Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?
Herr Posselt har ordet.

Posselt
Herr ordförande! På sidan 15 står att jag under frågestunden i går ställde en fråga om införande av särskilda naturkategorier inom naturskyddet. Men jag ställde en fråga om utvidgningen österut, mot Tjeckien, och om införande av särskilda rättskategorier och kategorier för mänskliga rättigheter i processen för utvidgning österut. Det är en stor skillnad. Jag ville bara påpeka det.

Ordföranden
Tack, herr Posselt. Motsvarande korrigering ska föras in.

Wijenbeek
Herr ordförande! Jag skulle vilja fråga om det är sant att presidiet tagit ett beslut om att göra oss till administrationskontor i stället för folkvalda ombud och i fortsättningen administrera våra kilometerställningar, våra tågbiljetter, våra besök på diverse lokaler, de utflykter vi gör. Kort sagt, vi måste lägga hela vår själ på att administrera. Vill ni ta hänsyn till, herr ordförande, att vi är här för att företräda våra väljare och inte i egenskap av administrationsavdelningar eller för att föra långa register över förflyttningar för administrationens skull. Får jag påpeka att det är våra väljares uppgift att bedöma oss och inte presidiets.

von Habsburg
Herr ordförande, vi ser nu allt oftare en tendens att vi alltmer utgör ett bihang till förvaltningen och inte längre är företrädare för folket. Jag skulle dock vilja be er att energiskt titta på detta, för det är helt klart att förvaltningen vill ta över allting och göra oss till verkställare. Jag hörde nyligen att någon i förvaltningen sade: parlamentarikerna är ett nödvändigt ont. Vi har inte lust att vara ett nödvändigt ont!
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket herr Habsburg. Jag vet inte om någon sagt denna mening, som jag avhåller mig från att bedöma, men det är ändå uppenbart att presidiets beslut inte har något att göra med administrationens önskan att kontrollera. Presidiets beslut består helt enkelt i att ett reseunderlag ska lämnas, och det är inte första gången som vi måste lämna reseunderlag, som alla ledamöterna vet. För alla de resor som inte är den vanliga veckoresan, utan den s.k. voyage intérimaire , lämnas ett underlag, vilket är något som ingen någonsin ansett vara kränkande för ledamotens värdighet, eller som en önskan från administrationens sida att kontrollera. Det är helt enkelt så att det är en överenskommelse som inte tillkommit i dag. Det är en överenskommelse som antogs i Luxemburg vid mötet i juni och det presidiet gjort är helt enkelt att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra Luxemburgöverenskommelsen.
(Protokollet justerades.)

Ordföranden
I går i Oslo, antog världssamfundet ett avtal för att förbjuda tillverkning, lagring och handel med s.k. antipersonminor.
Detta slags vapen dödar eller stympar mer än 25 000 människor per år, särskilt bland civilbefolkningen. Över hundra miljoner minor finns fortfarande utspridda i omkring 70 länder.
Vårt parlament har uttalat sig vid ett flertal tillfällen, genom resolutioner, för att stödja det resultat som igår uppnåddes i Oslo. Jag vill tacka medlemsstaterna i vår union för de ansträngningar som gjorts för att uppnå det här resultatet. Jag vill också hälsa USA: s "konstruktiva avstående" med tillfredställelse, i hopp om att de kan komma att ändra sin inställning.
Det här resultatet kan inte kompensera det lidande som redan uppstått på grund av dessa vapen. Vi måste fortsätta att stödja processen med minröjning. Men varje gång som världssamfundet når denna slags överenskommelser, blir världen lite bättre. Europa bidrar till det och det är för oss alla, det är jag övertygad om, en anledning att känna tillfredställelse.

Utlämning mellan medlemsstaterna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-265/97) av Palacio Vallelersundi från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om konventionen upprättad på grundval av artikel K.3 i Fördraget om Europeiska unionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater.
Fru Palacio Vallelersundi har ordet.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Sedan 1957 då den då begynnande europeiska integrationsprocessen proklamerades som ett mål, den allt närmre unionen mellan Europas länder, har vi kommit långt.
I dag proklamerar våra fördrag målet att förverkliga ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Och vi har kommit långt, det är sant. Men detta område med frihet är fri rörlighet för varor, kapital och tjänster, och än så länge mycket liten fri rörlighet för personer. Detta område med frihet, herr ordförande, är ett område som ger brottslingarna mer frihet än garantier att kunna fortsätta denna brottslighet. När det gäller de andra målen: säkerhet och rättvisa måste vi även i dag framhäva att hindren för ett verkligt straffrättsligt samarbete fortfarande kvarstår.
Herr ordförande, frustrationerna som lamslår de europeiska medborgarna är många. Frustrationerna är lika många som förväntningarna att Europeiska unionen, de europeiska institutionerna, ska göra något åt saken. Vi minns de demonstrationer som nyligen hölls i Belgien med anledning av de hemska brott som begåtts. Vad begärde Europas medborgare då? Att de instrument som behövs ges för att underlätta utlämning, att instrument ges för direkt överlämnande av brottslingar till rättskipningen, inom Europeiska unionen. Och detsamma kan sägas om demonstrationerna i Spanien med anledning av ETA: s mord på en ledamot i Ermuas fullmäktige.
Herr ordförande! Jag har sagt att frustrationerna är många, och inom det här området är det det första man måste framhäva. Trots det måste vi ta den här konventionen som ett steg, ett otillräckligt steg, ett steg som inte är tillfredsställande, men ett steg till på vägen att uppnå detta område med frihet, säkerhet och rättvisa. Och konventionen övertygar oss inte, herr ordförande, för det första eftersom den håller oss kvar inom området för folkrätten. Det handlar om en multilateral konvention och även om det handlar om en rättsakt från rådet så handlar det inte om en rättsakt från Europeiska unionen som sådan, utan här är fortfarande varje medlemsstat en oberoende enhet och talar i eget namn. Vi är långt ifrån detta inre område, detta enda område med frihet, säkerhet och rättvisa.
En annan fråga vi måste klaga på är att Europaparlamentet inte tillfrågats under utarbetandet av denna konvention. Vi skulle kunna säga att vi är vana vid det, om det inte var så att detta parlament aldrig kommer att vänja sig vid att rådet inte respekterar reglerna i fördragen, aldrig kommer det att vänja sig vid att man inte lyssnar på dess åsikter, vilket gällande fördrag fastställt. Vi hoppas, från och med nu och med de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget - som gör det obligatoriskt att rådfråga parlamentet -, att rådet reagerar och slutar upp med dessa dåliga vanor, och i fortsättningen rådfrågar parlamentet inom detta område som är av största intresse för de europeiska medborgarna, som denna församling representerar, herr ordförande.
Parlamentet har inte rådfrågats. Det handlar dessutom om en internationell konvention. Trots det har vi sagt att den är ett steg framåt och varför är den det? Eftersom den underlättar villkoren för utlämning i förhållande till konventionen 1957, som var en konvention fastställd inom ramen för Europarådet och inte en konvention mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen. På grund av den politiska integration som uppnåtts, på grund av det ömsesidiga förtroendet mellan existerande rättssystem, kräver medborgarna att en lösning ges inom Europeiska unionen och inte i externa fora som Europarådet.
Bland de mest utmärkande framgångarna i den nya konventionen bör vi, herr ordförande, visa på omfattningen av de gärningar som ger upphov till utlämning när gränsen för straffvärdet sänkts från ett år till sex månader; införandet av möjligheten att frihetsberöva en person på annan plats än på anstalt; inkluderandet av skattebrott, för det är viktigt att Europa med bättre lämpade instrument kämpar emot skattebedrägerier; etablerandet av tvånget att bevilja utlämning av egna medborgare; det delvisa avskaffandet av av specialitetsrekvisitet, dvs. att en brottsling kan eftersökas för andra brott, för vilka utlämning ej begärts, då dessa brott ej leder till fängelse.
Och synnerligen viktigt just nu är avskaffandet av hindret för politiska brott, som artikel 5 innehåller. Dvs. att det nu inte längre går att neka utlämning på grund av politiska brott. Det är också viktigt med upphävandet, åtminstone delvis, av kravet på dubbel straffbarhet vid terroristrelaterade brott. Men i den här församlingen har vi också mycken kritik mot konventionen.
Den första är att det är väldigt få förbättringsförslag när det gäller handläggningen av utlämningsförfaranden. Man måste göra dessa förfaranden smidigare. Det är nödvändigt att förenkla handläggningen och man måste gå längre ändå. Den andra är att inte en maxtid fastställs för handläggningen av dessa ärenden, vilket faktiskt fastställs i konventionen 1995 om frivillig utlämning, också inom Europeiska unionen.
Dessutom måste vi visa på att konventionen ger möjlighet att lämna reservationer till praktiskt taget alla de framsteg jag visat på, och att det är något som motsäger andan i vad som proklameras i Europeiska unionens konstituerande fördrag, och som finns med i konventionens ingress. Om det existerar ett ömsesidigt förtroende mellan rättssystemen, om det existerar ett ömsesidigt förtroende för medlemsstaternas rättsregler kan man inte förstå att det är möjligt att dessa reservationer finns.
Herr ordförande! En av två möjligheter: antingen är vi en samling stater där vi tillmäter varandra ett lika värde när det gäller systemet att garantera medborgerliga fri- och rättigheter eller så upphör Europeiska unionen att ha en betydelse. Europeiska unionen kommer då att vara en inre marknad, en tullunion men aldrig en äkta union med fria medborgare som kämpar för samma intressen.
Slutligen, herr ordförande, den yttersta kritiken av konventionen som vi måste göra från denna församling är att domstolen i Luxemburg inte har någon behörighet, inte ens för den inledande tolkningen, det minimum som andra konventioner, som Europol-konventionen, fastställer. Det sägs att frågan skall studeras om ett år. Men det är otillräckligt och det måste vi klaga på.
Och, vilken är då slutsatsen? Jo, slutsatsen är att vi, trots allt, ska stödja konventionen, vi ska begära att den ratificeras å det snaraste, vi ska be de medlemsstater som lagt fram reservationer att inte använda sig av dessa eller att de ratificeras i begränsad utsträckning, och vi måste också be rådet att undersöka möjligheten av att denna konvention ska kunna träda ikraft innan den mest senkomna av medlemsstaterna ratificerar den, enligt den filosofi som fastställs i Amsterdamfördraget.
Herr ordförande! Min grupp kommer att rösta för betänkandte, på ett villkor, och det är att punkt 13 inte godtas, som ber medlemsstaternas parlament att inte ratificera konventionen så länge domstolen i Luxemburg inte är behörig domstol.
Jag har talat om att vi intehåller med, att vi vill att domstolen i Luxemburg ska ha behörighet, men jag har också sagt att Europa byggs upp lite i taget, att det byggs steg för steg, att detta är ett steg vi inte bör låta gå förlorat, och att det vi bör göra är, utifrån denna grund, att fortsätta avancera för att, inte med hjälp av folkrätten, utan med hjälp av verkliga gemenskapsinstrument, verkliga instrument från Europeiska unionen, förverkliga denna proklamering i Amsterdamfördraget att skapa ett verkligt område med frihet, säkerhet och rättvisa som våra medborgare kräver av oss.
(Applåder)

Voggenhuber
Herr ordförande, mina damer och herrar! Utskottet för institutionella frågor har i huvudsak enhälligt lagt fram tre yrkanden till inrikesutskottet. Två av dem har tacknämligt beaktats. Ett av dem har nu föredraganden mycket energiskt tagit avstånd från, vilket jag mycket beklagar.
De två punkterna gäller EG-domstolens behörighet. För det första appellen till de nationella parlamenten att göra sin ratificering avhängig av EG-domstolens behörighet, och för det andra den mycket uttryckliga anhållan till rådet att granska EG-domstolens behörighet inte först efter ett år, utan ofördröjligen. En tredje begäran gäller ett missförhållande, som inte nämndes i Palacio Vallelersundis betänkande från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, nämligen avsaknandet av rättsstatliga minimiförutsättningar vid genomförandet av dylika utlämningsbegäranden. Det kanske är okänt för många, men ändå ett nästan otroligt tillstånd, att dessa nationella utlämningsförfaranden inte innehåller de mest primitiva rättsskyddsgarantier som finns i varje straffrätt - rätt till advokat, rätt att få information om sina rättigheter, rätt till överklagande, tidsfrist för processen, dvs. här hålls medborgare fängslade månader i sträck utan tidsfrister, utan omprövning av häktningsbeslutet, och rådet gör inga försök att komma fram till en överenskommelse om detta.
Jag beklagar utomordentligt föredragandens avståndstagande från denna fråga. Detta parlament har alltid varit förespråkare för två saker: Fördjupandet av samarbetet i Europa, och skapandet av en europeisk demokrati med grundläggande och medborgerliga rättigheter. Det är viktigt hur parlamentet förhåller sig i en konfliktsituation, och en sådan konfliktsituation föreligger här mellan ett fördjupat samarbete, som vi välkomnar, och de medborgerliga rättigheterna.
Föredraganden har uteslutande hänvisat till att en rad hinder undanröjs här. Det är en syn på saken, och naturligtvis välkomnar vi att man även undanröjer hinder när det gäller utlämningsproceduren mellan EU-staterna. Men det är också viktigt att skärpa blicken för att dessa hinder utgör rättsstatliga garantier, rättsskyddsgarantier för medborgarna. Det handlar inte om vilka byråkratiska hinder som helst, det handlar till exempel om förbudet mot utlämning, när brottsrubriceringen i det egna landet inte är belagd med straff, eller förbudet mot utlämning av egna medborgare, eller förbudet mot utlämning till tredje land utan förnyad förfrågan hos det första landet. Alla dessa så kallade hinder utgör väsentliga medborgerliga rättigheter. Jag tror det är riktigt att man ifrågasätter dessa hinder inom ramen för en fördjupning av det europeiska samarbetet, men, och detta Men är icke förhandlingsbart, endast i ett sammanhang där man på europeisk nivå skapar rättsgarantier och behörighet för domstolen.
Vi råkar här in i en konflikt, som är helt och hållet avgörande. Jag tror att om vi inte upphör med centraliseringen på somliga områden, framför allt på den inre säkerhetens område, där vi med nödvändighet avvecklar nationella medborgerliga rättigheter och demokratiska normer, utan att samtidigt fastlägga dem på europeisk nivå, då skapar vi en djup konflikt i frågan om europeisk integration. Därför vädjar jag till Er att understödja detta ändringsförslag om minimigarantier i utlämningsförfarandet, som också huvudsakligen understöddes av institutionella utskottet. Min grupp kommer av nämnda anledningar inte att rösta för detta betänkande.

Schulz
Herr ordförande, mina damer och herrar! Vi kommer i motsats till Gruppen De gröna att godkänna fru Palacios rapport, även om vi mycket väl instämmer i den ena eller andra anmärkningen, som Voggenhuber har framfört i sin grupps namn. Som vi mycket ofta måste göra vid betänkanden av denna art vill jag börja med kritik mot rådets förfaringssätt, vilket dock än en gång är helt symptomatiskt.
När vi diskuterar om - och Palacios betänkande är ett bidrag till detta - att det i Europeiska unionen också kontinuerligt måste finnas en gemensam rättsstatlig utveckling, parallell med den ekonomiska utvecklingen, till den finansiella utvecklingen, men i början av dessa debatter alltid på nytt varje gång fastslår att redan elementära spelregler kränks, t.ex. att man alltid hör Europaparlamentet i samrådsförfarande först efteråt, när saker och ting redan är på väg, då visar detta fel i rådets förfaringssätt redan det avstånd till demokratin, som rådet visar, särskilt vad gäller tredje pelaren i Maastrichtfördraget.
Detta kommer kanske att ändras på i och med Amsterdamfördraget, som föreskriver obligatoriskt samråd med Europaparlamentet. Vid sidan av detta odemokratiska förfaringssätt saknas, som också Palacio redan har nämnt, behörigheten för EG-domstolen. Inte heller detta för första gången. Vi beklagar detta om och om igen. Endast det faktum, att EG-domstolen inte är behörig är redan det ett rättsskyddselement som saknas för berörda medborgare! Att inte ta med de rättsskyddsgarantier, som fortfarande finns i den nationella lagstiftningen, när man överför element i den nationella lagstiftningen, som rör den inre säkerheten, till Europeiska unionen, förstärker bara ytterligare det permanenta, undermedvetna misstroende, som finns gentemot Europeiska unionens tillvägagångssätt. Allt detta har enligt min åsikt kommit mycket korrekt till uttryck.
Det finns dock också några förbättringar, och dessa förbättringar måste vi respektera trots all kritik. Under debattens gång i vårt utskott har vi ändå vad gäller en punkt - vilket jag i detta uttalande inte vill förtiga - kommit fram till ett läge, där vi måste bekänna färg. Nämligen i frågan om det politiska brottet. Palacio berörde det; jag vill här än en gång upprepa det, eftersom det har hållit vårt utskott sysselsatt i flera veckor. I min grupps namn vill jag klart säga: om vi är en gemenskap av demokratiska rättsstater, och varje medlemsland endast tillerkänner det andra medlemslandet den rätten, att författningen som det praktiserar, som det tillämpar, skall motsvara de elementära demokratiska grundreglerna, då kan det inte finnas ett skydd mot politiska brott inom Europeiska unionen.
Att Palacios betänkande preciserar det och visar på det, är ett av de betydande bidragen som vi har arbetat fram i denna diskussion. Vårt tack för detta tillkommer inte endast föredraganden, utan alla som har tagit del i den. Med de många betänkligheter som vi trots allt har - och här kommer min komplimang till kollegan Palacio för hennes engagerade arbete och hennes beredvillighet att ta upp också våra kritiska bidrag - så har vi ändå kommit fram till det resultatet, att vi kommer att godkänna detta betänkande.

Nassauer
Herr ordförande, mina damer och herrar! För inte alltför länge sedan dömdes en portugisisk medborgare lagenligt för mord till livstids frihetsstraff. Förargligt nog lyckades han fly från fängelset och ta sig till Portugal. Förbundsrepubliken Tysklands krav om att den lagenligt dömde mördaren skulle utlämnas till Tyskland för att avtjäna sitt straff, avvisades av medlemslandet Portugal med den motiveringen, att det i Portugal inte finns några livstids frihetsstraff. Därför kunde utlämningsbegäran inte beviljas.
Detta fall beskriver exakt det problem som det här handlar om. Tvärtemot vad talaren för Gruppen De gröna sade, så handlar det inte om att riva ned rättsstaten, utan det handlar tvärtom om att först bygga upp den i Europa! Ty det är inget bevis på rättsstatlighet om ett mord inom Europeiska unionen antingen inte bestraffas alls, eller på helt olika sätt. Vi upplever här återigen att vi vad det gäller näringslivet har ett stort gemensamt område, men att detta gemenskapliga näringslivsområde inte kombineras med ett motsvarande rättsområde. Inom näringslivet kan vi otvivelaktigt handla gränsöverskridande - beklagligtvis kan de kriminella, de organiserade också göra det - men rätten har hittills ännu inte i tillräcklig utsträckning satt sig in i dessa gränsöverskridande åtgärder.
Denna överenskommelse är endast ett mycket försiktigt och, som många här menar, otillräckligt steg i denna riktning, som skall garantera att brottslingar inom unionen skall kunna ställas till svars också när de tillgodogör sig de privilegier som unionen annars erbjuder - t.ex. frihet att själva välja arbets- och bostadsort. Det är inte mer än rätt och riktigt. När jag utövar kritik mot denna överenskommelse, så är det inte enbart av de orsaker som kollegan Palacio exakt har framfört, och som också kollegan Schulz har nämnt, nämligen Europaparlamentets bristfälliga deltagande, utan också därför att stegen i riktning mot det gemensamma området bara görs i mycket otillräcklig utsträckning, överenskommelsen urholkas av många förbehåll, medlemsstaten Grekland förbehåller sig rätten att inte utlämna någon som anklagas för att ha kämpat för friheten.
Jag kan inte föreställa mig att vi någonstans i unionen har ett så annorlunda frihetsbegrepp, att det skulle gå att gömma brottsliga handlingar bakom det. Allt detta visar, att vi ännu inte har hunnit särskilt långt på väg. Trots detta är det ett steg i rätt riktning, och det är nödvändigt att denna konvention snabbt ratificeras, så att den kan träda i kraft.
(Applåder)

Schaffner
Herr ordförande! Jag vill gratulera Palacio till hennes utmärkta betänkande. För min grupps räkning gläder jag mig, precis som hon, över de stora framsteg konventionen innehåller. I ett gemensamt område utan gränser är det nödvändigt att förbättra det straffrättsliga samarbetet, för en effektivare kamp mot den organiserade brottsligheten och terrorismen. Ingen medlemsstat skall längre kunna bli en tillflyktsort där brottslingar kan gå säkra för åtal och bestraffning i andra medlemsstater.
Om konventionens grundläggande syfte svarar mot vår förhoppning genom upphävande av principen om dubbel straffbarhet, förbud mot att betrakta brott som politiska brott, införande av skattebrott och godkännande av utlämning av egna medborgare, kan jag inte annat än att hålla med Palacio då hon beklagar att vissa medlemsstater lagt in reservationer. Dessa skulle kunna göra konventionen innehållslös och framför allt skulle man kunna tro att de tyder på en brist på förtroende mellan staterna.
Jag delar visserligen inte helt Palacios analys om formen på det juridiska planet, i synnerhet vad gäller omständigheterna kring samråd med parlamentet som föreskrivs i artikel 4.6.2, men jag håller med henne om att samrådet i princip är nödvändigt. Hur som helst kommer den nya artikeln K.11.1 i Amsterdamfördraget att leda till att denna semantiska diskussion kan förpassas till det förflutna.
Jag skulle verkligen vilja att medlemsstaterna ratificerade denna konvention så snart som möjligt, och att de utnyttjar möjligheten att göra den tillämplig i och med ratificeringen.
Den svåra frågan om EG-domstolens roll kvarstår naturligtvis fortfarande. Efter avtalet som kom till stånd i Amsterdamfördraget borde rådet kunna lösa den snabbt, med hjälp av kompromissen i Amsterdam. Det finns dock ingen anledning till att unionen inte skall få se denna angelägna konvention genomföras, inte ens frågan om EG-domstolens roll.
Antagandet av betänkandets punkt 13, som infördes efter att ett ändringsförslag från fru Roth antogs, är hörnstenen som gör att min grupp stöder detta betänkande.

Wiebenga
Herr ordförande! Jag känner mig hedrad över att kommisionär Fischler, som vet mycket om jordbruk, är närvarande. Men jag undrar försynt var kommissionär Gradin är i dag. Jag hade förstått att hon skulle vara här denna vecka. Hon kanske kommer.
Herr ordförande! Den nya konventionen om utlämning är en förbättring. Utlämningen av brottslingar inom den europeiska unionen går alldeles för långsamt, det är för mycket krångel och det kommer nu att gå snabbare när denna konvention träder i kraft. Att egna undersåtar kan utlämnas, alltså nederländare av den nederländska regeringen och belgare av den belgiska regeringen, är på sätt och vis även ett viktigt steg framåt. Även det faktum att det blir lättare, eller inte lika svårt borde jag säga, att utlämna terrorister är bra och allt sammantaget är detta ett steg mot det europeiska rättsrum som vi alla strävar efter, åtminstone majoriteten i denna kammare. Konventionens svaghet har föredraganden, som jag vill gratulera till hennes arbete, också redan förklarat. Jag håller med henne om detta. Jag vill även å den liberala gruppens vägnar säga att det är en allvarlig brist att domstolen inte har någon befogenhet just på detta område där det handlar om straffrätt och den typen av saker. Amsterdamfördraget har väl gjort något åt den saken men det skulle behöva förbättras även därefter.
Ordförande, Europaparlamentet, det har redan sagts här ett par gånger, har inte hörts. I förslaget till resolution står det att vi skulle beklaga det. Jag måste säga, vi kommer att rösta om det, men jag tycker att det är svagt uttryckt. Det är egentligen inte rimligt att vi inte hörts. Den liberala gruppens slutsats är att vi under övervägande av allt kommer att rösta för förslaget till resolution.

Mohamed Alí
) Herr ordförande! Konventionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater, som vi diskuterar i dag, kan utgöra ett steg framåt i uppnåendet av detta europeiska rättsområde och europeiska jurisdiktion som, med nödvändig öppenhet och demokratiska garantier, bör komplettera och utveckla byggandet av det ekonomiska Europa, som det tidigare sagts.
Det är dock viktigt att göra några observationer angående detta, både vad det gäller innehållet som i förfarandet för antagande. Först och främst måste vi starkt kritisera att rådet inte respekterat bestämmelserna i avdelning VI i Unionsfördraget och att konventionen antagits utan att informera eller rådfråga Europaparlamentet.
När det gäller innehållet delar vi målet att förbättra det rättsliga samarbetet när det handlar om utlämningar. Men att det ska vara tillåtet för medlemsstaterna att lägga fram reservationer till nästan alla nyheter i konventionen gör att värdet av denna beror på om reservationer lagts fram eller ej av medlemsstaterna.
När det gäller förfaranden för utlämning på grund av terrorism, måste vi precis som föredraganden, beklaga att bristen på tydlighet i konventionstexten och misstron mellan medlemsstaterna kan leda till att samröre med eller deltagande i väpnad grupp inte kommer att omfattas av bestämmelserna om utlämning. Detta saknar mening i ett område med frihet och demokrati där det inte finns utrymme för politiska brott.
Det är viktigt att framhäva att utlämning alltid måste ligga i de rättskipande organens händer och inte i de verkställandes, med tanke på att överlämnandet av ansvaret för besluten till regeringarna skulle göra att individens rättsliga garantier blev sårbarare.
Slutligen är det viktigt att gå mot ett automatiskt utlämningsförfarande inom ramen för området med frihet, säkerhet och rättvisa, i syfte att uppnå ett europeiskt rättsområde och en europeisk jurisdiktion, som respekterar de grundläggande rättigheterna, den demokratiska kontrollen och bibehållandet av förfarandents rättsliga karaktär och utan att skada medborgarnas rätt till försvar.

Ullmann
Herr ordförande! Enligt min åsikt är det en bakvänd värld, som vi har att göra med här. Därvid menar jag inte kollegan Palacios utmärkta rapport, utan konventionen, som är föremål för hennes rapport. Det finns ingen stadga för grundläggande rättigheter, ingen gemensam justitiepolitik, ingen europeisering av inrikespolitiken i Europeiska unionens medlemsstater, som skulle kunna utgöra den enda tänkbara rättsstatliga förutsättningen för det som görs här. Men i stället för att äntligen ta de steg som skall tas, vad gör Amsterdamfördraget? Det formulerar i artikel K3 en rad avsiktsförklaringar, vars rättsliga innehåll, milt uttryckt, är fullständigt oklart. Visserligen ger det oss nu förelagda fördraget en viss klarhet, nämligen om att just de rättsstatliga garantierna i det gamla utlämningskonventionen av 1957 har satts ur spel. Detta är nu ytterligare ett exempel på hur i flera medlemsländer den berättigade kampen mot den organiserade brottsligheten förs så, att man inskränker de grundläggande rättigheterna för alla medborgare.
Men K3-avtalet går ju ytterligare ett steg längre, i och med att det genomför denna rättsinskränkning för medborgarna via en internationell överenskommelse. Det är ett steg, som inget parlament i denna värld får tillåta, om det är förpliktat till rättsstatliga principer. Därför har utskottet för institutionella frågor ändå rätt, när det kräver, att medlemsländernas parlament inte får ratificera en sådan överenskommelse. Men vad skall Europaparlamentet göra? Det skall inte ständigt klaga över att det inte blir tillfrågat. Man behöver ju inte fråga det, eftersom det inte har någon åsikt vad gäller medborgerliga rättigheter!
(Applåder)

Pradier
Herr ordförande! Till att börja med tycker jag att föredraganden verkligen bör gratuleras till en bra text, dock med några anmärkningar. Det rättsliga samarbetet inom unionen förbättras visserligen, men än har vi inte uppnått ett gemensamt rättsområde. Vi går åt det hållet, men för tillfället bara med små steg.
Vilket är målet med detta ärende? Jo, att ett brott inte förblir ostraffat, samtidigt som medborgaren skyddas mot godtycklighet. Det vi alla delvis tänker på i detta avseende, är den så kallade politiska brottsligheten. Med hänsyn tagen till lagstiftningar och rättsliga institutioner åtalas i Europa i dag faktiskt bara mördare, de som ägnar sig åt ekonomisk utpressning, åt att spärra in människor eller åt överlagda mord, men politisk påverkan bör inte inbegripas i detta. Det är alltså brottslingar och kriminella som åtalas. Låt oss ha detta i åtanke när vi förbättrar vårt eget rättssystem, och låt oss under alla omständigheter skydda oss i dag från de brott som begås i unionens medlemsländer.

Zimmermann
Kära kolleger! Föreliggande utlämningskonvention mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen, som antogs av rådet den 27 september förra året, kan vi till att börja med välkomna. Jag tror att de föregående talarna också har gett tillräckliga skäl för detta. Europa växer ihop alltmer ihop, och medborgarnas rörlighet blir allt större, men därmed tyvärr också brottslingarnas rörlighet. Bestämmelserna i den tidigare utlämningslagen har dock inte hållit jämna steg med denna utveckling och är därför inte längre tillräckligt effektiva. De måste förbättras. Vi vill dock ha ett Europa, där medborgarna känner sig säkra. Därför erkänner vi också, att de föreslagna utlämningsvillkoren principiellt kan välkomnas. Men som redan Palacio gjort, som jag här vill gratulera till hennes väl underbyggda rapport, vill också jag här å det skarpaste protestera mot rådets tillvägagångssätt. Rådet har inte hållit det för nödvändigt att engagera parlamentet omgående och i omfattande utsträckning vid utarbetandet av överenskommelsen - som det står i fördraget. Därför måste vi fundera om vi i fortsättningen först i efterskott skall förelägga våra krav på sådana avtal, som rör den tredje pelaren, eller om vi inte ännu hellre måste föra en debatt om hur vi i fortsättningen skall förhålla oss som parlament gentemot rådet, så att vi kan bättre nyttja de få rättigheter som vi har.
Vad gäller innehållet skulle jag kort vilja anföra följande: Framför allt är de många förbehållen, som de enskilda medlemsstaterna har uttryckt, inte ägnade att faktiskt bygga upp ett på ömsesidigt förtroende baserat gemensamt Europa. Också här är jag ense med Palacio och också med många andra kolleger. Vi är också eniga om att EG-domstolens behörighetsområde för denna konvention med det snaraste behöver en tillfredsställande reglering och måste prövas redan nu. När allt kommer omkring bör unionsmedborgarna ha möjlighet att kunna vända sig till EG-domstolen i rättsliga angelägenheter av europeisk dimension.
Vidare är det mycket viktigt för mig att begränsa tiden för utlämningsförfarandet, alltså införa en konkret tidsfrist. Ett snabbt förfarande är obetingat påkallat av humanitära grunder och på grund av principen om aktning för de mänskliga rättigheterna. Ett klart förlopp ger den berörde den nödvändiga rättssäkerheten. Det handlar också om rättssäkerhet när vi talar om sammanhangen mellan utlämning och asylrätt i Europeiska unionen. Inte utan orsak har rådet funnit det nödvändigt att tillfoga en motsvarande förklaring till konventionerna. Med Amsterdamfördraget förklarades nu medlemsstaterna för säkra ursprungsländer. Det tycks mig därför enbart vara konsekvent att gemensamma förklaringar till asylrätten nu måste anpassas till dessa nya fakta i överenskommelsens bilaga.
Jag kommer till min sista anmärkning vad gäller innehållet, vilken också är mycket viktig för mig, och jag tackar er redan på förhand för att ni lyssnar på mig. Som rådet redan har tagit hänsyn till i inledningen, kan en utlämningskonvention endast finna tillämpning mellan stater, som har förpliktat sig att hålla sig till de demokratiska rättsstaternas principer och till den europeiska konventionen för skydd av mänskliga och grundläggande rättigheter. Jag är därför övertygad om att man inte kan tilltro någon stat, att den utlämnar någon till en annan medlemsstat, som för sin del antingen genom tillämpning av artikel 15 i Europakonventionen för de mänskliga rättigheterna, kan sätta delar av denna konvention ur kraft, eller om vilken man vet att det förekommer kränkningar av de mänskliga rättigheterna i polisens förvar eller i fängelser. Jag måste här tyvärr peka på detta, ty många människorättsorganisationer hänvisar om och om igen till detta, och vi brännmärker detta också regelbundet i våra årliga rapporter om kränkningar av de mänskliga rättigheterna inom unionen.

Lambrias
Herr ordförande! Frågan vi diskuterar i dag är av största vikt för de som inser att Europeiska unionen, för att etableras och för att internationellt kunna utföra sitt historiska uppdrag, måste utgöra ett område av frihet, säkerhet och rättvisa. Upprättandet av ett effektivt avtal gällande utlämning kommer inte slutgiltigt att lösa det rättsproblem som finns i dag. Det kommer att medverka till ett effektivt förfarandemässigt samarbete och slutligen leda till ett enhetliggörande av straffrätten, vilket utgör en av förutsättningarna för ett verkligt enande i den självklara, men tyvärr icke diskuterade federalistiska riktningen. Ty om denna federalistiska struktur funnes, om de inre gränserna verkligen hade avskaffats, då hade det inte funnits någon anledning att reglera utlämning av brottslingar från det ena landet till det andra. Då skulle den automatiska mekanismen för att överlämna brottslingar till den, enligt reglerna för överlämnande till domstol, behöriga myndigheten finnas. Tyvärr, på grund av det nästan uteslutande eftertryck som ges de ekonomiska aspekterna av vår färd mot enandet, anses dessa enandets grundläggande eftersträvanden komma i andra hand och ligga långt bort. Palacios detaljerade och fattade betänkande pekar på de försök som, realistiskt sett, måste göras under tiden. Det är nödvändigt att behovet att inte nedvärdera Europaparlamentets roll, Europaparlamentet som är friheternas garant, och EG-domstolens roll betonas och slutligen att medlemsstaterna, vilka är skyldiga att inte missbruka de reservationer som överenskommelsen innehåller, skjuter upp dess tillämpning.

Caccavale
Herr ordförande! Jag vill också instämma i gratulationerna till Ana Palacio, som har gjort ett utmärkt arbete, och jag vill förena mig med dem som kraftfullt protesterar mot att man än en gång har gått förbi Europaparlamentet genom att ignorera vår ställning och bara gå vidare och strunta i det som är de folkvaldas uppfattning.
Frågan om utlämning är av mycket stort intresse, framför allt eftersom den är central när man diskuterar medlemsstaternas behörighet och suveränitet och eftersom den därmed är en del av den allmänna osäkerhet i vilken de europeiska institutionerna dessvärre befinner sig för närvarande. Här är den absoluta nödvändigheten av att fördjupa samarbetet i rättsfrågor uppenbar - där är vi alla överens - inom ett område som är mycket känsligt och som utgör själva kärnan i medlemsstaternas straffrättsliga principer. Det är uppenbart att när vi nu står inför en ökande organiserad brottslighet av gränsöverskridande natur, något som är helt klarlagt, så måste denna kamp, detta samarbete utvecklas mot allt fastare former. Låt dock även mig uppmana till försiktighet med att helt enkelt avskaffa alla garantiprocedurer och att karakterisera dem alla som oklara, eftersom vi i dag ännu inte har ett verkligt europeiskt rättsligt samarbetsområde. Som alla vet så vill jag se ett europeiskt rättsligt samarbetsområde, men även jag anser att utan en grundläggande charta över mänskliga rättigheter, så hör frågan om utlämningar uppenbarligen till individens garanterade rättigheter.
Av denna anledning anser även jag att den centrala frågan om domstolens kompetens inte får bagatelliseras. Utan ett förtydligande när det gäller domstolens kompetens är det i dag svårt att inte medge att det föreligger en risk för att garantierna för den individuella friheten urholkas.

Sjöstedt
Herr ordförande! Vänstergruppen är inte enig i denna fråga. Jag och några ledamöter till kommer att rösta mot detta betänkande. Det gör vi framför allt av två skäl, nämligen dels för att vi tycker att betänkandet är alldeles för svagt vad gäller rättssäkerheten och regler runt rättssäkerhet vid utlämning, dels för att vi menar att straffrättsliga frågor är nationella frågor, och avtal om straffrättsliga frågor skall vara mellanstatliga - det är vår synpunkt. I detta betänkande stöder man också de inskränkningar i asylrätten som föreslås i Amsterdamfördraget. Även detta motsätter vi oss.
Det var i Sverige för något år sedan ett ganska uppmärksammat fall när Frankrike begärde att en algerisk medborgare skulle utlämnas till Frankrike. De svenska myndigheterna vägrade göra det, eftersom det inte kunde bevisas att han hade begått brott. Det visade sig senare att han var oskyldig och hade alibi vid dessa brott. Jag menar att det är riktigt att ett lands rättsmyndighet själv skall kunna avgöra om en person skall utlämnas vid ett sådant tillfälle.

