Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Andrews
Herr ordförande! Tack för att jag fick möjlighet att ta upp en fråga med er. Idag är det 25årsdagen av något som kallas " blodiga söndagen" i Derry på Irland. Den heter så eftersom 30 oskyldiga civila dödades av säkerhetsstyrkorna. Jag har här i min hand en resolution som skall föreläggas underhuset på måndag om den " blodiga söndagen" .

Ordföranden
Jag beklagar, Andrews, men det ämne ni tar upp har, hur viktigt det än må vara, ingenting med protokollet att göra.

Andrews
Herr ordförande! Jag vill bara uppmana kammaren att ställa sig bakom Humes resolution.

Ordföranden
Gott, Andrews. Kammaren har lyssnat och jag tror att den kommer att följa ert råd. Under alla omständigheter har - som jag redan påpekat - ämnet, hur viktigt det än må vara, ingenting med protokollet att göra.
(Protokollet justerades.)

Artikel K 9 i Fördraget om Europeiska unionen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0349/96) av Lambraki för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om den eventuella tillämpningen av artikel K 9 i Fördraget om Europeiska unionen (KOM(95)0566 - C40560/95).

Lambraki
Herr ordförande, Europaparlamentets strategi fram till denna dag, i samband med unionens kraftfulla aktion i frågor som gäller den tredje pelaren, är att genast söka använda sig av metoden med den tillfälliga artikeln K 9, och parallellt att återigen kräva nya förhandlingar angående den tredje pelaren.
I enlighet med den tillfälliga artikeln K 9 i Fördraget, förutses möjligheten att tillämpa artikel 100c i EG-fördraget inom sex av de nio områden som tillåts under artikel K 1. De sex områdena är:
för det första: asylpolitiken.
för det andra: reglerna för personers överskridande av medlemsstaternas yttre gränser och utövandet av kontroll i samband med detta.
för det tredje: invandringspolitiken mot medborgare från tredje land.
för det fjärde: kampen mot narkotika.
för det femte: kampen mot internationell brottslighet och
för det sjätte: rättsligt samarbete i civila frågor.
Inom dessa sex områden, efter beslut från rådet, kan artikel 100c i EG-fördraget tillämpas. Detta fall har fram till idag endast behandlats en gång, inom ramarna för förklaring nr 31 angående asyl, och har bifogats till slutakten i Fördraget om Europeiska unionen, där rådet uppmanas att behandla frågor som gäller asylpolitiken inom medlemsstaterna i syfte att besluta om gemensamma åtgärder för en harmonisering före slutet av 1993.
Efter detta första initiativ, har kommissionen inte tagit upp frågan igen och har inte tagit andra initiativ fram till idag, trots ständiga påtryckningar från Europaparlamentet. Värdefull tid har gått till spillo och den tredje pelaren har fått stå tillbaka. Om Europaparlamentet idag insisterar på den omedelbara användningen av K 9, är det mycket troligt - liksom kommissionen uppger - att vi kommer att skapa komplikationer för gemenskapsanpassningen i vissa frågor och intrycket av att den nuvarande proceduren är tillfredsställande, samtidigt som vi alla i verkligheten konstaterar de nackdelar som tillämpningen av K 9 uppvisar.
Dessa nackdelar är följande:
för det första: gemenskapsanpassningen grundat på proceduren i artikel 100c tillämpas med inskränkningar,
för det andra: det gäller inte alla frågorna som räknas upp i artikel K 1, utan endast sex av dem. Det straffrättsliga och polisiära samarbetet liksom tullsamarbetet utesluts.
för det tredje: Europaparlamentet har endast rätt till enkelt hörande inom ramen för artikel 100c, utan möjlighet att ingripa i frågor som berör unionens medborgare.
för det fjärde: proceduren som föreskrivs i artikel K 9 är särskilt komplicerad. För att besluta måste rådet statuera enhälligt. Samtidigt måste medlemsstaterna acceptera detta beslut i enlighet med respektive konstitutionella lagstiftning. I till exempel Danmarks fall måste godkännandet ske antingen genom 5/6 majoritet i Folketinget, eller med majoritet i Folketinget och samtidigt majoritet vid en folkomröstning.
för det femte: tillräcklig demokratisk kontroll kan inte garanteras.
Idag måste vi koncentrera våra ansträngningar till nödvändigheten av att den tredje pelaren utgör en av grundfrågorna på föredragningslistan för regeringskonferensen. Jag tror att samarbetet inom de områden som berör rättvisa och utrikesfrågor kan komma att bli till en väsentlig hjälp i allas våra ansträngningar att föra den europeiska medborgaren nära Europeiska unionen.

Schulz
Herr ordförande, ärade damer och herrar! Det betänkande som Lambraki förberett över den eventuella tillämpningen av artikel K9 går in i en intressant fas. Överläggningarna i vårt utskott gjordes samtidigt med överläggningarna i regeringskonferensen gällande frågan: Vad händer med den tredje pelaren? Vad händer med de ämnen som faller inom ramen för den tredje pelaren? Hur skall de behandlas i ett framtida reviderat fördrag? Vad skall och vad skall inte föras över till den första pelaren? I händelse av överföring till den första pelaren, vad skall struktureras demokratiskt och hur skall detta gå till?
Därför vill jag inte direkt börja med något av betänkandets teman, utan med en fråga. De senaste veckorna har man ofta talat om - och det vore intressant om parlamentets observatörer kunde ta ställning till detta vid regeringskonferensen - att man planerar att flytta vissa elementära områden som till exempel narkotikabekämpning eller frågan om invandring och asylpolitik, som Lambraki också nämnt, ur gemenskapspolitiken till en ny pelare, 1a) så att säga. Det vill säga att man överför dessa områden från tredje pelaren till den första men genom någon sorts specialstruktur vilken tjänar till att gemenskapens lagar följs men utan parlamentets inflytande.
Jag upprepar: Pelaren 1a) - strukturerad på det sättet - för över, vilket vi också välkomnar här, elementära och absolut nödvändiga politiska områden till gemenskapspolitikens nivå under utestängning av den demokratiska offentligheten. Detta förefaller mig vara det ideologiska område som hela debatten, även den kring K9, kretsar kring. Det handlar om att ge goda förklaringar till att vi naturligtvis behöver en gemensam asylstrategi. "Att man tävlar i tarvlighet " har nämnts en gång i debatten; jag vill inte ta upp det eftersom det förfaller mig vara lite väl hårt. Den ständiga utjämningen nedåt av bestämmelserna för asyl mot en minsta gemensam nämnare som till slut innebär att vi sluter oss helt, är visserligen en strategi som är starkare hos vissa regeringar än andra, men den existerar likväl.
Vad beträffar Europaparlamentets inflytande - och det kan vi säga såväl i vårt utskott som med tanke på d'Anconas betänkande rörande asylpolitiken och på debatten om Lambrakis betänkande - är rådets och kommissionens reaktioner till detta lika med noll.
Nu vill jag emellertid undanta kommissionären Gradin från kommissionen som personligen företräder en helt annan uppfattning och är mycket offensiv i sitt förhållande till parlamentet. Fru kommissionär, jag betonar uttryckligen detta. När man skäller på hela kommissionen, måste man uttryckligen undanta de kommissionsledamöter som är demokratiskt sinnade!
När det gäller frågan om invandring och frågan om drogbekämpning så är situationen nästan densamma: Vi har debatt som hela tiden är likadan. Vi behöver gemensamma aktioner, det är obestridligt. Det finns problem som nationalstaterna i den Europeiska Unionen inte kan bemästra, det är obestridligt. Den Europeiska Unionen är den nivå, den organisationsstruktur i vilken man bäst kan samarbeta för att komma till rätta med dessa problem. Det är obestridligt. Fenomenet, att allt mer utestänga de nationella parlamenten från lagstiftningsprocessen eller från kontrollen av de nya organisationer som bildas inom detta område, när dessa politiska områden förs över till gemenskapsnivån, är en aspekt på detta. En annan är att Europaparlamentet inte får ta del av demokratisk kontroll och lagstiftning. I och med detta uppstår en lucka i demokratin i den Europeiska Unionen som kan nå stora dimensioner om detta problem inte rättas till. Dessvärre kan vi bara säga att vi gärna skulle vilja komma till rätta med detta men vi saknar möjlighet att kunna göra det.
Kollegan Lambrakis betänkande kommer alltså vid en mycket intressant tidpunkt. Vi har att göra med ett betänkande som vi vet beskriver ett instrument - artikel K9 - som i kombination med gemenskapsfördragets artikel 110 skulle kunna leda till att de nämnda politiska områdena - asyl och invandring, medborgare i tredje land, drogbekämpning, kampen mot internationellt bedrägeri - skulle kunna föras över till den första pelaren. Det är bara det, att det som vi ratificerar här idag är kanske då vi gör det redan föråldrat på grund av andra diskussioner på regeringskonferensen och i ministerrådet. Vi har kanske vissa aningar om detta, officiellt känner vi inte till någonting alls, och just detta förhållande är det bästa beviset på att frågan om den politiska organisationen för dessa ämnen bara är ett tecken på den allt större och farligare avdemokratiseringen av politiken i den Europeiska Unionen. Lambrakis betänkande uppmärksammar detta problem, visar på olika möjligheter för hur detta kan lösas men kommer vid en tidpunkt då saker och ting kanske nått ett steg längre och hunnit förbi Europaparlamentet. Detta är det verkligt beklagliga som man måste konstatera i dagens debatt.

