Övergångsordningar för bilaterala investeringsavtal mellan medlemsstater och tredjeländer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Carl Schlyter, för utskottet för internationell handel, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om införande av övergångsordningar för bilaterala investeringsavtal mellan medlemsstater och tredjeländer - C7-0172/2010 -.
Carl Schlyter
föredragande. - Fru talman! Det här har varit en komplicerad fråga. Vi har över tusen bilaterala investeringsavtal. Enligt Lissabonfördraget har EU kompetensen. Hur ska vi hantera den här situationen?
Det visar sig inte vara lätt. Vi har haft många möten och vi har försökt att hitta en gemensam position, men det lyckades inte. Det är lika bra att vara ärlig med det. Vi får rösta och se vad parlamentets position blir. Jag hade önskat att vi hade haft en enig position för att på ett bättre sätt kunna gå in och förhandla med ministerrådet. Vi hade då kunnat försvara parlamentets befogenheter och principer som fastställs i fördraget. Så blev det inte och det beror på att det är ett känsligt ämne, framför allt vad gäller hur man ska hantera de gamla avtalen. I fråga om de nya avtal som medlemsländerna fortsätter och har rätt att ingå hade vi säkert kunnat enas om att hitta en politik där man har en rimlig balans mellan investerares rättigheter och andra rättigheter.
I fråga om de gamla avtalen var det däremot svårt och därför har jag lämnat in de kompromisser som vi föreslog i utskottet eftersom omröstningen där var mycket jämn. Jag hoppas fortfarande att vi har en modernare syn på investeringsavtalen än vad många av de här mycket gamla avtalen har, där det var vi som investerade i andra länder. I dag har vi minst lika mycket investeringar som kommer in till våra länder. Då måste vi försäkra oss om att vi har det policyutrymmet och att även investeringar måste anpassa sig till ett vidareutvecklat modernt miljöarbete och socialt arbete. Den biten måste vi försvara i fördraget. Investeringspolitiken kan inte heller undanhålla sig den. Vi får som sagt se hur omröstningen går i morgon.
Ett annat problem vi har här också är att vi inte heller kan resonera kring maximalt skydd för investeringar. Det är inte det rätta sättet att skapa rättslig säkerhet. Eftersom den nya handelspolitiken är mer balanserad måste vi också ha en mer balanserad syn på vad maximalt skydd kan innebära. Det är inte säkert att vi vill ha utländska statsägda eller till och med diktaturägda företag som vi ger maximalt skydd här på bekostnad av mänskliga rättigheter och miljö. Den här balansen hoppas jag vi kan få. Det är inte meningen att vi ska nå sociala mål med hjälp av investeringsavtal, men de ska heller inte hindra oss att nå sociala mål och miljömål. Detta är en omfattande diskussion.
En annan viktig diskussion är den om öppenheten. Vi erkänner att parlamentet har fått nya befogenheter, och EU har fått nya befogenheter. Kommissionen är nu ansvarig. Då måste den också ha tillgång till dokumenten. Vi måste öka transparensen. Många av de här avtalen skrevs när det knappt fanns några konflikter i så kallade dispute settlements. Nu har vi över 300 fall och pågående processer. Därför måste detta öppnas upp för bättre granskning. Vi kan inte ha den här totala slutenheten och jag hoppas verkligen, oavsett vad man tycker om det här med koppling mellan policy och investering, att när det gäller transparens kan vi stå enade och försvara fördragets nya befogenheter och försvara öppenheten. Det hoppas jag verkligen. Så jag hoppas att ändringsförslag 13 får stöd. För utan det får vi ingen som helst demokratisk kontroll över de här processerna. Det behövs om den lagliga och rättsliga säkerheten ska bestå och försvaras.
Vi ser också en tendens till att många andra länder som USA, Australien och Kanada också har börjat titta på en förnyelse av sina avtal. Det är bra om vi kan komma överens om att modernisera de konfliktmekanismer och domstolsprocesser som finns för de är otidsenliga och behöver moderniseras och göras mycket mer öppna. Då har vi en investeringspolitik för framtiden. Det kommer i ett annat ärende, själva framtidsdebatten.