Bontempi
Herr ordförande! Jag tror att vi alla är medvetna om att vi deltar i en mycket svår och nyskapande process: detta att skapa en del av grundvalen för det europeiska medborgarskapet, nämligen ett juridiskt och rättsligt samarbetsområde. Mina kolleger har redan framfört de tyngsta skälen, som är uppenbara för alla medborgare, framför allt för de 80 % av medborgarna som anser att frågan om rättssäkerheten är en av de viktigaste för dem. Jag tror att man just nu kan notera en stor aktivitet från rådets sida och, om ni så vill, även ett steg framåt när det gäller Amsterdamfördraget. Men denna aktivitet, till vilken hör inte bara denna konvention utan även andra, som vi kommer att diskutera under de kommande månaderna, samt fördraget självt, är motsägelsefull, vilket redan har påpekats, eftersom den innebär att man går framåt längs samarbetets väg, samtidigt som garantiinstrumenten, framför allt domstolen och Europaparlamentet, utvecklas i alltför långsam takt.
Ett seriöst sätt att förhålla sig i frågan tror jag skulle vara att bedöma varje förslag för sig. I det här fallet tror jag då att det är viktigt att godkänna Palacio Vallelersundis betänkande: ett utmärkt arbete även på det juridiska planet - något som inte skadar när vi måste argumentera för vår ståndpunkt inför rådet - i första hand just därför att det rör sig om förbättringar av procedurer med en lång historia som alltför ofta har utnyttjats för att undfly rättvisan. För det andra därför att erfarenheten visar oss att de vanligaste fallen - åtminstone i mitt land, men inte bara där - är de som rör terrorism och ekonomisk brottslighet, och här delar jag Pradiers uppfattning i frågan. Alltför ofta lyckas den som har gott om pengar, och framför allt den som har begått ekonomiska brott, att på ett mycket enkelt sätt flytta sin verksamhet till utlämningslandet. För det tredje skulle jag vilja påminna om - för även jag är mycket orolig när det gäller frågan om garantier, och jag tror att detta är något som borde bekymra oss alla, eftersom det berör oss alla - att när det gäller garantierna så är detta något som Amsterdamfördraget har förnyat: där finns en artikel F som kräver att man tillämpar sanktioner mot de medlemsstater som bryter mot de mänskliga rättigheterna. Jag anser att vi måste förena dessa båda saker, vi måste ha modet att inte stoppa ett viktigt tåg mitt på spåret, men vi måste också ingripa för att hindra en urspårning.

Terrón i Cusí
Herr ordförande! Jag tror uppriktigt att denna konvention om utlämning är ett fungerande instrument för att uppnå något som detta parlament försvarat och försökt uppnå sedan länge: att göra ett område med frihet, med fri rörlighet i Europa, förenligt med säkerhet och skydd för medborgarna. Det är mycket svårt att få de som utsätts för det våld som utförs av terrorister, av brottslingar, att förstå att på grund av av misstro mellan stater, som i teorin är på väg mot en hög nivå av politisk union, tillåts terrorister och brottslingar att finna skydd i denna union, genom att använda sig av existerande luckor.
Vi vet det väl i mitt land och därför har vi sedan länge arbetat för den här konventionen. Jag är därför glad att den finns och jag gratulerar föredraganden, Palacio, till hennes betänkande.
Nu är det bara att hoppas att konventionen ratificeras av medlemsstaterna i det komplexa förfarande som den tredje pelaren ställer till för oss och att de ska vara trogna sin underskrift, och också sina sinnen, och att konventionen ska vara ett instrument för förbättring av förfarandet för utlämning, som vi alla förväntar oss.
Jag kan nu bara hoppas, precis som många kolleger här sagt, att i framtiden, förutom att lyckönska oss till innehållet och texten i ett betänkande från detta parlament, ska vi kunna gå härifrån nöjda och lyckönska oss till att det är verksamt, att det har en verklig användning.

Ordföranden
Tack, fru Terrón.
Kommissionär Fischler har ordet.

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Också jag skulle till att börja med vilja lyckönska Palacio Vallelersundi till hennes betänkande och hjärtligt tacka henne för arbetet i utskotten. Den europeiska utlämningskonvention, som undertecknades den 27 september 1996, innehåller en rad klart definierade principer, som bland annat gäller överenskommelse om en straffbar handling, politiska brott och utlämning av egna medborgare. Ur dessa bestämmelser framgår tydligt att medlemsstaterna är beslutna att agera gemensamt gentemot den organiserade brottsligheten och terrorismen.
Samtidigt kommer i överenskommelsen den tillförsikten till uttryck, att alla medlemsstater i sina straffprocesser aktar och tillämpar de mänskliga rättigheterna. Som ni vet, har de mänskliga rättigheterna i Amsterdamfördraget fastställts i en form som låter förstå att de för unionen har så gott som författningsrang. Visserligen förutser utlämningskonventionen undantagsbestämmelser, men orsaken till det är absolut inte på brist på ömsesidigt förtroende. Snarare skall de motsvarande bestämmelserna ta hänsyn till känsligheten hos vissa frågor i förhållande till de författningsrättsliga direktiven hos enskilda medlemsländer, och ge dessa tid på sig att anpassa sig till de nya realiteter som är betingade av uppkomsten av ett gemensamt område för frihet och rätt. Men bortsett från detta beklagar kommissionen likaväl som parlamentet att inget ställningstagande från parlamentet inhämtades innan detta viktiga instrument antogs. Det vore också bra om en representant för rådet här kunde ta del av detta beklagande.
I det resolutionsförslag som står på föredragningslistan formuleras uppfattningar och önskningar som jag har full förståelse för. Också jag önskar till exempel, att man endast i begränsad omfattning kommer att göra bruk av de planerade undantagsbestämmelserna. En särskild punkt skulle jag därvid vilja gå närmare in på. Jag fruktar att uppmaningen från de enskilda staternas parlament att ratificera överenskommelsen först då man har beslutat om EG-domstolens roll kan få en mycket negativ effekt. Medlemsstaterna undanhålls därigenom ett viktigt tilläggsinstrument för bekämpning av den organiserade brottsligheten, utan att man därigenom automatiskt befrämjar en snabb och tillfredsställande lösning. Jag ser i detta avseende dessutom en viss motsägelse mellan punkterna 7 och 13 i resolutionen. Jag undrar om det inte vore klokt att pröva EG-domstolens behörighet när Amsterdamfördraget träder i kraft, vilket uttryckligen tillerkänner domstolen behörighet att tolka den inom ramen för det nya fördraget införda instrumenten. Kanske vore detta den lämpliga tidpunkten att till exempel undersöka om inte de existerande instrumenten, som ej förutser någon behörighet för domstolen, kan tas med i den kommande regleringen.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Fjärde årsrapporten om Europeiskt
övervakningscentrum för små och medelstora företag
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0245/97) av Torres Couto för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om fjärde årsrapporten om Europeiskt övervakningscentrum för små och medelstora företag (1996) (C4-0292/97).
Herr Torres Couto har som föredragande ordet i fem minuter.

Torres Couto
Herr ordförande! 16, 5 miljoner små och medelstora företag med 110 miljoner arbetare inom Europeiska unionen är siffror som mycket tydligt visar vilken ekonomisk och social betydelse denna företagssektor har för Europa.
Den fjärde årsrapporten om ett europeiskt övervakningscentrum för små och medelstora företag gör en omfattande och betydelsefull översyn av dessa, och även hantverkssektorn, i samtliga medlemsstater i unionen. Det huvudsyfte som presenteras i betänkandet, och av Europeiska övervakningscentrumet för små och medelstora företag, består i att skapa en informationsbas för beslutsfattande rörande små och medelstora företag, inklusive hantverkssektorn.
På samma sätt som i rapporten 1995 ägnas huvudarbetet i 1996 års rapport åt att mäta effekterna av genomförandet av den inre marknaden för små och medelstora företag. Eftersom man i rapporten tar hänsyn till de små och medelstora företagens betydelse som ryggrad i den europeiska ekonomin, tar jag, i egenskap av föredragande, med välvilja emot rapporten och jag erkänner att arbete lagts ner på den.
1996 års rapport inbegrep två djupgående temastudier om kvinnor och de små och medelstora företagen samt kooperativ, ömsesidiga sällskap och organisationer utan vinstintresse. I Europeiska unionen (med tolv medlemsstater) leddes under 1993 20-30 % av alla företag av kvinnor, och 25-30 % av alla nya företag bildades av kvinnor med maken som medarbetare med viktiga uppgifter i företaget. Vi kan säga att det just nu är så att 60-80 % av de medarbetande makarna arbetar i små och medelstora företag.
Dessa siffror visar med tydlighet hur viktig denna fråga, som i stor utsträckning försummats, är. De kvinnliga företagarna stöter ofta på många svårigheter t.ex. vad gäller finansieringen. Diskriminering sker vid kreditgivning till kvinnor. Följaktligen är det nödvändigt att snabbt vidta åtgärder mot detta förhållande.
De största problemen för medarbetande makar har med socialförsäkringsfrågor att göra, makarnas rättsliga ställning samt äktenskaps-, skatte- och bolagsrätt. Det är nödvändigt att anta lämpliga socialförsäkringsbestämmelser och att gå vidare med en reformering av ovannämnda lagstiftning.
Vad gäller kooperativen, ömsesidiga sällskap, föreningar och stiftelser utgör dessa åtminstone 6, 5 % av det totala antalet privata företag, och utgör som sådana en icke försumbar faktor i den europeiska ekonomin. Olyckligtvis finns det mycket lite information. Det är brådskande med att se till att den Europeiska stadgan för kooperativ antas, eftersom den kan bli en värdefull hjälp för att åtgärda denna brist.
Frågan om överlåtelser av företag, som jag analyserat i mindre utsträckning, förtjänar särskild uppmärksamhet, med anledning av att nästan 1, 5 miljoner små och medelstora företag i Europa löper risk att läggas ner och nästan 6, 5 miljoner arbetsplatser är i farozonen, om man fortsätter att negligera överlåtelsefrågan.
Övervakningscentrumet har sammanställt de fyra viktigaste hindren för överlåtelse: värderingen av företaget, inköpsfinansieringen, de juridiska bestämmelserna och de känslomässiga aspekterna. Framför allt utgör den höga nivån på arvs- och gåvoskatterna en viktig faktor som i flera europeiska länder hindrar överlåtelse av företag, varför man borde ta hänsyn till möjligheterna att minska eller ta bort dessa skatter. Den fjärde årsrapporten gör en omfattande analys av frågan och i egenskap av föredragande anser jag att man inte tagit tillräcklig hänsyn till de möjligheter som ges vid överlåtelse av företag till de anställda.
Andra viktiga faktorer är finansieringen och yrkesutbildningen, också dessa faktorer behandlas i fjärde årsrapporten. Vad man där säger om finansieringen, om de positiva erfarenheterna av finansieringssäkerhet som erbjuds genom systemet med ömsesidiga garantier och lånegarantisystem i USA visar att dessa instrument kan och bör användas i större utsträckning i Europa, för att komma till rätta med de små och medelstora företagens svåra finansieringsproblemen.
Vad gäller yrkesutbildningen måste man förbättra inte bara grundutbildningen utan också vidareutbildningen, och en viktig åtgärd skulle vara att harmonisera lärlingssystemen i Europeiska unionen. Skattesystemet bidrar också på ett betydande sätt till driften av små och medelstora företag. Det nuvarande skattesystemet för företag fortsätter att i många medlemsstater utgöra ett hinder för många småföretag med tillväxtpotential, eftersom investering utanför företaget gynnas, i stället för investering i företaget. Jag rekommenderar alltså en minskning av beskattningen av vinsterna i småföretagen, vilket skulle kunna utgöra ett effektivt medel för att skapa och öka sysselsättningen.
Herr ordförande! I fjärde årsrapporten analyseras alltså ett stort antal områden som är mycket viktiga för utvecklingen av de små och medelstora företagen. Vi får inte glömma att den europeiska ekonomin och sysselsättningen kan komma att drabbas mycket hårt utan dessa företag.

Harrison
Herr ordförande! Jag lyckönskar herr Torres Couto till hans text om den fjärde årsrapporten om Europeiskt övervakningscentrum för små och medelstora företag. De små och medelstora företagen är ännu viktigare sedan rådets möte i Amsterdam och Gordon Browns initiativ om arbetstillfällen som betonar prioriteringen av små och medelstora företag togs in i den slutliga texten.
Torres Couto identifierar vissa problemområden såsom ägarbyten, som äventyrar 1, 5 miljoner små och medelstora företag. Ett tidigare meddelande från kommissionen har underrättat oss om att omkring 30 000 företag går under varje år till följd av detta problem, vilket betyder någonting i närheten av 300 000 arbetstillfällen. Problemen är ofta av administrativ eller juridisk karaktär och följer när företagaren dör eller går i pension. Detta problem kommer att förstärkas när den inre marknaden stärks.
Ett annat problem är finansieringen av små och medelstora företag. EU: s existens hjälper för utbyte av bästa praxis. Särskilt hänvisas till ett system för ömsesidiga garantier. Sådana är nära nog okända i Storbritannien trots att de förekommer på kontinenten. Men jag har glädjen att berätta att det under beskydd av ministern för småföretag, Barbara Roche, blir en start i höst i London för det första brittiska systemet för ömsesidiga garantier, lett av min kollega Nigel Bottomley. I dessa system ingår en hög grad av ömsesidighet. Såsom föredraganden framhåller är det därför tråkigt att en europeisk kooperativ stadga inte har antagits och inte heller det fleråriga programmet som var planerat för 1994-1996.
Ett annat positivt drag som föredraganden understöder är att minska företagskatten på vinst som stannar i företaget, vilket uppmuntrar små och medelstora företag att investera i tillväxt. Detta är en annan genväg till snabbt och hållbart skapande av arbetstillfällen. I detta avseende välkomnar jag att den brittiske finansministern Gordon Brown sänker företagsskatten för små företag i den första labourbudgeten på två årtionden. Det är mer än de förfallna Tories åstadkom för småföretagen under hela sin magra tid vid makten.
Övervakningscentrets fjärde rapport ger en mycket värdefull och djupgående analys av kvinnor och småföretag. Jag anser att vi här har en stor fond av outnyttjad förmåga. Jag talar som son och bror till tre kvinnor i min familj som driver eller har deltagit i driften av småföretag. Sanningen är emellertid att alltför många hinder läggs i vägen för kvinnor som tar steget ut i företagslivet. På mitt kontor i Chester lyssnade jag nyligen till en av mina väljare som berättade om den chauvinism hon mötte både i Storbritannien och Nederländerna när hon försökte utvidga sin rörelse, som sysslar med att producera litteratur för små och medelstora företag som vill handla över gränserna. En god affärsidé bromsades av orsaker utan affärsanknytning. Det blir Europa som förlorar på affären.
En annan väljare och kvinnlig företagare varnar mig för tillämpningen av en god och berömvärd europeisk lagstiftning, dvs. direktivet om gravida kvinnliga anställda. Hon driver ett litet företag som råkar ha bara kvinnliga anställda. Hon är rädd att hennes lilla företag kan hamna i farozonen genom en serie graviditeter och förlusten av nyckelpersonal. Ett stort företag skulle inte lida på samma oproportionerliga sätt under samma förhållanden. Lösningen är att på inget sätt fingra på de anställdas rättigheter i små företag. I själva verket anser jag att vi under dessa omständigheter behöver göra en skattemässig skillnad till förmån för de små företagen och deras anställda, särskilt för att undvika att handikappa kvinnorna.
Utöver Torres Coutos betänkande måste vi mer aktivt främja de små och medelstora företagen på deras största arena, den inre europeiska marknaden, en marknad som alltför mycket är född och formad i storföretagens avbild.
Jag stöder Torres Coutos betänkande. Det uttrycker mycket som är klokt. Vi måste se framåt för att hjälpa de små företagen att skapa arbetstillfällen för framtiden.

Thyssen
Herr ordförande! Det europeiska övervakningscentrat för små och medelstora företag har i uppdrag att varje år skaffa fram ett antal grundläggande kvalitativa och kvantitativa uppgifter om små och medelstora företag till Europeiska kommissionen och andra institutioner. Under de gångna fyra åren har det lyckats fullgöra sitt uppdrag mycket bra. Övervakningscentrumets årsraport har blivit ett erkänt referensdokument i vetenskapliga och ekonomiska kretsar. Dessutom har övervakningscentats deltagare lyckats bilda ett väl fungerande internt nätverk av vetenskapliga institutioner som förfogar över särskilda kunskaper om små och medelstora företag. För de små och medelstora företagen innebär detta en resurs som inte får underskattas.
Det betänkande som vi behandlar denna förmiddag godkändes enhälligt i det ekonomiska utskottet och det är självklart att vi kommer att få vårt stöd även i plenarsammanträdet. Jag vill för övrigt å min politiska grupps vägnar lyckönska föredraganden till hans arbete. Övervakningscentrat har förutom den allmänna delen särskilt uppmärksammat kooperativ och kvinnor. Dessa två grupper är mycket starkt representerade och får direkt, med rätta, särskild uppmärksamhet. Den potential som var och en av de två grupperna har, underskattas ofta och därigenom har de hittills fått för lite positiv uppmärksamhet. Vi får hoppas att de samlade uppgifterna i rapporten bidrar till att ändra detta. I vissa medlemsstater finns det ännu mycket att göra för att ge kvinnliga företagare mer möjligheter och säkerligen för att låta medarbetande makar till egna företagare arbeta under en säker rättslig status.
Kooperativen måste också få tillräckligt med andrum. De har enligt min åsikt, åtminstone i norra Europa, en för ideologiskt laddad framtoning. Den måste försvinna, de kan utgöra en effektiv juridisk struktur även i det klassiska näringslivet. För övrigt frågar jag kommissionen när vi får förvänta oss konkreta framsteg med avseende på de europeiska kooperativens statut och när eller om det kommer ett europeiskt privatbolag, för även det finns det behov av.
Ordförande, min politiska grupp uppskattar väldigt mycket observationsorganets tvådelade taktik. Jag pläderar för att publikationerna kommer ut lika ofta i framtiden, framförallt när det gäller den allmänna delen med relevanta siffror och basuppgifter. Men även de undersökningar som ingår i den mer specifika delen måste genomföras regelbundet. De ger mer djupgående information om en viss sektor eller en viss aspekt av de små och medelstora företagen och särskilt eftersom de små och medelstora företagens värld inte är homogen och vetenskapligt outforskad finns ett sådant behov.
Jag hoppas därför också, och härmed slutar jag, ordförande, att kommissionen fortsätter att stöda detta meningsfulla initiativ och jag skulle gärna vilja veta av kommissionen vilka konkreta framtidsplaner de har för övervakningscentrumet. Vad oss beträffar så förespråkar vi en fortsättning.

Van Bladel
Ordförande! Att beställa tid hos min rörmokare är inte lätt. Han har fullt upp, mycket fullt upp, han har ett familjeföretag, arbetar hårt, tjänar bra. Men, han går på ordentliga nitar på grund av den ringa ansvarskänsla som medarbetare utanför familjeföretaget har. Han har försökt flera gånger men nu begränsar han sig till sin egen familjekrets.
Min sotare, det finns fortfarande sådana, är en glad, visslande femtioårig företagare, han njuter av sitt arbete och av de sociala kontakterna och är absolut inte beredd att ta sig an det administrativa och sociala krångel som en medarbetare innebär. Rörmokare och sotare är stabila företag, men skapar inte fler arbetstillfällen. En motsatt företagsuppfattning från de som däremot vill utöka verksamheten mötte jag redan under valkampanjen 1994, nämligen kvinnliga företagare som inte kan utöka eftersom banken betraktar dem som en finansiell risk.
Det som är bra med en årsrapport är att det görs upp ett inventarium över ett antal problempunkter: den finansiella diskrimineringen, ett antal skatteaspekter och den rättsliga statusen. Mycket meningsfullt eftersom Europa litar på just den här sektorn när det gäller sysselsättningen. Kvinnans viktiga roll i detta bekräftas återigen av årsrapporten. För mig är det inte direkt någon överraskning för kvinnan har alltid velat och vågat ta på sig ansvaret.
Mer harmonisering av lärlingssystemet inom Europeiska unionen är inte dumt men jag anser det inte vara en absolut nödvändighet, lika lite som det fleråriga arbetsprogrammet med avseende på kooperativ. Det tycker jag verkar vara lite centralistiskt. Det betyder inte att de övriga förslagen från herr Torres Couto till förbättring för små och medelstora företag håller måttet och förtjänar att uppmärksammas vid det inom kort kommande toppmötet om sysselsättning och det är mycket viktigt att detta observationscentrum får fortsätta sin verksamhet. Min politiska grupp röstar för detta betänkande.

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Jag vill gratulera kollega Torres Couto till hans betänkande. Vi kan skriva under på alla hans slutsatser. Jag skulle i mitt inlägg vilja betona tre av dem. För det första, de medarbetande makarnas status och sociala skydd. Det gläder mig att den fjärde årsrapporten ägnar en hel undersökning åt kvinnor och de små och medelstora företagen. Precis som i tisdags, vid omröstningen om lika möjligheter, insisterar vi även i dag med detta betänkande på en omprövning av äktenskaps- och skattelagstiftningen och utarbetandet av adekvata socialföräkringsbestämmelser för att på så vis ge den medarbetande maken ett bättre socialt skydd. Det börjar bli dags att de nationella regeringarna uppmärksammar detta.
För det andra, finansieringen av små och medelstora företag. Elise-programmet var ett bra projekt på grund av dess omfattande hävstångseffekt. Nu vet vi att den österrikiska, den nederländska och den tyska regeringen blockerar ett beslut om dessa lånegarantibestämmelser. De anser att dessa bestämmelser inte överensstämmer med subsidiaritetsprincipen och att deras egna garantibestämmelser utsätts för orättfärdig konkurrens. Föredraganden säger riktigt att vi beklagar denna blockering. Kolleger, låt oss därför med tanke på det kommande toppmötet om sysselsättning med full kraft ställa oss bakom andra nya program för små och medelstora företag. Inom kort lägger Europeiska kommissionen fram ett nytt förslag: ett joint european venture . Av övervakningscentrumets årsrapport framgår det att europiseringen av de små och medelstora företagen utgör ett problem. Därför skulle Europeiska unionen finansiellt kunna hjälpa de små och medelstora företagen att bilda gränsöverskridande joint ventures . Det är ett projekt som vi i parlamentet måste stöda.
Till sist, och det har redan understrukits flera gånger i kammaren, vill jag plädera för europeiska rättsformer som underlättar samarbetet mellan små och medelstora företag på europeisk nivå. Ett avtal om det europeiska bolagets status är av avgörande betydelse om vi vill se fler små och medelstora företag kliva på den europeiska karusellen.

Ribeiro
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Det är uppenbart att det finns en uppmärksamhet riktad mot de små och medelstora företagen. Den stora frågan är huruvida denna uppmärksamhet, huruvida detta intresse, är verkligt eller bara konjunkturellt och instrumentellt för att minska den verkliga nedbrytning som pågår i ett nätverk, som varit relativt balanserat, med ekonomiska aktörer och för att den allmänna opinionen skall se att man vidtar åtgärder mot en fördärvande dynamik.
Torres Coutos betänkande, som jag tackar honom för, har positiva inslag och jag tänker då på den betydelse som ges åt kooperativen och den framskjutna roll kvinnan ges vad gäller överlevnaden och vitaliseringen i de små och medelstora företagen.
Betänkandet berör emellertid bara ytligt några grundläggande frågor, t.ex. finansieringen, tillgången till krediter samt de svårigheter och den diskriminering som de små och medelstora företagen utsätts för på detta område (punkt 15).
Det är sant att det handlar om ett betänkande som inte behandlar all problematik kring de små och medelstora företagen, knappt fjärde årsrapporten om det Europeiska övervakningscentrumet, men jag tycker ändå att man borde kunnat gå mycket längre, till och med vad gäller själva syftet och behandlat finansieringsfrågan mer ingående. Detta därför att, vilket också sägs, de små och medelstora företagen och deras finansiering genom Europeiska investeringsbanken är en av de "nyheter" som förbereds för det extraordinära toppmötet i Luxemburg, i en tydlig avsikt att komma med något nytt. Vilket är långt ifrån detsamma som att göra det!
För att återgå till den uppmärksamhet som de små och medelstora företagen förtjänar kan jag inte avstå från att kommentera industrins "rundabordskonferens" , som samlar ledarna från de enorma transnationella företagen och grupperna, som publicerade en utredning i juli om "Införandet av konkreta partnerskap mellan stora och små företag" , och meddelandet om de fem reglerna för "gott uppförande" , liksom räven som redan är i hönsburen själv försöker skaffa ett lämplighetsintyg utifrån normer som den själv fastställer.

Ewing
Jag vill tacka föredraganden och talarna och ansluta mig till vad de har sagt om vikten av detta område.
Här har vi potential att skapa arbetstillfällen. Vi vet att arbetsköerna där miljoner står utan hopp är EU: s skam. Jag vill framhålla betydelsen av de riktigt små företagen med färre än tio anställda, som jag är van vid från min typ av område - de skotska högländerna och öarna. Låt oss böna och be våra regeringar att de slutar blockera Elise. Det var en praktisk åtgärd som gav de riktigt små företagen tillgång till finansiering. Vad vi behöver är praktiska åtgärder i stället för fagert tal så att folk kan starta företag. Det är fint att så många kvinnor vill göra det i småföretagssektorn. Jag är ense med Lyndon Harrison i det han säger om behovet av att göra en differentierad beskattning.

Blokland
Herr ordförande! Jag vill gärna lyckönska kollega Torres Couto till sitt betänkande. Han ber om uppmärksamhet för de problem som små och medelstora företag konfronteras med. Nummer ett är bristen på ledningskapacitet. Ett praktiskt exempel som fyller upp en del av detta tomrum är projektet " Live Wire Project" som handelskammaren i Rotterdam har satt igång speciellt för begynnande företagare, där banker, jurister och företagsexperter står för ett brett paket av utbildning och rådgivning.
Ett annat problem är överlåtelsen av företag. Avslutande av ett företag orsakar en oänskad förstörelse av kapital, kunskap och sysselsättning. Det är endast kronofogden som mår bra av det. Medlemsstaterna kan främja överlåtelser av företag - och därmed säkerställa sysselsättningen - genom att anpassa sin skattelagstiftning.
Till sist en fråga till kommissionären: skulle det vara möjligt att låta övervakningscentrat i en följande årsraport uppmärksamma temat miljö? Vid det informella miljörådet i Amsterdam den 18 april i år kom man fram till att de små och medelstora företagen förutom att skapa jobb även är viktiga orsaker till miljöbelastning. Jag är nyfiken på svaret.

Amadeo
Herr ordförande! Årsrapporten om Europeiskt övervakningscentrum för små och medelstora företag, som nu presenteras för fjärde gången utgör ett viktigt diskussionsunderlag, just för att den ger en bild av situationen när det gäller hantverkssektorn och de små och medelstora företagen samt föreslår lämpliga åtgärder för att få till stånd en effektiv utveckling som kan bidra till att skapa sysselsättning.
Det rör sig dock inte om några snabba åtgärder och det verkar som om årsrapporten undviker frågor som har en mer speciell karaktär, till exempel när det gäller socialförsäkringar och släktingars juridiska ställning när de tillsammans äger ett företag.
Men vi är överens med föredraganden när han påpekar att de höga skatter som tillämpas av de flesta av medlemsstaterna när det gäller överlåtelse och donationer utgör en broms för överlåtelse av egendom och när han påpekar den ringa uppmärksamhet som ägnas möjligheten att överlåta rörelsen till de anställda.
Vi gläder oss däremot åt att föredraganden nämner sänkningar av skatten på kapital som återinvesteras, en princip som Alleanza Nazionale under sin korta tid i regeringen försökte främja, på samma sätt som vi är övertygade om att, om man verkligen kunde komma fram till effektiva skattesänkningar och man kunde uppmuntra till partnerskap mellan små och medelstora företag och de större företagen så skulle detta säkerligen leda till positiva resultat både vad gäller den nuvarande sysselsättningen som skapandet av nya arbetstillfällen.

Secchi
Herr ordförande! Min kollega Thyssen har redan redovisat skälen till att PPE-gruppen till fullo instämmer i Torres Coutos betänkande och han har dessutom strukit under vissa viktiga inslag i årsrapporten om det europeiska övervakningscentrumet för små och medelstora företag. De små och medelstora företagens och hantverkets betydelse för den europeiska ekonomin och det europeiska samhället erkänns numera allmänt och därför finns det heller inget behov av att ytterligare uppehålla sig vid den frågan. Jag tänker i fortsättningen bara formulera och utveckla ett par synpunkter som jag anser vara av betydelse.
Den första gäller det faktum att, snarare än att behöva uppmuntran av traditionell typ, så har de små och medelstora företagen och hantverkssektorn framför allt behov av ett klimat som är allmänt positivt till att de föds och utvecklas. Och framför allt tänker jag på det starka behovet - som flera gånger har understrukits i kammaren - av åtgärder när det gäller byråkrati, regelverk, skatter och relationer på arbetsmarknaden, som utgör hinder och som riskerar att strypa möjligheterna inom denna sektor. Om man vill ge ytterligare exempel, vilket också har framkommit inom utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, så tror jag att man borde begrunda frågan om utbildning och, framför allt, försöka stimulera olika typer av samarbete mellan de olika initiativ som tas av olika management -skolor i medlemsstaterna.
Låt mig slutligen upprepa det som flera kolleger redan har sagt. Frågan om de små och medelstora företagen och hantverkssektorn borde stå i centrum för uppmärksamheten vid toppmötet om sysselsättningen den 21 och 22 november. Endast de små och medelstora företagen kan bidra till att förbättra sysselsättningen i Europa och det skulle vara ett hån att rikta in uppmärksamheten på andra aspekter och att glömma bort detta.

Virrankoski
Herr ordförande! Herr Torres Couto har gjort en bra analys av de europeiska små och medelstora företagens problem och utmaningar, tack för det. Såsom betänkandet visar har de små och medelstora företagen en avgörande och växande betydelse för sysselsättningen. Frågan lyder: hur kan vi främja förutsättningarna för de små och medelstora företagens verksamhet.
Betänkandet tar upp de sociala och ekonomiska problem som sammanhänger med ägarbyte i små och medelstora företag. En tung och onödig beskattning äventyrar ofta en verksamhet på sikt och kan rentav tvinga till nedläggning av företaget. Ingenting är lättare än att ta livet av ett sådant företag och ingenting är svårare än att skapa nya arbetstillfällen. Det visar arbetslöshetssiffrorna för Europa med all tydlighet.
Betänkandet understryker helt riktigt betydelsen av kooperativet som företagsform och dess möjligheter, samt kräver en europeisk kooperativ stadga. En sådan behövs säkerligen. Ett kooperativ är en ypperlig företagsform särskilt i kapitalfattiga områden. Till exempel i Finland har även många storföretag en kooperativ bakgrund.
EU stöder nya företag på många sätt. De viktigaste redskapen är strukturfonderna. De erbjuder stöd särskilt för utbildning och produktutveckling. Långsamma tillvägagångssätt och byråkrati hindrar tyvärr ofta små och medelstora företag att utnyttja dessa möjligheter.
Den svåraste frågan för de små och medelstora företagen är bristen på pengar. Företagen har stort behov av pengar både för investeringar och som driftskapital. Många länder har använt sig av räntesubventioner för att stödja företagen. Systemet med räntesubvention är vanligt också inom exempelvis lantbruket. Det är därför värt att överväga om systemet kunde utvecklas att gälla också små och medelstora företag.
Torres Coutos betänkade identifierar skickligt de hinder som små och medelstora företag stöter på och ger rekommendationer för hur de kan undanröjas. Resultaten beror i hög grad på hur medlemsstaterna beaktar dem.

Lukas
Herr ordförande! Den fjärde årsrapporten som sådan och Torres Coutos betänkande erbjuder ett bra informationsunderlag och ett flertal hänvisningar för nödvändiga politiska beslut och åtgärder. Särskilt hämmande till exempel för funktionen hos företag, men framför allt för totalstrukturen hos småföretag, är det faktum, att kvinnliga företagare, till exempel på det ekonomiska området, ofta konfronteras med svårigheter. Problemet för medarbetande makar vad gäller socialt skydd, rättsskydd, skatte- och samhällsrätt kräver en snabb lösning. De små företagen är ofta familjeföretag. Lagstiftaren bör vidta åtgärder med hänsyn till deras fortbestånd och deras viktiga roll för säkringen av arbetstillfällen. Detta gäller särskilt överlåtelse av företag, där arv- och gåvoskatt kan äventyra konkurrenskraften hos det europeiska näringslivet som helhet. Särskilt viktig anser jag punkt 18 i betänkandet vara, där man hänvisar till en sänkning av bolagsskatten på ej uttagna vinster som ett instrument för att öka sysselsättningen. Bildande av eget kapital och innovation skulle väsentligt kunna ökas genom denna åtgärd. Staten skulle därmed kunna motivera företagaren till tillväxt- och innovationsorienterade investeringar inom företaget, och därmed förbättra näringslivssektorn Europa.

Rübig
Högt ärade herr ordförande! Jag som smed, som kommer från ett familjeföretag, gläder mig alldeles särskilt över detta betänkande. Denna rapport visar nämligen att man här bedriver new public management , dvs. att man med objektiva förfaringssätt såsom benchmarking eller best practice sörjer för chansen att förbättra situationen i de många små familjeföretagen i Europa. Det är överhuvud taget en trend, att många små företag i Europa blir allt starkare. När man ser att det 1992 i genomsnitt var sju sysselsatta per företag, och att det 1995 bara var sex, då märker man att det egentligen är de små som utgör konjunkturstödet och därmed också erbjuder sysselsättningssäkerhet, eftersom de naturligtvis vid konjunktursvängningar inte prioriterar hire-and-fire -principen, utan partnerskapsprincipen, eftersom man är personliga bekanta.
Därför är det viktigt att utbildning och vidareutbildning befrämjas, och det är fullkomligt oförståeligt när det nu diskuteras att till exempel Leonardo-medlen skall skäras ned. Tvärtom, av toppmötet i Luxemburg om sysselsättning kräver jag en tydlig höjning av Leonardo-medlen, eftersom just de ger en möjlighet åt arbetslösa ungdomar att få ett jobb.
Jag kräver också att partnerskapen inom exporten befrämjas och att slutligen också samarbetet med industrin förbättras, eftersom industriexport när allt kommer omkring över hela världen är grunden för många små familjeföretag. Också generationsväxlingen är ett jätteproblem. En tredjedel av företagarna i dessa småföretag är äldre än 50 år, det motsvarar ungefär 6, 3 miljoner arbetsplatser i Europa. Jag kräver att arv- och gåvoskatterna överhuvud taget tas bort, om man överlåter ett företag inom familjen, och naturligtvis också att inte outtagna vinster i företaget måste beskattas.

Carlsson
Herr ordförande, kolleger och herr kommissionär! De små företagen spelar en omistlig roll för skapande av välstånd i Europa. Det är först nu som deras fulla roll börjar inses. Men då är det inte stöd i form av mer åtgärder och program som behövs, utan främst undanröjande av hinder.
I betänkandet och i Torres Coutos utmärkta anförande belyses bland annat den bromskloss som höga skatter på företagande utgör, inte minst vid överlåtelser. Det är också uppenbart att det är de minsta företagen som drabbas hårdast och hämmas av överdrivna regleringar.
Vi behöver en attitydförändring. Mer av företagande och företagsamhet ger Europa den anpassningsförmåga och mångfald som vi behöver för att kunna dra nytta av den globala ekonomin. Det är småföretagarna - och inte fler politiker på sysselsättningsmöten - som är de hjältar som EU behöver för att komma till rätta med arbetslösheten.
Så till Harrison, som tyvärr var tvungen att hasta iväg från debatten, vill jag säga: Gordon Brown och alla hans initiativ i all ära, men det är under en Toryregering som Storbritannien som enda land i EU har kunnat uppvisa ett rejält uppsving i företagande och nya jobb. Det tycker jag förtjänar både uppmärksamhet och eftertanke. Låt oss därför skapa förutsättningar och riva hindren, så att EU kan bli en företagsamhetens union för frihet, välstånd och framtidstro.

Fischler
Herr ordförande, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Kommissionen välkomnar Torres Coutos redogörelser för den fjärde årsrapporten om Europeiskt övervakningscentrum för små och medelstora företag. Liksom redan de tidigare rapporterna gjort erbjuder också den senaste rapporten en god överblick över det aktuella läget och utsikterna för de små och medelstora företagen, och bedömer deras prestationer på den inre marknaden.
Rapporten kommer till den slutsatsen, att fullbordandet av den inre marknaden hittills haft positiva effekter på tillväxten hos näringslivet i Europa, varvid det särskilt har skett stark tillväxt för exporten och en betydande ökning av produktiviteten. Vid sidan om detta understryker rapporten att de företag som har dragit mest nytta av den inre marknaden i huvudsak är de små och medelstora företagen, och att detta slags företag uppvisar den högsta tillväxtpotentialen vad beträffar arbetsplatser.
Kommissionen är av den åsikten att Torres Coutos betänkande påpekar talrika viktiga punkter, av vilka jag här enbart vill beröra tre. För det första kvinnornas betydelse för små och medelstora företag, och nödvändigheten av åtgärder för att befrämja kvinnliga företagare och medarbetande hustrur. På toppmötena i Essen och Madrid bekräftades vilken viktig roll kvinnorna spelar vid utvecklingen av små- och medelstora företag, skapandet av nya arbetsplatser och konkurrenskraften hos det europeiska näringslivet. Dess framgång beror i hög utsträckning på om kvinnor också befrämjas optimalt. Det tredje fleråriga programmet för små- och medelstora företag för 1997-2000 sörjer för konkreta politiska åtgärder för jämställande av kvinnliga företagare och kvinnliga partner i företaget.
För det andra: bidraget från företag inom det sociala näringslivet - alltså kooperativ, ömsesidiga sällskap, föreningar och stiftelser - till tillväxten och sysselsättningen. För första gången har det europeiska övervakningscentrat för små- och medelstora företag lagt tyngdpunkten vid dessa kooperativ, ömsesidiga sällskap, föreningar och stiftelser, som i alla fall bidrar med 5 % till sysselsättningen och har en andel av 6 % av de privata företagen. Den växande betydelsen av det sociala näringslivet i Europeiska unionen blir tydlig i det senaste meddelandet från kommissionen, som skall göra föreningars och stiftelsers roll i Europa bättre känd. I detta dokument ingår resultaten av en av kommissionen genomförd omfångsrik undersökning, som avsåg att tjäna till att lära känna sektorn bättre. Dessutom föreslår dokumentet en rad åtgärder, som skulle kunna genomföras på medlemsstaternas nivå.
Och för det tredje, betydelsen av befrämjandet av entreprenörsanda som viktigt element för grundande av och tillväxt i små- och medelstora företag. Kommissionen är medveten om att uppbyggnaden av en dynamisk företagarkultur är av mycket stor vikt för skapandet av arbetsplatser och stärkandet av konkurrenskraften i Europa. För att anknyta till frågan som ställdes här om framtiden för rapporteringen, får jag hänvisa till att nästa övervakningsrapport har planerats till slutet av detta år, och att utlysandet av rapporten för 1998/99 också kommer att sätta igång detta år.
Vad gäller tyngdpunkterna för huvudtemat för nästa rapportering - i denna rapport gällde det frågan om kvinnor i de små och medelstora företagen - är det riktigt att man har planerat miljö som huvudtema för nästa observation.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Nötkött
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A4-0260/97) av Hardstaff för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning om åtgärder för att främja konsumtionen och avsättningen av kvalitetsnötkött och om åtgärder för att informera om märkning av nötkött samt om upphävande av förordning (EEG) nr 2067/92 (KOM(97)0070 - C4-0193/97-97/0058(CNS)).
Fru Hardstaff har som föredragande ordet i fem minuter.

