Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Vecchi
Herr ordförande! När det gäller protokollet från gårdagens sammanträde, som delades ut i morse, vill jag påpeka att i närvarolistan saknas mitt namn. Detta beror säkerligen på ett förbiseende från min sida - jag glömde förmodligen att skriva på listan - hursomhelst, eftersom jag faktiskt var närvarande, något som de som arbetar här lätt kan intyga, så begär jag att mitt namn förs in bland de närvarande i gårdagens protokoll.

Evans
Herr ordförande, det gäller samma sak som herr Vecchi: mitt namn återfinns inte i protokollet och ändå var jag här i går.

Hallam
Herr ordförande, för att förtydliga protokollet. Ni kanske kommer ihåg att jag i går tog upp en fråga enligt artikel 3 om parlamentets immuniteter och privilegier. Enligt protokollet: " ordföranden föreslog att han skulle skriva till ordföranden i andra kammaren i Belgien för att få klarhet i denna fråga" . Såvitt jag minns och även enligt detta dokument, som togs fram av sessionstjänsten, åtog sig ordföranden att framföra mitt klagomål. Jag skulle verkligen önska att ordföranden kunde framföra mitt klagomål å parlamentets vägnar och mina som ledamot, snarare än mig som enskild person.

Ordföranden
Jag antecknar ert påpekande, Hallam.
(Protokollet justerades.)

Colom i Naval
Herr ordförande, jag skulle vilja göra en anmärkning avseende dagens föredragningslista.
I punkten för frågor till kommissionen på dagens föredragningslista finns en fråga från mig om huruvida en medlemsstats lag överensstämmer med gemenskapsbestämmelserna om befogenheter. Oaktat detta och trots att en av de kommissionärer som skall svara under frågestunden denna eftermiddag är Van Miert, ansvarig inom det aktuella området, har min fråga konstigt nog hamnat under "övriga frågor ", medan frågor med senare datum än min har ställts till Van Miert. Jag skulle vilja veta hur denna mycket konstiga situation har uppstått.

Ordföranden
Herr Colom i Naval, jag antecknar denna fråga. Vi kommer att träffa kommissionen och under frågestunden kommer vi att kunna klargöra detta.

Ephremidis
Herr ordförande, detta är en allmän fråga beträffande arbetsordningen, men jag är skyldig att ställa den. När vi som ledamöter ställer vissa frågor till presidiet, är detta skyldigt att ge ett svar, antingen det är positivt eller negativt.
Detta skedde inte i följande fall: Jag är medlem i delegationen för förbindelser med Kazachstan och de andra demokratierna i Centralasien, och till och med vice ordförande. Den europeiska avdelningen för delegationer sammanträffade före den första maj och beslöt att mellan den andra och nionde maj göra en resa dit. Då den informerade mig om att det inte skulle finnas någon tolkning till grekiska, sa jag att det är mycket svårt och att jag inte kan resa och vara dövstum. Ordföranden för delegationen sa att han skulle studera frågan och ge mig ett svar. Efter en vecka svarade han att han inte kunde driva frågan vidare för att det skulle finnas en tolk. Då sände jag en skrivelse till ordföranden för parlamentet och sa att det inte var möjligt att åka med en sådan delegation och inte kunna göra sig förstådd. De sa till mig att för det mesta kan du tala grekiska, de kommer att lyssna till dig, men diskussionen kommer att äga rum på ryska och engelska, när jag inte skulle förstå någonting därför att jag har inte har den kvalitet som ni har, som kan alla dessa språk. Jag sa då återigen att det går inte. Jag väntar fortfarande idag och jag har inte fått något svar från parlamentets ordförande om min begäran kommer att accepteras, och om den inte gör det, i så fall varför? I mellantiden har resan naturligtvis ägt rum.
Jag ber alltså att ni informerar ordföranden, så att jag får ett svar. Jag tycker att frågan är personlig, men den är också allmän och angår oss alla.

Ordföranden
Herr Ephremidis, presidiet har för avsikt och även den traditionen att lägga ned alla ansträngningar för att ge svar till alla kollegor angående alla problem som uppstår. Jag skall naturligtvis se till att detta sker även i ert fall.

Beslut om brådskande förfarande
von Wogau
Herr ordförande, precis som Ni nyss sade, har utskottet redan avslutat överläggningarna om detta betänkande och vi som parlament kan samtycka till en brådskande förhandling.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Välkomsthälsning
Ordföranden
Det är med stor glädje som jag å parlamentets vägnar välkomnar 23 pristagare i skolornas uppsatstävling på temat " Europa mot rasism" , som just nu befinner sig på Europaparlamentets åhörarläktare. Pristagarna kommer från unionens 15 länder och tävlingen ägde rum under Europaparlamentets beskydd och organiserades av Centrum för information och argumentation inom ramen för Europeiska nationer mot rasism.
Jag välkomnar dessa ungdomar som har utmärkt sig och jag önskar dem en trevlig vistelse i Strasbourg.
(Applåder)

Ekologisk produktion av jordbruksprodukter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0156/97) av Barthet-Mayer för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning (KOM(96)0366 - C4-0481/96-96/0205(CNS)) om komplettering beträffande animalieproduktion av förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel.

Barthet-Mayer
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot, ärade kolleger, det ekologiska jordbruket praktiseras inom unionen på omkring en miljon hektar mark och representerar 1 % av den totala jordbruksproduktionen. På tio år har de odlade ytorna blivit tio gånger större. Det ekologiska jordbruket utgör ett realistiskt alternativ, och nu pålitligt, till det intensiva jordbruket. Det har inte negativ inverkan på miljön, och produktionen, som tar hänsyn till jordens förutsättningar, förhindrar överproduktion på en jämbördig odlad yta. För denna dubbla fördel bör det ekologiska jordbruket starkt uppmuntras.
Förordning 2092 från 1991 styr produktionen och saluföringen av ekologiska växtprodukter, råvaror och förädlade varor. Det betänkande vi idag debatterar syftar till att utsträcka de här bestämmelserna till ekologisk animalieproduktion.
Låt oss sätta in frågan i sitt sammanhang: den text som föreslogs av kommissionen 1996 kom samtidigt som galna ko-krisen var som värst. Om växtätarnas föda hade varit naturlig, dvs. enbart baserad på foder och växter, skulle vi inte ha haft den här krisen. En seriös indelning skulle på så sätt ha gjorts för jordbruksbudgeten, som t.ex. skulle ha kunnat innehålla anslag till inkomstbidrag till små bruk, till stimulansåtgärder av typ jordbruk-miljö, till forskning, till introduktion av ungdomar, till pensioner för jordbrukarna eller till främjande av kvalitetsprodukter för export. Men tyvärr, gjort var redan gjort.
Låt oss i stället gå tillbaka till den ekologiska produktionens specifika karaktär. Den ekologiska produktionen har flera egenskaper, jag skall upprepa dem. Det handlar om ett helt fritt och frivilligt tillvägagångssätt för jordbrukaren. Det är det mest utvecklade, det starkaste och det mest kontrollerade kvalitetsmärket från producenten till konsumenten, även om det återstår saker att göra. Det här tillvägagångssättet särskiljer sig från andra kvalitetsmärken, såsom geografiska beteckningar, skyddade ursprungsbeteckningar och specifika attesteringar, samtidigt som det är ett tillägg till dem. Det här tillvägagångssättet efterfrågas alltmer från konsumenternas sida. Det är slutligen ett hållbart produktionssätt.
För att utsträcka bestämmelserna till den ekologiska animalieproduktionen hade vi turen att förfoga över en bra ursprungstext från kommissionen. Det krävdes inte desto mindre att än klargöra den, för att göra den möjlig att tillämpa, än att förbättra den för att göra den bredare och mer framåtblickande. Jag tror att detsamma gäller för vattenbruk, för ny slags uppfödning såsom snigel-, grod-, struts-, buffel- och viltuppfödning, som bör vara föremål för en utsträckning av bestämmelsernas räckvidd.
Min önskan har varit att de här bestämmelserna förblir tillräckligt allmänna så att de inte utgör ett hinder i tillämpningen, genom att fastställa principerna för ekologisk uppfödning, utan att gå in på detaljerade entreprenadvillkor.
Min önskan har också varit att förordningen bevarar tillräckligt med flexibilitet för att begränsa vissa omställningskrav och överdrifter i en ekologisk puritanism. Likväl, för att bevara den här förordningens enhetlighet, och för att förbli trogen mot den strävan som majoriteten av mina kolleger i jordbruksutskottet angav vid diskussionen, har jag behållit en principfasthet i fråga om produktionssätten och framför allt i fråga om kontrollerna. På så sätt föreslås en bättre definition av kontroller och kontrollmöjligheten av produktionsformer, en förstärkning av konsumentskyddet, ett förbud av genmodifierade organismer, genmanipulationer och vacciner med levande virus. Det är förbud som konsumenterna förväntar sig på det här specifika området och som väl motsvarar grundprinciperna i det ekologiska jordbruket. Men i betänkandet tas det också hänsyn till nödvändigheten av att skydda traditionella produktionsformer, såsom gris-, oxkötts-, kapun-, gås- och ankfettsproduktion.
Sammanfattningsvis, den ändrade förordningen är på en och samma gång strängare, i fråga om kontroller och produktionssätt, och mer flexibel, för att underlätta omställningar. Men den förstärker bestämmelsernas gemensamma karaktär och förhindrar konkurrenssnedvridningar mellan medlemsstaterna, rent av mellan regioner. Den konsensus som har uppnåtts om det här betänkandet i jordbruksutskottet har möjliggjort en minskning av antalet ändringsförslag, från de 314 ursprungliga till 100.
Inte desto mindre kvarstår det ett problem att lösa. Det behövs tillräckligt med budgetära anslag för att Europeiska kommissionen effektivt skall kunna fullgöra sin kontrollerande roll i medlemsstaterna och garantera övervakningen av det motsvarande systemet med tredje land. Just nu har kommissionen endast två tjänstemän till sitt förfogande för att svara för de här uppdragen. Vi har inget behov av att se de brister som avslöjades av den tillfälliga undersökningskommittéen om BSE upprepas inom ramen för det ekologiska jordbruket. I avsaknad av en budgetär bestämmelse kommer inte förordningens tillämpning att kunna kontrolleras på ett korrekt sätt och det kommer att vara en öppen dörr för importbedrägerier.
För att avsluta skulle jag, såsom föredragande, vilja säga att jag sörjer över två ändringsförslag, de för in en motsägelse i en väl balanserad helhet. Jag uppmanar er alltså att beslutsamt avvisa ändringsförslag 25, som stryker omnämnandet av desinfektionsprodukter på nedgång, samt ändringsförslag 85 som tar bort gemensamma normer i fråga om tätheten i fjäderfäuppfödning. Jag uppmanar er däremot att stödja mina ändringsförslag, nr 101 om budgeten, 102 om återupprättandet av " fjäderfä" -normer, nr 103 och framför allt 104 om budgeten, som jag tog upp alldeles nyss.
Ärade kommissionsledamot, jag har nyligen kunnat uppskatta det arbete som har uppnåtts i fråga om ekologiskt jordbruk i Österrike, jag bjöds in av min kollega Schierhuber, och där var ni inte obekant. Jag vågar hoppas på att ni kommer att göra det möjligt för hela Europa att följa ert lands exempel.

Tamino
Herr ordförande! Som redan föredraganden har framhållit, och framför allt efter BSE-krisen, så intresserar sig nu den europeiska konsumenten i betydligt högre grad än tidigare, förutom för kostnaderna, även för produkternas kvalitet och framför allt för de produktionsmetoder som tillämpas. Av den anledningen, för att skapa förtroende hos konsumenterna, är det nödvändigt att tillhandahålla garanterade och certifierade produkter. En ny europeisk lagstiftning som gör det möjligt att på ett klart och enhetligt vis certifiera ekologiskt framställda produkter av animaliskt ursprung inom hela Europeiska unionen är ett viktigt steg i den riktningen.
Det måste emellertid sägas att vi är missnöjda med den långsamhet som kommissionen har visat när det gäller att presentera en förordning som följer upp den om ekologisk produktion av jordbruksprodukter med motsvarande regler för animalieproduktion. Detta dokument borde i själva verket ha presenterats redan den 1 juli 1992, därefter uppsköts presentationen till den 30 juni 1995 och slutligen fick vi den så först den 26 juli 1996. Hursomhelst så existerar dokumentet nu och vi anser att det är ett betydelsefullt dokument, även om det krävs ändringar i den riktning som redan har antytts av föredraganden: även vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd har faktiskt presenterat ändringsförslag, som sedan till största delen har accepteras av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, och där vill jag framför allt framhålla de ändringsförslag i vilkas inledning vi pekar på det faktum att det traditionella jordbruket har haft en stor negativ inverkan på miljön och även på konsumenternas hälsa och att det idag är nödvändigt - detta är ett mycket viktigt ändringsförslag - att inse att hela gemenskapens jordbrukspolitik gradvis måste utvecklas mot en mer ekologisk produktion av vegetabiliska och animaliska produkter. Vi anser därför att det ekologiska jordbruket är det mål som all jordbruksproduktion skall sträva mot.
Vi vill också framhålla de ändringsförslag som rör förekomsten av genetiskt manipulerade organismer, som inte får ingå vare sig i ett ekologiskt jordbruk eller en ekologisk djuruppfödning, och alla ändringsförslag till försvar av djurens rättigheter, framför allt med tanke på de oundvikliga inslagen i deras existens, dvs. utrymme, föda, transport och slakt. Jag hoppas att alla dessa synpunkter blir positivt mottagna av kammaren och att vi på så vis kan få en mycket bra förordning till förmån för djur och konsumenter.

Fantuzzi
Herr ordförande! Barthet-Mayer har gjort ett seriöst och kompetent arbete. Jag anser att resultatet har blivit ett betänkande som förstärker och förbättrar kommissionens förslag och att det blir ett konkret bidrag från Europaparlamentet när det gäller att öka de aktuella produkternas värde. Föredraganden får med andra ord ett helhjärtat stöd och gratulationer från hela den socialistiska gruppen. Vi har fått vänta länge på kommissionens förslag. I förordningen 2092/91 anges, möjligen en aning blåögt och optimistiskt, den 1 juli 1992 som tidsfrist för att komplettera förordningens ursprungliga del med en del om animalieproduktion och sedan den 1 juli 1992 - vilket andra redan har påpekat - har vi nu kommit fram till 1997, dvs det har krävts fem år för att fylla igen ett juridisk tomrum och för att skapa en enhetlig ram för skydd, erkännande och uppskattning av de konkreta erfarenheter som olika jordbrukare och operatörer har gjort inom detta område.
Jag hoppas, herr kommissionär, att denna försening från kommissionens sida enbart har berott på objektiva tekniska svårigheter och inte på en kronisk undervärdering av betydelsen av ekologisk jordbruksproduktion och kvalitet. Vi har många gånger haft tillfälle att konstatera i denna kammare hur, trots de principuttalanden som gjorts, hela den gemensamma jordbrukspolitiken fortfarande inte är inriktad på kvalitet i någon högre grad utan massivt inriktad på kvantitet, vilket fortfarande innebär en kraftig påverkan i riktning mot en intensivare produktion och allt högre avkastningar, vilket i sin tur leder till snedvridning i finansieringen och negativa konsekvenser för miljö och konsumenter.
Denna inriktning och de internationella hinder som existerar och som kommer att införas måste kraftigt motarbetas, utan att alltsammans skjuts upp ännu en gång, så som skedde 1992. Det ekologiska jordbruket innebär ett avancerat nytänkande. Man bör inte göra sig några illusioner, det är och kommer även i fortsättningen att vara en mindre del, en sekundär del av det europeiska jordbruket. Det är och bör även i fortsättningen vara ett frivilligt och ansvarsfullt val från producenter och uppfödare. Ingen av oss bör inbilla sig att man kan få till stånd en utveckling genom dekret. Däremot måste man uppmuntra de nuvarande tendenserna som innebär en stadig utveckling inom det ekologiska jordbruket. Som föredraganden redan har påpekat, så befinner vi oss nu inte längre i en fas av lokala erfarenheter, som bara berör de regionala marknaderna, utan vi har gått in i en fas med heltäckande och allmän massproduktion, där många gånger samma stora distributionsnät är engagerade.
Denna förordning har förutsättningar att ge en impuls till marknaden att inrätta produktionen efter ett system där det inte längre är de garanterade priserna och subventionerna som avgör om det är bra eller dåliga tider, utan det fria valet från konsumenter som är beredda att betala ett högre pris för att få en fullständig garanti för hälsa och säkerhet och för att miljön och landsbygden har respekterats. Vår grupp är med andra ord positiva till betänkandet och vi kommer därför att rösta för vid dagens omröstning.

Ebner
Herr ordförande, ärade kollegor! Även i min parlamentsgrupp Europeiska folkpartiets namn stödjer jag denna av kommissionen föreslagna komplettering av den redan existerande förordningen och de flesta av de ändringsförslag som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har lagt fram. Köttmarknaden har framför allt fått stora svårigheter genom konsumenternas osäkerhet till följd av BSE-krisen, på grund av diskussionerna om djuravelns skick och på grund av överproduktionen. Den hastiga försämringen av marknaden kommer framför allt till uttryck i en stark tillbakagång av konsumtion. Eftersom konsumenterna visar ett växande intresse för ekologiska produkter - såväl vad beträffar kvalitén som tillgången - borde djuraveln därför anpassas bättre till konsumentens nivå. Detta kräver en grundläggande omgestaltning av systemen för kvalitetskontroll och en ny policy till skydd för konsumenten.
Sett på lång sikt tror jag att konsumentens önskan om miljöfördragsamt producerade livsmedel öppnar betydande chanser för jordbrukssektorn, framför allt även i de förfördelade områdena i Sydeuropa. Det är emellertid tyvärr en illusion att tro att hela jordbruket i Europa kan bli ekologiskt. Hela marknaden för ekologiska produkter är för närvarande begränsad, och en utvidgning av sådana produkter borde främjas genom statsfinansierade program, med vilka lantbrukarna avlönas för exakt definierade miljöpolitiska insatser.
Jordbrukaren skall fritt få välja om han vill övergå till ekologiskt jordbruk. För att kunna garantera resultat skall jordbruket ske successivt, dvs som flytande och stegvis övergång, annars riskerar vi att det positiva mottagandet uteblir och folket inte längre känner någon motivation. Ribban ligger redan nu mycket högt, vilket inte under alla omständigheter kan värderas positivt.
Det är också absolut nödvändigt och viktigt att definiera det integrerade jordbruket för att ge detta område en skjuts framåt. Beträffande detta vill jag uttrycka mitt tack till kommissionsledamoten för hans inlevelse. Han har redan uppnått framstående resultat inom detta område i sina tidigare befattningar i hemlandet Österrike.
Jag tycker att det är absolut nödvändigt att vi öppnar marknadsföringsvägar för ekologiska produkter och främjar härmed sammanhängande finansieringar, framför allt i förfördelade områden och då speciellt i Sydeuropa. Jag tror också att EU skall finansiera annonskampanjer för ekologiska produkter, nämligen för folkhälsans skull, men också för att vidta åtgärder för kvaliteten och mot överproduktionen.

Santini
Herr ordförande! Bland de ca. 50 000 jordbruk i Europa som kan definieras " ekologiska" finns 15 500 i Italien. Och de fyra talare som hittills har yttrat sig är faktiskt samtliga italienare, inklusive Ebner, som, även om han använde sitt modersmål, trots allt tillhör Italien. Detta är ett vittnesbörd om det stora intresse som finns i vårt land för denna typ av jordbruk. Men vi har för länge sedan - det måste framhållas - med god marginal passerat den fas där detta var något nytt, en kuriositet på experimentstadiet: Från olika vegetabiliska produkter har vi nu gått över till ekologisk djuruppfödning med samma filosofi som grund, en filosofi som har två ansikten: å ena sidan respekten för den organoleptiska kvaliteten och, å andra sidan, den större avkastning som denna typ av jordbruk garanterar.
Det ekologiska jordbruket har nu sina egna inneboende ekonomiska parametrar: det garanterar produktion även i känsliga och svåra områden som parker och svårframkomliga bergsområden, det tillåter att man återskapar kulturer och traditioner som trängts ut av det intensiva, industriella jordbruket, det begränsar kostnaderna genom frånvaro av bekämpningsmedel och det lägre behovet av arbetskraft.
Men det ekologiska jordbruket är inte en total återgång till det förflutna, det är inte ett icke-jordbruk att jämföra med det nuvarande set aside -jordbruket. Det är helt enkelt en ny utvecklingsmodell, som startar i forskningen, går via en samhällskulturell snarare än agrikulturell tillämpning och som landar i en ärlig och öppen relation med konsumenten. Det önskvärda resultatet vore att koppla samman och harmonisera förordningen om vegetabilisk produktion med de mer känsliga kriterier som gäller för den animaliska produktionen. Detta är, vill jag påstå, den största förtjänsten med Barthet-Mayers betänkande - som även min grupp vill gratulera till - och framför allt anser vi att de principer som betänkandet vilar på är berömvärda.
Avslutningsvis kan vi bara hoppas att förslaget till betänkande skall bli en tydlig och hoppfull reaktion på den bitterhet och de skuggor som kastats över jordbrukssektorn genom den grumliga och dramatiska BSE-affären, som har fått ner hela Europas zooteknik på knä och som, framför allt, har skadat, kanske ohjälpligt, det känsliga förtroendet mellan producenter och konsumenter.

Anttila
Herr ordförande, bästa kollegor, jag gratulerar föredraganden, Barthet-Mayer, till betänkandet. En ökande skara konsumenter önskar allt mer ekologiskt producerade jordbruksprodukter och livsmedel. Denna ökande efterfrågan är på väg att skapa en helt ny marknad för jordbruksprodukter med högre producentpris. Inom EU har man ju i åratal försökt åstadkomma en bättre balans mellan produktion och konsumtion av jordbruksprodukter. Bl.a. reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992 syftade till detta. Det mindre produktiva, ekologiska produktionssättet för grödor och djur främjar för sin del en bättre balans mellan utbud och efterfrågan på jordbruksprodukter.
Den ekologiska odlingens obestridliga styrka ligger i strikta begränsningar för användningen av sådana gödningsämnen och bekämpningsmedel, som har skadlig inverkan på miljön eller som kvarlämnar rester i jordbruksprodukterna. Vi måste därför för den ekologiska jordbruksproduktionen få heltäckande, tillräckligt strikta gemensamma normer, som varje producent, som väljer ett ekologiskt produktionssätt, och förädlarna och handeln förbinder sig att följa. I efterlevnaden av reglerna krävs öppenhet av varje aktör i produktionskedjan, samt hög moral och företagsetik. BSE-krisen avslöjade och blottade vad som händer när företagaretiken och kontrollen brister. Den avslöjade också hur viktigt det är att kontrollera reglernas efterlevnad.
Den liberala gruppen anser den ekologiska, miljövänliga jordbruksproduktionen vara mycket viktig som svar på konsumenternas ökande efterfrågan. Vi anser det nödvändigt att dessa produkter får en så tydlig kvalitetsmärkning som möjligt. Konsumenterna måste få tillräcklig information för sitt val. Ursprunget, produktionssättet och bearbetningen måste alltid klargöras för konsumenten.
Betänkandet är som följd av de talrika omröstningarna i utskottet till en del motstridigt och ologiskt. Jag skulle verkligen ha önskat, att vi skulle ha mer tid för samarbete för att få mer konsekvens i betänkandet. I betänkandet finns på vissa ställen detaljerade föreskrifter och på andra ställen saknas de konkreta reglerna helt. I betänkandet tror man i alltför hög grad på delvis övernaturliga skötselmetoder som homeopati och fytologi. Enligt vår grupps mening finns det i betänkandet alltför mycket av undantagsregler av skilda slag, som i alltför hög grad sänker produktionens miljövänlighet och ekologiska följsamhet och som därmed minskar ekoproduktionens trovärdighet. Till exempel i Finland där förutsättningarna för ekologisk produktion är utomordentliga, krävs en omställningstid om tre år för den som går över till ekologisk produktion, medan det enligt betänkandet bara skulle krävas en omställningstid om tolv månader. I vissa fall skulle man också kunna använda foder som inte producerats ekologiskt. I en verklig ekologisk produktion skulle jag inte godkänna dylika undantag. I en verklig ekologisk produktion bör också produktionen av foder ske på den egna gården, eftersom ett foder som går genom mellanhänder innebär en ny risk.
Till slut, herr ordförande, en liten kommentar om översättningsfel. I den finska översättningen fanns länge orden avloppsvatten och avfall, när man talade om boskapens gödsel och gödselvatten.

Ordföranden
Herr Anttila, eftersom det var ett av era första inlägg i parlamentet ville jag inte avbryta er. Jag ber er dock att i framtiden anpassa era inlägg till tiden, därför att ni annars försätter presidiet i en svår ställning.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande, jag hoppas att Ni har överseende med maratonpratarna, för om man har mycket att säga behöver man också mycket tid. Det är viktigt att vi i dag äntligen pratar om förordningen om det ekologiska jordbruket vad gäller djuraveln. Som tur är har man redan kommit längre i praktiken än i politiken. Här skapas inga bestämmelser, utan här tänker man sig in i utvecklingen. Fischler, man kan gratulera Er och Österrike, eftersom 10 % av företagen redan har ställt om sig på ekologiskt jordbruk och många andra företag har för avsikt att göra detta. I Österrike kan man gott tala om att ekologiskt jordbruk inte längre är någon nisch, utan hör till det " normala jordbruket" . Genom detta ser man vart en utveckling, som vi egentligen alla måste anse vara välkommen, kan leda med politiskt stöd.
Även ekologiska rörelser har utfört prover, för hittills har det ju inte gått utan prov, och i praktiken har det lett till en utveckling för de konsumenter, som helt klart är intresserade av dessa produkter, och enligt vilken även köpkraften orienterar sig - om än med tvekan - till dessa produkter. Detta är den mest konsekventa formen av miljöskyddet och även av konsumentskyddet. Därför har vi väckt motion om att välja artikel 101 som rättslig grund, vilket bara är konsekvent och förhoppningvis även är något som Ni accepterar. Vi kommer att granska detta ärende i morgon i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och därefter genomföra en omröstning. Om denna rättsliga grund inte skulle komma till stånd, måste vi resonera om ändringsförslagen.
Som bekant är avvisas genteknik. Så vitt jag vet har kommissionen ännu inte kommit överens om en enda ståndpunkt. Därför kommer vi att väcka motion om en återremittering till utskottet, så att Ni inte har möjlighet att besluta Er för att inte hålla Er till vårt tidsenliga förslag. Då skulle vi finna oss i en kontrovers om detta ärende. Jag tycker att motionen är ytterst viktig och hoppas att även parlamentet kommer att följa den.

Nicholson
Herr ordförande, även jag skulle denna morgon vilja tacka föredraganden och välkomna betänkandet. Denna morgon har vi möjlighet att debattera någonting som står oss alla nära och att uttrycka våra åsikter om utvecklingen av ekologisk odling. Oavsett vilken bakgrund vi har, kan vi alla acceptera att en utveckling av ekologisk odling skulle vara till nytta för oss alla.
Jag skulle också vilja säga att när vi debatterar detta ämne, måste vi se till att vi se realistiskt på utvecklingen för ekologisk odling och tänka på produktionskostnaderna. Det kommer inte att främja framtiden för ekologisk odling om vi lägger fast så stränga regler att konsumenten inte har råd med det som produceras. Det finns en balans som vi måste hitta: produktionskostnaden får inte vara för hög eftersom det, enligt min åsikt, skulle strida mot sitt eget syfte.
Normerna måste vara enhetliga i alla medlemsstater och medlemsstaterna måste bli bättre på att uppmuntra vidare utveckling, särskilt genom att stödja unga jordbrukare som vill börja med ekologisk odling. Det är yngre jordbrukare som börjar med ekologisk odling som måste ta sig an denna enorma utmaning. Så medlemsstaterna måste stödja dem.
Jag hoppas att herr Fischler och kommissionen ser till att alla medlemsstater behandlar utvecklingen för ekologisk odling på ett jämlikt sätt. Detta har fram till nu inte varit fallet eftersom det finns olika stödstrukturer i olika medlemsstater. Jag har fått klagomål från min egen region i Nordirland, där människor inte kunnat - och inte kan - få det stöd som de behöver. Det kommer an på oss att se till att vi kan uppnå vad jag anser vara fantastiska mål.
Det är inte realistiskt att tro att ekologisk odling kan förse oss med all den mat som vi behöver i Europeiska unionen, men vi måste arbeta för att öka procentandelen. Vi måste se till att vi erbjuder ett alternativ för husmödrar så att de fritt kan välja den mat de vill köpa till sina familjer.
Det är med stor glädje som jag stödjer detta betänkande och jag håller särskilt med föredragandens realistiska inställning. Jag skulle definitivt inte stödja något som skulle sätta alltför stort tryck på de som vill börja med ekologisk odling och tycker att det är svårt.

Raschhofer
Herr ordförande, kära kollegor! Två områden är livs- eller till och med överlevnadsviktiga för människan: Hans miljö och hans föda. I dagens högteknologiserade värld är vi uppmanade att spänna en båge mellan dessa båda områden. Här behövs det således en helhetsbild och inte bara en ögonblicksbild av det ena eller det andra området. Denna proposition till förordning är ett vägvisande försök, eftersom den söker en utjämning mellan produktivitet å ena sidan och ekologisk jämvikt å andra sidan.
Speciellt BSE-krisen har klargjort för oss vart ett jordbruk som är helt och hållet inriktat på massproduktion med all dess excesser som transport av levande djur leder. Omdaningen av systemet mot ekologisk djurhållning och mot kvalitetskontroll är därför ett viktigt steg inte bara för bonden, utan framför allt för konsumenten. Mången god avsikt är dock inte förankrad i verkligheten.
Om man använder propositionen på biodling, är det ett faktum att det nästan inte någonstans i Centraleuropa kommer att finnas en biologisk biodling, eftersom ingen kan uppfylla kriterierna. Om man i stället betraktar vissa utvecklingsländers slappa hantering av märkningen av honung, leder detta system snabbt in absurdum. En märkning har dock bara egentlig mening, om det föreskrivs motsvarande stränga kontroller, så att konsumenten också kan lita på att förpackningen verkligen innehåller vad den utlovar.
Det är dock tvivelaktigt, om man vid användningen av genetiskt modifierade produkter över huvud taget kan tala om ekologiskt jordbruk. Sedan cirka 1, 2 miljoner österrikare - cirka en fjärdedel av de österrikiska valberättigade - understödjer anti-gen-folkinitiativet, kommer den österrikiske konsumenten väl knappast att dela denna mening.

Needle
Herr ordförande, mina damer och herrar. Ett av de uttryckliga målen med den nuvarande översynen av fördragen är att föra Europa närmare dess medborgare. Om detta inte bara är retorik utan ett verkligt försök att erbjuda EU-medborgarna den högsta möjliga livskvaliteten, är allmänhetens efterfrågan på hälsosam, säker mat till överkomliga priser ett av de områden där gemenskapens institutioner skulle göra klokt i att agera öppet. Därför är det, precis som sagts, tyvärr ironiskt, att trots att kommissionen lade fram förordningar om organiska grödor för flera år sedan, är det först nu som den har kommit ikapp med djurhållning och detta i kölvattnet på en massa hälsokatastrofer relaterade till mat. Dock är det bättre att föra denna debatt sent än aldrig, och den resulterande texten är ett givande försök att identifiera, reglera och nära hållbara former av jordbruk, som potentiellt erbjuder fördelar för miljön, konsumenterna och producenterna samt, naturligtvis, djuren.
Det är värt att notera att de tidigare grödoförordningarna har varit föremål för många ändringar. Som komplexiteten i parlamentets kommentarer har visat, kommer en ytterligare utveckling att vara önskvärd och nödvändig i det här fallet. Konsumenterna begär alltmer enkel information om köttet, äggen och honungen och bör kunna få internationellt skydd och råd som de kan lita på. En större stormarknadskedja berättade nyligen för mig att en fjärdedel av deras äggförsäljning nu är från frigående hönor. Så efterfrågan är uppenbar, men vilken är den rätta definitionen av " free range" , " farm laid" och " perchery eggs" ? Snygga etiketter på nöt och lamm säger att djuren varit uppfödda på gräs, men betyder det hela livet eller bara under en viss tid? Och vilka kemikalier har man givit dem samtidigt?
Det här betänkandet har försökt behandla ett brett spektrum av svåra tekniska frågor. Det har otvivelaktigt förbättrat kommissionens text och fru Barthet-Mayer bör gratuleras för sitt hårda arbete. Men om vi menar allvar med att göra dessa ekologiska processer konkurrenskraftiga, återstår en del att göra. Vi kan uppmuntra jordbrukare att sluta att bara se djuren som produktionsenheter och sätta upp höga krav på djurens välbefinnande och veterinärvård på gården och under transport. Därför ber jag om ert stöd för ändringsförslag 107, 108 och 109. Vi kan argumentera för ekonomisk stimulans. Vi kan skära i produktionskostnaderna genom färre ingångar och behandlingar och, vilket är mycket viktigt, vi kan öka antalet sysselsatta inom denna sektor. Detta kräver politisk vilja och handling för det allmännas bästa, så jag hoppas att kommissionen i dag talar om att den ser detta som en start, inte en avslutning och att den också kommer att anmoda medlemsstaterna om åtgärder.

Keppelhoff-Wiechert
Herr ordförande, herr kommissionsledamot Fischler! EU: s jordbruk har ingen framtid, om vi bara talar om ekologisk produktion och betraktar det konventionellt drivna jordbruket som utgående modell. Det retar mig också - och det är vilseledande - att många hela tiden utmålar BSE som ett spöke av intensivt jordbruk. I Tyskland upptäcktes det senaste BSE-fallet i en ekologisk verksamhet.
Jag gratulerar föredraganden Barthet-Mayer för hennes betänkande. Med propositionen för att inbegripa området djurprodukter i den befintliga EU-förordningen har kommissionen tagit ett viktigt steg mot en omfattande reglering av den ekologiska produktionen. Inom ramen för denna produktion är djurprodukterna, dvs. i huvudsak mjölk och kött, av utomordentlig betydelse, eftersom det största vinstuttaget generellt sker här i jordbruksproduktionen. För att skapa en varaktig utveckling för den ekologiska produktionen inom EU är det därför av utslagsgivande betydelse att skapa en lagreglering. I detta sammanhang måste vi vara på det klara över att denna produktionsgren först är i nybörjarstadiet, och det gäller därför att skapa regleringar, som gör det möjligt för jordbruksföretagen, bearbetningsföretagen och livsmedelsdetaljhandeln att snabbt och utan oskälig kostnad bygga upp detta marknadssegment.
Det stora antal ändringsförslag som lämnats in till propositionen i de parlamentariska överläggningarna visar att vi här inte bara har att göra med en svår fråga, utan också med en mycket komplicerad rättstext. Sett ur min parlamentsgrupps synvinkel vore det därför mycket önskvärt, om vi kunde lyckas med att avsevärt förenkla propositionen och även göra den förståelig för jordbrukarna i företagen. Varje extra detaljreglering innebär alltid en ökad kostnad för kontroll.
Ett väsentligt kriterium för den ekologiska produktionen är utan tvekan att garantera den så gott som uteslutande användningen av fodermedel ur ekologiskt jordbruk. Därför borde målet vara att inom ramen för en rimlig övergångstid garantera den faktiskt uteslutande användningen av ekologiskt fodermedel. I detta sammanhang tror jag lite på kommissionens föreställning att föreskriva en de fakto helt självständig skötsel för ekologiska företag. EU: s ekologiska förordning får inte vara något spelsätt för ideologiska maximalföreställningar, utan måste utgöra en vettig rättsram. Om någon går utöver detta med speciella ålägganden, måste det stå honom fritt att göra så. Det får emellertid inte med tvång åläggas alla andra.
Under den korta tid som jag har till förfogande kan jag naturligtvis bara gå in på några speciellt viktiga ärenden. Hit hör frågan, om det verkligen behövs någon ny extra djurenhetskod. Avgörande är väl att garantera en boskapsbesättning per hektar i den ekologiska produktionen. Detta åstadkoms genom de befintliga djurenhetskoderna, eller genom gränsdragningarna enligt nitratriktlinjen. Jag röstar därför för att fastställa nitratbegränsningen enligt nitratriktlinjen eller en schablonmässig övre gräns á 2 storboskapsenheter per hektar. Det är självklart en stor brist att det på många håll saknas en precisering. Allmänna beskrivningar eller önskedrömmar borde inte ha någonting att söka i denna rättstext. Vi borde bara fatta precisa regleringar i EU: s ekologiska förordning, som även går att försvara. I annat fall bidrar vi till att göra producenter och konsumenter osäkra. Jag opponerar mig också emot regleringar som i praktiken inte är möjliga att sätta sig in i, t ex vad gäller honung.
Min tid har gått ut, men kommissionsledamot, jag kan med svårighet föreställa mig att vi bygger upp en trafikreglering med hänvisningsskyltar för bina, vart de får flyga och vart inte. Då skulle den tyska pressen återigen få vatten på sin kvarn!

Guinebertière
Herr ordförande, det ekologiska jordbrukets nuvarande plats och potentiella utveckling framställs i Barthet-Mayers betänkande på ett noggrant och detaljerat sätt och jag gratulerar henne varmt till det.
Det ekologiska jordbrukets potentiella utveckling hänger samman med säkerhetsbehov, med kvalitet och med konsumenternas förtroende för livsmedel, med deras oro för miljön, med respekt för djurens välbefinnande, med konsumenternas avvisande av genmodifierade organismer och användning av kemiska syntesprodukter.
Det ekologiska jordbruket utgör ett alternativ för de jordbrukare som är måna om sin livs- och arbetskvalitet och som vill ha en jordbruksproduktion som tar större hänsyn till den naturliga miljön. Det ekologiska jordbruket gör det möjligt att bevara ett tätt socioekonomiskt nätverk i känsliga landsbygdsregioner med ett starkt medvetande om den roll och de ansvarstaganden som jordbruket har i bevarandet av ekosystemet och den biologiska mångfalden, samtidigt som det producerar hälsosamma kvalitetsprodukter.
Det betänkande som har kompletterats med ändringsförslag utgör en sammanhängande helhet som vi kommer att rösta för och den förordning som därmed ändras kommer att tillämpas omedelbart i alla stater, utan konkurrenssnedvridningar. De franska ekologiska jordbrukarna är anhängare av bestämda gränser i fråga om beläggningstäthet per kvadratmeter i byggnader, respekt för hälsosamma fria ytor, en fastställd andel livsmedel som kommer från ekologiska jordbruk, begränsningar gällande allopatisk behandling och lägsta slaktålder.
Utvecklingen av det ekologiska jordbruket är endast möjligt om konsumenterna också har fullt förtroende för kontroll- och certifieringssystemen. På så sätt kommer varje stat att ha en roll att spela för den här säkerheten, naturligtvis i samförstånd med kommissionen. Men se upp, en alltför snabb utveckling av det ekologiska jordbruket kan försvaga det, låt oss vara uppmärksamma på det, Barthet-Mayers seriösa arbete bör hjälpa oss i det avseendet. Vi kommer att rösta för hennes betänkande.

Mulder
Herr ordförande! Även mitt erkännande för Barthet-Mayers entusiastiska arbete. Bara synd att det är så många ändringsförslag. Jordbruket, herr ordförande, måste uppfylla kundernas efterfrågan. Det är uppenbart att det kommer en allt större efterfrågan på biodynamiska produkter och därför är det logiskt att kommissionen har föreslagit en reglering för att förekomma konkurrensbegränsning. Det förefaller oss väsentligt i denna reglering. Vi måste fastställa regler så att dessa kan tillämpas överallt i Europeiska unionen så mycket som möjligt och på samma sätt.
Regioner är emellertid inte lika och jag skulle därför vilja plädera för, och i olika ändringsförslag har det redan sagts, att det skall finnas en viss flexibilitet för vissa regioner. Jag tror även att det under en övergångsperiod måste finnas en viss flexibilitet. Den kan inte vara lika överallt och den måste vara så kort som möjligt för att uppmuntra jordbrukare att gå över till biodynamisk odling.
Jag är helt överens med Keppelhoff att det inte är logiskt att alla produkter måste komma från det egna företaget. Där samarbetsformer med andra jordbrukare är möjliga, måste de uppmuntras. Autarki är faktiskt fel.
Till sist, herr ordförande, är det väsentligt att det kommer en europeisk logotyp för biodynamiskt odlade produkter som är erkänd och allmänt igenkänd i hela Europeiska unionen. Detsamma kommer även att gälla, och Ettl har redan sagt det, för produkter från det integrerade jordbruket. Jag hoppas att senare i år få publicera ett initiativbetänkande om detta.