Karel De Gucht
Fru talman! Förordningen om övergångsordningar för bilaterala investeringsavtal utgör ett viktigt lagstiftningsinitiativ. Genom Lissabonfördraget fick EU nya exklusiva befogenheter när det gäller utländska direktinvesteringar.
Enligt internationell rätt hotas inte den fortsatta existensen för de mer än 1 200 investeringsrelaterade internationella avtal som medlemsstaterna har ingått sedan Lissabonfördraget trädde i kraft. Däremot är avtalen inte förenliga med EU-rätten och den exklusiva behörighet denna ger EU när det gäller utländska direktinvesteringar. Samtidigt utgör dessa avtal ett värdefullt rättsligt skydd för europeiska investerare med verksamhet utanför EU. Eftersom Lissabonfördraget inte innehåller några bestämmelser som klargör situationen när det gäller bilaterala avtal måste vi skapa ökad rättslig tydlighet för investerare som drar fördel av dessa avtal genom att se till att deras fortsatta existens säkras.
Samtidigt som det är viktigt att säkra befintliga investeringsavtal är det även viktigt att överväga att vidta gemensamma åtgärder för att kunna ta itu med de viktiga frågor som kan uppstå när det gäller innehållet i avtalen och förenligheten med EU:s investeringspolitik. Vi måste se till att ha lämpliga mekanismer i beredskap för EU-insatser som kan möjliggöra att politiken utarbetas och genomförs på EU-nivå. När det gäller kommissionens förslag är jag införstådd med att räckvidden för sådana insatser utgör den mest problematiska frågan - för parlamentet, men framför allt för rådet.
Utmaningen här består i att hitta en lösning som är godtagbar för såväl parlamentet som rådet där de principer jag just har nämnt garanteras. Vi är medvetna om att det fortfarande finns betydande meningsskiljaktigheter mellan de olika institutionerna, men att vi till syvende och sist måste nå en kompromiss, för såväl EU:s som EU:s investerares skull.
Vi anser att de ändringsförslag som antagits av utskottet för internationell handel utgör en bra grund för att kunna nå en sådan lösning. De innebär att tilltron till kommissionens förslag i grunden upprätthålls, samtidigt som man försöker nå en godtagbar kompromiss. Vi ser positivt på att artiklarna 5 och 6 innebär fortsatta befogenheter för kommissionen när det gäller att se över investeringsavtal och återkalla bemyndiganden om avtalen innebär att allvarliga problem skapas.
Med tanke på vilka huvudaktörerna i denna process är kommer vi alla att behöva visa prov på viss flexibilitet. Kommissionen är beredd att ta sitt ansvar, vara flexibel och främja en överenskommelse mellan parlamentet och rådet, dock inte till vilket pris som helst. Vi kommer att värna om de grundläggande principerna i vårt förslag. De bilaterala investeringsavtalens existens måste säkras, men samtidigt kan vi inte villkorslöst stödja avtal som kan innebära att allvarliga problem uppstår.
Kommissionen delar helt och hållet parlamentets uppfattning att befogenheterna när det gäller investeringar i första hand ska ligga på EU-nivå, och vi stöder målet om en europeisering av investeringsförhandlingarna. Jag vill dock klargöra att kommissionen inte kommer att ha möjlighet att förhandla med alla de länder som är föremål för investeringsskydd från medlemsstaterna. Våra medlemsstater har investeringsavtal med mer än 100 länder. Arbetet med att ersätta dessa avtal kommer att ske successivt och ta många år. Därför är det viktigt att vi kan skapa en effektiv mekanism som gör det möjligt för medlemsstaterna att under vissa villkor fortsätta förhandla fram och ingå bilaterala investeringsavtal. En sådan mekanism ska respektera de förfaranden och rättigheter som gäller för de berörda institutionerna.