Cederschiöld
Herr ordförande! Artikel K 9, den så kallade " bryggan" till artikel 100c, ger parlamentet endast en rådgivande ställning i legislativa frågor. Det är en ur demokratisk synpunkt orimlig situation, eftersom varken Europaparlamentet eller de nationella parlamenten har kontroll. Att artikel K 9 är utformad på det sättet är ett exempel på det så kallade demokratiska underskottet. Därtill kommer de danska problemen som belystes i Edinburgh, vilket Lambraki redan så tydligt har visat.
Artikel K 9 har tillämpats en enda gång, nämligen i samband med att skolbarn skulle åka på skolresa; det är ingen särskilt stor fråga med tanke på de stora bekymmer som vi har i Europa. För att K 9 skall kunna tillämpas krävs enhällighet i rådet, vilket är nästintill omöjligt att uppnå. Hela konstruktionen stupar således på sin egen orimlighet. Kommissionen delar denna uppfattning. Det rättsliga, eller rättare sagt icke rättsliga, förhållandet är allvarligt, eftersom detta handlar om medborgarnas säkerhet. Det är en fråga som blir viktigare för varje dag, och man bör bära i minnet att den har stor effekt på medborgarnas grundläggande inställning till " Europatanken" .
Artikel K 9 är helt enkelt ett av de allra tyngsta bevisen på behovet av förenkling av fördragen, men också behovet av beslut fattade med kvalificerad majoritet. Ju fler områden som läggs under gemenskapspelaren, desto färre problem blir det med den tredje pelaren. Det är därför viktigt att alla europeiska krafter driver på denna utveckling.
Betänkandet om artikel K 9 har tyvärr framlagts så sent att det inte längre finns något nytt och ytterligare manöverutrymme före regeringskonferensens revidering av fördraget. Det är emellertid positivt att kommissionär Gradin nu - trots de nuvarande problemen med fördraget - tar initiativ till flera bra förslag vad gäller asyl, så kallad burden sharing , immigration, korruption och syntetiska droger. Kanske vi också kan hoppas på någon kommunikation vad gäller organiserad brottslighet. Utvecklingen kommer med all sannolikhet att påvisa ofullkomligheten i artikel K 9.
De problemställningar som finns kring ett betänkande bör beaktas vid utskottsbehandlingen. Ändringsförslag skall först kompromissas respektive voteras i utskottet. Först därefter, dvs. om man inte kommer överens, kan det finnas skäl att lägga fram ändringsförslag till plenum. Att emellertid göra detta genom att tillföra punkter som inte medför något nytt, betraktar jag som förkastligt. Parlamentets arbetsformer bör göras mer seriösa genom att sådant agerande inte uppmuntras. Vi kommer bl.a. av det skälet att avvisa alla ändringsförslag utom ändringsförslag nr 5, vilket vi särskilt vill tillskynda, eftersom det pekar på något som inte tas upp i betänkandet, och som det finns anledning att understödja och understryka.
Regeringskonferensen borde se det som en av sina allra viktigaste uppgifter att lösa problemen med den inre säkerheten i Europa och vidta erforderliga förändringar med artikel K 9. Ansvaret ligger nu hos medlemsstaternas regeringar, och vi i Europaparlamentet, nota bene, bör tänka noga på att göra en ganska genomgående utvärdering av K 9 efter regeringskonferensen och inte tillskynda ett förslag som brister vad gäller att klara trygghet, frihet och säkerhet för Europas medborgare.

Schaffner
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot, ärade kolleger, innan toppmötet i Dublin den 13 och 14 december 1996 skrev president Jacques Chirac och förbundskansler Helmut Kohl tillsammans under ett brev riktat till det irländska ordförandeskapet. I det brevet pekade de på otillräckligheten hos de bestämmelser och aktuella förfaranden som Fördraget om Europeiska unionen föreskriver för rättsliga och inrikes frågor.
Vårt parlament verkar dela den uppfattningen och särskilt ni, föredraganden. Denna belägenhet förstärks, såsom Lambraki visar, av de tekniska och juridiska svårigheter som är förbundna med tillämpningen av artikel K 9 i fördraget, en artikel som just nu utgör den verkliga bryggan mellan två möjliga politiska val rörande den tredje pelaren: gemensamt beslutsfattande å ena sidan och mellanstatligt beslutsfattande å andra sidan.
Den här situationen, som karakteriseras av de anmärkningsvärda bristerna i artikel K 9, bekymrar samtliga europeiska institutionella beslutsfattare, från vår kammare till kommissionen, via rådet. Men om vi gör samma diagnos angående tredje pelarens organisatoriska oordning, instämmer vår grupp inte ifråga om botemedlen. Tillåt mig att i den här frågan lägga fram några betänkligheter.
Det här betänkandets slutsatser hemlighåller på intet sätt att man så snabbt som möjligt bör uppnå en överföring av hela den tredje pelaren till den gemensamma pelaren. Min grupp argumenterar mot detta drastiska val. För vårt vidkommande föredrar vi att anta en pragmatisk strategi som ställer medlemsstaterna till svars i kraft av subsidiaritietsprincipen. Där ett gemensamt beslutsfattande verkar användbart för att förstärka de europeiska medborgarnas säkerhet, låt oss tillämpa det då. Där en gemensam grund mellan staterna har räckt till är det inte nödvändigt att göra förfarandet mer tungrott.
Det är i denna anda som rådet i Dublin har handlat konkret genom att inrätta en arbetsgrupp för det rättsliga samarbetet, för att utifrån en ändamålsenlig ståndpunkt upprätta en lista över ad hoc-bestämmelser i syfte att kämpa mot den transnationella brottsligheten, narkotikahandeln, etc. Denna arbetsgrupp skall lägga fram sina slutsatser i mars, vilket kommer att förse regeringskonferensen med ett slags faktabank för återuppbyggnaden av en mer effektiv tredje pelare. Det är en nödvändig förutsättning för en union som står närmare medborgarna, med andra ord en mer folklig union.

Goerens
Herr ordförande, jag vill börja med att ge vårt stöd till Lambrakis betänkande. Det förfarande som Maastrichtfördraget anger, och särskilt dess artikel K 9, framkallar problem. Vi är de första som inte bör lämnas oberörda av det, parlamentariker som vi är. Man har faktiskt låtit det demokratiska underskottet bli mer betydande än bristen på säkerhet för den europeiske medborgaren, en brist som Europa, inom ramen för Fördraget om Europeiska unionen, åtar sig att minska. Detta är ett resultat av tillämpningen av nu gällande dokument. Det har redan hänvisats till att det förfarande som fördraget anger är tungrott när det gäller att i någon mån lyckas överföra bestämmelser inom ramen för den tredje pelaren till den gemensamma strukturen.
Vi delar åsikten hos alla som uttalar sig för att den tredje pelaren skall ingå i en gemensam beslutsordning och för en parlamentarisk kontroll som är mer effektiv och, i varje fall, värdig sitt namn. Jag har själv haft privilegiet att skriva ett betänkande om regeringskonferensen för detta ändamål, som jag har lämnat i händerna på mitt lands premiärminister. Denne har för övrigt förpliktat sig att överlämna det till regeringskonferensen. Detta betänkande lägger särskild vikt vid det sätt som de nationella parlamenten borde kunna vara engagerade i den parlamentariska uppföljningen av europeiska bestämmelser, i synnerhet i diskussionerna om de överenskommelser som sluts inom ramen för den tredje pelaren.
Svårigheten består i det faktum att då bestämmelserna en gång har ratificerats så visar de europeiska parlamenten sin tilltro till skapandet av den nya europeiska rätten, samtidigt som de avstår från parlamentarisk kontroll. Om den parlamentariska kontroll som förut utövades av de nationella parlamenten inte ersätts av en bestämmelse som gör det möjligt för Europaparlamentet att följa det här förfarandet och att fullfölja sitt dubbla uppdrag, att kontrollera och vara en politisk drivkraft, då blir det demokratiska underskottet större än bristen på säkerhet, vilken vi alla vill bekämpa. Jag tror att detta är ett av de ämnen som förtjänar en diskussion inom det här parlamentet.
Det behövs knappast sägas till er, herr ordförande, att vi är emot skapandet av ytterligare en första pelare som skulle leda till att Europaparlamentet berövas sina rättigheter och sina prerogativ ifråga om kontroll. Vi måste prioritera en överföring av den tredje pelarens bestämmelser till gemenskapsärendena. Det enda sättet att tillmötesgå den önskan, som har ett mycket brett stöd i vår kammare, är att än en gång mana regeringskonferensen till att göra seriösa framsteg i frågan. Om regeringskonferensen skulle bemöta vår önskan, som uttrycks av en mycket bred majoritet i vårt parlament, skulle vi kunna säga de europeiska medborgarna att vi har lyckats eliminera både det demokratiska underskottet och bristen på parlamentarisk kontroll, för den kontrollen borde vara normen i vårt parlamentariska system.
Herr ordförande, jag har inte tid att gå in på alla detaljer, men den position som jag här har haft tillfälle att redovisa är grundläggande för oss. För liberalerna i synnerhet är det oumbärligt att göra framsteg i frågan.

Cohn-Bendit
Mina damer och herrar, kära kollegor, bästa herr Schulz! Det har roat mig att ta del av dagens olika inlägg. Jag tror att vi håller på med en operettdebatt, en operettdebatt om någonting som överhuvudtaget inte står på dagordningen. Ty alla vet - Schulz har rentav också sagt det - att frågan inte gäller huruvida K9 skall övergå i K1 utan frågan är huruvida delar av den tredje pelaren låter sig föras över till den första eller inte. Alla kollegor har mycket riktigt påpekat, att så som det nu behandlas och förhandlas kommer det bara att leda till att vi får fler regeringsöverenskommelser och interkontinentala överenskommelser, och en svagare gemenskapspolitik vilket innebär färre europeiska debatter som kan kontrolleras av Europaparlamentet eller Europadomstolen. Detta är mycket olyckligt! Det är att ta avstånd från idén med en europeisk institution, en institution som också skall kontrollera oberoende institutioner. Därför anser jag att vi måste göra mer, vi måste angripa regeringarna hårdare, när det gäller att utveckla parlamentets roll. Men vi måste också angripa själva andan i hela debatten.
Vi säger alltid att Europa innebär ökad frihet för medborgarna. Men vi skapar en säkerhetsfobi samtidigt som vi aborterar friheten. Vi säger nämligen att vi hela tiden skall ha mer säkerhet och mindre frihet. Det bästa exemplet för detta är Schengen, en diskussion om en fria rörligheten och realiseringen av artikel 7a. Vi har tagit beslut om den fria rörligheten. Men vi klarar inte att realisera denna rättighet utan vi skapar regeringsöverenskommelser för att trygga säkerheten. Därför är jag rädd att detta betänkande helt enkelt kommer för sent och därför kallar jag debatten en operettdebatt. Den står inte på dagordningen. På dagordningen står uppgörelsen om medborgarnas frihet och jag ber alla som med rätta ser säkerhetsproblem i Europa att inte förväxla medborgarnas säkerhet med avveckling av nödvändiga fri- och rättigheter. Medborgarna vill leva i säkerhet. Än mer önskar de emellertid frihet och det klarar vi idag bara av i begränsad omfattning. Därför kommer vår grupp att lägga ner sin röst vid omröstningen om detta betänkande eftersom betänkandet inte har något syfte. Idag har det helt enkelt ingen betydelse längre! Vi måste i stället diskutera den tredje pelaren och hur denna, om den blir pelare 1a, kan komma under gemenskapens ansvar och stå under europeisk kontroll genom Europaparlamentet och Europadomstolen. I detta avseende instämmer jag i det som föregående talare Schulz redogjort för.