Iversen
Herr ordförande, jag är glad för att vi idag kan diskuterat ett förslag inom lantbruksområdet som för en gångs skull går i rätt riktning. Kommissionens förslag om att ta med djur i direktivet om ekologisk produktion är självklart en reaktion på konsumenternas krav. Ett krav som förstärktes av galna ko-krisen. Med detta förslag har vi en möjlighet att få fler lantbrukare att ta steget att gå över till ekologisk drift och samtidigt gagna miljön. Därför är det så viktigt att det i de regler som vi ställer upp för de europeiska ekologiska lantbruken finns en ordentlig balans mellan omställningstid och kvalitetsvärdering. Med detta menar jag att det inte är till någon nytta att kräva tre års omställningstid innan lantbrukaren kan sälja sina produkter som ekologiska eller använda sina grödor som ekologiskt foder. Reglerna skall inte göra det nästintill utopiskt för en lantbrukare att leva på ekologisk odling. Det kanske är det som är meningen med förslaget.
Det finns en stor efterfrågan bland konsumenterna på varor som inte är genetiskt modifierade. Den ekologiska lantbrukaren i Europa vill inte ha genetiskt modifierade organismer i sina produkter och förbudet är redan inarbetat i codex alimentarius. Det är enligt min mening en önskan som vi skall stödja eftersom de är de enda varorna som vi vet att de i vart fall inte har använt genetiskt modifierade organismer. Jag tror att det är viktigt att vi är mycket lyhörda för de krav som framställs inom detta område.
Därutöver vill jag gärna säga att konsumenterna självklart skall ha garantier för att de varor som de köper såsom varande ekologiska, verkligen är det också. Därför skall det finnas en kontroll för ekologiska varor som fungerar och slutligen är det en fördel att ha en EU-märkning inom gemenskapen som kan säkra att konsumenterna kan känna igen de varor som är godkända på EU-nivå som ekologiska. Det tror jag är ytterst viktigt om vi överhuvudtaget skall göra oss någon förhoppning om att tillit skapas till detta. Bara på det sättet kan man vara säker på att konsumenterna vet vad de får för pengarna.
Jag vill avsluta med att säga att jag tycker att föredragandens förslag är bra och att vi som så många andra ännu en gång bör tacka föredraganden.

Redondo Jiménez
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar, syftet med detta förslag är att uppnå de mål som gäller för förordning 2092/91, som enbart berörde växtproduktionen, genom att utöka tillämpningen att även gälla djurproduktion för att upprätta likvärdiga konkurrensförhållanden för produkter från Europeiska unionen med den ekologiska jordbrukssektorn och för att garantera fri cirkulation för ekologiska produkter inom Europeiska unionen. Syftet är också att förbättra konsumentens tilltro för nämnda produkter och att främja en jordbruksverksamhet som svarar mot en ökad efterfrågan från konsumentens sida och som dessutom har en gynnsam påverkan på miljön.
I förslaget definieras de grundläggande målen för ekologisk animalieproduktion, som t ex dess utnyttjande av marken, specifika regler för de huvudparametrar som styr uppfödningsverksamheten, som djurens ursprung, egenarterna i en ombyggnad av en produktionsanläggning till ekologiskt jordbruk, utfodring av djur, veterinärbehandling och kontroller samt villkoren kring inhysning och hållande av djur. Jag måste ändå påpeka att dessa bestämmelser i något fall är föga konkreta, eftersom de för vissa arter inte är mer än en principdeklaration, som inte leder till sakliga förhållanden som skall uppfyllas av operatörerna och kontrolleras av myndigheter och kontrollorgan.
Å andra sidan är den krav- och detaljnivå som föreskrivs i bestämmelserna inte homogen för de olika djurarterna. För fågel är t ex bestämmelserna maximalt utvecklade, medan de för övriga arter inte konkretiserats alls, utan lämnat viktiga kriterier eller hela djurarter som omfattas av djuruppfödningsverksamhet, som t ex kaniner, hängande i luften. Hur som helst, vi har väntat på svaret sedan länge och även om det finns bestämmelser som reglerar den ekologiska produktionen på nationell nivå, anses det nödvändigt med regler som på unionsnivå harmoniserar nivån för denna typ av produktion, tillräckligt flexibla för att garantera den regionala mångfalden.
Dessutom vill jag peka på att vi i mitt land har de förutsättningar som gynnar en utveckling av ekologisk animalieproduktion, eftersom vi där har bevarat ett viktigt genetiskt arv av inhemska raser av nötboskap, får, getter och svin, de flesta mycket kraftiga och anpassade till miljön, vilket gynnar en omfattande uppfödning och exploatering. Man har nått målsättningar inom detta ekologiska område vad gäller tamfågel, som hållits av tradition, och biodlingen har utvecklats till att ge högkvalitativa produkter på grund av mängden och variationen av den befintliga honungsfloran.
Antagandet av denna förordning anses vara positivt inom den ekologiska produktionssektorn, samt fördelaktig för konsumenterna, eftersom man kan se en ökande efterfrågan på dessa produkter från det ekologiska jordbruket, vilket samtidigt gynnar ett införande av blandade odlingssystem med boskapsuppfödning, vilket ger fördelar vid denna typ av exploatering, men, mina damer och herrar, vi får inte skapa en lag som slår tillbaka. Som våra kollegor Fantuzzi och Keppelhoff-Wiechert sagt är detta en sekundär verksamhet, ett komplement till det traditionella jordbruket, som börjar bana väg och som vi inom vår grupp stöder helhjärtat. Jag ber att få gratulera Barthet-Mayer.

Poisson
Herr ordförande, ärade kolleger, först och främst är jag angelägen om att berömma Christine Barthet-Mayer för hennes allsidiga och vassa betänkande om det här framtidsområdet - det ekologiska jordbruket.
Till följd av galna ko-krisen har vi sett de europeiska konsumenternas oro växa, i fråga om livsmedels kvalitet och ursprung. Inför det 21: a århundradet, då det talas mycket om utvidgningen mot öst, om en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, om konferensen i Cork, om ett hållbart jordbruk, är det ekologiska jordbruket ett alternativ som inte skall försummas av de jordbrukare som önskar bevara eller återfinna en livskvalitet och ett speciellt sätt att arbeta, genom en produktion som är mindre intensiv och som tar större hänsyn till naturliga kretslopp.
Det ekologiska jordbruket gör det också möjligt att upprätthålla och uppvärdera regioner på tillbakagång, ja till och med övergivna regioner. Det ekologiska jordbruket har sedan några år tillbaka fått gehör i de finare kretsarna. Svunna är de tider då man betraktade "eko "jordbrukarna som oupplysta hedningar. Idag utvecklas det ekologiska jordbruket på ett regelmässigt och harmoniskt sätt, eftersom marknaden för ekolivsmedel ökar med 15 % per år. Det är av den anledningen som vi, såsom valda ansvariga, måste fastställa mycket noggranna regler och kontroller, såväl som seriösa produktcertifikat, för att garantera dessa ekoprodukters produktionssätt och ursprung för konsumenterna.
Det ekologiska jordbruket, som fortfarande är föga utvecklat på global nivå, är fortfarande en spjutspets. Det är av den anledningen som jag kommer att ställa mig positiv till det här betänkandet, som är mycket tekniskt men ack så nödvändigt för jordbrukets intresse i allmänhet och i synnerhet i Europa.

Olsson
Herr ordförande! Först vill jag gratulera Barthet-Mayer till ett bra betänkande. Sedan vill jag stanna upp ett ögonblick och fundera över ordens valör, eftersom vi använder begreppet ekologiskt jordbruk på något som omfattar en procent av jordbruksproduktionen. Det visar egentligen inte någonting annat än att vårt samhälle är väldigt syntetiserat och att vi har alltför stor tilltro till icke hållbara produktionsmetoder. I det sammanhanget innebär naturligtvis det ekologiska jordbruket ett väsentligt tillskott, en spjutspets i utvecklingen.
Jag vill gärna säga att även om vi i Sverige inte har lyckats lika bra som man gjort i kommissionär Fischlers Österrike, så genomdrev vi för några år sedan en målsättning om tio procent ekologisk odling till sekelskiftet. Vi är nu i snabb takt på väg dit, vilket jag finner väldigt tillfredsställande.
Det gäller att skapa ett regelverk som är ganska enkelt. Jag har en särskild synpunkt vad gäller genteknik därför att jag tror på gentekniken som sådan. Men eftersom vi i dag inte kan göra någon skillnad mellan god genteknik och dålig genteknik, så måste vi säga att alla genmodifierade organismer skall vara förbjudna i den ekologiska odlingen. Det är inte självklart att det skall vara så för all framtid, eftersom gentekniken kan hjälpa oss bort ifrån icke naturliga metoder i andra sammanhang.
Låt mig avsluta med att säga att det är viktigt att vi inte är för krångliga, för klåfingriga. Det finns nämligen ibland en ohelig allians mellan de största tillskyndarna till ekologisk odling och de värsta motståndarna; de vill göra regelverket alltför komplicerat och krångligt. Jag vill att vi eftersträvar hårda men enkla regler och alltmer ekologiskt jordbruk.

Hardstaff
Herr ordförande, även jag skulle vilja framföra mina gratulationer till fru Barthet-Mayer för hennes utmärkta betänkande och särskilt för hennes arbete med att formulera kompromissändringar tillsammans med de många andra ändringsförslagen som kommit in till utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Under mer än 25 år har oron växt i Europa för hur vi producerar livsmedel i strävan efter allt högre produktionsnivåer. Oron centreras kring att det som borde vara grunden för en god mänsklig hälsa - vår mat - faktiskt bidrar till dålig hälsa genom en överanvändning av insektsmedel, ogräsmedel, konstgödning, artificiella hormoner, rutinmässig användning av antibiotika och olämpligt djurfoder. Som ett resultat av detta har många av de djur som vi äter också dålig hälsa och lider i många fall dessutom av vanvård. Allt detta har lett till ett intresse för ekologisk odling som ett sätt att garantera att den mat som produceras är fullständigt hälsosam.
Förslagen framför oss handlar mycket om bestämmelser för att garantera att konsumenter som köper ekologiska djurprodukter verkligen får mat som har producerats naturligt från djur som fötts upp på hälsosamt naturligt foder samt hållits icke-intensivt under humana förhållanden. Detta betänkande handlar inte om djurens välbefinnande per se utan om god boskapsskötsel och att undvika stress för djuren. Både det sätt som de föds upp på och hur de transporteras är av stort intresse för många konsumenter. Därför vädjar jag om stöd för ändringsförslag 107, 108 och 109 om djurtransporter och utrymme vid uppfödning av kycklingar och kalvar.
Naturligtvis kommer inte allt europeiskt jordbruk att bli ekologiskt. Men genom att ställa upp ett exempel av hälsosam, djurvänlig boskapsskötsel, visar jordbrukare som väljer den här vägen andra vad som kan göras. Redan nu förekommer en övergång från vanlig sädesodling till integrerad sädeshantering, som i stort bygger på ekologiska idéer, även om det inte är fullständigt ekologiskt. Det finns två demonstrationsgårdar i mitt valdistrikt i Lincolnshire. Jag hoppas att åtgärderna som ligger framför parlamentet i dag på samma sätt kommer att uppmuntra inte bara fullständigt ekologisk djuruppfödning utan även en allmänt förbättrad boskapsskötsel av ickeekologiska jordbrukare, särskilt vad gäller uppfödande av kycklingar och kalvar, detta i linje med konsumentkraven.

Cunha
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot och kollegor! Som vi vet avser det nuvarande förslaget till förordning att tillämpa den sedan 1991 existerande förordningen för animalieproduktionen på produktionen av jordbruksgrödor. Synd bara att den kommer flera år försent, men som man brukar säga " det är bättre sent än aldrig" .
Som flera kollegor redan nämnt utgör vare sig definitionen och främjandet av den ekologiska produktionen eller den storskaliga produktionen av jordbruksprodukter i sig självt ett undermedel för att lösa de problem som finns inom vårt europeiska jordbruk. Man måste också hålla i minnet att det ekologiska jordbruket av tekniska skäl inte kan användas under flertalet omständigheter, särskilt i områden med små eller mycket små jordbruk.
Man måste också vara medveten om att det ekologiska jordbruket som regel innebär högre produktionskostnader, åtminstone i inledningsfasen, eftersom det är ämnat för en konsumtionselit med större köpkraft. Men trots detta utgör den ekologiska produktionen otvivelaktigt en lovande dimension av det europeiska jordbruket av tre huvudsakliga skäl: Först och främst, för att det lättare kan få konsumenternas förtroende, trots att det ekologiska jordbruket inte är den enda säkra jordbruksformen; för det andra, för att det ekologiska jordbruket är ett sätt att höja värdet på de produktiva resurserna, exploateringssystemen eller på jordbruket inom de regioner som på annat sätt skulle få svårigheter att konkurrera, särskilt efter GATT-avtalet; för det tredje, för att det inbegriper en respekt för de agro-ekologiska villkoren och just därför utgör en viktig möjlighet att åter knyta samman jordbruket med miljö och natur.
Som jag sa förut, är ingen politisk strategi ensam kapabel att lösa problemen med ett så heterogent europeiskt jordbruk som vårt. Inte det ekologiska jordbruket, inte heller kvalitetspolicyn, inte pris- och marknadspolitiken eller ens strukturpolitiken är kapabla att ensamma lösa dessa problem. Alla olika politiska strategier är nödvändiga, men måste vara balanserade mellan sig och verka på ett tydligt sätt. Det är därför nödvändigt att den gemensamma jordbrukspolitiken utvecklas mot en större balans mellan dessa komponenter eftersom den tidigare var, och även nu är, djupt obalanserad, vilket de 90 % av budgeten som tillägnats pris- och marknadsdelen visar, och endast 10 % har tillägnats strukturåtgärder och obetydligheten i budgeten påverkar kvalitetspolicyn och den ekologiska jordbruksproduktionen.
Vi behöver ännu utveckla landsbygdspolitiken, som utgör en betydande del i den framtida balanserade jordbrukspolitiken som kan ge svar på alla europeiska jordbrukssystem och inte bara i förhållande till några. Jag vill slutligen påminna om att det är grundläggande att man också arbetar för att kräva en trovärdig certifiering från producentföreningarna och att man försäkrar sig om att reglerna om den ekologiska produktionen vid nästa GATTrunda skall vara lika för alla kommersiella parter för att på så sätt undvika en snedvridning av konkurrensen från tredje land.
Jag skulle bara som avslutning vilja gratulera vår kollega Barthet-Mayer till det mycket seriösa, djupgående och professionella arbete som hon lagt ned på sitt betänkande.

Piha
Herr ordförande, ren mat, som produceras nära konsumenten är ett viktigt egenvärde för oss i Europa. Därför borde EU uppmuntra ekologisk eller organisk jordbruksproduktion och aktivt försöka finna medel för att stödja denna produktion. Därför ett tack till föredraganden.
Barthet-Mayers betänkande har emellertid utarbetats i en hast och det märks kanske också av resultatet, bl.a. av antalet ändringsförslag. Betänkandet fördjupar sig i små detaljer utan att tillräckligt gå in på sakens grundläggande frågor. Man har till exempel inte tillräckligt beaktat unionens nordliga dimension.
Redan nu påminner EU ur den enskilde medborgarens perspektiv mer om ett stort jordbruksprojekt än om ett stort, allomfattande samarbetsprojekt. Sextio procent av EU: s budget går numera till jordbruket och det finns ingen anledning att öka detta belopp. Genom att ge det redan existerande gemenskapsstödet till jordbruket en ny inriktning, skulle man emellertid kunna finna medel att också på EU-nivå stödja den ekologiska jordbruksproduktionen. Motionerna om en enhetlig beskattning går emellertid för långt. Europaparlamentet borde då och då minnas principen "hold your horses ": beskattningen bör också i fortsättningen i enlighet med närhetsprincipen förbli en nationell angelägenhet.
För att det ekologiska jordbruket skall kunna stödjas måste det utgå från ekologiska metoder. Därför måste man förbjuda användningen av exempelvis växter, som härrör ur genetiskt modifierade organismer, för livsmedel eller i förädlade produkter, eftersom vi tillsvidare saknar tillräcklig kunskap om följdverkningarna.
I betänkandet behandlas också djurtransporterna. Åtminstone för den finländske konsumenten är det viktigt att få garantier för att transporterna genomförs så att man minimerar stressen hos djuren och att de görs på ett moraliskt riktigt sätt. Även om det är svårt att harmonisera de frågor som gäller ursprungsmärkningen, kräver åtminstone konsumenterna i Finland information om hur djurtransporterna genomförts och om det geografiska ursprunget för odlade produkter, och enligt min mening har de också rätt till detta.
I Finland är man van vid att i animalieproduktionen upprätthålla höga standardkrav, också vad beträffar djuren. Därför anser jag att det i betänkandet också finns vissa skenheliga drag. I viss mån verkar det som att om en fransk gourmet anser gåslever vara en delikatess, som smälter i munnen, tar man inte i tillräcklig grad hänsyn till djurens intressen. I vår iver att standardisera glömmer vi ofta att en europeisk standard inte medför förändringar, utan det är bara ett förändrat förhållningssätt hos människan i Europa som leder till resultat.

Fischler
Herr ordförande, mina mycket ärade damer och herrar! Först och främst får även jag tacka föredraganden av betänkande, Barthet-Mayer, men även utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, såväl som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd så mycket för deras utmärkta arbete. Utskotten har arbetat för en reell förbättring av propositionen, inte bara i grundläggande frågor, utan även i många tekniska enskilda frågor. Sedan den grundläggande regleringen för ett ekologiskt jordbruk infördes 1991 i och med förordning 2092, har denna hela tiden tilltagit i betydelse i Europeiska unionen. Dessutom har förordning 2078 från 1992 över miljöfördragsamma och landskapsvänliga produktionssätt också bidragit till denna utveckling. Den bestående regleringen för växter måste dock snabbt ersättas genom en reglering för den ekologiska djurhållningen, så att alla ekologiska näringsmedel produceras i ett klimat av ren konkurrens, och konsumenten ges ett högt mått av förtroende.
I betänkandet läggs stor tonvikt vid ett förbud av nyttjandet av genetiskt modifierade organismer och därav framställda produkter i det ekologiska jordbruket och vid bearbetningen av ekologiska produkter. Denna uppfattning delas av de ekologiska producenternas förbund och de flesta medlemsstaterna. Därför accepterar kommissionen att användningen av genetiskt modifierade organismer och produkter från dessa inte motsvarar vad konsumenten för närvarande förväntar sig av ekologiskt framställda jordbruksprodukter och livsmedel.
Därför är kommissionen beredd att ta upp detta förbud i motsvarighet till ändringsförslag 8, 26, såväl som 24 och 28, sista meningen i ett övervägande i förordningen och i de grundläggande artiklarna 5 och 6 i förordningen. Dock måste begreppet genetiskt förändrade organismer definieras exakt. Dessutom skall man i förordningstexten referera till definitionen av riktlinje 220/90 om det avsiktliga frisläppandet av genetiskt modifierade organismer. Därigenom skulle dock ändringsförslag 13, 14, 35, 36, 41, 52, 63, 73 och 112 bli överflödiga, eftersom detta förbud bara skulle upprepas på olika ställen i motiveringarna och i de tekniska bilagorna.
Upprepningen av förbudet på några grundläggande ställen i bilaga I i enlighet med ändringsförslag 64 kan dock bifallas. Detta gäller principiellt även för ändringsförslag 97 och 99, såtillvida de anpassar bestämmelserna i bilaga VI till det generella förbudet i förordningsartiklarna.
Som rättsligt underlag, mina damer och herrar, anser kommissionen att artikel 43 är lämplig. För det första beträffar nämligen denna åtgärd i första hand regleringen och främjandet av ekologisk produktion och har därför inga hälsopolitiska mål. För det andra handlar det om att integrera aspekten av djurproduktionen i en befintlig rättslig ram, i en befintlig förordning, nämligen över det ekologiska jordbruket. Därför borde även rättsunderlagen enligt vårt sätt att se det vara koherenta. Därför kan jag inte bifalla ändringsförslag 110.
Ändringsförslag 21 och 87 är såtillvida antagbara för mig, eftersom märkningsregler och kontrollbestämmelser i förordningen omedelbart även utvidgas på djurprodukter, för vilka exakta produktionsregler först kommer att utarbetas vid en senare tidpunkt. Däremot tycker jag att det behövs ännu en grundlig undersökning för ändringsförslag 20 om utvidgning av regleringen till märkning och marknadsföring av ekologiskt djurfoder och för ändringsförslag 23 och 29 om speciella åtgärder för brott och straffbestämmelser.
Dessutom fruktar jag att hela genomförandet av förordningen skulle överlastas genom extra ålägganden på grund av dessa ändringar, eftersom kommissionen och medlemsländerna bara har begränsade medel och möjligheter till sitt förfogande för detta ändamål. Kommissionen är dock beredd att ännu en gång ta dessa ärenden i övervägande inom ramen för en framtida ändring av förordningen.
Ändringsförslag 22 för förbättring av skyddet av vissa uttryck, som ofta används för att beteckna ekologiska produkter, kan jag bara välkomna. Den första delen av ändringsförslag 24 och 113 om strykning av hänvisningarna över omställningen vid märkning av djurprodukter kan jag acceptera, likaväl som ändringsförslag 30 beträffande ursprungsintyg för djurprodukter i hela produktions- och saluföringsprocessen.
Om införandet av en motsvarande EU-logotyp kan jag försäkra Er att kommissionen så snart som möjligt kommer att börja med förberedelserna. Jag tycker dock att den tidpunkt 1 januari 1998 som nämns i ändringsförslag 31 är orealistisk och därför inte acceptabel. Även propositionen i ändringsförslag 32 - att också använda myndighetslogotypen för produkter från tredje land - kan kommissionen inte bifalla, eftersom varken de eller medlemsstaterna har en konstant och direkt kontroll över den exakta användningen av föreskrifterna och deras övervakning i tredje land.
Ändringsförslagen om ett iordningställande av nödvändiga budgetmedel för att genomföra förordning 2092 har jag med intresse tagit kännedom om. Utan exakt beräkning av de berörda medlen kan jag visserligen inte formellt anta dessa ändringsförslag, men jag kommer sörja för att lämpliga medel viks inom ramen för det normala budgetförfarandet, och jag hoppas även på parlamentets stöd, så att de nödvändiga medlen för denna sektor verkligen kan ställas till förfogande.
Till sist vill jag berömma parlamentet för att det inte har sparat någon möda på att enskilt granska de många tekniska kraven på den ekologiska djurhållningen. För kommissionen ger ändringsförslag 5, 6, 9, 10, 11, 16, 19, 22, 27, 34, 47, 48, 49, 55, 56, 60, 62, 66, 67, 69 till 72, 74, 75, 82, 88, 93, 94, 111, 116, 119, 124 och 125 tekniska eller redaktionella förbättringar till den ursprungliga propositionen, som den gärna övertar i oförändrat skick eller i princip eventuellt med en lämpligare formulering.
Däremot kan kommissionen inte samtycka till de tekniska och redaktionella förbättringarna av ändringsförslag 1, 4, 12, 15, 17, 18, 25, 33, 38, 40, 41, 46, 51, 54, 57, 61, 65, 77 till 80, 85, 90, 95, 96, 98, 100, 102, 105 till 109, 114, 115, 118 och 120 till 122.
Delvis antagbara är ändringsförslag 2, 3, 7, 37, 42 till 45, 50, 52, 53, 58, 59, 63, 68, 76, 81 till 84, 86, 87, 89, 91, 92, 103, 117 och 123, men även här i förekommande fall med lämpligare formuleringar.
Mina damer och herrar! Kommissionen är övertygad om att denna förordning efter sitt godkännande kommer att bidra till en vidareutveckling av det ekologiska jordbruket i gemenskapen och på så sätt motsvarar konsumentens växande intresse för dessa produkter.
Avslutningsvis får jag ännu en gång tacka Er, Barthet-Mayer, för Er insats vid utfärdandet av detta förträffliga betänkande, och parlamentet för dess ytterst positiva bidrag till denna debatt.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Fischler.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer i princip att äga rum i morgon eftersom det är nödvändigt att invänta yttrandet från utskottet för juridiska frågor om en förändring som har att göra med den rättsliga grunden i betänkandet.

Jordbruk och sammanslutningar av producentgrupper
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0132/97) av Redondo Jiménez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning:
I.om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet (KOM(96)0058 - C4-0234/96-96/0044(CNS))II.om förbättring av villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (KOM(96)0058 - C4-0235/96-96/0045(CNS))III.om producentgrupper och sammanslutningar av dessa (KOM(96)0058 - C4-0236/96-96/0046/CNS)).

Redondo Jiménez
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar, vid antagandet förband sig rådet att kodifiera bestämmelserna rörande mål 5A, eftersom gällande texter på grund av att de ändrats mer än ett dussin gånger sedan de antogs, blivit svårlästa och föga begripliga för den som inte är specialist på jordbruksstrukturpolitiken. Rådet föreslår en ändring av förordning nr 2328 från 1991 om effektiviteten i jordbruksstrukturerna, förordning nr 866 från 1990 om villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter och förordning nr 1360 från 1978 om producentgrupper.
Å andra sidan förefaller det lämpligt att, vad gäller förordning nr 2328 från 1991 om reglering av kompensationsbidrag i missgynnade områden, vars begränsningskriterier finns angivna i rådets förordning nr 268 från 1975, införa denna förordning i den nya texten till förordning nr 2328. Man har infört de ändringar som förenklar texten och förståelsen av formuleringarna och även försökt behålla numreringen, för att undvika svårigheter med memoreringen för vardagsanvändare av texten, och man har flyttat beloppen för bidragen enligt förordning nr 2328 till en bilaga, för att underlätta periodisk aktualisering.
Detta försök att möblera om texterna och förbättra läsbarheten går längre än en ren kodifiering, både vad gäller omfattning och den nya versionen av förordningen. Därför blir kodifieringen en grundläggande förändring, som leder till att man föreslår att de tre förslagen skall göras om till en förordning. Det föreslås också ändringar i vissa frågor, som utan att utgöra grundläggande aspekter, förtydligar och förbättrar innehållet i texterna och underlättar tillämpningen.
Jag skulle vilja peka på det som förbättrar effektiviteten i jordbruksstrukturerna på följande punkter: för det första, förbättra definitionen av direktförsäljning av produkter från en verksamhet, eftersom det finns svårtillgängliga verksamhetsplatser för vilka man bör medge en lätt åtkomlig försäljningsplats, under förutsättning att man säljer produkter som endast och uteslutande producerats vid nämnda verksamhetsplats. För det andra, anser vi, vad gäller energibesparingen, att bistånd till investeringar för en minskad vattenförbrukning vid dessa verksamheter kan vara ett tänkbart alternativ. Alla människor är medvetna om de strukturproblem som torkan ger och att det som gynnar vattenbesparing, som minskar förbrukningen, bör gynnas i denna text, sammanföras och poängteras. För det tredje och vad gäller upphävandet av biståndet till svinsektorn, föreslår vi ett undantag: bergssvinet, som i mitt land påverkar det iberiska svinet, eftersom det gynnar det typiska ekosystemet, är inte förorenande, och verksamheten bedrivs på de utbredda grässlätterna. För det fjärde bör definitionen av ägg- och tamfågelsektorn kompletteras i förordning nr 277/85. För det femte borde återuppförandet av strukturella element som förstörs eller skadas genom naturkatastrofer omfattas av de exceptionella undantag som föreslås för begränsningarna i stycke 3 i artikel 12.
Jag vill hur som helst gratulera kommissionen till att den går vidare med detta återinförande av lagstiftningen i jordbruksstrukturella frågor, eftersom det påverkar konsolideringen av jordbruksstrukturpolitiken och för att man fastställer grunderna för två viktiga utmaningar som nu föreslås: reformeringen av strukturfonderna och utvidgningen till de central- och östeuropeiska länderna. Strukturpolitiken bör vara ryggraden för landsbygden och denna ryggrad får aldrig utgöras av enbart turism eller konsthantverk, utan bör grundas på jordbruks- och boskapsverksamheter som åtminstone garanterar ett upprätthållande av tillräckliga resurser för uppfyllande av uppsatta mål.
Herr kommissionär, herr ordförande, mina damer och herrar, vi har framför oss en text som utgör en rent juridisk omstrukturering av gällande texter, i syfte att förbättra förståelsen och läsbarheten, och vi står inte inför en väsentlig ändring av dessa texter. Det handlar helt enkelt om en omformulering. Vi har därför tillåtit några förtydliganden rörande förbättringen och införandet, och jag ber kommissionen och den här närvarande kommissionären att texterna beaktas och förtydligas till dess att vi står inför behandlingstillfället... förtydligade, nej, - jag ser att herr kommissionären ruskar på huvudet - , utan förstådda och accepterade av kommissionen till dess att vi når det ögonblick då vi står inför den verkliga, djupgående reformeringen av dessa lagtexter, av vilka en del redan blivit något föråldrade.

Fantuzzi
Herr ordförande! Redondo har gjort ett gott arbete. Betänkandet handlar som alla vet om att sammanföra tre olika förordningar, vilket också innebär att det är en mycket teknisk fråga. Låt mig ta tillfället i akt när nu kommissionären är närvarande och peka på två frågor: det första gäller en djupgående revidering av åtgärderna i 5 A. Denna förordning ger, enligt mig, intrycket av att komma för sent: den är formellt bra, men vad gäller innehållet börjar föreskrifterna i 5 A att visa vissa tecken på åldrande. Det är nödvändigt att diskutera grundligt hur de har utnyttjats och vilket behov det finns av förnyelse, en diskussion, till exempel, om 2328 - åtgärderna för ungdomar som delvis utnyttjats, devis inte - eller om 866: åtgärderna för förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet avser inte längre investeringar i nya materiella tillgångar; ofta finns det behov av immateriella investeringar, i varumärken, i redan befintliga strukturer, saker som inte ingår i förordningens tillämpningsområde och som begränsar dess effektivitet.
Detta var den första frågan, den som rörde det förflutna. Den andra frågan rör framtiden, herr kommissionär. Jag skulle helst inte vilja avvika från ämnet eller rubricera mitt inlägg, till exempel, " glöm Cork" , men det verkar faktiskt som om 5 A efter det mötet om samhörighet inte längre har någon framtid. Jag skulle därför vilja att ni gjorde vissa klarlägganden eftersom, såvitt man kan förstå, de viktigaste tematiska och geografiska principerna i själva verket utesluter ett återinförande av de horisontella åtgärder som anges i 5 A.
Det verkar faktiskt som om det finns någon som helt vill avlägsna själva begreppet landsbygd som kategori i sig när det gäller strukturåtgärder. Jag är lite förvånad över allt detta och jag frågar mig: var Cork bara en utflykt för att ha en trevlig weekend eller kommer Cork verkligen visa sig vara strategiskt viktigt när det gäller strukturfondernas framtid? Det verkar faktiskt som om här finns en mycket betydelsefull okänd faktor. Jag hoppas därför, herr kommissionär, att ni vill gripa dagens tillfälle och ge oss de förtydliganden som vi skulle ha behov av.

Keppelhoff-Wiechert
Herr ordförande, herr kommissionsledamot! Förordningen för att förbättra jordbruksstrukturens effektivitet är den centrala förordningen för en anpassning av jordbruksstrukturerna. Detta främjande av investeringar i enskilda företag är mycket viktigt, och åtgärderna för att främja unga jordbrukares bosättning är en stor hjälp. Startbidragen för att införa en företagsbokföring, om den verkligen inte redan existerar, eller för unga jordbrukare, är enligt mitt sätt att se det oumbärligt.
Åtgärderna borde i ökad omfattning stödja jordbruksinkomsterna i de förfördelade områdena och i bergsområdena, för när allt kommer omkring är det även Er politiska ansats, kommissionsledamot, att ge EU: s arealtäckande jordbruksskötsel största möjliga chans. Företagssammanslagningar - d v s kooperationer - ökar enligt mitt sätt att se det hela tiden i betydelse: Å ena sidan det tilltagande konkurrenstrycket, å andra sidan bristande personal under arbetstoppar och den stigande maskinkostnaden per hektar. Vid omstruktureringen av många jordbruk är detta tätare samarbete absolut nödvändigt, och antas också i tilltagande grad av de unga jordbrukarna.
Kommissionen tar fasta på denna nödvändighet i propositionen till förordningen, vilket jag verkligen välkomnar. Beträffande artikel 6, avsnitt 4 vill jag hänvisa speciellt till ett ändringsförslag. Vi vill ha investeringsbidrag för företag, som ligger i sådana regioner, där det totala antalet svin bevisligen har sjunkit. Investeringsbidragen skall inte leda till att antalet ursprungliga antalet svin i denna region överskrids. Men om vi gång på annan vill förorda den regionala produktionen, om vi vill avskaffa långa transportsträckor, om befintliga slakterier bara utnyttjas på ett vettigt sätt, bör även detta ändringsförslag beviljas.
Vad beträffar yrkesutbildningsåtgärder - vilket Ni säkert lätt kan förstå - önskar jag naturligtvis att man tar speciell hänsyn till bondmororna, eftersom det företrädesvis är deras arbete att föra ut jordbruksprodukterna på marknaden. Med detta ärende vill Ni stärka producenternas ställning på marknaden och stödja dem gentemot handelns tilltagande övermakt. Sammanlagt är detta utkast från Redondo Jiménez helt obestridligt. Bara några smärre nyanseringar har företagits, och vi borde tacka henne extra mycket för hennes arbete.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Det är helt klart att varje jordbrukare som ser så många regler, så många förordningar och så många direktiv nästan mister viljan att investera, att omstrukturera, att sammansluta sig. Man måste vänja sig som Kork - som min kollega Fantuzzi sa - vid en slags Vatikanen II. Man måste vänja sig vid olika referenser som, de facto, nästan är prästerliga. I alla inlägg vi har hört här är sanningen att alla medlemsstater har olika bekymmer: en del håller sig framme, andra är i mitten och ytterligare andra är på efterkälken.
För ett land som mitt är detta dokument emellertid av största vikt. Den innebär en möjlighet att uppnå en omstrukturering av jordegendomar, hitta organ för förädling och omstrukturering, hitta producentföreningar - och alltså genom utbudskoncentration - lära jordbrukaren att vara mindre individualist och att lyckas föra ut det som han producerar på marknaden, verkligen få honom att inse att det är nödvändigt att arbeta i grupp och i gemenskap för att nå framgång i kampen mot världens industri- och handelsmakter i en allt mer globaliserad värld.
Jag tror alltså att allt detta borde förenklas och att det borde redovisas varje år för att man skall få veta hur medlemsstaterna verkställer dessa direktiv, dessa dokument, för att man skall kunna konstatera i vilken omfattning de har genomförts, precis som Revisionsrätten gör när det gäller bedrägerier. Det skulle vara lämpligt att detta parlament finge reda på hur medlemsstaterna åstadkommer den praktiska tillämpningen på plats av de åtgärder som bara är bra för rationalisering och modernisering av jordbruket. Jag är för de ändringsförslag som ledamot Jiménez Redondo framfört och kommer att godkänna dessa.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Det betänkande som vi behandlar är i huvudsak en teknisk anpassning, men innehållsmässigt är det utslagsgivande för rationaliseringsutvecklingen inom jordbruket. Detta diskuterar vi i dag, och Fischler, jag vill hänvisa till att det vore viktigt att övergå från ett ensidigt främjande av rationaliseringar till ett främjande av innovationer inom den biologiska odlingen, vilket vi nyss omtalade i betänkandet. Det vore ändamålsenligt att utvidga detta på marknadstillgången för de enskilda företagen, eftersom det skapar arbetsplatser, medan rationaliseringar tillintetgör arbetsplatser.
Även inom området miljö och arbetsplatser utvidgar man i praktiken kapaciteten. Om man tittar på verkligheten, har var och en i anslutning härtill ytterligare 80 eller 100 platser. Därför borde man även här bromsa utvecklingen, och därför kan jag inte samtycka till Redondos ändringsförslag - i vilken det krävs att på de ställen där antalet svin totalt sett inte har ökat, utan gått tillbaka - att ännu en gång främja en utbyggnad av kapaciteten, eftersom detta åter igen leder till en förskjutning till förmån för den rationaliserade, jordbruksindustriella produktionen. Det må vara annorlunda i Österrike. Sedan måste man också ta hänsyn till regionala villkor. Annars leder det i Tyskland just till en förskjutning av antalet svin i den jordbruksindustriella produktionen, med alla de följder som vi i dag åter kan se i samband med pesten.

Raschhofer
Herr ordförande! Den framlagda propositionen till förordning är ett steg mot en förbättrad jordbruksstruktur. Angelägenheten med denna åtgärd inser man, när man betraktar nuvarande systems träffsäkerhet och effektivitet. Giltigheten i premissen " kvantitet i stället för kvalitet" har inte förlorat sin glans. BSE var ju ingen tillfällighet, utan en systemimmanent följd.
Ändå inleddes därmed en process av nytänkande, vilken numera även de starka jordbrukslobbyisterna blott med svårighet kan hejda. Viktigt och positivt i detta utkast är därför framför allt att investeringsbidrag inte bara sätts in för att öka produktionen, utan för att öka kvaliteten. Bidragen för diversifiering av inkomstkällorna inom turism och hantverk stärker småböndernas oberoende och överlevnadsförmåga. Producent- och saluföringsgrupper är kanske också svaret på att så många bönder slås ut, och de belastningar som därmed är förknippade med arbetsmarknaden.
Även inom miljöområdet kan man se nödvändigheten av att slå in på nya vägar, vilka är absolut nödvändiga för en ihållande utveckling. Åtgärder för energi- och vattensparande, såväl som för markförbättringar, måste vidtas i motsvarande grad, vilket på det viset är intressant inte bara för medborgaren, utan även för jordbruket. Att konsolidera jordbruksstrukturerna är en uppgift för hela Europa, som är av vikt långt mer än för den berörda yrkesgruppen och vilken som grund även säkrar bondens överlevnad i framtiden.

Santini
Herr ordförande! Tre förordningar som reformeras i ett enda betänkande: förbättring av jordbruksstrukturernas effektivitet, förbättring av villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, och, skulle jag vilja påstå, producentgruppernas liv och livskraft. Verkligen inget dåligt dagsverke! Målet var ambitiöst och föredraganden - det måste sägas - har lyckats nå det genom att följa klarhetens och förnuftets stigar, tack vare - och även detta måste framhållas - det förenklingsarbete som tidigare utförts av kommissionens juridiska avdelning. Förutom denna berömvärda ansträngning att göra reglerna mer lättfattliga för medborgarna tillkommer ändringsförslagen, som går ända ner till de tekniska tillämpningarna: till exempel där man fokuserar på kriterierna för direktförsäljning av produkter för att göra livet enklare för såväl producenter som konsumenter, men med regler som knyter all verksamhet i samband med saluföring hårt till bondgårdarna. Viktiga är också de uppmuntrande åtgärder som stimulerar till energisparande, även via metoder som är en smula banala, som t.ex. en förnuftig fördelning av och hushållning med vattenresurserna.
Uppskattad är principen om stöd till svinkött från bergen, mindre uppskattad den princip som har en tendens att ge stöd enbart åt företag som omfattar en yta som är klart överdriven för att man skall kunna tala om bergsjordbruk.
Min grupp kommer att rösta emot dessa båda ändringsförslag, så att den typ av verksamhet som anges i de tre aktuella förordningarna mer hör samman med småjordbruken än de större jordbruken.
Berömvärda är betänkandets slutsatser, där vi uppmanas att tänka på de två utmaningar som den förestående reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär för all förnyelse, nämligen öppningen mot Central- och Östeuropa och reformen av strukturfonderna.
Det är slutligen riktigt att hänvisa till den mångfunktionella modellen när det gäller jordbruksföretagen, framför allt bergsjordbruken, där olika typer av ekonomisk verksamhet bedrivs, men där den verksamhet som är knuten till arbetet på fälten alltid måste dominera och vara den karaktäristiska: dvs. turism, agroturism och hantverk kan bara vara bisysslor, huvudinriktningen måste även i fortsättningen vara jordbruk.

Novo
Herr ordförande, ärade ledamöter! Oberoende av de skäl som motiverar till dem är det sant att många av de riktlinjer som är genomtänkta i den nuvarande förordningen liknar de förslag som vi sedan länge försvarat i denna fråga.
För att de facto främja en djupgående förändring av den orättvisa fördelningen av stöd som just nu används är det grundläggande att tydliggöra förmånsstöd för låginkomstagare och för familjejordbruk och begränsa, eller till och med förbjuda, de stöd som är avsedda för inkomster över vissa gränser.
Å andra sidan måste man fördjupa och praktiskt tillämpa den uttalade tendensen att effektuera klara moduleringar av jordbruksstöden i de minst gynnade regionerna, vare sig de kännetecknas av en ägarstruktur i form av småskaliga jordbruk eller kännetecknas av accelererad desertifiering.
Vi anser att de ändringsförslag, som införts av föredraganden, vars utmärkta arbete vi också gratulerar till, och som omfattar stöd till byggandet av infrastrukturer som är avsedda att möjliggöra en besparing av vattnet inom jordbruket, förändringarna som gäller vissa undantag för icke intensiva jordbruksföretag, exempelvis svinuppfödning, samt de som gäller angående stöd till återuppbyggande av de infrastrukturer som förstörts eller försämrats genom naturkatastrofer.
Vad beträffar de kompensationsbidrag som är avsedda för mindre gynnade områden, anser vi emellertid att det värde som föreslagits för områden med minsta brukbara jordbruksmark på två hektar i länder och regioner i södra Europa, bland vilka mitt eget land räknas, som skall godkännas, kommer att vara djupt orättvist och kommer återigen att kompromettera den grundläggande delen av de positiva riktlinjerna i den nya förordningen samt respektive ändringar, eftersom det kommer att ställa en betydande del av de jordbruk som finns där utanför.
Därför försöker vi nu att påverka föredraganden för att hon skall ta initiativ att tillsammans med oss lägga fram ett muntligt ändringsförslag som syftar till att eliminera detta villkor på minsta brukbara jordbruksmark.
Slutligen är det viktigt att hon understryker och åter påpekar att de grundläggande framtidsutsikterna på landsbygden kommer att fortsätta, utan att man gör avkall på den önskade och möjliga diversifieringen av verksamheter, genom att man går igenom en direkt och permanent utveckling av jordbruket och genom den motsvarande viljan att i framtiden säkerställa de resurser som är avsedda för sociostrukturella förbättringar inom jordbruket, vilket skall möjliggöra ett främjande av de villkor som är värda att satsas på av alla jordbrukare, särskilt vad gäller dem som utvecklar respektive verksamheter i randområden eller områden som är lite utvecklade.