Det bör även framhållas att vi närmar oss en avgörande fas i lagstiftningsprocessen, och att tiden nu håller på att bli en viktig faktor. Ju längre förordningen drar ut på tiden, desto längre fortsätter detta rättsliga vakuum som kan skapa rättslig osäkerhet för investerarna att pågå. Jag hoppas att parlamentet och rådet efter omröstningen tillsammans kan sätta sig ner för att så snart som möjligt nå en överenskommelse i denna fråga. Vi är beredda att aktivt stödja dem i detta arbete.
Paweł Zalewski
Fru talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka Carl Schlyter som i egenskap av huvudföredragande har skapat de rätta ramarna för ett förslag som en majoritet av utskottet kunde stödja, vilket nu också har skett. Jag instämmer med Carl Schlyter: Vad som än händer i morgon - omröstningsresultatet kan vi bara spekulera om - så hoppas jag att resultatet återspeglar det arbete som utförts inom utskottet. En gemensam investeringspolitik för EU utgör ett mycket viktigt steg framåt i det europeiska integrationsarbetet. Om företagen inom EU konkurrerar tillsammans inom samma ramverk och utifrån samma principer bör samma sak även gälla externt. Samma rättsliga skyddssystem bör gälla för företag utanför EU.
Jag instämmer även med Karel De Gucht. Det gläder mig verkligen att han stödjer det förslag som förhandlats fram av utskottet, eftersom det faktiskt utgör en mycket bra kompromiss mellan olika ståndpunkter. Det är en kompromiss mellan kommissionens ståndpunkt och de yttranden som lagts fram av medlemsstaterna, genom att det beaktar investerarnas intressen, men framför allt för att det skapar goda möjligheter för EU:s investeringspolitik i framtiden, vilket gynnar EU som helhet. Det är mycket viktigt att vi inleder arbetet för att skapa ett nytt system med att bygga upp en solid rättslig grund med hjälp av de gällande avtal som förhandlats fram av medlemsstaterna, så att åtminstone ett gemensamt skyddssystem för hela EU kan inrättas. Det är viktigt att den resolution som vi ska rösta om i morgon så snart som möjligt godkänns av rådet. Detta är ytterst viktigt. Jag hoppas att det kan ske i år, med aktivt deltagande och stöd från kommissionens sida.
Monika Flašíková Beňová
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I en globaliserad ekonomi tycker vi att det är helt naturligt med en gemensam handelspolitik för EU.
Och lika naturligt är det med ett initiativ från EU för en samordning av investeringspolitiken. Det nuvarande systemet, som bygger på medlemsstaternas många överlappande och ibland motstridiga bilaterala investeringsavtal, bör inom rimlig tid ersättas av ett nytt ramverk för EU:s investeringsavtal som är förenligt med EU-politikens övergripande mål. Personligen skulle jag förorda en betoning på utvecklingspolitiken. Jag håller med föredraganden om att övergången till det nya systemet inte bör över en natt, utan successivt under en förutbestämd övergångsperiod, vars längd och villkor bör fastställas i förväg så att all rättslig osäkerhet undviks. Utan sådana tidsgränser skulle parallella och potentiellt oförenliga investeringssystem kunna uppstå.
Det behövs en tillräckligt lång övergångsperiod för att de två parallella systemen inom EU:s investeringspolitik ska betraktas som oacceptabla av parlamentet, med tanke på att det i artikel 207.1 i EUF-fördraget tydligt fastställs att investeringspolitiken ingår i EU:s befogenheter.
Niccolò Rinaldi
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tacka Carl Schlyter för hans utmärkta betänkande om ett känsligt ämne där det krävts en stor portion sunt förnuft. Alla investeringsavtal kan inte ersättas av EU-avtal, men inte ens kommissionen kan ignorera avtal som bryter mot EU:s bestämmelser, och vi håller instämmer i att betoningen bör ligga på insyn.
Helst bör vi ha en klausul som innebär att de 1 200 nuvarande avtalen upphävs automatiskt. Tyvärr skulle detta dock leda till rättsosäkerhet för investerarna - och kanske alltför mycket arbete för kommissionen. Med de ändringsförslag som vi inom utskottet för internationell handel lagt fram har vi för det första säkerställt att kommissionens befogenheter respekteras fullt ut, och för det andra sett till att den rättsliga säkerheten garanteras.