Berthu
Herr ordförande, vid tillfället för en teknisk debatt om användningen av artikel K 9 ger betänkandet av Lambraki en engagerande uppmaning till regeringskonferensen att den skall integrera en mängd frågor rörande den personliga säkerheten i gemenskapens befogenheter, t.ex. asylpolitik, överskridande av yttre gränser, invandring och många andra därtill.
Men för oss verkar det vara lika berättigat att behandla dessa politikområden som ämnen av allmänt intresse, dvs. att bättre samordna våra insatser på europeisk nivå, som det för oss verkar absurt att ta dem från nationernas och de nationella parlamentens behörighet, för det är just det som kravet på ett ökat gemensamt beslutsfattande innebär.
Det Lambrakibetänkandet begär, liksom alla andra betänkanden från den här kammaren som har tagit sig upp här ämnet förut, är att nationerna inte längre har det sista ordet i de här frågorna, vilka skall behandlas genom majoritetsbeslut i rådet, med medbestämmanderätt för Europaparlamentet, monopol på initiativrätt för kommissionen och domsrätt för domstolen.
Detta frånhändande av de nationella parlamenten är helt oacceptabel, för till och med i formuleringen om Europaparlamentets medbestämmande skulle det motsvara en försvagning av demokratin, ett ökat avstånd mellan beslutscentra och medborgare samt även det föga glädjande perspektivet att se alla dessa känsliga frågor behandlas släpphänt på europeisk nivå.
Samarbete, ja, ett berövande av de nationella demokratierna, nej. Sådan bör vår riktlinje vara.

Le Gallou
Herr ordförande, problemen med asyl, invandring, överskridande av yttre gränser, droghandel bekymrar i första hand medborgarna i de europeiska nationerna. Det är av den orsaken som det finns två anledningar till att inte överföra dem till gemenskapspelaren.
Den första är att förhållandena och traditionerna är mycket olika från ett land till ett annat. Den andra är att det krävs att folken, väljarna, kan uttrycka sig och göra sin ståndpunkt gällande. Genom att föra över dessa områden till överstatlig nivå kommer man att ytterligare försvåra folkens kontroll. För övrigt är det förmodligen målet som eftersöks av de som önskar göra dessa områden gemensamma.
Vad man istället bör göra är att förenkla folkets kontroll, folkens kontroll, väljarnas kontroll, genom att på statsnivå göra det möjligt - utöver de nationella parlamentens roll - att använda folkomröstningar, även på folkligt initiativ, såsom är fallet med den exemplariska schweiziska demokratin.
Det är under den förutsättningen, och endast under den förutsättningen, som demokratin kommer att förbli levande och inte, vilket alltför ofta är fallet idag, försnillad av teknokratiska och förfallna eliter.

Lindeperg
Herr ordförande, jag vill allra först säga att jag helt och hållet stöder ordalydelsen i betänkandet av Lambraki. Dess pragmatiska och förnuftiga ståndpunkt rättfärdigar sig fullständigt, eftersom kommissionens meddelande präglas av sunt förnuft.
Nu skall vi inte sätta igång ett otympligt förfarande, som är osäkert och för att vara helt ärlig, praktiskt taget dömt att misslyckas, då man i regeringskonferensens förhandlingar reflekterar över möjligheterna att förbättra funktionen hos unionens politikområden gällande rättsliga och inrikes frågor. Vad mera är, tillämpningen av artikel K 9 skulle ha varit långt ifrån att lösa alla problem som man stöter på inom det här området, särskilt vad gäller frågan om Europaparlamentets befogenheter.
Däremot bör vi vara vaksamma när det gäller framstegen för regeringskonferensens arbeten. Det irländska ordförandeskapet har försökt göra en positiv insats genom att få medlemsstaterna att arbeta på ett konkret förslag som försöker ge svar på all den kritik som dittills hade formulerats om funktionen av den tredje pelaren.
Vare sig det handlar om att tillämpa K 9, att inlemma den tredje pelaren i den gemensamma strukturen eller att anta lämpliga bestämmelser i ytterligare en första pelare - vad är det som står på spel? Det irländska ordförandeskapet pekar på det. Det gäller om att garantera inrättandet av ett effektivt beslutsförfarande, som åtminstone på sikt grundas på en kvalificerad majoritet och på garantin om en demokratisk och rättslig kontroll.
Denna förklaring ansluter sig till de åsikter som många gånger har uttryckts i vår kammare, men tyvärr stöter detta mål på hårt motstånd från vissa medlemsstater eller nationella parlament, och jag tänker särskilt på det franska parlamentet.
Och likväl, med den inre marknadens framsteg så erkänner var och en vad gäller fri rörlighet för personer, och även om den bara är partiell och står utanför gemenskapens förfaranden, att en harmonisering av vissa lagar eller sedvanor är nödvändig och för övrigt, att den är i gång. Jag tänker t.ex. på asyl- och invandringsfrågor.
Denna faktiska Europaanpassning för visserligen med sig nackdelen att de nationella parlamenten berövas en del av sina prerogativ. Det kan man beklaga, man kan försöka åtgärda det, men det är ett faktum. Det finns alltså ett demokratiskt underskott på det nationella planet som bör kompenseras av en utökning av den demokratiska kontrollen på europeisk nivå. Och detta bör vara Europaparlamentets roll.
För närvarande vet vi emellertid hur det står till med den. Artikel K 6 är en illusion eftersom den är ett instrument i händerna på ordförandeskapet som använder den efter sitt höga nöje. För övrigt är domstolen uttryckligen utesluten från samarbetet inom den tredje pelaren, det skapar ett rättsligt tomrum, vilket är minst sagt paradoxalt inom ett så känsligt område där rättigheter och friheter för de personer som lever på unionens territorium står på spel.
När man har konstaterat detta, kan man då, vilket ett betänkande som nyligen framlades till omröstning i det franska parlamentet gjorde, vägra all makt åt Europaparlamentet och EG-domstolen och nöja sig med att kräva mer makt åt de nationella parlamenten. Visst skall denna sista fråga studeras och jag vill påtala att de flesta resolutioner från vår kammare om den tredje pelaren, uttalar sig för en förstärkt roll för de nationella parlamenten. Men detta kan inte vara tillräckligt. Hur kan man erkänna nödvändigheten av en europeisk harmonisering och samtidigt förespråka en åternationalisering av demokratisk och rättslig kontroll.
Dessa skillnader i inställning mellan de aktörer som skall uttala sig om regeringskonferensen är inte uppmuntrande. Det är därför Lambraki har skäl att begära en utvärdering av kommissionen om regeringskonferensens erfarenheter för att planlägga ett eventuellt initiativ på grundval av artikel K 9, i fall dessa resultat skulle vara alltför nedslående.

Nassauer
Herr ordförande, mina damer och herrar! Kollegan Cohn-Bendit kallade den här debatten för operettaktig. Nå, operetter är i regel en smula ytliga, men ändock underhållande. I jämförelse med detta är emellertid kollegan Cohn-Bendits redogörelser inte alls underhållande. Enligt min mening för vi här en spökdebatt, inte bara för det sparsamt befolkade parlamentet utan framför allt för att artikel K9 sedan länge blivit inaktuell. På ett sätt är den en blindtarm i Maastrichtfördraget. Kanske hade den en gång någon betydelse. Men nu har utvecklingen gått förbi den och därför är detta en spökdebatt.
Artikel K9 faller på sin egen otillräcklighet. Emellanåt har den betecknats som en bro till den första pelaren. Men denna bro var redan från början ett minerat område. Den krävde nämligen ett enhälligt rådsbeslut - ni vet hur svårt detta är att nå i komplicerade frågor - och dessutom krävde den att de olika överenskommelserna skulle ratificeras enligt de olika nationalstatliga lagarna, en procedur som kan dra ut på tiden i evigheter. K9 har bevisat sin egen totala otillräcklighet och för tillfället är den ett tema i förhandlingarna kring regeringskonferensen. Men även om regeringskonferensen inte kommer fram till något nytt för överförandet av vissa områden från den tredje pelaren till den första, även då får vi inte lita till artikel K9 eftersom den bevisat sig vara omöjlig att tillämpa.
Däremot har något annat gjorts tydligt härigenom, nämligen att här finns en icke utarbetad konflikt mellan parlamentet, rådet och komissionen. I den tredje pelaren finns nämligen artikel K6 som ger parlamentet rätt både till regelbunden information och utfrågning i de viktigaste delarna av verksamheten - så lyder faktiskt den något omständliga formuleringen. Dessa bestämmelser har systematiskt åsidosatts och inte tillämpats av rådet. Om fördragets innehåll även efter regeringskonferensen i alla väsentliga delar bibehålls finns det inget sätt att undgå en svår konflikt med rådet såvida inte man kan nå en institutionell överenskommelse. Denna överenskommelse skall tydligt och klart reglera när parlamentet skall underrättas och framför allt när parlamentet skall höras i ärenden som berör den tredje pelaren.
Parlamentet har hittills överhuvudtaget aldrig hörts på föreskrivet sätt. En utfrågning innebär att rådet, innan ett beslut fattats, presenterar detta för parlamentet. Det innebär att parlamentet ges möjlighet att ta ställning till det beslutsmogna förslag man kommit fram till, och det innebär att rådet fattar sitt beslut i vederbörligt beaktande av parlamentets yttrande. Naturligtvis är inte rådet tvingat att göra så som parlamentet önskat men det måste beakta parlamentets åsikt. Detta har ännu aldrig hänt och har framför allt den senaste tiden försummats i alla viktiga överenskommelser på ett systematiskt och oförlåtligt sätt. Här ligger den konflikt som vi som parlament måste ta hand om så fort regeringskonferensen är avslutad.
Den andra stridsfrågan gäller förfarandet. I detta parlament finns en häpnadsväckande enighet kring att i alla fall delar av den tredje pelaren bör falla under gemenskapens ansvar och då nämns asyl, invandring, visum och gränsskydd mot tredje land. Det är med häpnad jag lyssnar till detta. En gemensam asylrätt skulle innebära att Europa har en och samma asylrätt från Finland via Tyskland och Frankrike till Spanien och Portugal. Då frågar jag mig, hur skall en sådan asylrätt se ut? Jag hör med häpnad hur Cohn-Bendit förordar en gemensam asylrätt. Jag har ännu inte hört ens en antydan från de gröna om vilka krav för asylrätt de har, vilka skulle ha någon som helst chans att utgöra grunden för en gemensam asylrätt. En rätt som skulle kunna gälla i Storbritannien på samma sätt som i Sverige och Grekland. Jag är nämligen fullt övertygad om att de andra europeiska staterna inte nödvändigtvis skulle vilja använda den tyska måttstocken som förebild. Det skulle bland annat innebära att även vi tyskar skulle behöva omvärdera vår asylrätt med tanke på gemenskapen och inte kunna hålla oss till vår egen måttstock. Allt detta hör till kravet på en gemensam asylrätt och på samma sätt är det inte lätt att stifta gemensamma regler på andra områden.
Enligt min mening är det hela därför beroende av två saker. För det första att vi kan enas om ett förfarande som gemensamt accepteras och i vilket parlamentets roll åtminstone är sådan som den föreskrivs i Maastrichtfördraget. För det andra att vi anstränger oss för att finna gemensamma nämnare och det kommer inte vara möjligt på annat sätt än att alla ger och tar. Det gäller för tyskarna, för britterna, för fransmännen och för alla andra.