Santini
Herr ordförande! Det verkar rättvist att lyssna på åtminstone en representant för varje gupp efter det att vi lyssnat på kommissionären, och jag ber er därför att ställa tid till förfogande för att uppfylla denna begäran.

Ordföranden
Enligt föredragningslistan är debatten mellan kl. 10.00 till kl. 12.00 och från kl. 18.00 till kl. 20.00 för de betänkanden vi fastställer här och enligt föredragningslistan äger omröstningen rum kl. 12.00.
Föredraganden, fru Hardstaff har ordet.

Hardstaff
Herr ordförande! Bakgrunden till detta betänkande, som rekommenderar en kampanj för att marknadsföra och främja europeiskt nötkött, är självfallet den skarpa nedgången i konsumtionen av nötkött sedan BSE kom i dagen för mer än tio år sedan. Nedgången blev katastrofal för nötboskapsskötarna i Europa och för alla inom nötköttsindustrin när det i mars 1996 förklarades att ett samband mellan BSE hos boskap och CJS hos människor inte kunde uteslutas. Detta blev aktuellt när det tragiskt nog visade sig att ett antal yngre människor hade fått CJS, som normalt är en sjukdom hos åldringar.
Många åtgärder har vidtagits både i Storbritannien och på EU-nivå för att hantera problemet, inte minst det fortsatta förbudet att exportera brittiskt nötkött, ett förbud som förhoppningsvis snart kan upphävas tack vare de många åtgärder som har vidtagits och den mycket strängare tillämpningen av bestämmelserna om utfodring och hygien.
För några månader sedan kom parlamentet överens om åtgärder för identifikation av besättningar och ett köttmärkningssystem med grund i informationen i den boskapsdatabas som nu skapas, där den inte redan finns. Dessutom har den nya brittiska regeringen anmodat alla EU-medlemmar att tillämpa de nu i Storbritannien gällande bestämmelserna om avlägsnande av specificerat slaktavfall av nöt.
Men nötköttsmarknaden ligger trots det nere, och stora summor av de allmänna medlen i jordbruksbudgeten används för att lägga in nötkött av god kvalitet i interventionslager. Om mer nötkött konsumeras inom EU och mer exporteras till tredje länder kan en hel del allmänna medel på sikt sparas och den europeiska marknaden för nötkött åter nå något slags balans mellan tillgång och efterfrågan. Det är därför som kommissionen föreslår en marknadsföringskampanj och begär ett snabbt samråd med Europaparlamentet så att genomförandet ska kunna ske så snart som möjligt.
I mitt betänkande föreslår jag att definitionen av kvalitetsnötkött vidgas från den gamla, mycket begränsade definitionen av ett begränsat antal styckningsdelar och slaktkroppar. Kvaliteten bör omfatta alla typer av slaktkroppar av nöt, också billigare styckningsdelar, förutsatt att de uppfyller kriterierna för livsmedelssäkerhet enligt det märkningssystem som jag redan hänvisat till.
Jag föreslår också att nationella organisationer med sakkunskap och kännedom om de lokala marknadsförhållandena anlitas för att verkställa kampanjen. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling utvidgade detta att omfatta även motsvarande regionala organisationer. Ändringar från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd stärkte konsumentintressena i kampanjen och betonade att kärnan bör vara god konsumentupplysning. Jag vill tacka kollegerna i båda utskotten för deras ändringar som varit till stor hjälp.
Om vi skall övertyga konsumenterna i Europa att äta mer nötkött och sälja mer nötkött utanför EU måste vi försäkra oss om ökad försäljning, inte genom smart marknadsföring, utan därför att konsumenterna hyser ett välgrundat förtroende för produktens kvalitet. De måste känna att allt som behövs faktiskt har gjorts för att de ska kunna köpa hälsosam mat. Den föreslagna märkningen och europeiska logotypen för kvalitetsnötkött måste vara en vattentät garanti för detta och för att man faktiskt har tagit lärdom av krisen nyligen. Detta är något som vi här kan vara eniga om när vi låter vår ståndpunkt gå vidare till kommissionen och rådet.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har vid detta tillfälle rekommenderat att man denna gång använder rättslig grund artikel 43, enbart, och att man med artikel 43 tillägger, som likvärdig rättslig grund, artikel 129a.1 b. Varför? Eftersom artikel 129a.1 b fastställer åtgärderna, de konkreta gärningarna, för konsumentskydd som föredraganden har hänvisat till.
Det är sant, herr ordförande, att utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och denna församling i sin helhet är medvetna om att traditionellt, för alla regleringar, för alla handlingar inom jordbruksområdet var den lämpliga rättsgrunden uteslutande artikel 43. Domstolen har i sin praxis alltid fastställt att så är fallet inte bara eftersom artikel 43 är en lex specialis i förhållande till alla andra rättsgrunder som skulle kunna användas, utan eftersom man i artikel 43 dessutom - då endast artikel 43 används, också i enlighet med domstolens praxis - har alla andra juridiska intressen beaktade som hälso- och konsumentskydd. Det finns en känd dom om villkoren för värphöns - från 1988 -. Det är en av nyckelfrågorna.
Dock anser utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, för andra gången, att man borde ändra den traditionella inställningen till denna rättsgrund. Och utskottet har gjort det sammanhängande med och i överensstämmelse med händelser och åtgärder som vidtagits efter BSE-krisen och det betänkande som antogs här i församlingen. I det betänkandet fastställdes tydligt att artikel 100a kunde användas, särskilt i harmoniseringssammanhang och i synnerhet borde samråd med, deltagande av, bredare demokratisk kontroll genom denna församling ske.
Jag måste nu påminna att kommissionen - då genom sin ordförande herr Santer, och sedan i konkreta gärningar, som de två förordningar som nyligen sänts till denna församling - har respekterat detta kriterium. I det här fallet, herr ordförande, begär vi inte artikel 100a - eftersom det inte handlar om harmonisering - utan 129a. Varför? Jo, helt enkelt eftersom de rättsliga skyddsvärda intressena efter denna kris har bytt hierarkisk ordning. Det är inte längre jordbruket, inte längre jordbrukets intressen som bör stå i förgrunden. I dag, så länge konsumenternas förtroende inte återställts, är skyddet av konsumenterna det viktigaste intresset och därför, genom att strikt använda de kriterier domstolen fastställt när det gäller att tolka vilka de lämpliga rättsliga grunderna skall vara, anser utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, och jag hoppas att även parlamentet anser det - vi tror att kommissionen stöder oss - att det tydligt måste fastställas att dessa är de viktigaste intressena, med tillägg av rättsgrunden.

Papayannakis
Herr ordförande! Å utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydds vägnar gratulerar vi föredraganden, som vi även samarbetat med, vilket hon själv sade. Vi har ändringsförslag till ordalydelsen som rättar till funktionalitetsproblem i kommissionens förslag, vare sig detta angår tekniska och språkliga problem - eländigt, herr kommissionär, eländigt - eller angående vissa oklarheter gällande åtskiljandet av ox- och kalvkött, eller angående vissa avsaknader, som exempelvis konsumenternas roll, vilken måste vara starkare, och Europaparlamentets roll gällande frågans övervakning. Vi har gjort ändringar angående ordalydelsen och hoppas att förbättringar kommer att göras.
Dock finns det, herr ordförande och herr kommissionär, i denna stund en viktigare fråga. Bestämmelsen vi diskuterar, i kombination med två eller tre andra vi diskuterade tidigare, syftar till att återställa konsumenternas förtroende för en marknad som befinner sig i sammanbrott och försöket att återställa förtroendet baserar sig bland annat på etikettmärkning. Sedan i går, herr kommissionär, cirkulerar information, vilken kommer från kommissionen själv, som gör gällande att det, full lagligt, är möjligt att ändringar, och till och med förvridningar av lagstiftningen kan äga rum, och att märkningssystemet därmed inte har någon trovärdighet. Information angående detta gavs i går bl.a. också till kommittén för övervakning av fallet med de galna korna. Herr kommissionär, om något dylikt är sant, undermineras hela den politik vilken vi långsamt och med svårigheter försöker dra upp linjerna för i syfte att återskapa konsumenternas förtroende. Herr kommissionär, jag ber er vänligast, jag begär två saker av er:
För det första, ett svar på om denna information är sann och på exakt vad som händer.-För det andra, en förpliktelse från kommissionens sida att den snabbast möjligt kommer att vidta alla de kompletterande åtgärderna och att den inkommer med kompletterande förslag så att de omständigheter som tillåter dessa ändringar och undermineringen av vår politik försvinner.
Keppelhoff-Wiechert
Herr ordförande! Det är en sak jag inte kan förstå: När ordföranden ber om en grundlig debatt, så får vi upplysningen att kommissionär Fischler inte kommer att vara närvarande från klockan 18.00 i kväll. Jag vet överhuvudtaget inte vad denna ändring av föredragningslistan skall tjäna till! Vi talar då för döva öron, man lyssnar inte på våra argument, vi får inga svar. Därför skulle jag dock vilja be er om något mer flexibilitet, ty jag har följande frågor: Är kommissionen överhuvud taget beredd att tidigarelägga en skärpning av märkningsbestämmelserna? Finns det nya förslag, herr kommissionär, utöver det som har beslutats i rådet? Diskussionen om huruvida vi skall lägga om föredragningslistan tar längre tid än att dra igenom den.

Ordföranden
Ordningsfrågan är det enda jag kommer att ta hänsyn till. Jag kommer inte att ta hänsyn till frågan, eftersom det inte är tillfälle för frågor nu. Jag har tidigare talat om att enligt föredragningslistan börjar debatten kl. 10.00 och att den sedan fortsätter på eftermiddagen och enligt listan, och det godkände församlingen, äger omröstningen rum kl. 12.00. Därför avbryts debatten, som brukligt är, kl. 12.00.

Santini
Herr ordförande! Låt mig citera artikel 130 och för min grupps räkning, gruppen Union för Europa, kräver jag att debatten avslutas i enlighet med vad som anges i artikelns första punkt: " En debatt kan avslutas innan talarlistan har uttömts, på förslag av ordföranden eller på begäran av en politisk grupp - min grupp begär detta - eller minst 29 ledamöter." Behandlingen av en så här viktig förordning får inte skjutas upp till i morgon, när föredragningslistan bara upptar ett enda betänkande och vi därför förmodligen bara kommer att vara ett fåtal närvarande vid omröstningen. Vi diskuterar regler som är av avgörande betydelse för köttuppfödare, kötthandlare och konsumenter, en förordning som berör många av de orosmoln som har seglat upp i samband med BSE. Jag begär därför att de kolleger som har förberett inlägg skall betrakta dem som röstförklaringar och att vi går till omröstning omedelbart efter kommissionär Fischlers inlägg.

Ordföranden
Ni har begärt tillämpning av artikel 130.1. Jag kommer att ge ordet till en talare som är för denna begäran och en talare som är emot. Därefter övergår vi till omröstningen, som förutsett.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Jag skulle vilja uttala mig mot detta förslag. Bara för att det finns organisatoriska svårigheter eller på grund av kommissionärens personliga förpliktelser, som möjligen inte går att skjuta på, kan vi inte uppskjuta diskussionen i parlamentet.
Det är en viktig debatt. I jordbruksutskottet har det framkommit viktiga ändringar till kommissionens förslag. Det måste också diskuteras. Det måste också diskuteras, om vi eventuellt skall företa en återremittering till utskottet, eftersom etiketteringsriktlinjen som detta förslag refererar till, fortfarande behöver förbättras. Allt detta måste diskuteras här och konfereras om bland parlamentsledamöterna. Det är omöjligt att rösta redan nu efter kommissionärens tal respektive hans ställningstagande. Jag är absolut däremot, och jag ber mina kolleger att inte godkänna detta förslag.

Ordföranden
Tack, herr Graefe zu Baringdorf. Finns det något inlägg till förmån för Santinis begäran?
Fru Poission har ordet till förmån för Santinis begäran.

Poisson
Ja, jag uttalar mig till förmån för Santinis förslag därför att jag, trots denna mycket viktiga debatt, anser att den situation som uppfödare och konsumenter fått utstå som en följd av BSE-krisen, i högsta grad talar för att debatten avslutas och att man går till omröstning om betänkandet i dag.

Ordföranden
Fru Hardstaff har ordet för en ordningsfråga.

Hardstaff
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag vill bara påpeka, som föredragande, att det är helt normalt att vi här i kammaren debatterar en sak torsdag kväll och röstar fredag morgon, och jag förstår inte varför ett undantag behöver göras för mitt betänkande.

Ordföranden
Tack, fru Hardstaff. Jag låter begäran om streck i debatten gå till omröstning.
(Parlamentet avslog begäran.)

Ordföranden
Debatten fortsätter. Herr Fischler har ordet.

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Till att börja med får jag hänvisa till - jag skulle annars inte vilja förlänga denna formella debatt om förfarandet - att jag hade bett om att man i dag skulle behandla just denna rapport först på grund av dess betydelse.
Först skulle jag dock vilja tacka alla dem som bidragit till framtagandet av detta betänkande, särskilt jordbruksutskottet och föredraganden, fru Hardstaff, men också alla andra utskott för deras positiva bidrag och för den ingående, välvilliga behandlingen av förslaget. Vi eftersträvar med detta förslag två skilda mål. För det första tjänar detta förslag till att informera konsumenterna om garantierna, som de nya märkningsdirektiven för nötkött påbjuder, vilka infördes med direktiv 820/97. För det andra skall de marknadsförings- och reklamkampanjer för främjande av förbrukning och marknadsföring av nötkött, som skall genomföras av handeln och dess branschorganisationer, inte medfinansieras av gemenskapen enbart i gemenskapen, utan också i tredje land, så att nötköttssektorn, som har råkat i kris på grund av den starka konsumtionstillbakagången, skall kunna återhämta sig. Detta får inte glömmas bort här!
Det viktigaste ändringsförslaget är ändringsförslag nr 1, som gäller förslagets rättsliga grundval. Mot bakgrund av parlamentets argument och kommissionens ordförande Santers garanti kan kommissionen förklara sig delvis införstådd med ändringsförslag nr 1, och godta artikel 129a som tillägg till artikel 43 som rättslig grundval. Vad gäller ändringsförslag nr 7 och nr 15 om definition av kvalitet på nötkött, som är föremål för detta marknadsföringsprogram, så har denna definition redan tagits upp i en kommissionsförordning. Därför är dessa ändringsförslag överspelade. Som föredraganden redan har rekommenderat, så skall alla slag av slaktkroppar omfattas av de befrämjande åtgärderna.
Då de nya märkningsbestämmelserna är gemenskapsbestämmelser, är jag övertygad om att informations- och reklamåtgärderna för dessa bestämmelser undantagsvis till fullo måste finansieras av gemenskapen. Följaktligen kan jag också godkänna ändringsförslagen 4 och 12. Ett av de viktigaste målen för detta totala förslag är att ge förbrukaren en garanti för att man ska kunna spåra produkterna. Vad gäller befrämjandet av den direkta marknadsföringen, så måste denna direkta marknadsföring självklart motsvara de gemenskapliga kvalitets- och spårbarhetsåtgärderna eller -direktiven och framför allt också de veterinärhygieniska föreskrifterna. Därför kan man endast delvis ta hänsyn till ändringsförslaget, som av er formulerades i den riktningen, om dess ordalydelse modifieras på motsvarande sätt.
Dessutom kan ändringsförslag 13 inte antas i sin nuvarande form på grund av risken att man då inte skulle uppnå spårbarhet. Inte heller kan ändringsförslagen 6, 10, 16 och 17.2, om uppmuntrande av ursprungslogotyper och -symboler antas. Förslaget i sig självt innehåller redan regler för denna tillämpning bland de av gemenskapen fastställda villkoren. Enligt kommissionens uppfattning bör uppmuntrandet av dylika ursprungslogotyper och -symboler även i fortsättningen överlåtas på handeln respektive dess branschorganisationer, som ställt förslaget. Detta kan också regleras av de ansvariga inrikespolitiska myndigheterna, om de finner det nödvändigt.
Vad gäller ändringsförslagen 5, 8, 17, stycke 3, och 19 vad gäller deltagande av nationella institutioner och organiserande av tekniskt stöd, så må det betonas att det är en uppgift för ansvariga inrikespolitiska myndigheter att övervaka varje kampanj, och att handeln och dess branschorganisationer måste ställa sina förslag till de ansvariga inrikespolitiska myndigheterna. Detta hänger ihop med subsidiaritetsprincipen. Vi å andra sidan bör garantera den nödvändiga flexibiliteten. Om de inrikespolitiska myndigheterna anser det ändamålsenligt, kan de föreskriva hörandet av särskilda instanser. Därför är de ovannämnda ändringsförslagen meningslösa, eftersom de motsäger dessa grundläggande principer.
Slutligen är ändringsförslag 2 överflödigt ur kommissionens synpunkt, och ändringsförslagen 13, 14 och 17, stycke 1, är delvis oklara eller framför allt oförenliga med förslagets mål. Därför kan kommissionen inte godkänna dem. Ändringsförslag 18 gäller ändringar som inte kan antas, och måste därför också avslås. Till slut är kommissionen emellertid beredd att godkänna ändringsförslag 11. Ändringsförslag 20, som gäller en rapport från kommissionen om genomförandet av detta krav, kan också godkännas. För förberedandet och förbättringen av kommande kampanjer kommer det att vara till nytta.
Till slut vill jag peka på att eftersom ändringsförslag 1 accepterats, så tillämpas numera också artikel 129, utan att därigenom ett medbestämmandeförfarande avses.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Herr Fischler har å kommissionens vägnar upplyst oss om vilka ändringsförslag som kan antas och vilka som inte kan antas. Ni har avslagit ändringsförslag 18, som hänför sig till finansiering och procentsatser för finansieringen. Det skulle kunna bero på att ni när det gäller den direkta marknadsföringen avser att göra ett klarläggande...

Ordföranden
Detta är en fortsättning av debatten, inte en ordningsfråga. Vi går nu till omröstning. Debatten fortsätter klockan 18.00.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Vi har nu den speciella situationen, som har undgått er, att vi avbryter en debatt, och att Fischler inte kan vara närvarande i kväll. Det handlar om huruvida vi måste återremittera betänkandet till utskottet, och därför behöver vi klarhet från Fischler, medan han fortfarande är här. Detta är den speciella situationen. Därför ställer jag ännu en gång en fråga på denna enda punkt, så att vi under debatten ikväll har den klarhet, som vi inte kan åstadkomma då. Därför ber jag er, herr ordförande, att tillåta detta. ni har inte hört vad som har hänt här förut, eftersom ni nyss har övertagit ordförandeskapet. Följaktligen frågar jag ännu en gång, om finansieringen, som är nämnd i ändringsförslagen 18 och 22, nämligen det 100-procentiga övertagandet av industrins kostnader, som uppkommer i samband med informationen om införandet av märkningen, kommer att reduceras. Det är ett unikt fall, att 100 % skall finansieras. Det är skandalöst! Om Ni inte godkänner en reducering, kommer vi att återremittera det till utskottet, det är jag ganska säker på! Det var en viktig fråga i jordbruksutskottet!

Fischler
Jag har hänvisat till att vi med hänsyn till faktaläget och framför allt också på grund av de erfarenheter som vi gjort med den redan tidigare introducerade aktionen i detta sammanhang, är beredda att finansiera denna aktivitet till 100 % på den inre marknaden. Det är för övrigt inte första gången. Sådana bestämmelser finns det också i samband med de skyddade ursprungsbeteckningarna. Det har emellertid ingenting att göra med direkt marknadsföring. Om en motsvarande ändring företas vad gäller direkt marknadsföring, har jag sagt, då kan också direkt marknadsföring delvis tas med. Viktigt och en förutsättning för detta är i varje fall att man åstadkommer spårbarhet och att dessutom endast sådana direkta marknadsförare deltar, som klart kan bevisa, att de innehåller alla veterinärhygieniska föreskrifter till 100 %.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Vill ni notera att jag nu är närvarande, att jag skrev in mig i morse, att jag under tiden varit på mitt kontor, att jag sparat kvittenser för detta, att jag kommit hit på cykel, för vilket presidiet inte gjort några arrangemang.

Ordföranden
Tack, och välkommen till kammaren!

Papayannakis
Herr ordförande! Jag beklagar. Efter det som Grafe zu Baringdorf sade, informerar jag er att vår grupp planerar att inkomma med ett förslag om att det förslag vi diskuterar skall dras tillbaka. Vår position, och detta föreslår vi även våra kolleger, kommer att bero på svaret som kommissionären vägrar ge oss. Jag frågade honom om det finns riktig information om att det i denna stund är möjligt att systemet för märkning försämras. I går gavs uppgifter till kommittén för övervakning av de galna korna. Jag frågade honom om han kommer att vidta åtgärder för att komma tillrätta med denna situation, annars kommer hela systemet falla samman och vi kommer att kräva att frågan dras tillbaka.

Tomlinson
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag ber kammaren ursäkta, men jag gjorde en anmärkning om denna ordningsfråga till ordförandens kontor i morse.
Jag har först alldeles nyligen haft tillfälle att läsa texten i resolutionen om påstådda brott mot mänskliga rättigheter i Etiopien. Stycke D hänvisar till Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheters femtiotredje session och vad den påstås ha sagt.
När jag kontrollerade saken med Förenta nationernas källor fann jag inte att detta behandlats vid den femtiotredje sessionen. Jag ber därför ordförandeskapet kontakta Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter i Genève innan den aktuella och brådskande debatten inleds i eftermiddag, eftersom det inte vore tillrådligt att inleda en debatt på grundval av information som inte kan visas vara riktig, vad fakta beträffar.
Jag ber ordförandeskapet kontakta Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter i Genève för att kontrollera om påståendena i stycke D angående vad som beslutades vid dess femtiotredje session äger någon riktighet.

Ordföranden
Herr Tomlinson! Tack för att ni påkallat vår uppmärksamhet avseende detta. Ordförandens kontor har i själva verket redan undersökt saken och instämmer med er tolkning. Ett meddelande kommer att ges klockan 15.

Eriksson
Jag har nu suttit i detta parlament i två år. I både parlamentets publikationer och i andra publikationer verkar det som om jag hoppar mellan kristdemokrater, konservativa, De gröna och PSE-gruppen.
Jag vill härmed tala om för alla att jag inte har någon som helst avsikt att lämna den grupp där jag sitter. Jag har suttit i den gruppen under två års tid, dvs. Nordisk grön vänster som ingår i Europeiska enade vänstern. Jag hoppas att jag nu slipper att se mig själv valsa runt i internpress i olika publikationer från parlamentet som varande en oerhörd hoppjerka.

Ordföranden
Jag kan förstå att det är besvärligt och skall se till att det blir rättat.

Välkomsthälsning
Ordföranden
Jag har nöjet att till diplomatläktaren välkomna en delegation på sex ledamöter från den isländska riksdagen, Alltinget. Delegationen besöker Strasbourg för att träffa sina kolleger i Europaparlamentet med anledning av den nionde interparlamentariska sammankomsten mellan Europaparlementet och Island. Bland det som diskuterats är utsikterna för en europeisk monetär union, framtidsutsikterna för och följderna av ett differentierat deltagande i Schengenavtalet och vidare utsikterna för en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik i Europeiska unionen och den framtida utvecklingen av avtalet om det europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Jag hoppas att delegationen har haft nöje av sitt besök i Strasbourg och hälsar delegaterna välkomna till läktaren.
(Applåder)

Omröstning
Flemming
Herr ordförande! Här finns det ett översättningsproblem. Vi lämnade in ändringsförslag nr 6 på engelska, och i den tyska översättningen hittar man då i punkt D ordet "försyndelse" . Det motsvarar inte våra intentioner. Jag ber helt vänligen att man använder ordet "brott" i stället.
(Parlamentet godkände den muntliga ändringen.)
(Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd i ändrad form.)

d'Aboville
Herr ordförande! Fitzsimons är på grund av sjukdom inte närvarande, och han har bett mig att tala å hans vägnar. Jag skulle vilja lägga till några ord i den sista meningen i ändringsförslag 13. Sista meningen lyder "på grundval av de metoder som fastställts av den mellanstatliga gruppen om klimatutveckling" och vi skulle vilja lägga till följande, "dessa metoder måste vara i överensstämmelse med de senast antagna normerna inom ramen för Förenta nationernas konvention om klimatförändringar" .
(Parlamentet förkastade det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Liese
Herr ordförande! Vad gäller ändringsförslag 3 skulle jag vilja påpeka ett tekniskt fel. Av misstag har här vid översättning och vidarebehandling av ändringsförslagen den sista halva meningen försvunnit. Det handlar där om Fair Trade -bananerna. Jag läser nu än en gång upp det spanska originalet i den form det spanska ändringsförslaget hade som vi lämnade in, nämligen de sista två raderna. På spanska lyder det:
..." och säkrar bibehållandet av Europas och AVS-ländernas produktion av bananer och produktionen av Fair Trade- bananer.." .
Så lyder originalet. Det är alltså inget muntligt ändringsförslag, utan bara en korrigering av detta tekniska misstag. Jag har originalet här. Sekretariatet torde granska detta. Det handlar om originalet.

Medina Ortega
Herr ordförande! Liese hänvisar till en spansk text, men den text jag har framför mig avslutas med meningen "...och säkrar upprätthållandet av av de Europas och AVS-ländernas produktion av bananer" . Där är det slut, inget mer. Jag vet därför inte om det är möjligt att föra in den korrigeringen nu.

Liese
Herr Medina Ortega har rätt i att senare vid distributionen av texterna dessa tre ord fattades även på spanska, men från vår grupp skrev vi under och lämnade in originalet, och då var de tre orden med. Därför läser jag nu åter en gång upp den spanska texten, de sista två raderna.
..." och säkrar bibehållandet av Europas och AVS-ländernas produktion av bananer och produktionen av fair trade -bananer" .
(Parlamentet förkastade det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet förkastade ändringsförslaget.)

Liese
Herr ordförande! Nu blir jag snart irriterad. Vi har lämnat in ändringsförslaget i laga ordning. Jag ber sekretariatet att granska detta. I det spanska originalet, som vi lämnat in, står dessa tre ord. Det som händer nu, är inte i sin ordning! Om ett tekniskt misstag sker inom sekretariatet, så är detta en mänsklig svaghet, men vi måste rösta om det som gruppen har lämnat in, och jag ber nu än en gång om att vi gör det.

Ordföranden
Vi skall granska och se efter var felet kom in om det fanns ett fel. Vi röstar om ändringsförslagen i den publicerade formen. Det är för sent att berätta detta för mig när vi är mitt i en omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ahern
Herr ordförande! Vi lade fram denna resolution om den muntliga frågan från utskottet och vi vill göra det klart i titeln att det gäller G7-förslaget för kärnreaktorerna Chmelnitskij 2 och Rovno 4 i Ukraina. De gröna föreslår naturligtvis inte att rektorerna skall slutföras, vi motsätter oss färdigställandet av alla kärnreaktorer, vi vill att alla reaktorer i Ukraina och på andra ställen skall stängas. G7-kriterierna bygger på lägsta möjliga kostnad och säkerhetsmedvetande och officiella undersökningar har nu visat att detta inte är det val som innebär lägsta kostnad och största säkerhet. Jag vill att titeln klart visar att det är fråga om G7-ländernas förslag för slutförande av reaktorerna Chmelnitskij 2 och Rovno 4 i Ukraina.
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.) Gemensamt resolutionsförslag om stängningen av kärnkraftsanläggningen i Tjernobyl före år 2000 samt slutförandet av reaktorerna Chmelnitskij 2 och Rovno 4 i Ukraina

Bloch von Blottnitz
Jag skulle vilja lämna in det muntliga förslaget, efter det att vi ännu en gång beslutar mot bättre vetande. I går hade vi återigen en diffus diskussion med kommissionen på detta tema. Men vi fortsätter ju hela tiden på detta vis, så att vi sedan får sota för det. Därför skulle jag dock åtminstone vilja lämna in ändringsförslaget till den gemensamma resolutionen. Jag föreslår att vi gör en delad omröstning om ändringsförslagen 3 och 4, så att det åtminstone står klart att en del av församlingen fortfarande är klar i huvudet och inte vill fortsätta att färdigställa skrotreaktorer, och låta en annan skrotreaktor fortsätta att gå, så att vi senare inte har några pengar kvar för att överhuvud taget kunna betala de fruktansvärda följderna; de mänskliga följderna kan vi i vart fall inte betala...
(Ordföranden avbröt talaren.)
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)

Lindholm
Jag vill bara säga att detta går litet för fort, åtminstone för mig och oss som talar svenska. Det är faktiskt ingen idé att överhuvudtaget försöka räcka upp händerna. Därför skulle jag väldigt gärna vilja be ordföranden att slå av på tempot och tänka på tolkarna och oss.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! I texten i betänkandet hänvisas till texten i Amsterdamfördraget, som senare ändrades i det slutliga undertecknandet. Därför menar vi egentligen, då artikel 236 nämns, den enda artikeln i motsvarande protokoll. Det är tekniska frågor som juristlingvisterna kan ha i åtanke.

Ordföranden
Vi skall säkerställa att den stämmer överens med de korrekta artiklarna i fördragsutkastet.
Om punkt 8:

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Ändringsförslaget från den socialdemokratiska gruppen är ett tillägg till originaltexten och jag föreslår den socialdemokratiska gruppen att rösta för den som beaktandemening 8 b, och med följande lilla modifikation: "med beaktande av att harmoniseringen av lagstiftningen på europeisk nivå skulle utgöra det bästa sättet att utplåna" - det är inte det enda, det är det bästa sättet att utplåna - "reservationer" . I detta fall skulle jag som föredragande rösta för. Om ändringsförslaget går till omröstning, som jag sagt som beaktandemening 8 b, och med denna lydelse.

Schulz
Herr ordförande! Palacio har visserligen tidigare visat sig mycket hårdnackad, men denna gång är hon något mer flexibel. Det är okej för vår del.

Zimmermann
Herr ordförande! Om i detta fall Palacios lycka hänger på det, så är vi för detta, för att på så vis göra Palacio lycklig i dag.

Ordföranden
Det är trevligt att ha en nöjd församling torsdag klockan 13.
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag vill gärna äta lunch i ledamöternas bar, enligt artikel 22, med ert tillstånd. Efter lunchen skall jag ge er kvittot så att ni kan kontrollera det.

Ordföranden
Jag ser fram emot att få se vad ni åt.

Holm
Rådets uppfattning i denna fråga är mycket märklig och dessutom oroväckande. Jag stöder därför Flemmings betänkande till fullo. Det är av mycket stor vikt att miljöorganisationer ges möjlighet att arbeta i det för oss så viktiga miljöarbetet. Detta borde rådet vara medvetet om och inte motverka genom att avsätta en mindre summa pengar än den som Europaparlamentet föreslår.
Eftersom EU på så många sätt, direkt eller indirekt, stöder dem som arbetar med att föra fram andra åsikter kring miljöarbetet än dem som miljörörelsen tar fram, ser jag det som nödvändigt att EU ger sitt stöd till miljöorganisationerna. Positivt är också att programmet utökas till att även omfatta länderna i Central- och Östeuropa.
Slutligen: Ändringsförslag nr 6 från PPE-gruppen anser jag vara omöjligt att stödja. Att sätta upp ett sådant kriterium är totalt ohållbart. Man måste vara medveten om att lagar och bestämmelser är olika i EU: s medlemsstater när det gäller vad som skall anses vara ett brott eller inte. Det resulterar i att detta förslag på kriterium inte kan vara rättvist.

Thors
Undertecknad röstade mot Flemmings ändringsförslag nr 6 som innehöll som förslag att bidrag skulle ha varit uteslutet bl.a. till organisationer som på Europeiska gemenskapens område av domstol konstaterats vara skyldiga till brott under de två senaste åren.
Mina skäl för att rösta emot var främst två: För det första är det upp till kommissionen att som det verkställande organet anta tilläggsregler för prioritering av ansökningar. För det andra skulle stadgandet dock inte ha gjort skillnad på vilken typ av brott som avses; tyvärr har vi erfarenhet av att organisationer som fredligt har utnyttjat yttrandefrihet dömts av domstol.
Jag förutsätter dock att parlamentets vaksamt följer med vilka organisationer som beviljas bidrag och konstaterar att det är uteslutet att organisationer av typen Animal Liberation Front skulle kunna utnyttja bidrag på europeisk nivå - med beaktande av den senaste tidens händelser i Finland, då minkar har släppts ut ur burar med stora risker för fågellivet och stora ekonomiska förluster som följd, eftersom de okända förövarna åberopat nämnda ALF.
Betänkande: Fitzsimons(A4-253/97)

Caudron
Att Europeiska unionen och parlamentet är medvetna om utsläppen av koldioxid och växthusgaser är ingen nyhet. Rådets utkast till ändringsförslag föreslår att övervakningsmekanismen på området skall förstärkas. Det kan vi alla vara överens om.
Jag vill gratulera vår kollega till hans arbete och jag stöder de ändringsförslag, som han föreslår skall läggas till kommissionens första text.
Även om det är lovvärt att lägga särskild vikt vid kontrollmetoder, att gå vidare i riktning mot en större insyn och att de olika medlemsländerna skall kunna jämföras, vill jag också poängtera att vi inte får låta det allra viktigaste passera obemärkt, nämligen att betydligt minska utsläppshalterna av inte bara koldioxid (och växthusgaser) utan också av andra förorenande faktorer. I våra storstäder fick vi förra sommaren se hur angeläget detta är.
Att uttrycka en vilja innebär också att finna medel för att genomföra den. Det är inget tvivel om att vi måste förutse restriktiva och repressiva åtgärder i detta svåra och komplexa miljöärende. Det räcker inte längre med tomt prat.Som politiskt ansvariga bör vi kunna garantera förbättrade levnadsvillkor för dagens och morgondagens generationer, inte genom att förstöra tillväxt och sysselsättning utan genom att sluta smita undan genom att hävda att saker är omöjliga att genomföra.

Díez de Rivera Icaza
Som vi alla vet är koldioxid (CO2) den gas som har störst påverkan på växthuseffekten och bidrar med 65 % av uppvärmningen. Därför är det viktigt att med exakthet och regelbundenhet utvärdera uppfyllandet av gemenskapens åtaganden för dess reducering. Detta tvingar medlemsstaterna att varje år informera om de ackumulerade utsläppen av varje gas med påverkan på växthuseffekten för att, dessutom, garantera jämförbarhet och öppenhet.
Allt detta medför en lämplig uppföljning av de nationella programmen i medlemsstaterna och dessas överlämnande till parlamentet och till kommissionen.
Kommissionens nya förslag pekar i denna riktning och kommer därför att få min röst.

Lindqvist
Jag har röstat ja till förslaget, men jag tycker att betänkandet missar ett viktigt område. EU måste på ett helt annat sätt planera för övervaknings- och kontrollsystem för miljön i de länder som ansöker om medlemskap. Detta borde ha tagits med i övervakningsmekanismerna för 2000-talet, särskilt som problemen i dessa länder ofta är stora.

Pollack
Såsom jag krävde i mitt eget betänkande om detta instrument 1993 måste vi verkligen försäkra oss om att de medlemsstater som underlåter att lämna uppgifter får en anmärkning. Det finns fortfarande en brist på politisk vilja till åtgärder på detta område i vissa medlemsstater. Vi har på andra områden där kommissionen förutsätts lämna parlamentet årsrapporter funnit att rapporterna kan bromsas upp av kommissionen om alla medlemsstater inte lämnat uppgifter. Vi har fått nog av detta och vill ha årsrapporterna också om det finns luckor så att vi kan få en klar bild av vad som sker och var problemen finns.
Fastän detta vid första påseende kan se ut att bara vara en teknisk åtgärd, är välfungerande övervakningsåtgärder och utbyte av information om utsläpp av växthusgaser ett väsentligt redskap i vår kamp mot global uppvärmning, och jag uppmanar kommissionen och rådet att samtycka till de förbättringar som parlamentet genom dagens omröstning har gjort i detta förslag.
WTO: s panel om bananer

Berthu
Herr ordförande! Världshandelsorganisationen står alltså i begrepp att förklara att gemenskapens system med importlicenser för bananer inte är förenligt med frihandelsreglerna, åtminstone så som organisationen tolkar dem. Men detta system, som ger företräde till utomeuropeiska bananer eller bananer från missgynnade AVS-länder, vilka vi har för avsikt att stödja, verkar vara oumbärligt för att ekonomin i dessa regioner skall överleva.
Europaparlamentet står nu på nytt inför de katastrofala konsekvenserna av avtalen från Uruguayrundan, som parlamentet i största okunskap godkände utan att först kontrollera huruvida avtalen verkligen tog hänsyn till sociala, hälsomässiga, kulturella eller miljömässiga snedvridningar i den internationella handeln.
Det är inte för att dra upp det förflutna som jag påminner om dessa fakta, utan för att understryka att det finns dåliga och bra rådgivare på europeisk nivå. Kanske borde vi läsa debatterna i GATT en gång till, se vilka de dåliga rådgivarna var och sedan dra slutsatser av det.
I ett försök att rädda de utomeuropeiska områdena, trots WTO: s fördömanden, finns det i utkastet till Amsterdamfördraget en artikel 227 (299 enligt den nya numreringen), som skall underlätta särskilda subventioner till de yttre randområdena. Detta skulle då leda till att systemet med importlicenser, som gjorde att de utomeuropeiska områdena kunde leva på sin produktion, ersätts med ett system med statliga subventioner som kommer att göra befolkningarna i dessa regioner beroende av stöd. Tanken slår mig att det mest liberala av dessa två kanske inte är det man tror. Kommer inte WTO dessutom att en dag angripa det system som beskrivs i artikel 227? Det finns ingenting som utesluter det.
Herr ordförande! Vi anser därför att den enda lösningen är att på nytt inleda internationella handelsförhandlingar, för att en gång för alla ge de sociala, hälsomässiga, kulturella och miljömässiga frågorna sin berättigade plats, och vi kan redan beklaga att kommissionen i sitt utkast om jordbruk i sin Agenda 2000, än en gång bara verkar ha som mål att ansluta sig till världsmarknadspriserna.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Tillsammans med mina kolleger i gruppen Oberoende för Nationernas Europa röstade jag för den gemensamma resolutionen om WTO-panelens beslut om bananer. Resolutionen antogs med 286 röster mot 124, och 14 nedlagda.
I antagandet av denna resolution ser jag anledningar till stor tillfredsställelse och också till hoppfullhet. Tillfredsställelse därför att för nästan tre år sedan var vi de enda här som påpekade skadeverkningarna av GATT- och Marrakechavtalen. När vi uttryckte detta fick vi nästan bara stöd av de grönas grupp. Först vid AVS-konferensen i Libreville, sedan i Dakar, tog vi genom min kollega Dominique Souchet upp problemet med det allmänna preferenssystemets förenlighet med GATT-avtalen. Kommissionen försäkrade oss mycket uttryckligt om att det inte förelåg någon oförenlighet. Dagens händelser visar dock att vi hade rätt. Förhoppningen ligger i att våra kolleger, som i detta särskilda ärende är medvetna om svårigheterna med GATT och med WTO, också skall se svårigheterna på ett mer allmänt plan, så som vi alltid har gjort och så som vår avlidne ordförande Jimmy Goldsmith gjorde.