En del av de ändringsförslag som vi ska rösta om vid plenarsammanträdet i morgon kan komma att innebära att denna kompromiss och balans ändras, och jag vill särskilt uppmana mina parlamentskolleger, föredraganden och skuggföredragandena att försöka nå en balanserad lösning som alla kan acceptera.
Helmut Scholz
Fru talman, herr De Gucht, mina damer och herrar! Även jag vill tacka föredraganden Carl Schlyter för hans arbetsinsats, för att han i sann Europaparlamentsanda försökt nå en kompromiss som alla parter kan godta och för att han försökt hitta den bästa lösningen genom samarbete. Och detta är ingen enkel fråga.
Frågan gäller en gemensam investeringspolitik inom ramen för internationell handelspolitik och alla de effekter som detta får för den sociala, ekonomiska och sysselsättningspolitiska situationen i EU och EU:s medlemsstater där olika finansgruppers, storföretags och näringsidkares intressen ska vägas mot fackens och arbetstagarnas intressen.
Det är därför viktigt att ett sådant avtal förhandlas fram på demokratisk väg och att medborgarnas förtroende för parlamentets kontrollfunktion upprätthålls. Det är av denna anledning som jag hoppas att morgondagens omröstning kommer att visa att den kompromiss som har arbetats fram har parlamentets stöd.
William  Dartmouth
Fru talman! Lissabonfördraget brukar anses ha konstitutionell karaktär. Här har vi emellertid ett exempel på hur Lissabonfördraget får effekter, och dessutom negativa sådana, på medlemsstaternas handel. Jag vet att vi diskuterar övergångsordningar, men den springande punkten är att Lissabonfördraget medfört att medlemsstaterna förlorat sin rätt att förhandla fram bilaterala investeringsavtal.
Någon gång i framtiden - oklart när - kommer bilaterala avtal att ingå i kommissionens behörighet. Tack vare Lissabonfördraget kan investeringsavtal komma att bli ett instrument för kommissionens politiska syften, och faktiskt inte bara kommissionens. Vi kan vara helt säkra på att de gröna kommer att försöka föra fram sitt politiska program, såsom vi gång på gång har upplevt i handelsavtalssammanhang. I samband med varje handelsavtal kommer de gröna försöka att få igenom hela sin politiska dagordning.
Dea gröna är skickliga politiker - och detta säger jag med beundran. De kommer därför ofta att lyckas i sitt uppsåt, vilket betyder att investeringarna och därmed handeln kommer att lamslås i samtliga medlemsstater. Länderna utanför EU kommer däremot inte att utsättas för någon ”enternas pantomim” från de grönas sida (ni minns väl enterna i Sagan om ringen?). Det hela är mycket, mycket beklagligt.
Daniel Caspary
(DE) Fru talman! Tryggade investeringar såväl internt som externt har en nyckelroll för den ekonomiska utvecklingen både i EU och i berörda partnerländer. Det enda sättet att säkra befintliga arbetstillfällen eller skapa ny sysselsättning är att trygga investeringarna.
Det finns därför två faktorer som jag ser som viktiga här. För det första måste de över 1 000 avtal som redan existerar få finnas kvar. Det finns ingen anledning att försätta medlemsstaterna och övriga parter i ett tillstånd av rättsosäkerhet.
För det andra - och detta är särskilt viktigt för oss - kommer vi i framtiden att behöva ha många gemensamma EU-avtal som gäller samtliga 27 medlemsstater och investerare från dessa medlemsstater om vi vill ha en enhetlig skyddsnivå inom EU:s inre marknad.
Jag känner därför stor tacksamhet gentemot mina parlamentskolleger - Carl Schlyter, samt även Paweł Zalewski, Robert Sturdy och Niccolò Rinaldi - för att de försökt och lyckats nå ett brett samförstånd. Jag anser att det vore bra om övriga grupper ville ta upp denna fråga till förnyad diskussion och att de inser att den kompromiss som nu lagts fram faktiskt är en mycket bra lösning där man försökt beakta alla olika intressen.