Lindqvist
Herr ordförande! Den fråga som vi nu diskuterar handlar om en mängd viktiga sakområden, t.ex. invandring och asyl, visum, kampen mot narkotikahandel, människohandel och internationell brottslighet. Enligt min uppfattning är det sakfrågorna som vi i Europa har att lösa gemensamt - det är det som är det viktiga. Frågan är då hur dessa frågor bäst skall lösas. Det behövs ett förstärkt internationellt och europeiskt samarbete och effektivare åtgärder. Enligt min mening är det emellertid inte samma sak som att allt skall föras över från tredje till första pelaren och att beslut skall tas med kvalificerad majoritet.
Ta exempelvis narkotikapolitiken: Vi från Sverige och Norden har en restriktiv narkotikapolitik. Det är inte alldeles säkert att vi får en, enligt vår mening, bättre och effektivare narkotikapolitik om den förs upp till en nivå, där beslut tas med kvalificerad majoritet. Den kan bli sämre och leda till mer liberalisering och mer legalisering, vilket är raka motsatsen till det som vi anser vara helt övervägande nödvändigt för att komma till rätta med narkotikaproblemet. Vi vet också att många EU-medborgare och medborgare i Europa anser att kampen mot brottslighet samt narkotikapolitiken skall ges hög prioritet, vilket är rätt. Vi måste komma fram till åtgärder.
Många är emellertid också tveksamma till att föra över fler beslut från nationell nivå till överstatlig EU-nivå. Det gäller således att finna en modell som löser denna konflikt. Ett överförande från tredje till första pelaren av alla de områden som anges i detta betänkande skulle innebära en mycket kraftig maktförskjutning från nationella parlament till EU-nivå vad gäller frågor som många medborgare uppfattar som typiskt interna, nationella frågor, t.ex. frågor som rör polis, tull, civilrätt och straffrätt. Detta innebär naturligtvis även att de nationella parlamenten får minskat inflytande, om beslut om dessa frågor förs över till EU-nivå.
Herr ordförande! Problemen med invandring, asyl, narkotika och brottslighet måste lösas. Enligt min mening löses de dock bättre genom samlade aktioner, program och planer än genom att man gör förändringar av konstitutionell art och överför beslutsfattande från nationell till överstatlig nivå.

Lindholm
Herr ordförande! Det är med besvikelse och sorg som jag läser detta betänkande och de olika yttrandena. Samtliga påstår att det mellanstatliga samarbetet, dvs. den tredje pelaren, inte fungerar, att det inte är tillräckligt effektivt och därför måste bort. Varken föredraganden eller utskottet analyserar vad det är som inte fungerar eller vad som menas med effektivitet. Inte heller frågar man sig varför det inte fungerar, vilket är det centrala. Det enklaste och ytligaste svaret är att skylla på vetorätten och att beslut skall vara enhälliga. Ingen verkar fråga sig varför det är så svårt att nå enhälliga beslut. Det självklara svaret är att folk och ministrar i medlemsstaterna inte är beredda, eller inte har rätt, att lämna över de rättsliga frågorna till EU och " Bryssel" .
För de flesta medborgare är det nationella parlamentariska rättsliga systemet dessutom en identitetsfråga och en fråga om demokrati. Kanske är denna fråga till och med mer central och viktig än den egna valutan. Det som nu förordas är att man under den heliga effektivitetens flagg skall " gemenskapisera" hela eller delar av den tredje pelaren. I klartext vill man ge EU mandat, rätten, att köra över enskilda medlemsländer och folk - allt för att öka effektiviteten. Det påstås till och med öka demokratin och föra Europa och dess medborgare närmare varandra, vilket är absurt. Jag vill påstå att resultatet blir det rakt motsatta: avståndet mellan beslutsfattare och medborgare i unionen kommer att öka, bildligt och geografiskt. Kritiken mot unionen och " Brysselstyre" kommer att öka. Den riskerar dessutom att ge näring till extremistiska nationalistpartier och organisationer, och därmed bidra till spänningar och oroligheter inom unionen.
Är det detta vi vill? Nej, behåll och utveckla det mellanstatliga samarbetet i tredje pelaren! Gå i takt med medborgarna! Bidra inte till att öka politikerföraktet och respektera medlemsstaternas grundlagar!

Krarup
Jag kan på väsentliga punkter ansluta mig till det, som mina två svenska kollegor just har sagt. Det är ju fråga om ett tema, tredje pelaren, som utlöser helt förutsägbara betingade reflexer, och till det finns det ju två huvudsakliga skäl. För det första är den central i den aldrig upphörande maktkampen mellan parlamentet och rådet, och för det andra är det ju fråga om ett integrationsärende, och kanske det mest centrala av alla integrationsärenden. Slutsatsen av denna skendebatt eller blindtarmsoperation, eller vad vi skall kalla den, är ju mycket enkel, nämligen att denna artikel K 9, som skall användas som en slags brygga för att överföra frågor från tredje pelaren till gemenskapsärendena, aldrig har använts. Den går inte att använda. Och så är det bl.a. på grund av dessa besvärliga danskar, som har motsatt sig antagandet av artikel K 9. Så därför är slutsatsen, att den måste bort, och det måste vara ett obetingat gemenskapsärende. Det är en anmodan till regeringskonferensen som det handlar om.
Jag är enig med Georges Berthu, som tidigare talat i denna sak. Det handlar om en fråga, som ligger i hjärteregionerna av den nationella självbestämmanderätten. Det kan inte bli fråga om att överföra den till gemenskapsärendena. Det är kanske det starkaste undergrävandet av den demokratiska beslutanderätt, som hör hemma hos de enskilda nationerna. Denna anmodan till regeringskonferensen att göra den till ett gemenskapsärende kan vi inte på något sätt understödja. Tvärtom kommer vi att motarbeta den.

Alavanos
Herr ordförande, jag tycker att Lambraki med allvar och ansvarskänsla har behandlat en mycket svår fråga rörande överföringen av kompetensområden huvudsakligen från regeringskonferensen till gemenskapen.
Jag tycker att vi kan vara överens med slutsatserna om att åtgärderna inom ramarna för den tredje pelaren har hamnat i en återvändsgränd. Det kanske mest karakteristiska exemplet nyligen är Europeiska unionens totala förlamning inför de allvarliga avslöjandena som har kommit fram i samband med Turkiets roll som högsta ansvarig för spridningen av narkotika. Då finns det ingen Europeisk union, den existerar inte. Tyska domstolar talar om det, Europeiskt centrum för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk talar om det, vissa ansvariga talar om det men Europeiska unionen är tyst. Utifrån dessa säkerhetshänsyn måste vi undersöka möjligheterna som en kompetensöverföring inom ramarna för gemenskapsåtgärder skulle ge. Detta måste naturligtvis ske med stor försiktighet och hänsyn till allt det som sagts av föregående talare och, naturligtvis med alla ansträngningar att inte skapa ett nytt demokratiskt underskott och med de möjligheter som vi också ger Europaparlamentet och andra konkret ingripande och kontrollerande institutioner.

Martin, David
Herr ordförande! Jag vill gratulera föredraganden till hennes betänkande, eftersom hennes slutsatser ligger mycket nära dem utskottet för rättsliga frågor dragit.
Artikel K 9 finns med i Maastrichtfördraget, och vi bör vara medvetna om detta, som en tröst för de medlemsstater som motsatte sig den bilaterala uppläggningen inom de rättsliga och inrikespolitiska motsätter områdena. Den var en tröst för dem som förlorade kampen mot gemenskapisering av rättsliga och inrikespolitiska frågor.
I teorin tillåter K 9, som vi hört, en överflyttning av vissa politiska områden från den tredje pelaren till EG-pelaren. I praktiken gör den inte alls det, eftersom artikel K9 är försedd med en dubbel spärr.
För det första måste rådet, som vi hört, agera enhälligt för att flytta över de befogenheter som förtecknas under K 1.1 till K 1.6, och efter att ha medgivit överflyttningen måste rådet sedan hänskjuta frågan till samtliga de femton nationella parlamenten, så att de kan ratificera beslutet. Teoretiskt kan vi ha andra omröstningsförfaranden, men i praktiken har vi då enhällighet för varje fråga som skall flyttas över från den tredje pelaren till EG-pelaren. Det är därför inte sannolikt att den tillämpas, och det faktum att den aldrig tillämpats är ett tecken på just hur osannolikt det är.
Dessutom skulle, även om vi skulle genomföra en överflyttning, den rättsliga grunden vara 100c, varför samråd endast skulle ske med detta parlament i frågan, och det inte skulle ha några andra befogenheter än enkelt samråd. Dessutom omfattar den, naturligtvis, inte alla frågor i den tredje pelaren. Sådana frågor som tullsamarbete, Europol, rättsligt samarbete och kriminalfrågor skulle inte omfattas av en eventuell överflyttning. K 9 utgör helt klart inte något patentmedel för problem som uppmärksammas vid tillämpning av den tredje pelaren.
Om vi här i parlamentet fick oss berättat om ett land i tredje världen som lagt asylpolitiken, gränskontrollen, rättigheterna för personer från tredje land, kampen mot terrorism, bekämpandet av bedrägerier och bekämpandet av narkotikaberoende utanför den parlamentariska eller rättsliga kontrollen, skulle vi bli förfärade. Vi skulle bli så förfärade att vi månad efter månad skulle ta till brådskande förfaranden här i parlamentet för att fördöma situationen. Ändå lever vi med det från dag till dag vid denna institution. Varför?
Det tycks mig som om bedrivandet och förekomsten av den tredje pelaren otvetydigt visar att av de fyra grundläggande friheter, som denna gemenskap sägs bygga på, så är den fria rörligheten för personer en mindre betydande, också i en union som aldrig tröttnar på att tala om för oss att vi nu lever i ett medborgarnas Europa.
Tills vi har flyttat in den tredje pelaren i gemenskapsstrukturen kommer det att stå klart att Europa till en alldeles övervägande del fortsätter att utgöra ett ekonomiskt företag. Om vi skall tala med människorna i Europa så måste deras rättigheter omfattas av människornas domstol och människornas parlament.
K 9 kan framstå som en passerell på kartan över Europeiska unionen, men om den är en passerell så är den en gångstig full av stenbumlingar och svårigheter, och vi vill bli av med den och flytta in den i gemenskapsstrukturen.