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi menar att WTO: s strävan att upprätthålla frihandel på området för handel med bananer snarare bör stödjas än motarbetas. Frihandel är ett viktigt instrument för att alla berörda bananproducerande länder på sikt skall kunna fungera som jämbördiga marknadsparter i den globala handeln. Vi menar också att den typ av ingrepp som aktualiseras på bananmarknaden förhindrar konsumenternas rätt att välja produkter utifrån pris och kvalitet, men även utifrån miljömässiga hänsyn och socialt och internationellt ansvarstagande. Därtill är ingrepp i frihandeln och utbudsregleringar på den europeiska marknaden hinder för en nödvändig anpassning av livsmedelsproduktionen till marknadsmässiga förhållanden och till nödvändiga krav för att klara den globala livsmedelssituationen.
Vi anser att frågan om handeln med bananer hanteras utifrån alla de viktiga aspekter som inbegrips i denna fråga såsom bland annat miljömässiga aspekter, sociala förhållanden för plantagearbetare, mindre odlares ekonomiska situation samt att de svårigheter som föreligger för ett flertal nationers ensidiga handelsberoende beaktas. Det är aspekter som inte kan hanteras genom hinder i frihandeln med bananer eller genom utbudsingrepp på den europeiska marknaden för bananer. Varje svårighet som är förenad med produktionen och handeln med bananer måste hanteras genom åtgärder som är särskilt utformade för varje sådan svårighet.

Holm
Jag har röstat nej till denna resolution, eftersom jag anser det vara enbart imperialistiska argument från EU: s sida för att inte följa WTO: s beslut i denna fråga.
Enligt mig finns det inga skäl, varken ekologiska eller ekonomiska, till varför EU skall ha en så snäv syn gällande import av bananer som innebär att man i princip endast godkänner import från AVS-länder. Det finns andra länder, förutom AVS-länderna, som är beroende av export av bananer. Vi kan därför lika gärna köpa av dessa länder som av AVS-länderna.
Jag håller dock med i kritiken mot att WTO enbart tar hänsyn till frihandel och glömmer andra viktiga värden. Det finns andra värden som också måste beaktas innan WTO fattar beslut, bl.a gäller det miljöeffekterna. Men som sagt, i denna fråga anser jag att WTO har fattat ett riktigt beslut.

Souchet
Vår grupp har skrivit under förslaget till gemensam resolution om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Det är förvånande att Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Europeiska folkpartiets grupp inte velat skriva under detta förslag till gemensam resolution, även om PSE till sist anslöt sig. Man ser här att de två politiska grupper som till antalet dominerar vårt parlament, och som för övrigt delar samma frihandelsvänliga, världsöverspännande, federalistiska filosofi, är föga entusiastiska när det gäller att försvara de europeiska bananproducenternas intressen, och då främst de i våra franska utomeuropeiska departement, och i de bananproducerande AVS-länderna.
Alla vet att bygget av Europa har grundats på principen om gemenskapspreferens (Romfördraget) och på principen om bevarande av ekonomiska intressen i AVS-länderna, med vilka Europeiska unionens medlemsstater ingått ett självständigt, specifikt och nära samarbete (Lomékonventionen). Varför skall våra producenters intressen och de intressen som finns i de länder med vilka vi har internationella avtal sedan många år tillbaka, offras för GATT och WTO.
I mitt inlägg under debatten och i min röstförklaring om Helms-Burtonlagen, undrade jag om WTO inte helt enkelt agerade som Förenta staternas förlängda arm, när jag konstaterade hur effektivt WTO försvarade deras intressen inom ramen för den världsomfattande utbredningen av handeln.
Man kan dessutom inte annat än beklaga kommissionens, och i synnerhet kommissionsledamot Lord Brittans, vilja att enbart reglera tvisten om Helms-Burton-lagen, utan att ens komma på tanken att samtidigt förhandla om WTO: s beslut mot europeiska bananer och bananer från AVS-länderna.

Verwaerde
Alltsedan Romfördraget har bananernas tillträde till den gemensamma marknaden alltid gynnats av en särskild förordning, med hänsyn till den speciella karaktären hos denna produkt, som faktiskt samtidigt odlas i unionens mest avlägsna regioner (utomeuropeiska departement, Madeira, Kanarieöarna, Kreta) och i gamla utomeuropeiska terrirotier som blivit AVS-länder, med vilka vi har kontraktsenliga förpliktelser i form av Lomékonventionen.
Gemenskaps- och AVS-bananerna, som bara står för 30 % av vår konsumtion, kan inte konkurrera med dollarbananer, som produceras i Latinamerika av amerikanska multinationella företag. Vissa talare har föreslagit finansiellt stöd från Europeiska unionen för att diversifiera odlingarna. Icke desto mindre måste man veta att i de tropiska länderna, där cykloner är vanliga, är det svårt att diversifiera. Det räcker att skydda de utomeuropeiska departementens ekonomi och stabilitet, där produktionsnormerna (löner, sociala avgifter) är samma som i den Europeiska unionen.
Med den europeiska gemensamma marknadsorganisationens bananregim, hade man hittat en bra kompromiss, som tillät bananproducenter, inklusive producenter av dollarbananer, att få tillgång till den europeiska marknaden, tack vare en omfördelning av importlicenser. Det är nödvändigt att till varje pris bibehålla denna kompromiss. Det är av denna anledning som jag har röstat för den gemensamma reolutionen.
Kärnkraftsanläggningar i Ukraina

Voggenhuber
Herr ordförande, mina damer och herrar! Gruppen De gröna har röstat mot den gemensamma resolutionen, eftersom vi med denna resolution i den avgörande miljöfrågan, nämligen det stegvisa utträdet ur kärnenergisamhället, inte har kommit ett enda steg framåt. Europaparlamentet kunde i denna resolution inte ens kämpa sig fram till att kräva att Tjernobyl skall stängas och att reaktorerna R4 och K2 inte skall färdigställas. Förutom de allvarligaste säkerhetsbetänkligheter har man också ignorerat det förhållandet att den energi som framställs av kärnkraftverk i Ukraina inte alls behövs, och att dessa reaktorer också utgör ett ekonomiskt äventyr. Vi beklagar också, att delar av parlamentet fortfarande inte har identifierat vansinnet i least cost- argumentet, med hänsyn till riskerna för olyckor med oförutsägbara kostnader som följd, med hänsyn till olösta problem rörande avfallshantering av atomsopor, med hänsyn till obemästrade säkerhetsproblem i den dagliga driften.
Det politiska ultimatum som kom från den ukrainska regeringen, och det är ju uppenbart att det handlar om detta, att inte stänga av Tjernobyl om den internationella ekonomiska bidragen för färdigställandet av R4 och K2 inte ställs till förfogande, detta ultimatum får inte röna någon framgång. Sjunkande efterfrågan på energi och enorma besparingspotentialer gör det tvärtom möjligt för Ukraina att stänga av samtliga kärnkraftverk, och vi beklagar att Europaparlamentet inte har forcerat denna för Europa så viktiga miljöutveckling.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Gårdagens debatt var ingenting annat än ett mycket försiktigt tassande. Kommissionens svar var oklara och på inget sätt tillräckliga. Jag skulle bara vilja visa på en sak: Vi har i många år delat ut Phare- och Tacis-pengar. Nu föreligger det en studie om hur långt säkerheten har förbättrats; denna studie kommer fram till det skakande resultatet, att säkerheten överhuvud taget inte har ökat.
Kommissionen har likaså beställt en utredning och hittills vägrat att offentligt ställa den till parlamentets förfogande. Denna utredning kommer fram till samma resultat. Vi håller återigen på att vilja färdigställa två skrotreaktorer, som inte är möjliga att färdigställa, eftersom teknologin inte är kompatibel, och fortfarande, efter nu nästan elva år, är denna skrotreaktor i Tjernobyl ännu i gång. Jag tycker att vi äntligen skall färdigställa sarkofagen, att vi skall dela ut pengar till det. Men det är skandalöst hur hälsan sätts på spel också för kommande generationer. Därför har jag också röstat mot det, ty detta var inte något klart uttalande, och gjorde inte rättvisa åt parlamentets uppgift.

Caudron
Vår kollega Umberto Scapagninis fråga om stängningen av Tjernobyl och slutförandet av reaktorerna Chmelnitskij 2 och Rovno 4 förtjänar all vår uppmärksamhet. Jag skriver under på detta utan minsta tvekan. Alla dessa ärenden är mycket oroande. Det finns verkligen ingen tid att förlora.
Jag anser att lån absolut måste beviljas för dessa två reaktorer, utan att ännu veta vad kommissionen svarar. För jag vill visa förtroende för en noggrann tillämpning av säkerhetsnormerna vid utveckling och uppbyggnad av de två reaktorerna Chmelnitskij 2 och Rovno 4. Jag tror för övrigt att kontrollerna kommer att genomföras.
Rent allmänt gäller Umberto Scapagninis fråga också tillämpningen av Euratomfördraget och de åtaganden man axlat genom Europeiska energistadgan. Dessa fördrag medför plikter för de stater som ratificerat dem och det är viktigt att industriidkarna tillämpar dem, i synnerhet när det gäller kärnkraft.
Befolkningarnas oro över miljön ökar förståeligt nog allt mer. Det är lämpligt att särskilt inom kärnkraftsenergiområdet visa prov på större insyn, vilket inte alltid är fallet i dag.
Kärnkraften är visserligen i dag en nödvändig energikälla, men inte till vilket pris som helst och inte under vilka omständigheter som helst. Inför framtiden måste vi tänka på alternativa lösningar för att försöka bevara vår redan skadade miljö och vår säkerhet på alla plan.

Flemming, Habsburg-Lothringen, Pirker, Rack, Rübig, Schierhuber, Stenzel
De österrikiska PPE-ledamöterna avslog i dag, torsdag, ett gemensamt resolutionsförslag från fem grupper - däribland PPE och PSE, där det handlar om finansieringen av färdigställandet av de ukrainska kärnreaktorerna Khmenilitskij 2 och Rovno 4.
"Naturligtvis förespråkar ÖVP: s parlamentsledamöter att parlamentet understödjer utvecklingen av en omfattande energistrategi, så som det också står i förslaget. Vi är också för att kommissionen förklarar sin position och kommande politik vad gäller den nukleära säkerheten klart och tydligt, och att den Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling borde förklara sin ståndpunkt. Men i denna resolution uttrycks inte ens klart, att förslagsställarna är mot byggnaden av nya kärnkraftverk" , förklarar de österrikiska PPE-ledamöterna sitt röstningsbeteende.
Inte heller ändringsförslagen från enskilda parlamentsledamöter kan accepteras. "Framför allt inte det från den liberala gruppen, som visserligen å ena sidan på mycket lovvärt sätt understödjer bemödandena om en utveckling av en omfattande energistrategi, och skulle vilja befrämja användandet av alternativa energikällor i Ukraina, men å andra sidan uttalar sig helt klart för att G7-staterna och Ukraina måste hålla sig till den i december 1995 undertecknade överenskommelsen, där färdigställandet av de båda kärnkraftverken utlovades."
Som parlamentarikerna betonar, har Österrike förklarat, också gentemot ordföranden för Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling, att det är berett att finansiera och understödja moderniseringen av värmekraftverk i Ukraina, men samtidigt uttalat sig strikt mot varje finansiering av utbyggnad eller vidarebyggnad av nya kärnkraftverk.
"Det är tillräckligt bekant, att kombination av gammal rysk teknologi med ny västlig sådan skulle åstadkomma en hybrid, vilket skulle utgöra en stor säkerhetsrisk för framtiden. Detta beläggs av både utländska och österrikiska studier i tillräcklig utsträckning."

Holm
Kärnkraften är inte säker. Tyvärr har det hänt många olyckor, bland annat i Tjernobyl. Trots detta går arbetet med att stänga de resterande reaktorerna i Tjernobyl mycket trögt. Det är enligt min uppfattning märkligt att de olyckor som hänt och de fruktansvärda effekter som dessa olyckor har haft inte räcker för att man skall få fram en stängning av kärnkraften. I stället verkar kommissionen i stor utsträckning för att det byggs nya reaktorer, Chmenilitskij 2 och Rovno 4, i Ukraina. Detta kan jag inte acceptera. Inga EU-medel skall gå till uppförande av nya reaktorer.
Pengarna skall i stället gå till stöd för att få fram förnybara energikällor, så att de östeuropeiska länderna kan få en fungerande energistruktur baserad på energikällor som ingår i ett ekologiskt hållbart samhälle. Kärnkraften är en icke förnybar energikälla som därför skall fasas ut ur energisystemet så snart som möjligt. Mitt eget hemland har äntligen tagit första steget i att fasa ut kärnkraften genom att ta beslut om att stänga Barsebäcksverket med början nästa år.
Mot bakgrund av detta har jag i dag röstat nej till Europaparlamentets resolution i denna fråga.

Kirsten Jensen, Sindal och Blak
De danska socialdemokraterna röstar ja till beslutet om stängning av kärnkraftverket i Tjernobyl. Det är oansvarigt att fortsätta att producera energi i reaktorer av den typ som används där och som orsakade den stora olyckan 1985. Vi vill emellertid gärna rikta uppmärksamheten på att problemet med bristande säkerhet på kärnkraftverk långt ifrån löses genom att kärnkraftverket i Tjernobyl stängs. Det finns bland annat stora säkerhetsproblem på det stora kärnkraftverket Ignalina i Litauen. Europeiska unionen har en skyldighet att ge det litauiska folket en hjälpande hand, på samma sätt som vi gör i samband med Tjernobyl.
Illegal import av freonprodukter

Berthu
Herr ordförande! Upptäckten av illegal import av freoner, CFC, i Europeiska unionen oroar oss, eftersom freon anses vara en av de huvudsakliga orsakerna till uttunningen av ozonskiktet, och är förbjudet att framställa inom unionen sedan 1995.
En ännu större anledning till oro är att de illegala partier från Kina som nyss upptäckts var mycket stora, i ett fall 1 000 ton, i ett annat 150 ton, och att de uppenbarligen bara är toppen av ett enormt isberg.
Vi tycker att debatten som hittills förts i denna plenisal inte verkar ha behandlat alla frågeställningar. Framför allt har det hävdats att Europeiska unionen inte bara borde förbjuda framställning, utan också import och handel med CFC inom sitt territorium. Detta är ju naturligtvis förnuftigt. Den nuvarande situationen är motsägelsefull och gruppen de oberoende för nationernas Europa uppmanar också medlemsländernas regeringar som är samlade i rådet, att införa ett totalförbud mot import.
Vi hoppas också att Montrealprotokollet om skyddet av ozonskiktet skall stärkas för att snabbt förbjuda freonframställning i alla länder. Det finns dock ett viktigt problem som knappast berörts. Hur skall dessa förbud kontrolleras? Även om UCLAF (enheten för bekämpning av bedrägeri) förtjänstfullt har upptäckt några illegala operationer, är det uppenbart att det förekommer fler. Enligt det oberoende organ som gör undersökningar om miljön står Europa i centrum för en illegal freonhandel av internationell omfattning. Varför just Europa? Därför att den illegala handeln, inom denna sektor liksom inom många andra, underlättas av den stora oordning som uppkommer när de inre gränskontrollerna avskaffas. Importen kan komma in via en svag länk och sedan cirkulera fritt överallt!
Detta är det stora problemet som freonhandeln ställer oss inför i dag. Jag tar tillfället i akt att påminna om att ett annat hot mot ozonskiktet är metylbromid, som är ett bekämpningsmedel som används mycket inom jordbruket. För att råda bot på detta måste vi stödja ett jordbruk som i mycket högre grad respekterar miljön. Men det är en annan fråga som vi förhoppningsvis kommer att få tillfälle att diskutera inom ramen för Agenda 2000.
Helms-Burton-lagen

Souchet
Vi har röstat för den gemensamma resolutionen om Helms-Burtonlagen, som har den fördelen att den tydligt och bestämt betonar att extraterritoriell lagstiftning är oacceptabel. Kommissionens pyrrusseger bör inte få det att framstå som att européerna finner sig i tillämpningar och principer som så radikalt strider mot internationell rätt.
Varför har då kommissionen avstått från att begära en förlikning av WTO i denna tvist? Kan det vara för att den fruktade att WTO inte skulle behandla Förenta staterna på samma sätt som den behandlade Europeiska gemenskapen när det gällde hormonbehandlat kött, och utvecklingsländerna när det gällde frågan om bananer?
Var det i själva verket ett tyst erkännande av det faktum att WTO i praktiken agerar som en förlängd arm till Förenta staterna, som påtvingar tredje land sin uppfattning och sin vision om globalisering. Var det när allt kom omkring bättre att förhandla och erfarenhetsmässigt plocka hem några eftergifter, genom att avstå från att göra rätten gällande?
Men om man nu bestämmer sig för att förhandla på grund av att man anser att det är det bästa sättet att försvara de europeiska intressena, då måste man också förhandla på ett skickligt sätt. Varför försökte man då inte få till stånd att Förenta staterna tog tillbaka sin anmälan om hormonbehandlat kött och bananer, i gengäld för att Europeiska unionen tog tillbaka sin anmälan om Helms-Burtonlagen?
Situationen i Algeriet

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat för resolutionen om Algeriet, framlagd efter en kompromiss mellan flera politiska grupper i parlamentet.
Vi menar dock att resolutionen skulle kunna vara tydligare i en skarp kritik av både de islamiska fundamentalistiska terrorgruppernas ohyggliga övergrepp och avsaknad av respekt för människovärdet, och mot den algeriska statens brott mot demokratiska och mänskliga rättigheter.
Uttalandet borde också peka ut en av de viktiga orsakerna till den ekonomisk-sociala krisen i Algeriet, nämligen den stora skuld som bl.a. Internationella valutafonden kräver att landet skall återbetala.

Pasty
Gruppen UPE beklagar att inte ha kunnat ansluta sig vid omröstningen av den gemensamma resolutionen om situationen i Algeriet. Samtidigt som det är angeläget att peka ut och beklaga de obeskrivliga massakrerna som terroristgrupper begått mot den algeriska befolkningen, bör man också erinra om att detta land just genomfört demokratiska val som gett möjlighet till alla delar av det algeriska samhället att bli representerade, såväl i nationalförsamlingen som i regeringen.
Men de förbindelser som vår kammare upprätthåller med representanter från det algeriska folket, har alltid skett inom ramen för dess interparlamentariska delegation. Det finns alltså inte något behov av att inrätta en ad hoc-delegation, som det föreslås i texten i den gemensamma resolutionen. Vi anser till och med att det är nödvändigt att använda de parlamentariska strukturer som finns på ömse sidor, och att eventuellt utvidga med några ledamöter från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor.
Detta är skälet till att vi lägger ner våra röster.

Vanhecke
Jag tror att detta parlament sällan har gjort sig till ett sådant åtlöje, sällan har visat sig så maktlöst, som I går under debatten om situationen i Algeriet.
Det av nästan alla talare så häftigt förespråkade sammanträffandet mellan det algeriska och det europeiska parlamentet kommer ju självfallet inte att lösa någonting alls och hör till den till intet förpliktigande spektakelpolitik som vettiga människor bara kan uppbringa förakt för.
Ingen ska kunna misstänka mig för att känna ens den ringaste sympati för de mördare som för en islamisk terror i Algeriet. Man kan dock naturligtvis undra vad det är för skillnad mellan å ena sidan en eventuell FIS-regim i Algeriet och å andra sidan de i väst så understödda muslimska terrorregimerna i till exempel Saudiarabien eller Kuwait.
Jag vill dock påminna om att allt elände började i januari 1992 då de första demokratiska valen i Algeriet - också i demokratins namn - hindrades av en militär statskupp. Jag påminner också om att den socialistiska FLN-diktaturen i Algeriet efter avkoloniseringen bokstavligt talat begravdes under franskt och europeiskt stöd och under hyllningar från den så kallade intelligentian i Europa. Det är de socialisterna som på mindre än trettio år förvandlat Algeriet från ett relativt rikt och välmående land till ett efterblivet utvecklingsland med stor fattigdom och där miljoner människor bara ser den utväg som de islamiska extremisterna erbjuder.
Som situationen nu ser ut, tror jag inte att Europa kan spela en stor roll i det landet. Vi som europeiska politiker ska inte ge algerierna någon hemläxa. Vi måste tvärtom se till att den islamiska uppmarschen inte slår till på vår egen kontinent. Jag skulle önska att mina kolleger parlamentsledamöter vad det beträffar var lika motiverade som när det gäller eventuella resor till Algeriet.
Betänkande: Moorhouse (A4-259/97)

Caudron
Inför de problem som upprättandet av balanserade ekonomiska förbindelser mellan Europeiska unionen och Japan medför, var det önskvärt att göra en utvärdering av dessa. När det gäller de nuvarande förbindelserna är jag av samma åsikt som föredraganden och som kommissionen.
Mot bakgrund av detta är jag orolig över en av punkterna som rör avregleringen, även om jag godkänner de riktlinjer som på sikt skall förstärka och åter balansera vår handel med Japan.
Jag fruktar att denna sista aspekt motsätter sig gemenskapens intressen. Jag refererar till textilsektorn, inom vilken företagen måste underkasta sig de aktuella regelverken, vilka ofta förbises av konkurrenter som inte är lika snabba att tillämpa dem.
Bilsektorn kommer troligen att, bland de första, bli föremål för en av Europeiska unionen strikt tillämpad avreglering. Bilindustrin, som är en av det europeiska näringslivets grundpelare, kommer att genomgå en omstrukturering under de tio kommande åren. Det är lämpligt att ge akt på de följder som kan visa sig vara särskilt katastrofala för sysselsättningen inom sektorn och för sektorns framtid.
Jag stödjer detta meddelande men jag kommer att vara vaksam, när det gäller förverkligandet av detta nya närmande till Japan, och motsätter mig alla överilade åtgärder, all otyglad liberalism och framför allt att vi skall åläggas regler och krav som våra konkurrenter inte känner till.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har lagt ned rösten gällande betänkandet " Europa och Japan: De närmaste åtgärderna" av Moorhouse.
Vi är för utvecklade och förbättrade relationer mellan EU och Japan. Vi menar dock att betänkandet enbart koncentrerar sig på ekonomi och handel, utan att ägna viktiga områden som kultur och miljö något som helst intresse.
Gällande handelsfrågorna är vi kritiska till många av Japans tekniska handelshinder, medan vi däremot kan ha förståelse för existensen av offentliga monopol.
Vi delar inte betänkandets positiva syn på Japans deltagande i FN: s styrkor, utan vi delar här den japanska fredsrörelsens kritiska hållning.
Av dessa skäl har vi valt att lägga ned våra röster.

Lindqvist
Ett närmande mellan EU och Japan är positivt. Mänskliga rättigheter, internationell fred, relationer med Kina, Ryssland och Korea, frågor om kärnvapen, miljö, handel, avreglering och WTO är viktiga samarbetsområden.
Jag har röstat ja till betänkandet också i förhoppning om att det eviga talet om kamp mellan EU, USA och Japan kan komma att tonas ned till förmån för samarbete och dialog.
Betänkande: Garosci (A4-254/97)

Theonas
Kommissionens grönbok själv och föredraganden erkänner att handelssektorn är den Europeiska unionens näst största arbetsgivare, då den sysselsätter över 22 milj. människor och berör 35 % av alla företag av vilka de flesta är informationsföretag.
Värderar man den generella ramen för kommissionens inriktningar kan man konstatera att den generella riktningen för strukturerandet av sektorn förutspår en negativ utveckling, i huvudsak för de mindre företagen, eftersom den påskyndar de redan existerande procedurerna för sammansmältning, jämnar marken för skapandet av oligopol och deras övervälde, samt kontroll över handeln av vissa stora grupper multinationella företag. Något sådant kommer att visa sig vara katastrofalt både för sysselsättningen och för skyddet av konsumenterna vilka, än en gång, kommer att falla offer för den rena konkurrensen och den beryktade fria marknadens lagar.
Inte heller utbredningen av den nya teknologin för moderniseringen av tillhandahållandet av tjänster och underlättandet för nya former av direkta transaktioner är en patentlösning. Framträdandet och utbredningen av elektronisk distansförsäljning skulle kunna leda till utestängningen av stora delar av befolkningen i huvudsak i avlägsna, missgynnade områden, ö- och bergsområden, där nivån på utvecklingen är låg och där sådana kommunikationsnät naturligtvis inte finns tillgängliga. Utveckling av sådana nät, utan erforderlig planering, utveckling av infrastruktur och de effektivaste säkerhetsventiler, skulle kunna störa dessa områdens sociala och ekonomiska nät obotligt, och därmed döma dem till långvarigt förfall och underutveckling och på så sätt stänga dem ute från marknaden.
Varken konsumenterna, de förvärvsarbetande inom sektorn, egenföretagarna eller de mindre handlarna kommer att kunna gå vinnande ur konkurrensen från handelsmonopolen och avskaffandet av all kontroll.
Det som behövs är en kollektiv planering av den ekonomiska verksamheten till fördel för de förvärvsarbetande och konsumenterna. Det är nödvändigt att föreskriva mått för de förvärvsarbetandes kontroll av handelssektorn. Det bör, både på branschnivå och i de stora handelsföretagen i Europeiska unionen, finnas arbetarkontrollråd för pris-, utbrednings-, arbetsförhållande- och lönefrågor samt frågor kring skyddet av miljön och konsumenterna.
Samtidigt måste bestämmelser och regleringar som förhindrar stora multinationella företags okontrollerade verksamhet, sammangåenden, förvärvanden och monopoliserandet av handelssektorn föreskrivas. Föreskrivandet av regleringar gällande öppethållande och kvalitetsstandard som tjänar de arbetande och konsumenterna är nödvändigt.
I denna riktning måste en substantiell diskussion och utbyte av åsikter med de arbetandes och massmediernas gemensamma organisationer företas.

Titley
Jag har stött Garoscis betänkande i dag eftersom jag delar hans välkomnande av kommissionens senkomna erkännande av handelns stora betydelse.
22 miljoner människor inom EU arbetar inom handeln som en del av den större tredje sektorn som presterar mer än andra delar av den europeiska ekonomin.
Denna sektor handlar inte bara om ekonomier utan om samhällen. Garosci har rätt när han uppmanar till att särskilt låta små detaljister slippa bördan av onödiga bestämmelser. De små närbutikerna är en del av det samhälle de betjänar. Vi har alla sett alltför många områden där stängda butiker är ett tecken på ett område i förfall.
Med tanke på framtiden är det också viktigt att inse det orättvisa i att försäljning via Internet inte är momspliktigt medan traditionella butiker betalar. Kommissionen borde försöka finna ett internationellt svar på frågan.
Men tekniken med elektroniska betalsystem kan också göra det möjligt för oss att minska brottslingarnas möjligheter att stjäla från sårbara småbutiker genom att minska de belopp som finns i kassan.
Jag hoppas att de potentiellt nyttiga idéerna i grönboken och detta betänkande skall leda till praktiska program som hjälper våra närbutiker till en framgångsrik framtid.

Trizza
Efter två års arbete lägger kommissionen fram sin grönbok om handeln för parlamentet, vilken behandlar handels- och distributionssektorns struktur och utveckling. Den andra i storleksordning när det gäller ekonomisk verksamhet inom Europeiska unionen. Sektorn sysselsätter faktiskt 22 miljoner människor - 16 % av det totala antalet arbetare - ungefär 4, 5 miljoner företag: med andra ord en nyckelsektor, såväl för ekonomin som för sysselsättningen.
Låt mig gratulera Garosci som på ett uttömmande vis har analyserat den nuvarande situationen och de utmaningar som är knutna till denna sektor, och det är synd att han har måst lita till statistik som har ställts till förfogande av kommissionen och som inte längre är aktuell. Konkurrensen inom handelssektorn har ökat som en följd av det ökande utbytet och en växande marknad, vilket visar på sektorns behov av att anpassa sig till förändringarna som pågår och att assimilera den utveckling som sker vad gäller konsumenternas behov och önskningar. Det är oundgängligen nödvändigt att utbilda personalen och att tillhandahålla yrkesinriktad utbildning för att förbereda ungdomarna samt för att öka arbetsstyrkans specialisering genom att anpassa den till den modernisering som sker inom sektorn i och med den nya tekniken.
Dessutom gör den yrkesinriktade utbildningen det möjligt för de små och medelstora företagen, förutom mikroföretagen, att följa med i den tillväxt som sker inom sektorn, vilken leder till att små och medelstora företag går samman inom den gränsöverskridande handeln enligt den princip om ekonomisk och social sammanhållning som kommissionen bör stödja med konkreta åtgärder via strukturfonderna och nya projekt. Man får inte heller glömma bort den roll medlemsstaterna spelar, framför allt när det gäller reglerna för att få tillgång till lån.
För att underlätta villkoren för företagens verksamhet är det önskvärt med en förenkling av gemenskapens lagstiftning som tar hänsyn till situationen i de olika medlemsstaterna. Låt oss inte glömma att detta är speciellt viktigt inom denna sektor.
Låt mig slutligen påminna om att speciell uppmärksamhet måste ägnas denna sektor i samband med införandet av euron, med de inte bara ekonomiska effekter som detta kommer att få på marknaden.
Betänkande: Palacio Vallelersundi (A4-265/97)

Berthu
Herr ordförande! Konventionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater, som närmar de olika ländernas allmänna definitioner och principer för detta förfarande till varandra, har gjorts upp inom brådskande tidsramar, enligt en alltigenom mellanstatlig metod. Detta dementerar alltså det vanliga påståendet att endast gemenskapsmetoden skulle vara effektiv. Det visar sig faktiskt att när medlemmarna starkt upplever ett behov, i synnerhet ett säkerhetsbehov, fungerar den mellanstatliga metoden mycket bra. Det är sant att den upphör att fungera när behovet inte längre finns eller när en av parterna uttalar krav som är orimliga eller alltför bestraffande för andra parter, men kan man klaga över det? Nej, naturligtvis inte! Tvärtom garanterar den mellanstatliga metoden i dessa fall en regleringsfunktion av orimliga krav mot vilka gemenskapsmetodens hinder inte är tillräckliga. Men man måste absolut vara försiktig i ärenden som dessa som direkt inverkar på utövandet av medborgerliga fri- och rättigheter, och därför är det berättigat att den mellanstatliga metoden behållits för denna konvention.
Hur kan man förbättra detta förfarande och samtidigt respektera dess natur? För det första vore det bra om parterna kunde avtala att konventionen kan börja gälla mellan de medlemmar som undertecknat, utan att samtliga ratifikationer inväntas.
Dessutom tror jag att man borde eftersträva ett förfarande som bättre garanterar att de nationella parlamenten kontrollerar konventionen, vilket gruppen De oberoende för nationernas Europa redan föreslagit. Vi anser däremot att det är meningslöst och till och med icke produktivt att planera att rättsskipning skall ske i EG-domstolen eller en systematisk inblandning av parlamentet. Dessa institutioner, med sina orimliga krav, med sin mani att alltid övertolka texterna i egna syften, skulle framkalla negativa reaktioner som vi till varje pris bör undvika i så känsliga ämnen.

Barros Moha
Herr ordförande! Jag röstade för ledamot Palacios resolution, men vid den nominella omröstningen röstade jag mot punkt 11 i samma resolution, den som avser de reservationer Grekland och Portugal av olika skäl införde i konventionen.
Jag röstade emot därför att hänvisningen till Portugal de facto är fel. Grunderna för den portugisiska reservationen är inte desamma som de för den grekiska. Portugal tillåter inte i sin grundlag utlämning när det land som begär den tillämpar dödsstraff eller livstids fängelse. Det är detta det handlar om. Vid den senaste revideringen av Portugals grundlag bibehölls detta förbud, och det tror jag var riktigt.
Jag anser i detta sammanhang att jag inte kunde godkänna innehållet i punkt 11 eftersom den alltså de facto är felaktig vad gäller hänvisningen till Portugal. Det förefaller mig som att protokollet från Amsterdamfördraget löser utlämningsfrågan på ett tillfredsställande sätt inom ramarna för en progressiv uppbyggnad av ett område med frihet och rättvisa, och det är detta som är skälet till min röstförklaring.

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi har valt att avstå från att rösta om detta betänkande. Denna fråga är komplicerad och måste noga övervägas. Visst skall samhället ha kraftfulla medel för att åstadkomma frihet, säkerhet och rättvisa, som det skrivs i betänkandet. Det får dock inte ske till priset av att den enskilde medborgarens rättssäkerhet äventyras.
Flera punkter i detta betänkande ställer vi oss frågande till:
Punkt C i förslaget till betänkande talar om att på lång sikt införa ett automatiskt utlämningsförfarande. Att uttala sig för detta rent principiellt anser vi vara alltför förhastat.-Att ge Europeiska gemenskapernas domstol behörighet att tolka och avgöra utlämningar av medborgare överordnat nationella domstolar ställer vi oss mycket skeptiska till.Vi hyser det största förtroende för att EU: s medlemsstaters justitieministrar tillsammans når en lösning för hur mellanstatligt polissamarbete organiseras effektivt i kampen mot kriminalitet.

Hager
Hur mycket ett närmare samarbete på det straffrättsliga området än är önskvärt, med hänsyn till den över hela Europa ökande organiserade brottsligheten, så får man inte bortse från att man med denna överenskommelse kastar helt väsentliga principer i utlämningslagen överbord, vilket delvis också får en minskning av skyddet för den egna statstillhörigheten till följd. De i föreliggande betänkande vid upprepade tillfällen beklagade förbehållen från medlemsländerna är ur denna synpunkt fullkomligt förståeliga.
Straffrätt är - historiskt sett - kärnan i ett lands suveränitet, varför man i utvecklingens nuvarande läge helt uppenbart - vilket också bekräftades i Amsterdam - måste notera att varken en vittgående ensning av straffrätten eller en fortsatt funktion med suveräna befogenheter bärs upp av folkviljan. Bortsett från detta saknas i överenskommelsen tvisten om de med processen sammanhängande problemen, med garantin för rättsstatliga miniminormer.
Av denna anledning kan vi inte godkänna betänkandet.

Lindqvist (ELDR)
Förslagen i betänkandet innebär i första hand ur ett kort perspektiv minskad rättssäkerhet genom oklarheterna om EG-domstolens behörighet. Förslaget innebär i sin förlängning en ökad överstatlighet. Betänkandet stöder också de inskränkningar i asylrätten som finns i Amsterdamfördraget, vilket vi inte kan acceptera. Vi har därför röstat nej till betänkandet.

Lucas Pires
Nejrösten mot punkt 11 i Palacios betänkande grundar sig på respekten för staternas "konstitutionella identitet" , en värdering som har stöd både i fördraget om Europeiska unionen, och innan dess, i den juridiska gemenskapsdoktrinen. Det är alltså genom denna identitet som staterna bidrar till en gemensam juridisk kultur. Portugal är det land som först avskaffade dödsstraff och livstidsfängelse i sin straffskala. För avskaffandet av dödsstraffet handlar det i dag om en gemensam del i den europeiska identiteten, i det att dödsstraffet avskaffats i samtliga länder inom unionen.
Texten i punkt 11 är alltså inaktuell vad beträffar Portugal. I fallet med livstids fängelse eller fängelse på obestämd tid gjordes utlämningsförfarandet vid den senaste konstitutionella revideringen enklare, genom att det endast krävs ömsesidiga mekanismer och garantier om att detta straff inte skall tillämpas eller verkställas.
Ett försvar av vår "konstitutionella identitet" innebär alltså inte någon misstro mot rättsstatens mekanismer i övriga medlemsstater, som vi litar fullt ut på och med vilka vi vill samarbeta allt intensivare inom bekämpningen av kriminalitet och terrorism. Vi förväntar oss att vi visas samma tillit eftersom Portugal inte är och inte kommer att bli någon fristat eller helgedom för kriminella, snarare tvärtom, ett synnerligen säkert och fredligt land, vilket miljoner av våra europeiska bröder i övriga medlemsstater kan bekräfta.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.20 och återupptogs kl. 15.)