Vad min egen grupp anbelangar vill jag än en gång klart och tydligt framföra att vi vill ha en lösning som är bra för investerarna, arbetstagarna och medlemsstaterna. Vi vill att förhandlingarna med rådet inleds snarast, så att denna fråga inte skjuts upp på obestämd tid, utan en lösning kan nås utan dröjsmål.
När det gäller de olika gruppernas inställning kan jag meddela att min grupp förordar att den första behandlingen slutförs denna vecka. Jag vill också tillägga att vi är öppna för en snabb lösning vid den andra behandlingen och skulle vara mycket tacksamma om detta vore möjligt. Med andra ord föreslår vi att man istället för att följa det vanliga förfarandet vid den andra behandlingen bör försöka nå fram till en s.k. överenskommelse vid en tidig andra behandling.
Jag vill än en gång tacka alla medverkande. Med denna lagstiftningsprocess visar utskottet för internationell handel att vi klarar av att hantera komplexa frågor och komplexa ärenden inom rimliga tidsramar.
George Sabin Cutaş
(RO) Fru talman! Sedan 2009 ingår handelspolitiken i EU:s exklusiva befogenheter, och vi måste nu komma fram till den gemensamma nämnaren för en betydande del av politiken för utländska investeringar.
Det kommer därför att bli fråga om att införa en övergångsperiod då de befogenheter som rör bilaterala investeringsavtal mellan medlemsstater och tredjeländer ska överföras till EU-nivå. I denna situation anser jag att ett förfarande på EU-nivå för att granska och se över bilaterala investeringsavtal är att föredra framför ett formellt mellanstatligt förfarande. Det måste vara kommissionens, och inte medlemsstaternas, uppgift att slutföra genomförandet av ändringarna, så att gemensamma intressen kan skyddas.
Det är av denna anledning som EU:s verkställande organ måste kunna garantera såväl rättssäkerhet för de investerare som berörs av övergångsförfarandet som likvärdiga investeringsvillkor för företagen i samtliga EU:s medlemsstater.
Bastiaan Belder
(NL) Fru talman! Mitt hemland Nederländerna har varit en handelsnation i många århundraden, vilket kommissionsledamot De Gucht borde respektera, med tanke på att vi har kunnat enas under en enda nation genom att samarbeta. Det nederländska näringslivet utgör en av världens största investerare. Nederländerna har ingått 98 bilaterala investeringsavtal med mycket hög skyddsnivå.
Det föreslagna systemet för bemyndiganden innebär alltför långtgående befogenheter för kommissionen när det gäller att återkalla bemyndiganden för befintliga investeringsavtal och även alltför stor osäkerhet i fråga om befintliga avtal. Hotet om att medlemsstaterna på uppmaning av kommissionen kan tvingas upphäva sina befintliga bilaterala investeringsavtal innan EU kan ingå ett nytt avtal med likvärdig skyddsnivå kan inte accepteras. Bemyndiganden bör endast återkallas i de fall då EU redan har förhandlat fram ett nytt avtal med identisk skyddsnivå.
Godelieve Quisthoudt-Rowohl
(DE) Fru talman! Det finns fyra punkter som jag skulle vilja beröra helt kort. För det första: Detta projekt bör drivas under parollen säkerhet och tillförlitlighet för investerare som vill investera i EU och för investerare från EU som vill investera utanför EU. De måste alla kunna åberopa befintliga avtal.
För det andra vill jag rikta ett stort tack till föredragandenför hans omfattande arbetsinsats, men samtidigt anser jag att vi inte bör pressa in alltför mycket i ett handelsavtal. Här intar jag en annan ståndpunkt än föredraganden. Detta är ett fullkomligt normalt förfarande när det uppstår meningsskiljaktigheter på utskotts- eller parlamentsnivå och situationen inte helt och hållet går att lösa med hjälp av kompromisser. Jag vill därför tacka föredraganden för hans korrekta samarbete. Nu får vi se hur omröstningen går i morgon.