Gradin
Herr ordförande! Jag vill gratulera ledamoten Lambraki till det utmärkta betänkandet om artikel K 9. Frågan om tillämpningen av den så kallade " passerellen" är kontroversiell. Föredraganden har på ett förtjänstfullt och balanserat sätt analyserat denna komplicerade politiska fråga.
Kommissionen och ministerrådet har vid två olika tillfällen studerat om en tillämpning av artikel K 9 är lämplig. Första gången var bara ett par månader efter det att fördraget hade trätt i kraft. Både kommissionen och ministerrådet drog då slutsatsen att tiden knappast var mogen för att man skulle kunna bilda sig en välgrundad uppfattning i frågan. Andra gången var i november 1995, då kommissionen lade fram en rapport till ministerrådet och Europaparlamentet, i vilken det rekommenderades att artikel K 9 inte borde tillämpas. Skälet var att förberedelsearbetet inför regeringskonferensen redan hade inletts och att allt fler hade börjat inse hur nödvändigt det var med en radikal översyn av hela samarbetet på det inrikes och rättsliga området, dvs. hela samarbetet inom den tredje pelaren. Vår slutsats blev därför att det i bästa fall var meningslöst och i värsta fall kontraproduktivt att i det läget föreslå en användning av artikel K 9. Det rådde inget tvivel om att varje försök att med denna artikel försöka föra över frågor till den första pelaren var dömt att misslyckas. Som jag tidigare har påpekat, så räcker det med att konstatera att ett sådant förslag skulle kräva endera en omröstning i parlamentet i Danmark eller en folkomröstning. Det enda sättet att i realiteten uppnå ett effektivare samarbete är att en gång för alla flytta så mycket som möjligt av samarbetet i den tredje pelaren till den första pelaren.
När vi diskuterade denna fråga i kommissionen var vi angelägna om att det beslutet inte skulle ge upphov till missförstånd i Europaparlamentet. Jag har därför vid flera tillfällen redovisat kommissionens ståndpunkt i denna fråga. Det är därför med stor tillfredsställelse som jag nu konstaterar att föredraganden har kommit till samma slutsats i sitt betänkande.
Regeringskonferensen går nu in i ett avgörande skede. Det gäller i synnerhet diskussionen på det inrikes och rättsliga området. Det utkast till fördragstext som det irländska ordförandeskapet presenterade vid konferensen i december i Dublin följer i viss mån de riktlinjer som kommissionen har föreslagit. På andra områden är förslaget långt ifrån tillräckligt ambitiöst. I dessa delar är det också så att kommissionen nu i de fortsatta diskussioner som pågår driver sin ståndpunkt vidare genom att kommissionär Oreja finns med i sammanhanget. Vår uppfattning är att Europaparlamentet skall ha sitt att säga i alla de frågor som berörs inom tredje pelaren; det gäller inte minst budgetfrågorna, där parlamentet självt måste vara fullt delaktigt.
De månader som nu återstår innan konferensen avslutas kommer självfallet att präglas av intensiva förhandlingar. Det är viktigt att vi då koncentrerar våra insatser på att uppnå ett så bra förhandlingsresultat som möjligt. Det är enbart på detta sätt som vi kan gripa oss an de utmaningar som finns i samarbetet på det inrikes och rättsliga området. Detta gäller naturligtvis inte bara för kommissionen, utan det är också mycket värdefullt att alla ledamöter i denna kammare försöker påverka sina nationella regeringar. Det är ju trots allt där det gäller att nu bedriva ett stort arbete för att övertyga dem om vikten av att förändra samarbetet inom den tredje pelaren så att det blir bra och demokratiskt, och så att vi på det sättet kan ta oss an alla de allvarliga engagemang som våra väljare tycker att vi skall ägna oss åt.

Lambraki
Herr ordförande, jag vill tacka alla kollegor som här har uttryckt sina åsikter. Försöket jag gjorde i detta betänkande, i en svår rättslig och politisk fråga, var inte så mycket att fundera ut lösningarna som att försöka slå hål på de illusioner som existerar. För artikel K 9 är en illusion om vi tror att den kan lösa problemet med den tredje pelaren. Och jag tror att vi lyckades med detta. Nu har vi inte längre några illusioner kvar.
Det som återstår nu, och jag håller med fru Gradin, är att vi alla, på alla nivåer, i kommissionen, genom ledamöter, antingen i Europaparlamentet eller i våra länder, utövar påtryckningar på våra regeringar i denna riktning. För jag tror att tiden har runnit iväg och, fru Gradin, tillåt mig här att säga att om kommissionen, enligt vad vi efterfrågade, hade framfört sina synpunkter tidigare, så kanske vi hade haft mera tid att påverka diskussionerna om regeringskonferensen. Därför håller jag delvis med Cohn-Bendit om att idag, och för hela året, verkar det som om händelserna har gått oss förbi.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.00 och återupptogs kl. 11.00.)

Crowley
Fru ordförande! Idag högtidlighåller vi 25-årsdagen av en fasansväckande händelse, då 13 människor dödades under en medborgarrättsmarsch i Derry i Nordirland. Igår lade vår kollega John Hume fram ett yrkande i underhuset, som stöddes av många ledamöter från olika partier, som krävde en ny internationell tribunal för att undersöka vad som inträffade.
Jag skulle vilja uppmana denna kammare att stödja min kollega John Hume i hans försök att ta reda på sanningen, så att rättvisa får råda. Mot bakgrund av att vi röstar om Redingbetänkandet om terrorism idag, skulle det passa bra om denna kammare hugfäste minnet av och hedrade offren för statlig terrorism, liksom andra former av halvmilitär terrorism, i vår kamp för att säkerställa att människors liv och rätten till liv tryggas för all framtid.

Ordföranden
Trots att det inte handlar om en procedurfråga i egentlig mening, noterar jag gärna ert inlägg, Crowley, som för övrigt ansluter sig till Andrews inlägg i förmiddags .

Omröstning
Fraga Estévez
Fru ordförande, jag vill bara informera er och kammaren om att jag i det gemensamma resolutionsförslaget som presenterats i sju politiska gruppers namn funnit en del allvarliga översättningsfel i vissa språkversioner. Jag har funnit dem i de spanska och engelska versionerna. De rör enbart beaktandemeningarna, inte övervägandena och inte heller de olika styckena. Jag skulle därför vilja be er att ni gav översättningstjänsten i uppdrag att se till att alla versioner blir korrekt översatta, på grundval av originalversionen som presenterats för denna administration av de sju politiska grupperna.

Ordföranden
Fraga Estévez, jag förpliktar mig till att denna prövning skall göras så noggrant som möjligt.
Angående ändringsförslag 3:

Ordföranden
Det verkar finnas ett problem med anledning av ändringsförslag 3. Det lyder på följande sätt: "med beaktande av dess resolution av den 25 oktober 1996 angående kommissionens meddelande gällande tillämpningen av tekniska åtgärder för den gemensamma fiskepolitiken ".
Man gör mig uppmärksam på att Gallagher skulle önska att denna ordalydelse ändras på följande sätt: "med beaktande av Gallaghers betänkande, antagen av Europaparlamentet, angående kommissionens meddelande ".
Uppriktigt sagt verkar det här vara extremt komplicerat och dessutom är Gallagher inte här. Jag kommer alltså att låta Gruppen Union för Europas ändringsförslag 3 gå till omröstning i den ursprungliga ordalydelsen.

Crowley
Fru ordförande! Jag vill be om ursäkt för Gallaghers räkning, som inte är på sin plats för tillfället. Jag har just fått veta att Gallaghers namn omnämndes i den ursprungliga texten. Det togs bort och detta är bara för att återinföra det i den ursprungliga texten. Något slags missförstånd tycks föreligga.

Ordföranden
Crowley, jag tackar för att ni ursäktar Gallaghers frånvaro, men det är inte praxis att nämna föredraganden. Man gör resolutionen gällande och var och en vet, naturligtvis, att detta hänvisar till ett betänkande som har försvarats av en av våra kolleger, men i allmänhet refererar vi inte till föredragandens namn.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande, vi har två ändringsförslag att ta ställning till inför denna omröstning - ändringsförslag 1 och 11, en från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och en annan som Europeiska folkpartiets grupp, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp och GUE skrivit under. Jag skulle vilja ge ordet åt Schulz för att se om vi kan enas om att rösta om ett av dessa två ändringsförslag, som är praktiskt taget identiska.