Wijsenbeek
Herr ordförande! Enligt artikel 22 i arbetsordningen gör jag er uppmärksam på att ni vill att vi såsom ledamöter skall ge er en exakt redogörelse för vad vi gör och vid vilken tidpunkt. Vi inledde detta sammanträde tre minuter försenat. För det andra, när vi avbröt efter klockan 13 gick jag till ledamöternas restaurang där jag talade med andra kolleger om parlamentsärenden. Jag har notan från restaurangen och kommer att lämna den till administrationen. Jag gick till intergruppen för turistfrågor och var där en halvtimme. Jag måste tyvärr medge att jag inte har någon biljett från toaletten dit jag gjorde en snabb avstickare. Nästa gång skall jag se till att ni får en verifikation också på toalettbesöket så att presidiet i enlighet med artikel 22 i arbetsordningen har en fullständig redogörelse för alla mina handlingar som ledamot av denna församling. Jag tror inte att jag är skyldig att redovisa vad jag gör till presidiet utan snarare till mina väljare.

Ordföranden
Jag ber att få tacka herr Wijsenbeek. Vi tar gärna alltihop i två exemplar och vi ser fram mot att få dessa ofta förekommande rapporter, men ni kanske skulle kunna lämna skriftliga rapporter i stället för att använda parlamentets tid till att ge muntliga rapporter varje gång.

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella och brådskande frågor av betydande vikt.
Strax före middagspausen ställde Tomlinson en fråga om resolutionen om Etiopien. Parlamentets sekretariat har nu undersökt saken och har konstaterat att Tomlinson - som vanligt - har rätt. Punkt D har rättats i enlighet därmed, så jag hoppas att Tomlinson är nöjd med detta.

Tomlinson
Jag tackar presidiet och dess sekretariat för den snabba kontrollen. Men det är mycket bekymmersamt att stycke D faktiskt säger att Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter vid sitt 53: e sammanträde uttryckte sitt fördömande . Det är vad denna text säger. Något sådant fördömande förelåg inte. Därför anser jag att alla efterföljande kommentarer som är i högsta grad menliga, borde strykas ur texten - alla kommentarer. Den fortsätter sedan att tala om fortsatt kränkning av mänskliga rättigheter i Etiopien. Fanns det inget beslut, så är allt det övriga antaganden. För ett parlament som antas vara seriöst är detta inget sätt att sköta sin utrikespolitik och sina förhållanden till andra länder i andra delar av världen.
Vid sitt 53: e sammanträde antingen uttryckte eller uttryckte inte Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter sitt fördömande. Jag hoppas att vi hellre än att vi byter ut ordet stryker hela stycke D eftersom det är tendentiöst nonsens som får detta parlament att verka löjligt i världens ögon.

Ordföranden
Herr Tomlinson! Det förefaller mig som om vi har två problem. Det ena är att det fanns ett konkret fel. Detta fel har nu rättats till. Så säger ni - och jag förstår mycket väl vad ni säger - att de följande två meningarna är tendentiösa. Om man håller med er - och det är det kanske många ledamöter som gör - så blir slutsatsen att man måste rösta nej. Jag kan inte se att jag kan sitta som ordförande och bara ta bort hela denna punkt, så jag hoppas att ni kan acceptera att den finns kvar och jag kanske skulle läsa upp den så som den nu lyder:
Ändring av stycke D som följer: " D. noterar att Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter vid sitt 53: e sammanträde diskuterade kränkningen av mänskliga rättigheter i Etiopien, inklusive utomrättsliga, summariska eller godtyckliga avrättningar, dödsfall i häkte, tortyr, våldtäkter, godtyckliga och politiskt motiverade arresteringar och kvarhållanden i häkte och myndigheternas förtryck av etniska och religiösa minoriteter" .
Detta diskuterades. Detta är vad det säger. Om ni inte gillar det, bör ni rösta emot det.

Tomlinson
Det skulle hjälpa att i slutet lägga till att detta diskuterades utan att man kom till någon slutsats.

Ordföranden
Jag undrar om jag såsom ordförande har befogenhet att göra så. Lösningen är att rösta emot om ni inte gillar det, eller så kan ni lägga fram ett muntligt ändringsförslag om alla godtar det, men jag är rädd att det kommer att stöta på motstånd. I egenskap av ordförande kan jag inte göra detta, så det får stå som det står. Ni har rättat till sakfelet, det politiska felet kan rättas genom att rösta ner det.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag:
B4-0760/97 av Kaklamanis m.fl. för UPE-gruppen om den politiska situationen efter samtalen i FN-regi om Cypern i Troutbeck och Montreux, -B4-0769/97 av Rothe m.fl. för PSE-gruppen om den politiska situationen efter samtalen i FN-regi om Cypern i Troutbeck och Montreux, -B4-0783/97 av Monfils för ELDR-gruppen, om den politiska situationen efter samtalen i FN-regi om Cypern i Troutbeck och Montreux, -B4-0790/97 av Hatzidakis för PPE-gruppen, om den politiska situationen efter samtalen i FN-regi om Cypern i Troutbeck och Montreux, -B4-0798/97 av Pettinari med flera för GUE/NGL-gruppen, om relationerna mellan EU och Cypern efter samtalen i Montreux och-B4-0803/97 av Aelvoet och Roth för V-gruppen om den politiska situationen efter samtalen i FN-regi om Cypern i Troutbeck och Montreux.
Kaklamanis
Herr ordförande, ärade kolleger! Ännu en omröstning gällande Cypern. Ännu en omröstning full av vackra ord av stöd till Cypern och full av påpekanden riktade mot Turkiet och mot Denktash. Vilket är resultatet? Absolut ingenting. Varken Denktash eller Turkiet eller, är jag rädd, rådet eller kommissionen ägnar någon uppmärksamhet åt Europaparlamentets omröstningar. Och som om detta inte vore nog, finns även punkt 5 om S300-raketerna.
Känner ni inte till, ärade kolleger, att det på det ockuperade Cypern sedan 23 år tillbaka finns en turkisk ockupationsmakt? Känner ni inte till att det finns 40 000 turkiska soldater? Känner ni inte till att det finns tunga vapen? Känner ni inte till att det finns pansarvagnar och flygplan? I vilken av Europeiska unionens grundläggande rättsprincipers namn vägrar ni Cyperns regering dess rätt att organisera sitt försvar? Ty ni känner mycket väl till, ärade kolleger, att S300 är ett försvarsvapen och inte ett anfallsvapen, såvida vi inte väntar på att Denktash en vacker morgon erövrar resten av Cypern och vi fortsätter rösta för solidaritet med Cypern, medan hela Cypern kommer att ha erövrats av turkisk stridsmakt. Såvida vi inte, ärade kolleger - jag beklagar att jag säger detta men det är den bistra sanningen - störs av att S300 köps från Ryssland och inte köps från Europeiska unionen, alltså från Frankrike, Tyskland eller England eller till och med från Amerika. Det verkar som om raketen, när den har en stämpel där det står "made in United States" eller "made in Europe" är en bra raket och att den, när det står "made in Russia" är en dålig raket, ty ni ger mig detta intryck och jag beklagar att det i denna omröstning, som inte har någon betydelse, finns en sådan paragraf. Vi sticker huvudet i sanden, ärade kolleger.

Rothe
Herr ordförande, kära kolleger! Vi gick på semester med den förhoppningen att samtalen mellan Glafkos Klerides och Rauf Denktash under Förenta nationernas beskydd skulle kunna föra till ett lyckat resultat. Återigen förintades detta hopp - hoppet att den sedan 23 år bestående delningen av Cypern, att den sedan 1974 pågående turkiska ockupationen av 37 % av det cypriotiska territoriet skulle kunna övervinnas, till förmån för en lösning som möjliggör en fredlig samvaro mellan grekiska och turkiska cyprioter. Detta hopp förintades återigen på grund av Rauf Denktash omedgörliga hållning. Det är fullständigt oacceptabelt, att Denktash kräver en nedfrysning av inträdesprocessen mellan unionen och Cypern. Det är likaså oacceptabelt, att Turkiets regering och den illegala regimen i Cyperns ockuperade del hotar med att Turkiet skall annektera den ockuperade delen i händelse av Cyperns inträde i EU.
Med upprördhet och avsky tillbakavisar vi Denktash tillkännagivande, att ett inträde skulle få ett krig på Cypern till följd. När skall man äntligen begripa, att tiden är mer än mogen för en insats med förnuftet, och helt säkert inte en med vapen?
Europeiska unionen har fattat sitt avgörande. Sex månader efter regeringskonferensen, alltså i början av nästa år, kommer inträdesförhandlingarna med Cypern att börja. Så som det än en gång bekräftas i Agenda 2000, kan förhandlingarna bara tas upp med den enda demokratiskt erkända auktoriteten, Republiken Cyperns regering. Jag vill inskjuta, att detta borde också europeiska ministrar låta bli att beröra i offentliga, privata uttalanden.
Ett inträde skall dock komma alla cyprioter tillgodo. Det är vår uttalade önskan. Därför måste man också hitta möjligheter att dra in den turk-cypriotiska gemenskapen i förhandlingarna. Ty trots det aktuella misslyckandet i samtalen, trots eskaleringen av ord, hoppas jag i alla cyprioters intresse på en snar seger för förnuftet. I Agenda 2000 förklarar sig unionen besluten att spela en positiv roll för att få till stånd en lösning. Det skulle vara ett viktigt bidrag om vi återigen och mer kraftfullt klargör för Turkiet att också lösningen på cypernproblemet är nödvändig för att åstadkomma ett bättre förhållande. Vi vet, att Turkiet har nyckeln till detta.

Monfils
Herr ordförande! Resolutionen om Cypern är intressant trots att den är en kompromiss, eftersom den å ena sidan fördömer både de förhandlingshinder som turkcyprioterna ställer upp och de nya hoten från Turkiet, och att den å andra sidan erinrar om den europeiska viljan - har man sagt - att i början av 1998 inleda anslutningsförhandlingarna med republiken Cypern som är den enda erkända regeringen.
Bortsett från detta måste man påminna om att Cypern redan i dag uppfyller nästan alla villkor för att bli medlem i Europeiska unionen. När förhandlingarna väl inleds får de inte dras ut på i det oändliga i väntan på ett eventuellt avtal, eftersom det skulle innebära en eftergift åt det turkiska hotet.
Jag vädjar därför till kommissionen att förhandlingarna med Cypern skall föras med all önskvärd energi och snabbhet, för att Cypern så snabbt som möjligt skall bli den sextonde staten i Europeiska unionen, även utan ett definitivt avtal med Denktash och med Turkiet.

Hatzidakis
Herr ordförande! Utan tvivel har det under den senaste tiden skett vissa förändringar i Cypernfrågan, och jag tror att den huvudsakliga anledningen till dessa förändringar är Cyperns ansökan om medlemsskap i Europeiska unionen.
Många förhoppningar hystes vid de samtal som ägde rum i Förenta staterna och Schweiz mellan president Klerides och turkcyprioternas ledare, Denktash, men det måste sägas att dessa förhoppningar uppfyllts endast till väldigt liten grad.
Det skedde verkligen en framgång vad gäller de mänskliga rättigheterna och nu finns också utsikter att inleda diskussioner om säkerheten på ön och jag inbillar mig att alla närvarande i denna sal hoppas att Cypern avmilitariseras.
Denna positiva utveckling ändrar dock inte bilden vi hade vid förhandlingarna. Vilken är då bilden? Bilden är att grekcyprioterna höll med om FN: s idéer - de håller med till 90 %, de har accepterat dem helt, och jag tror inte att någon kan hävda att FN är ett grekcypriotiskt organ - medan turkcyprioterna och Denktash å andra sidan har visat en fullkomlig oförsonlighet. Samtidigt har vi hört hot om införlivandet av norra Cypern i Turkiet och även hot om krig i det fall processen om Cyperns inordnande i Europeiska unionen fortsätts.
Cyperns inordnande är dock ett redan fattat beslut. I april börjar förhandlingarna. Vi hoppas alla att turkcyprioterna blir en grundläggande del av den stat som vid en viss tidpunkt kommer att bli medlem av den Europeiska unionen och för att detta skall bli så måste påtryckningar ske mot Turkiet i syfte att hitta en lösning och att stärka alla de krafter i Turkiet, som tror på denna utsikt, som tror på lösningen på Cypernproblemet och Cyperns inordnande. Det finns nämligen krafter i Turkiet som inser att Europeiska unionen är en garanti för mänskliga rättigheter för alla på Cypern, att turkcyprioterna kommer att vara de som gynnas mest av inordnandet, att Turkiet kommer att, via turkcyprioterna, ha en indirekt delaktighet i Europeiska unionen och sist, men inte minst, att Turkiet kommer att förbättra den bild som finns av landet som oförsonligt och aggressivt. Låt oss alltså stödja Turkiets progressiva krafter.

Pettinari
Herr ordförande! Som redan har framhållits, så är detta en i en lång rad av resolutioner om Cypern. Det vill säga denna resolution har bara en mening, om kommissionären under debattens gång ger lugnande besked på våra frågor. Om han med andra ord ger oss lugnande besked när det gäller att omedelbart vidta åtgärder för att försöka bryta den bojkott när det gäller förhandlingar som den turk-cypriotiska befolkningen framhärdar i. Men inte bara detta. Det är också viktigt att kommissionären försäkrar oss att den står fast vid sina egna utfästelser, framför allt tycker jag att kommissionen omedelbart borde upprepa att de nuvarande svårigheterna enbart beror på att Turkiet fortsätter att vara ett land som ockuperar ett annat land och gör detta militärt.
Det är också viktigt att framhålla att Europeiska unionen, ställda inför denna bojkott, fortsätter förhandla med den enda myndighet som erkänns på internationell nivå, dvs. med den cypriotiska regeringen.
Jag tror slutligen att det skulle vara nyttigt att reagera på det som även Rothe framförde i sitt inlägg. Det ställningstagande som en italiensk minister gjorde, var ett personligt ställningstagande. Den italienska regeringen har bekräftat att den till fullo stöder Europeiska unionens linje, låt mig få bekräfta det å mitt lands vägnar.

Wolf
Herr ordförande! Jag tror ändå att vi här måste lägga ner lite möda på att skilja mellan det konkreta ögonblicket och den allmänna utvecklingen. I det konkreta ögonblicket är det fullständigt klart att vi entydigt måste uttala oss mot hur Rauf Denktash genom sitt förhållningssätt har saboterat fredssamtalen, som började så hoppfullt. Trots detta får vi med beaktande av folkrätten inte glömma, att cypernkonflikten är något mer komplicerad, att den naturligtvis har två sidor, och att det är av avgörande betydelse för freden, att cyprioterna sluter fred med varandra och tar avstånd från sina falska vänner på båda sidor om havet. Det är nyckeln till problemet, och det må ju här orsaka vissa applåder om man nu går lös på Turkiet - där finns ju åtskilliga kritiska saker att säga. Rauf Denktash har ställt omöjliga krav, men det blir ingen fred på Cypern utan en uppgörelse också med den turkcypriotiska sidan, och här måste man söka nya vägar. Detta är ingen plädering för att man nu skall avvika från något som helst beslutsfattande, men en plädering för fantasi, inlevelse och initiativ.

Bertens
Herr ordförande! Denktash har verkligen stängt dörren för de förhandlingar som till en början verkade ha inletts med så mycket kreativitet av Förenta nationerna. Han ställde på förhand oacceptabla villkor och reaktionen från turkcyprioterna och Turkiet var den väntade. Allt som går måste nu ändå göras för att finna en lösning på tvisten och klargöra att Cyperns anslutning till Europeiska unionen inte kan blockeras av den fred som ännu inte kommit på ön.
Eurpeiska unionen reagerade på rätt sätt. Kommissionen gav rätt signal. Anslutningsförhandlingarna med Cypern måste inledas 1998 - i början av året - och unionen måste konsekvent hålla fast vid sin ståndpunkt: den illegala ockupationsregimen i norra Cypern får inte erkännas och inte deltaga i förhandlingarna.
Förhandlingarna om den cypriotiska tvisten måste föras oberoende av anslutningssamtalen. Vi måste bygga vidare på de framgångar som nåtts, till exempel framstegen i de ärenden som rör humanitära frågor. Tillkännagivandet att även säkerhetsproblemen inom kort kommer att behandlas är en uppmuntrande signal. Överbeväpningen gör tvisten på ön extra explosiv. Måhända skulle avtal om en begränsning av vapenimporten vara ett första steg i rätt riktning.

Theonas
Herr ordförande! De nya utvecklingarna vittnar om att vi, tyvärr, befinner oss i det värsta skedet av Cypernproblemet sedan 1974. Faran för en definitiv tudelning av ön är allvarlig. Politiken som Förenta staterna och NATO för i området är anledningen därtill, men Europeiska unionens ansvar är också stort. Vägen för Cyperns inordnande i Europeiska unionen ändras redan, trots att den av många anses verka katalytiskt på Cypernproblemets lösning, till verktyg för påtryckningar och hot mot den lagliga regeringen Cyperns demokrati och tillåter Turkiet, med Europeiska unionens men även vissa medlemsstaters tolerans, att underminera varje utsikt till rättvis och hederlig lösning på Cypernproblemet. Denna omröstnings enda bidrag är att den påminner om problemet och det ansvar som finns. Av detta skäl ger jag mitt samtycke till den.

Vanhecke
Ordförande! Nu när Cypern-frågan åter står på dagordningen måste jag ändå påminna om att detta parlament i december 1995, med en mycket bred majoritet och utan att ställa några villkor, godkände tullunionen med Turkiet och då även en ekonomisk miljardström från Europeiska unionen till Turkiet. Ändå visste vi redan då, i december 1995, att Turkiet sedan 1974 ockuperar en del av Cypern där de faktiskt dessutom för en kulturell folkmordspolitik. Vi visste redan då att Cyperns anslutning till Europeiska unionen, på grund av denna turkiska ockupation, skulle bli ytterst problematisk. Jag tycker då också ärligt sagt att det verkar lite fånigt att nu, i den aktuella resolutionen, vänligt påpeka för den turkiska regeringen att, jag citerar, konstruktiva relationer mellan Turkiet och Europeiska unionen delvis är avhängiga den turkiska regeringens Cypernpolitik. Den turkiska Cypernpolitiken känner vi ju till och man kan kanske beskylla den turkiska regeringen för både det ena och det andra, men man kan säkerligen inte beskylla den turkiska regeringen för att inte tala ett tydligt språk i den frågan. Inte då, i december 1995, och inte i dag heller. Skillnaden är att i december 1995 hade vi kunnat slå näven i bordet och att vi nu bara kan frambringa en skriftlig protest. Det kommer dock inte att hindra mig från att anta denna skriftliga protest eftersom den ändå kanske kan bidra något litet till att vårt grannland och vår NATO-partner, Turkiet, ska förstå att bästa möjliga grannsämja bara kan existera om Turkiet för det första drar tillbaka sina ockupationsstyrkor och om det turkiska krigshotet, för det är det, på Cypern upphör.

Amadeo
Herr ordförande! Lösningen på Cypernkrisen ligger i återskapandet av en cypriotisk identitet baserad på tolerans och ömsesidig respekt, och förmågan att lägga det etniska hat och de skillnader som baseras på retronationalistiska strävanden åt sidan. Om grekcyprioterna kände sig mera som cyprioter än som greker och samma sak skulle inträffa med turkcyprioterna, och både Grekland och Turkiet kunde samarbeta om att skapa en ny nation som varken skulle vara grekvänlig eller turkvänlig, så skulle man kanske kunna få ett slut på denna situation. Europeiska unionen borde skicka en fredsstyrka som kunde garantera uppkomsten av en federal stat som respekterar de kulturella och religiösa grupperna, inom ramen för vilken de skulle kunna hitta sina egna olika identiteter. Detta är Alleanza Nazionales förslag. För att uppnå detta måste Europeiska unionen tillgripa maximala politiska, kommersiella och ekonomiska påtryckningar mot Turkiet så att landet drar tillbaka sina trupper från ön, och dessutom borde den grekcypriotiska befolkningen dämpa sina revanschistiska instinkter. I annat fall vore det bättre att avsluta kapitlet om den cypriotiska anslutningen till unionen och lägga detta område till de många övriga krisområden som vi lika flitigt som fruktlöst ägnar vår uppmärksamhet.

Pinheiro
Herr ordförande! Kommissionen välkomnar resolutionsförslagen angående den politiska situationen efter de FN-ledda samtalen om Cypern i Troutbeck och Montreux.
Kommissionen stöder till fullo försöken att under FN: s ledning få till stånd en politisk uppgörelse och beklagar att det vid samtalen i augusti i Montreux inte gjordes några framsteg.
Men låt mig göra det helt klart att anslutningsförhandlingarna med Cypern inleds sex månader efter regeringskonferensens slut i enlighet med rådets beslut av den 6 mars 1995.
Kommissionen delar den åsikt som FN: s generalsekreterare har uttryckt om att beslutet att inleda förhandlingarna bör ses som en positiv utveckling som kan främja försöken att nå en politisk uppgörelse.
I likhet med rådet väntar kommissionen att de två ledarna skall återuppta sina direkta förhandlingar och uppmanar dem och alla andra inblandade att under tiden verka och handla konstruktivt och i god tro för att främja framgångsrika förhandlingar. I detta sammanhang välkomnar kommissionen det meddelande som nyligen gavs att president Clerides och Denktash kommer att träffas för att diskutera säkerhetsfrågor samt beslutet att fortsätta de direkta kontakterna i humanitära frågor.
På begäran av rådet kommer kommissionen att fortsätta att informera den turkcypriotiska befolkningen om fördelarna med en anslutning till Europeiska unionen.

Ordföranden
Jag ber att få tacka herr Pinheiro.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag klockan 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag:
B4-0762/97 av Dell'Alba m.fl. för ARE-gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina, -B4-0765/97 av Aelvoet m.fl. för V-gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina, -B4-0774/97 av Swoboda m.fl. för PSE-gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina, -B4-0782/97 av Cars och Bertens för ELDR-gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina, -B4-0789/97 av Oostlander m.fl. för PPE-gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina och-B4-0791/97 av Pack och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om situationen i f.d. Jugoslavien.
Pradier
Herr ordförande! Naturligtvis kommer gruppen ARE - som jag tillhör - förmodligen att rösta för den föreslagna resolutionen.
Ett visst antal motsägelser i resolutionen kan man dock inte låta passera i tysthet. Den första rör det faktum att de europeiska institutionerna i beaktandemeningarna visar sig extremt angelägna om en återuppbyggnad av ett multietniskt, mångkulturellt och mångreligiöst samhälle. För övrigt nämns det, i synnerhet under punkt 6, att det är lämpligt att godkänna den attityd som nu iakttas mot en person som i dag är i ansvarig befattning i Republika Srpska och som sedan länge, enligt egna uppgifter, stått vid sidan av Karadzic och Mladic. Det är oroande, eller åtminstone förbryllande, att man skall fortsätta att iaktta en positiv attityd mot denna person, av den anledningen att det skulle vara denna person som i dag är rättsstatens försvarare...
Den punkt som jag tycker verkar viktigast i texten är den som försvarar SFOR-styrkans ständiga närvaro, vilket enligt vår åsikt förmodligen är det enda sättet att undvika att planerade massakrer genomförs, av den typ vi sett organiseras av personer som redan nämnts.

Tamino
Herr ordförande! Som en av dem som har ingått i delegationen, med uppgift att observera valen i Bosnien, måste jag omedelbart säga att vi med tillfredsställelse kan notera att valen avlöpt utan incidenter och på ett tillfredsställande sätt ur formell synpunkt. Och detta är ett framsteg, såväl när det gäller att tillämpa Daytonavtalet som när det gäller att övervinna de begränsningar som Daytonavtalet innebär.
Men jag tror också att det är viktigt att framhålla att det goda formella resultatet inte räcker, vi måste också komma bort från den nuvarande situationen och detta kommer att ske enbart om vi, med utgångspunkt i valresultatet, lyckas få till stånd en samverkan mellan de olika parter som tillsammans utgör Bosnien-Hercegovina.
Resultatet riskerar framför allt att äventyras av det sätt på vilket man har registrerat de personer som har röstat. Valresultatet är med andra ord ett resultat som, med det enda och viktiga undantaget Tuzla, riskerar att ge utrymme enbart åt extrema nationalistpartier. Denna situation beror på det sätt på vilket valen genomfördes. Jag hoppas att vi i egenskap av parlament, av Europeisk union, med utgångspunkt i detta valresultat, viktigt men inte tillräckligt, skall kunna ta initiativ som leder fram till en verklig fred i dessa områden.

Swoboda
Herr ordförande! Först skulle jag vilja uttrycka vår grupps bestörtning och också vår sorg över, att så många synnerligen förtjänstfulla människor omkommit genom den tragiska helikopterolyckan i Bosnien, bland andra också för Carlos Westendorps ställföreträdare, Wagner, som jag träffade senast för några veckor sedan i Sarajevo, och som på mycket kort tid hade skaffat sig ett mycket gott rykte. Han yttrade sig också, och det kan jag kanske lite grand återge här som hans testamente, synnerligen kritiskt om många saker som har förhindrat att Europa gör sin stämma bättre hörd, uppträder mer kraftfullt i Bosnien, och jag skulle vänligen vilja be kommissionären att göra allt han kan för att uppnå att vi inte bara ger ut mycket pengar - också där kan man ha en del att säga - utan att vi verkligen uppträder mer kraftfullt i Bosnien för att genomdriva våra idéer totalt.
Vi diskuterar Bosnien i dag inte bara därför att man för kort tid sedan hade val, utan därför att vi, tror jag, entydigt vill tillstå, att vi inte kan tillåta, inte kommer att tillåta, att fredsprocessen störs. Vi känner alla till utvecklingen i Republiken Srpska. Det handlar här inte om änglar, det handlar här inte om enbart goda och på andra sidan enbart onda, men det handlar om att de, som är beredda att föra Dayton-processen till ett bra slut, hur man än förhåller sig till processen i detalj, behöver vårt fulla stöd. De som, vilket alltid sker, inte kan avhålla sig från att störa denna fredsprocess, måste räkna med att vi vidtar entydiga åtgärder mot dem, och jag är helt ense med Carlos Westendorp och den höge representanten, att vi måste agera med all skärpa och hårdhet däremot, och att vi här inte får rygga tillbaka. Det får inte vara så, att det efter krigets slut fortfarande finns människor - tyvärr på alla sidor, men säkerligen med övervikt på den ena eller andra sidan -, som förhindrar att flyktingar återvänder, som förhindrar att denna process i sin helhet kommer till stånd på den plats, där åter ett mångetniskt Bosnien skall skapas. Jag skulle också vilja säga, herr kommissionär: Det finns fall, där man också från USA: s likväl som från kommissionens och kommissionsrepresentanternas sida förhindrar, att flyktingar återvänder till sin egen hembygd, att nya grupperingar kommer dit, eftersom just vissa befolkningsgrupper inte vill det. Jag tror att man måste uppträda beslutsamt mot detta.
Det sista som också innefattas i resolutionen: Vi, Europas länder, ställer mycket pengar till förfogande. Pengarna satsas inte alltid på ett effektivt sätt. Det satsas inte tillräckligt mycket pengar, de satsas för sent, också eftersom det finns för få människor som arbetar med det, så länge det finns experter där. Jag ber Er, herr kommissionär, att se till att pengarna som vi ställer till förfogande, kan betalas ut snabbare, satsas mer effektivt, så att vi gör allt för att återställa och säkra freden i Bosnien.

Cars
Herr ordförande! Dagen innan Karl Habsburg och jag kom som valobservatörer kom till Bugojno i Bosnien hade en sprängladdning exploderat och förstört ett hus. Hade det med valet att göra? Förklaringen var enklare än så. Över gatan från huset fanns en parkeringsplats. Den kunde dess muslimske ägare inte längre använda sig av, eftersom den efter kriget hade hamnat på " fel sida" . Han hade därför sålt den till den kroatiske husägaren. Det var inte bra. Parkeringsplatsen kunde ju nu komma att uppfattas som kroatiskt område. Därför explosionen.
Från bil och helikopter fick vi en förskräckande bild av förödelsen i Bosnien. Med systematisk noggrannhet har tiotusentals hus förstörts, de flesta med hjälp av vanliga civila verktyg. De som bodde i dem var ju av " fel sort" .
Människorna i Bosnien tillhör samma folk och talar samma språk, men historien har skapat en misstro som hänsynslösa nationalistiska ledare har kunnat utnyttja för sina syften. Jag tillstår att jag skämdes över att vara människa när jag i Bosnien såg hur vidriga vi kan vara mot våra grannar och arbetskamrater.
Det är i detta Bosnien som det nu för första gången har förrättats kommunala val. Fria val förutsätter att medborgarna får veta vad partierna står för. Den möjligheten fick aldrig väljarna i Bosnien, men med internationella insatser kunde själva valet genomföras på ett godtagbart sätt.
Ett resultat av valet är att det har stärkt bosniernas demokratiska medvetenhet. De har erfarenhet av val, i vilka resultaten i förväg har bestämts i presidentens kansli. Nu vet de att det kan vara annorlunda, att varje röst har betydelse.
Valet har också gett Bosnien kommunala ledare med den auktoritet att agera och tänka nytt som följer med väljarnas förtroende.
I tunnelns slutända kanske man vågar ana solljuset, men resan dit går inte på räls!

Oostlander
Ordförande! Jag skulle i första hand vilja ansluta mig till de som uttrycker sin medkänsla med de anhöriga till de som nyligen omkom i den tragiska helikopterolyckan. Jag vill också uttrycka min värdering för det faktum att Swoboda nu utifrån sin egen politiska grupp ytterligare en gång talar om hur viktigt det är att uppträda hårt mot de som anstiftar det onda, oberoende av vilket håll det kommer ifrån, i Bosnien-Hercegovina. Därmed blir denna hållning alltså ungefär parlamentsbred. Jag tycker att det är en ovanligt viktig punkt, särskilt med tanke på framtiden. Vi har nu haft en lyckad valperiod. Jag ska inte gå in djupare på det nu men jag tycker att det är av stor betydelse att det även visat sig att serbierna undandragit sig sina herrars inflytande och röstat utanför Republiken Srpska på de platser de kommer från. Jag tycker att det är ett viktigt framsteg. Härmed skapas också möjligheten att brottslingar som på vissa platser sitter vid makten kanske blir av med sitt mandat. Det är naturligtvis mycket viktigt i samband med det nödvändiga återvändandet av flyktingar och det först därefter möjliga uppbyggandet av ekonomin. För detta ändamål är det dock oundgängligt att flyktingar återvänder.
Jag skulle egentligen vilja insistera hos kommissionen att den med desto mer kraft och på ett mycket icke-centralt sätt hjälper alla gemenskaper som verkligen vill göra insatser för att slutföra Dayton-processen. Jag tror det är viktigt att omedelbart reagera där, att snabbt och effektivt ge den villkorliga hjälpen till dem, kommuner och regioner, som verkligen vill medverka i målsättningarna från Dayton. Jag hppas att det inte strandar på procedurer, som till exempel vårt eget löfte att återuppbygga en parlamentsbygnad i Sarajevo som strandade på procedurer. Vilket ungefär blir ett monument över Europeiska unionens oförmåga. Jag skulle vilja insistera på möjligheten att SFOR: s mandat förstärks eftersom flyktingarnas återvändande och säkerställandet av valresultaten naturligtvis inte fungerar utan en stark arm. Jag lovordar vad det anbelangar också den hårdare hållning som SFOR redan intagit med avseende på skyddet av media, av radio- och TV-stationerna i den delen av Republiken Srpska. Till kommissionen ställer jag alltså frågan på vilket sätt den anpassat sin strategi efter detta lyckosamma resultat i Bosnien-Hercegovina.

Pack
Herr ordförande, kära kolleger! Jag kan ansluta till det som kollegan Oostlander sade, och skulle också vilja tacka Swoboda för omnämnandet av den inträffade olyckan. Det handlar utan undantag om människor som i den internationella gemenskapens namn vill hjälpa folk där nere att åter uppnå fred och frihet, att möjliggöra en samvaro. Att det därigenom offras liv, är verkligen mycket sorgligt.
Jag hoppas att befolkningen i Bosnien-Hercegovina förstår att uppskatta att det finns människor som sätter sitt liv på spel för att hjälpa dem att bemästra framtiden. Tillbaka till valet, som vi har observerat. Jag tycker vi skall fastslå att detta steg att genomföra val var ett synnerligen viktigt steg för att överhuvud taget göra detta land kapabelt till fred igen. Utan kommunala val finns det ingen mångetnisk samvaro i detta land. Utan förverkligande av dessa kommunala val kommer det inte att inträffa.
Jag skulle vilja erinra om att - som kollegan Oostlander redan sagt - människorna har röstat i dessa val där de vill rösta, därför att de kommer därifrån. De har alltså inte röstat för det område till vilket de fördrivits, utan röstat för de orter, de kommer ifrån. Jag tror att det är ett viktigt tecken för oss att vi - den internationella gemenskapen - nu försöker att förverkliga resultaten av dessa kommunala val tillsammans med de lokala myndigheterna, så att dessa människor verkligen kan vända tillbaka, inte så att vi i en kommun får ett styre utan folk, utan så att de representanter, som valts där, kommunfullmäktige, också åter skall ha det folk, som de företräder.
Jag tror att detta är ett viktigt steg in i genomförandet av Dayton. Vi måste nu naturligtvis också ta andra steg tillsammans med kommissionen. Kommissionär van den Broek har lovat mig detta. Vi måste vara flexibla när vi sätter villkor för hjälpen. När en kommun förhåller sig så, att den nu med det snaraste verkligen genomför dessa valresultat, då måste vi nu ge den hjälp till återuppbyggnad. För att exemplet skall bilda skola, för att grannorterna skall se: När man uppträder anständigt, när man verkligen håller fördraget, då blir man också belönad. Det är den enda möjligen med vilken vi kan åstadkomma fred och sörja för att en mångetnisk samvaro åter blir möjlig.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag skulle framför allt vilja nämna en punkt, som gudskelov tagits med i resolutionen, nämligen problematiken med Sandjak i Novi Pazar, som vi hittills så gott som inte alls talat om, men som också är ett mycket allvarligt problem i samband med de mänskliga rättigheterna. Som ni vet, har Sandjak i Novi Pazar cirka 500 000 muslimer, som bor mellan Montenegro och Serbien, och som redan i det förflutna undertrycktes på det grövsta. Det faktum att man återigen har lurats och avsatt de fritt valda kommunala representanterna vid valen och ersatt dem med andra personer som är för serberna, är ett bevis för att Serbien och kanske också Montenegro - varvid man inte får ta Montenegros oberoende så helt på allvar - helt enkelt inte är beredda att spela det spel, som vi har ålagt dem genom Dayton. Jag ber om att man från och med nu utvidgar allt också till Sandjak i Novi Pazar och till dess befolkning.

Daskalaki
Herr ordförande! Som vi känner till representerades, tyvärr, Europaparlamentet av en delegation för observation av valen i Bosnien bestående av endast 5 personer, med den erfarne Pack som ordförande. Liksom förra året hade jag möjligheten att tillsammans med mina kolleger undersöka situationen på nära håll, närmare bestämt i ett så oerhört känsligt område som Brcko. Det är uppenbart att det vid dessa val uttryckts en önskan från de deporterade att få återvända till sina hem, men det är även uppenbart att tillämpningen av valresultaten kommer att stöta på många svårigheter. Det är uppmuntrande att den förståndige och moderate borgmästaren, i en stad som Tuzla, återvaldes, men detta är inte tillräckligt. Ambassadör Frowick skyndade sig att fira innan valurnorna stängts. Det fanns dock problem. Och vad angår Brcko mer specifikt, höll alla med om att otydlighet och förvirring rådde, för vilket anordnarna bär det huvudsakliga ansvaret. Vad måste göras? Naturligtvis måste varje försök att så långt som möjligt organisera om de lokala multinationella samhällena stödjas. Där detta är möjligt, så långt som möjligt, utan aktioner som kan leda till mer våld. Den Europeiska unionen spenderade från tid till annan stora summor här, utan att ha spelat någon betydande politisk roll. Den kroatiska enheten är den mest utvecklade, den muslimska försöker följa efter och tar emot stora summor från Islamiska Staters Organisation - detta berättade en amerikansk tjänsteman för oss - emedan den serbiska enheten befinner sig i en mycket svår situation. Självklart är den viktiga frågan om krigsbrott oavgjord. Sådana förbrytare fanns dock från alla håll och de som betalar är i slutänden bara folken och de svagaste bland dem.
Bosnien behöver allt stöd och hjälp, på alla nivåer och i sin helhet. Den multinationella styrkan SFOR behöver också behållas där, precis som, och detta måste vi betona just här, de obeväpnade styrkorna ECMM behöver behållas där, alltså de som under Europeiska unionens flagg bidragit med så mycket hittills. När vi talar om hjälp, talar vi inte om filantropi, vi talar om behovet den Europeiska unionen har av att inte se en sådan eldhärd vid sin dörr igen.