Fischler
Herr ordförande, mina mycket ärade damer och herrar! Å kommissionens vägnar vill jag först och främst tacka Er, Jiménez, och Era kollegor i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, för betänkandet om den föreliggande propositionen till kommissionen. Det glädjer mig att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling välkomnar kommissionens initiativ att omformulera tre jordbruksförordningar.
Detta innesluter några smärre ändringar av rent språklig och formell natur. Kommissionens mål är att formulera förordningarna på ett mer förståeligt och genomblickbart sätt, utan att förändra innehållet. Därför avvisas också helt konsekvent innehållsmässigt betydande ändringsförslag av förordningarna. En diskussion om innehållsmässiga ändringar borde föras åtskilt från den nuvarande propositionen. Här får jag anknyta till vad min kollega Fantuzzi sade. Det är säkert inte så att det som diskuterades i Cork bara var en talövning, utan jag drar precis som förut exakt samma slutsatser som i Cork, nämligen att vi behöver en lantlig utveckling överallt där vi har en landsbygd, och detta i princip även i framtiden. Jag ber parlamentet att fortsätta att understödja mig i mina bemödanden om detta.
Med hänsyn till övervägandet att det här rör sig om en ny version, avvisas ändringsförslag 3 till 9 och 15. Av samma skäl är hänvisningen till nya ändringar i ändringsförslag 1 inte på sin plats. Allt detta går utöver en ny version av de tillämpliga bestämmelserna. Däremot är vi tacksamma för klargörandena och rättelserna i ändringsförslag 2 och 10-14, vilka entydigt förbättrar nuvarande ordalydelse. Dessa ändringsförslag går mot en ny version av de tillämpliga bestämmelserna.
Om vi vill hålla fast vid tanken på en ny version, har kommissionen och parlamentet här en enastående chans att bidra till att klargöra och förenkla jordbruksstrukturpolitiken.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Fischler.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen äger rum i dag, kl. 12.00.

Preliminärt förslag till budget för 1998 (framläggande)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens framläggande av det preliminära förslaget till allmän budget för budgetåret 1998.

Liikanen
Herr ordförande, regeringar över hela unionen har gjort allvarliga ansträngningar att åstadkomma och bibehålla stabila finansiella förhållanden. Gemenskapens budget måste ligga i linje med dessa ansträngningar. Samtidigt måste gjorda åtaganden respekteras och även det europeiska mervärde som gemenskapens budget ger måste förbättras.
Förberedelserna för utvidgningen måste börja med 1998 års budget. Marginaler måste byggas upp gradvis för att underlätta utvidgningen med begränsade resurser. Men huvuddelen av gemenskapsprogrammen måste också börja att beakta kraven på en utvidgning. Programmen måste vara sådana att de effektivt kan genomföras över hela den utvidgade gemenskapen.
I slutet av 1997 antog kommissionen, enligt den nya proceduren som slagits fast inom ramen för SEM 2000, en sträng hållning till förberedelser för det preliminära budgetförslaget. Den beslutade att begränsa PFB 1998 så nära som möjligt till 3 %. Om man ger utrymme för helt täckta strukturåtgärder, såsom överenskoms i Edinburgh, innebär det maximalt 0, 5 % tillväxt för de andra kategorierna.
Kommissionen gick också med på en fullständig integrering av tilldelningen av ekonomiska och mänskliga resurser. Vad gäller mänskliga resurser beslutade den särskilt att för andra året i rad frysa den totala personalstyrkan - utom för en mindre ökning som beror på utvidgningen - och att genomföra en obligatorisk omplacering. Jag vill understryka denna sista punkt: den här gången kommer kommissionen verkligen att placera om mänskliga resurser för att bättre tjäna de politiska prioriteter som rådet och budgetmyndigheten har slagit fast.
Den 13 mars 1997 antog Europaparlamentet sina riktlinjer för budgetförfarandet 1998. På grundval av ett förslag från föredragande, herr Tillich, visade parlamentet sin vilja att komma överens med rådet om en allmän tillväxttakt för budgeten. Men för en sådan överenskommelse finns, som ni naturligtvis känner till, ett antal villkor. Parlamentet har särskilt understrukit betydelsen av verkliga besparingar i jordbruksutgifterna på den obligatoriska sidan.
I början av april beslutade finansministrarna i det informella Ekofin, att bli mer aktivt engagerade i besluten om gemenskapens budget. Detta följdes av diskussioner i Ekofin i Bryssel i går. Detta större engagemang från finansministrarna ligger i linje med Europaparlamentets resolution om 1997 års budget.
En viktig aspekt som man kom överens om vid det informella Ekofin-mötet var att en strikt budgetdisciplin måste gälla för alla kategorier av budgetplaneringen. Man erkände även att den interinstitutionella överenskommelsen måste respekteras. Precis före slutet av april kom kommissionen, rådet och parlamentet överens om att överföra 500 miljoner ecu i åtagandebemyndiganden för strukturåtgärder från 1998 till 1999 och, som kommissionen sade, detta kommer inte att äventyra det effektiva genomförandet av programmen.
Med beaktande av dessa faktorer kunde kommissionen, den 30 april 1997, anta ett preliminärt förslag till budget helt i linje med målen som satts upp i januari. Åtagandebemyndigandena kommer att öka med 2, 4 %, betalningsbemyndigandena med mindre än 2, 9 % jämfört med 1997 års budget. På grundval av den interinstitutionella överenskommelsen och justeringarna man kom överens om i slutet av april, skall åtagandebemyndigandena för strukturfonderna växa med 6, 5 %.
Vad gäller betalningsbemyndigandena, anser kommissionen att en ökning med 8 % är minimum för att infria åtagandena. Naturligtvis beror det faktiska behovet av betalningsanslag på de fakturor som kommissionen lägger fram. För kategori 1, jordbruk, kategori 3, intern politik och kategori 4, extern politik, visade noggranna förberedelser att det är möjligt att begränsa ökningen till 0, 5 %.
Efter gårdagens Ekofin har en del pressröster höjts i dag för att minska budgetökningen till noll. Jag vill bara säga, att om vi pratar om att skära i betalningsanslagen, vilket inte påverkar de underliggande förordningarna eller åtagandena, pratar vi inte om verkliga besparingar utan ofta bara om en förändring av prognosen. Verkliga besparingar kräver normalt att man ändrar i förordningarna.
Budgetförslaget för administrativa utgifter, kategori 5, måste ta hänsyn till den höga ökningen av pensionsåtaganden för alla gemenskapens institutioner. Ökningen för nästa år kommer att bli över 11 %. Parlamentet har kommenterat denna fråga och kommissionen kommer att svara på grundval av parlamentets rapport om 1997 års budget.
För att delvis motverka detta har alla andra utgiftsposter frusits på 1997 års nivå. Om de andra institutionerna accepterar en liknande linje, skulle den totala ökningen av kategorin kunna begränsas till 1, 1 %. Över det hela taget ligger kommissionens förslag helt i linje med trenderna i de nationella budgeterna.
Jag går nu vidare till några särskilda punkter i budgeten. För jordbruket kan utgiftsökningen bara begränsas till 0, 5 % om kommissionens förslag om nedskärningar i arealstödet för spannmålsproducenter antas. Beslutet är viktigt vad gäller jordbrukspolitik, men det är också en viktig signal för 1998 års budget. Det är viktigt att man börjar åstadkomma verkliga besparingar inom den här sektorn. Som jag sade tidigare, måste verkliga besparingar bygga på förändringar av underliggande förordningar, inte bara på förändringar i prognoserna.
För kategorierna 3 och 4 fortsätter kommissionens PFB att skärpa utgiftsprofilen. Som förutspått föreslår den i kategori 3 att ett fjärde forskningsramprogram slutförs och att ytterligare medel för transeuropeiska nät och små och medelstora företag mobiliseras. Utbildning och träning, den tredje pelaren, konsumentskydd och miljön förstärks även. Min uppfattning är att de flesta av dessa prioriteringar delas av parlamentet. I vissa detaljer kan tolkningarna skilja sig en aning.
I kategori 4, fortsätter gemenskapens externa samarbetsåtgärder enligt linjerna som drogs upp av Europeiska rådet i Cannes. Ett viktigt element här är omorienteringen av Phare för att förbereda anslutningen. Jag vet att detta har diskuterats mycket inom budgetutskottet. Dess omorientering är extremt viktig detta år och i genomförandet av nästa års budget.
Resultatet av hela budgetförfarandet kommer att bero på samarbetet mellan de två grenarna i budgetmyndigheten. Bägge sidor har ett ansvar för att anta en budget för år 1998 för gemenskapen, som bidrar till stabila finanser och, samtidigt, stärker de viktigaste politikområdena för Europa. Kommissionen hoppas att diskussionen mellan de två grenarna av budgetmyndigheten kommer att hjälpa till uppnå detta mål.

Tillich
Tack så mycket, herr ordförande! Ett mycket hjärtligt tack till kommissionsledamot Liikanen för hans presentation av det preliminära budgetförslaget och hans tal direkt här vid plenum.
Efter att ha studerat de befintliga underlagen en gång vill jag som huvudföredragande ge ett första yttrande om kommissionens preliminära förslag till budget för 1998. Kommissionen är koherent i sitt beslut beträffande guidelines från januari 1997. Den har föreskrivit en ökning på 0, 5 % i alla kategorier av budgeten utom kategori 2, där den håller sig till besluten i Edinburgh och i motsvarande grad tar hänsyn till strukturfonderna. Detta leder till en 3-procentig tillväxt av budgeten för 1998, vilket i realiteten resulterar i en nolltillväxt för budgeten efter avdrag av en stigning av bruttosocialprodukten.
Europaparlamentet har i sina guidelines betonat att det är intresserat av en budget med europeiskt mervärde, och att kommissionen och rådet bara kommer att följa dessa riktlinjer vid en måttlig budgetökning, om rådet i alla kategorier väljer en måttlig budgetansats, och detta inte bara vid betalningarna - det har jag med tacksamhet även hört från Er - utan även vid förpliktelserna. Dessutom har vi även en rad problem, som vi tillsammans med rådet måste finna en lösning på innan budgetöverläggningarna avslutas mot slutet av 1998. Rådet vet besked om detta: Det är frågor om de ännu öppna problemen med rättsunderlagen, klassificeringar av utgifterna och de interinstitutionella aspekterna vid budgetposterna i den andra och tredje pelaren. Vi vill här uppnå en lösning tillsammans med rådet.
Kommissionsledamoten har påpekat att kommissionens preliminära budgetförslag närmar sig parlamentets mål i guidelines . Även parlamentet vill under 1998 tillsammans med Europeiska unionens budget på ett avgörande sätt bidraga till att bekämpa arbetslösheten och att utnyttja möjligheterna för de små och medelstora företagen att skapa varaktiga arbetsplatser.
Vi är också följdriktiga i frågan om att inleda en process för att förbereda en utvidgning av Europeiska unionen, vilket säkert kommer att glädja många kollegor i parlamentet och naturligtvis även de som berörs av detta i Europeiska unionen. Även främjandet av ungdoms-, utbildnings- och kulturprogram tog man hänsyn till i budgetens preliminära förslag.
Nu till några grundläggande anmärkningar till de företrädare för rådet som inte är närvarande: Europeiska unionens budget för 1998 har en lägre ökningstakt än de flesta nationella budgetar i Europeiska unionen, och medlemsstaterna borde inte betrakta Europeiska unionens budget som den enda sparbössan, utan de bör ändå göra sina hemläxor i de nationella budgeterna. Visserligen når man inte medborgaren direkt med den europeiska budgeten, men om man ämnar låta Europeiska unionen torka ut finansiellt, kommer detta också att leda till ett bristande stöd från medborgarna.
Några anmärkningar också till de enskilda utgiftsområdena, alltså till de enskilda kategorierna: Min komplimang, herr kommissionsledamot, att Ni har gjort Er gällande och att Ni har drivit igenom samma budgetskärpa i kategori 1 som i de andra utgiftsområdena. Nu ligger det faktiskt på rådet att besluta om de 1, 35 miljarder ECU som besparingar, och det vore verkligen en riktig besparing. På Ert förslag har vi tillsammans med rådet med gentlemen´s agreement även gripit den reella möjligheten att innan hösten på grundval av aktuell information för budgeten för 1998 presentera ett äkta och reellt budgetförsök inom jordbruksområdet.
Som jag redan har nämnt, har Ni hållit Er till besluten i Edinburgh och vidtagit en ökning av strukturfonderna, precis som det blev bestämt. Jag talade redan i går om för Er i överläggningarna i budgetutskottet att kommissionens proposition att redan nu införa en negativ reserv för att säkra fredsinitiativet på Irland i kategori 2 är en ovanlig åtgärd. Visserligen föreskrivs denna i fördragen, men Ni vet ju att detta naturligtvis kommer att leda till konflikter inom parlamentet och inom rådet. Jag tror att detta medel är olämpligt, och vi kommer att behöva tala mer om detta.
Vad beträffar kategori 3, är även ett något annorlunda synsätt än Ert intressant.
Om man betraktar de enskilda budgetposterna i den aspekten, vilka budgetposter som berörs av t ex medbeslutandet, kan vi fastställa en ökning på 2, 6 %. Om vi betraktar flerårsprogrammen, har en besparing skett på 1 %. Om vi betraktar budgetposterna - som är av årlig karaktär och vars flertal på förslag av parlamentsledamöterna i Europaparlamentet har vunnit insteg i Europeiska unionens budget - har Ni föreslagit en minskning med 16 %, men för de egna förslagen, dvs för budgetposterna, vilka har kommit till stånd på kommissionens initiativ, har Ni föreskrivit en ökning med 40 % för det preliminära förslaget till budgeten för 1998. Det är naturligtvis inte helt logiskt, herr kommissionsledamot!
Nu till frågan om en veterinäragentur. Vid genomgången lade jag märke till att Ni i princip inte föreskriver någonting för detta ändamål i det preliminära förslaget till budgeten för 1998. Jag kan inte föreställa mig att Ni bara behöver personal, för det har Ni ju redan talat om för oss i och med budgettillägget. Agenturen måste ju också finna de tekniska villkoren för sitt arbete. Här är Ni ännu skyldiga oss ett svar på frågan varför ingenting ännu har skett.
I kategori 3 har Ni företagit en ökning i de transeuropeiska telenäten, vilken till och med överstiger det resultat som Europaparlamentet och rådet uppnådde i förlikningskommittén. Detta är desto mer oförståeligt, eftersom vi vet att man naturligt pratar mycket om vitsen med de transeuropeiska näten, och därför kräver det helt naturligt en förklaring varför en ökning på 123 miljoner har skett, d v s med fulla 34 eller 35 %.
Inom socialpolitiken har kommissionen redan föreslagit betydande nedskärningar. Vi känner ju nu en gång rådets metoder, vilka det kommer att praktisera flera gånger. Det kommer Europaparlamentet inte att finna sig i hur som helst.
Låt mig också kommentera informationspolitiken. Jag tror att kommissionen åker planlöst upp och ner med sitt preliminära förslag till budget. När det gäller den generella informationspolitiken åker den i princip med 3 miljoner ner och 1, 5 miljoner upp. Ni vet väl att vi just inom området för den generella informationspolitiken precis som förut har 11 miljoner i reserv. Er kollega i kommissionen, Orega, skulle egentligen redan i februari ha lämnat in ett betänkande från kommissionen, hur de vill använda dessa medel för att i slutändan överföra dem från reserven till budgetposterna. Därför ber jag Er att tala om för Orega att vi fortfarande väntar på betänkandet och att vi heller inte kommer att vidta några åtgärder, om kommissionen inte gör sina hemläxor.
Beträffande kategori 4 bara en anmärkning till, herr ordförande. Det skall fasthållas att kommissionen vad gäller de transeuropeiska telenäten, d v s vad gäller parlamentets initiativ, i princip gör en neddragning, medan vi förra året bidrog med 100 miljoner för det gränsöverskridande arbetet att knyta ihop de transeuropeiska telenäten till Östeuropa. Här har ännu inte sista ordet fallit. Jag tror att här måste kommissionen även från sina enskilda kontor lägga fram ännu en lämplig proposition. Den lösning som Ni nu har presenterat - efter vilken detta allmänt kommer till uttryck i Phare - är ingen intelligent lösning. Parlamentet kommer att koncentrera sig extra mycket på detta ärende.
Vad gäller frågan om subventionering till understöd av europeiska institutioner beträffar tror jag, herr kommissionsledamot, att Ni här har gått fram något annorlunda, för att inte säga med lien. Ni har helt enkelt skurit ned på vissa budgetposter, höjt andra, vilket man säkert kan orda mycket om. Vi kom överens om i januari att Ni skall presentera ett betänkande för oss - och detta sa Ni i går kväll till mig - skulle Ni göra nästa år. Denna procedur upprepas från år till år. Jag vill uppmana och be Er att verkligen presentera detta betänkande i år i budgetförfarandet för 1998. På sätt har vi båda ett allmänt underlag hur vi kan ta itu med dessa budgetposter. Vi kan naturligtvis även diskutera detta med enskilda kollegor och utskott.
Grattis till SAM 2000 och MEP 2000. Det är rätt väg. Här kommer vi att skörda frukterna först på medellång och lång sikt. I dag kan jag ännu inte yttra mig om saken. Troligtvis kommer vi inte heller i budgetförfarandet för 1998 att komma till några principiella insikter. Det nu presenterade preliminära förslaget är ett första steg. Jag hoppas att vi i de europeiska skattebetalarnas intresse kommer att röna gemensamma framgångar fram till årsskiftet. Europaparlamentet har förpliktat sig - och vi är redo - att göra en realistisk insats för 1998 års budget.

Liikanen
Jag skulle vilja göra två eller tre kommentarer om herr Tillichs inlägg.
Vad gäller veterinärkontoret, täcks kraven av den tilläggsbudget som kommissionen har föreslagit. Om den accepteras, måste vi skicka in ett ändringsmeddelande för nästa års budget. Sådant är förfarandet. Vad gäller 1998 års budget, omfattar vår styrplanering även en del av de mänskliga resurserna för veterinärkontoret. Så, om det accepteras, kommer veterinärkontoret att prioriteras högt vad avser mänskliga resurser.
För det andra, vad avser stöd, kanske jag inte var tillräckligt tydlig i går. Vår avsikt är inte att skjuta upp allting till nästa år. Vi är beredda att ta fram informationen i år för budgetutskottet. Jag pratade om behovet av att ha ett tydligare system med mer insyn när vi beslutar om stöd. Vi har för många källor som ger stöd utifrån olika kriterier. För varje väl fungerande budgetförvaltning skall reglerna vara tydliga, lika för alla och möjliggöra insyn, så att varje organisation som söker pengar vet vilka regler som gäller. Vad gäller offentlig kontroll, skulle det också göra den avsevärt lättare. Vi är beredda att återkomma till den frågan senare.
Vad gäller de sociala åtgärderna, vill jag här säga att i kategori 2 är ökningarna av resurser för socialfonden cirka 1 miljard ecu nästa år. För kategori 3 är problemet fallet i domstolen som fortfarande behandlas. Det är därför som vi inte har kunnat föreslå mer medel för närvarande för de åtgärder som sitter fast i domstolsmålet. Vad gäller informationspolitik, skall jag skicka ett meddelande till herr Oreja. Jag är säker på att vi kommer att få en hel del att diskutera i dessa frågor under året.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Liikanen.
Jag förklarar debatten för avslutad.

Utsläpp från mobila maskiner ej avsedda att användas på vägar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0136/97 för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0072/97-95/0209(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg (Föredragande: K. Collins).

Collins, Kenneth
Herr ordförande, det är en stor ära att få ordet för att tala i ett så fängslande ämne. Bara en gång i livet får man chansen att tala om åtgärder som måste vidtas mot utsläpp av gasoch partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg.
Jag är säker på, att om Tolstoj hade tänk ut en sådan titel, hade Europas litterära historia sett annorlunda ut. Detta är faktiskt en lagstiftning som ligger i linje med parlamentets önskan att minska utsläppen från motorfordon, som orsakar enorma skador på naturen och människors hälsa. Denna lagstiftning syftar till att minska gasformiga föroreningar som släpps ut från förbränningsmotorer, särskilt kväveoxider och partikelformiga föroreningar samt att förhindra användning av dem i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg. För de av er som är samlare handlar detta egentligen om traktorer och skördetröskor även om jag inte förstår varför kommissionen inte kunde säga det. De är inte avsedda för transporter på väg, men det betyder inte att de inte är en skadekälla och därför krävs lagstiftning på ett tidigare oreglerat område.
Det är bra och odiskutabelt och vi är alla överens, med ett undantag. I dag pratar vi inte bara om ett ämne med en titel som ingen kan förstå eller bry sig om, vi pratar även om kommittéförfarandet. Detta är naturligtvis ett ämne som, även om det inte precis avgjorde den engelska valutgången, inte kommer att avgöra det franska valet eller bestämma resultatet för speciellt mycket annat, ändå är viktigt. Kommittéförfarandet handlar om hur tekniska beslut fattas om politiska frågor och hur politiska beslut fattas om tekniska frågor. Det handlar om detta mycket komplicerade område.
I den första behandlingen godkände parlamentet detta förslag utan ändringsförslag eftersom vi trodde att det var oomtvistat och ingen politisk grupp hade några starka känslor för det. Vi ansåg att det var värdigt och GD XI och fru Bjerregaard lade fram ett förslag som vann allas vårt godkännande. Därefter skickades det dock till rådet, som granskade kommittéförfarandena och ändrade dem. Efter dess återsändande till parlamentet upptäckte vi att " kommitologikommittén" hade förändrats från typ 1, dvs. en rådgivande kommitté till typ 2b, en styrkommitté. För en utomstående betraktare verkar det inte viktigt - det är bara de anonyma Bryssel-byråkraterna som slår till igen. I själva verket spelar det stor roll eftersom det gör hela gemenskapens beslutsfattande mer ogenomskinligt och med mindre ansvarsskyldighet och därför kan vi inte godkänna det. Vi är fast beslutna att återvända till den ursprungliga positionen och våra ändringsförslag är avsedda att åstadkomma detta.
Det är bara en sak till som jag skulle vilja säga. Det finns ett ändringsförslag från herr Lannoye i Gruppen De Gröna rörande ekonomiska instrument och ändringsförslaget definierar villkoren för möjliga ekonomiska instrument och skattestimulanser. När detta föreslogs i utskottet, stödde jag det och utskottets beslut är en avspegling av det. Det har därefter påpekats för mig att det innebär vissa problem för medlemsstaterna eftersom det är för begränsat och att det begränsar medlemsstaternas möjligheter att förbättra situationen för sin egen miljö. Därför kan det mycket väl vara så att medlemsstaterna, när det är dags att rösta om detta - och jag kan se att alla lyssnar mycket noga runt i kammaren för att se vad jag skall säga nu - vill ompröva sin inställning. De kanske till och med överväger att inte stödja miljöutskottets rekommendationer för just detta ändringsförslag.

Bjerregaard
Herr ordförande, kommissionen vill gärna vid detta tillfälle tacka miljöutskottet och föredragande Ken Collins för den omsorg man har visat i behandlingen av detta mycket tekniska förslag. Förslaget omfattar olika maskiner, bulldozer och grävmaskiner och skördetröskor och det är av ökande betydelse att få ner luftföroreningarna inom denna ännu oreglerade sektor. Föroreningarna från denna källa var redan 1991 bedrägliga och enligt prognoserna kommer de att 2010 vara nästan lika stora från vägtransporter, eftersom föroreningarna från sistnämnda sektor avtar. Partikelföroreningarna kommer nästan att vara lika stora som från samtliga vägfordon, även om vi förutsätter att förslaget godkänns och att det sker en betydande begränsning av utsläppen från motorerna i nya maskiner, bl.a. lantbrukstraktorer. Mängden nitrogenoxider kommer att vara ca 2/3 av vägtransportmängden. Enligt förslaget till direktiv skall det gradvis i två faser införas strängare utsläppskrav, fas 1 träder ikraft i september 1998 och fas 2 gradvis mellan januari 2001 och 2003.
Den gemensamma ståndpunkten tar sikte på att minska utsläppen av kolmonoxid, kväveoxider, kolväte och partiklar så att den slutliga minskningen av de tre sistnämnda ämnena kommer att bli respektive 50 %, 29 % och 67 %. I den senaste undersökningen av luftkvaliteten i Europa i samband med fordons- och oljeprogrammet är minskningen av utsläppen av de nämnda ämnena från alla källor givet högsta prioritet.
Målen är höga i den gemensamma ståndpunkten och när direktivet slutligen är godkänt kommer det att vara det första exemplet på en lagstiftning om utsläppsbegränsningar från mobila källor där man på båda sidor om Atlanten följer samma principer. Om direktivet godkänns snabbt kommer det att vara första gången någonsin inom luftföroreningslagstiftning från mobila källor som Europa - i varje fall en tid - kommer att ligga längre fram än USA och övriga världen. Det visar att den nya lagstiftningen inte enbart medför miljöfördelar och harmonisering av den inre marknaden, utan också förbättrar EU: s möjligheter till gemensam handel.
Kommissionen ser mycket gärna att förslaget slutligen godkänns i juni i år. Man skyller på tidigare försinkningar och det betyder att medlemsstaterna bara har sex månader på sig att arbeta in direktivet i den nationella lagstiftningen. Industrin har bara nio månader på sig att sörja för certifieringen av den viktigaste motorkategorin, och det är bara tre år och tre månader kvar av stabilitetsperioden mellan fas 1 och 2 av utsläppskraven för den viktigaste motorkategorin. Det har inte varit möjligt för oss att strama upp denna tidsplan ytterligare och därför kommer en förlängning av det nuvarande lagstiftningsförfarandet betyda en ändring och kanske en genomgripande ändring av förslaget.
Därför, och det är grunden till att jag har använt lite tid till inledningen, har kommissionen funnit det ändamålsenligt att förhålla sig flexibel till några av rådets ändringar och godkänna ändringarna i den gemensamma ståndpunkten eftersom kommissionen i detta ärende först och främst har prioriterat ett snabbt godkännande av texten. Därför hoppas jag att diskussionerna om parlamentets ändringsförslag kommer att medverka till att slippa förseningar.
Min reaktion på ändringsförslag 1 är ganska kort. Kommissionen kan naturligtvis ansluta sig till införandet av en ny uppfattning om modus vivendi. Ändringsförslag 2 återinsätter den ursprungliga artikeln från kommissionens förslag. Ramar ställs upp för hur medlemsstaterna kan bevilja avgiftsförmåner med avseende på att påskynda en snabb införsel av motorer som uppfyller strängare utsläppskrav. Strykningen av denna artikel skall ses mot bakgrund av detta: rådet förklarade att godkännandet av direktivet inte skapar prejudikat för framtida beslut om avgiftsförmåner. Det betraktar jag självklart som viktigt eftersom jag delar både Collins och Dybkjærs önskemål om att använda avgiftsmedlet. En principdebatt om detta ämne hålls som ett led i diskussionerna kring fordons- och oljeprogrammet. Tillåt mig vid detta tillfälle påpeka att det ändringsförslag som vi behandlar idag inte stämmer överens med den linje som parlamentet höll under debatten om fordons- och oljeprogrammet, något som också föredragande Collins uppmärksammade. Om så ramartikeln utgår, så förhindras medlemsstaterna inte att införa avgiftsförmåner i enlighet med fördraget. Ramarna är huvudsakligen önskvärda av hänsyn till den inre marknaden. Sett ut miljösynpunkt är det inte något problem om det inte fastställs sådana ramar.
Kommissionen är mot bakgrund av ovanstående motivering av den uppfattning att den inte bör ansluta sig till ändringsförslag 2 såsom det är ställt, men som har framgått av mina anmärkningar håller jag med i politiskt syfte.
Vad gäller ändringsförslag 3 vill jag gärna stryka under att jag personligen är starkt för öppenhet och offentligt tillgång till administrativa förfaranden. Att göra utskottssammanträdena offentliga och att offentliggöra föredragningslistor och protokoll kommer emellertid inte vara förenligt med gällande regler för utskotts- och kommittémöten. Det innebär också att jag självklart inte kan ansluta enbart mig till detta. Den förslagna ändringen kommer att kräva att gällande lagstiftning om utskott och kommittéer ändras och ett sådant problem bör lösas i samband med andra tvärsgående frågor. Därför kan kommissionen dessvärre inte i nuläget ansluta sig till ändringsförslag 3.
Ändringsförslag 4 berör standardförfarandet för utskottet för anpassning till den tekniska utvecklingen. Kommissionen är principiellt inte emot parlamentets förslag om att använda ett rådgivande utskott. Emellertid anser vi igen av hänsyn till ett snabbt godkännande att ett utskott av typ 2B som infördes i den gemensamma ståndpunkten inte skapar grundläggande svårigheter för förvaltning och anpassning av direktivet. Det är särskilt händelsen i gäller den nuvarande situationen eftersom utskottet i föreliggande direktiv är nära knutet till det liknande utskottet som är instiftat i samband med ramdirektivet om typgodkännande av motorfordon. Kommissionen bör därför hålla sig till den gemensamma ståndpunkten och kan beklagligtvis inte ansluta sig till ändringsförslag 4.
Jag hoppas att dessa anmärkningar som har varit rätt utförliga har bidragit till att parlamentets förståelse av bakgrunden för kommissionens beslut och slutligen hoppas jag att vi snarast kan få direktivet godkänt och att det först och främst snabbt träder ikraft.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Bjerregaard.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen äger rum i dag, kl. 12.00.

Biocidprodukter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0137/97) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0006/97-00/0465 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om utsläppande av biocidprodukter på marknaden (Föredragande: K. Jensen).

Kirsten Jensen
Herr ordförande, det är helt avgörande att få klarhet i vilka kemikalier som används i EU och var och hur de används. Hundratusentals olika kemikalier anses vara marknadsförda, men bara några få har gått igenom ett godkännandesystem med riskvärdering och vi upplever det om och om igen att kemikalier kan ha avskyvärd inverkan på naturen. Tänk bara på debatten om mäns nedsatta spermiekvalitet som sägs bero på att kemikalier uppför sig som konstiga hormoner. Miljöutskottet är oroligt över ändringarna i bilaga 4 om vatten. Vatten är ett utomordentligt följsamt ämne. Vi får hela tiden höra skakande historier om föroreningar från källor som vi inte trodde kunde förorenas och vi måste insistera på det största möjliga skydd av våra vattenresurser.
Med förslaget till direktiv om biocider kommer flera kemikalier att gå igenom ett godkännandeförfarande och det är i sig mycket positivt. Men glädjen över direktivets ändamål har överskuggats av hela behandlingen av ärendet i kommissionen och rådet. Vid godkännandet av den gemensamma ståndpunkten kom ministerrådet och kommissionen gemensamt på hur delar av direktivet kan tolkas över huvudet på medlagstiftaren Europaparlamentet. De skrev i referatet från sitt möte 14 förklaringar som inte bifogades lagförslaget som gick till vidare till andrabehandling i parlamentet. Jag har från kommissionen officiellt mottagit tre av dessa 14 förklaringar med den anmärkningsvärda uppmaningen att jag skulle kringgärda dessa förklaringar, som kommissionen tagit initiativ till, med förtrolighet. Det är inte riktigt rätt. Europaparlamentet praktiserar öppen lagstiftning. Det kunde andra EU-institutioner och nationella parlament och regeringar lära sig mycket av. Här är väl att märka inte tal om egentliga hemliga förklaringar utan bara om något som ännu inte är offentliggjort. Det förväntas alltså av Europaparlamentet att det skulle arbeta vidare med lagstiftningsförslaget utan att känna till kommissionens och ministerrådets fullständiga avsikter, även om det som medlagstiftare och folkvalt organ är direkt ansvarigt inför medborgarna. Det är förkastligt att rådet och kommissionen försöker att lagstifta på detta sätt inte minst mot bakgrund av att rådsordföranden så sent som i december 1996 gick med på att i framtiden skicka alla förklaringar tillsammans med den gemensamma ståndpunkten till parlamentet. Kommissionen och ministerrådet skulle alltså principiellt vara eniga om att parlamentet skall ha hela beslutsunderlaget förelagt samtidigt med den gemensamma ståndpunkten men erkänner inte detta i praktiken.
Generellt bör förklaringar slopas. Lagen skall visa vad medlemsstaterna faktiskt uppnått enighet om. Det värsta med förklaringarna är att Europas medborgare som skall leva efter lagarna och reglerna vi antar inte har en chans att ta reda på vad reglerna reellt innehåller och att förklaringarna ger möjlighet att tolka reglerna olika i varje medlemsstat. Förklaringarna skapar byråkrati och oklarheter och bör enklast inte vara en del av modern lagstiftning.
Det har också skett andra underliga ting i rådets andrabehandling. Till den gemensamma ståndpunkten har det bifogats en ny bilaga, men det är svårt att se syftet med denna bilaga.
Eftersom man vill veta, föreslog vi i parlamentet de ramformuleringar som skulle ge precis den grad av flexibilitet som många regeringar är ute efter. Ramformuleringarna skulle ge regeringarna möjlighet att koncentrera sitt arbete på de giftiga ämnen och använda mindre tid på de mindre farliga ämnena. De två nya bilagorna skapar behov av att klara av följande frågor: Vad menas med lågrisk? Risk har med substans att göra, men också med användning. Liksom i den medicinska världen är dosering avgörande. Beteckningen lågrisk ger intryck av att en garanti för produktens ofarlighet utfärdas, men precis miljöfarligheten tas det väl redan hänsyn till i den form för godkännande av produkter som kommissionens la fram i sitt ursprungliga förslag.
Också i den andra nya bilagan finns frågetecken. För det första ser det ut som om man inte ens kan få reda på vad det skall heta. Det som på danska heter "alminderlige handelsprodukter " heter på engelska common products . På tyska heter det något helt annat, nämligen bestimmte Wirkstoffe . Gemensamt för dessa mycket skilda benämningar är att det alla rymmer orimligt stora individuella tolkningsmöjligheter. All den oklarhet har fått miljöutskottet att föreslå att bilagorna stryks.

Bowe
Herr ordförande, jag skulle vilja ge mitt stöd till föredragandens förslag till denna andrabehandlingsrekommendation. Direktivet vill införa gemenskapsomfattande kontroller för saluföring och användning av biocidprodukter, som är ett brett spektrum av kemiska ämnen, som används för att kontrollera sjukdomar, skadedjur och andra plågor.
Vi vill se och tillåta en fri handel av dessa ämnen men samtidigt behålla en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön.
Jag välkomnar särskilt införandet av systemet med komparativa utvärderingar, vilket kommer att se till att vissa av de äldre biociderna byts ut mot säkrare och mer miljövänliga ämnen och att nya ämnen inte utgör nya faror. Producenterna av sådana ämnen skall, inom ramen för direktivet, kunna marknadsföra olika produkter och konkurrera fritt och rättvist, men samtidigt säkert och på ett sätt som respekterar miljön.
Jag har dock, liksom min kollega föredraganden, känt oro för det sätt på vilket rådet har formulerat den gemensamma ståndpunkten och, särskilt, för att det har lagt in många av deklarationerna om hur det avser att tolka bestämmelserna i förslaget i sitt privata protokoll. Det var bara efter vissa svårigheter som parlamentet lyckades få fram detta protokoll och lyckades granska dessa hemliga deklarationer. Man måste fråga sig: vad har rådet att dölja? Vad skäms det för?
Medan det ligger en hel del av logik i vissa av bestämmelserna i direktivet - till exempel det förenklade förfarandet för vissa av de mindre farliga ämnena som är bättre kända, mindre giftiga och inte utgör någon särskild risk - måste man se till att dessa procedurer inte missbrukas till nackdel för miljö och folkhälsa. Innan jag övertygats om det, kan jag bara stödja föredragandens uppfattning att dessa procedurer inte skall tillåtas förrän vi har tydlig kontroll med full insyn över det sätt på vilket de tillämpas.
Direktivet har möjlighet att tillfredsställa allas behov, att skydda miljö och folkhälsa, att ge konsumenterna ett brett spektrum av produkter från vilka de kan välja och även göra det möjligt för industrin att sälja fritt och rättvist på marknaden. Jag vill att direktivet skall tillfredsställa dessa behov och jag skall arbeta för att hjälpa föredraganden att, genom samrådsförfarandet, se till att det blir verklighet.

Schleicher
Herr ordförande! Den biocidriktlinje, som vi i dag konfererar om i andra läsningen, är ett utmärkt exempel på nödvändigt europeiskt lagarbete. I dag finns det varken på europeisk nivå eller i medlemsstaterna en systematisk och enhetlig reglering för biocider. Denna riktlinje fyller alltså en lucka i rättssystemet, som inte bara är nödvändig, utan även skall säkra den fria handeln i Europa.
Biocider är verksamma ämnen i produkter som t ex desinfektions- och skadebekämpningsmedel, men även konserveringsmedel och materialskyddsmedel. Hittills har ca 500 sådana verksamma ämnen kommit ut på marknaden i Europeiska unionen, och ca 5 000 produkter med dessa verksamma ämnen tillverkas av många små- och medelstora företag. Sedan parlamentet i den första läsningen hade dokumenterat många och även grundläggande kritikpunkter angående den proposition som kommissionen lagt fram i många ändringsförslag, anser jag - även i min parlamentsgrupps namn - att den gemensamma ståndpunkten är en lyckad balansakt, som välbalanserat tar hänsyn till alla parters intressen och till fullo understödjer vår parlamentsgrupps intressen.
De på nytt framlagda ändringsförslagen anser vi på det stora hela vara kontraproduktiva, och vi kommer inte att understödja dem. En sak ger oss förvisso mycket bekymmer, gör oss lyhörda och även misstänksamma, vilket även föredraganden av betänkande och Bowe har pratat om. Det är de problem av Jensens så kallade protokollförklaring som Europeiska kommissionen fört på tal i ministerrådet. Så långt dessa protokollförklaringar sträcker sig till ännu ej upprättade tekniska instruktioner och ett upptagande av biocidprodukter i bilaga I, kan man kanske ännu finna sig i detta. Icke godtagbart är dock dessa protokollförklaringar, om de så att säga tolkar innehållet av de enskilda artiklarna i riktlinjen. Dessa protokollförklaringar har ingen som helst rättslig status i lagstiftningens egentliga bemärkelse, eftersom de inte ingår i lagen som sådan. De skall emellertid tolka vissa sakförhållanden och har därigenom ändå juridiska följder för lagtexten. Detta är en form av lagstiftningen, som inte föreskrivs i något kontraktsenligt förankrat lagstiftningsförfarande och som Europaparlamentet inte kan finna sig i.
Därför är det också min parlamentsgrupps strävan att i förlikningsförfarandet sörja för att dessa protokollförklaringar antingen försvinner, eller inarbetas som innehåll i den bestående lagtexten. Därför understödjer min parlamentsgrupp några ändringsförslag för att skydda möjligheten till förklaringar i förlikningsutskottet. Kommissionsledamot Bjerregaard, jag ber Er nu här i plenum att ännu en gång redogöra för vad man egentligen avser med denna slags protokollförklaring. Om nu ikraftträdandet för denna i sig viktiga och även i föreliggande form korrekta lösning skjuts upp, beror detta på hur kommissionen och rådet har reagerat och inte på parlamentet. Detta förlikningsförfarande skulle kunna vara överflödigt, om vi dessförinnan sörjer för klarhet. Därför är vi mycket intresserade, kommissionsledamot, vad Ni har att säga i ärendet.

Baldi
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det vi här diskuterar är rådets gemensamma ståndpunkt från den 20 december inför Europaparlamentets och rådets förslag till direktiv om utsläppande av biocidprodukter på marknaden. Med biocider avses, som bekant, en serie av produkter som är mycket olika och bland vilka återfinns rengöringsmedel, bekämpningsmedel, konserveringsmedel, träskyddsmedel och medel för impregnering av textilier och murverk. Samtliga innehåller en aktiv substans, som är det element som det gäller att kontrollera med tanke på den dagliga användningen och spridningen av de produkter som innehåller denna aktiva beståndsdel. Det är med andra ord lätt att inse direktivets betydelse.
Man beräknar att produkterna som innehåller biocider i själva verket är fler än 14 000 och att de saluförs, förutom av ett antal multinationella företag, av en mängd små och medelstora företag, framför allt i Italien, där de utgör 70 % av produktionen. Direktivet har två huvudmål: 1) en harmonisering av den inre marknaden för biocider, 2) en hög skyddsnivå för människor och miljö.
Den gemensamma ståndpunkten, som antogs enhälligt, har accepterats av kommissionen, eftersom de ändringsförslag som införts egentligen inte ändrar vare sig direktivets innehåll eller dess funktion. De ändringar som föreslagits av medlemsstaterna förtydligar eller förenklar dessutom vissa inslag i tillståndsrutinerna.
Den slutliga texten till den gemensamma ståndpunkten är lättbegripligare och mer praktisk och lyfter fram förslagets principer, dvs. skyddet av människor och miljö, samtidigt som den tillåter ett fritt utbyte av biocider.
Gruppen Union för Europa instämmer i den gemensamma ståndpunkten och med vissa av de ändringsförslag som presenterats idag i kammaren, men vi motsätter oss absolut ändringsförslagen nr 17, 18 och 19. Nr 17 därför att det leder till en sänkning till sex månader av tiden för införandet - direktivet är mycket komplicerat, och även om man tillåter en tid på 18 månader för införandet, så skulle det ändå inte räcka för vissa medlemsstater - och nr 18 och 19 eftersom dessa skulle i hög grad ändra direktivets balans, något som rådet knappast kommer att acceptera.