Schulz.
Fru ordförande! Ändringsförslag 1 och ändringsförslag 11 handlar om samma problem, till vilket jag skulle vilja göra en kort anmärkning. I debatten kring detta betänkande har det uppstått en viss osäkerhet kring frågan: Är det möjligt att exakt definiera en terroristisk organisation? Är det möjligt att definiera exakt vad detta är? Reding har på ett utomordentligt sätt tagit sig an denna utmaning och tagit med en definition i sitt betänkande som gör en sak tydlig: Bland rättsstaterna i den Europeiska Unionen kan det aldrig och på intet sätt finnas något skydd för terroristiska organisationer. Det vill jag göra helt klart. Organisationer som IRA eller ETA kan inte vänta sig något som helst rättsligt skydd inom den Europeiska Unionen. Det är för att klargöra detta som dessa båda ändringsförslag lagts fram. Därför kan jag, om vi kan enas om att lägga till några ord i ändringsförslag 11, ta tillbaka mitt ändringsförslag 1 eftersom det innehållsmässigt nästan är likadant som ändringsförslag 11. De ord som skall läggas till är "i den definition som används i detta betänkande " efter orden "väpnade grupper ".
Därmed står det klart att det jag uttryckt innefattas av detta betänkande. Då kan jag ta tillbaka ändringsförslag 1 och vi kan gemensamt rösta om ändringsförslag 11.

Ordföranden
Ärade kolleger, jag vill poängtera att vi inte kommer att ta om debatten. Reding, jag skulle vilja veta om ni godtar Schulz förslag.

Reding
Ja, fru ordförande, det är ett bra förslag, och jag ber kollegerna att enhälligt rösta för ändringsförslag 11.

Ordföranden
Jag vill gå lite i förväg och fråga kollegerna om det finns några invändningar. För att Schulz skall ta tillbaka sitt ändringsförslag 1 har ni väl förstått att det förutsätter att vår kammare åtar sig att acceptera det muntliga ändringsförslaget istället för ändringsförslag 11. Jag frågar alltså kammaren, genom att gå lite i förväg, om den har något att invända mot att det finns ett muntligt ändringsförslag om ändringsförslag 11.
(Parlamentet motsatte sig inte förslaget.)

Ordföranden
Alltså Schulz, drar ni tillbaka ert ändringsförslag.

Cohn-Bendit
Fru ordförande, ärade kollega Schulz! En sak vill jag få klart för mig. Ni sade: Varken ETA eller IRA eller vem det än må vara skall skyddas. Men i juridiken finns det en princip att var och en som är åtalad har ett rättsligt skydd, tills dess denne är dömd. Detta kallar man la présomption d'innocence på franska för att säga det på europeiskt maner. Därför är det...
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ordföranden
Vi kan inte inleda en debatt. Ändringsförslag 1 undantas alltså från omröstningen.

Crowley
Fru ordförande! Angående det muntliga ändringsförslag Schulz föreslagit. Har jag förstått rätt när jag tror att Schulz' avsikt är att rättsligt skydd skall förvägras personer som anklagas för terroristiska brott? Det är så tolkningen återger det.

Ordföranden
Ärade kolleger, det är inte Schulz intentioner vi röstar om. Schulz har föreslagit att dra tillbaka sitt ändringsförslag på två villkor: att PPE accepterar ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 11, och han har klart och tydligt formulerat detta muntliga ändringsförslag. Reding, föredraganden, har gett sitt godkännande under förutsättning, naturligtvis, att det inte finns någon invändning mot att detta muntliga ändringsförslag tas upp till omröstning. Det kommer alltså att göras då vi röstar om ändringsförslag 11. Allt detta är mycket klart och tydligt. Den grundläggande debatten behöver vi inte fortsätta.

Schulz
Fru ordförande! Jag kan förstå att kollegorna vill komma vidare. Men eftersom just den debatt som vi för här givit upphov till en hel del turbulens i vissa medlemsländer, vill jag upprepa en sak: Man behöver inte här ge någon speciell förklaring till att varje rättsstat måste hålla sig till sina rättsliga grundregler även vid lagstiftning och oavsett gentemot vem. Det vet också Cohn-Bendit, och i detta avseende var hans inlägg bara teater. Men det är viktigt att vi här slår fast: Ingen terrorist och ingen terroristisk organisation kan nå politisk legitimitet från rätten...
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ordföranden
Ärade kolleger, jag vill påminna er om att det finns röstförklaringar som ni kommer att kunna använda i lugn och ro.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Le Gallou
Fru ordförande, vi har självklart röstat mot det här betänkandet, som syftar till att inrätta en tankediktatur och en hjärntvätt, framförallt med hjälp av media.
Men vi är lite förvånade, både med hänsyn till det här och med hänsyn till ett ändringsförslag som har antagits, över att det var så många som röstade för och såpass få som röstade mot eller avstod. Ändringsförslag 5, som har antagits och som alltså förekommer i den slutliga resolutionen, kräver, jag citerar "att invandrare från länder utanför Europeiska unionen skall bli lika behandlade när det gäller ekonomiska och sociala rättigheter, erkännande av medborgerliga, kulturella och politiska rättigheter samt framförallt rösträtt vid lokala val för icke-europeiska utlänningar boende i Europa ".
Det skulle vara intressant om kollegerna från Kristdemokratiska gruppen eller Gruppen Union för Europa, vare sig de har avstått eller röstat för det här betänkandet, förklarar för sina väljare att de på så vis har uttalat sig för icke-europeiska utlänningars rösträtt vid lokala val. Jag tror att deras väljare säkerligen skulle bli förvånade om de fick reda på hur de röstat.

Berthu
Det årliga resolutionsförslaget om rasism, såsom det har förberetts av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor i vår kammare, och såsom det presenterades i förmiddags, verkade påvisa en förbättring i förhållande till föregående års dokument. För en gångs skull undvek man omsorgsfullt att på vanligt sätt blanda ihop "rasism " och "kontroll av invandringen ". Tyvärr stod denna goda vilja inte emot länge inför ändringsförslagen som just har röstats igenom under plenarsammanträdet.
Där konstaterar man att Europaparlamentet önskar "visa det positiva bidrag som invandrarna ger det europeiska samhället " (ändringsförslag 8), att det "uppmanar medlemsstaterna att utveckla deras invandringspolitik i nära förbindelse med en passande integrationspolitik " (ändringsförslag 2), en integrationspolitik som också formuleras klart och tydligt i ändringsförslag 5: Europaparlamentet "kräver att invandrare från länder utanför Europeiska unionen skall bli lika behandlade när det gäller ekonomiska och sociala rättigheter, erkännande av medborgerliga, kulturella och politiska rättigheter samt framförallt rösträtt vid lokala val för de personer som har bott mer än fem år i en medlemsstat... ".
Denna ståndpunkt är helt oacceptabel för oss. Först och främst felbedömer den realiteten för dagens invandring, som huvudsakligen motiveras av ekonomisk självstympning i vissa länder utanför unionen, och som innebär en tung börda snarare än en möjlighet för Europeiska unionens medlemmar. För det andra, invandringen som under sådana villkor av en slump hamnar hos oss skall inte anses ämnade att stanna här för alltid. Slutligen kan vi inte acceptera att skillnaden mellan medborgare och utlänningar suddas ut genom att successivt anpassa de senares rättigheter efter de förras. En nation är faktiskt en ödesgemenskap som medborgarna delar. Man kan inte kräva rättigheter av den utan att påta sig skyldigheter. Och för att åta sig dem räcker det med att gå via naturaliseringsförfarandet, som varje intresserad part är fri att ansöka om.
I andra hand vill vi påtala att den genomröstade resolutionen begär europeiska befogenheter ifråga om kamp mot rasism och främlingsfientlighet, såväl som skapandet av ett "europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet ", vilket enligt vår mening inte skulle föra med sig någonting konkret, annat än ytterligare administration och utgifter.
Så ser orsakerna ut till att vi motsätter oss den här resolutionen.

Caudron
Europaparlamentet uttrycker regelbundet, då många betänkanden och aktuella frågor tas upp, sitt fördömande av varje form av rasism och främlingsfientlighet. Det görs tydligt och ofta med en klar majoritet.
Det här året kommer detta fördömande att få en särskild innebörd och betoning med det officiella tillkännagivandet av Europaåret mot rasism (1997) den 31 januari i Haag. Jag vill här påminna om min bestämdhet och mitt engagemang i kampen mot det avskyvärda odjuret, rasistiskt och fascistiskt, som utvecklar sig överallt i Europa i många och alltid farliga former. Vi måste också stödja det tillvägagångssätt som på ett symboliskt plan entusiasmerar Europeiska unionen, vilket har lett den till att föreskriva ett år för kampen mot rasism. Det är demokratin som står på spel.
I det avseendet beklagar och fördömer jag den brittiska regeringens inställning som har motsatt sig skapandet av ett europeiskt centrum för övervakning av rasism, en beståndsdel som skulle ha kunnat vara avgörande för att detta år av kamp skall lyckas. Även om man symboliskt måste reagera varje gång skändliga rasistiska handlingar begås, är vi likväl skyldiga att föra en daglig kamp för att utrota detta orättfärdiga, om inte skändliga, fenomen.
Rasismen är ett ont som nästlar sig in på ett försåtligt sätt och som livnär sig på en anhopning av orsaker till svårigheter, vilket leder till ett sökande efter syndabockar. Parlamentet gör rätt i att regelbundet attackera rasismen, men det bör göra allt för att, i närheten av de europeiska medborgarna, ge sitt bidrag till kampen för den mänskliga integriteten, friheten och demokratin.
Det bör, vi bör alltså peka ut tal och handlingar av fascister, nyfascister eller inte, men även och framförallt deras medbrottslingar som man mycket ofta återfinner inom "mycket värdigare " politiska församlingar och t.o.m. regeringar. Den vardagliga rasismen, den banala rasismen är rasismens mylla som vi kritiserar i våra resolutioner. Den skall spåras upp varhelst den gömmer sig, inklusive de många bänkarna i vår kammare.

Díez de Rivera Icaza
Det är viktigt att EU utropar 1997 till "Europaåret mot rasism ". Detta kommer att, på ett effektivare och mer samordnat sätt, uppmuntra all slags verksamhet, inom de europeiska ramarna, i kampen mot rasism, främlingsfientlighet och antisemitism.
Detta binder likaså regeringskonferensen till att i det reviderade fördraget inkludera ett klart, koncist och kategoriskt åtagande till förmån för kampen mot rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. Detta inför de ständigt växande ideologier som uppkommit i en anda av fanatism och farliga fascistiska strömningar, fundamentalism som yttrar sig i förfärliga våldshandlingar och som för tankarna till förintelsens fasor.
Det tysta medgivandet, detta "vi visste inte " som så många medborgare rentvådde och rentvår sig med än idag tvingar oss att agera och proklamera en och tusen gånger att vår nittonhundratalskultur också till en del är en blandad kultur, och att däri ligger dess rikedom.