Pinheiro
Fru ordförande! Låt mig börja med att säga att kommissionen är djupt chockad och bedrövad över helikopterolyckan i går då tio utländska fredsarbetare i Bosnien dog, bland dem vår mycket uppskattade ställföreträdande höge representant, dr Wagner.
Kommissionen välkomnar självfallet de framgångsrika lokala valen i Bosnien-Hercegovina den 13 och 14 september. Det goda valdeltagandet understryker att dessa val är ett viktigt steg mot demokrati. Men vi skall inte låta oss luras. Nästa viktiga steg är att se till att de valda representanterna kan tillträda. Kommissionen vädjar till partierna om att de skall låta detta ske smidigt och snabbt. Valet är ett steg på vägen att genomföra Daytonavtalet, vilket är de nationella samhällenas och kommissionens bestämda mål.
Ni kanske kommer ihåg att vi vid ministerkonferensen i Sintra i maj kom överens om behovet att stödja de partier som själva stöder Dayton och att göra vad vi kan för att underminera dem som står i opposition. Detta förklarar varför kommissionen så varmt har välkomnat Plavsics beslutsamhet att leda Republika Srpska till ett genomförande av Dayton och samtidigt hennes avsikt att eliminera korruptionen i Republika Srpskas regering.
Olyckligtvis innebär den politiska oron och omöjligheten att med säkerhet veta att bistånd inte utnyttjas till förmån för Karadzic, tillsammans med vissa juridiska problem avseende det memorandum om samförstånd som styr programmet för bistånd till Bosnien, att alla de resurser som står till vårt förfogande inte har utnyttjats till fullo. Jag hänvisar till att 15 miljoner ecu har använts medan 35 miljoner ecu är oanvända.
En av ledamöterna frågade kommissionen vad vi ämnar göra åt detta. Vi har med den höge representanten, Westendorp, kommit överens om att vi skall samarbeta mycket nära, och som brådskande ärende, med den ekonomiska specialistgruppen för att identifiera de projekt som bäst kan hjälpa folket i Bosnien och Daytonprocessen. I denna mening är stöd till de fria medierna, och lika viktigt, stöd till de kommuner som arbetar för att omsätta Dayton i praktiken de främsta målen för kommissionen efter de val som nyligen hölls i Bosnien.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag klockan 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om 17 resolutionsförslag:
Kenya -B4-0725/97 av Watson, Mulder, Fassa, Bertens och André-Léonard för ELDR-gruppen om läget i Kenya, -B4-0758/97 av Telkämper, Aelvoet och McKenna för V-gruppen om läget i Kenya, -B4-0764/97 av Hory, Scarbonchi och Macartney för ARE-gruppen om kränkningarna av mänskliga rättigheter i Kenya, -B4-0778/97 av Pons och Vecchi för PSE-gruppen om läget i Kenya, -B4-0792/97 av Lenz och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om läget i Kenya, -B4-0801/97 av Pettinari, Mohamed Alí, Alavanos och Vinci för GUE/NGL-gruppen om läget i Kenya,
Gulfstaterna -B4-0773/97 av Karamanou och Avgerinos för PSE-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Gulfstaterna, -B4-0777/97 av Newens för PSE-gruppen om kränkningar av de mänskliga rättighetena i Bahrein, -B4-0780/97 av Bertens för ELDR-gruppen om kränkningar av de mänskliga rättigheter i Bahrein, -(B4-0802/97) av González, Álvarez och Manisco för GUE/NGL-gruppen om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Bahrein, 
Colombia -(B4-0779/97) av Miranda de Lage för PSE-gruppen om Colombia, -(B4-0787/97) av Kreissl-Dörfler för V-gruppen om läget för de mänskliga rättigheterna i Colombia, -(B4-0754/97) av Kreissl-Dörfler för V-gruppen om processen beträffande de spanska försvunna personerna och dödsoffren under General Pinochets diktatur, -(B4-0771/97) av Pons Grau, Miranda de Lage och Sauquillo Pérez del Arco för PSE-gruppen om Spaniens understöd via USA i rättstvisten mot General Pinochets diktatur, -(B4-0797/97) av Puerta, Sornosa Martínez, Gutiérrez Díaz, Castellina och Alavanos för GUE/NGL-gruppen om processen beträffande de spanska försvunna personerna och dödsoffren under General Pinochets diktatur, 
Etiopien -(B4-0785/97) av Moorhouse och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om de långvariga kränkningarna av mänskliga rättigheter i Etiopien, 
Inre Mongoliet -(B4-0750/97) av Dupuis och Dell&#x02BC;Alba för ARE-gruppen om läget i Inre Mongoliet och om domen mot Hada, grundare av "Southern Mongolian Democracy Alliance" .
Kenya
Watson
Fru ordförande! Det är mig ett nöje att lägga fram denna resolution. Situationen i Kenya tycks bli värre och värre. Den är dålig, inte bara vad gäller mänskliga rättigheter, med regelbunda människorättskränkningar, polisvåld, fängslande utan rättegång, utan också vad den sociala situationen anbelangar. Kenyanska skolor och sjukhus saknar de resurser som behövs, och det gör i vissa fall även de lokala myndigheterna. Det tycks förekomma diskriminering på basis av stamtillhörighet. Stammarnas inbördes relationer är i själva verket allt annat än goda.
Europeiska unionen är en stor biståndsgivare till Kenya. Vi vet att vi kan trycka på den kenyanska regeringen i samarbete med andra, en påtryckning som kan vara effektiv. Vi vet detta eftersom det regerande partiet nyligen faktiskt gjorde vissa eftergifter till oppositionen för att hjälpa till att få till stånd fria och rättvisa val.
Jag tackar kommissionären för att jag med en kollega i förmiddags fick ett samtal med honom om situationen. Jag vill uppmana honom att göra allt han kan för att fullgöra de krav som ställs i detta förslag och trycka på den kenyanska regeringen så att fria och rättvisa val kan verkställas och en sund demokrati utvecklas.

Macartney
Fru ordförande! Vi står nu inför en rätt avgörande period i Kenya, med val som snabbt närmar sig. Vi välkomnar sannerligen de eftergifter som regeringen nyligen gjorde och resultatet av omröstningen i parlamentet den 11 september.
Jag har en fråga som jag hoppas att kommissionären kan svara på. Exakt när kommer dessa reformer att träda i kraft? Om vi skall döma av president Mois tidigare agerande kommer han att skjuta upp genomförandet till efter valet. Det kan vi i parlamentet eller rådet inte acceptera.
För det andra, hur långt kommer reformerna att gå? Särskilt tycks kravet på att en viss proportion av rösterna skall gå till ett antal regioner vara orsaken till förtryck, brutalitet och hotelser i Mombasaområdet. Kommer också detta att vara en del av paketet?
Jag vill avsluta med ett citat ur ett brev som jag nyligen fått från den presbyterianska kyrkan i östra Afrika. Där står, å folkets vägnar: " Folkets deltagande i sitt lands angelägenheter är en omistlig rättighet som ej kan förnekas" . Detta vill jag hälsa församlingen. Låt oss göra allt vi kan för att stödja det kenyanska folket i dess utövande av sina demokratiska rättigheter.

Vecchi
Fru ordförande! Tyvärr måste vi än en gång ägna oss åt våldet och brotten mot mänskliga rättigheter i Kenya.
De allvarliga oroligheter som under de senaste veckorna har krävt många offer har med stor tydlighet demonstrerat hur regimen med alla medel försöker motsätta sig en demokratisering av landet.
Även om det inte är enkelt att tolka varje enskilt våldsdåd, det är sant, så verkar det tydligt att en del utgörs av våldshandlingar som organiserats och iscensatts av de statliga säkerhetsstyrkorna eller åtminstone av styrkor som tar order av regimen.
Till detta skall också läggas ett våldsamt förtryck mot representanter för oppositionen och de fortgående omfattande kränkningarna av mänskliga rättigheter.
Det som emellertid är ännu farligare är de våldsutbrott som påståtts vara av etniskt och religiöst ursprung, men som i stället visat sig ha politiska syften - våldsamheter som riskerar att definitivt destabilisera landet.
Men det finns ett visst hopp. De konsitutionella reformer som nyligen godkänts av det kenyanska parlamentet skulle, när de verkligen sätts i verket, vara inledningen - bara inledningen - till en demokratisering av landet. Hoppet om fria val som kan sätta stopp för en mycket långlivad auktoritär regim kan börja gro men för att detta skall bli möjligt måste man fortsätta på den inslagna reformvägen och framför allt inleda en politisk dialog.
I dag mer än någonsin tidigare kan det internationella samfundet spela en positiv roll när det gäller att stödja en sådan utveckling. Vi uppmanar följaktligen rådet och kommissionen att vara vaksamma inför den kenyanska situationen, och framför allt, att med alla till buds stående medel utöva starka påtryckningar på de kenyanska myndigheterna för att de skall upphöra med provokationer och våld och inte blockera reformprocessen.
Dessutom måste man garantera maximala hjälpinsatser för det stora antalet flyktingar som våldet har skapat under de senaste månaderna samt komma ihåg att det på kenyansk mark finns hundratusentals flyktingar som kommer från andra länder och att stabiliteten i landet är av fundamental betydelse för hela området.

Lenz
Fru ordförande! Kenya har inte alltid varit en plats för oroligheter och brutalitet. Jag själv upplevde 1990 vid världskvinnokonferensen i Nairobi hur denna stad fredligt tog emot 13 000 kvinnor. Omöjligt att föreställa sig i dag! Allting är annorlunda. I dag härskar rädsla, terror och våld från polis och ligor. Kenyas turism som viktig inkomstkälla hotas, grannländerna fruktar att krisen skall gripa kring sig över gränserna. Vi uppmanar partierna att inte understödja några våldsaktioner och att vända sig mot varje terror, både i egenskap av regerings- och av oppositionsparti, och att förverkliga författningsreformen med sina möjligheter till yttrandefrihet, för att förbereda fria val. Det handlar til syvende och sisdt om deras eget folk. Det handlar om deras egna människor, deras egna familjer. Korruptionen måste bekämpas, och också jag skulle vilja ansluta mig till denna fråga: Kommissionen och rådet borde göra mycket större bruk av sina möjligheter att tillämpa artikel 5 i Lomé-konventionen, för att för befolkningens skull göra slut på kränkningarna av de mänskliga rättigheterna. Också Kenya kommer att vara ett exempel på, hur allvarligt vi tar på våra egna människorättsklausuler, som vi genomdriver i fördragen, och hur effektivt vi kan genomföra dem.
Kenya är ett stort afrikanskt land; i det förgångna spelade det en betydande roll, också en fredlig roll, och det skulle det kunna göra igen, om det lyckas återställa ordning, demokrati och lag. Jag anser att vi inte nog kan försöka påverka dessa länder, ty vi har ju sett exempel på att vi är kapabla till det. Vi måste alltså understödja dem som är beredda att återställa fred och ordning.

Pettinari
Fru ordförande! Även när det gäller Kenya måste vi återkomma med en ny resolution - vi antog ju en i juli förra året - och vi måste återkomma därför att militärregimen i Nairobi fortsätter att skapa spänningar i landet. Därigenom blockerar presidenten Arap Moi en demokratiseringsprocess som Kenya ännu inte har fått uppleva och som landet är i skriande behov av.
Jag anser att det internationella samfundet måste utöva ekonomiska och politiska påtryckningar mot president Arap Moi. Jag tycker kommissionen borde använda de instrument som anges i artikel 5 i Lomékonventionen för att förhindra att regimen fortsätter att kränka de mänskliga rättigheterna och de demokratiska friheterna.
Jag anser, liksom flera av mina kolleger, att kommissionen på alla sätt, även med konkreta, finansiella, praktiska åtaganden, skulle kunna stödja valprocessen eftersom landet har stort behov av val som är demokratiska, öppna och där flera partier finns representerade. Kanske detta mål, detta steg på vägen mot demokrati skulle kunna sätta stopp för en diktatur som, vilket vi påpekar i resolutionen, har varat alltför länge.

Telkämper
Fru ordförande! Redan i juli talade vi om situationen i Kenya, och uttryckte vårt beklagande över hur våldsamma förhållandena där är. Denna situation har inte förbättrats. Det härskar rädsla, terror och våld i landet, våld genom de statliga organen. Vi är för närvarande bekymrade över oroligheterna och vågen av brutalt undertryckande som råder, och som redan har kostat många människoliv. Vi är oroade över de senaste angreppen från beväpnad milis, som tvingat flera tusen människor att lämna sina hus i Mombasa.
Kenya är ett av de länder som undertecknat Lomé-konventionen. Just genom denna konvention och artikel 5 är vi förpliktade att engagera oss för de mänskliga rättigheterna i Kenya, och kräva av regeringen eller presidenten att äntligen förverkliga den författningsreform som man sade ja till, för att därigenom förbereda marken för valen.
Vi kräver demokratiska förhållanden i Kenya. Det är också kravet från oppositionspartierna på platsen, för att man skall få lika chanser vid valen. Med hjälp av politiska och ekonomiska påtryckningar kan vi som Europeisk Union och som undertecknare av Lomékonventionen förverkliga detta, och jag är av den åsikten, herr Pinheiro, att det i varje fall hör till nästa sammanträde med Lomé, som nu är fastställt.

Giansily
Herr ordförande, kära kolleger! Som alltför ofta förr i vår kammare har vissa personer som gärna använder pekpinnar sagt sitt. De har lagt fram ett förslag till resolution om Kenya, som nästan ordagrant upprepar en text från Internationella valutafonden från juli i år, trots att det var ytterst svårt att reda ut vem som bar ansvaret för våldet i Kenya.
Eftersom det är valår, drog de dåligt informerade medierna förhastat slutsatsen att det handlade om en oppositionsrevolt som kraftigt slogs ner av polisstyrkorna. Detta är anledningen till att förslaget som överlämnats till oss bl.a. preciserar "att civila flydde inför säkerhetsstyrkornas hotfulla handlingar och brutaliteter" .
Ett telegram från den franska nyhetsbyrån AFP som kom i går, den 17 september, underrättar oss om att våldet, enligt ledarna för de tre oppositionspartierna- Ford-Kenya, Ford-Asili och Demokratiska partiet - är muslimska extremisters verk. I Mombazaområdet vid Indiska oceanen sprider de skräck genom att bränna hus och turistanläggningar med motiveringen att man där förtär alkohol.
Sanningen att säga förstår jag inte vad Arap Mois regering skulle ha för intresse i att ruinera sitt lands ekonomi, vilken i huvudsak vilar på turismen, några månader före valen och några veckor före turistsäsongen. Av detta skäl kan gruppen UPE inte rösta för en resolution som uppenbarligen missar målet och som ännu en gång bevisar att vissa ledamöter i vår kammare borde lägga undan sina ideologiska mallar och noggrant informera sig om hur verkligheten ser ut, i stället för att anstränga sig i onödan.
Gulfstaterna

Karamanou
Fru ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Förra veckans avskyvärda nyheter om offentliga avrättningar av dödsdömda i Förenade Arabemiraten samt förestående avrättning genom halshuggning av två brittiska sjuksköterskor som funnits skyldiga till mord aktualiserar, på ett dramatiskt sätt, frågan om dödsstraff och de omfattande brotten mot grundläggande mänskliga rättigheter. Ökningen av användandet av dödsstraffet i världen och de ofta förekommande offentliga avrättningarna, vilket nämns av Amnesty International och observationsgruppen för mänskliga rättigheter, bör oroa oss allvarligt och känsliggöra parlamentet och de andra organen i Europeiska unionen, så att en världsomfattande kampanj för dödsstraffets avskaffande kan påbörjas. Europaparlamentet har auktoriteten, modet och de nödvändiga materiella och levande resurserna att lyckas med detta.
Ärade kolleger, det finns inte en enda vetenskapligt trovärdig undersökning som bevisar att dödsstraff fungerar i förebyggande syfte. Tvärtom ökar det snarare än minskar mord i en brutaliserande process. I dag observeras tyvärr en tendens till återinförande av dödsstraffet och anledningarna till denna återgång till medeltida straff är:
För det första, samhällets oförmåga att kontrollera brottsligheten, vilken ökar eftersom man inte investerar i en långsiktig brottsbekämpande förebyggande samhällspolitik.-För det andra, ökningen av rädslan att bli ett offer. Vi är alla rädda för att vi kommer att falla offer för en brottslig handling. Denna rädsla odlas systematiskt av massmedierna och bidrar till vidtagandet av hämmande och inte förebyggande åtgärder.-För det tredje, trycket som utövas av de som formar det allmänna omdömet å ena sidan, och av de lägre samhällsskikten med låg utbildnings- och samhällsekonomisk nivå som vanligtvis anser att domstolarna inte är av någon nytta mot brottslingarna å den andra.-För det fjärde, massmediernas bilder visar de mest sällsynta och frånstötande typerna av brott och framkallar därmed masshysteri samt väcker allmänhetens önskan efter de strängaste straff och indirekt dödsstraffet.Dödsstraffet har ingen plats i de demokratiska samhällena, ingen har rätt att råda över andras liv och död. Tvärtom är dödsstraff det vapen totalitära regimer föredrar, eftersom det utgör symbolen för avgudandet av staten och individens förödmjukande inför makten. Därför används dödsstraffet oftast för att tillintetgöra statens fiender. Europeiska unionen måste intensifiera sina försök att ingå ekonomiska och politiska överenskommelser så att inte brott mot bestämmelserna att respektera de mänskliga rättigheterna sker.

Newens
Herr ordförande! För mer än tjugo år sedan, år 1975, upplöste regeringen i Bahrain det första genom val utsedda bahrainska parlamentet som hade funnits till i bara två år. Sedan dess har regeringen vägrat återkalla parlamentet eller utlysa nya val. Protester och kampanjer som motsätter sig den godtyckliga regimen har mött drakoniskt förtryck för enligt 1974 års lag om statens säkerhet samt andra åtgärder. Ett stort antal människor har hotats, arresterats, dömts, fängslats utan rättegång eller tvingats i exil. Dessutom har det förekommit mycket allvarliga klagomål om våld, misshandel och tortyr.
Det är självfallet sant att en del av det missnöje som alstras i den spända atmosfär som skapats har antagit våldsamma former. Vi i Europaparlamentet kan på intet sätt stödja terrorism, bomattacker eller försök av islamiska fundamentalister att, till exempel, inskränka kvinnans frihet. Sådana handlingar kan emellertid inte åberopas för att försvara en vägran att skapa några som helst genuint demokratiska strukturer eller oförmåga att garantera mänskliga rättigheter. Många sanna demokrater och fridsamma kampanjdeltagare har blivit straffade och förföljda på ett sätt som är en flagrant kränkning av deras mänskliga demokratiska rättigheter.
Räder på mötesplatser, i hem och på andra ställen, avstängningen av en professor från hennes tjänst, avskedande av folk för att de lagt fram en framställning och räden den 13 december mot en kvinnoorganisation är alla oacceptabla.
Syftet med denna resolution är inte bara att fördöma kränkningen av mänskliga och demokratiska rättigheter utan att förmå de bahrainska myndigheterna att återställa demokratin, utlysa val, frige politiska fångar och tillåta landsflyktingar att återvända. Jag förväntar mig synpunkter från de bahrainska myndigheterna mot denna resolution. Man jag säger dem att detta är det enda sättet för deras land att få ett slut på spänningen och undvika en eventuell explosion på sikt. Vi uppmanar därför medlemsstaterna i Europeiska unionen, USA och andra stater att sätta en verklig press på Bahrain att med det snaraste införa genuint demokratiska förändringar såsom det anges i denna resolution.

Bertens
Fru ordförande! Situationen i Bahrain, Newens har redan hållit ett mycket bra anförande om detta, försämras märkbart. Sedan 22 år tillbaka är parlamentet upplöst och skändas de mänskliga rättigheterna. De nyligen genomförda demonstrationerna, ropen på ett återställande av den konstitutionella ordningen, trycktes i stor skala ned på ett aggressivt sätt. Politiska fångar torteras. Rapporter från Amnesty International och Human Rights Watch talar sitt tydliga språk. Europeiska unionen måste tydligt visa sitt fördömande av denna regim och den måste även vara tydlig i att sådana reaktioner på fredliga demonstrationer endast är att kasta olja på elden. Och olja har de tillräckligt där, har jag förstått.
Detta måsta göras klart i de bilaterala kontakterna mellan unionen och Bahrein. Demokratisering är den enda lösningen för att göra slut på den situation som råder där. Politiska fångar måste friges och politiska flyktingar måste utan risk kunna återvända till Bahrein. Unionens länder borde till sist låta bli att leverera vapen till Bahrein och detta borde också pläderas hos våra partner för att få så stor effekt som möjligt.

von Habsburg
Fru ordförande! Jag beklagar verkligen att jag måste säga emot de båda som talat före mig, tillika goda vänner. Mer än en gång har jag varit i Bahrein. Jag känner till Bahreins historia en del, tillbaka till 40-talet. Det visar bara, att dessa rapporter om Bahrein överhuvud taget inte har någonting att göra med verkligheten i Bahrein.
Vi får inte glömma en sak: Det förekommer där visserligen, utan tvivel, som i alla arabiska stater, vissa excesser, som vi inte kan agera massivt nog emot. Å andra sidan är Bahrein dock ytterst hotat av de iranska krafterna. För de oroligheter, som man vittgående kunnat observera i Bahrein, är shiitiska extremister ansvariga, som letts av iranska auktoriteter. Naturligtvis är de mot regeringen. De vill också störta Bahreins regering av en enkel orsak. Man behöver bara titta på kartan. Bahrein har en nyckelposition, om inte rent av nyckelpositionen i hela regionen. Om det någon gång skulle lyckas för extremistiska krafter att ta över detta Bahrein, skulle detta inte bara störa det totala lugnet i regionen, utan verkligen föra med sig stora våldsamheter.
Jag måste tyvärr säga er, att om vi nu lyckades störta regeringen i Bahrein, då skulle vi få se vad våld, förtryck, undertryckande och tortyr verkligen betyder. Jag är därför av den åsikten, att man nog skall tala vänskapligt med bahreinarna. De är inte våra motståndare. Men man skall också göra klart för dem, att man försvarar dem mot denna fara som fortfarande hotar dem från Iran, att man håller på dem och att vi i synnerhet kommer att göra allt för att det skall utvecklas större frihet i Bahrein, men för Guds skull inte genom att man nu förstör den inre ordningen där.
Därför kommer vi att rösta mot denna resolution.
Colombia

Miranda de Lage
Fru ordförande, kommissionär, mina damer och herrar! Parlamentet har vid många tillfällen talat om situationen i Colombia, om våldet, terrorismen och brotten mot de mänskliga rättigheterna. I dag har denna debatt och dithörande resolution en annorlunda vändning eftersom man, äntligen, kan skymta en hoppets horisont.
Våldet har inte löst några problem i Colombia. Tvärtom har situationen försämrats under loppet av de senaste 30 åren till outhärdlighet. Staten har ersatts av våldsamma organisationer eller narkotikahandlande maffior. Detta landets sönderfall är resultatet av ett våld som vi fördömer utan förmildrande omständigheter. Därför bör förslaget av Samper-regeringen att inleda samtal mellan parterna i konflikten stödjas av alla unionens institutioner, som vid många tillfällen, i sina debatter uttryckt en stor oro för framtiden i detta land.
Dessutom visar det colombianska samhället tydligt sitt åtagande för freden genom initiativ av olika slag som går från mobilisering av medborgarna till utbildning för tolerans, och lämnar den logiska rädslan för repressalier åt sidan. Detta är en ny situation som borde få gerillan, paramilitärer, och alla de som använder vapen istället för ord, att tänka till.
Det colombianska samhällets ansträngningar får inte kullkastas. Det har Colombias regering förstått och erbjuder en öppning till ett samtal som borde leda till fred.
Slutligen, ber vi om olika saker: vi ber gerillan att svara positivt på detta initiativ, vi ber också om ett upplösande av de paramilitära grupperna; och dessutom att en grupp vänländer utses för att garantera processen, på samma sätt som gjorts i andra situationer nyligen; och vi ber kommissionen, med parlamentets bestämda stöd, erbjuda sig att samarbeta för framgång med detta fredsföretag.

Kreissl-Dörfler
Den absoluta förutsättningen för varje fredsprocess i Colombia är en grundläggande förbättring av situationen för de mänskliga rättigheterna i landet. Mer än en miljon människor är på flykt i det egna landet, inte enbart därför att de har hamnat mellan gerillans och arméns fronter, utan därför att de är offer för en allt svårare social konflikt. Storgodsägare såväl som den reguljära armén underhåller paramilitära förband, med vilka människor drivs bort från fruktbara jordar. Ni kommer säkert alla fortfarande ihåg exemplet Hacienda de la Cruz. Människorättskämpar är inte säkra längre ens i Bogotá, i huvudstaden, i sina lägenheter, vilket vi nyligen måste erfara vid mordet på två medarbetare från CINEP. Ändå gäller det att i denna situation gripa det halmstrå som regeringen har erbjudit, nämligen fredsförhandlingar med gerillan. Vi är gärna beredda att göra allt som står i vår makt för att befrämja denna process. Och det gäller för båda sidor. De måste sätta sig vid ett bord och äntligen förhandla, men det får inte vara enbart en ren presskampanj, för att stabilisera denna regerings skadade anseende. Vi är gärna beredda att medverka här.

Howitt
Fru ordförande! För att stödja denna resolution är det rätt att detta Europaparlament vidhåller sin kritik mot våld och kränkningar av mänskliga rättigheter på alla sidor i den colombianska konflikten. Vi fördömer gerillavåld och medan vi välkomnar den oväntade frigivningen av 70 unga kidnappade värnpliktiga tidigare i år, uttrycker vi bekymmer över rapporter om omfattande inblandning i valprocessen inför de lokala valen den 26 oktober. Samtidigt som vi välkomnar fredsförslag från den colombianska regeringen känner vi till de allvarliga och olösta frågorna om kränkning av mänskliga rättigheter som riktar sig mot de statliga myndigheterna, inklusive den uppenbara sanktioneringen av paramilitärt våld genom Conviver. Vi skall inte heller glömma att den stora majoriteten av civilbefolkningen är indragen i konflikten som oskyldiga offer, inklusive de närmare en miljon flyktingar inom landet vilka, såsom min kollega säger, har drivits från sina hem av rädsla. Det finns ingen sann fred utan rättvisa, ett slut på den omfattande strafflösheten i landet och social rättvisa för allmogen och ursprungsfolkens samhällen är ett absolut villkor för en bestående fred.
Till sist, detta parlament författade en resolution om de mänskliga rättigheterna i Colombia i oktober i fjol som skulle vara en milstolpe. Låt oss höra från er vilka praktiska åtgärder ni har vidtagit och vad ni har åstadkommit under de senaste tolv månaderna som bidrar till att nå syftena med resolutionen.

Salafranca Sánchez-Neyra
Fru ordförande! Tyvärr utmärker sig våldet av respekt i dag i Colombia. Beviset är att mer än 900 kandidater har dragit tillbaka sina kandidaturer till nästa kommunalval som ska ske i oktober, vilket inte är konstigt om vi tänker på att mer än 120 har kidnappats och 22 mördats, och ledamöterna i kongressen råds att bära skottsäkra västar. Den ekonomiska situationen blir bara sämre och relationerna med Förenta staterna är den sämsta under de senaste åren.
Vad kan Europeiska unionen göra i den här situationen? Tyvärr mycket lite: stödja regeringens och olika civila sektorers ansträngningar, i syfte att uppnå en rättvis fred, och stödja kommissionens ansträngningar - konkret herr Maríns - i samma riktning. Men vi ska inte låta oss luras. Ingen lösning kan nås om det inte skapas villkor så att en rättvisa finns, som förtjänar att kallas så i en rättsstat, och om ingen, absolut ingen, står över lagen.

Svensson
Fru ordförande! I förslaget till resolution välkomnas den colombianska regeringens fredsalternativ. Detta initiativ proklamerades den 28 augusti. Vi skall dock observera att redan den 4 september inledde armén och paramilitära grupper en offensiv med bland annat massiva bombanfall mot civila mål. Dessa omständigheter dokumenteras bland annat av ursprungsbefolkningens nationella organisation och också i tidningar som El País och La Nación . Det verkar som om parlamentet och kommissionen i fortsättningen bör vara mer på sin vakt mot det dubbelspel som den colombianska regeringen bedriver liksom dess beväpnade styrkor.
Chile

Kreissl-Dörfler
Fru ordförande! I den här församlingen är det länge sedan vi talade om kränkningar mot de mänskliga rättigheterna i Chile. Likväl finns det i detta land fortfarande öppna sår sedan tiden för General Pinochets diktatur. En amnestilag, som tillförsäkrar militären straffrihet, har nämligen hittills förhindrat att de som är skyldiga till militärdiktaturens fruktansvärda brott i landet själva ställs inför domstol och döms.
Men nu skulle det kunna det vara slut på straffriheten. Just därför är vår resolution i dag så viktig. Ett besvär från spanska advokater leder i Spanien just till efterforskning på grund av förbrytelser som begicks mot mänskligheten under diktaturen. Om det - som förutsett - kommer till ett återupptagande av en straffprocess, måste Pinochet till och med, på grund av en bestående utlämningskonvention, utlämnas till Spanien. Jag tror att det är mycket viktigt här, att också andra stater följer detta exempel, så att dessa sår äntligen kan läkas, ty endast den som vet, kan förlåta.

Pons Grau
Fru ordförande! För det första är detta en resolution som riktar sig direkt mot strafflösheten. Det är inte en hänvisning till dåtid utan ett försvar av nutiden och framtiden, eftersom strafflösheten är källan till de pågående förlusterna av mänskliga rättigheterna. Men, samtidigt är det en resolution som är gjord med största respekt för de civila och demokratiska myndigheterna i Chile.
Det är svårt att finna någon institution, förutom det chilenska folket, som har kämpat så som detta parlament för att återupprätta demokratin i detta land men, samtidigt, är resolutionen fullständigt sammanhängande med politiken i detta parlament, som alltid försvarat de mänskliga rättigheterna, och i överensstämmelse med folkrätten, som visar oss att brotten mot mänskligheten inte preskriberas. Och samtidigt går det en rak linje till resolutionerna av de chilenska rättsliga myndigheterna, som bekräftar att den politiska polisens handlingar under diktaturen var verkliga brott mot mänskligheten. Och också med vad som uttryckts av den nuvarande spanska regeringen i senaten, som gör sig till språkrör för de folkliga kraven och ger allt sitt stöd till resolutionen i denna fråga. Och samtidigt ansluter den sig till de resolutioner som antagits i det baskiska parlamentet och av den valencianska gemenskapen och också med det stöd Förenta staternas myndigheter nu ger den spanska domaren genom att öppna arkiven om de fall som inträffade under diktaturen.
Och därför hänvisas till en opinion, inte bara i Spanien, utan många europeiska medborgares som inte vill att strafflöshet skall vara något beständigt. Därför kan detta parlament inte slå dövörat till inför denna begäran, och vi kan inte agera med dubbla budskap. Därför ber jag er rösta för, eftersom ingen skulle förstå om parlamentet tog avstånd från detta fall.

Barros Moura
Fru ordförande! Jag anser att innebörden av detta resolutionsförslag har förklarats väl av föredraganden, vår kollega Pons Grau. Inställningen att Europaparlamentet i dag skall rösta i denna riktning grundas på kontinuiteten i en bestående, sammanhållen och väl grundad åtgärd i rättssystemet mot rätten till straffrihet och undangömmande av de brott som systematiskt begås mot de mänskliga rättigheterna.
Fallet med Chile är ett särskilt allvarligt fall. Det är chockerande att diktatorn bara för några få dagar sedan vid en militär ceremoni kunde genomföra en offensiv mot de egna chilenska väpnade styrkorna, för att inte säga en offensiv mot de demokratiska myndigheterna, och glorifiera sig själv som om det förflutna inte var ett förflutet med brott mot mänskligheten, vilket ju var fallet.
Initiativet från Unión de Fiscales Progresistas (progressiva åklagares sammanslutning) som togs emot vid en spansk domstol bör stödjas politiskt av oss. Det är det vi kan göra, det är det som vi borde göra i enlighet med Europeiska gemenskapens doktrin om försvar av de mänskliga rättigheterna och demokratin. Det är det vi begär att kommissionen skall göra: stödja de aktioner som i Chile bekämpar straffriheten, de aktioner som i Chile bidrar till demokratins konsolidering.

Fernández-Albor
Fru ordförande! General Pinochets avgång som överbefälhavare i Chile kommer att ske i mars 1998. Övergången till demokrati når sin höjdpunkt, förväntar vi oss alla, vid samma tidpunkt.
Vår grupp som med kraft fördömer alla brott mot de mänskliga rättigheterna ifrågasätter inte det allra minsta bakgrunden till denna resolution som presenterats av våra kolleger. Men vi skulle vilja framhäva att den chilenska regeringen, med president Frei i spetsen, gör betydande ansträngningar för att nå en konsolidering av demokratin och rättsstaten. Jag skulle dessutom vilja påminna ledamöterna om att regeringen i Chile sedan över ett decennium är en regeringskoalition mellan president Freis parti, socialistpartiet och demokratipartiet.
Relationerna mellan Europeiska unionen och Chile är för närvarande utomordentliga. En delegation från Europaparlamentet kommer också snart att besöka Santiago de Chile.
Jag skulle vilja avsluta med att, i min grupps namn, be om separat omröstning om punkt 4 i resolutionen.

Rosado Fernandes
Fru ordförande! Jag beklagar att jag smutsar ner i de politiskt korrektas rum. Skälen till detta är enkla: Chile är det enda land i Sydamerika som under 150 år fått känna på demokratin. President Allende fick makten genom demokratiska val. Hans regering störtades tragiskt genom en våldsaktion av MIR och denna organisations stolte ledare, om vilken det heller inte är politiskt korrekt att tala. Den förföljelse och det dödande som då tillämpades öppnade vägen för en våldsam och tragisk militärdiktatur, mer kritiserad på världsnivå än många andra, ännu våldsammare än någon av de som finns eller funnits i Afrika och Asien.
Den chilenska allmänhetens känsla för demokrati ledde till att diktatorn delvis tvingades dra sig tillbaka och till att demokratin återinfördes. Jag, som föddes och har levt under Salazar-diktaturen och som levde och kämpade mot den kommunistdiktatur som följde, har alltid varit tacksam för den sorts demokrati som undvikits av de militärer som besudlat Afrika och Timor med blod och eld, och många av dessa demokratier har lyst upp mörkret efter den så kallade "nejlikornas revolution" .
Därför vädjar jag till detta parlament att ha det goda omdömet och mod nog att se vad som finns inför deras egna ögon och inte genom andras, därför att det som egentligen sker är att vi inte ens inom våra egna gränser klarar att bekämpa korruptionen eller bedrägerierna, eller i än större utsträckning att ge stöd åt en redan etablerad demokratisk regering.

Sichrovsky
Fru ordförande! Meningen med denna resolution är visserligen - såvitt vi förstår - också att visa, att vi som européer alltid har ett särskilt ansvar när det gäller bestraffning av de ansvariga för förbrytelser i en diktatur. Övergången från diktatur till demokrati är en utveckling som många länder i Europa har genomgått. Ofta gick det inte så lätt, och inte heller genom att man helt plötsligt ändrade statsskicket. Det handlar här alltså inte om hämnd, det handlar inte heller om att bevisa att den nya demokratin i Chile kanske inte är tillräckligt stabil.
Det är dock nödvändigt att åtala och döma dem som under en diktatur varit ansvariga för förbrytelser. Övergången från diktatur till demokrati innebär alltid också familjehistoria. Min generation har gått igenom detta här i Europa. Det handlar om ödet för de brottslingar och offer, som fanns till och med i den egna familjen, och vilka man måste urskilja som en del av vår historia. Kanske är det först med hjälp av insikten om denna utveckling inom den egna familjen som våra demokratier i Europa blivit så stabila. Därför är åtalet av de ansvariga en grundförutsättning för stabiliteten i en ny demokrati. En amnesti eller en preskription är inget uttryck för generositet, utan åstadkommer när allt kommer omkring en destabilisering av Chiles demokratiska framtid. Det handlar här inte om hämnd, utan det handlar om en process där det skall bevisas att en demokrati är stark nog att inte döma dem som på den tiden endast var medlöpare, utan dem som var konkret ansvariga för förbrytelserna.
Etiopien

Moorhouse
Fru ordförande! Mitt resolutionsförslag i dag gäller situationen i Etiopien som trots sina naturresurser är ett av de fattigaste och minst utvecklade länderna i världen. Det är ett mycket komplext land med omkring 55 miljoner människor, med inte mindre än 76 etniska grupper och 286 språk. Etiopien har som vi vet, och först fick känna av för tio år sedan och mer, en lång historia av krig, hungersnöd och torka. Det senaste valet 1992 gav alla hopp om att situationen kanske skulle bli bättre.
Men bara tre år sedan den nya konstitutionen hade utarbetats med garantier om mänskliga grundrättigheter, och trots de etiopiska myndigheternas löften, inkommer alltjämt talrika rapporter om att den etiopiska regeringens trupper, och utan tvekan också andra, kränker de mänskliga rättigheterna. Myndigheterna medger att en del sådana kränkningar har skett, men säger ett det är fråga om enstaka fall som inte haft myndigheternas välsignelse. De säger att man måste vara beredd på sådant i ett land som har brutaliserats av 17 år av förtryck och inbördeskrig.
Mordet den 11 juni 1997 på herr Assefa Maru i det etiopiska lärarförbundet the Ethiopian Tearchers' Association framhäver åter att det är nödvändigt att de etiopiska myndigheterna respekterar medborgarnas mänskliga rättigheter, oberoende av människors etniska tillhörighet och att Europeiska unionen noggrant bevakar situationen i Etiopien. Jag ber om parlamentets stöd inför denna allvarliga kränkning av mänskliga rättigheter.

Tomlinson
Fru ordförande! En ordningsfråga. Jag är förvånad att det inte innan denna debatt om Etiopien inleddes gjordes klart av Moorhouse eller av någon annan att parlamentets ordförande har yrkat ändring av den tryckta texten. Jag klagade i förmiddags på att stycke D i texten har ett fundamentalt fel.
Jag bad ordföranden kontrollera med Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter i Genève om det femtiotredje sammanträdet de facto gjorde det fördömande som anges i herr Moorhouses text. Ordföranden kontrollerade med Genève och vidhåller att orden " expressed its condemnation of the continuing" (uttryckte sitt fördömande av den fortsatta) (dess sex ord) skall strykas och ersättas av det riktigare uttrycket " discussed" (diskuterades). Man diskuterade således i Genève: man uttryckte inget fördömande.
Innan debatten går vidare, fru ordförande, måste det göras absolut klart för alla här att vi debatterar en annan text än den som lämnats av Moorhouse eftersom ordföranden har gett instruktion om en korrigering av texten till följd av det fundamentala felet i påståendet i stycke D.