Dybkjær
Herr ordförande, den liberala gruppen kommer att rösta för utskottets ändringsförslag. Jag hoppas att det blir det nödvändiga antalet röster för dessa ändringsförslag och emot De grönas, inte på grund av fundamental oenighet men eftersom det är nödvändigt med en koncentration vid denna tidpunkt. Så jag kommer liksom andra talare att koncentrera mig på förklaringarna. Förr blev de internationella förbindelserna tillvaratagna av en elit av diplomater. Konsten bestod i att navigera mellan vänner och fiender. Hemlighetsmakeriet var vardagsmat och det var i alla fall inte någon som övervägde att fråga vanliga människor till råds. Så har det för det mesta också varit i unionens historia och det visar sig gång på gång att det är svårt att ändra på sakernas tillstånd. Senast har vi sett det i samband med detta direktiv, som för övrigt är långt och invecklat nog i sig själv och därför så långt bör kunna ta upp allt.
Rådets många hemliga förklaringar visar att man i rådet fortfarande tror att det europeiska samarbetet är något som skall tillvaratas av en liten elit. Man skulle annars tro att de många opinionsundersökningar som alla visat den bristande folkliga uppbackningen skulle kunna få rådet på andra tankar. Med så är det alltså inte. Det är otroligt att det skulle vara nödvändigt att påminna rådet om att den demokratiska utvecklingen och inte minst utvecklingen inom EU har medfört att befolkningens behov av öppenhet och engagemang har blivit en nödvändighet, men självklart inte en tillräcklig förutsättning för legitimiteten hos de beslut som fattas.
Det är också ett uttryck för en fullständig brist på respekt för Europaparlamentet - den enda direkt folkvalda institutionen i EU - att de skall sitta och behandla gemensamma ståndpunkter från rådet som inte innehåller allt det som beslutats. Rådets argument är att förklaringarna enbart fungerar som tolkning av lagtexten, men varför är de så hemliga? Varför skall vi andra föreläggas dessa tolkningar? Det skulle definitivt ha varit rimligt om de var inarbetade i inledningen eller på andra ställen så att de kanske också blev mer lättförståeligt. Det är inte konstigt att det finns en utbredd EU-skepsis bland medborgarna när en del av lagtexterna är hemliga. Rådets beteende är således direkt undergrävande för hela EU: s legitimitet.

Lannoye
Herr ordförande, jag vill först och främst ansluta mig till de kolleger som beklagar den totala frånvaro av insyn som denna mycket viktiga fråga har behandlats med. Biocidprodukterna innehåller faktiskt hundratals produkter som, i varierande grad, medför risker för levande varelser. Vissa av de här riskerna är acceptabla, men andra är det inte. Jag tänker i synnerhet på substanserna som är bioackumulerande och ihärdiga, och som medför cancerogena mutagena effekter, ja som till och med stör däggdjurs hormonsystem, i synnerhet hos de manliga däggdjuren.
Dessa produkter borde så snabbt som möjligt försvinna från marknaden. Men vad gör då den gemensamma ståndpunkten, för övrigt till följd av kommissionens ursprungliga förslag? Den ordnar fri rörlighet för dessa substanser, i synnerhet för de cancerogena substanserna, men har absolut inte som mål att styra in produktionen på substanser som medför liten risk för människa och miljö. Miljöutskottet har bara delvis rättat till siktet.
Självklart kommer vi att stödja ändringsförslagen som lagts fram av miljöutskottet, men vi bedömer att ett antal ytterligare ändringsförslag, som vi lämnade in på nytt, absolut måste tas i beaktande. Och jag blir bestört när jag hör PPE: s ståndpunkt som a priori anser att det inte kommer att stödja ändringsförslagen, inte heller de från miljöutskottet. I en sådan fråga anser jag att det är en skamlig attityd.
Jag skulle vilja dra uppmärksamhet till de tre huvudsakliga ändringsförslag som vi lämnade in. Jag tänker på det särskilt rimliga ändringsförslaget 32, som klargör att godkännandet av en produkt måste avslås eller dras tillbaka då det finns en produkt på marknaden som medför mindre risker, eller rent av en annan metod som gör det möjligt att uppnå samma mål. Det verkar logiskt.
Ändringsförslagen 34 och 37 inför principen om avslag av godkännande för alla substanser som är erkänt cancerogen och för vilka det inte finns något gränsvärde för inokulering.
Ändringsförslagen 38 och 39 kräver slutligen att den dossier som medföljer begäran om godkännande lägger fram fakta som inte bara rör det behandlade verksamma ämnet, utan också nedbrytningsprodukterna. Vi vet att många nedbrytningsprodukter ibland är farligare än ursprungsprodukten. Det är därför ologiskt att detta inte framgår i den dossier som gäller begäran om godkännande.
Här har vi alltså ett antal förslag som är långt ifrån puristiska eller extremistiska och som vi önskar att hela parlamentet godkänner.

Breyer
Herr ordförande, riktlinjen motsvarar som Lannoye redan har sagt inte de miljöpolitiska kriterierna. Den vore mycket viktig, men den ger inget som helst impuls till att inskränka användningen av biocider. I den inre marknaden finns det redan 450 kemiska verksamma ämnen och 10 000 biocidprodukter i omlopp, av vilka mycket få tillåts enligt den metod som föreslås i riktlinjen.
EU inskränker sig huvudsakligen till att harmonisera konkurrenskraften för industrin, i stället för att garantera högsta möjliga miljö- och hälsoskydd för dessa substanser och deras användning. Här rör det sig om att förankra ersättningsprincipen, d v s att ersätta skadliga produkter med mindre skadliga. Detta är, som Lannoye redan har påpekat, ett av de viktigaste kriterierna. Därigenom skulle det också äntligen en gång för alla vara möjligt med konkurrens vid beviljandet av dessa produkter. Därför måste det handla om att överta denna svenska lagstiftning för Europeiska unionen, som exakt föreskriver detta beviljande med en konkurrensprincip.
Tillståndskriterierna för biocider har många kryphål, men det viktigaste för oss är att det hos somliga biocider inte finns något som helst minimivärde för cancerogena ämnen. Dessa ämnen är redan i små mängder cancerframkallande. Biocider med cancerogena ämnen borde bannlysas direkt från marknaden, eftersom det måste vara vårt mål att bannlysa cancerogena ämnen från biociderna och därmed från marknaden just därför att det finns så många biocider.
Dessutom skulle vi vara mycket för en märkningsplikt för biocider. Det måste därför handla om att skydda konsumenten och att garantera miljöskyddet och inte att ge biocidindustrin ett frikort.

Bjerregaard
Kommissionen vill gärna tacka miljöutskottet och särskilt deras föredragande Kirsten Jensen, för det stora arbete som de lagt ner på detta förslag. Det är det avslutande ledet i EU: s lagstiftning om kemiska ämnen och mot bakgrund av detta också ett viktigt förslag. Därför ser jag mig tvungen att lägga fram några kommentarer. Först om förslaget mer generellt och de perspektiv som ligger i det och till slut vill jag återkomma med några anmärkningar om det som har visat sig vara den mer politiska debatten här i parlamentet idag, nämligen den kring de hemliga förklaringarna.
Syftet med förslaget är att harmonisera den inre marknaden för biocidprodukter och de aktiva ämnen i dessa och att uppnå en högre grad av skydd av människor och miljö. Förslaget omfattar en lång rad produkttyper bl.a. desinfektionsmedel, träskyddsmedel, insektsmedel och konserveringsprodukter. I slutändan kommer bara de aktiva ämnen som är upptagna på listan i en bilaga till direktivet att kunna användas lagligt i sådana biocidprodukter. Avgörande om upptagning på listan kommer att träffas på EUnivå med utgångspunkt i en fullständig riskvärdering som bygger på upplysningar från industrin.
När direktivet är godkänt kommer de existerande aktiva ämnena att bli genomgångna med hänsyn till en värdering av om de kan tas upp på listan i bilaga 1. Genomgången förutsätter att branschen lägger fram upplysningar och att de utvärderas i medlemsstaterna. En förordning skall senare godkännas av kommissionen och vi beräknar att det kommer att ta 10 år. Direktivet skall likaså harmonisera de nationella godkännandeordningarna för biocidprodukter genom att gemensamma principer införs för värdering. Medlemsstaterna skall därefter ömsesidigt erkänna sådana godkännanden. Under förstabehandlingen stöttade parlamentet grundprinciperna i förslaget och kom fram med en rad förslag till förbättringar i form av 64 godkända ändringsförslag. De flesta av dem ingår i den gemensamma ståndpunkten och för de flestas vidkommande på kommissionens initiativ.
Jag kommer nu att redogöra för kommissionens ståndpunkt till parlamentets ändringsförslag vid andrabehandlingen. 41 ändringsförslag är ställda och av dem kan kommissionen acceptera 21 helt, delvis eller principiellt. Ändringsförslag 18 och 19 går ut på att så kallade förenklade förfaranden för lågriskbiocidprodukter och allmänkemikalier bortfaller eftersom de nya bilagorna IA och IB utgår. Införandet av de två förfarandena är ett av rådets viktigaste bidrag till den gemensamma ståndpunkten. Kommissionen anslöt sig till detta eftersom införandet av denna bilaga enligt dess uppfattning som helhet kommer att göra direktivet mer effektivt, utan att skyddsnivån för människor, djur och miljö försämras. Fördelarna är att fokus sätts på de farligaste ämnena, att det är ett enklare förfarande för mindre farliga produkter och att det finns möjlighet att aktiva ämnen som enbart i mindre grad används som biocider kan infogas i direktivets användningsområde och därmed kontrolleras. Jag skall i anslutning till detta understryka att aktiva ämnen skall genomgå samma utvärderingsförfarande för att tas upp i bilaga IA och IB som för att tas upp i bilaga I. Därför kan ändringsförslag 18 och 19 inte accepteras.
Kommissionen kan inte acceptera att det förenklade förfarandet utgår, men är nöjd med ändringsförslag 2 och 10 som styrker kontrollen av dessa förfaranden.
Och så till ändringsförslagen gällande biocidprodukter baserade på mikroorganismer. Jag vill först lugna er alla. Biocidprodukter baserade på mikroorganismer omfattas av direktivet. Definitionen i artikel 2 av vad som omfattas av respektive biocidprodukter och aktiva ämnen är helt tydlig i detta avseende. Många av ändringsförslagen 4, 5, 6, 7, 9, 10 delvis, 11 och 31 delvis inför i olika artiklar specifika hänvisningar till bilaga IVA och IVB som innehåller upplysningskrav gällande aktiva ämnen och produkter baserade på mikroorganismer. Kommissionen finner alla dessa ändringsförslag nyttiga och acceptabla, med undantag för 31 som bara delvis kan accepteras.
Så är det ändringsförslag gällande utskottsförfaranden och initiativ från kommissionen. Syftet med ändringsförslag 15 och 16 är att ändra utskottsförfarandena 2B och 3B till 1 respektive 3A. Det blir en tillbakagång till kommissionens ursprungliga förslag. Kommissionen försvarade sin ståndpunkt i rådet, men blev enhälligt nedröstat. Enligt kommissionens uppfattning kommer direktivet med rådets text ganska säkert kunna hanteras enklare och mer effektivt. Dessa ändringsförslag är acceptabla bortsett från att formuleringen noga skall följa rådets beslut 87/373/EEG och att hänvisningarna till artikel 29 och 33 inte skall utgå.
Ändringsförslag 25 och 31 kräver att kommissionen vid en senare tidpunkt tar initiativ till revidering och utvidgning av bilaga IV särskilt inarbetandet av uppmaningen från den internationella sjöfartsorganisationen, IMO. De föreslår att man som rättsligt grund för initiativen använder fördragets artikel 189b. Kommissionen är egentligen inte oenig om målen med ändringsförslagen, men så som de är formulerade anser kommissionen att de begränsar dess initiativrätt. Därför kan ändringsförslagen accepteras i princip.
Alla övriga ändringsförslag är av teknisk karaktär. De har som syfte att klara av och förbättra de enskilda bestämmelserna i förslaget och underlätta den dagliga användningen av direktivet och vid denna sena tidpunkt just innan en omröstning tänker jag inte komma närmare in på dem, men enbart rensa upp kommissionens ståndpunkt. Kommissionen kan godkänna ändringsförslag 3, 13, 14, 20, 23, 24 och 26 undantaget den del som kräver en strykning av bilaga I och IA och IB. Kommissionen kan också i princip godkänna ändringsförslagen 8 och 12. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslagen 1, 17, 21, 22, 27-30 och 32-41.
Detta om ändringsförslagen och det egentliga innehållet i själva förslaget, men jag vill också komma med ett par anmärkningar om förklaringarna till rådets mötesprotokoll som upptagit en stor del av debatten. Kommissionen förstår väl att parlamentet har svårt för dessa förklaringar. Problemet rör sig inte enbart om miljöförslagen med är övergripande och skall självklart lösas övergripande. Som framgår av debatten är rådet i allra högsta grad inblandat och det är därför bäst att lösa problemet i samband med trilogen. Det är kommissionens politik att begränsa antalet förklaringar till rådets mötesprotokoll. Det bör inarbetas i själva texten eller i yttrandena, såsom parlamentet också har understrukit här idag.
Föredragande Kirsten Jensen hänvisade också till trilogen i december 1996 och här återupptog kommissionen sitt önskemål om att rådet skulle underrätta parlamentet om eventuella förklaringar till mötesprotokollet som knutits till den gemensamma ståndpunkten. I detta sammanhang godtog rådet den 25 mars 1997 riktlinjerna för förfaranden för framläggning av sådana förklaringar. Samtidigt är kommission fortsatt villig att oavsett rådet uppfylla sin förpliktelse till att underrätta parlamentet genom att, så som vi nu har gjort, ge sina egna förklaringar.
Biocidförslaget som vi behandlat här idag oturligtvis framlagt i en övergångsperiod där det inte riktigt fanns några regler. Det måste alltså finnas ett ad hoc-förfarande och det är grunden till att det tog tid för kommissionen att skicka förklaringarna. Jag vill i detta sammanhang tacka parlamentet och inte minst miljöutskottet eftersom de inte har valt att uppskjuta andrabehandlingen av detta förslag utan i stället har arbetat in förklaringarna. Kommissionen går helt och hållet in för öppenhet och dess ståndpunkt är att förklaringarna inte bör vara hemliga. Inte desto mindre bör kommissionen självklart respektera den förtrolighet som rådets överläggningar och rådets mötesprotokoll enligt rådets ordningsregler från den 2 oktober 1995 omfattar. Det var i denna anda som kommissionen bad parlamentet om att inte offentliggöra förklaringstexterna i det nuvarande stadiet i förfarandet. Vid detta konkreta tillfälle med biocidförslaget ställer sig kommissionen positiv till det pragmatiska tillvägagångssätt parlamentet har föreslagit och som går ut på att föra in förklaringarna innehåll i ändringsförslagen, något som redan nämnts kan accepteras av alla, några få dock enbart principiellt och/eller delvis.
Som slutsats vill jag gärna upprepa att kommissionen stöttar den gemensamma ståndpunkten. Jag är övertygad om att den har hittat en balans mellan direktivets två målsättningar, den inre marknaden och en högre skyddsnivå. Kommissionen kan acceptera de ändringsförslag som både förbättrar texten och vissa aspekter i bruket av denna. Däremot kan vi inte acceptera de ändringsförslag som enligt kommissionens uppfattning kommer att stjälpa den goda balansen som uppnåtts under parlamentets förstabehandling och i rådets gemensamma ståndpunkt. Till slut vill jag än en gång tacka alla de som har varit med om att utarbeta ändringsförslagen och alla de som har varit närvarande under den sista delen av debatten.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Bjerregaard.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen äger rum i dag, kl. 12.00.

Omröstning
Green
Fru ordförande, vad avser ändringsförslag 1 har det förekommit en hel del diskussion. Låt mig klargöra min grupps inställning. Det här betänkandet handlar om lobbying. Det här ändringsförslaget handlar om ledamotsassistenter. Som ni vet ligger Lehne-betänkandet, som specifikt behandlar ledamotsassistenter, hos utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Jag skulle vilja poängtera att min grupp har tryckt på för att denna fråga skulle behandlas i det föreliggande betänkandet, men vi har förstått att andra grupper inte vill det. Om det finns ett klart åtagande från andra grupper, och särskilt från Europeiska folkpartiets grupp, att behandla frågan i Lehne-betänkandet, är vi beredda att lägga ned våra röster om det här betänkandet. Jag skulle vilja ha herr Martens kommentarer om ändringsförslag 1.

Martens
Fru ordförande! Som svar på vad Green sade, är vi faktiskt av den åsikten att denna punkt bäst regleras i betänkandet från vår kollega Lehne. Därför är vi beredda att avstå från ändringsförslag 1. Vi tror att det är ett bättre arbetssätt om punkten om assistenternas medarbetare regleras i betänkandet från Lehne. Vår grupp kommer att avstå från ändringsförslag 1.

Pasty
Fru ordförande, jag ville helt enkelt påtala att det finns nio grupper i den här kammaren, och inte bara två. När det gäller vår grupp kommer vi att rösta för ändringsförslag 1, i vetskap om att det inte har någon chans att gå igenom eftersom de två andra grupperna har beslutat avstå. Men för framtiden anser jag att all samordning borde omfatta samtliga gruppers ordförande.
Ändringsförslag 15
Ordföranden
Man har begärt att jag skall undanta orden "samtliga gåvor och " samt "eller tjänstemän vid parlamentet ". Jag tar alltså upp resten av stycket till omröstning.
(Parlamentet förkastade resten av stycket.) Då resten av stycket har förkastats ser jag inte hur vi skulle kunna rösta om de isolerade orden.

Ford
Fru ordförande, det föreligger ett visst missförstånd. Jag är inte säker på att alla förstod att vi röstar på stycket minus de två strykningarna, snarare än omvänt. Jag vet inte om vi kan göra om omröstningen, men det var en del missförstånd.

Ordföranden
Är det den allmänna uppfattningen att det kan ha funnits oklarhet? Jag sade ändå tydligt att jag undantog orden "samtliga gåvor och " samt "eller tjänstemän vid parlamentet " och att jag tog upp resten av paragrafen till omröstning. Och där tycker jag att röstetalen uttrycktes mycket klart. Om ni vill ha en prövning upprepar jag att vi röstar om hela paragrafen, minus orden "samtliga gåvor och " samt "eller tjänstemän vid parlamentet ".
(Parlamentet förkastade stycket.)

Aelvoet
Fru ordförande! Det var i samband med de två styckena som måste utelämnas. Det ena avsåg tjänstemännen. Det är uppenbart eftersom det är förbjudet enligt tjänstemännens reglemente, medan det andra, alla gåvor, är ett annat element. Enligt min åsikt måste man ha delad omröstning. Först om gåvor och därefter om tjänstemännen. Men med tanke på att det inte finns någon majoritet för basförslaget är kommentaren överflödig.
(Parlamentet godkände beslutet.)

Donnelly, Brendan
Den överenskommelse vi uppnådde i går var att vi för debatten vidare, men att min grupp skulle vilja be att betänkandet återförvisades till utskottet för ytterligare arbete i ljuset av debatten. Jag skulle vilja göra den formella begäran nu.
(Kammaren accepterade återförvisningen till utskottet.)

Novo
Fru ordförande! Artikel 18 i förordningsförslaget om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet, dokument nummer 96/0044(CNS), fastställer en del mycket begränsade villkor för beviljande av kompensationsbidrag. Dessa bidrag föreskrivs bara för jordbruk som är större än 3 hektar i allmänhet och för större jordbruk än 2 hektar för vissa regioner i Italien, Frankrike, Spanien, Grekland och Portugal.
I enlighet med detta vill jag presentera en muntlig förändring till artikel 18 punkt 1 genom att föreslå att uttrycket " minst 3 hektar brukbar jordbruksmark" tas bort i det första stycket och även att hela det andra stycket artikel 18.1.

Ordföranden
Var och en har kunnat höra det muntliga ändringsförslag som föreslås av Novo. Finns det åtminstone tolv kolleger som motsätter sig det?
(Kammaren accepterade inlämningen av det muntliga ändringsförslaget.)

Redondo Jiménez
Fru ordförande, jag hade redan begärt ordet när Novo presenterade den muntliga ändringen för att säga att föredraganden instämmer med upphävandet av de begränsningar han hänvisar till i sitt muntliga ändring av artikel 18.
(Genom flera omröstningar i följd antog parlamentet de tre lagstiftningsresolutionerna.)

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi anser att de ordningsregler för lobbyister som nu har lagts fram är mycket bra. Det hade dock varit ännu bättre om också det förslag som lades fram i utskottet för arbetsordningen av partikamrat Metten, Nederländerna, hade ingått. Detta förslag gällde innehållet i den rapport som lobbyisterna för att få förnyade passerkort skall lämna in varje år om sin verksamhet vad gäller deras påverkan på beslutsfattandet i parlamentet. Mettens ändringsförslag ville reglera att rapporten åtminstone skall innehålla uppgifter om vilka ärenden som de har försökt att påverka, vilka personer som de har kontaktat i detta syfte (ledamöter, assistenter och tjänstemän) och vilka ekonomiska eller andra medel som de har använt i detta syfte för varje enskilt ärende.
Det hade varit mycket bra om också denna skrivning fått ingå i parlamentets arbetsordning.

Blak och Kirsten Jensen
Det är glädjande, att vi nu äntligen har politisk majoritet i parlamentet för att ta konsekvenserna av de ordningsregler, som vi antog i somras, och ändrar parlamentets arbetsordning, så att vi får klara regler för hur lobbyister skall arbeta i parlamentet. Det är vår förhoppning, att den nya arbetsordningen inte kommer att ses som ett angrepp varken på lobbyister eller assistenter, utan att den kan göra det möjligt för oss att samarbeta under ordnade former. Det har vi saknat i många år.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat för betänkandet av Ford. Vi anser det vara ett steg på vägen mot att eliminera den otillbörliga påverkan som starka, penningstinna lobbygrupper har på Europaparlamentets verksamhet. Ett parlament värt namnet skall ta hänsyn till den politiska helheten och inte låta sig styras av enskilda kapitalstarka särintressen.
Vi har också röstat för ändringsförslag nummer 15. Egentligen är det absurt att det inte råder förbud mot att ge gåvor och förmåner till parlamentariker, assistenter och parlamentets tjänstemän; det undergräver institutionens integritet och trovärdighet. Men utifrån nuvarande, om än absurda, EU-verklighet, är det dock ett minimum att samtliga gåvor och förmåner redovisas och ges full offentlighet.

Fayot
Betänkandet av Ford behandlar ordningsregler för lobbyister vid Europaparlamentet.
Om vi anser att lobbygrupperna kan tillhandahålla viktig information till oss parlamentariker är vi skyldiga att göra beslutsprocessen så öppen som möjligt, dvs. det sätt som lobbygrupperna försöker få våra beslut att ändra inriktning. Med andra ord, varje försök att påverka denna process, allt som går utöver information, måste göras synligt.
Vi begär alltså att de tusentals lobbygrupper som kretsar kring Europaparlamentet skall ägna sig åt en yrkesetik och att de rättar sig efter den. Dessa ordningsregler betyder ingenting om de inte förutsätter god vilja hos de inblandade. Får jag påminna om att utskottet för arbetsordningen har inlett ett omfattande arbete som syftar till att skapa villkor för en maximal insyn i våra relationer med omvärlden?
En av de viktigaste bestämmelserna består i att begära att ledamöterna själva deklarerar varje gåva eller ytterligare tillskott, vilket i princip borde täcka all yttre delaktighet av vilket slag det vara må. Denna skyldighet följer av Nordmanns betänkande som vi antog 1996. Får jag också påminna om att vi utför arbeten om assistenter och partiöverskridande grupper och att dessa bestämmelser kommer att komplettera det som ordningsreglerna innehåller?
I vilket fall som helst kommer dessa ordningsregler endast att vara till nytta om kvestorerna kontrollerar deras tillämpning. Men ledordet är självdisciplin, det är den etik som vi efter eget val måste acceptera för att få den parlamentariska institutionen att fungera med full öppenhet.

Hautala
Det är värt att stödja att det av de lobbyister som på många sätt arbetar i parlamentet nu krävs en årlig redogörelse för deras verksamhet. Förslagen går emellertid bara halvvägs, eftersom det är nästan omöjligt att kontrollera en del av verksamheten, t. ex. att parlamentets dokument inte mot betalning får överlämnas till utomstående.
Betänkandet borde kompletteras med ett krav om att lobbyisterna i parlamentets offentliga register borde uppge alla verksamhetsunderstöd och gåvor som de ger till parlamentets ledamöter eller funktionärer.
Ansvaret för att lobbyverksamheten skall ges godtagbara former kan emellertid inte överflyttas enbart på lobbyisterna. Parlamentets ledamöter får inte vika undan för att de själva har det största ansvaret.
Parlamentet har redan tidigare godkänt Nordmans betänkande, där parlamentets ledamöter ålades skyldigheten att redogöra för de verksamhetsbidrag de mottar. Mottagandet av gåvor förbjöds. Det vore på tiden att göra en uppföljning hur dessa krav tillämpas. Det är en skötesynd för parlamentet att fastslå bestämmelser vilkas tillämpning man inte ens försöker övervaka.

Lindqvist
Betänkandet går i rätt riktning, och jag har därför röstat ja. EU: s organisation måste präglas av såväl integritet som öppenhet. Strikta regler måste gälla för lobbyverksamhet så att den demokratiska processen inte snedvrids. Det krävs en hård kontroll av eventuella försök att otillbörligt påverka beslutsfattare inom EU. Ideella organisationer som miljö-, freds- och solidaritetsrörelser måste också få möjlighet till en aktiv informationsverksamhet.
Särskilt ekonomiskt stöd bör utgå till sådana organisationers Europaverksamhet. Remissförfarande bör användas för att ge intresseorganisationer och ideella organisationer möjlighet att i mer organiserad form framföra sina åsikter.
En förutsättning för lika villkor för påverkare av olika slag är att en offentlighetsprincip gäller lika för alla EU: s institutioner som gör det möjligt att få ut efterfrågad information.
Andrabehandlingsrekommendationen (A4-0136/97) av Collins
Fitzsimons
Sedan EU antagit regler om handhavande vägtarfikfordon, har det finnits en lucka i lagstiftningen för fordon som inte är avsedda att användas för transporter på väg.
Detta förslag till direktiv från Europeiska kommissionen avser att fylla igen luckan på detta område.
Det syftar till en betydande minskning av luftföroreningar som orsakas av interna förbränningsmotorer i fordon som inte är avsedda att användas för transporter på väg.
De maskiner som avses är avsedda för användning inom industri och jordbruk, t.ex. mobila kranar, bulldozers, gaffeltruckar, underhållsutrustning etc.
Europeiska kommissionens förslag anger vissa krav och bestämmelser för utsläpp, som skall införas i två steg.
Steg 1: från juni 1997 till december 1998. Steg 2: från januari 2001 till december 2003.
Syftet med direktivet är att åstadkomma minskningar i kväveoxidutsläppen med 42 % och i kolvätena med 29 % till år 2003.
Dessa bestämmelser gäller endast för nya maskiner som släpps ut på marknaden efter ovannämnda datum.
Som ledamot av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd stödjer jag detta direktiv i sin helhet.
Andrabehandlingsrekommendationen (A4-0137/97) av K. Jensen
Jackson
Ändringsförslagen 18 och 19 till andrabehandlingsrekommendationen om rådets förslag till direktiv om utsläppande av biocidprodukter på marknaden avser att stryka bilaga 1A och bilaga 1B i direktivet. Dessa bilagor skulle göra det möjligt att tillämpa ett förenklat förfarande på lågriskbiocidprodukter och vissa allmänkemikalier. De brittiska medlemmarna i PPE-gruppen har uttryckt oro över att dessa bilagor bara återfinns som titlar i den gemensamma ståndpunkten. Vi anser dock att det är motiverat att använda ett förenklat förfarande i vissa fall, förutsatt att en noggrann riskbedömning har genomförts och att det inte sker någon minskning i skyddsnivån för människor eller miljö. Att låta kontrollåtgärderna stå i proportion till fastslagna risknivåer skulle göra det möjligt att koncentrera resurserna till där de behövs mest och skulle bidra till att minska den byråkratiska belastningen på industrin.
Betänkande (A4-0119/97) av Anastassopoulos
Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Europaparlamentets betänkande om kommissionens vitbok om rättsskydd för krypterade tjänster på den inre marknaden (samråd om behoven av gemensamma åtgärder). Piratverksamheten inom den audiovisuella sektorn är dessvärre på uppåtgående vilket betyder att upphovsrättigheterna i stigande grad blir kränkta. Det är principiellt oacceptabelt att produkter används olovligt. Härtill kommer att piratverksamheten höjer priset på bl.a. krypterade TV- och radioprogram så att de konsumenter som lagligt mottar dessa program kommer att få betala ett högre pris.
EU-medlemsstaternas lagstiftning inom området är mycket olika och i många fall otillräcklig. Samtidigt är marknaden för audiovisuella produkter kännetecknat av att vara gränsöverskridande. Mot den bakgrunden finner vi att det finns behov för en EU- eller internationell lösning gällande rättsskydd för krypterade tjänster. När detta är sagt är det viktigt att understryka att en lagstiftning inom området inte bara skall ta hänsyn till utbjudarnas utan också till konsumenternas intresse. Detta innebär för det första att det måste fastställas gränser för hur många och vilka tjänster som kan omfattas av kryptering. För det andra skall man undvika att utbjudare av krypterade tjänster uppnår en så hög grad av rättsligt skydd att de får en monopolliknande ställning på de olika delmarknaderna.
Betänkande (A4-0155/97) av Palacio Vallelersundi
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Subsidiaritetsprincipen infördes som en politisk princip i artikel 3b i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och innebär att åtgärder på områden där gemenskapen inte är ensam behörig skall vidtas på lägsta möjliga nivå. Principen är inte ett komplement till artikel 235 i form av ett medel för att ge gemenskapen ett nytt sätt att erhålla makt på bekostnad av medlemsstaterna.
Vår grundinställning är att Sverige har gått med i ett mellanstatligt samarbete och att nya områden inte skall föras in under gemenskapsrätten. Därför är punkterna 2 och 12 i betänkandet skrivningar som vi måste vända oss emot. Att subsidiaritetsprincipen har använts för att förhindra att nya områden som kultur, media, energi och forskning tas in under gemenskapsrätten anser vi snarast ligga i linje med vår politik.

Fitzsimons
När Maastrichtfördraget trädde i kraft hösten 1992 var en av dess primära rekommendationer att subsidiaritetsprincipen skulle införlivas i centrala europeiska politikområden och program.
Vad detta helt enkelt innebar, var att lokala myndigheter och lokala samhällen måste få mer att säga till om beträffande användningen av gemenskapsmedel inom sina områden.
Europa behöver vara decentraliserat och man måste stödja, förnya och utvidga " nedifrån och upp" -planer, såsom exempelvis Leader 11 och County Enterprise Board System.
För mycket av anslagen av gemenskapsmedel ligger i händerna på Europeiska gemenskapernas kommission eller centrala civila förvaltningar, såsom exempelvis finansdepartementet eller miljödepartementet.
Jag är besviken över att se att generaldirektorat XVI, kommissionens regionalpolitiska del, verkar vara nära att eventuellt skrota Leader-programmet när det löper ut 1999.
Detta skulle var ett stort steg tillbaka, ett slag i ansiktet på landsbygdssamhällen och ett brott mot EU: s subsidiaritetsprincip, som försöker att engagera alla delar av samhället i genomförandet och administrationen av europeisk politik.
Gruppen Union för Europa vid Europaparlamentet vill se att EU-initiativen nedifrån och upp utvidgas för både landsbygds- och stadsprojekt och inte att dessa program splittras på något sätt.
Europeiska unionen är fortfarande alltför hårt centraliserad och måste föras närmare folket.

Gahrton, Holm, Lindholm och Schörling
Subsidiaritetsprincipen är en viktig princip i EU. Vi är mycket besvikna och samtidigt förvånade över att föredraganden har en så negativ inställning till den. Från svensk sida framhålls subsidiaritetsprincipen som en garanti för att de nationella och lokala demokratierna inte skall bli överspelade av EU.
Från vår utgångspunkt skall det vara en grundläggande princip som därför används ofta. Vi vill framhäva att EU endast skall syssla med sådant som innefattas i dess kompetensområde såsom det bestämts av de nationella regleringarna. Subsidiaritetsprincipen skall begränsa EU: s möjligheter att ta till sig nya områden, vilket annars ofta krävs i allehanda grön- och vitböcker.
Enligt föredraganden har principen varit till nackdel för EU, men för medlemsstaterna, och i synnerhet för allmänheten, är vi fast övertygade om att den endast har varit till godo. Medlemsstaterna skall eftersträva att använda sina demokratiska verktyg inom alla de områden där EU inte har någon beslutskompetens. Tydlighet är A och O i denna process. Vi anser därför att subsidiaritetprincipen bör ges konkret stadga och innehåll.

Kristoffersen
Jag hälsar med tillfredsställelse att kommissionen som en följd av Maastrichtfördraget har blivit tvungen att förhålla sig konkret till närhetsprincipens praktiska utformning. Det är ännu mycket att göra för att försäkra att fördragets anda och bokstav inom detta område efterlevs. Därför vill jag gärna påminna om att det inte enbart är en förpliktelse som riktar sig mot kommissionen. Alla EU: s institutioner är förpliktigade av närhetsprincipen och sannerligen också vi 626 parlamentariker. Det hjälper inte att vi håller vackra tal om närhetsprincipen om man - när man brinner för något - inte följer principen. Jag hoppas att kommissionens tre rapporter kommer att bidra till att vi också här i Europaparlamentet framöver tar närhetsprincipen mer på allvar.

Lindqvist
Subsidiaritetsprincipen handlar om vilka frågor som skall behandlas på unionsnivå respektive av medlemsstaterna. Inom medlemsstaterna kan det handla om nationell, regional och lokal nivå. Subsidiaritetsprincipen måste ha som mål att så många frågor som möjligt skall behandlas så nära medborgarna som möjligt.
Självklart måste då den första frågan vara om detta är en fråga för unionen eller inte. Det är helt fel att som utskottet kalla detta svepskäl för " åternationalisering" eller att föra upp frågan på en helt mellanstatlig nivå. Tvärtom måste detta vara målet med subsidiariteten.

Souchet
Min grupp har inte röstat för betänkandet av Palacio Vallelersundi, med anledning av de motsägelser som det innehåller: det erbjuder på en och samma gång det bästa och det sämsta, som om två olika händer hade hållit i pennan.
Betänkandet redovisar en utmärkt analys av subsidiaritetsprincipens juridiska karaktär. I ingresserna A, B och C påminner det med fördel om att gemenskapen grundar sig på den uttryckliga tilldelningen av befogenheter, att dessa befogenheter inte tas för givet, utan är undantag i förhållande till medlemsstaternas befogenheter, vilket innebär att de gemensamma institutionerna inte blandar sig i frågor som hör till medlemsstaternas befogenheter.
På samma sätt belyser betänkandet av Palacio Vallelersundi bristen på principfasthet som kommissionen har uppvisat i sina olika rapporter om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen. Frågan om respekt för subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna - principer som ligger till grund för Europeiska unionen - blandas ihop med tekniska lagfrågor vad gäller texternas tydlighet och enkelhet.
Det är också med all rätt som föredraganden kritiserar kommissionens benägenhet att framställa sig som gemenskapens enda lagstiftare.
Med utgångspunkt från dessa korrekta analyser är det förvånande att betänkandet inte på något sätt rekommenderar åtgärder som effektivt kan rätta till de tendenser som det kritiserar.
I den avgörande frågan om kontroll av subsidiariteten nöjer sig betänkandet med den nuvarande situationen, då principen nu utsätts för ett stort antal kränkningar, vilket bland annat avslöjades av det bidrag som presenterades den 2 januari 1995 av Berthu, i egenskap av vice ordförande i vårt institutionnella utskott. Varken institutionernas självdisciplin eller domstolen är i stånd att verkligen få subsidiaritetsprincipen att respekteras. För att vara effektiv och fullt demokratisk bör denna kontroll därför utföras av en instans utanför gemenskapssfären och i första hand gå genom de nationella parlamenten. Nu har betänkandet endast en restriktiv, underordnad och negativ bild av de nationella parlamenten, eftersom den begränsar sig till att beklaga att dessa ofta underlåter att aktivt se till att gemenskapsdirektiv inlemmas i den nationella lagstiftningen.
Det är också beklagligt att betänkandet innehåller en oseriös tolkning av artikel 3 i Fördraget om Europeiska unionen. Artikeln presenteras som om den definierade de gemensamma åtgärdernas principiella överhöghet i förhållande till de olika medlemsstaternas enskilda åtgärder i termer av effektivitet (redogörelse för motiv, 2: a stycket), i stället för att rekommendera en ändring av den, så att dess tillämpning faller under gemensam rätt, vilket slags befogenhet som än utövas på gemenskapsnivå. Om subsidiaritetsprincipen är en grundläggande princip för unionen är det faktiskt helt och hållet lagstridigt att Maastrichtfördraget inskränker dess tillämpningsområde till att endast gälla konkurrerande befogenheter - på så sätt etablerar det ett slags reserverat område där subsidiariteten inte skulle gälla. Det ligger i alla EU-medborgares intresse att samtliga befogenhetsnivåer bör kunna granskas regelmässigt av subsidiaritetsprincipen, till att börja med de som står längst ifrån medborgarna och som minst kontrolleras, och som därmed lättast löper risken att byråkratiseras och överregleras. Betänkandet av Palacio Vallelersundi gör långt ifrån sådana rekommendationer, i stället bekräftar det en helt blockerad och överdrivet försiktig ståndpunkt i den här frågan, genom att begära att formuleringen i artikel 3b inte ses över inom ramen för regeringskonferensen.
Betänkandet karakteriserar slutligen den mellanstatliga metoden som föga effektiv och demokratisk; den kritiken står i skarp kontrast mot det allmänna tillvägagångssätt som antogs vid toppmötet i Edinburgh. Det rekommenderar att man företrädesvis väljer en gemensam åtgärd som består i att uppmuntra samarbetet mellan medlemsstaterna, eftersom enhällighets- eller rekommendationsförfarandena bättre verkar skydda medborgarrätten än majoritetsförfarandena, som innebär ett tvång för minoriteten.

Ordföranden
Jag förklarar omröstningstimmen för avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.40 och återupptogs kl. 15.00.)

Välkomsthälsning
Ordföranden
Det är med stor glädje, ärade kolleger, som jag å parlamentets vägnar välkomnar en delegation från Georgiens parlament under ledning av Giorgi Kobakhidze, vice ordförande i parlamentet och ordförande för dess delegation för förbindelserna med Europeiska unionen, som tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder) Jag vill klargöra att det är det fjärde mötet mellan våra delegationer, den från Europaparlamentet och den från det georgiska parlamentet, och att det är det första mötet sedan ratificeringen av vårt samarbets- och partnerskapsavtal.
Jag måste säga att jag lägger stor vikt vid de relationer vi har med er delegation, och tack vare den, med det georgiska folket.
Jag tvivlar inte ett ögonblick på att de möten och utbyten som ni kommer att ha kommer att vara särskilt givande och jag önskar er varmt välkomna till Europaparlamentet i Strasbourg.

Gemenskapens miljölagstiftning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0109/97) av Kenneth Collins för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om ett meddelande från kommissionen (KOM(96)0500 - C4-0591/96) om genomförande av gemenskapens miljölagstiftning.