Holm, Lindholm och Schörling
Rasism måste bekämpas på alla plan och i alla sammanhang. Vi har därför röstat ja till resolutionen, trots att den innehåller vissa punkter som vi har en helt annan uppfattning om. Det gäller bl.a. harmonisering av asyl- och invandringspolitiken, överföring till första pelaren av åtgärder mot rasism och förstärkande av de rättsliga instrumenten.
Viljan och önskan att aktivt bidra till kampen mot rasism är vi dock ense om, och resolutionen innehåller många bra och viktiga punkter.

Linser
De fria ledamöterna från Österrike röstar innehållsmässigt för Fords och Oostlanders resolutionsförslag, innefattande även ledamoten Lukas föreslagna inskränkning, enligt vilken den under tankstreck 6 givna uppräkningen kan anses som en listning av tidigare antagna resolutioner kring det aktuella temat, men inte som en innehållsmässig bekräftelse på resolutionen av den 9.5.1996 rörande fördömandet av FPÖ och dess talesman Dr Jörg Haider.
Ministerrådets möte om fiske
Medina Ortega
Med anledning av omröstningen vi just företagit om fiskeriutskottet gläder sig min grupp åt att ändringsförslag 5 som presenterades av Gruppen Europeiska enade gruppen - Nordisk grön vänster antagits, och samtidigt beklagar jag personligen att inte också ändringsförslag 7 från samma grupp kunnat antas. Båda ändringsförslagen rör fiskeavtalet med Marocko, som är gemenskapens viktigaste avtal. Enligt min mening gjorde man sig skyldig till överlåtelse av kommissionens ansvarsområde när man accepterade en förlängning av fiskestoppet från två till fyra månader utan tillräckliga garantier, och, framför allt, utan någon som helst försäkran om att detta fiskestopp respekteras även från marockanskt håll.
Därför hoppas jag att kommissionen ägnar detta ärende mer uppmärksamhet och att man i framtiden noggrant analyserar vilka eftergifter som kan göras med tanke på att Marocko för tillfället är mottagare av betydelsefullt bistånd från Europeiska gemenskapen. Våra fiskeområden förtjänar att värnas om och det går inte att låta våra fiskares framtid bero på politiska beslut tagna av den marockanska regeringen, vilka kanske grundar sig på helt andra slags hänsynstaganden.
Betänkandet av Thomas (A4-0414/96)
Ahlqvist, Andersson, Theorin och Wibe
Vi anser inte att det finns behov av att nu anta en gemensam skogsbruksstrategi. Unionen står nu inför väldiga problem, då det gäller att anpassa jordbruks- och regionalpolitiken i samband med östutvidgningen. Det är då olämpligt att anta en gemensam strategi för ytterligare ett område, i synnerhet då det redan i dag finns fungerande skogspolitik i de enskilda länderna. Varje land har en skogsvårdslag och en myndighet för skogssektorn.
Det förekommer dessutom ett omfattande internationellt samarbete på skogspolitikens område, t.ex. inom ramen för FAO och ECE. Det finns också ett väl fungerande internationellt samarbete vad gäller kartläggningen av skogsskadorna i Europa.
En gemensam skogspolitik är av tvivelaktigt värde, eftersom problemen är så olika inom unionens länder. Så utgör t.ex. avbetning ett stort problem i Medelhavsområdet, medan man i de nordliga länderna anslår medel för att förhindra att öppna hagar och betesmarker växer igen. Skogsbränder är heller inget betydande problem i de nordliga länderna. I Norden finns också en väl fungerande miljöcertifiering, och det är känt att konkurrentländerna, t.ex. Kanada och USA, har utövat påtryckningar för att få till stånd en gemensam sådan certifiering på en lägre nivå än den i Norden. Det finns alltså en betydande risk för att miljökraven på t.ex. svenskt skogsbruk skulle minska av en gemensam certifiering.
Slutligen anser vi att det är onödigt att unionen med detta dokument tar på sig nya utgifter. Går alla förslagen igenom, innebär det en årlig ökning av unionens utgifter med ca 350 miljoner ecu. Lejonparten av detta belopp går till två anslag, nämligen till bekämpandet av skogsbränder (vilket innebär att stödet i huvudsak tillfaller Medelhavsländerna) samt till AVS-länderna, dvs. i huvudsak de forna kolonierna. Detta anser vi vara fel. Vill parlamentet utöka stödet till bekämpandet av skogsbränder, finns redan i dag en sådan budgetpost, och om man vill stödja skogsbruket i utvecklingsländerna, så sker det bäst via det ordinarie anslaget till utvecklingshjälp.

Lindqvist
Det behövs ingen gemensam skogspolitik för EU. Det behövs inte heller någon gemensam " skogsbruksstrategi" som det står i betänkandet, vilket är en omskrivning för en framtida skogspolitik. De finansiella anslag som skulle beviljas för den gemensamma " skogsstrategin" skulle inte gynna Norden, utan i första hand Medelhavsländerna och deras forna kolonier.
Det betänkande som utarbetats av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är mycket bättre än kommissionens förslag. För att stoppa nya framstötar från kommissionen i detta och liknande ärenden, där EU lägger under sig fler och fler områden, är det bästa man kan göra att säga nej. Jag har därför också röstat nej till betänkandet.

Titley
Jag röstar med glädje för detta utsökta betänkande av min brittiska labourkollega David Thomas.
Även om jag skulle kallas en " stadis" i Storbritannien, och trots det faktum att jag representerar en huvudsakligen urban valkrets, har jag goda skäl att stödja skogens framtid. Redrose Forest i min valkrets är ett underbart exempel på hur skogsbruket kan hjälpa till att uppfylla ett antal viktiga behov. Det skapar arbetstillfällen i ett område som drabbats av industrins tillbakagång. Det förbättrar miljön för de boende och ger dem en " grön lunga" och renare luft att andas. Det tillhandahåller en välkommen ny plats för såväl turister och ortsbor att besöka och kunna glädja sig åt.
Så jag välkomnar tankarna i detta betänkande på informations- och medvetenhetskampanjer, för att säkerställa att alla får reda på att skogsbruket har en positiv inverkan på deras liv - och på planetens. De människor som oroas av att skogarna skövlas kommer att ställa sig bakom kravet på att EU skall arbeta för en internationell konvention om skogsskydd. Vi bör hjälpa utvecklingsländerna att avväga sina behov av ekonomisk tillväxt mot alla människors behov att andas!
Betänkandet av Reding (A4-0368/96)
Crowley
Jag har två skäl för att lägga ner min röst i den slutliga omröstningen om detta betänkande. För det första så avslogs ändringsförslag 7, som uttryckligen hade respekterat mänskliga rättigheter för alla. För det andra så stod ändringsförslag 11, som ändrades muntligen, i strid mot allas rätt att förutsättas vara oskyldiga.
Jag skulle inte, tillsammans med alla ledamöter av denna kammare, se genom fingrarna med någon terrorism, vare sig institutionell eller halvmilitär. Vi får emellertid inte tillåta vårt motstånd mot våld att fördunkla vår respekt för och vårt skydd av mänskliga rättigheter.

Eriksson och Svensson
Vi har röstat nej till Redings betänkande.
Vi tar kraftfullt avstånd från terrorism och varje form av terrorhandling. Vi kan under inga omständigheter tänka oss att stödja någon rörelse som har terrorn som metod.
Problemet med detta betänkande är dock risken att rättssäkerheten sätts ur spel, eftersom det på några punkter inte är tillräckligt tydligt.
Terrorismen måste ges en mer tydlig definition. Dessutom måste det klargöras vem som definierar vilka rörelser som skall anses vara terroristiska och vilka " stödkretsar" för terrorism som avses i betänkandet.
Betänkandet har också för avsikt att inte bara realisera, utan även stärka Europols befogenheter. Vi motsätter oss en sådan utveckling. Vi menar i stället att det redan fungerande Interpolsamarbetet kan användas och effektiviseras i arbetet mot internationell terrorism.
Kampen mot terrorismen är viktig, men den får inte berättiga till en försvagning av rättssäkerheten i samhället.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet röstar för Redings betänkande, men mot uppmaningen till harmonisering av straffsatserna för allvarlig gränsöverskridande brottslighet. Vi delar föredragandens oro för den terrorism, som äger rum i de europeiska demokratierna, och välkomnar en samordnad insats till bekämpning av denna. Vi är emellertid nödsakade att gå emot en harmonisering av medlemsstaternas straffsatser - även om det endast är fråga om sådana allvarliga gränsöverskridande förbrytelser som terrorism. De europeiska befolkningarna har olika uppfattningar om hur deras samhällen skall inrättas rent straffrättsligt. Vi ser inget skäl till att kränka dessa uppfattningar genom en harmonisering - när det i övrigt inte finns något som helst hinder för oss att samarbeta om bekämpningen av terrorism utan en gemensam strafflagstiftning.

Lindqvist
Terrorism kan inte accepteras i ett rättssamhälle. Kraftfulla åtgärder krävs mot terrorismen. Den måste bekämpas på alla nivåer med lagliga medel. Ett demokratiskt öppet samhälle är bästa sättet att motverka grogrunder för terrorism. Ett problem med betänkandet är att terrorism inte definieras och att detta kan sätta rättssäkerheten ur spel.
Praktiska och tekniska insatser på flygplatser, t.ex. vid bagagehantering och i data- och telesystem, måste förbättras. Ett mer utvecklat samarbete måste ske mellan Interpol och Europol. Det är ett misstag att tro att effektivitet är detsamma som överstatlighet.
Europols verksamhetsområde bör enligt min uppfattning inte utvidgas till att omfatta terroristbekämpning. Det är en fråga för de enskilda medlemsstaterna. Europol får inte bli ett " EU-FBI" . Mot denna bakgrund har jag röstat nej till betänkandet.
Betänkandet av Valverde López (A4-0396/96)
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Det finns två tunga skäl att rösta mot detta betänkande. Ett är att det är ett starkt inlägg för en ökad federalism inom EU, t.ex. punkt 28 som beklagar att kravet på enhällighet " försvårar beslutsfattandet" , punkt 32 som kräver att " ansökarländerna måste inse" att EU är " en process för politisk, ekonomisk och valutamässig enhetlighet" och punkt 30 som beklagar att vissa länder har möjlighet att avstå från EG-domstolens verksamhet. I så gott som varje punkt betonas vikten av ytterligare överstatlighet inom EU.
Det andra skälet är att betänkandet är klart " högerbetonat" vad gäller den allmänna politiska inriktningen. Till exempel i punkt 9 hävdas att de nationella myndigheterna måste agera för att " ta bort byråkratiska och kostsamma hinder" för företagarna för att dessa skall kunna skapa arbetstillfällen. Att på detta sätt antyda att arbetslösheten i EU beror på dåliga villkor för företagandet är en analys baserad på nyliberal teori och något som vi inte ställer upp på.