Ordföranden
Herr Tomlinson! Jag uppmärksammade det i morse när ni gjorde ett inlägg. Texten innehåller ju inte längre punkt D. Det ser ni. Nu säger ni, att detta ordval "verurteilt hat" (har dömt/fördömt) och i artikel 1 "verurteilt die Ermordung" ( "dömer/fördömer mordet" ) etc, att detta inte motsvarar fakta. I den tyska texten skulle jag läsa det på följande sätt: "verurteilt" mordet på Assefa Marin" är inte nödvändigtvis juridiskt uttryckt, utan det kan också vara ett uttryck för fördömande. Man har sagt mig att detta sedan dess har granskats, och att det stämmer med fakta.

Swoboda
Fru ordförande! Såvitt jag är informerad finns det i enskilda fattningar olika beteckningar på artikeln; det som i den tyska versionen är punkt C, är i en engelsk version punkt D. Detta kommer att ändras. Det finns för övrigt röster i denna församling, som överhuvud taget skulle vilja utelämna detta betänkande. Jag skulle också vilja fråga kollegan Moorhouse om han inte överhuvud taget skulle kunna utelämna denna punkt C i den tyska versionen, D i den engelska versionen.

Moorhouse
Fru ordförande! En ordningsfråga. Jag förstår inte varför Tomlinson tar i så. Efter vad jag vet är det första gången han alls deltar i en debatt om mänskliga rättigheter.
Jag kan bara anta att han har köpts av Etiopiens ambassadör för Europeiska unionen eftersom, såsom vi snart skall höra, har ambassadören i Bryssel varit ytterst långsam för att uttrycka det milt - detta blir snart bekräftat - med att svara på det slags beskyllningar som vi gör här i vår resolution. Detta är min första punkt. Jag kan helt enkelt inte förstå varför han, så att säga, skulle sitta i fickan på den etiopiska ambassadören och de etiopiska myndigheterna som är nog så skyldiga vad mänskliga rättigheter beträffar.
Vi talar här om människoliv och om den mördade herr Assefa Marus öde. Det är därför inte rätt tid att förhålla sig så förskräckligt kritiskt till resolutionens semantik, som jag är mer än glad att rätta till i den mån det anses nödvändigt. Det har ju redan bekräftats av ordförandeskapet och ändringar har gjorts i resolutionen som jag hoppas skall vara acceptabla.

Ordföranden
Herr Moorhouse! Vill ni dra tillbaka punkt C? Det var kompromissförslaget.

Moorhouse
Fru ordförande! Vi har fört informella samtal. Jag är helt beredd att göra så eftersom det skulle underlätta situationen nu när en av mina kolleger har framställt saken i ett så ont ljus.

Ordföranden
Herr Tomlinson! När nu punkt C har dragits tillbaka, då behöver vi inte tala mer om det. Punkt C har just dragits tillbaka av Moorhouse.

Tomlinson
Fru ordförande! HerrMoorhouse har kommit med ett påstående som är ungefär det mest kränkande påstående som kan riktas till en medparlamentariker. Hans exakta ord - och jag måste insistera på att få försvara mig mot dem - var för det första att säga att jag inte deltog i dessa debatter och sedan fortsatte han med att insinuera att jag " sitter i fickan" på ambassadören för en främmande makt. Det är en kränkning för varje parlamentariker; det är absolut oriktigt; det är lika oriktigt som Moorhouse resolutionsutkast.
Moorhouse resolutionsutkast - och jag ber bara om en resolution som återspeglar sanningen - säger att Förenta nationernas kommission " uttryckte sitt fördömande" . Det gjorde den inte! Det är en osanning och man behöver inte sitta i någons ficka för att tala sanning i ett demokratiskt parlament. Jag hoppas att Moorhouse har så mycket mod att han kan stå upp och ta tillbaka sitt förtal.

Ordföranden
Herr Tomlinson! Jag tror att vad gäller texten till resolutionen är vi nu klara. Vad gäller er, så känner ni er förolämpad. Jag tror att vi kanske kan ta upp det igen vid slutet av debatten. Då har vi tre minuter kvar för det. Macartney har ordet.

Macartney
Fru ordförande! Jag har två mycket korta och relevanta saker att säga. För det första. Om det föreligger faktisk oklarhet om vad vi skall rösta om eller inte rösta om så kan vi omöjligen rösta denna eftermiddag, och oklarhet föreligger.
För det andra, Moorhouse borde tänka på sin ställning och ta tillbaka sina påståenden nu genast eftersom alla vi som delar denna oro känner oss lika mycket attackerade.

Ordföranden
Herr Macartney! Vad gäller texten så är det fullkomligt klart vad vi måste rösta om sedan. Den andra saken kommer vi tillbaka till senare.

Van Bladel
Fru ordförande! Detta är en aktuell och brådskande debatt. För en timme sedan exploderade en bomb i en turistbuss i Kairo: nio döda, sex av dessa var tyska turister. Jag uttrycker härmed min medkänsla. På min kom fax det ett nödrop från Guatemala. Felipe de Jesurín och Immelda Lopez de Sandoval förföljs av bilar och hotas till livet. Fru ordförande, genom att nämna deras namn kan jag kanske rädda deras liv.
Det handlade om Etiopien. Sedan två år tillbaka knackar man på min dörr och berättar om skändningar av de mänskliga rättigheterna. Jag tyckte att regeringen efter diktaturen skulle få lite utrymme. Tyvärr har det inte fungerat. Den 11 juli bad jag skriftligen om klarhet i mordet på Assefa Maru och Wakotola. Ambassadören lovade att svara. Jag ringde upp honom nyligen. Han var arrogant och ville inte lyssna. Ordförande, om en ambassadör inte ens kan vara öppen för att lyssna på verkliga bekymmer, om tillfångatagna journalister och om slumpmässiga avrättningar, så har vi åtminstone rätt att fördöma det. Detta är en signal till Etiopien och min politiska grupp stöder den signalen.

Fassa
Fru ordförande! Den terminologi och de begrepp som används och den precision som kommer till utryck i de akter som antas av denna församling är extremt viktiga. Men den diskussion som hittills har förevarit är också ett vittnesbörd om hur viktigt det är att Europeiska unionen och framför allt detta parlament med den största fasthet uppmanar de etiopiska myndigheterna att fullt ut respektera pressfriheten, fackföreningarnas oberoende ställning samt medborgarnas rätt att bilda föreningar och, oberoende av vad andra organisationer gör, att det är av yttersta vikt att man med fasthet uppmanar den etiopiska regeringen att befria samtliga politiska fångar och samvetsfångar och att inleda reformeringen av ett ovärdigt rättssystem. Detta anser jag måste genomföras med största precision, oberoende av om vissa akter eller åtgärder stämmer överens med verkligheten.
Inre Mongoliet

Dupuis
Fru ordförande! Denna resolution är resultatet av ett mycket mödosamt arbete och jag skulle vilja tacka kollegerna i PPE, UPE och i liberala gruppen för deras stöd inför dess framläggande.
Det säger sig självt att situationen i Mongoliet är allvarlig. Den är till och med allvarligare än i Tibet, vilket säger allt. Bakgrunden är att Inre Mongoliet delades år 1947 och avskiljdes från resten av Mongoliet, som en följd av ett avtal mellan Kina och Stalin. Sedan 1947 har Kina, precis som när det gäller Tibet, invaderat och koloniserat Mongoliet. I dag finns det 20 miljoner kineser i Inre Mongoliet, men bara 3 600 000 mongoler.
Sin vana trogen har kineserna fört en massiv kolonialpolitik, förstört kulturarvet, genomfört massakrer, arresterat tiotusentals personer, däribland Hada, ordförande i SMDA (Southern Mongolian Democracy Alliance).
Jag vill följaktligen uppmana kollegerna från den socialdemokratiska gruppen att vakna upp, att inte rösta emot för femtioelfte gången. Västvärlden, och i synnerhet socialistpartiet, har under 70 år varit medbrottslingar till "sovjetismen" . Jag tror att det är möjligt att undvika att upprepa samma sak efter 40 år av imperialism, kommunism och totalitärt system i Kina. Det är dags att de vaknar upp och visar prov på beslutsamhet. Resultaten från Beijingkongressen som så många satt sitt hopp till och som verkade så lovande, visar att man är på väg mot ett stort Singapore och inte mot en demokratisering, att man inte är på väg mot en femte modernisering av Wei Jingsheng och mot demokrati. Det är alltså dags att vakna, dags att inta en beslutsam ställning, dags att inte längre låta sig drivas med och att arbeta för demokrati i världens största land.

Swoboda
Fru ordförande! De mänskliga rättigheterna är inte delbara, och när de blir kränkta kommer vi från vår grupp, liksom många andra i denna församling, alltid att fördöma dem. Men så som vi igår avböjde att ännu en gång på nytt tala om Turkiet, så kommer vi inte heller att godkänna denna resolution, ty om man i stycke G kräver en öppen och kontinuerlig diskussion med Kina om denna frågeställning, så är det ingen mening med att vi vid varje sammanträde i denna församling författar en resolution mot Kina. Då är det framför allt ingen mening med, och det ber jag er att överväga i framtiden, att alltid utifrån förbinda frågan om mänskliga rättigheter med frågan om integriteten för Folkrepubliken Kina, varvid man kräver saker för Tibet, som inte ens längre Dalai Lama kräver! Jag ber er att överväga detta.
Vi är eniga i kampen mot kränkningen av de mänskliga rättigheterna. Men vi kan inte permanent förbinda denna fråga med frågan om integriteten för Folkrepubliken Kina!

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande! Jag måste nog naturligtvis förebrå föregående talare, Swoboda något. Vi talar här om den sista stora kolonialmakten på denna jord. Vi talar om ett land, som har tre jättelika kolonier, nämligen Tibet, Östturkestan och Mongoliet. Om vi här inte gör fullständigt klart vad vi står för, vad vi borgar för, att vi är för folkens självbestämmanderätt, att vi är för aktandet av de mänskliga rättigheterna i Kinas olika kolonier, då har vi, tror jag, faktiskt förfelat vårt mål och vår insats. Vi ser ju, att samma åtgärder faktiskt tillämpas i alla tre delområdena. Människor deporteras därifrån, det existerar tvångssteriliseringar, det existerar tvångsaborter, kineser skickas dit med otroliga löften, man medger dem att ha fler barn där än i Kina, där de endast får ha ett barn. Vad är nu detta för ett tillstånd! Man gör allt möjligt, man förändrar fullständigt befolkningsstrukturen i dessa delområden, och vi skall praktiskt taget stänga våra ögon för detta i dessa olika kolonier, som representerar olika områden. Det kan ju inte vara i vårt parlaments intresse. Jag tror att vi är absolut tvingade att här uttala klart vad vi står för.
Vi har ju i Europeiska unionen en hel grupp mongoler som lever hos oss, som under många år har suttit fängelse i Peking och i koncentrationsläger på andra orter, som enbart genom påtryckningar från väst faktiskt har kommit ut. Många av dem är mina vänner, och jag känner till deras situation mycket väl. Mongolerna är i en särskilt svår situation, eftersom de ju i hög grad deltog i de olika aktionerna, framför allt aktionerna vid Himmelska Fridens Torg. Många omkom där och till följd därav, många kunde nätt och jämt fly och är i dag utanför landets gränser och har ingen chans att vända tillbaka till sin hembygd. Jag tror att vi också i det här fallet måste vara helt klara över vad vi talar om, att vi försvarar folkens självbestämmanderätt, närmare bestämt överallt där den kränks. Enbart därför att vi talar om det största landet på jorden, så får vi inte lämna detta åt sidan. Vi måste tala om de mänskliga rättigheterna, vi måste ta ansvar för dem, dvs vi måste också som Europeisk union och som Europaparlament dra helt klara konsekvenser av detta. Det är vår uppgift.

Pinheiro
Fru ordförande! Jag börjar med Kenya. Jag är lika bekymrad som författarna av förslagen, inte bara över situationen i Kenya utan över instabilitetens påverkan på Kenya, och över hur en dålig demokratisk situation kan få en negativ inverkan i hela området. Så jag är mycket nöjd över att de elva punkter som lämnades till parlamentet har vunnit bifall. De är mycket viktiga punkter för om de kan omsättas i verklighet innebär detta en sann demokratisering av Kenya.
Som ni alla vet fick en del av polisens åtgärder legitimitet genom en del av de lagar som gav regeringen, och speciellt presidenten, exceptionella maktbefogenheter vid tillfällen som inte berättigade till sådana befogenheter. I mitt tycke måste dessa elva punkter efterlevas mycket exakt eftersom det i en del av dem ingår klara tidtabeller - 15 dagar eller en månad att godkänna nya politiska partier eller att tillåta nya tidningar och radiostationer. Så det bevakar vi mycket noggrant i samråd med våra beskickningschefer i Nairobi.
Macartney frågade mig: " Exakt när kommer dessa reformer att träda i kraft?" I de flesta fall finns det inte någon uttrycklig tidtabell och det är nu justitieministerns sak att lägga fram propositioner så att de kan omsättas i praktiken. Vi har instruerat beskickningscheferna att trycka på starkt så att propositionerna inte blir liggande i evighet och så att lagar stiftas långt före nästa val, speciellt sådana som ger de olika kenyanska partierna en jämn spelplan.
Hur långt kommer de att gå? Det är en annan fråga. I princip är, som ni vet, de elva punkter som vi kommit överens om tre, fyra eller fem rader. Hur kommer de att utvecklas? Kommer reglering att hindra eller förstärka den anda som godkändes? Vi följer även detta mycket noggrant. Jag bör också angående artikel 5, som en del talare nämnde, säga att ungefär 50 procent av vårt samarbete i Kenya går genom icke-statliga organisationer som arbetar bland landets mindre privilegierade befolkning inom hälsovård, grundutbildning och jordbruk i landets inre delar.
Resten har frusits. Detta gällde strukturell anpassning och nyare program som omfattade regeringen, eftersom vi inte var helt nöjda med öppenheten vid användningen av pengar från Europeiska unionen. Vi beslutade därför att vi inte kan lägga fram detta till EUF-kommittén om vi inte är fullt övertygade om att ingen som helst korruption sker inom våra program. Så artikel 5 är inte det bästa vapnet i detta sammanhang och i detta ögonblick. Därför har vi insisterat på en mycket stark diplomati. Jag vill igen nämna vår beskickningschef i Nairobi som gör ett storartat arbete. Vid ett besök i Kenya för några månader sedan kunde jag bevittna det själv när jag såg att mänskliga rättigheter och demokrati hade högsta prioritet i dialogen med regeringen och pressen.
Och till sist. De rapporter vi fått bekräftar att instabiliteten söder om Mombasa i kustområdet främst var orsakad av islamiska fundamentalister som anföll barer, restauranger och andra platser som sålde alkohol. Tanken är att göra om dem till shoppinggator. Med tanke på att president Moi fick ett stöd på 63 % i detta område, alltså mycket mer än erforderliga 25 %, vore det dumt av regeringen att bidra till instabilitet där. Så de uppgifter vi såg i pressen, och fick av våra företrädare i Nairobi, ser ut att vara mer realistiska.
Jag är i alla fall övertygad om att vi kommer att komma tillbaka till denna situation på grund av den betydelse som Kenya har och på grund av landets betydelse för regionen i dess helhet.
För att nu gå över till Gulfstaterna och särskilt till Bahrain, innehåller de avtal vi har med Gulf Council Cooperation (GCC) ingen klausul om mänskliga rättigheter. Orsaken är enkel. Avtalen ingicks innan vi beslutade att alla avtal med tredje länder skall innehålla en klausul om mänskliga rättigheter innan de ingås. Allt vi gjort hittills är således att använda oss av de många möten vi haft med Gulf Cooperation Council, men i synnerhet FN: s generalförsamling, för att inleda en dialog om detta.
Vi diskuterar nu ett frihandelsavtal med Gulfstaterna så vi kommer att få ett speciellt tillfälle då dessa frågor kommer att behöva ställas och en klausul inkluderas, om avtalet ska slutas. Så i ett nötskal kan jag bara säga att vi delar er oro över situationen i Bahrain och hoppas att en konstruktiv dialog skall kunna föras så att demokratiska val kan hållas. Vad gäller dödsstraff har kommissionen ofta uttryckt sitt totala stöd för alla dem som ger sitt stöd till att dödsstraff helt och hållet avskaffas.
Kommissionen har flera gånger här i salen haft tillfälle att bekräfta att den delar parlamentets oro över situationen i Colombia, som ytterligare har förvärrats de senaste månaderna. Våldet har trappats upp under denna period och man vet inte längre hur många övergrepp som begåtts mot försvarslösa civila. Även befolkningsomflyttningarna har fått en omfattning utan föregående motstycke och man kan nu verkligen befara att den upptrappning vi ser kommer att urarta till ett totalt inbördeskrig. Framför allt om president Sampers förslag, vilket verkar vara fallet, inte accepteras av Colombias väpnade revolutionära styrkor (FARC), vilka ställt upp villkor som verkligen är mycket svåra att godta. Med tanke på de olika val som kommer att äga rum snart - den 26 oktober väljs borgmästare och guvernörer, i mars 1998 väljs nationalförsamlingen och i maj sker första omgången av presidentvalet - kan man fråga sig vilka konsekvenserna blir för Colombia om ett avtal inte kommer till stånd inom kort.
De senaste månaderna har Europeiska unionen mångdubblat sina vädjanden till parterna för att försöka förhandla fram en fredlig lösning på den väpnade konflikten. Unionen har förklarat att den är beredd att stödja alla ansträngningar i denna riktning. Kommissionen å sin sida har visat sitt konkreta engagemang för det colombianska folket genom att finansiellt stödja ett antal viktiga initiativ som skall stärka rättens företräde, respekten för de mänskliga rättigheterna samt materiellt stöd till våldsoffren. Eftersom vi fruktar för hur situationen kommer att utvecklas inom den närmaste framtiden är Colombia det enda landet i Sydamerika, i Latinamerika, där EG: s kontor för humanitärt bistånd har en permanent samordnare på plats, för att fördrivna personer snabbare och mer effektivt skall kunna få hjälp, men också för att vi fruktar situationens utveckling i en nära framtid.
Slutsatserna i den utredande fredskommittens rapport, som överlämnades den 9 september i år, tydliggör att de fredsförslag som överlämnats av Sampers regering utgör en seriös grund för samtal mellan regeringen och gerillan. De sakkunniga som hade till uppdrag att utföra rapporten konstaterar faktiskt att det finns ett stort antal punkter där parterna möts eller närmar sig varandra och att det följaktligen finns en seriös möjlighet att förhandla fram en lösning på krisen, i den mån samtalen fördjupas, med en verklig vilja från parterna att se dem slutföras. Det är följaktligen absolut nödvändigt att gerillans olika fraktioner klart uttrycker sitt ställningstagande när det gäller regeringen Sampers förslag, vilket de hittills inte gjort helt och hållet och därigenom omöjliggör en fortsättning av dialogen. Kommissionen delar alltså fullt ut den vädjan parlamentet ställt till gerillan för att den snabbt skall ta ställning till regeringens förslag.
Det säger sig självt att kommissionen inte kan ge upp förrän den, med alla tillgängliga medel, kan underlätta fredssamtalen och verka för att de slutförs så snart som möjligt, med hänsyn till de kommande valen jag nämnt.
Fru ordförande! När det gäller Chile vill jag bara understryka att kommissionen samtycker till de resolutioner som lagts fram av parlamentsledamöterna och att vi fortsätter att uppmärksamt följa och stödja ärendet så att den lämpligaste lösningen kommer till stånd.
Beträffande Etiopien noterar vi resolutionen om vad som kallas upprepade förbrytelser mot mänskliga rättigheter och om mordet nyligen på Maru, som vi betraktar med stor oro.
Det råder inget tvivel om att pressfriheten och friheten att demonstrera är hårt och sannolikt onödigt kringskurna och att det inte finns någon trovärdig förklaring till mordet på Maru, trots att det påstås att rättsliga utredningar pågår i fallet.
Men kommissionen kan inte hålla med om resolutionens yttrande om att Etiopien är en " diktatur av en militär etnisk minoritetsgrupp" . Detta påstående beaktar inte övergångsregeringen som bildades efter Mengisturegimens fall och den valprocess som följde. Dessutom råder det inga tvivel om att den etiopiska regeringen måste tillskrivas många av de framgångsrika resultaten av dess utvecklingspolitik, förändringen i den internationella bilden av Etiopien, dess aktiva yttre politik och dess stabiliserande roll i området Afrikas horn. Denna roll kan dock i en viss mån äventyras genom användning av våld, blockering av en dialog med oppositionen och av fortsatta kränkningar av de mänskliga rättigheterna. I rätt många fall har dessa kränkningar dock gjorts på lokal nivå efter den decentraliseringsprocess som Etiopiens regering är inbegripen i, och är inte resultatet av direkta instruktioner från den etiopiska regeringen. Dessutom finns det naturligtvis socialt missnöje som inte alltid bemöts på ett riktigt sätt.
Tillsammans med medlemsstaterna är kommissionen medveten om och fortsätter att följa Etiopiens problem och övervakar noga utvecklingen inom landet självt. Låt mig försäkra er om att vi inte alls har för avsikt att överge alla de fall som våra beskickningschefer eller vi själva inser är riktiga, såsom fallet med herr Maru, och de kommer inte att bli bortglömda.
Såsom ni vet är respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna i Kina en källa till stor oro för kommissionen och för er själva. Vi har diskuterat detta många gånger under årens lopp och ni känner till vårt engagemang när det gäller att förbättra situationen.
Vi delar den oro som parlamentsledamöterna hyser beträffande Inre Mongoliet och Tibet. Kommissionen har regelbundet tagit upp frågan om de mänskliga rättigheterna i dessa två länder som permanenta teman i den bilaterala dialogen med Kina. Låt mig försäkra er om att vi spelar en aktiv roll i denna dialog, vilket alltid är mycket svårt, men att Europeiska unionen har valt ett ihärdigt och bestämt sätt att gripa sig an saken.
Kommissionen vill att den bilaterala dialogen om de mänskliga rättigheterna mellan Europeiska unionen och Kina skall återupptas så snart som möjligt och utan några förhandsvillkor. Med tanke på vår ihärdighet är jag övertygad om att mina medkommissionärer Sir Leon Brittan eller Hans van den Broek snart skall kunna komma till parlamentet och berätta att denna förbehållslösa dialog med Kina om de mänskliga rättigheterna har återupptagits. I så fall är kommissionen självfallet beredd att spela rollen så fullt ut som möjligt i denna dialog och kommer att hålla er underrättade.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär! Nu har Moorhouse anmält sig till talarlistan. Var snäll och starta inte debatten igen, utan yttra er i enlighet med arbetsordningen.

Moorhouse
Fru ordförande! Jag tror att jag är skyldig Tomlinson en ursäkt för mitt rätt starka uttalande om hans åsikter. Jag är säker på att han och jag förenas i vår önskan att blotta kränkningar av de mänskliga rättigheterna, inte bara i Etiopien, utan varhelst vi känner att det är vår skyldighet, och att han, liksom jag, kommer att agera mot regeringar som begår sådana kränkningar. Därför tar jag gärna tillbaka den särskilda anmärkning jag gjorde och som jag vet sårade honom.

Ordföranden
Tack så väldigt mycket, herr Moorhouse!
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag klockan 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om resolutionsförslaget (B4-0786/97) från Günther, Corrie, McMillan-Scott, Fabra Vallés, Maij-Weggen och Oomen Ruijten för PPE-gruppen om konferensen i Oslo gällande en överenskommelse om fördömande av antipersonminor.

Günther
Fru ordförande, vi har ju som Europeiskt parlament tagit aktiv del i Ottawa-processen. En process som inleddes av Kanada, när det visade sig att FN: s officiella organ väl inte skulle vara istånd att verksamt bekämpa minplågan. Under förhandlingarna i Bryssel uppnåddes den första framgången. Vi kunde under dagarna i Bryssel fastställa att FN väl hade kommit något framåt under sina ständiga samtal i Genève. Man har tillsatt en samordnare för problemet med minorna. Jag måste visserligen erkänna att deras aktiviteter sedan dess i någon mån har undgått mig.
Denna Ottawa-process utgör en förhoppning för miljoner. Vi har under tiden fått lära oss att sätta våra mål mycket lågt, och skruva ned dem. Personligen skulle jag vara nöjd om vi kunde åstadkomma att man varje år röjer fler minor än man lägger ut nya. Att vi skulle komma ett litet styck vidare i denna riktning var vår förhoppning när vi fastställde att FN också skulle delta vid dessa Oslo-samtal. En förhoppning som nu tyvärr har gått i kras. Det kan visserligen enligt min mening ännu inte betyda slutet på denna utveckling, ty jag tror att den allmänna opinionen också i USA till slut kommer att åstadkomma att USA inte isolerar sig, utan åter deltar aktivt i denna process.
Jag tror att det skulle vara ett lärospån för FN att se att det finns länder som vill gå i bräschen här, som nu inte väntar på att den sista minproducenten är beredd att upphöra med sina affärer. Jag vill be er att vid omröstningen om denna resolution framför allt acceptera de muntliga ändringsförslagen, som kollegan Bertens och jag har lämnat in för att aktualisera deklarationen. Jag tror att ett enhälligt utlåtande från vår församling i denna fråga skulle ge luft under vingarna åt den avslutande konferensen i Ottawa.

Swoboda
Fru ordförande! Jag skulle först vilja tacka alla dem i denna församling, Günther, Bertens, Cunningham och andra, som dock väsentligt har bidragit till att vi i dag kan fira en framgång, trots alla nämnda inskränkningar. I vart fall hjärtligt tack! Jag vill också säga er, att eftersom vi är intresserade av saken kommer min grupp att rösta ja, trots förbehållet att det inte får bli något precedensfall att man i denna utsträckning lämnar in muntliga ändringar.
Det var - som redan sagts - en framgångsrik dag eller dagar i Oslo. Vi är mycket glada över att denna överenskommelse kom till stånd. Jag får med stolthet och glädje säga, att just Österrike, landet som jag kommer ifrån, var ett av de första länder som här genom lagstiftning uttalade ett klart förbud. Jag beklagar naturligtvis också att Amerika inte vill vara med, eller ännu inte vill vara med, fastän detta verkligen motsäger de principer som just president Clinton alltid företräder. Jag hoppas att det finns krafter i Amerika som är tillräckligt starka för att få presidenten, tvinga honom skulle jag nästan vilja säga, att ändå lämna sin underskrift.
Men jag och min grupp föredrar att vi inte har urvattnat detta totalförbud; vi har nu visserligen ännu en uppgift framför oss vad gäller USA, istället för att här acceptera en urvattnad lösning. Det är säkerligen ännu en uppgift att fylla också här i Europa. Det framgår av resolutionen och ändringsförslagen till den. Också i Europa måste fortfarande somliga övertygas om att trots alla de svårigheter som man ställs inför när man har en lång gräns, så duger det inte att man sätter in antipersonminor där. Den som varit i Bosnien, eller i något land där människor verkligen dag för dag dödas och såras, han kan inte acceptera någon orsak till att antipersonminor får fortsätta att användas.
Situationen i dessa länder, situationen för familjer, barn, människor, talar absolut för att detta totalförbud kommer att undertecknas av alla länder i Europa och hela världen.

Otila
Fru ordförande! De humanitära målen med Oslokonferensen om totalförbud mot antipersonminor är i sig värda stöd. En ansvarsfull användning av truppminor har emellertid också en sådan säkerhetspolitisk dimension som inte kan jämställas till exempel med minsituationen inom f.d. Jugoslavien.
Ur finsk synpunkt är truppminor ett viktigt försvarsmedel. Finland har en nästan 1 300 kilometer lång gräns mot Ryssland. Under de ungefär ettusen år som denna gräns har funnits, har krig och konflikter varit vanliga och nästan utan undantag har anfallet kommit österifrån. Även om tillståndet vid vår östra gräns och samtidigt vid EU: s enda gräns mot Ryssland nu tycks lugnare än på länge, är det tyvärr inte säkert hur länge detta tillstånd består på sikt.
I Finland används truppminor endast och enbart vid kristillstånd för att stoppa anfall. Minfälten markeras omsorgsfullt och rensas till den sista minan när konflikten är över. Ett förbud mot truppminor skulle för Finland betyda en ohållbar ökning av försvarsutgifterna. Därför är PPE-gruppens förslag till resolution om antipersonminor med krav på anpassning av säkerhetsmetoderna i gränsområdena betydelselöst om det inte innehåller konkreta förslag om hur en stat som Finland lika billigt och effektivt kan skydda sina landgränser vid en hotande konflikt.

Bertens
Jag tror att föregående talare inte känner till berättelsen om Maginotlinjen. Men okej, jag skall inte ge er någon föreläsning i historia. Ottawa har blivit en framgång och att amerikanerna inte var med är synd men vi har nått en stor framgång genom att de deltagande länderna inte gav efter för de amerikanska påtryckningarna att reagera på det kanadensiska initiativet med samma fega inställning som dem. Jag vill tillskriva en del av den framgång som nåddes i Oslo, och som snart bekräftas och undertecknas i Ottawa, till den icke-statliga organisationen International Campaign to ban landmines. Cunningham, jag själv och Günther har haft ett nära samarbete med den organisationen och jag måste säga: hatten av för dem.
Jag hoppas att Grekland och Finland kan övertygas att underteckna det nya fördraget så att även Europeiska unionen, när den uppträder utåt, kan ge ett trovärdigt internationellt stöd till detta fördrag. Vidare måste unionen också visa sitt stöd till Ottawa-avtalet i sin bilaterala dialog med tredje länder, inbegripet länder i tredje världen. Efter den officiella ceremonin i december måste vi bygga vidare på momentumet för att verkligen få bort truppminorna. Det första slaget har vi kanske vunnit men det finns fortfarande mycket att göra, även för länder som ännu tror att de behöver truppminor för sin säkerhet.

Telkämper
Fru ordförande! Landminor, truppminor, minor överhuvud taget är ett djävulstyg, som varken får användas eller produceras. Konferensen i Oslo är ett första steg, en första seger, men borde akta oss för att lova resultatet alltför högt. Jag tror att det vore en skenhelig politik.
Många länder i tredje världen deltar inte: Ryssland, Indien, Kina och nu också USA är inte med. De är inte med, huvudsakligen av den anledningen att västliga länder producerar high-tech -minor och inte ville inkludera stridsvagnsminor.
När vi tittar på minsituationen i Bosnien, kan vi fastställa att 30 till 45 % av de döda i Bosnien har dött på grund av stridsvagnsminor. Stridsvagnsminor, med integrerade truppminor. De måste naturligtvis också omfattas av ett sådant avtal. I förbundsrepubliken Tysklands Bundeswehr finns det fortfarande 1, 5 miljoner styck av dessa stridsvagnsminor. När vi nu talar om truppminor, är det lätt för en utrikesminister eller försvarsminister att säga, att till slutet av år 1997 kommer det inte längre att finnas några truppminor. Men om vi verkligen vill avskaffa minorna, då hör dessa stridsvagnsminor dit, dessutom får vi inte längre låta några medel flyta in i forskningen, och därmed kommer jag till slutpunkten. Företag som Diehl och Rheinmetall utvecklar nästa generation, dvs. en enda mina minerar i genomsnitt ett område om 300 m2 . Då är det omöjligt att överhuvud taget söka dessa minor. Vi har alltså kommit ett litet styck framåt, men vi har fortfarande ett långt stycke kvar att gå, och minorna måste bannlysas. Vi får inte längre producera dem, och det borde vi i Europeiska unionen förverkliga, och vara en god förebild.

Pradier
Fru ordförande! Vi diskuterar i dag än en gång en av de grymmaste delarna i de nutida krigen. Om vi hade levt nära något av krigen, hade var och en av oss antingen förlorat en vän eller en anhörig, eller vårdat åtskilliga offer för dessa dödsmaskiner.
Vi ger därför vårt odelade stöd till Ottawa-processen och till ett definitivt och undantagslöst totalförbud mot denna typ av vapen. Våra allierade vänner amerikanerna har fortfarande, av besynnerliga orsaker, inte förenat sig med oss i denna kamp. Låt oss i alla fall hjälpa dem att komma fram till samma ståndpunkt.
Vissa delar är särskilt avskyvärda, i synnerhet det surrealistiska förslaget som lades fram inför de eventuella undertecknarna av detta avtal om att kunna dra sig ur avtalet om man skulle råka i en väpnad konflikt. Med andra ord att avstå från att använda truppminor så länge man inte behöver dem, men besluta sig för att ändå använda dem den dag det blir nödvändigt. Man tror inte sina öron!
Nåväl, vad jag kan säga, fru ordförande, är att över 600 000 personer, som förlorat sina ben, kommer att uppskatta den här typen av alibi.

Amadeo
Fru ordförande! Denna diskussion, i likhet med andra där man begärt och fortsätter att begära en minskning av upprustningen och tillverkningen av vissa vapen, är absurd. Jag har ett intryck av att viljan att till varje pris få ett internationellt avtal, undertecknat av alla länder som tillverkar truppminor, döljer den hemliga förhoppningen att något lands opposition skall göra så att hela avtalet flyger i luften. Låt mig förklara: hur kommer det sig att de engelska EU-parlamentarikerna från Labour, de franska socialisterna och de italienska vänsterpolitikerna, som i denna europeiska församling påstår att de är bestämda motståndare till tillverkningen av truppminor, inte försöker övertyga sina kolleger i regeringarna i England, Frankrike och Italien, så att de sistnämnda i sina respektive parlament röstar igenom en pytteliten lag som lyder ungefär såhär: " Det är förbjudet för den engelska, franska och italienska rustningsindustrin att tillverka truppminor" ?
Att vänta på undertecknandet av ett avtal som binder samtliga tillverkarländer är, enligt vår uppfattning, en hycklande ursäkt för att inte börja med att förbjuda tillverkningen omedelbart i de europeiska länderna. Låt oss med andra ord inte oroa oss för att andra länder kommer att göra goda affärer om vi förbjuder en sådan tillverkning i våra egna länder: låt oss i stället oroa oss över vår fasthet och vårt sinne för rättvisa!

Thors
Fru ordförande! Det är en mänsklig fråga som vi diskuterar. Vi vill minska mänskligt lidande som orsakas av truppminor. Det är viktigt att vi satsar resurser på detta, och att vi strävar mot att hållbart minska det.
Som finländare kan jag personligen tyvärr inte till alla delar stödja resolutionen, även om min grupp gör det. Målet är riktigt: Vi bör sträva efter internationella och kontrollerbara normer som verkligen är bindande.
I dag finns det stora skillnader i hur man kommer att kunna kontrollera eller leva upp till den överenskommelse som vi talar om. Förbudet kommer också att ha olika effekter i olika länder. Det påverkar de minor som placeras ut på förhand, men inte dem som har skjutits ut av artilleri. Tyvärr måste man konstatera att minor i försvarssyfte inte har levt ut sin roll, trots motsatta påståenden i Röda korsets rapport.
Som en kollega konstaterar här placerar Finland ut minor enbart i försvarssyfte, mot aggression. Vi vill i alla händelser genom detta minska just civilbefolkningens lidande i händelse av aggression. Vi varken tillverkar eller säljer infanteriminor.

Hautala
Fru ordförande! Nedrustningen skulle aldrig göra några framsteg om man alltid vid förhandlingarna utgår ifrån att just dessa vapen är nödvändiga under just dessa försvarsförhållanden. Detta tycker jag att också Finland måste beakta. Finland bör så snart som möjligt underteckna avtalet om förbud mot truppminor och Finland bör också ompröva sina hotbilder. Nu medges det ju att de militära hoten i Europa har minskat betydligt och säkerhetspolitiken bygger alltmer på att bekämpa andra former av hot. Det är inte heller självklart att Finland bör ersätta truppminorna med tekniskt mer sofistikerat och dyrare materiel.

Pinheiro
Eftersom kommissionen till fullo instämmer i förslagets tankegångar vill jag bara tillägga att vi vet att vårt arbete inte är slutfört innan det finns ett effektivt globalt förbud som alla stater tillämpar, innan alla minor är röjda från bebodda områden och områden som har ekonomisk användning, och innan alla offer för minor får den vård de behöver.
Detta mål kan nås. I AVS-området kommer kommissionen, och särskilt jag själv, att fortsätta att göra en omfattande insats såsom vi gjort under de senaste fem åren.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag klockan 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande fyra resolutionsförslag:
(B4-0757/97) av Hautala, Schroedter och Lindholm för V-gruppen om de blågröna giftalgerna i Östersjön, -(B4-0772/97) av Myller för PSE-gruppen om Östersjöns ekologiska problem, -(B4-0781/97) av Thors och Olsson för ELDR-gruppen om miljösituationen i Östersjön, -(B4-0799/97) av Sjöstedt, Ojala, Eriksson, Seppänen, Svensson, Papayannakis, González Álvarez och Theonas för GUE/NGL-gruppen om föroreningen i Östersjön.
Hautala
Fru ordförande! Det är ytterst aktuellt att diskutera skyddet av Östersjön. I somras fick vi se något förr aldrig skådat i Östersjön. Så mycket som en sjättedel av Östersjöns yta var täckt av algblomning sedan blågröna alger övergött havet. Detta måste åtgärdas mycket snabbt.
Även Europeiska unionen har här en roll. Kommissionen är nämligen fullvärdig medlem av skyddsorganisationen Helcom. Jag har fått veta att kommissionens arbetssätt är stela och byråkratiska, vilket rentav har hindrat Helcom att agera. Det sägs att kommissionen inte kan fatta beslut utan att fråga alla femton medlemsstater om vad de anser om skyddet av Östersjön. Skyddet av Östersjön får helt enkelt inte dränkas i Europeiska unionens byråkrati. Ett annat av kommissionens problem tycks vara att alltför många direktorat är inblandade i skyddet av Östersjön och att de inte kan samarbeta sinsemellan. Kommissionen måste absolut förbättra sin insats i denna sak.
De gröna vill också framhålla att det behövs en reglering av miljöskatterna så att användningen av gödsel kan minskas. Användningen av gödsel är en viktig orsak till övergödningen i Östersjön Det finns också andra orsaker, till exempel kommunalt avfall i Finska vikens östra del, särskilt från St. Petersburg som har över fem miljoner invånare.
TACIS-finansiering bör absolut användas effektivare för skyddet av Östersjön. Det är också mycket väsentligt att skyddet av Östersjön tas upp när Europeiska unionen inleder medlemskapsförhandlingar med Polen och de baltiska staterna. Detta är faktiskt någonting som inte längre kan vänta.

