliga rättigheter i världen, vilket bland annat innefattar att identifiera människor som är ansvariga för våld, även om det handlar om regeringar, eller snarare framför allt om det handlar om regeringar.
Under rådets första år måste vi komma ihåg detta om vi inte vill att rådet ska bli ytterligare ett organ vars enda syfte är att dölja skammen bland dem som hela tiden överträder de mest grundläggande mänskliga rättigheterna inom och utanför sina egna gränser.
Genom den här resolutionen som vi i Europaparlamentet är eniga om, och det gläder mig, uppmanar och uppmuntrar vi rådet att inta en stark ledande roll vid den femte sessionen i rådet för de mänskliga rättigheterna, och vi vet att det inte kommer att bli enkelt. Men det finns minst två frågor som vi skulle vilja prioritera.
För det första garantin att särskilda rapportörer väljs ut på grundval av sitt oberoende och sin förmåga och att de kan fortsätta att arbeta som oberoende rapportörer.
För det andra att de universella granskningarna även innefattar deltagande av oberoende experter.
Det är det enda sättet för att vi ska kunna garantera trovärdigheten för detta råd.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Herr talman! Resultatet av arbetet inom Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter under det första året granskas för närvarande. Det internationella samfundets förväntningar har ännu inte uppfyllts. Det mest beklagansvärda exemplet är sannolikt resolutionen om situationen i Darfur vars innehåll urvattnades, bland annat som ett resultat av de eviga kompromisserna. Arbetet har av förklarliga skäl hindrats av det faktum att åtgärder och tillämpningar fortfarande pågår.
Våra förslag till en resolution betonar som sig bör problemområdena för arbetet inom rådet för mänskliga rättigheter. Två frågor behöver särskilt uppmärksammas. För det första måste vi lära oss av historien. Arbetet inom Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter (UNCHR) som föregångare till rådet för mänskliga rättigheter förlorade i trovärdighet eftersom det i rådet fanns länder som grovt överträtt mänskliga rättigheter. EU måste envist fortsätta att framföra villkoret att medlemskap i rådet för mänskliga rättigheter bygger på ett objektivt kriterium och att kraven för medlemskap är tillräckligt strikta. Begreppet mänskliga rättigheter omfattar ett mycket stort område. Vissa grundläggande mänskliga rättigheter måste ovillkorligen ingå i kraven för ett medlemskap. Jag anser att länder där shariadomstolar är en del av rättssystemet är särskilt problematiska. EU måste kämpa för att detta råd för mänskliga rättigheter inte blir en klubb för dem som bryter mot mänskliga rättigheter på det sätt som kommissionen för mänskliga rättigheter var.
Den andra frågan gäller förhållandet mellan en universell granskning och de särskilda förfaranden som tillämpas i enskilda länder. EU behöver starkt betona att de särskilda experternas arbete i enskilda länder i FN i framtiden kommer att hållas skiljt från den universella granskningen och vara fullständigt oberoende av regeringar. Jag tycker det är oroande att medlemsstater kan använda den indirekta möjligheten med veto vid den universella granskningen i anslutning till en debatt om situationen i ett land, så att de misslyckas med att åstadkomma sin landsspecifika rapport.
Jag förstår de begränsningar som rådet för mänskliga rättigheter ställer upp för EU:s inflytande. Enbart länderna i Afrika och Asien kan tillsammans med sina 29 platser styra rådets arbete i en riktning som skiljer sig från västländernas målsättningar när det gäller mänskliga rättigheter. EU måste nu visa ett starkt ledarskap och en stark vilja. Vi bör försöka använda förhandlingarna för att bryta upp alla regionala block. Jag vill tacka det tyska ordförandeskapet som visat exemplarisk fasthet i sin strävan efter att förbjuda dödsstraff.
Józef Pinior
(PL) Herr talman! Det har nu gått mer än ett år sedan Europaparlamentet försiktigt välkomnade att Förenta nationernas råd för mänskliga rättigheter skulle ersätta den misskrediterade kommissionen för mänskliga rättigheter. Vi hoppades att det nya rådet skulle bli en institution som skulle bidra till att reformera FN och att den beslutsamt skulle satsa på att garantera större respekt för mänskliga rättigheter i hela världen.