För det tredje välkomnar jag Karel De Guchts uttalande att kommissionen inte ifrågasätter befintliga avtal. Detta betyder inte att EU inte snarast möjligt bör ingå nya avtal efter den ombildning av EU som Lissabonfördraget medfört. Och om Karel De Gucht håller med om detta kommer han säkerligen även att stödja den långtgående försvagning av instrumentet för att granska befintliga avtal som vi röstade om i samband med ett av ändringsförslagen och även om att skälen för att kunna återkalla ett bemyndigande bör begränsas till fyra tydliga kriterier.
Detta leder mig över till min sista punkt.Under debattens gång och utskottets arbete har det blivit uppenbart att det finns många olika intressen här, lika många som det egna landets antal bilaterala avtal. Det är därför positivt att en övergångsperiod klart och tydligt definieras i direktivet.
John Bufton
(EN) Fru talman! Av de totalt cirka 2 500 bilaterala investeringsavtal som finns i världen rör 1 500 EU:s medlemsstater. Utrikeshandeln och utländska investeringar är avgörande för en ekonomisk återhämtning. Jag tror inte att särskilt många externa marknader anser att handelspaket med EU är tillförlitliga, med tanke på den fallande euron och kommissionens misslyckade försök att rädda tre medlemsstaters ekonomier. Vilken effekt kommer EU:s exklusiva behörighet när det gäller bilaterala investeringar att få för medlemsstaterna?
Storbritannien har ett handelsunderskott gentemot EU och är beroende av avtal som förhandlats fram med tredjeländer. Flera av dessa upprättades inom ramen för Brittiska samväldet och har varit i kraft i många år.
Jag ser med bestörthet på att EU genom majoritetsbeslut försöker införa en mekanism för att kunna erbjuda nationella paket på EU-nivå, eftersom detta undergräver enskilda medlemsstaters möjligheter att vinna eller bibehålla fördelar som kan ge ett betydande bidrag till den inhemska ekonomin. Jag vill fråga kommissionen om man verkligen beaktat principen pacta sunt servanda inom internationell rätt.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru talman! En gemensam politik för utländska investeringar som garanterar att alla europeiska investerare behandlas lika utgör ett mycket viktigt steg. Men fram till dess att det är möjligt att ingå investeringsavtal på EU-nivå måste man förhindra att ett rättsligt vakuum uppstår - den rättsosäkerhet som Daniel Caspary hänvisat till - och se till att rättssäkerheten för europeiska investerare är tillräcklig. Jag vill påpeka att EU-medlemsstaternas lagstiftning i kombination med EU-lagstiftningen ger alla de garantier som tredjelandsinvesterare behöver. För att man ska kunna säkra en hög skyddsnivå för europeiska investeringar i tredjeländer måste emellertid de befintliga bilaterala avtal som enskilda EU-medlemsstater har ingått fortsätta att gälla.
Jag anser inte att resolutionsförslaget ger tillräcklig rättssäkerhet. När det gäller detta hänvisar jag för det första till kommissionens exklusiva befogenhet att återkalla ett bemyndigande om att fortsätta ett befintligt avtal eller godkänna nya förhandlingar för att ändra befintliga eller sluta nya avtal, för det andra till bestämmelsen om att den rättsliga ramen ska ses över inom fem år samt för det tredje till de oerhört tidskrävande förfarandena för att sluta nya avtal. De ändringsförslag som antagits av utskottet för internationell handel ser jag som ett steg i rätt riktning. Jag vill återigen erinra om att målet bör vara att behålla befintliga avtal och förenkla förfarandet för att förhandla fram och tillämpa nya bilaterala avtal.
Elena Băsescu
(RO) Fru talman! Investeringspolitiken i de olika medlemsstaterna måste harmoniseras på EU-nivå som ett led i en gemensam handelspolitik. Medlemsstaterna måste se till att deras bilaterala investeringsavtal överensstämmer med EU:s utvecklingspolitik. Kommissionen ska successivt ersätta befintliga avtal med nya, så att ett system med ett starkt investeringsskydd kan införas. Med tanke på den höga risk som föreligger i samband med utländska direktinvesteringar måste en hög nivå av rättslig säkerhet garanteras under övergångsperioden.