Myller
Fru ordförande! Miljöproblemet i Österjön är inte nytt. Det har varit känt länge. Med sina grunda vikar och sin stora belastning är Östersjön för tillfället i allvarliga svårigheter. Frågan har tagits upp på föredragningslistan som brådskande eftersom ett stort antal människor i sommar konkret har fått uppleva vad föroreningen av Östersjön innebär, just därför att en mycket stor del av Östersjön är täckt av giftiga blåalger. Denna förorening av Östersjön, det allvarliga miljöproblem den innebär, kräver verkliga åtgärder. Vi känner i princip till föroreningens källor och vilka som är de största problemen, men åtgärder saknas.
Europeiska unionen har flera möjligheter ett medverka till att Östersjön rengörs. Även Europeiska unionens regionalprogram, såsom programmet Interreg II C, är ett tänkbart samordningsredskap i området. Det är ju inte fråga om attdet inte finns tillräckligt många organisationer, tillräckligt många organ eller tillräckliga finansieringskällor. Det är fråga om hur dessa olika organisationer och finansieringskällor skall göras effektivare och hur man skall prioritera det som bör göras för att Östersjön skall bli ett renare och tryggare hav även i detta avseende.
Överlag kan ingen enskild källa till utsläpp namnges. Alla kända utsläpp måste minskas. Jordbruket är ett mycket stort problem. Här behövs både nationella beslut och överstatliga bestämmelser. Helcoms bestämmelser måste tas på allvar. Det behövs effektivare rening av kommunalt avfall. Vid förhandlingarna om medlemskap med länderna i Central- och Östeuropa måste det göras klart att miljönormerna skall efterlevas i detta avseende. Östersjöfrågan och harmoniseringen av miljönormerna över huvud taget måste vara en viktig del av strategin innan medlemskap gentemot dessa stater. St. Peterburgs stora område inne i Finska viken är att allvarligt problem.
För närvarande har finansieringen av Tacis inte kunnat allokeras till konkreta miljöprojekt. Nu är det hög tid att också här lämna skrivbordet för praktiska ting och att i stället för konsulternas papper få till stånd ett praktiskt miljösamarbete inom hela Östersjöområdet.

Thors
Fru ordförande! Efter den väckarklocka som sommarens händelser har varit hoppas jag att den debatt som vi för i dag leder till att kommissionen inser hur allvarligt Europas folk ser på tillståndet i Östersjön, trots att vi hittills bara är finländare som har talat. Kommissionen måste ta ett aktivare grepp i Östersjökommissionen för miljö när kommissionen nu har ett år av ordförandeskap kvar för detta viktiga miljösamarbetsorganet.
Kommissionen har denna veckan i ett svar på mitt spörsmål lovat att den vägleds av att uppnå den högsta möjliga nivån av miljöskydd. Jag hoppas att hela parlamentet kommer att övervaka att kommissionen håller vad den har lovat.
Föregående talare har talat om eutrofiering. Det är viktigt att se på det, men vi måste ta ett vidare grepp för att undvika ekologisk kollaps. Alla riskfaktorer måste inventeras. Vi måste veta vem som har dumpat vad i havet de senaste femtio åren. Vi måste hindra fartygen från att i framtiden dumpa mer. Slutligen vill jag konstatera att det här i debatten läggs fram ett förslag om att hela EU borde införa en skatt på gödselmedel. I princip stöder många i vår grupp detta förslag, men många tror också att det inte är rätt sammanhang att ta upp det i.

Ojala
Fru ordförande! Östersjöns ekologi understryker vikten av samarbete mellan dess kuststater. I dagens läge är EU och dess medlemsstater i den bästa positionen att ge den drivkraft som behövs för att intensifiera detta samarbete. Därför måste kommissionen väsentligt öka sin insats i samarbetet inom Östersjöområdet, till exempel genomförandet av Agenda 21-programmet i Östersjöområdet. Den vägen går det också bäst att får de baltiska staterna och Ryssland att delta i det gemensamma arbetet med att rensa upp Östersjön.
Särskilt måste den överbelastning som lantbrukets gödselmedel orsakar vattendragen begränsas såväl i nuvarande som framtida EU-stater genom strängare miljöbestämmelser. I t.ex. Finland orsakar jordbruket mer än sjuttio procent av övergödningen av vattendrag. Detta är något som måste beaktas även vid förhandlingarna med nya medlemsstater eftersom de är betydande jordbruksländer. Helcom har ett handlingsprogram för att minska näringsbelastningen. EU-kommissionen bör stödja verkställandet av åtgärderna i detta program mer än vad som görs för närvarande.
Den blåalgsblomning som sågs i Östersjön i somras kommer inte att vara den enda. Sommarens stora översvämningar i Polen och Centraleuropa gav upphov till ett sannskyldigt näringstillflöde i Östersjön. Därför kommer nästa sommar att bli värre än denna vad blåalgerna beträffar. Östersjön behöver hjälp, och det snabbt.

Seppänen
Fru ordförande! Med Europeiska unionens nya medlemsstater följde också ett nytt hav som nu i högre grad än förr är ett EU-hav. Det är Östersjön. Dessutom måste man i allt samarbete beakta även en annan nordlig dimension, det vill säga Barents hav som erbjuder stora ekonomiska möjligheter också ur EU: s synvinkel.
Vi nya medlemsstater är nettobetalare i EU och vi vill att våra pengar skall synas också i EU: s verksamhet. Bäst syns de när EU utvecklar olika projekt med en nordlig dimension samt sammmanför och sammanställer projekt i sådana handlingsprogram som kan rapporteras till parlamentet och som visar hur kommissionen har använt pengarna.
Det är mycket viktigt att Tacis-pengar används inte bara för kärnsäkerhet utan också för miljösamarbete. Pengarna för kärnsäkerheten går långt från gränserna mellan EU och Tacis-staterna, men om pengar satsas på miljösamarbete t.ex. i Östersjöområdet och vid Finlands gränser, har vi att göra direkt med gränsen mellan EU och Ryssland. Därför är det mycket viktigt att denna fråga tas upp även vid budgetbehandlingen.

Lindholm
Fru ordförande! Till att börja med vill jag tala om att jag är svensk och bryter därför den finska dominansen.
Östersjön med sitt bräckta vatten är ett av världens känsligaste innanhav. Den giftiga algblomningen täcker i år ett område som är dubbelt så stort som hela Belgien.
Det är ett krav att EU aktivt börjar arbeta som den miljöorganisation som man säger sig vara och ta Visbymötets resolution på allvar samt inse att det är summan av alla utsläpp och föroreningar som kan bli Östersjöns död. Det är därför oacceptabelt att EU ger bidrag till projekt som ytterligare bidrar till miljöförstöringen. Den högra handen måste veta vad den vänstra gör. Exempel på sådana projekt är de högspänningskablar för distribution av elektricitet som planerats kors och tvärs över Östersjön, och som förutom stora direkta klorutsläpp och enorma magnetfält också medför ökad brunkolsanvänding i t.ex. Polen.
Aktuellt just nu är en planerad högspänningskabel mellan Blekinge i Sydsverige och Polen, som har mött stort motstånd bland medborgarna som är rädda om sin miljö. Kan de räkna med någon hjälp från EU för att stoppa detta vansinniga storskaliga miljövidriga projekt? Eller skall ekonomisk kortsiktig vinning i form av transeuropeiska nätverk aktivt bidra till Östersjöns död?

Pinheiro
I två år, sedan juli 1996, har Europeiska kommissionen innehaft ordförandeskapet i Helsingforskommissionen, det verkställande organet för Konventionen om skydd för österjöområdets marina miljö. I detta uppdrag styrs Europeiska kommissionen alltid av principer om den högsta möjliga skydd för miljön i Östersjöområdet. Utsikterna för att de centraleuropeiska staterna blir medlemmar i Unionen har föranlett kommissionen att ytterligare intensifiera sitt samarbete så att kandidatstaterna kan anta och tillämpa acquis communitaire , inklusive EU: s miljöskyddslagstiftning. Detta är tydligt utsagt i Agenda 2000-dokumenten.
Phare-programmet kommer att vara fullt utvecklat för att förbereda ansökarländerna för anslutning till Unionen. Miljöärendena kommer också att prioriteras högt i Tacis-programmet. Men ansvaret för Östersjöns miljömässiga välstånd ligger i första hand hos dess kuststater. Unionen har sökt samarbeta med dem i alla lämpliga forum som främjar Östersjöskyddet. Vårt engagemang i att driva Helsingforskommissionen, Östersjörådet och utvecklingen av Agenda 21 för Östersjön som pågår för tillfället är några exempel på sådant handlande. Det finns ett behov av att också Östersjöstaterna ökar sina ansträngningar när det gäller att genomföra Östersjökonventionen av 1992, som tills vidare inte har trätt i kraft eftersom två stater ännu inte har ratificerat den.
Kommissionen tror att svaret på de frågeställningar som uttrycks i i de framlagda resolutionsförslagen främst står att finna i ett fullständigt genomförande av de åtgärder som förutses i Östersjökonventionen och i Helsingforskommissionens program, särskilt i dess uppdaterade gemensamma miljöhandlingsprogram, anslutning till Unionens miljöstandarder och vederbörligt bistånd från Unionen och andra källor, men speciellt genom insatser från de berörda länderna.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall strax genomföra omröstningen om dessa brådskande ämnen.

Nötkött (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsatt debatt om nötkött.

Keppelhoff-Wiechert
Fru ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Produktion av kvalitetskött får inte längre förbli enbart ett slagord. Med hänsyn till omfånget av BSE-krisen och den ihållande enorma obalansen på marknaden är en granskning av den gemensamma marknadsorganisationen för nötkött snarast nödvändig. Jordbruksrådet har redan beslutat en mängd åtgärder för att stabilisera den av BSE-krisen påverkade nötköttsmarknaden.
I den totala diskussionen kring avsättningsmarknaden för nötköttsektorn bör man framför allt ta hänsyn till att de europeiska bönderna och deras branschorganisationer konfronteras med allt strängare pålagor, som landskapsvård, miljöskydd, hårdare veterinärbestämmelser, hälsovårdsmyndigheternas hygien- eller djurskyddsnormer, som ofta innebär avsevärda merkostnader för dem. Detta leder delvis till att EU-producenterna förlorar konkurrenskraft på den inre såväl som på de yttre marknaderna, då det i många tredje länder tillämpas stränga normer.
Det måste absolut införas lämpliga åtgärder för att återvinna konsumentförtroendet och stimulera förbrukningen igen. Här är enligt min åsikt åtgärder för att stödja riktade försäljningsbefrämjande kampanjer ett av de mest kostnadseffektiva medlen för att återställa jämvikten på marknaden i nötköttssektorn. Fastän Tyskland har en andel om mer än en femtedel av den europeiska befolkningen, och den tyska nöt- och kalvköttsproduktionen utgör ca 20 % av den totala EU-produktionen, erhöll vårt land hittills enbart ca 10 % av subventionerna från EU&#x02BC;s försäljningsbefrämjande program. Här visar det sig mycket tydligt, att det finns ett mycket brådskande ändringsbehov i det av kommissionen framlagda utkastet till förordning. Framför allt måste de avsedda medlen utökas och fördelas på medlemsstaterna enligt objektiva kriterier. Med objektiva kriterier menar jag nötköttsproduktion, nötköttsförbrukning. Detta betyder, att Tyskland måste delta på en minst 20-procentig nivå.
Denna fördelningsnyckel måste fastläggas i rådets förordning. Dessutom anser jag det vara absolut nödvändigt att ta hänsyn till de olika regionala konsumentpreferenserna i EU. För att man skall kunna ta hänsyn till de regionala skillnaderna i kvalitetskriterier, måste medlemsstaterna och representanter för näringslivet erhålla större inflytande och mer frihet vid uppställandet av egna, även regionala, försäljningsbefrämjande program, som subventioneras med EU-medel.
Vi måste komma därhän att vi inte transporterar nötköttet kors och tvärs genom Europa, utan vi måste tänka mer i regionala kretslopp, så att förbrukaren kan köpa köttet i sin omnejd, där han då också känner till produktionen.
Just i Tyskland har det visat sig att ursprungsmärkningen spelar en central roll för återvinnandet av konsumentförtroendet. Därför borde en uttrycklig fullmakt behandlas, att inom ramen för de subventionerade programmen också det regionala ursprunget kan befrämjas. Kvalitetsköttsproduktion får inte längre förbli enbart ett slagord. Därvid bör man mer än tidigare ta hänsyn till, att kvalitetsidéer och konsumentpreferenser i EU är mycket olika.
Premieringsbestämmelser, som är skadliga för kvalitetsproduktionen, såsom bestämmelser om besättningstäthet eller en andra premie för kastrerade tjurar, måste ändras med det snaraste. Låt mig säga som avslutning: Ni borde alla bättre än i det förflutna lägga tyngdpunkten vid hänsynstagandet till förväntningar och krav från de europeiska förbrukarna och producenterna.

Florio
Fru ordförande, kära kolleger! Jag talar även å Santinis vägnar, vår grupps samordnare inom utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Man säger att nöden är alla uppfinningars moder: det krävdes ett plågoris som BSE för att förstå att även inom ramen för en kontrollerad och övervakad produktion kan konsumtionen falla ihop på grund av dramatiska händelser eller på grund av tillfälliga nycker från konsumentens sida.
Konsumtionsminskningen har förstärkts under de senaste tio åren och man skulle med andra ord kunna tänka sig att de europeiska konsumenternas smak har ändrats. Detta skulle kunna vara en del av förklaringen, men till största delen kan nedgången förklaras med utbrottet av BSE. Även om man har lyckats lokalisera utbrottet av epidemin till någon gång mellan 1994 och 1996 så existerade sjukdomen redan 1986 i Storbritannien. Många visste, inklusive konsumentorganisationerna, även om få kunde föreställa sig de kriminella turer som dolde sig bakom något som verkade vara en zoonos som bara var en aning allvarligare än vanligt.
I verkligheten försökte vissa personer i Storbritannien dölja något, dvs. hur allvarlig epidemin var, för att rädda något annat, dvs. den egna marknaden, i samarbete med någon annan, dvs. Europeiska kommissionens tjänstemän.
Hela denna teori om brottsligt förfarande som nu har kommit i dagen på ett tydligt sätt, tack vare det arbete som utförts av undersöknings- och kontrollkommittén, var redan bekant för många. Och det handlade inte bara om misstankar, utan om mycket tydliga signaler. Förordningen från 1993 kom till under kommissionens stora sömnperiod och under den period när epidemin exploderade. Låt oss inte glömma att den, vilket redan har påpekats, började visa sig under 1986. Redan året därefter utpekades kadavermjölet som en orsak, men det var först 1990 som Bryssel insåg det allvarliga i situationen. Från och med det året och fram till 1994 inställdes alla veterinärkontroller, order utgick att inte diskutera detta för att inte skada marknaderna och 1992 nedkom man med denna förordning, 1318/93, i syfte att öka konsumtionen av kött, inklusive engelskt kött som man visste var farligt.
Det förslag till förordning som diskuteras i dag kompletterar den förordning som trädde i kraft 1993 och har för avsikt att inte bara främja marknaden för kött av prima kvalitet, utan även mindre exklusiva delar och att marknadsföra dem med samma etiketter. Detta verkar vara en svag punkt i förslaget, eftersom konsumenten i en situation av misstro, som den nuvarande, kan ha vissa invändningar mot hela regelverket, invändningar som alltså även vi till viss del har.

Virrankoski
Fru ordförande! Jag vill först tacka Hardstaff för hennes fina betänkande. Marknaden för nötkött i EU rubbades när galna-ko-sjukan blev känd och offentlig. Marknaden nära nog kollapsade 1996 när det visade sig att det fanns ett otvetydigt samband mellan BSE och Creutzfeldt-Jacobs sjukdom hos människan.
EU har försökt ingripa i problemen på nötköttsmarknaden. Från början av 1993 kom en kvalitetsförordning och i februari ett system för identifikation av boskapsbesättningar samt rättsakter som gäller djurpass, system för identifikation och märkning av nötkött. Avsikten var att genom dessa förordningar finna en väg som kan leda tillbaka till ursprungskällan till en eventuell sjukdom. Avsikten är nu att revidera 1993 års förordning och tillföra problemen med avsättningen av nötkött vissa nya element: ett nytt gemensamt märkningssystem och en klassifikation av nötkött, uppmuntran att ange ursprunget och en upplysningskampanj.
Nötköttsfrågan är ett typiskt exempel på ett problem som blir allt svårare att hanterna ju längre man fjärmar sig från problemets källa. De nuvarande systemen hotar att bli övermäkta komplicerade. Byråkratin och kostnaderna för övervakningen växer enormt medan åtgärderna samtidigt avtar i effektivitet och det blir allt svårare att återvinna förtroendet. Situationen visar tydligt att åtgärderna bör sättas in vid källan, alltså där nötkött produceras, och på övervakning av foderindustrin. När förorenat kött väl har uppstått är det i praktiken en nästan övermäktig uppgift att eliminera det och att återställa marknadens förtroende. Därför är det önskvärt att kommissionen mer koncentrerar sig på att spåra, eliminera och övervaka urspungskällorna.
Den förordning som nu behandlas är viktig för bekämpningen av BSE, men också för att möta svåra utmaningar i framtiden. Snart kan det hända att hormonkött väller in på EU-marknaden och ger upphov till problem som kräver grovt artilleri. I detta avseende vore det bra om EU: s nötkött av hög kvalitet kunde märkas med en gemensam logo; under den kunde man med ursprungsbeteckningar introducera kött av god och hög kvalitet och på så sätt stärka förtroendet hos konsumenterna.

Querbes
Fru ordförande! Förslaget till förordning som lagts fram inför oss, samt betänkandet av Hardstaff, innebär avsevärda förbättringar inom området konsumentinformation och främjande av nötkött.
Förtroendekrisen bland konsumenterna i unionens länder måste verkligen åtgärdas, inte bara genom att främja avsättningen av allt kvalitetsnötkött utan också genom att ge konsumenterna ordentlig information om köttets ursprung, ras, uppfödningsplats och uppfödningsförhållanden. De ansträngningar som redan gjorts i denna riktning av regionala och nationella branschorganisationer visar att det är den rätta vägen att gå.
Det finns dock en fråga som först måste ställas. Garanterar de nationella och europeiska myndigheterna villkoren för genomförande av denna kvalitetspolitik genom att säkerställa kontrollerna och genom att sanktionera bedrägerierna? Vilka garantier ger oss kommissionen inom detta område? Vad tjänar främjande av kvalitetskött till om kontrollmedlen inte existerar eller är otillräckliga, vilket också påpekas i arbetet som gjorts av BSE-kommittén? Om så är fallet lurar vi konsumenter och producenter.
Frågan är ännu mer intressant eftersom man kan undra om kommissionens och rådets ambition verkligen är att återupprätta konsumenternas förtroende, då den samtidigt antar eller kommer att anta motsägande bestämmelser inom andra områden. Hur skall man kunna försvara kvaliteten om kommissionen och rådet inte tar steget fullt ut när det gäller vår kritik av WTO: s beslut om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och om hormonbehandlat kött? Detta beslut har dikterats av USA vars kriterier när det gäller livsmedelskvalitet leder till att 9 000 personer dör av livsmedelsförgiftning varje år, jämfört med 5 % i t.ex. Frankrike.
Hur kan man försvara kvaliteten genom att föreslå en reform av jordbrukspolitiken där nötköttspriset reduceras med 30 %, och driver fram en produktivitetshöjning som redan orsakat hälsomässiga, sociala och mänskliga skador, som vi i dag försöker reparera med denna förordning?
Detta leder till en sista fråga: bör man inte se till att bryta med den liberala och produktivitetsinriktade logik som utmärker unionens nuvarande verksamhet, som inspirerar Agenda 2000 och som betalas av producenter och konsumenter?

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Konsumentskydd börjar med produktionssättet. Därför är det förståeligt, när konsumenterna under de gångna åren och också under senare tid varit försiktiga med sin konsumtion av nötkött. Ty om vi hade låtit korna stanna kvar på bete och inte utfodrat dem med köttmjöl, som dessutom var infekterat, då skulle vi inte ha detta problem i dag, och behövde kanske inte alls företa denna stimulering av försäljningen, eftersom ju nötkött är en delikatess och alla människor också vet det, och man mycket väl kunde sälja tillräckligt mycket kött utan dessa åtgärder.
Nu har vi emellertid BSE, eftersom vi inte tillräckligt beaktat produktionssättet, och eftersom inte heller konsumenterna utarbetat några vägar åt sig som möjliggjort en kontroll av produktionen i företagen, så att de visste varifrån deras kött kom. Nu måste staten ingripa och reparera skadan. Denna förordning, som vi talar om i dag, är inte ny. Den trädde i kraft redan 1993. Jag citerar: "Kvaliteten på nötkött beror på rasen, sättet på vilket de respektive djuren hålls, och förhållandena vid slakt, behandling, transport och försäljning." Sedan heter det vidare, att det också beror på vilka ämnen som används och vilka som inte används.
Jag välkomnar att det nu föreligger en ny upplaga av denna förordning, framför allt om vi får möjlighet att verkligen hänvisa till produktionssättet. Men vi har inte enbart denna försäljningsstimulering, utan inom ramen för denna förordning företas det en utvidgning, nämligen uppmuntrandet av den nu beslutade märkning, dvs. märkning av nötkött. Denna märkning, som bönderna ålagts som obligatorisk åtgärd och industrin som frivillig åtgärd - vi ändrade det sedan i parlamentet, Mayer var föredragande - antogs sedan av rådet. Ni känner till beslutet att enstämmigt avslå vårt utkast enligt 100a.
Denna etikettering skall nu, inom ramen för denna åtgärd, hos industrin finansieras till 100 %. Detta anges överhuvud taget inte i artiklarna, utan endast i bilagan. I artikeln talar man bara om en subventionering på nivån 60 % resp. 80 %. Detta gäller subventioneringen av de försäljningsbefrämjande åtgärderna, men den 100-procentiga ersättningen - jag citerar - "är för information om ommärkningen och det tekniska understödet" . Det som sker här är att den totala logistiken, som industrin måste uppbringa för att genomföra denna märkning, subventioneras av kommissionen, och det kan man inte säga någonting om, men till 100 %!
Jag har i dag frågat kommissarien, och ni hörde, att han har insisterade på denna 100-procentiga subventionering. Jag gick till honom, och se där, han hade överhuvud taget inte noterat att det här finns nya bestämmelser, nämligen införandet av logistik. Han skall fundera på det. Därför är jag av den åsikten att vi måste återremittera detta betänkande av Hardstaff till utskottet, hur bra det än är, och jag gratulerar henne till den, så att vi kan klara upp denna punkt och inte så att säga kastar pengarna till 100 % i gapet på industrin.

Barthet-Mayer
Fru ordförande! Hardstaffs betänkande är i högsta grad aktuellt eftersom det tar upp de stora bekymmer vi för närvarande står inför, såsom BSE och spridning av nötkreatur och dess slaktkroppar och biprodukter inom Europeiska unionen, men också konsumentens krav på kvalitet. Dessa problem hör hemma mitt i reformen av jordbrukspolitiken och diskussionerna om Agenda 2000, såväl om man ser till kompensationsåtgärder för att bromsa överproduktionen, som om man ser till konsumenternas hälsa.
Detta är något som berör oss alla, för det första för att vi är konsumenter, för det andra för att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har gett vår kollega Jan Mulder i uppgift att utarbeta initiativbetänkandet om jordbruksprodukter och livsmedels kvalitet och erkännande.
Två punkter är grundläggande, nämligen produktionsmetod och det förtroende konsumenten hyser tack vare möjligheterna att spåra produktens väg från landsbygden till tallriken.
Jag insisterar på tre punkter, nämligen följande: för det första en rigorös produktionsmetod som bör sträva mot mer naturliga metoder, tillåtelsen att använda hormoner måste bekämpas och produktionen skall knytas till landsbygden. Vidare bör kontroller och åtgärder för bedrägeribekämpning fungera bättre, i synnerhet i Storbritannien, vilket bevisas av den nyligen gjorda upptäckten av illegal handel till Belgien. Slutligen behövs ett mer aktivt främjande av kvalitetsnötkött, som skall inbegripa konsumenterna och återföra dem till hälsosammare produkter. Om så inte görs kommer vi att få en ny avoghet till förmån för den extremt intensiva produktionen av gris och fjäderfä som ger en mycket stor åverkan på miljön.
Min grupp kommer att stödja fru Hardstaffs betänkande, och jag gratulerar i förbigående till hennes arbete. Man kan dock beklaga att det saknas en verklig harmonisering när det gäller märkning. Dessutom talas det bara om nötkött. Hur förhåller det sig med andra typer av kött? För att insynen skall bli verklig måste vi fördjupa oss även i dessa frågor.

Souchet
Fru ordförande! Eftersom föredragningslistan inte följts enligt planerna kan min kollega des Places inte närvara och därför bad han mig att tala i hans ställe.
Detta betänkande följer verkligen i kölvattnet på BSE-krisen, som lett till konsumenternas starka avoghet mot nötkött. Jag är övertygad om att det minskade förtroendet hos konsumenterna blev något bättre tack vare att blockaden genomfördes.
Kommissionen, medlemsstaternas förvaltningar och hela tillverkningskedjan bakom "europeiskt nötkött" , inklusive uppfödare, har gjort stora ansträngningar för att förbättra möjligheterna att spåra köttet, för att återupprätta detta förtroende.
I kommissionens förslag om främjande av nötkött ifrågasätter den inte principen om kvalitet på de produkter som finns till hands. Definitionen av denna kvalitet härrör från gällande tillämpningsförordningar. Vi är naturligtvis för denna ståndpunkt.
Fru Hardstaff däremot föreslår i sitt betänkande att främjandet av kvalitetsprodukter skall omvandlas till ett allmänt, likgiltigt, banaliserat främjande som följaktligen inte skulle utesluta någon produktion eller något medlemsland.
I klartext syftar föredragandens förslag till att utveckla främjande åtgärder, delfinansierade av Europeiska unionen, till fördel för engelskt kött och kött från utsatta mjölkkor, vars smakegenskaper vi alla vet lämnar mycket kvar att önska.
Om rådet antog föredragandens förslag i dess nuvarande form skulle hela tillverkningskedjan bakom "kvalitetsnötkött" , som kontrollerar försörjningen med respekt för de noggranna specifikationerna vid anbudsförfarandet, bestraffas.
Som de ivriga förespråkare för ett kvalitetsjordbruk vi är, förstår föredraganden att des Places och jag själv kommer att uppmana vår grupp att inte rösta för flertalet av era ändringsförslag, eftersom kommissionens förslag enligt oss bör antas i sin nuvarande form.

Martinez
Fru ordförande! Än en gång har "köttärendet" överlämnats till oss i ett sammanhang som kan uttryckas med det franska ordspråket "man kan inte få åsnan att dricka om den inte vill" . På samma sätt är det när konsumenterna inte vill äta kött, kan det vara lönlöst att försöka få dem att äta.
I en förordning av den 30 juni 1992 försökte man främja konsumtionen av nötkött. Detta blev inte särskilt effektivt för i februari 1997, här i detta parlament, antog vi ett system för identifikation av nötkreatur. Människor kan klara sig utan pass, tack vare Schengen, men nu inrättade man ett pass för korna, ett identifikationsregister, och använde den krångliga termen "spårningsmöjlighet" för att ge ett tillförlitligt intryck.
Detta lugnade inte precis någon eftersom märkningen bara var frivillig, den skulle för övrigt, sade man, bli obligatorisk först från och med år 2000. Fram till dess kan de som importerar brittiskt kött låta bli att märka det. Visserligen saktar den nedgående konsumtionskurvan av när man märker köttet, men den vänder inte. Den stannar till och med av i så liten utsträckning att vi nu fått ta del av ett nytt förslag till förordning som skall omarbeta, reaktualisera, upphäva förordningen från 1992 eftersom tidigare åtgärder uppenbarligen inte givit de resultat man hade förväntat sig. På den inre marknaden minskar konsumtionen och på den yttre är tredje länder själva betänksamma mot att köpa europeiskt kött.
Därför inför man en bestämmelse om att konsumtionen skall främjas genom reklam, erbjudanden på stormarknaderna såsom - "Ät mera kött" -, deltagande i mässor och utställningar. Detta visar vilken nivå vi sjunkit till. Man har nu fullt upp med stormarknader, mässor och utställningar och under tiden fortsätter köttkonsumtionen att minska medan kött från gris, får och fjäderfä som har mycket förorenande uppfödningsförhållanden, fortsätter att öka. Med andra ord lider vi fortfarande av följderna av BSE, på grund av att en brittisk industriidkare, bröderna De Mulder, ville förgifta de brittiska nötkreaturen. Hela Europa, om jag vågar säga det, betalar för de kasserade nötkreaturens hjärnor.
En central del i den bestämmelse som inrättats är försöken att få fram ett slags "förtroendekött" , det vill säga ett kött som vilar på förtroende, som kommer från friska djur, sund uppfödning, sund utfodring. För att kunna genomföra detta föreskriver man en budget som också den måste vara sund, med en delfinansiering. Man planerar en budgetpost, B-1.38, för stöd till främjande där delfinansieringen uppgick till 60 %. Man föreskriver också ett anslag som uppgår till 32 miljoner ecu, alltså mer än vad som anslogs till Rafael-programmet. Med andra ord anslår man mer till nötkreaturens kasserade hjärnor, än till de intellektuellas hjärnor i Europa! Detta visar hur förvirrad situationen blivit.
Allt detta är sympatiskt men lönlöst, och innehåller en hel rad motsägelser. Den första ligger i bestämmelsen om förtroende eftersom man, å ena sidan, vill lugna konsumenten genom reklampolitik men, å den andra oroar man konsumenten genom att importera hormonbehandlat kött, i enlighet med WTO-panelens beslut.
Den andra motsägelsen gäller avkastningen. Man vill värna om marknaden genom att skydda konsumtionen och öka jordbrukarnas avkastning men samtidigt tillåter man import av detta hormonbehandlade kött, vilket är billigare och sänker våra uppfödares avkastning.
Den tredje motsägelsen har med priserna att göra. Även i detta fall vill man värna marknaden genom reklamåtgärder eller andra åtgärder, men samtidigt föreskriver Agenda 2000 en minskning av interventionspriset med 30 % på nötkött vilket innebär att man slår jordbrukarna i huvudet med den fyra volymer tjocka Agenda 2000, för att sedan ge dem lite smärtstillande medel i form av reklam för att lugna dem! Vi är fortfarande kvar i en skadereparerande politik.
Men allt detta är inte förgäves. Paul-Valéry sade att inte ens Sisyfos utförde ett meningslöst arbete när han rullade sin sten, eftersom han tränade sina muskler. Nåväl, genom att för tredje gången ingripa i detta ärende om nötkött, som ingen vill veta av efter mediachockerna vi känner till, tränar vi alltså våra lagstiftande och normgivande muskler.

Hallam
Fru ordförande! Jag vill tacka Hardstaff för ett utomordentligt betänkande. Det är speciellt viktigt att någon från Storbritannien har skrivit detta betänkande. Hardstaff har sakta men säkert gjort ett stort bakgrundarbete för att lägga grunden till ett nytt slag av köttmarknad som omfattar hela Europa. Jag tror att hennes väljare i Lincolnshire och Humberside är mycket stolta över hennes arbete med detta speciella betänkande.
Jag kunde gå längre: Jag hoppas att mina parlamentskolleger förstår att vi, sedan vi fått en Labourregering i Storbritannien, har närmat oss hela frågan med köttförsäljningen med en viss ödmjukhet men också i förvissningen om att köttförbudet nog en dag skall hävas. Vi anser att hävandet av förbudet skall baseras på konsumenternas förtroende, inte bara på xenofobiska kommentarer av den förra regeringen.
Herr Graefe zu Baringdorf kallade kött en delikatess. Jag instämmer helhjärtat: ett av de stora nöjena i mitt liv är att om söndagarna laga mat åt familjen, och jag vet att det är valet av kött som bestämmer hur det sedan skall tillredas.
Fru ordförande! Om ni någon gång finns i närheten av Smethwick i England vid lunchdags en söndag, kom och ät lunch med mig. Jag skall bjuda på något av det bästa man kan få av engelsk rostbiff, det lovar jag.
Jag är speciellt glad över att de lokala jordbrukarna i mitt valdistrikt i Shropshire och Hereford har gått samman och producerat någonting som kallas the Marches, ett program för lokalt uppfödda nötkreatur och lamm - the Marches Quality Meat Scheme. Jag har med mig en del av deras reklam. Tanken är att vi inger konsumenterna ny tillförsikt. Vi har tagit en mycket noggrann titt på det kött som produceras, och i Herefordshire och Shropshire är det bland det finaste i England. Det kommer från de äldsta gräsutfodrade besättningarna. Det är kött av god kvalitet.
Jag vill rekommendera detta slag av program. Det ger absolut och total spårbarhet, konsumenten kan vara säker på att djuret har fått ordentlig skötsel under livet och säkert foder, det har fått rätt behandling vid sjukdom, komplett protokoll har förts om slaktkroppen efter slakten, och, minst lika viktigt, djurskyddsprinciper har följts. Alla slakterier inspekteras noga och håller en mycket hög hygienisk standard.
Jag är stolt över våra lokala jordbrukare och vår köttindustri som har kommit igen och sett BSE-krisen som en möjlighet att visa att vårt kött i Shropshire och Herefordshire är köttvärldens champagne - om uttrycket ursäktas. Det finns absolut ingen orsak varför Marches kött under detta program inte skulle kunna säljas och ätas var som helst i världen.
Som det första steget på vägen att häva förbudet mot brittiskt kött i Europeiska unionen vill jag rekommendera just detta program. Jag vill se Marches kvalitetskött till försäljning, tydligt märkt, var som helst inom Europeiska unionen. Jag kan lova er, fru ordförande, att ni kan se fram emot en härlig upplevelse om ni äter vårt kött.

Ordföranden
Tack herr Hallam, för ert inlägg och för den mycket trevliga inbjudan jag fick av er att komma och smaka på utmärkt brittiskt kött. Det skall jag komma ihåg.

Mayer
Fru ordförande, mina damer och herrar! Jag talar i stället för Honor Funk, ty han måste brådskande ge sig iväg. Det är i själva verket så, att nöjet att äta brittiskt nötkött just nu är ganska begränsat, varvid jag understryker att Hardstaff från Förenade kungariket har lagt fram en bra rapport; till det gratulerar jag henne.
Men vi vet, att nötköttskonsumtionen är på tillbakagång sedan flera år. När det förra året blev bekant att man inte längre kan utesluta ett samband mellan BSE och Creutzfeldt-Jakobs sjukdom hos människor, nåddes en absolut bottennotering i avsättningen. Följderna är bekanta, jag behöver inte alls gå närmare in på dem. Priserna har kollapsat, nötköttsöverskotten måste tas bort från marknaden med hjälp av marknadsinterventioner. Av dessa orsaker välkomnar vi det också uttryckligen, att man vidtar åtgärder som stoppar avsättningskrisen och leder till en förbättring av läget. Det är alltid bättre att understödja och finansiera en stimulering av avsättningen av bra kvalitetskött än en lagerhållning. Helt avgörande är det nu att de avsedda finansiella medlen - och jag understryker detta särskilt - kommer i de riktiga händerna. Det får inte hända att reklambyråer eller grossister enbart får pengarna på köpet.
Under de senaste månaderna har - det skulle jag vilja trycka på - regionala marknader, som i många regioner kallas jordbrukarmarknader, och jordbrukare med egen försäljning i högre utsträckning engagerat sig för denna marknad och byggt upp åtskilligt. Här kombineras stor fackkunskap med de lokala behoven och motsvarande konsumentönskemål. Dessa organisationer finns nu redan, och behöver därför i många regioner inte alls skapas på nytt. Dessa borde vi i själva verket understödja.
Jag var föredragande för märkning av nötboskap. Djurens kvalitet och just märkningen och spårbarheten är ett särskilt önskemål från förbrukarna. Vid denna egenförsäljning garanteras det väl bäst att förbrukaren, som själv har intresse av det, får veta exakt var och under vilka omständigheter och villkor djuret har hållits. Dessa regionala ursprungs- och kvalitetsnormer kontrolleras ju i dag redan regelbundet, och det startas om och om igen försäljningsaktioner. Det borde nog bli tydligt.
Fru Hardstaff, vid ändringsförslag 8 till stycke 7 har vi dock betraktat ordet "sektor för avsättning av kött" som något inskränkt och förkastar därför detta begrepp. Kommissionen har visserligen formulerat sig mycket allmänt, men detta är alltför inskränkande. Ytterligare en anmärkning måste jag göra till Graefes yttrande. Jag tror att Graefe zu Baringdorf har formulerat sig något lättvindigt då han generellt sade - och jag tillbakavisar också detta - att alla producenter gör fel. Många ja, men inte alla.

Ordföranden
Jag måste göra Mayer uppmärksam på att ni hade två minuter men jag gav er fyra, eftersom ni fick överta två minuter av Cunha från samma grupp.
Fru Hardstaff, skulle ni vilja tillägga något så här i slutet av debatten?

Hardstaff
Fru ordförande! Jag ville bara tacka alla dem som har deltagit i debatten. Jag vill påminna kollegerna om att detta redan fördröjdes för ett yttrande från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd när vi faktiskt hade hoppats kunna rösta om det redan i juli. Våra jordbrukares och vår köttindustris öde beror, när det gäller att få liv i marknaden, på att detta kommer igång så snabbt som möjligt. Så jag hoppas det skall gå igenom i morgon och att det skall bli möjligt att få igång denna aktion och börja sälja europeiskt nötkött inte bara inom Europa utan i hela världen så att det åter erkänns vara bland de bästa i världen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
Ni ser, Hallam, att vi inte alls kommer att förspilla vår tid i morgon förmiddag, i dubbel bemärkelse!
Nästa sammanträde kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.55.)