Lindqvist
I rapporten betonas unionens framsteg för att den gemensamma valutan skall kunna förverkligas. Man pekar också på de problem som man ser angående EMU, t.ex. att EMU måste kombineras med starka mekanismer som möjliggör ett stärkt samarbete inom det ekonomiska, sociala och skattemässiga området. Det slås också fast att beslutsfattande med enhällighet i rådet måste bort.
Mot bakgrund av att betänkandet har en stelbent federalistisk uppfattning om vad som är bra för Europasamarbetet har jag röstat nej.
Betänkandet av Escudero (A4-0410/96)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi måste lägga ned våra röster vad gäller detta betänkande. Det innehåller många goda iakttagelser, men vissa punkter är för oss omöjliga att ställa upp på.
I punkt K talas det om de fyra symbolerna för " den europeiska kulturella identiteten" , nämligen judendom, kristendom, hellenism och romartid. Här glömmer man t.ex. hela arvet från den muslimska kulturen och även den nordisk-germanska mytologin och rättsuppfattningen.
I punkt 1 talar man om behovet av att rådet skall frångå kravet på enhällighet till förmån för det federalistiska kravet på kvalificerad majoritet. Vi tror att enhällighet är en viktig garanti för den kulturella mångfalden i Europa.
I punkt 23 rekommenderar föredraganden att kommissionen skall utarbeta ett skolmaterial om Europas historia som " skall införas som obligatoriskt skolämne i medlemsstaterna" . Vi tror inte att man uppnår något positivt genom denna typ av åtgärder av propagandistisk natur. Varje land måste behålla suveränitet över sitt utbildningssystem.

Lindqvist
Det finns ingen anledning att använda kvalificerad majoritet när det gäller kulturfrågor. I den mån det finns en europeisk kulturidentitet kan den inte tvingas fram genom majoritetsbeslut; det får bara motsatt verkan.
Hur undervisningen i grundskolan läggs upp och vilka läromedel som skall användas är en fråga som bäst avgörs på nationell eller lokal nivå. Skolundervisningen och vad den skall innehålla är ingen fråga för EU. Därför röstar jag nej till betänkandet.
Betänkandet av Schmidbauer (A4-0012/97)
Bernardini
Förtjänsten hos den grönbok som kommissionen har presenterat är att inleda debatten om situationen inom transportsektorn och att ta sig an problemen med de externa effekterna (olyckor, överbelastning, föroreningar...).
Jag vill gratulera föredraganden till hennes utmärkta arbete. Hon har kunnat ta ett helhetsgrepp på problemet genom att förespråka en rättvis metod, nämligen att varje transportmedel bör bära de externa kostnader som det ger upphov till. För min del skulle jag också vilja understryka den betydelse vi bör tillmäta de kombinerade transporterna. De respekterar miljön, de står för en lösning på överutbudet och representerar därför ett konkurrenskraftigt alternativ.
Slutligen kvarstår en fråga som kommer att framkalla livliga reaktioner: harmonisering av skatter och avgifter på unionsnivå. Inom det här området bör kommissionen tillämpa en pragmatisk metod. Jag beklagar att den inte är bekymrad över den allmänna opinionen. Att t.ex. öka vägtullarna tenderar till att utmanövrera mindre bemedlade hushåll från de stora lederna, alltså från en grundläggande frihetsutövning: rörelsefriheten. På den här punkten måste kommissionen omforma förslagen till oss.

Caudron
Schmidbauerbetänkandet presenteras med intresset och nödvändigheten av att ta transporternas negativa effekter i beaktande, särskilt lastbilstransporterna. Faktum är att det pris som betalas för ett enskilt transportmedel ofta bara täcker en del av de faktiska kostnader som är förenade med föroreningar, olyckor och trafikstockningar. Storleken på de externa effekternas kostnader för hela Europeiska unionen (250 miljarder ecu per år) avslöjar debattens betydelse och vikten av vad som står på spel för Europa. Vi måste alltså ge vårt stöd till det här dokumentet.
Först och främst för de brännande ekonomiska frågor som det kommer fram till. Att inrätta en mer rättvis prissättning inom transportsektorn innebär att föreskriva incitament som kan förändra inställningen hos tillverkare och användare. För vägnätets del kan det t.ex. innebära att trafiken flyter bättre inom vissa zoner, vilket leder till en förbättring av trafikflödena, fördelaktigt för de europeiska företagens konkurrenskraft genom tidsvinsten.
Att inkludera den faktiska kostnaden för transporter innebär också att upprätta lika möjligheter för de olika transportmedlen, på så sätt underställs de optimala konkurrensvillkor inom unionen. Och denna utveckling bör tas i beaktande, i synnerhet med utsikterna till en liberalisering och öppning av transportmarknaderna.
När det gäller ekonomisk och social sammanhållning kommer dessutom de åtgärder som integrerar de faktiska kostnaderna att undantagslöst leda företagens investeringar i en annan riktning. Det kommer att föra med sig en diversifiering av transportmedel och en utveckling av infrastrukturerna, vilket på så vis gör det möjligt att harmonisera och få de transeuropeiska näten i jämvikt igen.
Slutligen tror jag att vissa åtgärder som föreslås av grönboken, så som differentierade priser beroende på bränslekvaliteten, avgifter i känsliga och igenkorkade zoner etc., tillmötesgår de miljömässiga föreskrifter som de europeiska medborgarna kräver.
En debatt om problemen med transporters faktiska kostnader bör inledas inom unionen. betänkande av Schmidbauer kan bidra till detta, vilket utgör ytterligare en anledning till att stödja det.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna välkomnar kommissionens grönbok och Barbara Schmidbauers betänkande i debatten om transportsektorn. Både grönboken och betänkandet är goda bidrag till debatten.
I EU skall femton länder nå enighet i de politiska frågor, som uppkommer varje dag. Transportpolitiken är förbunden med en lång rad andra politikområden. Därför är det svårt att bli enig om transportpolitiken, och det kommer alltid att finnas några aspekter av en fråga, som ett eller flera länder inte kan enas om. Detta betänkande är således en kompromiss. Innehållet är av hög kvalitet, men det finns detaljer, som med nödvändighet måste få ytterligare belysning. Sålunda finns det också delar av betänkandet, som vi inte omedelbart kan gå med på från dansk sida. Men är det nödvändigt att fästa uppmärksamheten på, att det här är frågan om ickelagstiftningsmässiga åtgärder, och vi är - för att få alla aspekter med - nödgade att ge debatten fria tyglar. Alternativet är, att politiken står still, och att sådana sektorer som godstransport inte kommer framåt; flaskhalsar och orättvis konkurrens i fråga om skatter, energiförbrukning, föroreningar, kör- och vilotid osv.
De danska socialdemokraterna har i dag röstat ja till betänkandet om rättvis och effektiv prissättning på transportområdet, därför att det är ett bra betänkande, och därför att vi starkt stöder utvecklingen av konkurrensparametrar, som syftar till en rättvis konkurrens. Inte bara mellan transportleverantörerna , utan också mellan transportformerna .

Linser
I huvudsak röstar vi för ett antagande av punkterna 3 till 21 men när det gäller punkterna 15, 16 och 18, alltså de som i huvudsak behandlar harmoniseringen av avgifter för finansiering av vägar, måste vi från österrikisk sida göra de anmärkningarna att kostnaderna för byggande och underhåll av landsoch motorvägar för oss i alpina regioner är högre än det europeiska genomsnittet. Därför kan vi bara rösta för en gemensam europeisk harmonisering - framför allt med avseende på punkterna 15, 16 och 18 - om det står klart att man tar hänsyn till de österrikiska merkostnaderna.
Betänkandet av Schaffner (A4-0001/97)
Eriksson och Svensson
Undertecknade har röstat emot Schaffnerbetänkandet på grund av följande:
1.Unionsfördragets många oklara avsnitt skapar osäkerhet inom gemenskapsrätten, vilket i praktiken ger domstolen en godtycklig tolkningsrätt som i en verklig parlamentarisk demokrati vore oacceptabel.2.EU-institutionerna har gång på gång visat bristande respekt för den nationella suveräniteten genom att överskrida den kompetens som fastläggs i direktiven och utan grund fortlöpande utvidga sin makt över nationell rättskipning.- Betänkandet av Lambraki (A4-0349/96)
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi kan inte ställa upp på att rådsbeslut om invandring, asyl, narkotikapolitik, bedrägerier, civilrättsligt samarbete och vissa former av polissamarbete skall fattas med kvalificerad majoritet. Vi anser att kravet på enhällighet skall behållas.

Lindqvist
Gemensamma ståndpunkter genom mellanstatliga avtal är långsiktigt en bättre modell för att lösa de frågor som tas upp i artikel K 1 än att beslut om dessa skall tas med kvalificerad majoritet. Invandrar-, asyl- och visumpolitiken måste samordnas bättre. Det bör ske genom enhällighet och inte genom majoritetsbeslut. Polis- och tullsamarbete måste självklart vara mellanstatligt. Att föra över narkotikapolitiken till EU-nivå kan innebära en försämring genom att den svenska/nordiska restriktiva narkotikapolitiken ersätts med en mer liberal legaliseringspolitik. Betänkandet skulle, om det blev EU: s politik, innebära en kraftig överföring av beslutsmakt från medlemsstaterna till EU-nivå. Därför röstar jag nej till betänkandet.

Ordföranden
Sålunda avslutas omröstningen.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.30.)