Jag välkomnar kommissionens och föredragandens inställning som baseras på samexistensprincipen. Det är viktigt att bilaterala avtal fortsätter att gälla och att medlemsstaterna kan slutföra påbörjade förhandlingar eller inleda nya. Slutligen stöder jag tidsramar med en tidsfrist för en övergång från bilaterala avtal på medlemsstatsnivå till internationella avtal som ingås på EU-nivå.
Jaroslav Paška
(SK) Fru talman, herr kommissionsledamot! Efter antagandet av Lissabonfördraget har skyddet för EU-medlemsstaternas gränsöverskridande investeringar blivit en ytterst komplex och känslig fråga.
De över 1 200 bilaterala investeringsavtal som medlemsstaterna har ingått inom ramen för olika och ofta oförenliga rättsordningar måste föras in under EU:s kontroll, utan att berörda parters rättigheter kränks. Det enda sättet att komma tillrätta med denna rättsliga låsning som uppstått när man försökt överföra medlemsstatsbefogenheter till EU-nivå verkar vara att låta båda avtalstyperna samexistera under en övergångsperiod, så att medlemsstaterna får möjlighet att förhandla om befintliga bilaterala avtal, alternativt slutföra pågående förhandlingar om avtal som överensstämmer med EU:s investeringspolitik.
Under alla omständigheter måste det gedigna samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna fortsätta genom hela denna process, så att det inte råder någon som helst rättsosäkerhet för investerare och avtalsslutande parter.
Karel De Gucht
Fru talman! Jag vill bara helt kort beröra den fråga som flera parlamentsledamöter har tagit upp och som gäller överensstämmelsen med EU-politiken. Vi vill vara flexibla och nå en bra kompromiss för övergångsordningen.
Ändringsförslagen går t.o.m. längre än kommissionens ursprungliga förordningsförslag genom att de medför en avsevärd utökning av räckvidden för de översyns- och återkallandemekanismer som redan väckt så stor oro hos medlemsstaterna och många parlamentsledamöter. Dessa nya kriterier, som rör oförenligheten med EU:s etablerade politik eller EU:s generella principer i enlighet med artikel 21 i fördraget, skulle kunna betraktas som ett sätt att öppna upp för alla möjliga ytterligare krav som de befintliga investeringsavtalen bör uppfylla. Jag tror att ett sådant tillvägagångssätt skulle stöta på hårt motstånd från medlemsstaterna eftersom det innebär betydligt större rättsosäkerhet för de investerare som berörs av dessa avtal.
För att återkomma till nästa steg i processen tror jag att omröstningen i morgon kommer att sända en viktig signal till processens alla aktörer, framför allt till rådet, när det gäller det lagstiftningsmässiga förfarandet. Resultatet av morgondagens omröstning kommer att diskuteras med ministrarna vid den offentliga debatten på fredag. På fredag diskuterar vi också handelsfrågor i utrikesrådet, då vi bl.a. kommer att ta upp denna fråga.
Jag hoppas och tror att ni med era röster banar väg för en överenskommelse. Vad jag förstår av Daniel Caspary och andra kommer ni i morgon att rösta om ändringsförslagen och om betänkandet som helhet. Jag hoppas att detta inte kommer att hindra oss från att nå en s.k. överenskommelse vid en tidig andra behandling.