Collins, Kenneth
Fru ordförande, det här är andra gången i dag som jag reser mig för att tala i en ytterst välfylld kammare. Den här gången skall jag tala om genomförande och verkställande av gemenskapens miljölagstiftning.
Jag skulle vilja börja direkt med att säga att genomförandet i medlemsstaterna har varit ett verkligt lapptäcke. Enligt den trettonde årsrapporten om tillämpningen av Europeiska gemenskapens lagar, fick kommissionen 1995 in meddelanden om 256 brott mot lagen, trots att det finns över 200 rättsinstrument som skyddar unionens miljö. Så någonting är fel. Parlamentet har under några år intresserat sig särskilt för hur vi skulle kunna förbättra genomförandet dels på grund av dess betydelse för miljön och dels för ekonomin för företagen i medlemsstaterna.
De största problemen är hemlighetsmakeriet i rådet, kompromisstexter som ibland är svaga och osammanhängande, och ibland det faktum att miljölagstiftningen inte är ordentligt kodifierad. Vad gäller sekretessen i rådet berättade man nyligen för mig att ingenting jag säger i dag skulle vara fullständigt om jag inte inkluderade en referens till deklarationerna i rådet. Detta gjordes i morse, men precis nyss sades det mig att detta är så viktigt att jag borde nämna det igen. Nu har jag gjort det och alltså hållit mitt ord.
Verkställande kan vara en komplicerad fråga. Ett direktiv kan kräva införandet av flera lagar på nationell och regional nivå. Och ju mer komplex den blir, desto troligare är det att den är en rökridå för att undvika nyckelfrågan med verkställandet. Vi måste ta reda på var problemen ligger och kommissionen har en skyldighet att vaka över genomförandet. Kommissionen har problem eftersom den, tvärtemot vad som sägs, har mycket ont om resurser att göra detta. Den måste förlita sig på meddelanden från medborgare och intresseorganisationer eftersom den inte alltid får korrekt eller fullständig information från medlemsstaterna. Ibland är medlemsstaterna inte medvetna om sakernas tillstånd och ibland kan man misstänka att de inte vill att man skall få reda på hur de agerar. Så vi har ett problem.
De åtgärder som vi föreslår har många skepnader. Vi anser att vi främst behöver mer insyn. Medborgarna har rätt att få veta vilka lagar som antas och de har rätt att förvänta sig att all tillämplig lagstiftning verkställs ordentligt. Så vi behöver förbättra tillgången till en rättslig prövning för vanliga medborgare i Europeiska unionen. Vi begär att all miljölagstiftning blir föremål för medbeslutandeförfarande och kvalificerade majoritetsbeslut i rådet. Vi anser att detta kommer att stärka både demokrati och insyn och förbättra tillgången till information. Vi vill garantera att den information som tas fram är av högre kvalitet och vi vill att medlemsstaterna skall rapportera om faktiskt genomförande och verkställande och inte bara om transformation till lag i dessa medlemsstater.
Vi anser att det är nödvändigt att kodifiera existerande lagstiftning så att den är stringent och sammanhållen. Alldeles för ofta är den sammanhållen på villkor att man besitter ett helt bibliotek av den officiella tidningen. Naturligtvis anser vi att resurserna för genomförande måste vara tillräckliga. Det finns ingen anledning att uppdra åt kommissionen att göra mer, om inte resursnivån är tillräckligt hög och om inte budgeten innehåller anslag för genomförande av miljölagstiftning. Vi anser att inspektion och kontroll måste förbättras och att alla medlemsstater måste ha en inspektionsmyndighet - vilket inte är fallet nu - som på gemenskapsnivå övervakas av kommissionen i samarbete med Europeiska miljöbyrån å ena sidan och IMPEL-nätverket å den andra.
När dessa organisationer sätts upp lokalt, skall medlemsstaterna inte lägga ekonomiska bördor på dem, som förhindrar dem från att göra sitt jobb på ett effektivt sätt. I mitt eget land sattes Scottish Environment Protection Agency upp för lite över ett år sedan och det var först en månad sedan som man upptäckte att den var tvungen att betala 10 % av sin budget i skatt på grund av slarvigt skrivna lagar. Detta är en helt galen situation, som medlemsstaterna inte får uppmuntras att upprepa.
Det här betänkandet har tvärgruppsligt stöd i utskottet. Det är ytterst viktigt och det faktum att det inte har med sig en massa ändringsförslag betyder inte att det är oviktigt. Det finns bara två ändringsförslag och jag föreslår att vi accepterar det från fru Roth-Berendt. Även om jag känner för förslaget från herr Florenz, vill jag inte acceptera det eftersom jag tror att det på ett onödigt sätt begränsar handlingsfriheten för individer och organisationer.

Gebhardt
Fru ordförande! Collins, om så få ändringsförslag lämnas in, beror det väl på att Ni har gjort ett så bra betänkande och att det därför just inte finns någonting att tillägga, och det, som vi har gjort i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, har Ni ju också övertagit i Ert betänkande, vilket gjorde att vi inte hade några problem.
Ni har sagt att det finns mycket stora problem med tillämpningen och genomförandet av miljölagstiftningen i Europeiska unionen. Till skillnad från andra områden inom lagstiftningen finns det ingen reell, ekonomiskt intresserad lobbygrupp, som skulle se till att denna miljölagstiftning verkligen också omsätts i nationalstaterna. Därför är det nödvändigt att ha medel till hands, så att vi verkligen också kan fortskrida. Till dessa medel hör även de som till att börja med bidrar till öppenheten. Föredraganden har också redan betonat detta. Därför har utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt till exempel föreslagit åtgärder för att förbättra öppenheten, t ex omsättningstabeller, intensivare konsultationer och klart formulerade rättsföreskrifter. Detta är speciellt viktigt inom detta område.
Det bör strävas efter att ha största möjliga allmänna tillgång till korrespondens mellan kommissionen och medlemsstaterna. Detta är egentligen en av kärnfrågorna, som vi måste ta itu med. Det är klart att inte varje korrespondens kan offentliggöras, men Europaparlamentet måste åtminstone veta, när artikel 169 används. Det måste få veta att denna artikel används, när den används och i vilken form. Vi vill inte åt den egentliga korrespondensen, utan informationen, och vi vill att det verkligen händer något inom detta område.
För att kunna genomföra miljölagstiftningen måste dock även medel ställas till förfogande inom lagstiftningen. Därför föreslår också utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt att kommissionen skall se till att bestämmelser tas upp i deras lagpropositioner, som förpliktar medlemsstaterna till effektiva, lämpliga och välbalanserade sanktioner, om gemenskapens miljölagstiftning skulle kränkas. Det är kärnan av det vi behöver och måste ta itu med.
Till sist - detta nämnde Ni, föredragare av betänkande, också i Ert tal - handlar det om miljöorganisationen. Här måste samarbetet med miljöorganisationen från kommissionens sida förstärkas ytterligare, eftersom det är just miljöorganisationen som förfogar över den information, som är nödvändig för lagstiftningen. Denna information är verkligen till stor nytta och kan hjälpa kommissionen att komma vidare.

White
Fru ordförande, jag är medborgare i Europeiska unionen lika väl som ledamot av detta parlament. Jag skulle vilja sammanfatta de regler som en vanlig medborgare - som jag själv - kan följa om han eller hon vill klaga till kommissionen.
Det är mycket enkelt. Om man har ett klagomål, kan man få en blankett från kommissionens kontor - i mitt fall från London. På blanketten står att man kan framföra ett klagomål med hänsyn taget till reglerna om konfidentialitet. Ingen förklarar vad det betyder. Jag bad om en förklaring och blev tillsagd att "det var det vanliga sättet som det gjordes på ". Nå, det är ett dåligt sätt och dålig rutin om det innebär att medborgarna inte kan hålla sig informerade på ett öppet snarare än ett hemligt sätt.
Det är sorgligt att jag, när jag lämnar in ett klagomål om förhållandena i Seven Estuary, till vilket min valkrets gränsar, får jag ingen tillfredsställande förklaring om gången för klagomålet. Inte ens nu vet jag om ärendet är pågående eller avslutat. Jag vet inte vad som har hänt i form av korrespondens mellan mitt lands förra regering och kommissionen. Och det är fel, för jag måste rapportera tillbaka till mina väljare. Jag kan inte göra det, för om jag strök alla hänvisningar till konfidentialitet i min individuella klagan, har detaljerna om dess gång inte överlämnats till mig.
Så artikel 10 av herr Collins annars utmärkta betänkande räcker inte. Vi som parlament och vanliga medborgare måste hållas regelbundet informerade av kommissionen. Det finns trots allt interna ordningsregler som kräver att kommissionen håller medborgarna informerade. Om kommissionen inte följer sin egen arbetsordning, har den inte uppfyllt sina skyldigheter. Kan man inte tänka sig att underlåtenhet att följa sin egen arbetsordning skulle kunna vara ett mål för Europeiske ombudsmannen? Det skulle kunna vara någonting som vi skulle kunna undersöka till ett framtida tillfälle.

Jackson
Fru ordförande, vi i PPE-gruppen anser att Collins betänkande är bra så långt det sträcker sig, även om vi har vissa reservationer mot artikel 11, till vilken vi lade in ett ändringsförslag, som vi hoppas att Collins skall fundera på.
Det är tydligt att vi har ett stort problem här: lagar stiftas om miljön och sedan struntar man i dem. Rapportskyldigheter införs och ignoreras. Herr White hade tydligen klagat från sitt valdistrikt i England och hans klagomål är borta och glömt och han får ingenting höra om det. Ingen i Bryssel kan verkligen hävda att de vet hur eller om en lag tillämpas eller ej, inte ens på så viktiga områden av miljöpolitiken som hantering av farligt avfall, där till denna dag kommissionen har fått in rapporter från endast sex av femton stater. Man skulle faktiskt kunna säga - inför delegationen från Georgien - att vi inte är ett särskilt bra exempel på hur man skall tillämpa europeisk miljölagstiftning.
Böter har införts, enligt artikel 171 i fördraget. De har införts med stor omsorg, men de har ännu inte tillämpats. Jag hoppas att miljökommissionären, när hon svarar, kan ge sista-minuten-information om vad som händer med åtgärderna som kommissionen som bekant annonserade i januari, enligt artikel 171, mot ett antal medlemsstater, som kontinuerligt har struntat i domar från Europeiska gemenskapernas domstol sedan 1990.
Så jag samtycker till Collins rekommendation på det hela taget. Det är ytterst intressant att herr Collins har föreslagit att vi skall försöka införa ett sorts inspektorat för inspektörerna - en liten styrka som skulle kunna resa runt och undersöka om medlemsstaterna faktiskt själva tillämpar lagarna.
Jag erbjuder tre förbättringar till betänkandet. Vi kan inte fortsätta med att förlita oss till de individuella klagomålen, som till exempel de som nämnts eller kontroll eller självkontroll - vilket jag avser när jag säger rapportskyldighet. Mina tre punkter är följande. För det första kostnaden: en av de stora svagheterna i kommissionens inställning till miljöfrågor har varit att den verkat böjd att strunta i kostnaderna för lagstiftningen. Det verkliga problemet är: kommer en kostnad-nytta-analys att fungera? Det behöver inte gälla all lagstiftning, men vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd har sett, att när en kostnadnytta-analys läggs fram, är det extremt svårt för kommissionen att agera på det eller så är det fullständigt värdelöst, som i fallet med badvattendirektivet.
Jag förslår därför kommissionen att det vore bättre, om vi skall tillämpa medbeslutandeförfarande på hela miljölagstiftningen - vilket är högst troligt - att kommissionen bjuder in medlemsstaterna att lägga fram en bedömning av vad det skulle kosta att genomföra lagstiftningen på deras territorier. Detta skulle vara ett offentligt meddelande från varje medlemsstat. Detta skulle sedan vara öppet för debatt. Det skulle förmodligen bli ordentligt ifrågasatt av de fristående organisationerna, men det skulle i vilket fall lyfta fram frågan, och jag hoppas att den idén rekommenderar sig själv till kommissionen.
För det andra, om insyn: kommissionen borde vara ärligare mot parlamentet om de problem som den stöter på med medlemsstaterna. Jag ser ingen anledning att behålla konfidentialiteten om det enda den åstadkommer är att göra det svårare att tillämpa lagen. Ett exempel: den 19 juli 1997 lät den franske premiärministern utfärda en pressrelease om att genomförande av habitatdirektivet i Frankrike skulle upphöra. Vi parlamentsledamöter är tack skyldiga min nederländske kollega, herr Eisma, för att han ställde en skriftlig fråga i gemenskapernas officiella tidning, vilket gjorde att detta kom ut. Jag är rädd att jag inte visste om att det hade hänt. Inga av mina franska kollegor bragte det till min kännedom och det skulle ha varit rätt av kommissionen att komma tillbaka till parlamentet och säga, hjälp oss! Fransmännen har ensidigt upphävt genomförandet i Frankrike av ett helt direktiv, vars införande parlamentet deltog i. Det skulle i vilket fall ha varit att lyfta fram den franska regeringen. Som sakerna står nu, är genomförandet av direktivet fortfarande uppskjutet i Frankrike, och det är helt oacceptabelt.
För det tredje, och sista, utvidgningen: vad skall vi göra med utvidgningen? Antingen kommer vi att få massor med undantag i förhållande till existerande miljölagstiftning eller så får vi en situation där nya medlemsstater accepterar huvuddelen av lagstiftningen - "aquis communautaire " - och sedan gör de ingenting åt saken.
Mitt sista förslag är att när kommissionen lägger fram ny lagstiftning för parlamentet - som den egentligen skulle ha börjat med den 1 januari 1997 - skall den innehålla ett yttrande om utvidgningens konsekvenser. Kommer det att vara möjligt, ens för den mest optimistiska av medlemsstaterna, att hålla den typen av tidsfrister som vi inför, t.ex. när det gäller biloljedirektiven eller, på senare tid, i betänkandet där jag är föredragande, markfyllnadsdirektivet? De kan inte ens uppfylla det direktivet i östra Tyskland. Det är ytterst osannolikt att någon av de tidsfrister som kommissionen lägger fram skulle kunna uppfyllas i Polen, Ungern etc. Vi behöver yttrande om utvidgningens konsekvenser i samband med all miljölagstiftning som läggs fram för parlamentet från och med nu.

Baldi
Fru ordförande! Med tanke på de brister som har konstaterats när det gäller att tillämpa gemenskapens miljölagstiftning i de olika medlemsstaterna - mer än en femtedel av alla brott mot gemenskapens lagstiftning under 1995 gällde miljön - föreslår nu kommissionen detta meddelande om en förbättring av genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning. Grundtanken är att diskutera olika metoder att garantera respekten för gemenskapens lagstiftning utan att kommissionen systematiskt skall behöva ta till rättsliga åtgärder gentemot medlemsstaterna.
Även om kommissionen understryker omöjligheten av att på plats kontrollera tillämpningen av gemenskapens lagstiftning, så presenteras ändå förslag som syftar till att rationalisera tillämpningen av lagstiftningen och att erbjuda de europeiska medborgarna den information och de befogenheter som krävs för att garantera respekten för miljölagstiftningen.
Meddelandet innehåller också förslag om att tillgripa omfattande samrådsförfaranden innan lagar inom miljöområdet utarbetas, samt att man publicerar en årsrapport om tillämpningen av gemenskapens miljölagstiftning inom medlemsstaterna.
I sitt betänkande begär Collins, som jag gratulerar till ett utmärkt arbete, att kommissionen skall ta ett antal ytterligare initiativ, som vi stöder och som jag här vill sammanfatta: för det första en kodifiering av gemenskapens miljölagstiftning, för det andra en årlig avsättning från gemenskapens budget till åtgärder för att förbättra tillämpningen av gemenskapens miljölagstiftning, för det tredje tillskapandet av en kontrollfunktion, för det fjärde att kommissionen när den utarbetar lagstiftningen på miljöområdet lägger stor vikt vid samrådsförfarandet, som bör vara omfattande och systematiskt, för det femte tillämpning av proceduren med gemensamma beslut när det gäller hela miljölagstiftningen, vilket regeringskonferensen bör tillse, för det sjätte ett nära samarbete mellan den europeiska miljöbyrån, som bör kontrollera de vidtagna åtgärdernas effektivitet efter viss tid tillsammans med kommissionen och de olika medlemsstaterna och, slutligen, tillskapandet av en miljöombudsman eller en tribunal för att hantera miljö- och markresurser.

Dybkjær
Jag önskar också att få tacka kommissionen för meddelandet och föredraganden för det arbete han nedlagt. Det är mycket viktigt, att vi behandlar genomförandeförfarandena. Vad är det rent faktiskt som vi får ut av den lagstiftning som emellanåt kan vara så besvärlig? Vad får vi ut av den i praktiken? Därför menar jag att det skulle vara bra vi om kunde få en eller annan fingervisning från kommissionen om hur mycket den vill verkställa och genomföra för närvarande, och framför allt vilken tidsplan den har. Jackson har helt riktigt sagt att vi är något bekymrade över lagstiftningen på miljöområdet. Utvidgningen kommer rent faktiskt att betyda, att vi går tillbaka i våra möjligheter att genomföra nya miljölagstiftning. Och kommer vi över huvud taget att kunna få igenom den nuvarande lagstiftningen i de nya länderna inom en rimlig tidsperiod?
Jag anser att kommissionen i sitt meddelande är rimligt saklig med hänsyn till vad den själv kan, men den är naturligtvis något mera återhållsam, när det gäller vad man kan göra i förhållande till medlemsländerna. Därför tror jag trots allt att det är viktigt att vi får preciserat en lite kraftigare och hårdare linje gentemot medlemsländerna. Så vitt jag kan se, är Collins punkt 4 i verkligheten en uppfyllelse av kommissionens meddelande eller statement på sidan 19, nämligen årsberättelserna. Jag tror att vi rent faktiskt kan genomskåda, om miljölagstiftningen är notificerad, så att åtminstone orden är i ordning, men det är nog så viktigt och självklart att vi rent praktiskt kommer i gång med själva kontrollen av miljölagstiftningen.
Det för mig till punkt 2, nämligen frågan om tillsynsuppgifterna. Det är väl här vi har den verkligt svaga punkten i unionen. Därför anser jag också att det Collins nämner i punkt 6 är viktigt, nämligen att vi blir tvungna att lägga fast riktlinjer med ett visst minimum av bestämmelser och tillsynsuppgifter i de enskilda medlemsstaterna, eftersom vår miljölagstiftning i annat fall över huvud taget inte leder till något alls.
Den sista punkten, som jag vill nämna här, är frågan om är möjligheterna att överklaga. Jag tror det är ytterst viktig att vi ger möjlighet för en bred tillgång till överklagan, eftersom den i realiteten är vår bästa allierade när vi skall försöka att genomskåda lagstiftningen. Jag anser att det är viktigt, att vi stöder möjligheterna till överklagan i så stor omfattning som möjligt, eftersom frivilligorganisationer och andra enskilda personer i de enskilda länderna som kommer att vara våra bästa allierade när vi skall utvärdera hur miljölagstiftningen genomförs i praktiken, vilket kommissionen också har antytt.

González Álvarez
Fru ordförande, fru kommissionär, vi har inte annat att göra än att upprepa varför vi instämmer med Collins betänkande. Vi instämmer med den analys han gör av de effekter som följer av att inte respektive att tillämpa gemenskapsrätten i de olika medlemsstaterna. Vi instämmer också med det förslag han gör för åtgärdande av denna situation.
Sanningen är den att man måste konstatera att, om bestämmelserna för den inre marknaden inte följs, det omedelbart finns ett pekfinger som visar medlemsstaten att bestämmelserna har brutits, och att det trots att man så många gånger bryter mot miljöbestämmelserna inte finns något pekfinger mot den aktuella medlemsstaten.
Därav den analys som Collins gör av hur rådets enhällighet respektive hemlighetsmakeri drabbar besluten i miljöfrågor. Anmälningsförfarandena är byråkratiska, föga flexibla och mycket långa. De medborgare som beslutar göra en anmälan känner sig frustrerade, och man måste komma ihåg att 80 % av de klagomål som kommer till kommissionen, enligt naturskyddsförbundet, kommer från medborgare eller medborgarsammanslutningar.
Vi fruktar också att sekretessen i korrespondensen mellan kommissionen och medlemsstaterna ibland gömmer undan bristande intresse, avsaknaden av politisk vilja i medlemsstaterna att korrigera förhållandena, t ex bristande resurser för DG XI, med 15 funktionärer för att ta fram rättsliga betänkanden, för att göra fler än 600 betänkanden. Kommissionens uppgift att hålla en grupp inspektörer för insatser i medlemsstaterna och tydligt informera om vad som händer, är definitivt en omöjlig uppgift.
Kommissionens samordning med miljöorganet, upprättandet av ett inspektionsorgan, avskaffandet av sekretessen, anmälan av de oflexibla, byråkratiska och långsamma metoder som förutsätter att de organisationer som är fristående från regeringarna arbetar för miljöskyddet vänder sig till kommissionen eller utskottet för rådfrågningar, utgör således hinder för uppfyllande av gemenskapsrätten.
Fru ordförande, under den gångna helgen var jag i Andalusien, inbjuden av en organisation för skydd av Doñana-parken, en biosfärisk reserv och mänsklighetens arv. Det finns tre bostadsområden, varken fler eller färre, en lyxig, som påverkar parkens integritet, och en uppdämning av floden Guadalquivir skulle leda till ett slut för vattenreservoaren.
Utredningarna om miljöpåverkan är dessutom inte noggranna och man lurar befolkningen med arbetstillfällen, därför att man skapar mycket få arbetstillfällen med dessa bostadsområden och det skulle vara mycket bättre, ge högre kvalitet och en bättre framtid om arbetstillfällena skapas genom ett utnyttjande av de mänskliga resurserna och landets egen rikedom. Om kommissionen inte förhindrar uppdämningen eller om inte landet självt förhindrar den, kommer en park som inte bara är andalusisk eller spansk, utan europeisk och ett mänsklighetens arv att drabbas.
När sådant som detta inträffar, eller som när jag var i Grekland och tittade på avledningen av floden Achelóos, inser man att de åtgärder som Collins föreslår i sitt betänkande är oundvikliga för att undvika attentat mot våra naturområden på det sätt som man föreslår i mitt land, och jag skäms över att behöva säga detta.

Breyer
Fru ordförande, kära kollegor! Även vår parlamentsgrupp gratulerar Collins för hans betänkande. Jag tycker att det måste nu handla om att verkligen göra framsteg vid genomförandet av miljölagstiftningen. I motsats till föregående talare är vi dock inte av den uppfattningen att det här bara handlar om personalbrist i kommissionen, utan kommissionen saknar också politisk vilja att genomföra miljölagstiftningen. Ofta störtar den samman av politiska opportunitetsskäl.
Varför måste inte genomförandet av miljölagstiftningen också gälla inom kommissionen? Hur är det möjligt att transeuropeiska nätverk skapas, vilket leder till ännu mer betongbelagda motorvägar, trots att vi vet att koldioxidhalten kommer att stiga därigenom? Varför var det möjligt att en snabbhetslag genomfördes i medlemsländer som Tyskland, vilket antingen var ett klart brott mot miljöfördragsamheten eller mot fågelskyddsriktlinjen? Här ligger det på kommissionen att verkligen akta på miljön och inte låta politiskt opportunitet härska. Det måste också handla om att i framtiden i ökande grad inleda förfaranden enligt artikel 189. Bara på sätt kan kommissionen bli trovärdig.
Det har också visat sig att det förfarande enligt artikel 171, som kommissionen för första gången använde mot Tyskland, var mycket ändamålsenligt. Vi behöver införa böter, eftersom det har effekt.
Det får inte handla om att medlemsstaterna enkelt kan kringgå miljölagstiftningen, utan det måste handla om att denna verkligen genomförs. Även där gäller det dock att ge intresseorganisationerna mer möjligheter, och med detta menar vi de internationella intresseorganisationerna och även fysiska personer.
Miljön är allas vår egendom, och just därför borde det vara möjligt för alla och envar att yrka på åtal vid brott mot den gällande miljölagstiftningen. Miljön är livsnödvändig för kommande generationer, och därför måste det också vara möjligt att lämna in stämningsansökningar. Bara på så sätt kan vi sätta mer press på de ansvariga myndigheterna.
Sammanfattningsvis: Kommissionen måste visa större politisk vilja att förfara på ett mera strängt och strikt sätt. Kommissionen måste också driva igenom att miljölagstiftningen efterlevs, och det måste finnas förbättrade åtalsrättigheter, eftersom miljön tillhör oss alla. Den som inte genomför miljölagstiftningen, måste även kunna åtalas.

Blokland
Fru ordförande! Ärade kollegor! Fru kommissionär! Den dåliga efterlevnaden av de europeiska direktiven följer oss sedan många år. Årsrapporten om tillämpningen av gemenskapens lagstiftning visar oss att även miljödirektiven inte följs helt och hållet.
Formellt kan man naturligtvis säga att det är Europeiska kommissionens ansvar, men då gör man det bekvämt för sig. Även om Europeiska kommissionen i enlighet med artikel 155 är beskyddare av fördragen och den genomförda lagstiftningen, kan man omöjligen förebrå den för att inte allt i medlemsstaterna går till på bästa sätt. Europeiska kommissionens ansvar är stort om det handlar om omsättningen av europeisk lagstiftning i nationell lagstiftning, men det är uppenbart att upprätthållandet sist och slutligen är en sak för medlemsstaterna.
Vid omsättningen uppstår problem, men de kan man väl bortse från om vi jämför dem med problemen vid den konkreta tillämpningen av miljöreglerna i praktiken, kontrollen och upprätthållandet. Jag anser att vi för lösningen av dessa problem framför allt behöver en bättre inspektion.
Överallt i Europa visar sig nämligen i princip samma sak. Regler ställs upp men efterlevs inte. Kvaliteten får man väl här och där pruta på, men det är inte det största problemet. Problemet ligger i de bristfälliga och framför allt de olika sätt på vilket efterlevnaden kontrolleras.
I varje land har man under årens lopp skapat sina egna inspektionstjänster. I det ena landet är tjänsterna starkt politiskt styrda, i det andra är de fullkomligt oberoende. Det skiljer även på olika miljöområden. I vissa fall lämnas kontrollen ut på entreprenad till näringslivet eller en konsultfirma. Jag tänker till exempel på miljörevisionen.
Enligt min idé kan man göra enorma vinster på området för verkställigheten, om alla inspektionstjänster får en verkligt oberoende ställning. Nu förekommer det alltför ofta att det finns ett effektivt intresseförhållande mellan politiken eller styrelsen och inspektionstjänsten. Om miljöinspektionen vid utövandet av sin uppgift är bunden till händer och fötter till ett politiskt organ, då kan man glömma en effektiv kontroll. Fundamental kritik mot ledningen är då inte lämplig, och det är ödesdigert för miljöpolitiken. Nu är det alltför ofta så att till och med publicering motarbetas. Det är kanske bra för den politiskt ansvarige, men miljön blir inte bättre av det.
Jag skulle därför vilja vara för att Europeiska kommissionen testar medlemsstaterna framför allt med avseende på deras oberoende. Det är enligt min åsikt en omöjlig uppgift för Europeiska kommissionen att sätta alla medlemsstaternas olika miljöinspektioners konkreta kontrollaktiviteter under luppen, en prövning av deras formella och faktiska oberoende framstår som det som kan krävas allra först.
En sista anmärkning gäller Florenz ändringsförslag. Jag tycker det är en tydlig förbättring som väl ansluter till utvecklingen i praktiken. Därför är det nödvändigt att begreppet "intressent " inte definieras för snävt som Collins tydligen kräver. Om det av praxis skulle framgå att detta alltför ofta leder till snäv tolkning skulle jag inte stödja Florenz. Jag skulle gärna vilja höra kommissionär Bjerregaards åsikt om detta.

van Putten
Fru ordförande! Europa har mer än 200 miljölagar. Det kan behövas en bokhylla till, men frågan är om det är meningsfullt för närvarande. Är det inte dags att se till att genomföra de lagar som vi redan har? Det är just vad Collins betänkande handlar om. Enligt min åsikt kanske under de senaste åtta åren ett av de viktigaste ämnen som har behandlats i detta hus.
Frågan är om allt det arbete av hundratals parlamentariker, ministrar, tusentals tjänstemän, fristående organisationer i sin varnande roll, media som regelbundet rapporterar all denna lagstiftning också verkligen leder till något. Genomförs den? Collins svar är: Det är mycket osäkert. Det är alltså på nytt frågan om det inte är mer meningsfullt att ägna sig åt genomförandet. Möjligen måste vi även titta på en ytterligare skärpning av de 200 reglerna, men vi måste först och främst ge oss på verkställandet och efterlevnaden. Efterlevnaden ligger trots att kommissionen förfogar över artikel 155 i fördraget framför allt i medlemsstaternas händer. Kollegor har redan pekat på detta. Collins säger även att bristerna är legio. Detta skylls ännu en gång på skillnaderna i tolkningen av begrepp som till exempel avfall. Något kan vara avfall i en medlemsstat, i en annan faller det under en annan kategori. Eller man skyller på de invecklade procedurerna. Men den allmänna slutsatsen är att det fram till nu fullständigt har saknats ett system med oberoende och likvärdig kontroll på medlemsstatsnivå. Även min kollega Blokland har med rätta pekat på detta. Det är bara ett konstaterande, framför allt om vi samtidigt måste konstatera att just miljöproblem i särskilt hög grad är oönskat gränsöverskridande, och de bör därmed enligt min åsikt vara nummer 1 i den europeiska politiken. Till och med om vi i morgon beslutar att vi helt enkelt som medlemsstater går ännu längre och avskaffar Europa, är miljön oönskat gränsöverskridande. Just detta gör miljöpolitiken till en så viktig europeisk politik.
I det sammanhanget vill jag se särskild uppmärksamhet på detta område för en bra utveckling. Vi talar ofta om dystra utvecklingar i Europa, men det finns även en bra och det är Impelnetwerk, nätverket för genomförande av miljölagstiftning. Det började informellt. Tjänstemän från de olika medlemsstaterna satte sig vid förhandlingsbordet och beslöt att de måste samarbeta. Detta nätverk är intressant i den meningen att det redan har visat sig i att de arbetsgrupper som man under tiden har bildat har mötts, och till exempel på området för avfall har man varit i stånd att avslöja bedrägerier och oärliga metoder. Jag skulle även vilja fråga kommissionen om den tänker skärpa detta nätverk, bygga ut det och stödja det inom en gemenskaplig ram under ledning av Inspectorate of Inspectorates. Jag tror att det är en bra väg.

Florenz
Fru ordförande! Fru kommissionsledamot! Om det stämmer att vi här beklagar att vi har mer än 200 riktlinjer i Europa, vilka visserligen i sin grundtendens leder till ett mål, men vi ändå måste fastställa att vi på nationell nivå har stora omsättningsproblem och framför allt genomförandeproblem, då måste man en vacker dag fråga sig: Vad är det vi gör fel? Att hela tiden beklaga denna omständighet och skriva ett betänkande om ärendet, vilket jag i stor utsträckning kan bifalla, hjälper inte i sig för att komma vidare.
I miljöpolitiken i Europa har vi samma problem som i min familj. När mina barn, min fru och jag talar om miljöpolitik, är vi först och främst alla begeistrade. När jag sedan föreslår att vi skall införa materiella värden, går entusiasmen tillbaka hos alla. Just detta, mina damer och herrar, har även skett här i Europa i mycket stor omfattning under de senaste åren. Vi har fått till stånd en mycket bra början i och med riktlinjen integrerat förebyggande och kontroll av miljöförstöring (IPPC), vilken hade som mål att införa ett mediaövergripande tillståndsförfarande i Europa. När allt kommer omkring skall industrierna inte längre ha möjlighet att göra luften ren och i stället avleda smutsen i vattnet, utan det borde vara ett globalt initiativ. Vi har mobiliserat så lite kraft att vi till sist bara har kämpat oss fram till skrattretande förvaltningsföreskrifter och knappast har infört något materiellt värde. Just detta behöver vi dock, när Ni, van Putten, säger att Europas miljö är en gränsöverskridande politik.
Vi måste ange materiella värden, och nu har vi kommit på ett nytt trick: Vi säger nu inte längre 0, 01 eller vad som nu är aktuellt, utan vi anger BAT, den bästa teknik som finns till hands. Det är ett prima miljöpolitiskt slagord, men vad det betyder i Europa definierar inte en enda kotte, och då skall det heller inte förvåna oss, om kryphålen utnyttjas. Om jag skulle företräda en industri, har jag också i uppdrag att söka en lämplig väg. Vi måste således definiera vad BAT är. BAT är helt säkert inte det, som ännu befinner sig på forskningsstadiet vid universitet, men det är också mer än det, som redan sedan 20 år tillbaka hör till praktiken. Här, fru kommissionsledamot, måste Ni även hävda Er gentemot andra tungt vägande kommissionsledamöter - alla vet vem jag syftar på - och äntligen få till stånd kvalitetsmål med parametrar för emissionerna och för kvalitetsnivån. Vi behöver inte hans dåraktiga proposition, som fastställer vilka gifter som inte längre bör finnas i vattnet. Våra medlemsstater är tillräckligt kloka, intelligenta och ansvarsmedvetna att själva utforma ledningen. De kriterier, som säger vad som får finnas i vattnet och vad inte, måste dock komma från Europa!
Det bör inte förvåna oss, om vi lämnar dörrarna så vidöppna att tolkningsmentaliteten ändras från år till år. I vattenpolitiken har vi 55 riktlinjer. Vilken småföretagare, vilket jag själv räknar mig som, skall i hela friden kunna handskas med 55 regler i Europa? Jag klarar knappt tre! Därför är det viktigt att vi här är modiga nog att ange väderstreck med parametrar, men att vi överlämnar målen och vägarna dit åt medlemsstaterna.
Naturligtvis finns det olika omsättningstider. Det är inget konststycke att omsätta en europeisk lag i nationell rätt i Grekland. I Tyskland, där som bekant flera delstater är medlemmar - 15 eller 16 - dröjer det säkert lite längre. Den generella ansatsen är dock avgörande för mig, och jag skulle vilja föreslå att vi förutom de statliga kontrollorganisationer, som vi har och även understödjer, funderar över om det inte finns en ny väg att slå in på.
Jag tror att vi har för mycket ordningsrätt i detalj i Europa, men för lite motiverande inslag. Jag skulle vända på saken. Jag skulle föreskriva mycket stränga mål, men med hjälp av motiverande inslag - det kan mycket väl vara skatteinslag - se till att vi uppnår en annan slags kontroll. Som bekant är medlemsstaterna ansvariga, och vi måste intressera dem att genomföra dessa kontroller. Den som alltid hotas med den allmänne åklagaren, kan inte lockas att vara för en miljöpolitik, utan här råder precis omvända förhållanden.
Jag föreslår att vi funderar på en europeisk anstalt för miljöbilprovning, vilken - precis som bilar besiktigas vart annat, vart tredje år i Tyskland - i privat ägo utfärdar de nödvändiga certifikaten för ekonomiska och fiskala metoder. En sak till: Jag är självklart för att medborgarna kan väcka åtal. Jag är dock inte för att även medborgare, som inte på något sätt är delaktiga i det hela och som bor tusentals kilometer från ett nytt byggprojekt, kan väcka åtal. De som är berörda och de som bor i regionen är hjärtligt välkomna att uttömma lagen. Ett byggnadstillstånd i norra Tyskland får dock inte blockeras genom en rätt att väcka åtal, som utvecklas 1500 km söderut i landet.

Riis-Jørgensen
Fru ordförande, den liberala gruppen betonar tre punkter i resolutionen från Collins, som vi anser vara mycket viktiga. Den första är punkt 15, där kommissionen uppmanas att lägga fram förslag om konsekvent tillämpning i rätt tid av EU-avtalets artikel 171 om överträdelser av miljölagstiftningen. Jag vill gärna höra kommissionens reaktion på detta förslag i vår resolution, eftersom en konsekvent tillämpning i rätt tid av artikel 171 ju är något, som vi hittills har saknat. Jag vill dessutom gärna fråga kommissionen hur vi kommer att se att kommissionen använder artikel 171. Jag vet att man kommit så långt att man har räknat ut böternas eventuella storlek, men jag har ännu inte sett - och det är kanske för att jag inte är tillräckligt insatt - förslag till eller riktlinjer för, när man vill framföra sak mot det första landet enligt artikel 171, så att man undgår, att brott på miljöområdet kan löna sig.
Den andra frågan är ändringsförslaget från Roth-Behrendt, som vi starkt stöder i den liberala gruppen. Personligen skulle jag gärna se att uttalanden i allmänhet avskaffas, men så länge som uttalandena finns bör de i alla fall offentliggöras. Jag hörde med glädje kommissionärens inlägg före omröstningen här under förmiddagen, där kommissionären sade att hon klart stöder denna ståndpunkt.
Och till sist en tredje fråga. Det gäller punkt 4 i resolutionsförslaget, där det hänvisas till offentliggörandet av en årsberättelse om överträdelser på miljöområdet. Där vill jag föreslå, att vi kanske fick några idéer från Monti om den inre marknaden. Eventuellt kunde man göra ett slags resultattabell - nu vet jag inte hur många av de närvarande som spelar fotboll - men alltså en resultattabell över länderna som efterlever reglerna och sålunda starta en liten tävling mellan länderna.

Ribeiro
Fru ordförande! Vid införandet av gemenskapslagstiftningen om miljön finns, mer eller mindre uttalat, de större frågorna om Europas byggande med på alla sina nivåer. Vår kollega Collins betänkande, till vilket jag gratulerar honom, manar till eftertanke.
Låt oss börja på gemenskapsnivå. Efter en del enskilda direktiv som är mer eller mindre omfattande om inkonsekventa åtgärdsprogram trots goda föresatser, från en Sammanhållningsfond avsedd endast för fyra länder med miljöfrågan som mål övergick man till att skapa en verklig gemenskapslagstiftning. Denna uppkommer på grund av att man upptäckt risksituationer, för vilka kommissionen har registrerat hundratals överträdelser av den spridda miljölagstiftningen, som haft sin utgångspunkt i anmälningar, frågor och stämningar och sådana fall som kommissionen själv upptäckt, vilka står för cirka 20 % av de överträdelser som registrerats under 1996.
I slutet på året fanns mer än 600 anmälningar och stämningar beträffande miljöfrågor mot medlemsstaterna, i jämförelse med 300 delgivningar under 1995. Nu är det så att införandet av den nya lagstiftningen går från övergångsfasen fram till de nationella lagarna. Och det är en besvikelse, eftersom förseningarna och den tillåtande attityden vad gäller brott mot de fastställda tidsfristerna som fastställts av gemenskapsinstansen är mycket större än vad som gäller på andra områden, förödande för miljön, där allt som regel måste ske snabbt. Å andra sidan är den största delen av miljölagstiftningen som kommer från gemenskapsrätten inte direkt tillämplig i medlemsstaterna och behöver nationella åtgärder för införande, tillämpning och skapande av resurser för den nationella lagstiftningen. Och om medlemsstaterna inte visar sig effektiva i tillämpningen av det som de själva skapar på detta område, kommer de att vara det i ännu mindre grad när det gäller sådant som de är tvingade att införa.
Portugal är inget undantag. Det snarare bekräftar situationen. En del av miljölagstiftningen i Portugal är i kraft för att den dragits med i utvecklingen, det vill säga den kommer ur Portugals bundna åtagande att lägga om direktiven på miljöområdet. Det är symtomatiskt att några av de direktiv på vilka den största delen av anmälningarna haglar är exempel på underlåtenheten eller icke-regleringen i vårt land: skyddet för djurs naturliga boplatser, skyddet av vattendragen från de föroreningar som orsakas av nitratutsläpp från jordbruken, hanteringen av avfall, sopor, av förbränningsugnarnas utsläpp, vattenkvaliteten.
Här har vi betydelsen på den lokala nivån, vilket bekräftar den fördel som inte kan förnekas av att knyta samman miljöproblemen med behoven och kännetecknen hos de lokala samhällena. Inblandningen av de politiska partierna och organ på lokal nivå, miljöskyddsorganisationer och andra NGO samt befolkningarna är grundläggande för att definiera miljöpolitiken och bör erkännas som ett grundläggande element för den verkliga tillämpningen av direktiven. De specifika problemen inom varje region kan inte omfattas av gemensamma direktiv för femton medlemsstater som alla har mycket olika förhållanden.
Det är oumbärligt att infrastrukturerna, decentraliseringen av resurser och ett nära och fastställt samarbete med de lokala myndigheterna prioriteras, bara så kan man ha verklighetsförankra gemenskapslagstiftningen och dess införande. Kan detta vara möjligt eller förenligt med besattheten att centralisera politiken och resurserna, gömmer sig inte allt som rör EMU, den enhetliga valutan, centralbanken och den enhetliga budgetpolitiken bakom detta förmånssystem till och med genom att utesluta andra vägar?
Gemenskapslagstiftningen om miljön måste sluta utgöra svepskäl och argument och kan bara sluta vara det när den svarar mot den allvarliga oron och har möjligheten att tillämpas i verkligheten.
Vår kollega Collins betänkande har denna inriktning - och det gratulerar jag till -, det tycks mig dock som om det borde vara ännu tydligare. Det är avsikten med detta inlägg!

McKenna
Fru ordförande, efter att ha lyssnat till ett antal talare här i dag framstår det att en av de mest effektiva åtgärderna är att EU ger de stater som inte uppfyller sina skyldigheter enligt EU-lag böter. Det är säkert att böter får en omedelbar och snabb effekt. De skulle användas mer och oftare.
Jag kommer från ett land som har ett mörkt förflutet vad gäller skyldigheter enligt EU: s miljölagstiftning. Vår regering har om och om igen ansökt om allt större summor från struktur- och sammanhållningsfonderna utan att känna att EU har någon rätt att granska hur pengarna används. Den föreslagna avloppsanläggningen vid Galway Bay förra året är ett typiskt exempel. Miljöministrarna sökte ursprungligen EU-bidrag för att bygga en anläggning, även om den skulle placeras i ett fågelskyddsområde. När kommissionsledamoten för regionala frågor vägrade att lämna bidrag av miljöskäl, hävdade miljöministern att EU inte skulle lägga sig i Irlands planeringsarbete. Efter intensiva påtryckningar från allmänheten gick han med på att ändra planerna.
Mer nyligen tog EU-kommissionen det första steget mot att vidta rättsliga åtgärder mot Irland för otillräcklig övervakning och kontroll av vattenförorening från jordbrukskällor. Kommissionen hävdade att Irland inte hade infört alla de krav som EU-direktivet ställde om kväveföroreningar i irländsk lagstiftning. Jordbruksavfall har paralyserat några av Irlands viktigaste sjöar. En studie av Lough Corrib Angling Federation upptäckte att irländska statliga organ var inblandade i något som närmast kunde liknas vid en övervakad försummelse av västliga sjöar.
Inom området för miljöpåverkansbedömning har Irland intagit en minimalistisk inställning. Inga EIA söktes av myndigheterna för det stora Hilton Hotel-projektet, som planeras för centrala Dublin, även om ett reviderat EU-direktiv, som antogs av miljöministrarna i mars, sade att sådana beskrivningar skulle tas fram för storskaliga stadsutvecklingsprojekt.
Det enda sätt som vi kan få regeringar att respektera EU-lagstiftning är att bötfälla dem om de inte gör det. Jag vet att många organisationer som slåss för dessa frågor i Irland definitivt skulle välkomna ett sådant steg.