Delegationerna från Europeiska unionen, medlemsstaterna och Europaparlamentet har alla varit aktivt delaktiga i rådets arbete. Det är nu dags att bedöma rådets åtgärder under det första året. Tyvärr måste man erkänna att hittills har inrättandet av detta nya råd inte inneburit någon vändpunkt i FN:s verksamhet när det gäller mänskliga rättigheter. Vissa länders intressen har fortfarande företräde framför att försvara hotade grundläggande rättigheter och friheter.
Detta kan illustreras av rådets oförmåga att på ett lämpligt sätt bemöta situationen i Darfur. En rapport om den tragiska situationen i regionen antogs i mars, och ändå kunde rådet som helhet inte dra logiska slutsatser av rapporten och hantera problemet med de sudanesiska myndigheternas politiska ansvar för situationen i landet. Rådet har också fördömt Israel åtta gånger. Det visar på obalansen mellan rådets arbete och dess politiska ensidighet.
Den femte sessionen i rådet ska inledas om några dagar. En delegation från Europaparlamentet kommer att närvara. Nederländerna, Slovenien och Italien är inte medlemmar i rådet. Ett annat europeiskt land som ska bli medlem är Bosnien och Hercegovina. Vitryssland som för närvarande styrs av Alexander Lukasjenkos auktoritära regim har inte valts till rådet för att undvika debatt.
Europeiska unionens medlemsstater bör involveras mer i rådets arbete så att det verkligen kan engagera sig i att uppnå respekt för mänskliga rättigheter. Det handlar om en effektiv politik för mänskliga rättigheter i en samtida värld och en reform av FN. Detsamma gäller trovärdigheten för Europeiska unionen själv, och vi gör klokt i att minnas det.
Alexander Lambsdorff
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Parlamentet har alltid följt Förenta nationernas reformprocess konstruktivt och förespråkat en effektiv multilateralism. Vi vill ha ett starkt FN, vi vill ha säkerhet och stabilitet, vi vill ha ett tufft krig mot fattigdomen och vi vill ha ett effektivt skydd för de mänskliga rättigheterna. Som ordförande i Europaparlamentets arbetsgrupp för förbindelserna med FN har jag också ett mycket personligt intresse i att dessa mål uppnås.
När rådet för mänskliga rättigheter inrättades som ett nytt FN-instrument välkomnade vi det varmt eftersom det innehöll en rad mycket lockande löften: äkta val av medlemmar, rationella arbetsmetoder och den universella översynen av samtliga medlemmar. Och i dag? Vår resolution är mycket kritisk: Angola, Qatar och Egypten är medlemmar tillsammans med Kina och Kuba, och val med ett urval av kandidater finns i praktiken inte. Vi lyckades nätt och jämnt undvika att Vitryssland valdes in. Medlemmar i Islamiska konferensen är i majoritet både i den asiatiska och den afrikanska regionala gruppen. Det innebär att de kontrollerar och faktiskt blockerar verksamheten i hela rådet, från länderrapporter till den universella granskningen. Jag är väldigt spänd, fru kommissionsledamot, och undrar hur det ska gå för det paket som lades fram i går. Jag hoppas att vi får anledning att vara optimistiska.
En av era kommentarer var särskilt talande. Ni sa att Europeiska unionen enkelt kan röstas ut. Det ställer frågan om väst har gjort sin läxa. Det är en fråga för rådet eller ännu hellre för medlemsstaterna. De fick inte valuta för pengarna i förhandlingarna och märkte det inte ens. Det var uppenbart att det berodde på bristande arbete bland våra regeringar. Men vi parlamentsledamöter måste också ställa oss själva frågan om vår och våra nationella kollegers granskning var tillräckligt strikt. Jag tror inte den var det. Det stärker ytterligare det faktum att vi parlamentsledamöter inte ska överlämna Förenta nationerna till våra regeringar. Vi måste stärka FN:s parlamentariska dimension.