Carl Schlyter
föredragande. - Jag vill tacka alla som deltagit i debatten. Det har varit tufft. Några saker som togs upp av Quisthoudt-Rowohl Godelieve och andra är det här med trygghet och rättvisa. Det är precis det vi alla är överens om: Att investeringar ska vara rättvisa, man ska behandlas rättvist och man ska ha en rimlig trygghet. Samtidigt kan man inte överbeskydda dem som överbeskyddade spädbarn. Man åker på minor ibland och får sina smällar ibland och man utvecklar en medvetenhet. Däremot ska riskerna vara hyfsat förutsägbara och man ska kunna förstå vad man tar för risker. Om vi överbeskyddar så bevarar vi gammal industri och går miste om den omställning och förnyelse som vi behöver, på grund av att man inte vågar fatta nya beslut. Det vore beklagligt. Därför förstår jag inte riktigt kommissionsledamotens kritik mot en del av de kompromisser som läggs fram igen här eftersom vi refererar till fördraget och ni själva tolkar hur det ska tillämpas. Vi vet mycket väl att ni inte kan undersöka vartenda avtal och ifrågasätta allting, utan endast grova överträdelser.
Det är också bra att vi är överens om att artiklarna 5 och 6 ska finnas kvar. Det vore olyckligt om kommissionens enda möjlighet att ifrågasätta ett avtal skulle vara att gå till EG-domstolen. Om man ifrågasätter ett avtal och EG-domstolen säger att avtalet är ogiltigt så skulle plötsligt hundratals avtal helt utan förvarning vara ogiltiga. Det vore verkligen inte någon rättssäker tradition. Att artiklarna 5 och 6 finns kvar är viktigt.
Jag håller helt och hållet med Daniel Caspary om att vi ska ha snabba förhandlingar. Oavsett hur det går imorgon så är det viktigt att vi har snabba förhandlingar. Jag har redan pratat med det ungerska ordförandeskapet och de är förberedda och vill gärna också ta itu med det här så fort vi har röstat. De kunde också tänka sig en förstabehandlingsuppgörelse, men det ser inte ut som om det blir fallet här.
Jag tror inte du, William Dartmouth, behöver oroa dig för att de gröna ska ta över investeringspolitiken. Det finns många krafter som vill behålla den precis som den har varit de senaste 50 åren. Jag måste säga att även om du beundrar vår politiska möjlighet till att få igenom förslag så överdriv den inte. Jag å min sida beundrar din retoriska skicklighet. Med hjälp av den kanske vi skulle kunna få igenom ännu mer grön politik.
Vi får som sagt rösta den här veckan och se hur det går. Jag tackar de inblandade och jag tackar också det ungerska ordförandeskapet som jag träffat ett flertal gånger.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 10 maj 2011.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Andreas Mölzer
skriftlig. - (DE) Det har gjorts försök både inom WTO och OECD för att införa omfattande multinationella regler för utländska direktinvesteringar inom alla ekonomiska sektorer. Det rättsliga skydd som de bilaterala investeringsavtalen ger är viktigt genom att det säkerställer att företagen uppmuntras att ta steget och investera utomlands, något som kan kosta många miljoner. EU är både mottagare och tillhandahållare av utländska direktinvesteringar. Det återstår att se om en samordning av de över 200 bilaterala investeringsavtal som redan finns inom EU slutgiltigt kan lösa problemet med att de bindande skiljedomsavgörandena i enlighet med internationell rätt när det gäller de bilaterala investeringsavtalen medför åtaganden gentemot investerarna från medlemsstaternas sida som ger upphov till fördragsbrottsförfaranden. Direktinvesteringar är verkligen inte den mirakelkur som de ansågs vara i samband med den ekonomiska omvandlingen i t.ex. Central- och Östeuropa. Även om det är positivt med ökad förutsägbarhet när det gäller EU-investerares utländska direktinvesteringar bör inte investeringspolitikens potentiella negativa aspekter sopas under mattan (t.ex. lokalbefolkningens oro över eventuella uppsägningar eller lönesänkningar p.g.a. outsourcing eller omlokalisering av produktionen). På samma sätt måste vi även klargöra för utvecklingsländerna att utländska direktinvesteringar endast kan leda till förbättrade levnadsförhållanden om vissa grundläggande institutionella krav har uppfyllts, t.ex. en klart definierad äganderätt, ett oberoende rättsväsen och politisk stabilitet. Jag anser att man inte är helt uppriktig när det gäller detta pseudo-humanitära utvecklingsbistånd.