De Clercq
Fru ordförande! Tillståndet för genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning är alltså ytterst otillfredsställande och tillståndet är möjligen ännu sämre än vad som framgår av betänkandet. Det juridiska utskottet förespråkar även i sitt yttrande att uppmärksamheten inte endast skall koncentreras på kontrollen om direktiven har omsatts i nationell lagstiftning utan att det är av lika stor betydelse att det sker en kontroll av tillämpningen av de redan omsatta direktiven. För miljöskyddet, bevarandet av vår livsmiljö och av en varaktigt hållbar utveckling, finns bara ett alternativ. Antingen gör vi det via ett övergripande europeiskt tillvägagångssätt, eller så lyckas det helt enkelt inte.
En rättvis och korrekt tillämpning av miljönormerna har för övrigt andra konsekvenser. Det går inte att ha det så att vissa medlemsstater inte genomför den av gemenskapen antagna miljölagstiftningen för att på så sätt behålla eller skaffa sig en gynnsammare konkurrensposition. Den ekonomiska integreringen får inte gå förlorad genom nationella divergenser på områden där det är helt olämpligt. Därav varningen att vi säkert inom gemenskapen inte får skapa en ekonomisk instabilitet till följd av att medlemsstaterna inte korrekt omsätter eller tillämpar gemenskapens regelgivning på miljöns område.

Bjerregaard
Fru ordförande, jag vill gärna börja med att tacka parlamentet för dess betänkande om meddelandet om genomförandet av EG: s miljölagstiftning. Det framgår av betänkandet att denna fråga inte bara har min utan också miljöutskottets stora intresse och prioritet. Därför vill jag gärna tacka utskottet och självfallet utskottets ordförande och föredragande för det stora konstruktiva arbete som är nedlagt i betänkandet. Det har också varit angenämt att se att både regionutskottet och den ekonomiska och sociala kommittén i sin behandling av meddelandet kom fram till en positiv konklusion om kommissionens förslag.
Det säger sig självt - och det är många som har varit inne på det - att genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning är en helt avgörande förutsättning för att gemenskapens politik kan bli effektiv och sålunda säkra och skydda Europas miljö. Jag tror att det var Van Putten som sade att detta kanske är det viktigaste förslaget som parlamentet behandlat under de senaste åren. Det är mycket som står på spel eftersom gemenskapen i de internationella förbindelserna, om den skall vara en trovärdig medspelare i förhandlingarna om globala miljöfrågor, också skall kunna peka på egna resultat. Det har tyvärr inte alltid varit fallet vad beträffar genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning i medlemsstaterna och flera av talarna har varit inne på det. Parlamentet känner till otaliga exempel, och det känner också till de många klagomål som har kommit till kommissionen genom hänvändelser, antingen direkt från individuella medlemsstater via parlamentets utskott för framställningar eller från engagerade parlamentsledamöter.
Jag delar Whites uppfattning om att det måste göras något åt problemen i samband med information till dem som framfört klagomål under den tid behandling av frågan pågår. Kommissionen är i färd med att överväga de förfaranden och den insyn som finns i anslutning till artikel 169 bl.a. inspirerad av ombudsmannens iakttagelser. Som ni vet har jag aldrig menat att antalet ärenden som framläggs inför domstolen enligt avtalets artikel 169 kunde anses som en barometer på huruvida vår egen politik för genomförande och tillämpning var framgångsrik. Kommissionen har alltid arbetat aktivt med det, men domstolsärenden är bara toppen av ett isberg, eftersom resten ofta smälter undan när kommissionen hotar med att föra frågan vidare.
Vi har nu sett något liknande hända i samband med kommissionens tillämpning av artikel 171 om bötesbestämmelserna. Jag förstår inte riktigt att det har undgått Riis-Jørgensens uppmärksamhet att rent faktiskt har fem konkreta saker under behandling. Kommissionen fattade nämligen den 29 januari 1997 beslut om att inlämna fem saker till domstolen med krav om betydande böter till medlemsländerna. Här verkar det som om hotet om ett nytt domstolsutslag skulle kunna lösa problemen som pågått i åratal. Det är ju bra, men självklart i det långa loppet oacceptabelt att det skall ta så lång tid.
Som parlamentet vet, är de ovannämnda fem ärendena alla från miljöområdet, och som ni också vet, är det de allra första som inlämnats enligt den nya avtalsbestämmelsen, alltså artikel 171. Kommissionen har för avsikt att använda, och vi använder de befogenheter som finns här för att garantera en full överensstämmelse mellan gemenskapens miljölagstiftning och domstolsutslagen. Jag är ense om att det är nödvändigt, att kommissionen spelar en aktiv roll.
Jackson efterlyste mer konkreta upplysningar i frågan och som sagt är situationen den att fem ärenden överlämnats till domstolen. Här räknar vi med att tre nästan är lösta, efter det att de blivit offentliga. Två är det inte och vi räknar med att det finns sju andra ärenden på väg. Det är klart att vi menar att ju flera ärenden vi kan få avslutade under hand desto bättre och vi betraktar sanktionsmedlet som en av metoderna för att uppnå bättre resultat.
Kommissionens meddelande handlar emellertid också om, hur vi kan säkra ett positivt och aktivt genomförande i medlemsstaterna. Här gav Jackson ett utmärkt exempel genom att hänvisa till habitatdirektivet. Jag kan då säga att vi från kommissionens sida så snart vi uppmärksammades på den franske premiärministerns uttalande självfallet också reagerade offentligt, liksom vi också har tagit upp saken med de franska myndigheterna. Jag hade tillfälle att nämna detta som ett exempel senast, när jag besökte miljöutskottet. Så vi följer självklart upp frågor när vi blir uppmärksammade på den här typen av uttalanden. Men dessutom är vi naturligtvis intresserade av att hjälpa medlemsstaterna med att lösa den uppgift, som de har framför sig. Grunden till att vi valt denna approach, är att ju tidigare i processen vi kan säkra genomförandet av miljörätten desto bättre för miljön. Vi vet ju nämligen alla att det inte hjälper mycket att vinna domstolsprocesser efter åratal av förhandlingar om skadan på miljön redan är skedd.
Därför innehåller det meddelande som vi behandlar i dag, tre nyskapande förslag om inspektionsstandarder, access to justice och administrativ tillgång till inlämnande av klagomål samt en rad andra framställningar för att förbättra de gällande mekanismerna på gemenskapsplan och i medlemsstaterna. Parlamentets positiva reaktion på dessa nyskapande förslag är en stor uppmuntran. Efter att ha antagit t. ex. direktivet om integrerat förebyggande och bekämpning av föroreningar, det så kallade IPPC-direktivet, är det viktigt att rådet garanterar, att dess medlemmar har ett tillräckligt underlag för att utföra de nödvändiga inspektionsuppgifterna. Därför är vi redan genom IMPEL-nätet, som omfattar representanter från tillämpningsmyndigheter och agenturer i medlemsstaterna, i besittning av den praktiska, jordnära erfarenhet som är nödvändig för detta förberedande arbete. Riktlinjerna kommer inte bara att begränsas till uppgifter som är nödvändiga för att garantera efterlevnaden av IPPC-direktivet utan till alla gemenskapens miljölagar där inspektion av emissioner är ett nödvändigt led i genomförandet och tillämpningen, som herr Florenz nämnde.
Som bekant föreslås det i kommissionens meddelande vad dessa tre nämnda förslag anbelangar icke bindande lagstiftning. Det har heller inte diskuterats inom ramen för rådets hittillsvarande överläggningar om meddelandet. Den approach som valts i meddelandet innebär att man börjar med en så kallad mjuk lagstiftning för att se hur de nya idéerna verkar. Om det visar sig att de är ändamålsenliga, bör de omsättas i bindande lagstiftning. Jag anser i och för sig förfaringssättet välunderbyggt, men politiskt är jag ense med parlamentet om att vi inte kan undgå att lägga fast bindande regler. Därför har jag glatt mig mycket över parlamentets förslag om, att det skall utarbetas rättsakter under parlamentets nuvarande valperiod. Detta stärker självklart min önskan om att dessa förslag på längre sikt bör omsättas i rättsligt bindande regler. Jag tror att jag också härmed har besvarat Florenz första ändringsförslag.
Utöver de områden, där det är nödvändigt med en ny insats finns det i kommissionens meddelande förslag till förbättringar på en rad områden inom gällande praxis och förfaranden. Det gläder mig att det redan har skett betydande framsteg på dessa områden. I parlamentets betänkande uppmanas medlemsstaterna t. ex. till att införa utbildningssystem för de nationella kontrollorganen och tjänstemännen för att göra dem bekanta med gemenskapens miljölagstiftning. Kommissionen har redan påbörjat sådana utbildningskurser på europeiskt plan, och vi uppmanar medlemsstaterna till ta motsvarande initiativ i sina hemländer och anpassa dem till alla nivåer i förvaltningarna och rättssystemen.
I kommissionens meddelande föreslås det också att kommissionen i den sedvanliga årsberättelsen om genomförandet av EG: s lagstiftning skall publicera ett utvidgat miljökapitel, som mer specifikt behandlar medlemsstaternas genomförande av gemenskapens miljölagstiftning med genomförandefrist det aktuella året. Detta skall kompletteras med en årsöversikt över gemenskapens miljölagstiftning med ytterligare upplysningar om t. ex. IMPEL: s aktiviteter, vilket Van Putten bad om medlemsstaternas resultat vad beträffar rapporteringsskyldigheter som finns i EU-lagstiftningen och upplysningar om förbindelserna mellan europeiska miljöagenturen vilket bl.a. fru Gebhardt var inne på. Jag hoppas att dessa publikationer kommer att motsvara parlamentets önskningar beträffande offentliggörandet av genomförandet på EG-planet.
Både Dybkjær och Jackson tog upp frågan om förbindelserna med de nya ansökarländerna i Öst- och Centraleuropa. Jag är ense om att detta är en stor och viktig fråga. Vi har faktiskt inte behandlat den ingående i samband med detta meddelande, och jag anser att vi bör finna en möjlighet att ta upp den till en grundlig överläggning.
Vi delar alla ansvaret för ett fullständigt genomförande och tillämpning av l'acquis communautaire på miljöområdet. Ansvaret delas av medlemsstaterna, kommissionen och parlamentet. Jag är tacksam för det engagemang och intresse som många i parlamentet har visat genom åren för att förbättra genomförandet.
Låt mig till slut betona, att fördelarna med vår breda approach i samband med genomförandet av miljölagstiftningen klart visades genom den offentliga utfrågning, som anordnades tillsammans med parlamentet och kommissionen och som hölls för ett år sedan. Utfrågningen ökade betydligt politikernas och medborgarnas medvetenhet om denna fråga. Nu återstår det bara för mig, att hoppas att kommissionens meddelande tillsammans med parlamentets utmärkta betänkande kan övertyga rådet om att det finns behov av väsentliga förbättringar beträffande genomförandet och tillämpningen. Jag gläder mig därför över att kunna avlägga rapport om de framsteg, som görs på detta område.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 12.00.

Faror till följd av joniserande strålning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0146/97) av Amadeo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om förslag till rådets direktiv (KOM(96)0465 - C4-0548/96-96/0230(CNS)), som ersätter direktiv 84/466/Euratom om enskilda personers hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning i samband med medicinsk bestrålning,

Amadeo
Fru ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Alltsedan 1959 har vi mött problemet med att skydda medborgarnas hälsa mot farorna med joniserande strålning. Ett stort antal direktiv har tillkommit i frågan, av vilka det senaste är 29/Euratom, antaget av rådet 1996. Det direktivet handlade inte, som sina föregångare, om strålningsskydd vid fall av exponering i medicinska sammanhang. Det enda försöket i den riktningen var ett direktiv från 1984, nr 466, som avsåg att komplettera direktivet om grundläggande säkerhetsregler och förbättra patienternas strålningsskydd utan att äventyra de positiva effekter som kan uppnås för patienterna genom strålbehandling.
Denna förutsättning ger utan tvivel en uppfattning av hur viktigt rådets förslag är, som jag har den äran att vara föredragande för. I jämförelse med 1984 kan man notera en enorm ökning av den medicinska exponeringen vid undersökningar och behandlingar och samtidigt har under de senaste tio åren den vetenskapliga och tekniska utvecklingen exploderat. Man kan dessutom inte bortse från det faktum att under samma tidsrymd har man i unionsfördraget, i enlighet med artikel 129, givit gemenskapen speciell behörighet inom det offentliga hälsoområdet.
Jag vill också framhålla att förslaget till rådets direktiv - även om utvecklingen inom området går med en svindlande hastighet och att det därför är svårt att helt hålla jämna steg med utvecklingen - är väl utformat och att det är lämpligt att det godkänns så snart som möjligt. Samtidigt måste jag gratulera utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd för det allvar, det engagemang och den snabbhet som utskottet har behandlat frågan med. Ett ytterligare tack, från hela Europaparlamentet och framför allt från mig personligen, går till alla dem som, med den största korrekthet och kompetens, har framfört förslag om förbättringar till det aktuella förslaget.
Framstegen i samhället i alla gemenskapens medlemsstater innebär en utmaning även inom detta område, och kraven på ökad tillgång på information och högre utbildningsnivåer för samtliga medborgare - sjukvårdspersonal, tekniker, ingenjörer och affärsmän inom sjukvårdssektorn, ansvariga chefer, utsedda av regeringar för olika typer av hälsovårdsinstitutioner, eller de som sitter i ledningen för små och stora samhällen - stiger oavbrutet och leder till allt högre nivåer av ansvarstagande.
Budskapet är kristallklart: 1) minska mängden radioaktiv strålning som behövs inom sjukvården genom att utnyttja alternativa metoder, till samma kostnad men som kräver mer tid, som till exempel ultraljud, eller som är mycket dyrbara, som nukleärmagnetisk resonans, 2) eliminera den strålning som kommer från onödiga undersökningar, 3) motivera varje undersökning för patienten, som skall sätta sig in i de speciella indikationerna för varje föreslagen behandling, 4) större försiktighet vid användning av strålningen från den som skall utföra undersökning - dvs. röntgenläkaren - till exempel med passande och omsorgsfulla skyddsåtgärder med avseende på de kritiska områden som inte skall undersökas, användning av lämpliga känsliga material och ersättningstekniker i jämförelse med konventionell radiologi, som till exempel digital teknik, kvalitetskontroller, individuella blanketter för de olika undersökningar som utförts. Dessutom bör man på ett korrekt och systematiskt sätt använda en medicinfysiker, som skall utvärdera alla ingrepp på de instrument som används vid strålningsterapin. Medicinfysikern skall dessutom kontrollera apparaturens lämplighet utifrån förhållandet mellan å ena sidan den strålning som sprids och å andra sidan de fördelar som erhålls vid diagnosticeringen med angivande av maximi- och minimivärden som skall följas.
Allt detta måste göras därför att vi, på tröskeln till det tredje årtusendet, anser att begreppet livskvalitet tvingar oss att ta alla initiativ vad gäller program, organisationer, hantering och övervakning för att kunna fullständigt garantera människors säkerhet inför farorna med den joniserande strålningen, framför allt den som kommer från exponering i medicinska sammanhang.
Miljöutskottets ändringsförslag - jag vill stolt påpeka att samtliga ändringsförslag presenterats av miljöutskottet - syftar till en större klarhet och precision i direktivets olika paragrafer, och jag anser att de ligger i linje med den anda som inspirerade rådet att föreslå denna lagstiftning. Jag är med andra ord positiv till ändringsförslagen, med en enda anmärkning när det gäller ändringsförslaget om röntgenundersökning av gravida kvinnor, eftersom jag anser att det i dessa fall skulle vara lämpligare att tillgripa andra metoder, som till exempel ultraljud och/eller nukleärmagnetisk resonans, i stället för att införa ytterligare begränsningar och inskränkningar vad gäller användningen av röntgenstrålning.

Graenitz
Fru ordförande! Jag vill börja med att tacka föredraganden för hans betänkande. Jag tycker att det är mycket viktigt att mycket noggrant sätta sig in i detta ärende. Jag beklagar djupt att vi här diskuterar ett betänkande, som har utarbetats på grund av kapitel 3 i Euratom-fördragets hälsoskydd och som ger oss som parlament bara möjlighet att yttra oss, men inte att behandla detta mycket viktiga ärende i ett medbeslutandeförfarande.
Arbetet inom det medicinska området med röntgenstrålning, med apparater, som arbetar med joniserande strålning, har - som föredraganden av betänkande redan har sagt - vuxit explosionsartat under de senaste åren. Väldigt många människor genomgår i dag undersökningar - förebyggande undersökningar, hälsokontroller - som för tio, femton år sedan över huvud taget inte fanns att tillgå.
Just inom området för hälsokontroller är det mycket viktigt att å ena sidan kunna tala om för människan: Vi kommer att dosera apparaterna för dessa undersökningar på så sätt att ni bara utsätts för ytterst nödvändig strålning. Å andra sidan måste det göras helt klart att dessa undersökningar kan bidra till att i god tid upptäcka en betydligt allvarligare sjukdom och under omständigheter även genomföra en behandling, som gör det överflödigt att operera.
Därför är det mycket viktigt att vi inom detta område arbetar mycket exakt, eftersom undersökningar på sjuka människor, eller även friska människor, som genomgår röntgenundersökningar, kan - om de innehåller för mycket röntgenstrålning - leda till mycket graverande skador. Vi vet alla ur utvecklingshistorien av dessa medicinska apparater att det redan har förekommit flera fall.
Det är också mycket viktigt att i det här sammanhanget säga att man både i kommissionens text som genom parlamentets förbättringar lägger speciellt värde vid att kvalitetskontrollen vid berörda sjukhus och röntgeninstitut garanteras, och att även specialisterna får motsvarande utbildning. Till detta vill jag säga att jag tycker det är mycket viktigt att den text, som kommissionens proposition föreskriver, innehåller orden " behöriga specialister" . Dessa är allt efter lagstiftning i de enskilda medlemsstaterna läkare eller personer, som efter avslutad gymnasieutbildning måste absolvera en treårig universitetsutbildning, och därigenom är behöriga att hantera röntgenapparater och liknande apparater.
Jag tycker att vi i parlamentet bör vinnlägga oss om att just denna del av hälsan, som står i samband med strålning, t ex röntgenstrålning, snart tas ur Euratom-fördraget och sätts in i det allmänna fördraget i det kapitel som behandlar hälsan.

Flemming
Fru ordförande, mycket ärade kommissionsledamot! Det rör sig om en riktlinje från rådet om hälsoskyddet, vilket är ett viktigt tema, och parlamentet har tyvärr bara konsultationsrätt. Jag säger detta, eftersom jag tycker det är nödvändigt att gång på annan betona att detta parlament har för lite kompetens. Det är också nödvändigt att säga detta, eftersom vissa media i ovetskap om parlamentets verkliga möjligheter till medbeslutanderätt mycket ofta skapar stor oro bland den berörda befolkningen. Så har skett även i detta fall: Diplomerade radiologitekniska assistenter känner en tröstlös oro över att se sitt existensberättigande försvinna genom Europaparlamentets förskyllan.
Det var nödvändigt att skapa offentlig klarhet i att det när allt kommer omkring är rådet och inte parlamentet som fattar beslut. Jag kunde också skapa lugn i och med att försäkra att parlamentet helt klart inte vill ta bort denna yrkesgrupps existensberättigande.
Eftersom det tydligen är tradition i detta parlament att mycket skarpt kritisera kommissionen, är det bara rättvist att också en gång tacka för ett mycket, mycket bra utkast. Det glädjer mig verkligen att de kollegor som har lämnat in dessa ändringsförslag ändå har lyckats att förbättra detta förträffliga utkast. Jag tycker det är mycket viktigt att komma med ett klarläggande: Det är den ansvarige läkaren som bestämmer vad som händer. Han - och bara han - bestämmer, utan att detta på något sätt inkräktar på ansvarsområdet för dem som utför det hela. Utbildning och vidareutbildning har förbättrats, likaså skyddet för gravida ammande. Detta är ett mycket bra utkast, ett mycket seriöst arbete av parlamentet. Nu återstår bara att hoppas - vilket är en vink till kommissionsledamoten - att parlamentets fina arbete även kommer att värderas av rådet.

Kestelijn-Sierens
Fru ordförande! Fru kommissionär! Kollegor! Det har redan sagts att exponering av medicinska skäl, efter exponering för naturlig strålning, är den ojämförligt största källan för joniserande strålning. En översyn av lagstiftningen där principerna för ansvarsfördelning och optimering av exponering av medicinska skäl betonas, får därför även vårt fulla stöd. Med rätta anser föredraganden Amadeo att vi måste begränsa strålningen. Jag förlitar mig på att den medicinska världen som beskyddare av människans hälsa gör allt för att undvika onödiga eller skadliga undersökningar. Man måste väl använda den lämpligaste tillgängliga apparaturen, som underhålls på bästa sätt. Kostnaderna för detta är enormt höga. Fördelarna gör det tydligt att det här handlar om nödvändiga kostnader. Här gäller det ingen lyx utan att minska strålningens skadlighet. Det handlar inte bara om patienten utan även om personalen som använder apparaturen och om de personer som bistår patienten.
Kollegor! Detta måste medlemsstaterna och sjukhusen ha för ögonen när de pressas av dagens besparingar inom sjukvården.

Lannoye
Fru ordförande, i stället för en inledning skulle jag vilja insistera på det faktum att den medicinska joniserande bestrålningen inte skiljer sig från den icke-medicinska strålningen. Skillnaden består endast i rättfärdigandet: den medicinska bestrålningen medför i princip en direkt fördel för patienten, en fördel som förutsätts kompensera bestrålningsskadorna.
Kommissionen har alltså med all rätt tagit initiativ till att ändra direktivet från 1984 med ett - jag är angelägen om att säga det och jag delar helt och hållet Flemmings ståndpunkt - bra förslag, även om vi gjorde några ändringar som vi ansåg vara till nytta, för övrigt var de marginella. Varför dessa ändringar? Främst för att, som Amadeo sade, teknikerna i ämnet starkt har förbättrats och för att de är allt mer utbredda. Men också för att internationella strålskyddsinstitutet sedan 1991 har ändrat normerna ifråga om bestrålning, genom att stödja sig på två nya viktiga element som möts av samförstånd i vetenskapliga kretsar.
För det första finns det ingen icke-offensiv bestrålning. All bestrålning, hur svag den än är, medför skada. Det är alltså viktigt att komma ihåg att det inte finns något gränsvärde. För det andra anser internationella strålskyddsinstitutet att bestrålningen av foster in utero skapar hälsoproblem för dessa foster. Man vet nu att mer än tre veckor gamla foster som utsätts för bestrålning löper en mycket större risk att drabbas av cancer. Man vet också att bestrålningen in utero av åtta till femton veckor gamla foster väsentligen ökar risken för en allvarlig mental eftersläpning. Allt detta är orsaker till de ändringar som kommissionen föreslår, särskilt artiklarna 4 och 11 där man begär särskild uppmärksamhet på bestrålning utan direkta medicinska fördelar för individen, eller i de fall då det rör sig om en möjlig graviditet.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd har bedömt det nödvändigt att göra dessa texter något strängare, genom att begära att man undviker sådan bestrålning. För övrigt tror jag att kommissionen kommer att stödja de här ändringarna och på så sätt komma fram till en text som är helt acceptabel för rådet.

Belleré
Fru ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Detta betänkande om skydd av människors hälsa mot farorna med joniserande strålning i samband med medicinsk exponering skulle i vissa avseenden kunna betraktas som ett komplement till direktiv 80/636/Euratom, som avsåg just medicinsk exponering i allmänhet. Amadeo, läkare som jag själv, har gjort ett bra arbete när han ändrat kommissionens text med ändringsförslag som kommissionen sedan har gjort till sina egna, som är mer omfattande och tekniskt inriktade med syftet att skydda hälsan för dem som står i kontakt med den person som har varit utsatt för joniserande strålning, den gravida kvinnan, dvs den framtida modern, och därmed avkomman.
Det är ställt utom allt tvivel, något som för övrigt kommissionen har understrukit och som föredraganden också framhåller, att röntgendiagnostiken har inneburit fördelar av preventiv natur när det gäller tidiga diagnoser, men det är också sant att man många gånger urskillningslöst har utnyttjat röntgentekniken vid diagnosticering, vilket har lett till negativa konsekvenser.
Det gäller alltså att vidta speciella åtgärder, såväl vad gäller utbildning och hälsoupplysning för alla medborgare, varje anställd inom sjukvården, sjukvårdens institutioner och myndigheter, oavsett om dessa är medicinska eller politiska, och att minska den strålning som krävs i medicinska sammanhang med hjälp av alternativa metoder, vilket föredraganden har påpekat, eliminera strålningen vid undersökningar som inte bedöms som nödvändiga, skydda de anställda och befolkningen mot strålningen med lämpliga åtgärder som omfattar de platser och lokaler där man utför behandling och med preventiv forskning, eventuellt med hjälp av en medicinfysiker som mäter doser och utför kontroller. På mig verkar det som om såväl rådet som föredraganden har ställt upp dessa mål.

Malone
Fru ordförande, jag skulle vilja gratulera föredraganden till hans utmärkta betänkande om folkhälsofrågor. Jag stödjer beslutet att uppdatera direktivet från 1984, som skall skydda människor från joniserande strålning i samband med medicinsk bestrålning. Det finns fyra huvudskäl för detta och de flesta av dem har redan nämnts. De är dock värda att upprepa.
För det första användningen av röntgenstrålar för medicinska behandlingar och test i Europa som har ökat enormt under de senaste tolv åren, för det andra de betydande framsteg inom vetenskap och röntgenteknologi som har skett under den tiden, för det tredje de reviderade rekommendationer som ett antal internationella organisationer har utfärdat om röntgenstrålar och, för det fjärde, artikel 129 i Maastrichtfördraget, som har givit Europeiska unionen nya befogenheter rörande folkhälsan. Så det stod klart att lagstiftningen från 1984 måste uppdateras, och jag håller med om förslagen.
Vi kan dock gå längre. Även om radiologisk diagnos otvivelaktigen innebär fördelar för patienterna, medför de risker, och därför måste vi försöka att minska användningen av medicinsk bestrålning, där det över huvud taget är möjligt att använda alternativa metoder. Vi måste ägna större uppmärksamhet åt att införa högsta möjliga säkerhetsnivåer för patienter, särskilt, och som många talare redan har sagt, för sårbara kvinnor.
Jag håller med de som har uppmanat parlamentet att engagera sig ytterligare genom medbeslutandeförfarandet, snarare än att bara rådfrågas i en fråga som är av så stor betydelse för våra medborgare. Jag hoppas att regeringskonferensen kommer att åtgärda detta missförhållande.

Trakatellis
Herr ordförande, det är historiskt bekräftat att såväl Röntgen som arbetade med röntgenstrålning, som Pierre Curie, som tillsammans med Marie Curie upptäckte ämnet radium, utsattes för strålningens skadliga inverkan, vilken de upptäckte och studerade för vetenskapens framsteg och mänsklighetens goda. Allt sedan dess har de skadliga effekterna, p.g.a. genmanipulation och effekterna som är cancerframkallande, av joniserande strålning bevisats och tyvärr är olyckorna på grund av dessa effekter många och innefattar även personer som är sysselsatta med användningen av strålning inom medicin, dvs. med diagnostik med hjälp av strålning och strålningsbehandling. Naturligtvis måste det stora bidraget av diagnostiken med hjälp av strålning för de medicinska framstegen betonas och inte glömmas bort här. Idag känner vi emellertid till att vi måste undvika att människor utsätts för exponering av joniserande strålning utan orsak, eftersom denna framkallar cellskador.
Tidigare, och till och med redan från 1959, fanns det gemenskapsdirektiv om strålningsskydd. Direktivet 84/466/Euratom, som också avser skyddet från joniserande strålning för personer som undergår medicinsk behandling, godkändes emellertid 1984. Detta direktiv kräver information av många anledningar, av vilka de huvudsakliga är: a) Det viktiga vetenskapliga och teknologiska framsteget inom området för strålning för medicinsk användning, b) Den stora ökningen av olyckor, vilken har noterats under de tolv år som har infallit efter 1984, vid exponering för strålning av medicinska skäl, c) Förslagen från internationella aktörer i frågor som gäller exponering för strålning av medicinska skäl, d) Utfärdandet av artikel 129 i Fördraget om europeiska unionen från 1992, vilket gav gemenskapen konkreta befogenheter inom folkhälsoområdet. Således visar sig ändringen av ersättningen av direktiv 84/466/Euratom vara mer nödvändig än någonsin.
Av det som beskrivs i direktivet som vi skall rösta om, skulle jag vilja betona följande:
1) Specialistläkarens roll och närvaro har en stor betydelse inom diagnostiken med hjälp av strålning och strålningsbehandling, inte bara för den ordinerade doseringen utan för det globala bemötandet av varje fall, med de olikheter som kan uppstå.
2) Under de diagnostiska behandlingarna måste den principen gälla att man skall inhämta oumbärlig diagnostisk information med minsta möjliga exponering för patienten. Under strålningsbehandlingen måste exponeringen för strålning för patienten vara korrekt uträknad så att den är så gynnsam som möjligt. Såväl under diagnostiken med hjälp av strålning som under strålningsbehandlingen måste naturligtvis skyddet för personalen vara det största möjliga från varje sida.
3) Det är viktigt att apparatur och installationer för diagnostik med hjälp av strålning och strålningsbehandling är moderna och ger den största möjliga säkerheten, såväl för personen som undersöks eller som undergår behandling, som för personalen som deltar i den medicinska behandlingen. Här har även medlemsstaterna ett stort ansvar och de måste övervaka och kontrollera installationerna som producerar och använder joniserande strålning av medicinska skäl.
4) Det finns en särskild kommentar i direktivet angående de allvarliga risker som exponeringen för strålning av gravida kvinnor innebär, såväl för dem själva som för fostret, särskilt då exponeringen avser buken. Det är lyckosamt att vi idag förfogar över alternativa metoder för ett bemötande av vissa diagnostiska problem och dessa metoder måste användas då det krävs, även om de kostar mer.
Detta direktiv som vi skall rösta om uppfyller på bästa sätt Hippokrates ord om att skydda och inte skada. Sammanfattningsvis skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet gentemot föredraganden för hans arbete och också för alla de i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd som har bidragit till att utforma detta direktiv på bästa möjliga sätt.

Ephremidis
Herr ordförande, i denna fråga angående strålningsskyddet, i denna viktig vetenskapliga metod för människans hälsa ligger det något ruttet. Det finns något farligt och det första entusiastiska beviset är, att rådet kommer åter och åter igen, under trycket från verkligheten, med sina upprepade direktiv för att på något sätt hinna ifatt saker och ting. Jag är rädd för att det nya direktivet inte bemöter frågan på ett radikalt och effektivt sätt. Amadeos betänkande gör ett godhjärtat och förtjänstfullt försök, men även det har sina svagheter.
Det handlar om följande, herr ordförande:
Jag vet att i mitt land - och detta händer i väldigt många andra europeiska länder - är uppkomsten av dessa röntgenlaboratorier vanlig, frekvent, och sker på rent företagsekonomiska grunder och med företagsekonomiska kriterier. Det finns några formella villkor, att det skall finnas en ansvarig röntgenläkare och att det skall finnas något strålningsskydd. Men dessa firmor som med företagsekonomiska kriterier skapar dessa enheter, kräver en kontinuerlig och allt större kundkrets. Och denna säkras genom att man ger procentuell andel till läkare för att de skall skicka tillbaka patienter så att de gör upprepade, under omständigheterna också onödiga röntgenundersökningar, som är farliga, samtidigt som de lägger en fruktansvärd tyngd på försäkringskassorna.
Det händer också, herr ordförande, att då läkarna skall utföra dessa undersökningar, med det sätt på vilket detta sker och då de inte är bekanta med den medicinskt ansvarige läkaren, så måste de varje gång på nytt beställa en undersökning med upprepade exponeringar och följaktligen en ökad tyngd för försäkringskassorna som resultat.
Slutligen, herr ordförande, finns det ingen kontroll eller åtminstone ingen effektiv kontroll angående hur dessa laboratorieinstallationer skall ersättas. Och här råder det företagsekonomiska kriteriet att de skall vara utslitna för att ersättningen skall kunna ske senare och lättare, följaktligen för att de skall tjäna mera. Först måste alltså denna ersättning av maskiner ske med vetenskaplig företags- och säkerhetskunskap - därför att dessa affärer orsakar skada - och att det sker en introduktion av modern teknologi, såsom betonades av vår specialiserade kollega Trakatellis. För det andra skall det finnas en säkerhetsjournal för varje patient, där undersökningarna som denne genomgått skrivs in så att läkaren ser dem när han ordinerar nya undersökningar. Utan dessa kriterier, herr ordförande, är jag rädd att detta för övrigt goda betänkande, med sina förslag och sina ändringsförslag inte kommer att vara tillräckligt och att efter en viss tid kommer det ett nytt direktiv och att det i mellantiden kommer att uppstå allt mer akuta risker för patienterna, och att vinsterna kommer att öka för dessa företag, som huvudsakligen bedriver handel med den europeiske medborgarens hälsa.

Poggiolini
Herr ordförande, fru kommissionär! Låt mig först av allt tacka Amadeo för hans utmärkta, fullständiga och noggranna betänkande. Jag vill också tacka honom för hans beredvillighet att acceptera ändringsförslag. Flera av dem är sådana som jag själv har presenterat och som utskottet har diskuterat och godkänt. Om man tar hänsyn till de här ändringarna, så tror jag att direktivet kommer att bli betydligt bättre. Visserligen handlar detta om behandlingen av ett yttrande, och det är något mycket allvarligt. I alla mina inlägg i denna kammare har jag hävdat, och jag fortsätter att hävda, idag när vi är så nära slutet av diskussionen kring regeringskonferensen, att det är nödvändigt att utvidga Europaparlamentets uppgifter inom hälso- och sjukvården, dvs. de uppgifter som anges i artikel 129.
Det är sedan länge bekant för alla att den joniserande strålningen utgör den största strålningskällan för de europeiska medborgarna. Det rör sig med indra ord om ett mycket viktigt ämne, verkligen inte om ett andra rangens direktiv, eftersom exponering för strålning inte är något som är av liten betydelse: det betyder cancer, det betyder maligna tumörer. Det var därför man redan 1984, inom ramen för Euratomfördraget, försökte skapa regler för detta område. Man lyckades, men det har gått många år sedan dess. Ett andra direktiv kom sedan 1996, men det behandlade inte hälsoproblemen, och därför är detta direktiv viktigt, eftersom det stärker kraven på att motivera och att minska användningen av denna typ av diagnoser, dvs man får en möjlighet att berättiga att man endast måste tillgripa denna typ av undersökningar när de är absolut nödvändiga, endast när det är absolut säkert att det inte finns andra diagnosformer som gör det möjligt att komma fram till en diagnos med färre risker. Samma sak gäller optimeringen: att optimera innebär att man ser till att det för operatören, dvs röntgenteknikern och läkaren, är en så liten risk som möjligt.
Nåväl, vad gäller dessa frågor tror jag att direktivet har behandlat de viktigaste aspekterna: ändringsförslagen har förtydligat, även i detaljer, vad som bör vara minimiexponeringen för patienterna, men framför allt stryker man särskilt under det som är läkarens uppgift, i hans dubbla roll som föreskrivande - dvs. den som skall välja en viss typ av undersökning i stället för en annan, och som därför bör välja den minst farliga - och som läkare som utför undersökningen och som bör vara försiktig så att undersökningen inte medför risker för patienten. Visserligen har, som Trakatellis påpekade, läkarna alltid hållit på regeln " aldrig göra skada" , något som de kommer att göra även i fortsättningen, men det är nödvändigt att medlemsstaterna har noggranna regler. Inte bara det, men medlemsstaterna bör även anta precisa regler för när en utrustning som är gammal, obsolet, och därmed också skadlig för patienten, bör tas ur drift och ersättas.
Med andra ord, herr ordförande, det rör sig om ett viktigt direktiv, som har förbättrats av Europaparlamentet och som jag hoppas att kommissionen kommer att ta hänsyn till. Betänkandet förtjänar verkligen vårt helhjärtade och enhälliga stöd.

Bjerregaard
Herr ordförande, kommissionen tackar utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och naturligtvis särskilt föredraganden, Amadeo, för det stöd som det förslag som vi avhandlar i dag har fått. Jag tackar också de vänliga påpekanden som gjorts i debatten.
Då rådet 1984 för första gången utfärdade ett direktiv om bestrålningsskydd för personer som genomgår medicinska undersökningar och behandlingar var det i medvetandet om att detta utgjorde den största källan till bestrålning som människor skapat och som människor kunde utsättas för. Syftet med kommissionens förslag till ändring av detta direktiv är för det första att ta hänsyn till den vetenskapliga och tekniska utveckling som har ägt rum på det medicinska området. För det andra ändringen av 1996 års direktiv om grundläggande säkerhetsnormer och för det tredje erfarenheterna av genomförandet av direktivet från år 1984.
Kommissionen kan gå in för ändringsförslag 1, 2, 3 och 10. Dessutom är vi ense om målsättningen med en rad ändringsförslag, som emellertid gott kan formuleras lite annorlunda eller kanske sättas in i en annan artikel för att garantera konsekvens i förslaget. Vi kan därför delvis eller principiellt gå in för ändringsförslag 4, 5, 7, 8, 9 och 11. Kommissionen kan inte godkänna de återstående två ändringsförslagen av följande skäl: Ändringsförslag 6, som gäller konsultation av en medicinsk fysiker i anslutning till artikel 4, punkt 1a, anses överflödigt eftersom kravet om konsultation av en medicinsk fysiker redan tydligt framgår av förslagets artikel 5, punkt 5.
Ändringsförslag 12 som i artikel 13, punkt 2, där den ansvarige ledaren ändras till läkaren som utför den radiologiska undersökningen kan leda till missförstånd. Uttrycket den ansvarige ledaren används i hela förslaget till att beteckna den person som är ansvarig för medicinsk bestrålning. Det är tal om samma person i denna artikel och borde därför använda samma beteckning.
För att garantera att personer som underkastas medicinsk bestrålning alltjämt åtnjuter största möjliga bestrålningsskydd kommer kommissionen att lägga fram ett ändrat förslag på basen av de nyttiga ändringsförslag som Europaparlamentet lagt fram i dag med sikte på att få direktivet antaget av rådet i juni månad.

Ordföranden
Härmed förklarar jag debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Transeuropeiska telenät
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0166/97) av Hoppenstedt för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut (C-0166/97-95/0124(COD)) om en serie riktlinjer för transeuropeiska telenät.