Fru Ferrero-Waldner! Jag är mycket glad över er kritiska bedömning av det första året för rådet för mänskliga rättigheter eftersom organet inte uppfyllde de förväntningar vi hade på det. Men faktum kvarstår att institutionen fortfarande existerar och fortfarande är det huvudsakliga internationella forumet. Vi måste utgå från detta, och jag hoppas att vi ska lyckas stödja rådet så att det tar sig ut ur den nuvarande återvändsgränden. Avslutningsvis är jag glad att vi har den här debatten i Bryssel och inte i Strasbourg.
Günter Gloser
rådets ordförande. (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill bara kort sammanfatta eftersom vi är överens om målsättningarna. Jag förstår er besvikelse, herr Lambsdorff, över det ni just räknat upp. Ni är inte heller den enda som är besviken, för vi hade alla rätt annorlunda förväntningar.
Jag instämmer med kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner som sa att rådet hade funnits i ett år, att vi hade tänkt oss att allt skulle bli annorlunda men att vi inte skulle göra förhastade bedömningar av rådet. Jag vädjar om att vi nu inte ska slå in en kil mellan parlamenten och regeringarna. Det hjälper inte - tvärtom.
Även om det finns utrymme för förbättringar på det ena eller det andra området måste Europeiska unionen - och de nationella parlamenten, Europaparlamentet, regeringarna och kommissionen ingår alla i unionen - uppträda enigt och sända en tydlig signal om att vi är alltför engagerade i mänskliga rättigheter för att låta någon så oenighet bland oss. Jag kan bara hoppas att framsteg kan ske inom det ena eller det andra området under rådets andra år, även om en behärskad bedömning är på sin plats efter ett år. Men jag sprider gärna ut att vi kommer att lyckas tillsammans med er, som så entusiastiskt kämpar för mänskliga rättigheter. Jag hoppas att vi kan dra en mer positiv slutsats i nästa års rapport än vi kunde i dag.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag betraktar rådet för mänskliga rättigheter som ett organ som fortfarande befinner sig i sin linda och därför dras med vissa barnsjukdomar. Det är inte lätt för Europeiska unionen att uppnå några verkliga framsteg när det gäller att hävda vår standard för mänskliga rättigheter inom FN:s ram i dag. Varför? Eftersom vi har få permanenta allierade. Det stöd vi får kommer vanligtvis från Kanada, Schweiz och Norge, länder som ansöker om EU-medlemskap och enskilda länder som omfattas av vår grannskapspolitik, för att nämna några av de största. Förteckningen är inte fullständig, men vi står ofta inför en enad front av G77-länder, och vi kan sällan uppnå något med ett konfronterande synsätt.
Vi måste dra våra egna slutsatser av detta. Vari ligger problemet? Vad kan vi göra? Vi skulle exempelvis kunna stärka den särskilda rapportören, stödja högkommissarien för mänskliga rättigheter och införa universella granskningar, men vi skulle också kunna fördöma de allvarligaste fallen och anmäla de mest uppenbara överträdelserna. Med andra ord måste vi i specifika instanser föra mycket tydliga samtal till förmån för offren.
Jag önskar ofta att vi skulle svara och reagera snabbare på olika händelser. Jag har exempelvis redan från början krävt ett varningssystem. Jag hoppas verkligen att vi successivt kan röra oss i den riktningen. På längre sikt kommer emellertid ett nytt synsätt på mänskliga rättigheter inom Förenta nationerna att vara avgörande för om rådet för mänskliga rättigheter ska uppnå sina mål.
Övergången till detta nya synsätt stod verkligen i centrum för resolutionen om inrättande av det nya rådet. I resolutionen slås fast att arbetet i rådet ska styras av principerna om universalitet, opartiskhet, objektivitet och en icke selektiv konstruktiv internationell dialog och samarbete. Vi måste naturligtvis också vara medvetna om att det aldrig kommer att finnas något opolitiskt FN-forum. Det säger sig därför självt att vi inte bara behöver främja våra egna värderingar utan även försvara alla våra intressen.
Talmannen
Jag har mottagit två resolutionsförslag som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.