Hoppenstedt
Herr ordförande, mina mycket ärade damer och herrar! Telecoms transeuropeiska telenät (TEN) är de tredje transeuropeiska telenäten inom trafik- och energiområdet, som vi nu fullbordar. Först en grundläggande anmärkning: Målet för TEN-Telecom är att bygga upp en europeisk infrastruktur inom telekommunikationsområdet. Detta omfattar förutom det fysiska telenätet bastjänster och tillämpningar för medborgare och företag, framför allt små och medelstora företag.
Den framgångsrika avslutningen av förhandlingarna är ett positivt besked. I detta sammanhang måste man framför allt betona att vi under den framstående koordinationen och ledningen av Fontaine som parlamentets företrädare och förhandlare, men även den acceptans vår position i stora delar rönt i det nederländska ordförandeskapet under Joritsma, och med kommissionens överläggning - den mycket betydelsefulla överläggningen av kommissionsledamot Bangemann - med framgång har kunnat avsluta ett förlikningsförfarande.
Även om TEN-Telecoms totala budget på 40 miljoner ECU inte tillåter några stora utsvävningar, kan projektets mål och mening inte ifrågasättas. De pengar som ställts till förfogande medfinansierar och understödjer europeiska projekt, som inte skulle komma till stånd utan EU-pengar. De av EU finansierade projekten bidrar på så sätt till att utveckla informationssamhället. Tema för förhandlingen var innehållsmässiga och tekniska aspekter, Europaparlamentets befogenheter, prioriteringar och satellitkommunikation, vilka alla hör till de prioriterade områdena.
Till de tekniska aspekterna kan man säga att Europaparlamentets huvudkrav består i att tydliggöra betydelsen av ett brett tillämpningsområde. Tvärt emot den ursprungliga kommissionstexten betonas bastjänster som e-post och tillämpningar i starkare grad. TEN-projekten är inga forskningsprojekt, för dessa ingår i det fjärde forskningsramprogrammet, utan skall visa medborgare och företag den praktiska och ekonomiska nyttan med informations- och kommunikationsteknologier.
Europaparlamentet har med framgång arbetat för att projekt skall bibehålla sin transnationella karaktär. På så sätt garanteras att EU-pengar inte används för att främja nationella projekt, som även förblir nationella i framtiden. Europaparlamentet har vidare med framgång arbetat för att bedöma samhällets krav i denna resolution. De sociala effekterna av den nya teknologin, till exempel vid telearbeten, skall tas med i beräkningen.
Europaparlamentets befogenheter har naturligtvis varit en speciellt viktig förhandlingspunkt för oss, och den var också det största hindret - nämligen att bibehålla Europaparlamentets institutionella befogenheter. Parlamentet hade redan i början av lagförfarandet insisterat på att dess rättigheter enligt artikel 129c och 129d bevaras. Här har våra möjligheter till medbeslut i förfarandet bevarats för utfärdandet av riktlinjer för projekt av gemensamt intresse.
Europaparlamentet har såtillvida helt och hållet tagit tillvara sina egna befogenheter i förhandlingarna i förlikningsutskottet, då ett liknande sätt har fastställts för TEN-energi och TEN-transport. Projekt av gemensamt intresse kommer att redovisas i bilaga I till beslutet. Den bilaga, som rådet och Europaparlamentet tillsammans utarbetar, fastställer följaktligen riktlinjer, och kommissionen har ju också tydliggjort och presenterat en text, i vilken den förpliktar sig att lämna ett betänkande om omsättningen av dessa riktlinjer och fram till mitten av 2000 inom ramen för medbeslutet presentera lämpliga propositioner för revision av listan över projekt av gemensamt intresse. Dessa propositioner måste antas inom arton månader, det vill säga till 31.12.2001, vilket är sista giltighetsdagen för denna bilaga. På så sätt kan aktionen fortsätta utan avbrott.
Nu till prioriteringarna. I bilagan finns det prioriteringar av speciell betydelse för oss: Bastjänster, tillämpningar av kollektivt intresse beträffande fjärrundervisning, telematik för kulturarv, tjänster för små och medelstora företag, transporttelematik, miljö och hälsa.
Det av kommissionen och framför allt av Bangemann inlämnade projektet, nämligen att inbegripa satellittjänster i TEN-Telecom, är för mig personligen, men även för parlamentet, av speciell betydelse, även om rådet först inte ville ge sitt samtycke härtill. Här tydliggörs att vi i framtiden kommer att inbegripa temat satelliter i ännu större omfattning än hittills i våra överläggningar för att ännu effektivare kunna slå ihop de transeuropeiska telenäten med de globala telenäten. Jag tror att de betänkanden som nu följer - nämligen aktionsplan satellit, eller de förutsedda debatterna och även de beslutade personliga kommunikationstjänsterna över satellit, kommissionens riktlinje eller proposition om temat Europeisk union och rymdfart - tillsammans med klarhet visar att vi kämpar för att i betydligt högre grad upparbeta detta tema för allmänheten för att förtydliga att ett viktigt europeiskt område väntar på oss, som vi måste driva framåt.
Jag tror att just i en världsvid kontext finns det viktiga uppgifter för Europeiska unionen, kommissionen och parlamentet, och jag tror att vi bör göra allt tillsammans. Tillsammans, det innebär med de agerande personerna, bl a min vän Glante från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, som också har hjälpt oss att avsluta detta tema med framgång. Tack så mycket för Er uppmärksamhet. På denna väg befinner vi oss, och jag tror att den kan bara vara framgångsrik.

Glante
Herr ordförande, mina damer och herrar, Hoppenstedt! Till och från kan man väl behöva en klapp på axeln i arbetet. För mig var det första gången jag deltog i ett förlikningsförfarande och jag måste säga att det var mycket spännande och ofta mycket lärorikt för mig. De grundläggande anmärkningar som Hoppenstedt kom med kan jag bara understryka. Jag vill tillfoga ännu ett par grundläggande anmärkningar. TEN-Telecom kan enligt mitt sätt att se det bara betingat jämföras med de andra TEN-områdena energi och trafik. Hos energi och trafik handlar det framför allt om nätens infrastruktur, dess förbättring och tillverkning, det vill säga hardware .
Hos TEN-Telecom har vi mindre att göra med hardware än med så kallad software i ordets alla betydelser. Vi behöver ändamålsenliga tillämpningar, som utnyttjar de befintliga och nya infrastrukturerna och underlättar inkörsporten till denna teknik för potentiella användare. Vi måste inviga människan som konsument, arbetsgivare och även som arbetstagare i denna teknik och ta bort deras rädsla för ny teknologi.
Vi måste dock även skapa villkor, så att man kan tjäna pengar med denna teknik, annars kommer det inte att leda till några privata investeringar i detta område, vilket är absolut nödvändigt. Politik är enligt min åsikt konsten att finna en kompromiss, åtminstone i de flesta fall. Jag har kunnat konstatera att kompromissviljan hos alla berörda har vuxit med tiden. På ett av sammanträdena har jag sagt - Fontaine kommer att minnas detta - en god kompromiss föreligger om det känns lite för båda parter, eller om det känns lite för tre parter. Jag tror att detta är fallet för detta resultat.
Jag vill med eftertryck välkomna kommissionens löfte att för parlamentet avge en deklaration till artikel 14 i beslutet. Detta är en väsentlig punkt i förlikningsresultatet och kommer enligt min åsikt att garantera kravet på medbeslut genom parlamentet. Samtycket från min parlamentsgrupp är säkert. Jag hoppas att hela parlamentet kommer att samtycka till detta resultat.

Malerba
Herr ordförande, herr kommissionär! Det är verkligen bra att vi äntligen har kommit till ett positivt slut på förlikningen om de transeuropeiska telenäten, dels därför att texten till stora delar återger rekommendationerna från Europaparlamentet, dels därför att det är bråttom att denna europeiska politiska inställning bekräftas. Praktiskt taget varje vecka dyker det upp nya mikroelektroniska komponenter på marknaden och de nya digitala teknikerna för åtkomst till de olika näten, för att färdas på näten, komprimera och lagra information, mognar allt snabbare. Även om det är sant att det tar längre tid för telenätens operatörer, satellitkonstruktörerna och de som ger ut audiovisuellt material, så är det också sant att avskaffandet av monopolen och globaliseringen av marknaderna, tillsammans med tillflödet av stora privata kapital, kraftigt accelererar denna sektor.
De offentliga myndigheterna, å sin sida, har makten att kontrollera och styra och de kan även bli viktiga kunder när det gäller olika tillämpningar, som t.ex. information till medborgarna, hälso- och sjukvård, utbildning, förvaltning, och de kan göra detta på lokal eller nationell nivå. I Förenta Staterna är det framför allt på lokal nivå, om jag inte misstar mig med smart communities av typen Silicon Valley , som denna symbios blir verklighet, men i Europa kan och bör telenäten och informationssamhället bli till instrument för att förverkliga den inre marknaden, samhörigheten mellan regioner och samarbetet över gränserna.
Av denna anledning instämmer jag också i rekommendationen att även strukturfonderna från fall till fall bör kunna användas för denna typ av tillämpningar, och jag skulle även vilja lägga till samhörighetsfonderna, för att öka möjligheterna att finansiera nya företag inom informationssektorn.
Låt mig också påminna om den överbryggande funktion mellan ekonomiska och olika typer av kulturella verksamheter som telenäten kan fylla när det gäller vår utrikespolitik, och jag gläder mig åt att även satellittjänster har accepterats, åtminstone av kommissionen, i detta beslut.
Om två veckor äger ett symposium rum i Kairo, just om det transnationella informationssamhället runt Medelhavet och om satellittillämpningar, organiserat av kommissionen och ESA, den europeiska rymdorganisationen, och jag förväntar mig viktiga och konkreta resultat från regeringarna och de olika operatörerna inom sektorn.
En kommentar om det faktum att slutsatserna i beslutet idag rör nätets tre nivåer; tillämpningarna, tjänsterna, infrastrukturerna. Jag tror att när det gäller tillämpningarna så bör kommissionen spela rollen av förenande länk mellan de potentiella brukarna, testpilot bland kunderna och finansiellt stöd för de små och medelstora företagen, medan Europeiska unionen inom sektorn tjänster och infrastrukturer framför allt bör garantera interoperabiliteten och den teknologiska forskningen.
Slutligen vill jag tacka Hoppenstedt för det arbete han har utfört och för den kraft med vilken han har utvidgat Europaparlamentets roll i beslutet.

Lindqvist
Herr ordförande, herr kommissionär! Informationssamhället ger unika möjligheter för människan att uppfylla sina kanske mest grundläggande behov vad gäller kommunikation, närhet, behovet att tala och uttrycka vad man vill, kommunicera med andra människor och med omvärlden. Det är en snabb utveckling som pågår med TV, radio, Internet, e-post m.m., en utveckling som kommer att fortsätta. Vår uppgift som förtroendevalda är att se till att informationssamhället kommer alla människor till del och att de investeringar som görs är bra för det stora flertalet och inte skadliga för hälsan eller naturen.
År 1995 framlade kommissionen dessa riktlinjer. Parlamentet har vid behandlingen hela tiden lagt tonvikten på de sociala aspekterna, allmänhetens utnyttjande, de miljömässiga följderna, precisering av vad som är projekt av gemensamt intresse och parlamentets påverkan. Förslaget från förlikningskommittén, i vilken jag själv har deltagit för den liberala gruppen, tycker jag överensstämmer i allt väsentligt med det som varit parlamentets utgångspunkt i detta sammanhang. Jag vill särskilt understryka de gränsöverskridande aspekterna och de frågor som rör språk och kultur i mindre utvecklade regioner.
Det är också viktigt och bra att det fastslås vilka projekt som är av gemensamt intresse och att man prioriterar ett antal av dessa, t.ex. distansundervisning, små och medelstora företag, miljö och hälsa samt satellitkommunikation. Den liberala gruppen stöder detta förslag från förlikningskommittén. Vi anser att det är ett steg på vägen mot ett informationssamhälle och transeuropeiska telenät för alla.

Novo Belenguer
Herr ordförande, vi anser det vara ytterst viktigt att Europaparlamentet stöder resultatet från överenskommelsen i förlikningskommittén, för att få till stånd ett definitivt godkännande, efter mer än 1 års hårda förhandlingar, av de samlade inriktningarna rörande de transeuropeiska telekommunikationsnäten. Syftet med detta beslut är att fastställa de föreslagna stora åtgärdslinjer och att identifiera de projekt av ömsesidigt intresse som skall åtnjuta gemenskapsbidrag i enlighet med förordningen om allmänna principer för ekonomiskt bistånd från gemenskapen till de transeuropeiska nätverken.
I själva verket är både de 18 tekniska ändringarna och beslutet om identifiering av projekt av gemensamt intresse och deras prioriteringar, samt införandet av satellitkommunikation i bilaga 1, inklusive revisionsklausulen, som gör att vi under detta plenum bör godkänna hela avtalstexten, till gagn för det allmänna intresset bland medborgarna i unionen, som definitivt är de som slutligen drar nytta av att programmet för de transeuropeiska telekommunikationsnäten fungerar.
För att detta skall inträffa bör nämnda program inte inriktas enbart på ett telekommunikationsnät avsett för de stora företagen inom sektorn, utan mot ett stöd till skapande av arbetstillfällen och utveckling av telekommunikationerna i de inom unionen minst gynnade lantbruksregionerna, där en god spridning inom sektorn, på grund av dess egenskaper, blir mer komplicerad, vilket t ex är fallet med ytterområdena.
Ett första steg skulle vara att främja införandet av bistånd till små och medelstora telekommunikationsföretag, eftersom dessa genererar en stor del av arbetstillfällena i Europa, samt att förbättra infrastrukturen så att dessa företag etablerar sig på de platser där telekommunikationsnätet inte är tillräckligt i stället för där det är bekvämast.
För att nå detta mål måste man identifiera det som förbättrar nämnda brister som projekt av gemensamt intresse och som då kan tillämpas, vilket redan sagts, på för vårt samhälle så viktiga områden som t ex universitet, transporter, sjukvårdsinrättningar och små och medelstora företag, för att bara nämna några.
Med tanke på telekommunikationsnätens sociala funktion blir det ett oundvikligt måste att nämnda projekt godkänns med hänsyn till deras natur, ekonomiska lämplighet, miljömässiga följder och framför allt, som redan tidigare sagts, de socioekonomiska effekterna på det europeiska samhället och då rent konkret deras påverkan på arbetstillfällena.
Slutligen kan och bör forna tiders avvikelser, efter en gemensam ansträngning från samtliga berörda parter, ges en definitiv lösning, men för att lyckas med detta måste vi enhälligt stödja den bedömning som gjorts av Europaparlamentets delegation i förlikningskommittén, som gjort ett så bra arbete.

Paasilinna
Herr ordförande, bästa kollegor, det är bra att vi kommit överens. Telekommunikationerna, eller rättare sagt dataöverföringsnäten, utgör informationssamhällets grund; de motsvarar vägar. Men de är så mycket annat. Det är frågan om en regelrätt revolution. Varför? Därför att nätsystemen kan gå förbi den demokratiska ordningen eller stå utom räckhåll för demokratin. Nätet innebär också maktutövning: ekonomisk, kulturell, politisk eller social maktutövning.
Drar sig makten tillbaka i nätsamhället? Den drar sig tillbaka, genom att komma alldeles nära, till ett avstånd av en halv meter, eller ännu närmare. Samtidigt är den utan ansikte, svår att definiera och kan befinna sig var som helst på jordklotet. Att spåra makten och finna den är inte en lätt bedrift. Man kan inte rösta om makten i nätet. Den som kontrollerar näten och deras innehåll, kan operera på nätet, och därmed ha makten.
Därför är vårt första krav att alla människor skall kunna använda näten fritt och att deras bostadsort och ekonomiska situation inte utgör hinder för nätanvändningen. Men det räcker inte. Det finns stora ekonomiska, utbildningsmässiga och sociala hinder för användningen av näten. En person med bristfälliga kunskaper står i informationssamhället mer isolerad än de som nu är i en ekonomiskt svag ställning. Med hjälp av näten kan man föra krig i informationssamhället. Människor och stater skadas inte fysiskt i det moderna kriget. Det är bättre att tvinga fienden till att bli kund och klient och beroende av segraren. Hackers kan exempelvis vara nätets stråtrövare eller bombflygare. Näten innehåller också virus.
Kommissionen borde därför göra en aktuell utredning om nätanvändningens inverkan på demokratin, det medborgerliga samhället och säkerheten. För oss räcker det inte med en hög teknisk nivå på de europeiska näten. Vi måste ha demokrati och deltagande från medborgarnas sida. Vi behöver alltså demokrati i näten, socialpolitik och så vidare.

Torres Marques
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot, mina damer och herrar! I dag har här än en gång ett samrådsförfarande slutförts, denna omgång om riktlinjerna för de transeuropeiska telenäten, där Europaparlamentet haft en avgörande roll.
Vi står nu för en sektor som är grundläggande för framtiden i det europeiska samhället och ekonomin och som utgör en grundförutsättning för att medborgarna och företagen, särskilt de små och medelstora företagen, inom gemenskapen fullt ut skall kunna dra nytta av de möjligheter som erbjuds via telenäten inom det nya " Informationssamhället" .
Teletjänster och telenät är självklart grundläggande för att varje medborgare, företag eller offentlig myndighet skall kunna få tillträde till vilken typ och vilken mängd av information som de behöver, inklusive i randområden och i de mindre utvecklade regionerna.
Genom detta program kommer gemenskapen att stödja sammanlänkningen av infrastrukturerna för telefoni, särskilt vad gäller att förbättra konkurrenskraften, särskilt hos SMF, och att förstärka den inre marknaden och den ekonomiska och sociala sammanhållningen, varvid man till exempel skall ta hänsyn till behovet att anknyta ögrupper utan kustremsa som utgör randområden till de centrala delarna av gemenskapen och påskynda utvecklingen av verksamheter som skapar arbetstillfällen inom nya tillväxtsektorer.
Det har också planerats ett nytt projekt som avser kommunikationer via satellit, som också kommer att omfattas av det gemensamma intresset.
Beslutet att kommissionen senast inom fyra år skall lägga fram ett förslag till revidering av Bilaga I, om projekt av gemensamt intresse, när detta blir obsolet, hoppas jag kommer att göra det möjligt att politiska blockeringar i rådet skall kunna undvikas.
Som medlem i förlikningskommittén, är jag av den åsikten att detta är ett bra avtal och att det visar hur kommissionen, rådet och Europaparlamentet kan och bör arbeta för att fastställa den mest betydande politiken i det framtida europeiska samhället.
Det är också ett bra avtal för att var och en av dessa institutioner har kunnat ta på sig den roll som är förenlig med den: kommissionen lägger fram förslaget, Europaparlamentet fastställer strategin och de grundläggande sektorerna och de nationella regeringarna verkställer projekten.
Herr ordförande, jag skulle också slutligen vilja lyckönska till den märkbara ansträngning att uppnå förlikning som utförts av vår vice ordförande Nicole Fontaine och föredraganden, ledamot Hoppenstedt.

Bangemann
Herr ordförande! Om jag först och främst mycket hjärtligt tackar föredraganden av betänkande, Hoppenstedt, och framför allt parlamentsdelegationens ledare, vice ordförande Fontaine, är detta verkligen ingen formalitet, eftersom de personer som har deltagit i utskottets förhandlingar vet vilken betydande funktion båda två har haft för att komma till ett resultat. Det stämmer utan tvivel att naturligtvis även kommissionen har bidragit med sin del, men om man i slutändan vill göra en jämförelse, är detta som på ett ångfartyg: Kommissionen skyfflar kol i pannan, kapten Fontaine bestämmer kursen, och styrman Hoppenstedt står stormbeprövat på bryggan och håller kursen, även om rådet låter de hemska vindarna vina.
Slutresultatet är, som jag ser det, mycket gott, framför allt om man betänker att vi ju inte bara var himmelsvitt i från varandra i sak, utan att en hel rad institutionella frågor dök upp, där parlamentet naturligtvis ville värna sina rättigheter. Rådet ville inte att man bröt sig in i dess domäner, och även kommissionen är självklart förpliktad att påpeka att man bara kan reagera flexibelt och snabbt, om man möter kommissionen med ett visst förtroende vid utformningen av besluten.
Allt detta har man i slutändan kunnat sammanfatta till ett förståndigt knyte, och det är mycket glädjande. I debatten har ju inte heller någon avvisat resultatet, alla har välkomnat det och uppmanat till antagande. Kanske är det inte alls så dumt, om man vid beslutstagandet en gång ser tillbaka på upprinnelsen till dessa europeiska överläggningar om infrastrukturen. Allt detta har uppkommit ur problematiken med den inre marknaden. Visserligen skapade vi då i rätt tid de rättsliga förutsättningarna, så att den inre marknaden kunde fungera, men vi har därefter snabbt kunnat konstatera att detta allena inte räcker, utan att en sådan marknad bara kan uppstå, om den i själva verket växer samman. För att detta skall ske behövs det en effektiv infrastruktur. Detta skedde under den första timmen för detta beslut.
Vi har sedan framfört detta och mycket snabbt utvecklat de tre delområdena - d v s självklart transporten i alla dess former, sedan energin och fördelningen av denna och i slutändan telekommunikationen. Ur infrastrukturnätet för telekommunikationen har sedan idén om ett informationssamhälle vuxit fram, d v s vi har här ett slags stamträd av politiska idéer, som nu - hoppas jag - kommer att bära frukt. I dag är jag uppenbarligen mycket upplagd till att göra jämförelser, som ibland kanske kan verka något lyriska. Våren har ju kommit, Pfalz kurfurste har anlänt, och därför kan man gott få vara lyrisk en gång.
Till Glante vill jag ännu säga följande: Naturligtvis finns det en skillnad mellan en gata och en kanal och en flygplats. Likaså finns det en skillnad mellan en elledning och infrastruktur för telekommunikation och kommunikation. En infrastruktur för telekommunikation är naturligtvis mycket mer beroende av innehåll och avgörs också genom spridningen av innehållet. Så långt håller jag med Er. Man får emellertid inte förbise - och några talare har ju även klargjort detta - att om det inte finns någon sådan infrastruktur, eller inte i tillräcklig omfattning, hjälper inte det bästa innehåll, eftersom det faktiskt inte når fram till den det berör. Detta gäller framför allt för Europeiska unionens landsbygdsregioner eller yttersta randområden, därför också det stora intresset för satellitunderstödd kommunikation, som Hoppenstedt ännu en gång har framhävt.
Om man över huvud taget vill göra något för avlägsna regioner och landsbygdsregioner, går detta bara över satellitunderstödd kommunikation. Det är helt omöjligt att föreställa sig en anslutning till kabelnätet i dessa vidsträckta områden. Utifrån detta är jag också mycket glad över att vi med förenade krafter från parlamentets delegation och kommissionen i slutändan har kunnat övertyga rådet om att detta tas med i innehållet. Det är visserligen inte det enda ärendet, för vi kommer naturligtvis även att kunna arbeta med det innehåll - och framför allt med detta - som har betydelse av sociala skäl. När allt kommer omkring tycker jag dock att det är mycket viktigt att detta ärende har lagts till.
Vi har lagt fram en aktionsplan. Parlamentet kommer med det snaraste att utarbeta ett betänkande. Vi har fört mycket intensiva samtal med industrin. Vi kommer att fortsätta med detta för att inspirera industrin till att precis som i USA bilda konsortier, som kan bygga upp sådana mobila satellitnät för kommunikationen över hela världen. Det vore ju naturligtvis mycket beklagligt, om Europa i slutändan bara är en kund i sådana amerikanska nät, och vi själva inte kan spela en roll i denna konkurrens. En viktig anmärkning är också att dessa satelliter för första gången kommer att kunna göra det möjligt med en total konkurrens även inom olika infrastrukturer. Det har vi ännu inte i dag.
Vi har en komplett konkurrens för hardware. Där finns det inget problem. Vi har en tillräcklig konkurrens för innehåll. Där finns det ett par problem, och vi kommer att behöva sysselsätta oss med dem i framtiden. Det är bara för infrastrukturen som vi har en bristfällig konkurrens. Vi har delvis legala monopol, som visserligen kommer att försvinna i de flesta medlemsstaterna den 1 januari nästa år, men det innebär inte att de faktiska monopolen försvinner. Vi ser ju också i några medlemsstater att innehavarna av sådana kabelnät upptäcker vilken marknadsmakt som ligger dem för händerna, och att de övergår från att vara rena operators av sådana nät till att erbjuda innehåll, för de vet precis att detta är det egentliga lönsamma erbjudandet.
Detta leder å andra sidan till att de genom att äga ett kabelnät kan vara till men för konkurrenter, som erbjuder annat innehåll. Detta är inte idealiskt, lika litet som den lösning, som somliga föreslår, att helt enkelt skilja kabelnäten från dess utbud på innehåll, att man alltså så att säga gör det som vi har diskuterat en gång i elektricitets- och gashushållningen, nämligen att skilja carriern från utbudet på innehåll.
Det är enligt min mening inte en ideal lösning inom telekommunikationen, för då slår vi hål på två aktiviteter, som man globalt måste idka parallellt för att vara globalt konkurrenskraftig. Det finns ingen global infrastruktur. Den kommer kanske att uppstå i och med de mobila satelliterna, men även där kommer denna infrastruktur bara att kunna vara konkurrenskraftig, om man därmed kan erbjuda innehåll. Därför finner jag således inte lösningen att så att säga skilja kabelnäten från dess innehåll vara ideal.
Vi har därtill gett i uppdrag att göra en undersökning, som kommer att föreligga inom kort, och vi kommer därefter att redogöra för vår ställning till parlamentet. Det vore dock bättre, om vi även inom infrastrukturområdet skulle bana väg för konkurrens, för det är alltid den enklaste lösningen. Alla andra lösningar är regleringslösningar med processer, det vill säga sysselsättningsprogram för advokater. Det är visserligen mycket snällt menat för advokaterna - jag är själv en - men för medborgaren är det tröttsamt och naturligtvis också mycket dyrt att titta på skådespelet, i stället för att få ett vettigt utbud.
Dessa anmärkningar skall ännu en gång förtydliga bakgrunden. Nu har vi med vårt gemensamma beslut i förlikningskommittén uppnått ett resultat, som tar hänsyn till parlamentets ändringar. Upprättandet av en förteckning av speciellt utslagsgivande projekt tjänar till att ge parlamentet nödvändigt inflytande. De här uppräknade temaområdena motsvarar det intresse, som parlamentet ännu en gång har klargjort, nämligen utbildningsväsen, kultur, hälsovård, tjänster för små och medelstora företag, trafik och miljö. Viktigt är framför allt att den europautbredda karaktären av dessa projekt har erkänts, för som Hoppenstedt med rätta säger: Om det hela leder till att vi så att säga bara finansierar de nationella föräldralösa barnen, som inte längre kan försörjas hemifrån, då är det ett slag i luften. Det är inte därför Europeiska unionen finns till.
Såtillvida tycker jag att innehållen har reglerats mycket bra. Även frågan om vilka bestämmelser som skall gälla för urskiljandet av beslut har lösts. De institutionella principerna i avtalet kommer att erkännas, men det finns även tillräckligt med flexibilitet vid programhanteringen och framför allt vid frågan hur man i efterhand eventuellt kan ändra det hela.
Jag tror att den lösning, som vi kom fram till där tillåter båda - parlamentet och kommissionen - att även utvärdera erfarenheterna. Därvid är det mycket viktigt att vi nu utför saker och ting i rätt tidsföljd, och jag välkomnar vad Hoppenstedt just framfört. Jag vill här ännu en gång officiellt säga till protokollet vad jag redan sagt vid förlikningen: Vi är beredda att lämna ett betänkande om omsättningen av dessa riktlinjer och att lägga fram lämpliga propositioner, så att projektlistan kan aktualiseras i medbeslutandeförfarandet fram till mitten av 2000. Propositionen skall godkännas inom de kommande 18 månaderna - d v s till den 31.12.2001 - vilket är just det datum som den nuvarande bilagan blir ogiltig. Detta för att garantera att aktionen kommer att fortsätta utan avbrott.
Jag tror att vi nu i samförstånd kan fastställa tidsplanen, utan att den kommer att bereda oss några större problem, eftersom 18 månader egentligen borde räcka för ett medbeslutandeförfarande, framför allt, om vi kan dra nytta av vettiga erfarenheter.
Tillåt mig att komma med ännu två anmärkningar: Den nuvarande ordföranden efter mig och vice ordföranden Fontaine före mig må ha överseende med mig, om jag vänder mig personligen till dem. Kommissionen kommer från en byggnad långt härifrån, vilket i sig är en nyttig fysisk träning. Sedan går vi emellertid igenom detta galleri, och de tavlor som hänger där är en kulturchock. Redan från början var det knappt uthärdligt, men det blir bara värre. Kommissionen är gärna redo att avdela en ledamot för att bilda en slags kommission, som avgör om det lönar sig med en rad tavlor för att komma i åtnjutning av parlamentets beskydd. Konst är inte, när någon sätter sig ned och penslar en duk - det gör jag för övrigt själv på min fritid - och därför vågar jag också komma med ett visst utlåtande. Jag erbjuder mig därför att bli medlem av denna kommission. Kanske går det att ordna. Det är naturligtvis ingen anmärkning på fullt allvar, men jag har lovat ordföranden att överbrygga tiden fram till frågestunden kl. 17.30.
Min andra anmärkning är något mer allvarlig. Jag vet att parlamentet på ett tredagars seminarium i Bryssel - alltså ett mycket långt seminarium - snart kommer att testa frågan, vilka erfarenheter man kan dra av förlikningsförfarandet. Ni var så vänliga att bjuda in mig till detta. Jag kommer alltså också.
Jag kan dock redan nu ge mitt preliminära intryck med hänsyn till det som har försiggått här. De förfaranden, som jag har deltagit i, har alla utvecklat sig i den riktningen - med undantag för detta förfarande - att man till fullo utnyttjade den tid och den frist man hade till sitt förfogande. I början framställdes positionerna, och då visste alla - både från parlamentets och från rådets sida - att de i slutändan inte skulle vara acceptabla för den ena eller den andra sidan. Det liknar proceduren vid tarifförhandlingar. Den ena sidan kommer och säger att vi vill ha 5 % löneförhöjning, och den andra sidan säger att 2 % kan vi på sin höjd stå ut med, och till och med då går några företag i konkurs. Efteråt enas man om 3, 5 %. Det vet alla från första början, och det som försiggår här vet också alla. Utgångspositionerna är så att säga en teatralisk vagnborg, som man lämnar så snart som fredspipan för tänkbara kompromisser tas fram, och denna rökpipa överlämnas ju ofta från kommissionen. Naturligtvis kan man göra på detta vis, och troligen går det heller inte att undvika. Men om detta pågår under hela fristen och man måste träffas tre gånger - det är absolut onödigt med två sammanträden, eftersom man bara förebrår varandra - då är vår tid - Er, kommissionens tid och rådets tid - förspilld.
Såtillvida, Fontaine, var det sammanträde som Ni har lett också ett mycket berömligt undantag. Det tog visserligen en dag, men jag ser hellre att det hela tar en dag och vi uppnår ett resultat, än att man efter tre eller fyra timmar skiljs åt, och var och en intalar sig att nu har vi visat dem en gång för alla! I själva verket har man inte fått ut någonting av det hela. Om man vill åstadkomma något, skulle man kanske indela detta förfarande på så sätt att sådana formella positioner vid behov kungörs av enskilda personer. Dessa gör det så att säga som bud, de överlämnar urkunden, blåser fanfar, och sedan går de skilda vägar. Om det sedan blir allvar, kommer de verkliga hjältarna, sätter sig ner och ser till att det på en dag blir ett resultat. Det vore enligt mitt sätt att se det det allra bästa.
I föreliggande fall var saken något svårare. Det var absolut inte enkelt, inte heller innehållsmässigt sett. Jag medger att det inte heller föll rådet lätt att acceptera denna nya idé med satellitunderstödd kommunikation. Parlamentet hade stora problem med de institutionella frågorna, och kommissionen hade stora problem att värna sin flexibilitet, vilken är absolut nödvändig just inom detta område som tekniskt utvecklar sig i rasande fart. Det hela var alltså komplicerat, ungefär som förhandlingarna med Marocko om tomater. Även det är ett komplicerat område, så såtillvida har vi uppnått ett mycket gott resultat. Jag vill ännu en gång tacka parlamentet så mycket för detta. Herr ordförande, jag hoppas att jag har skött min roll till Er belåtenhet.

Rübig
Jag har ännu en fråga till kommissionsledamot Bangemann: Telecomområdet indelas ju i hardware, software och manware. Hur skall det nu gå vidare i framtiden? Var kommer Ni att lägga tyngdpunkterna för att även i framtiden kunna fortsätta med denna framgångsrika utformning inom detta område?

Bangemann
Jag kommentar nu i all korthet: Vi kommer i framtiden att uppleva att alla dessa skilda begrepp, som vi i dag arbetar med, förmodligen kommer att jämnas ut, d v s det kommer att uppstå hela system, vid vilka man inte längre kan skilja på vad som är hardware, infrastruktur, innehåll och software. Med andra ord, vi utgår från att vi inte längre kommer att kunna använda dessa skilda begrepp, som vi arbetar med i dag, utan att vi måste använda helt nya metoder. Vi arbetar dock på det hela och kommer snart att redogöra mer för Er under lösenordet konvergens.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B4-0165/97). Vi skall behandla frågor till kommissionen.
García Arias ber om ordet för en ordningsfråga innan vi går vidare med frågestunden.

García Arias
Herr ordförande, jag skulle vilja ställa en ordningsfråga innan sessionen börjar.
En av de kommissionärer som deltar idag är van Miert, och jag har förstått att man ger förtur till de frågor som ställts till kommissionären. Vad jag då inte förstår är varför parlamentet uppfattat att frågorna nr 77 och 78, den första från mig och den andra av Joan Colom i Naval, om anpassningen av bestämmelserna för TV-dekodrar inte skulle införas bland frågorna till van Miert, utan i stället placeras bland övriga frågor.
Van Miert såväl som Bangemann handlägger denna fråga.
Därför, herr ordförande, anser jag att dessa frågor bör införas i debatten med van Miert, eftersom dessa bägge frågor handläggs av van Miert.

Ordföranden
Fru García Arias, om ni så önskar skall jag, nu när kommissionären befinner sig här hos oss, ge er ordet, men jag måste förklara för er att valet av frågor till kommissionärerna inte görs av parlamentet, utan av kommissionen. Kommissionen har uppfattat det så, till skillnad från er, att er fråga inte föll inom van Mierts kompetensområde, utan Bangemanns, och parlamentet har inte befogenheter att ändra sådant som faller under kommissionens behörighetsområde.

García Arias
Herr ordförande, vi har i den spanska pressen upprepade gånger sett hur denna fråga har behandlats, halvofficiellt eller direkt, antingen av kommissionär Bangemann eller kommissionär van Miert.
Jag skulle vilja be er herr ordförande, att ni, även om ni säger att det är kommissionen som ansvarar för tilldelningen av frågor, stöder de två ledamöterna, eftersom vi när vi sammanställde dessa frågor ville ställa dem till van Miert, oberoende av att vi vill ställa liknande frågor till Bangemann.

Ordföranden
Fru García Arias, det finns en överenskommelse mellan de två institutionerna och enligt denna överenskommelse fastställs frågeordningen av parlamentets ordförande, men beslutet om vem som skall svara åligger kommissionen.

Ordföranden
Fråga nr 30 från Laura González Álvarez (H-0339/97):
Angående: Avbrytande av processen mot Förenta staterna i Världshandelsorganisationen rörande Helms-Burtonlagen
Kan kommissionen ange varför man har avbrutit den process som inletts i Världshandelsorganisationen mot Förenta staterna på grund av deras tillämpning av Helms-Burtonlagen?
Har kommissionen tagit hänsyn till Europaparlamentets resolutioner om Helms-Burtonlagen?
Känner kommissionen till att det finns en spansk företagsledare som anhållits i Förenta staterna med tillämpning av Helms-Burtonlagen?

Brittan, Sir Leon
Utifrån den överenskommelse som uppnåtts mellan kommissionen och Förenta staterna och USA: s åtaganden på grundval därav höll rådet med om att de nuvarande panelförfarandena inom Världshandelsorganisationen avseende Helms-Burton-Libertad lagstiftningen skall avbrytas, men om åtgärder vidtas mot företag eller individer från EU enligt Libertad-lagen eller enligt Iran and Libya Sanction Act eller om avståenden som beskrivs i överenskommelsen inte ges eller återtas, kommer kommissionen att begära att Världshandelsorganisationen inleder eller återupptar panelen på nytt, vilken därefter kommer att ha sitt bestämda förlopp. Kommissionen tar alltid hänsyn till Europaparlamentets resolutioner när den formulerar sina förslag. Kommissionen är medveten om arresteringen av den spanske medborgaren, uppenbarligen enligt den så kallade Trading-With-the-EnemyAct. Denna lagstiftning existerade före Helms-Burtonlagen.

González Álvarez
Herr kommissionär, ni har egentligen nästan redan svarat på de frågor vi hade ställt till er, men jag skulle vilja framföra två saker och ställa ytterligare en fråga till er.
För det första tror jag att en stor del av detta parlament och även den allmänna opinionen välkomnade Europeiska kommissionens beslut när den, som ett hälsosamt tecken på oberoende, lämnade in en anmälan till Världshandelsorganisationen.
Jag tror att vi är många som gratulerar till detta, för vi tyckte att Europeiska unionen för första gången visade upp en beslutsförmåga gentemot Förenta staterna, som, naturligtvis, bröt mot internationell rätt. HelmsBurtonlagen förefaller oss inte bara bryta mot internationell rätt utan även vara en omoralisk lag.
Det verkar som om detta avtal med Förenta staterna görs utifrån en frysning av tredje dokumentet och en tänkbar revidering i förenta staternas kongress, vi skall komma ihåg att den har republikansk majoritet, av fjärde dokumentet.
Är ni säker på att det kommer att göras en revidering, och förtjänar hur som helst inte en spansk företagare som sitter i fängelse just på grund av Helms-Burtonlagen stöd?

Brittan, Sir Leon
först av allt skulle jag vilja säga hur mycket jag uppskattar det stöd som ni har givit till kommissionen och den överenskommelse som uppnåddes. Jag håller helt och hållet med den ärade ledamoten, inte bara om det orimliga i Helms-Burtonlagen, utan även D'Amato-lagen, som avser Iran och Libyen. Det är därför vi agerade på ett hittills aldrig skådat sätt, inte bara i Världshandelsorganisationen utan även genom EU-lagstiftning. Överenskommelsen mellan kommissionen och Förenta staterna är inte en slutgiltig uppgörelse utan ett första steg. Om vi inte gör de framsteg vi hoppas göra, är vi i vår fulla rätt att gå tillbaka till Världshandelsorganisationen. Om åtgärder vidtas mot europeiska företag tänker vi verkligen göra det.
Det särskilda fallet med herr Ferrerro, som arresterades, avsåg lagstiftning som var amerikansk lag långt innan Helms-Burtonlagen. Den är inte föremål för någon tvist mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Som jag har förstått saken ger den spanska regeringen konsulär hjälp åt herr Ferrerro och har kontakt med hans försvarsadvokat.

García Arias
Herr kommissionär, jag har förstått att ni vad gäller den spanske företagaren hänvisar till tillämpningen av en tidigare lagstiftning från Förenta staternas sida och det faktum att hans försvar hur som helst enbart åligger den spanska regeringen.
Min fråga är då: tror inte ni, vid utövandet av de europeiska befogenheterna, att denna europeiske medborgare, som sitter fängslad just på grund av begränsningar i den internationella handeln, också skulle förtjäna stöd från Europeiska kommissionen och, hur som helst, från Europeiska rådet, med tanke på att det handlar om just en europeisk medborgare?

Brittan, Sir Leon
Jag kan förstå, och har all sympati för den synpunkt som har framförts av den ärade ledamoten och, naturligtvis, för den spanske medborgaren i fråga. Men det är inte så att kommissionen och ministerrådet måste agera varje gång det hävdas att det förekommer illegala aktiviteter enligt en lag utanför Europeiska unionen. Det är bara när det har förekommit ett brott mot åtagandena enligt Världshandelsorganisationen. I ett första skede skulle man förvänta sig att frågan togs upp av den berörda medborgarens regering. Hittills har det inte hävdats att det förekommit ett brott mot Förenta staternas internationella åtaganden, som skulle göra det nödvändigt eller kräva att Europeiska unionen agerade. Jag är öppen för att undersöka frågan om den skulle bli aktuell.

Ordföranden
Fråga nr 31 från Michael Elliott (H-0334/97):
Angående: Importavgifter
Kan kommissionen bekräfta att USA, som en kompensationsåtgärd till följd av införandet av europeisk lagstiftning som förbjuder användning av hormoner vid djuruppfödning, införde ytterligare avgifter på en rad produkter som importeras av USA från Europeiska unionen?
Kan kommissionen ange vilka produkter detta gäller, hur stora belopp det rör sig och om denna åtgärd har bestridits genom WTO?

Marín
Herr ordförande, Förenta staterna införde faktiskt den 1 januari 1989 ensidigt en serie vedergällningsåtgärder, bestående av en avgift på 100 % vid export från Europeiska gemenskapen till Förenta staterna av nötkött, skinka, förädlade och konserverade tomater, kaffe, drycker med låg alkoholhalt, fruktjuice och husdjursfoder.
Förenta staterna beräknar att dessa åtgärder skulle kosta 97, 2 miljoner dollar.
Förenta staterna gjorde två små sänkningar för skinka och tomatjuice med ett belopp på 4, 5 miljoner dollar, efter ett avtal 1989 där man medgav export av hormonfritt nötkött från Förenta staterna till EG.
Den 17 april 1996 begärde Europeiska kommissionen en frågestund inom ramarna för den multilaterala handelsorganisationen om Förenta staternas vedergällningsåtgärder, grundat på att dessa åtgärder gick stick i stäv med Förenta staternas skyldigheter gentemot nämnda organisation.
Eftersom detta samråd inte ledde någon vart, begärde kommissionen därefter att man skulle sätta samman en expertgrupp. Förenta staterna drog ensidigt tillbaka vedergällningsåtgärderna den 15 juli 1996.

Elliott
Jag är mycket tacksam för kommissionsledamotens svar, men vi har de senaste dagarna fått reda på att WTO-panelens beslut kommer att gå emot kommissionen om klagomålet som lagts in av USA mot kommissionen i frågan om EU: s import av kött som innehåller hormoner. Jag tror att en stor majoritet av ledamöterna i detta parlament skulle vilja se att kommissionen överklagade detta chockerande beslut. Så jag ber kommissionen att antyda vilka åtgärder den skulle kunna vidta mot sådana beslut av Världshandelsorganisationen. För det andra, kommer kommissionen att garantera att man vid förhandlingarna om ändringar av GATT, beaktar att hälsan för medborgare och djur inom EU kan skyddas ordentligt och inte utsättas för den typen av kommersiellt tryck som verkar utövas enligt GATT av USA?

Marín
Herr ordförande, vad gäller den andra frågan är Europeiska kommissionens ställning väl känd.
Vi är i princip för en utveckling och ett stärkande av Världshandelsorganisationen, och vi anser naturligtvis att mekanismerna i denna organisation är den kanal vi har för att hitta en lösning på de problem ni pekar på. Det är naturligtvis också så herr Elliott att Europeiska unionen, i denna komplexa värld av handelsförbindelser, ibland vinner och ibland förlorar. Detta är spelets regler och jag hoppas att detta inte förvånar er.
Efter att ha sagt detta, vilket tvivel råder det då om att Världshandelsorganisationen inte bara borde ta hänsyn till frågor rörande fri handel, utan självklart också de som framför allt påverkar frågor där den europeiska allmänna opinionen är mycket medveten och som, naturligtvis då gäller frågor rörande så viktiga saker som konsumentens hälsa?

Ordföranden
Fråga nr 32 från Concepció Ferrer (H-0325/97):
Angående: Fri rörlighet och transport av jordbruksprodukter i Europeiska unionen
Grupper av franska jordbrukare har under de senaste åren attackerat lastbilar som transporterat spanska frukt- och grönsaksprodukter, framför allt jordgubbar, när de varit på väg till andra länder i Europeiska unionen.
Har kommissionen vidtagit några åtgärder för att undvika att nya attacker sker i år och därmed garantera att Frankrike uppfyller artiklarna 5 och 7 i EU-fördraget som garanterar fri rörlighet för varor inom varje nation och inom EU?

Marín
Herr ordförande, fru Ferrer, enligt artiklarna 5 och 30 i fördraget åligger det medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att privatpersoner inte vidtar åtgärder som kan påverka funktionen av den inre marknaden och den fria cirkulationen av varor på ett negativt sätt.
Efter att ha förklarat principen och efter att ha givit ett mer exakt svar på den fråga ni ställer om frukt och grönsaker från Spanien, jordgubbar och transport genom Frankrike, har kommissionen i utövande av sina befogenheter och just därför att de franska myndigheterna avstått från att ingripa för att få ett slut på de upprepade överträdelser som begåtts av en grupp lantbrukare mot jordbruksprodukter från andra medlemsstater, i detta fall från grannen i söder, inlett en domstolsprocess, för att republiken Frankrike skall respektera de skyldigheter den åläggs.
Man väntar i detta ögonblick på beslutet från domstolen i Luxemburg.
Kommissionen har alltså utnyttjat det enda juridiska instrument som fördraget medger och självklart måste kommissionen vänta på att domen fastställs, och tro mig, denna väntan är påtvingad, vilket inte alls betyder att den är passiv, eftersom kommissionen, naturligtvis, noggrant följer utvecklingen av saluföringskampanjen för frukt och grönsaker, för att just väcka de franska myndigheterna, oberoende av domstolens utfärdande av domen, vilket kommer att leda till en serie rättsliga och även ekonomiska följder, till gagn för de som drabbats av denna typ av påhopp, och vi förväntar oss helt enkelt att det inom detta samarbete skall finnas en mycket positivare attityd från de franska myndigheternas sida.

Ferrer
Herr kommissionär, det är riktigt att kommissionens befogenheter i detta fall är begränsade. Man har alltså redan gjort vad man borde göra. Detta oaktat har ärendet nu behandlats under 2 år i domstolen. Under tiden har man bränt lastbilar och fortsatt att utsätta frukttransporter, framför allt jordgubbstransporter, över gränsen för våldsövergrepp. I år har attackerna tyvärr återupptagits: en långtradare har överfallits. Vad man naturligtvis skulle be er, för alla de som också vänt sig till kommissionen och begärt att man skall uppmärksamma denna fråga, förbundet för producenter och exportörer av frukt och grönsaker, är att inte enbart titta på denna fråga, utan dessutom, jag ber er ödmjukast, försök få rådet att få ett slut på dessa tilltag som ger en sådan negativ bild av vad den europeiska modellen är.

Marín
Jag kan bekräfta att kommissionen faktiskt informerades om att en lastbil lastad med 21 000 ton tomater, den 24 april i år stoppades och attackerades på motorvägen mellan Avignon och Marseille. Kommissionen tog omedelbart kontakt med de franska myndigheterna. Trots detta måste jag i ärlighetens och rättvisans namn säga att traditionen, beroende på domstolens beslut, som naturligtvis blir prejudicerande, herr Ferrer, enligt de prejudikat som föreligger från domstolens sida, här måste jag vara så neutral som möjligt, men detta är ett faktum, i princip, beroende på utslaget, faktisk kan göra det möjligt för alla berörda att vända sig till den stat som, om man får säga det så, ansvarar för de skador som uppstått på det nationella territoriet, för att begära vederbörligt skadestånd.
Jag måste också påpeka att, oberoende av att dessa attacker aldrig borde uppstå, sanningen är den att den nationella stat som berörs av attackerna systematiskt tillfredsställer alla krav på skadestånd.

Watson
Kommissionsledamoten säger att man kan kräva kompensation, men han är säkert medveten om situationen för de brittiska lastbilsförarna, som hölls kvar av de franska lastbilsförarnas strejk. Där ingicks en överenskommelse om kompensation. Man kom överens om att krav på mindre än 250 pund per dag skulle godtas utan frågor. Man kom även överens om att krav skulle kunna skrivas på engelska och tillhörande dokumentation och bevis kunna lämnas in på engelska. Ändå insisterar de franska myndigheterna nu på bevis för små krav och på att krav skall framföras på franska.
Man diskriminerar engelska lastbilsförare och jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten vilka åtgärder som kommissionen avser att vidta för att tillse att den franska regeringen inte faktiskt fördröjer processen med komplicerade krav och särskilt om han tänker ingripa mot franska myndigheter för att tillse att rättvisa skipas för engelska lastbilsförare och, även, deras spanska kollegor?

Marín
Jag upprepar återigen att domstolen ännu inte fattat något beslut. Det finns emellertid en serie domar i domstolen, enligt vilka, om det har begåtts ett brott mot gemenskapslagstiftningen i en medlemsstat, nämnda medlemsstat kan sakföras inför en nationell domstol och få vederbörligt skadestånd. Dessutom är den franska staten, enligt fransk rätt, ansvarig för skador som orsakas personer eller egendom som en följd av våld under manifestationer och vid folksamlingar, följaktligen är det möjligt för de brittiska långtradarchaufförerna att lämna in en sådan stämning. Jag anser det inte vara en diskrimineringssak att stämningar i Frankrike skall lämnas in på franska, det handlar ju om nationell rätt i Frankrike och det förefaller mig helt logiskt att skadeståndsansökningar ÿ
(Avbrott på grund av tekniska skäl)

Ordföranden
Ett ögonblick herr Marín, det förefaller ha uppstått ett tekniskt problem i det engelska tolkrummet, och vi bör vänta tills detta problem lösts. Vi får inte glömma att engelskmännen har den engelska sjukan att inte kunna något annat språk än det egna.

(Sammanträdet avbröts kl. 17.45 och återupptogs kl. 18.00.)

Ordföranden
Eftersom jag sett att Marín utnyttjat avbrottet till att svara några ledamöter direkt, ger jag ordet till Hardstaff.

Hardstaff
I själva verket låg min fråga mycket i linje med den som herr Watson ställde, och kommissionsledamoten har varit vänlig nog att komma hit och förklara personligen, så jag drar tillbaka frågan.

Ordföranden
Eftersom frågeställarna är frånvarande bortfaller frågorna 33 och 34.
Fråga nr 35 från María Izquierdo Rojo (H-0303/97):
Angående: Högre prioritering av norra Marocko
Den ekonomiska och sociala situationen i norra Marocko har försämrats allt mer, och löftena om regional utveckling och investeringar inom ramen för Europa-Medelhavssamarbetet kan inte dämpa den förhärskande skepticismen.
Vilka investeringar har gjorts under de senaste tre åren? När kommer landsvägen mellan Tanger och Oujda, som är så efterlängtad och nödvändig för den ekonomiska utvecklingen i regionen, att färdigställas? Är kommissionen medveten om att de få betydande företagen i denna trakt är under nedläggning? Vilken konkret tidsplan finns det för de projekt som får bidrag från EU? Vilka projekt planerar man att genomföra under de närmaste åren?

Marín
Kommissionen riktar genom sina program stor uppmärksamhet mot den ekonomiska och sociala utvecklingen i provinserna i norra Marocko, i enlighet med de prioriteringar som de marockanska myndigheterna har givit denna fråga. Unionen har mellan 1993 och 1996 finansierat projekt till ett värde av 118 miljoner ecu. Till detta skall läggas Europeiska investeringsbankens lån, som under samma period uppgått till 267 miljoner, och 471 miljoner ecu från medlemsstaterna. Det vill säga att projekt och program under de senaste tre åren uppgått till totalt 857 miljoner ecu, av vilka ungefär 1/3 i form av lån.
Vad gäller genomförandet av landsvägen Tánger-Oujda, som skulle kunna utgöra en viktig faktor för att få ett slut på isoleringen av de norra provinserna, har det ännu inte fastställts något konkret datum för påbörjan av arbetena.
Kommissionen är å andra sidan medveten om de svårigheter de marockanska företagen i området står inför, vilket påpekats i frågan från denna församling. Vad gäller tidsschemat för de projekt i de norra provinserna i Marocko som behöver finansiering och de program som är planerade att genomföras under kommande år, har den fastställts i programförklaringen för 1996/1998, som nyligen fastställts genom överenskommelse mellan kommissionen och de marockanska myndigheterna. Detta program förutsätter framför allt ett projekt för integrerad landsortsutveckling och ett projekt för att skapa industriområden, det vi tidigare kallade utvecklingspoler. Å andra sidan skall man också i de Marockos norra provinser påbörja flera projekt av nationell karaktär. Som Izquierdo Rojo kan se har betydelsen av de tre senaste årens investeringar varit ansenlig och jag kan säga er att man i den programplanering som gick ut för en månad sedan inkluderat ett projekt för integrerad landsortsutveckling i detta område och även skapandet av ett industriellt utvecklingsområde.

Izquierdo Rojo
Jag ber att få tacka kommissionären för detta svar, som konkretiserar och markerar vissa prioriteringar. Jag tycker emellertid att det fortfarande föreligger ett visst problem mellan godkända investeringar och vad man förstår med begreppet regional utveckling. Denna fråga berör en stor del av livet i området och det är riktigt att det finns en skepsis, ett enormt tvivel, bland de som borde vara förmånstagarna, medborgarna, eftersom verkligheten är den att den regionala utvecklingen ännu inte kommit till stånd. Tro mig herr vice ordförande, vi kan på papperet godkänna både det ena och det andra projektet, men det i sig leder inte någonstans. Därför söker frågan, ställd i en fullständigt konstruktiv plan, ett svar på detta stora problem för hela den utveckling i Medelhavsområdet som vi inleder, men där vi på grund av bristande makt måste se till verkligheten. Ni har inte preciserat tidsplanen för de konkreta projekten tillräckligt mycket enligt mitt sätt att se det, och det är det vi behöver. Jag ser emellertid att det ändå finns en stor vilja, enligt vad ni själv hävdar, mellan Europeiska unionen och den marockanska myndigheten, och detta fyller mig med tillfredsställelse. Det vi nu måste göra är att informera medborgarna i Marockos norra provinser om att detta är fallet, så att de kan dela vår tillfredsställelse, för de ser ännu ingenting av det vi beslutar för dem. Detta är kärnpunkten i problemet.

Marín
Jag måste säga att åtminstone projekten mellan 1993 och 1996 inom sjukvård och familjeplanering, skapande av arbetstillfällen, ekosystemen i skogsområdena, jordbrukskrediter och jordbruksomvandling, drogbekämpning, dricksvatten och vattenrening, lands- och motorvägar och ett litet deltagande icke-statliga organisationer, längre fram insatserna från utvecklingsfonden för jordbruket och den nationella jordbrukskassan, har fakturerats och genomförts.
Tidsschemat för framtiden efter 1996 är för närvarande under bearbetning, eftersom det var strax före Malta-mötet som programmeringen med de marockanska myndigheterna upphörde. Det är ett partnerskap och naturligtvis måste man diskutera och förhandla med den marockanska parten. Det har fastställts ett program på 40 miljoner ecu för den integrerade landsortsutvecklingen i Marockos norra del, och man har tillsammans med den marockanska myndigheten fastställt ett program på 24 miljoner ecu för att skapa ett område för industriell utveckling, och detta skall naturligtvis genomföras.
Vad gäller landsvägarna vill jag säga att det redan finns ett fastställt program på 30 miljoner ecu som snart skall undertecknas, och dess första fas har redan överenskommits med den marockanska regeringen. Om den marockanska regeringen skulle begära en utökning av det nuvarande landsvägsprogrammet till att omfatta vägen Tánger-Oujda, skulle kommissionen vid behandlingen av en sådan marockansk begäran kunna inkludera delar av denna väg, för vi, fru Izquierdo Rojo, vill heller inte slösa bort pengarna i Medaprogrammet på cement, på infrastruktur och eftersom vi anser att det i Marocko finns en tillräcklig utvecklingsnivå för att en stor del av infrastrukturen skall kunna påbörjas, inte med hjälp av gåva, utan genom lån från Europeiska investeringsbanken.
Vi tror att detta är ett samordnings- och balansproblem. Jag tror att det naturligtvis är så att, i den utsträckning detta snabbt sätts igång, vilket är den marockanska regeringens vilja, det vi kan göra för att garantera synbarheten, i bästa fall är att göra samma sak som vi gjorde med strukturfonderna och anslutningsfonderna: varje gång man gör en landsväg fylla vägen med skyltar. Jag tror emellertid att det är mycket svårt att, inte bara i Marocko utan i alla länder i Medelhavsområdet, se till så att den allmänna opinionen ser, enstaka gånger två till tre månader efter programmeringen, att insatserna leder till en omedelbar påverkan på livssättet bland bergen eller på den lilla gården. Detta är en process som nödvändigtvis måste gälla på lång sikt.

Posselt
Herr ordförande, kommissionsledamoten kunde visserligen inte besvara fråga 34, men även i sammanhang med denna fråga vill jag anknyta till det, som han sade sist: Det kommer nämligen inte bara an på medel för infrastrukturer, utan framför allt också på samarbetet inom kultur, bildning och utbildning. I Central- och Östeuropa gjorde vi först och främst det felet att vi transfererade mer pengar och tog för lite hänsyn till människors bildning och utbildning.
Jag skulle vilja fråga Er om de kulturella komponenterna i samarbetet med Marocko och Nordafrika.

Marín
Jag blir mycket glad för er fråga, eftersom det just med tanke på de fel som begåtts rörande de central- och östeuropeiska länderna, programmet "mis à niveau " med marockansk terminologi, programmet för anpassning till friväxlingsområdet, kräver nästa 80 % av Medaprogrammets samlade resurser, och det är just i tillämpningen av Medaprogrammet som vi försöker undvika bidragen, som måste avsättas till "mis à niveau ", till yrkesutbildning, till att höja framför allt arbetarens nivå i länderna i området, till att garantera införandet av nya tekniker, till att skapa synsätt, till att anpassa industriapparaten, det är där som den största delen av finansieringspaketet koncentrerats. Vad vi därefter försöker göra är, att få dessa länder att progressivt införa systemet med förmånslån från europeiska investeringsbanken, inom det som utgör infrastrukturen eller framtidens infrastruktur. Det är just denna linje vi följer.

Ordföranden
Då frågorna 36, 37 och 38 behandlar likartade ämnen kommer dessa att besvaras gemensamt.
Fråga nr 36 från Arthur Newens (H-0309/97):
Angående: Handeln med Kuba
Kan kommissionen avge ett uttalande om dialogen med Kuba och hur denna kunde återinledas, samt ange hur man kunde inleda arbetet för slutande av ett handels- och samarbetsavtal? Fråga nr 37 från Rinaldo Bontempi (H-0311/97):
Angående: Handeln med Kuba
Kan kommissionen avge ett uttalande om hur man ämnar framskrida i de avstannade förhandlingar som kunde leda till ett handels- och samarbetsavtal mellan Europeiska unionen och Kuba?Fråga nr 38 från David Morris (H-0312/97):
Angående: Humanitärt bistånd till Kuba
Med tanke på de initiativ som tagits av europeiska läkare som är involverade i den i Schweiz baserade icke-statliga organisationen " medicuba" , som 1996 samlade in 100 000 USD för att finansiera inköp av basprodukter till den kubanska läkemedelsindustrin, kan kommissionen avge ett uttalande om vad den gör för att säkerställa att leveranserna av nödvändiga medicinska tjänster och förnödenheter till Kubas oskyldiga och fredliga invånare inte äventyras genom USA: s blockad och Helms-Burton-lagen?
Marín
Jag tackar för Newens och Bontempis frågor och skall försöka ge dem en noggrann beskrivning av en besvärlig fråga, för att visa exakt vad vi gör och vad vi tror kan göras.
Ni känner mycket väl till Europeiska unionens inställning gentemot Kuba, såsom denna formulerades av ministerrådet den 2 december 1996. Då preciserades och systematiserades aspekterna och metoderna för förbindelserna med detta land. Kommissionen är och har alltid varit anhängare av en dialog med de kubanska myndigheterna i enlighet med denna gemensamma inställning och i detta sammanhang, och utifrån den senaste information som erhållits behandlar vi bearbetningen av det andra betänkandet från de europeiska ambassadörerna i Havanna, eftersom tidsfristen löper ut under juni månad för de sex månader den gemensamma inställningen gällde, och det är då ministerrådet, och jag skulle även tro europaparlamentet, skall göra en utvärdering av förhållandet och under juni månad besluta om initiativ i frågan. Därför jag säger att man är på gång med en utvärdering av synpunkterna i ambassadörernas betänkande.
Hur är läget just nu? Europeiska kommissionen har just nu möjlighet att, utan några som helst problem, genom att ställa krav på vissa punkter vi anser vara grundläggande för de mänskliga rättigheterna, visa på en öppning av det kubanska samhället, naturligtvis med respekt för den nationella integriteten, landets sätt att förstå revolutionen och dess framtid, med högt ställda krav i vissa frågor. Kommissionen har emellertid ingenting att ångra, eftersom vi gjort betydande ansträngningar under de senaste tre åren.
Det är första gången jag ger en konkret föreläsning för detta parlament om hur det konkreta samarbetet avseende humanitär hjälp till Kuba genomförs: från 1993 till 1996 har vi gjort slut på totalt 45 miljoner ecu. Detta bistånd inkluderar livsmedel, medicin, sjukvårdsmateriel och hygienprodukter. Just nu arbetar kommissionen med en global plan för innevarande år, som kommer att uppgå till ungefär 8 miljoner ecu, och det handlar då om sändningar med färdiga läkemedel, råmaterial för tillverkning av läkemedel, livsmedel, framför allt sojaolja, kött och torrmjölk, samt hygienprodukter till sjukhusen. Distributionsprogrammet är redan framtaget. Distributionen skall skötas genom sjukhus och apotek och riktas mot den mest sårbara gruppen i det kubanska samhället, dvs barn, gravida kvinnor, åldringar och kroniskt sjuka. Distributionen och uppföljningen skall skötas av 11 europeiska frivilligorganisationer, som skall övervaka verksamheten och som fram till nu inte pekat på några som helst problem för genomförandet på grund av Förenta staternas politiska embargo.
Som en följd därav och vad beträffar den första och andra frågan om effekterna: vi anser att det just nu är svårt att bekräfta vilka effekter Europeiska unionen sammantaget har på förbindelserna med Kuba. För det andra håller vi just nu på med att utvärdera ambassadörernas betänkanden. För det tredje måste man hitta någon form av lösning, eftersom den gemensamma inställningen gäller under 6 månader och upphör i juli. Något måste göras före juli månad . För det tredje har den humanitära hjälpen och det samarbetsprogram vi bedriver, enligt vår åsikt nått en ansenlig volym och vad gäller utförandet av detta års globala plan har besluten redan fattats i den riktning jag här pekar på.

Newens
Jag tackar kommissionsledamoten för all information. Om man betänker alla de länder i världen, med vilka Europeiska unionen har samarbetsavtal och nära ekonomiska förbindelser, som är sämre på mänskliga rättigheter än Cuba, skulle kommissionsledamoten kunna hålla med om att det inte finns något motiv för att avvisa en överenskommelse med Cuba på dessa grunder, även om vi tänker fortsätta att ta upp ämnena i fråga?
Eftersom den cubanska regeringen vill ha ett samarbetsavtal och flera EU-medlemsstater har handelsavtal med Cuba, varför kan vi inte åstadkomma ett avtal på den grunden?

Bontempi
Även jag måste få säga att jag är medveten om kommissionens inställning. Jag väntar också med stort intresse på den gemensamma ståndpunkten, men det verkar som om den, just på grund av påtryckningar från Förenta Staterna, riskerar att sakna en gemensam strategi gentemot Kuba. Å ena sidan Helms-Burton och å andra sidan det tänkta handelsavtalet och detta stopp för möjligheterna till samarbetsåtgärder gör att jag frågar mig om man inte borde ta tillfället i akt och om man inte i den gemensamma ståndpunkten borde göra en kraftansträngning för att definiera en gemensam strategi gentemot Kuba, i annat fall kommer vi alltid att vara hänvisade till bidrag.

Morris
Jag vill tacka kommissionen för det uttömmande svaret. Men medan vi väntar för att se vad som händer på handelsfronten, tror jag inte alls att ohälsa och sjukdomar väntar på oss. Det måste komma ett positivt svar. Som kommissionen vet har USA varit smarta nog att tillverka läkemedel mycket billigare än vad som har varit möjligt i något annat land i världen. Men det finns ett embargo mot Cuba vad gäller inköp av mediciner. Det är ju faktiskt allmänt accepterat att det finns en internationell överenskommelse som bygger på mänskliga rättigheter om att mediciner måste tillåtas röras fritt, även i krigstid. Detta förvägras det cubanska folket.
Jag skulle vilja fråga kommissionen vilka åtgärder den har vidtagit för att övertala USA att överge sitt embargo vad gäller försäljning av mediciner, som är så billiga för USA att tillverka?

Marín
Vad gäller första frågan förstår kommissionen att den gemensamma inställningen är självständig och specifik för Europeiska unionen, eller jag tolkar den på detta sätt. Det är en för Europeiska unionen självständig och specifik åtgärd, som inte på något sätt är beroende av den handelskonflikt vi kan tänkas ha med staterna på grund av Helms-Burtonlagen. Det är också vårt egna interna beslut, herrar Newens och Bontempi, att vi innan juni månad bör besluta om hur vi skall gå vidare i vår dialog med de kubanska myndigheterna, oberoende av vilken intern lösning som hittas i Förenta staterna avseende HelmsBurtonlagen. Vi måste ta vårt eget ansvar, och jag hävdar att det kommer att finnas tillfälle att debattera detta före juli månad.
Kommissionen är naturligtvis också beredd att påta sig sitt ansvar. Som vi ständigt visar de kubanska myndigheterna, och en del av er skulle kunna hjälpa till, är det emellertid också viktigt att de kubanska myndigheterna skapar sig klara idéer om hur man skall kunna ge ett positivt svar på vissa av de delar som omfattas av den gemensamma inställningen. Detta är dialogen, och för närvarande befinner vi oss på detta röstläge.
Vad gäller problemet med handelsembargot, herr Morris, påverkar det oss över huvudtaget inte och inte heller Echos (vår avdelning för humanitär hjälp) normala programarbete. Vi märker inga som helst olägenheter.

Oddy
Har jag förstått rätt i att kommissionen garanterar att handelsförhandlingarna kan gå vidare, oavsett den amerikanska inställningen till Helms-Burtonlagen och att den kommer att beskydda europeiska intressen?

Marín
Ni har förstått detta helt rätt. Det omfattas av den gemensamma inställningen och där säger man klart och tydligt att det, i den utsträckning som dialogen med de kubanska myndigheterna avancerar, som man röner framgång vad gäller öppningen av samhället, öppningen av ekonomin, kan vara möjligt att gå vidare med självständiga och specifika beslut. Detta är möjligt.

González Álvarez
Jag vill bara helt kort tacka Marín för hans förklaringar och säga att ordföranden har rätt, vi är alltid förtjusta över att höra honom tala. Man kan emellertid ana en oro i kollegornas frågor: varför är det så att man för vissa länder med vilka avtal finns, jag borde inte ge nåt exempel men Turkiet är ett illustrativt sådan, som vi har ett tullavtal med, inte kräver att de först skall uppfylla de mänskliga rättigheterna. Rådets Sacharovpristagare, Leyla Zana, kunde inte komma hit och hämta sitt pris. Av Kuba kräver man ändå detta i förväg. Hur som helst, även om detta är frågan tackar jag Marín för hans förklaring, för det verkar som om det skulle kunna finnas en dialogväg och det är det vi alla applåderar.

Marín
Det skulle allvarligt talat inte vara svårt för någon, och jag hoppas att detta löser sig vid regeringskonferensen, att visa att Europeiska unionen inte enbart tillämpar tvådubbla, tredubbla eller fyrdubbla standarder efter det som hände i Geneve, vid omröstningen om de mänskliga rättigheterna i Kina. Efter denna händelse är det uppriktigt sagt, jag säger detta med tanke på Europaparlamentet, mycket komplicerat för en europeisk parlamentariker, en kommissionär eller en medlemsstat att hävda att vi är eniga. Faktum är att vi inte är det. Det är det enda jag kan säga.

Ordförande
Eftersom den tid som avsatts till denna del av frågestunden med kommissionen tagit slut, kommer frågorna 39, 40 och 41 att besvaras skriftligt .

Ordföranden
Fråga nr 42 från Felipe Camisón Asensio (H-0299/97):
Angående: Främjande av förnybara energikällor och användning av dessa inom järnvägstransport
Anser kommissionen att Europeiska unionens medlemsstater har vidtagit lämpliga åtgärder både när det gäller att främja förnybara energikällor och att skapa möjligheter för användning av denna energityp inom järnvägstransport?

Papoutsis
Herr ordförande, ledamöter, kommissionen anser att den måste förstärka rollen för förnybara energikällor inom systemen för energiförsörjning inom Europeiska unionen. Detta är till och med ett av de centrala budskapen i grönboken " Framtidens energi - förnybara energikällor" som nyligen publicerats av Europeiska kommissionen.
Kommissionen har även tidigare gett sitt stöd till att förnybara energikällor kan bidraga väsentligt till att energipolitikens mål uppnås inom Europeiska unionen, dvs. för att säkra försörjningen, öka konkurrenskraften och skydda miljön. Det finansiella gemenskapsstödet till förnybara energikällor kommer i huvudsak från programmen Altener och Joule-Thermie. Användningen av förnybara energikällor bör enligt vår uppfattning stödjas på alla områden, inklusive inom transportbranschen. I denna bransch motsvarar det ungefär en fjärdedel av den slutliga energikonsumtionen i Europeiska unionen, medan det också handlar om den bransch i vilken koldioxidutsläppen noterar den snabbaste ökningen.
Vi måste ändå säga att vissa framsteg redan har medverkat till en direkt användning av förnybara energikällor inom vägtransporterna, såsom biobränslena. Inom järnvägstransporterna består de förnybara energikällornas potential i första hand av produktionen av elenergi och följaktligen i den elektriska driften av järnvägen. Jag måste säga att i vissa medlemsstater är de förnybara energikällornas medverkan i elenergiproduktionen viktig. Liksom det nämns i grönboken tror kommissionen att det finns marginaler för en väsentlig ökning av användningen av förnybara energikällor och vi rör oss i denna riktning.
Europeiska kommissionen har för avsikt att före slutet av 1997 presentera en vitbok och ett handlingsprogram med de förnybara energikällorna som syfte. Handlingsprogrammet kommer att grunda sig på grönboken och på resultaten av dialogen som grundar sig på grönboken och som just nu äger rum i hela Europeiska unionen. Vitboken kommer också att innehålla en rad särskilda åtgärder för främjandet av de förnybara energikällorna. Jag kan försäkra er om att inom denna ram kommer kommissionen att med varsamhet undersöka alla möjligheter för att på bästa sätt framhålla de förnybara energikällorna och inom denna ram kommer den utan tvekan att undersöka de perspektiv som järnvägstransporterna erbjuder.

Camisón Asensio
Herr kommissionär det är ett faktum att järnvägstransport idag är den mest flexibla transporten och att 48 % av de europeiska tågen går med elektrisk energi producerad i vattenkraftverk utan utsläpp av CO2.
Inför denna situation kan man skönja den viktiga roll som järnvägen kan spela vad gäller det förutsägbara energibehovet, utan att störa miljöskyddet, i ett försök att minimera växthuseffekten. Denna betydelse stöds av det faktum att transportsektorn, som ni sagt, är - ni har sagt till en fjärdedel - efter vad jag tror lite mer än den totala energiförbrukningen.
Det förefaller därför rimligt att, om vårt mål är att minska CO2-utsläppen med 15 % före år 2010, anta att en gemensam, enhetlig strategi till förmån för de förnyelsebara energierna är grundläggande, vilket uppnås genom att sätta igång inte bara det program ni nämnt, utan också det så kallade Altaner eller en gång för alla inrikta sig på stabiliteten och öppenheten i de nationella åtgärderna för främjande av förnyelsebar energikällor.

Papoutsis
Herr ordförande, jag har inte mycket att tillägga till påpekandena som den ärade ledamoten gjorde tidigare. Det enda jag vill är att försäkra parlamentet om att även programmet Altener faktiskt kommer att innefattas i programmen som skall bidraga till främjandet av de förnybara energikällorna.

Ordföranden
Fråga nr 43 från Richard Howitt (H-0307/97):
Angående: Vitbok om frivilliga organisationer och fonder
Varför har ovan nämnda vitbok ännu inte offentliggjorts, trots att det är fyra år sedan den första rådfrågningen och precis ett år sedan kommissionen förklarade att den " troligtvis skulle antas av kommissionen inom mycket kort" ? Vilka konkreta invändningar hade man mot att vidarebefordra dokumentet till kommissionärskollegiet då ett förslag till vitbok behandlades vid ett sammanträde mellan de olika kommissionärernas kanslier? Skulle kommissionen nu vilja ange ett fast och slutligt datum för sitt framläggande av förslaget till vitbok på ett kommissionsmöte, för att på så sätt hjälpa de som är verksamma i den frivilliga sektorn, som känner att Europa inte bryr sig om dem?

Papoutsis
Herr ordförande, förslaget om en vitbok angående frivilliga organisationer och fonder har utgjort ändamålet för många samtal under de senaste månaderna, såväl inom ramarna för Europeiska kommissionen som med de intresserade förbunden, organisationerna och fonderna.
Det är nödvändigt att kontrollera riktigheten i den information som vitboken innehåller angående alla medlemsstater och särskilt angående de nya länderna Österrike, Finland och Sverige, som inte var medlemmar i Europeiska unionen under fasen för den initiala undersökningen, vilken användes som grund för utformningen av detta förslag, som vi hade framför oss. Kommissionen utvecklade alltså under de senaste månaderna nya initiativ. Vi hade många politiska kontakter även på detta område, något som också borde avspeglas i skrivelsen. De nya interna och externa förhandlingarna med frivilliga organisationer och fonder var nödvändiga på grund av två huvudorsaker: först och främst med anledning av utvidgningen av Europeiska unionen och för det andra, för att alla nya initiativ som kommissionen har utvecklat de senaste två åren skall ta hänsyn till detta - för jag påminner er om att den ursprungliga presentationen av denna text gjordes för fyra år sedan.
Alla dessa ändringar har alltså integrerats i det slutliga förslaget till text som idag befinner sig i den sista fasen av presentation i kommissionen och det är meningen att vi den 29 maj, om två veckor ungefär, skall få tillfälle att diskutera den i Europeiska kommissionen och jag hoppas att den kommer att antas.

Howitt
Jag trodde att kommissionsledamoten skulle göra mig besviken och då, just som jag började göra fula miner, gav han oss datumet den 29 maj. Jag skulle vilja tacka honom med värme för det och vi ser, naturligtvis, fram emot det.
Allvarligt talat, jag hoppas att kommissionen håller med mig om att det är beklagligt att vi nu kommer till åter en regeringskonferens utan att den har föregåtts av en systematisk civil dialog av det slag som jag vet att han och vi i parlamentet förbundit oss till, så att vanliga medborgare och frivilligorganisationerna som representerar dem inte har fått någon chans att säga sin mening om den framtida utvecklingen av Europeiska unionen. Jag är säker på att han kommer att hålla med mig om att tydliga och enkla regler för organisationer kommer att göra det möjligt för frivilligorganisationer och välgörenhetsorganisationer att erkännas som fullvärdiga sociala partners i våra rådslag, att gå in i debatten om Europeiska unionen, att rådfrågas om förslag till lagstiftning från kommissionen och att främja det deltagande på gräsrotsnivå som så sorgligen saknas nu.

Papoutsis
Herr ordförande, jag är glad att jag inte sade emot er och jag hoppas faktiskt att det datum som jag gav er, den 29 maj, kommer att bli den dag då Europeiska kommissionen skall anta vitboken om organisationer och fonder. Jag håller fullständigt med er om att detta område behöver en ny impuls, att det behöver en ny kraft. Kanske erbjuder det många alternativa lösningar i en tid då vi kräver arbetstillfällen och jag tror att med denna inriktning kommer vi att erhålla Europeiska kommissionens positiva inställning. Låt oss alltså vänta i fjorton dagar och jag hoppas att vi alla efter det kommer att delta, både Europaparlamentet och alla de intresserade organisationerna och fonderna, i en offentlig dialog på europeisk nivå, där vi kommer att kunna diskutera och fastställa precis vilken framtiden kommer att bli för den sociala ekonomin och särskilt för organisationerna och fonderna.

Oddy
Jag är också glad över att vi har ett engagemang för vitboken. Frivilligorganisationer är mycket uppfinningsrika och viktiga. Men jag skulle vilja påminna kommissionsledamoten om att det för nästan ett decennium sedan gavs någon sorts löfte om statusen för frivilliga. Ingenting har hänt med det heller, och det behöver ses över å det snaraste.

Papoutsis
Herr ordförande, vi delar den oro som den ärade ledamoten framförde, en oro som till och med jag har uttryckt från den andra sidan av salen, när jag satt på den vänstra sidan av parlamentets bänkar under det förra årtiondet. Men som ni vet så behövdes det tidigare väldigt många diskussioner i Europeiska kommissionen för att bemöta dessa problem, diskussioner som, av det intryck man fick, inte ledde fram till någon konkret slutsats och inte till något konkret förslag.
Jag hoppas att vi, med vitboken som vi tänker presentera, på bästa möjliga sätt och jag skulle vilja säga, också på ett modernt sätt, skall kunna komma närmare den begäran som tidigare framställdes av ledamoten.

Ordföranden
Fråga nr 44 från Alex Smith (H-0370/97):
Angående: Frågor till följd av kommissionens partnerskap med Internationella atomenergiorganet
Den 12 och 13 december förra året hölls ett sammanträde på hög nivå med kommissionens och det Internationella atomenergiorganets (IAEA) partnerskapsutskott i Bryssel för att diskutera samarbetet mellan Euratoms och IAEA: s inspektörer i Europeiska unionens kärnkraftverk.
Enligt ett sammanträdesprotokoll som uppförts av IAEA: s ställföreträdande generaldirektör, Bruno Pellaud, var Euratom starkt oense med IAEA i en rad känsliga frågor, bland annat om IAEA: s stöd till organisationen för ständig övervakning av anrikning (Continuous Enrichment Monitoring - CEMO) för att spåra otillåtna nivåer av urananrikning vid URENCO-anläggningarna. Protokollet anger även att Euratom stöder den tyska protesten mot säkerhetskontroller av MOX-bränsle från Förenade kungariket vid Unterweser-kärnkraftverket.
Kan kommissionen redogöra för de åtgärder som Euratom vidtagit för att lösa dessa problem?

Papoutsis
Herr ordförande, ledamöter, jag skulle vilja att ni tillät mig att ge ett utförligt svar, eftersom denna fråga refererar till en mycket konkret och skulle jag säga, tekniskt svår fråga att förklara.
Kommissionen skulle först av allt vilja göra er uppmärksamma på att frågan från Smith grundar sig på ett internt dokument från Internationella atomenergiorganet, vilket tyvärr har blivit vida känt. Detta interna dokument har till och med blivit känt i kommissionen. Men kommissionen har inte för vana att kommentera interna dokument från organisationer med vilka Euratom har ett nära och dagligt samarbete.
Nu beträffande de mycket konkreta frågorna från Smith, jag skall försöka ge vissa konkreta förklaringar angående innehållet i frågan, vilken är av komplicerad teknisk karaktär. Frågorna som formulerades avser den tekniska metodiken. Det finns ingen tvekan beträffande den tekniska metodiken, att de två inspektionsorganisationerna med avseende på säkerhetsfrågor vissa gånger har olika inställning. Dessa olika inställningar mellan teknikerna är vanliga och bör ses som positiva eftersom drivkraften bakom dem alltid är en garanti för en mera effektiv och framgångsrik säkerhet.
Mätningarna av blandoxidbränsle, MOX-bränsle, kontrolleras med större precision och mindre möda i anläggningarna för produktion av bränsle, dvs. de anläggningar där reaktorbränsle produceras och inte i de reaktorer som producerar kärnkraft i vilka bränslet slutligen används.
Mätningsinstrumenten i produktionsanläggningarna kan installeras fullständigt och graderas korrekt, medan det i reaktorerna behövs rörliga instrument med vilka bränslet, som vissa gånger befinner sig nere i vattnet, specificeras på ett ofullständigt sätt. Euratom fortsätter med rutinmätningar av alla bränsleämnen som produceras i försöksanläggningen i Sellafield. Det anser följaktligen att det inte är nödvändigt att verkställa mätningar i sina egna anläggningar, utan att det räcker med att garantera att ämnenas framtid fortsättningsvis förblir känd, att vi kontinuerligt övervakar dess användning.
Då Internationella atomenergiorganets politik är att koncentrera sina ansträngningar på säkerhetsfrågor i stater som inte disponerar över kärnvapen, uppstod ett verifikationsproblem som ledde till en teknisk konflikt till vilken frågan från den ärade ledamoten refererade idag. Samtidigt fortsätter Euratom att vara av den åsikten att det utifrån en teknisk synpunkt skulle det vara av större betydelse att man tillämpade det egna mätningssystemet och fann en kompromisslösning, som eventuellt tillåter Internationella atomenergiorganet att gå vidare med mätningar av bränslet i reaktorn. Internationella atomenergiorganet, i gengäld, är överens om att på allvar undersöka Euratoms mätningssätt för framtida fall.
Tillåt mig att på denna punkt få understryka, herr ordförande, att frågan som uppstod inte avsåg en vägran att låta Internationella atomenergiorganet få tillgång till reaktorn för verifikation, utan det handlar om en fråga om teknisk metodik.
Nästa fråga är av en liknande komplicerad teknisk karaktär. Målet med säkerheten i anrikningsanläggningarna är att spåra eventuellt icke tillåtna nivåer av hög urananrikning. Detta mål kan uppnås genom olika metoder, av vilka en är ett helt nytt grepp som nämns vid analys av spårämnen i höga doser eller för miljöprover. Innan denna nya metodik fastställdes som tillgänglig, hade ett flertal möjligheter utvecklats, som den kontinuerliga övervakningen av anrikningen, och dessa verkar enligt Euratoms åsikt, enligt deras erfarenhet, mindre trovärdiga, de är relativt precisa i sin funktion men mindre tydliga beträffande graderingen. Euratom tvekar följaktligen att använda sig av liknande mekanismer för gemenskapens räkning.
Internationella atomenergiorganet bemöter emellertid denna fråga på ett annorlunda sätt. Det verkar trots allt ganska rimligt att Euratom tvekar inför användningen i kärnanläggningar av en säkerhetsorganisation och en säkerhetsutrustning som inte är fullständigt övertygande, som är mycket dyrare i drift och som inte är öppen beträffande anläggningarna och graderingen av dessa. Trots detta är den europeiska samordningen på hög nivå överens om behovet av en bred revidering av alla aspekterna av en konkretisering av säkerheten vid anrikningsanläggningarna. Jag är säker på att denna omprövning kommer att bli särskilt nyttig och utgöra ett gott exempel för karaktären på samarbetet mellan Euratom och Internationella atomenergiorganet beträffande deras arbeten inom området för säkerheten vid kärnanläggningarna inom gemenskapen.
Herr ordförande, jag skulle vilja upprepa att de frågor till vilka den muntliga frågan refererade avser olika inställningar mellan de två säkerhetsorganisationerna angående en teknisk metodikfråga. Jag skulle i vilket fall vilja uttrycka min oro angående det faktum att information av så känslig karaktär inte skyddats tillräckligt av Internationella atomenergiorganet.

Smith
Jag tackar kommissionsledamoten å det varmaste för det mycket uttömmande svaret. Det måste vara något av ett rekord att få ett sexminutersvar under frågestunden. Skälet till att jag tog upp frågan är att MOX-tillverkning och -användning för närvarande ökar betydligt över hela Västeuropa. Eftersom nytt MOX-bränsle innehåller icke anrikat plutonium, som är perfekt för ett primitivt kärnvapen, och att denna fråga för tio år sedan ansågs ha hög prioritet i en genomföranderapport från IAEA, är jag något oroad över att vi fortfarande inte lyckas att få fram en resolution om det.
Hur tänker kommissionsledamoten ta hänsyn till det faktum att vanliga kärnreaktoranläggningar blir lagringsplatser för radioaktivt material som kan användas direkt för att tillverka kärnvapen? Tar han detta i beaktande?

Papoutsis
Herr ordförande, jag vill försäkra den ärade ledamoten Smith, att Europeiska kommissionen och Euratom kommer att fortsätta sina ansträngningar och kontrollerna av alla anläggningar, även de nya, för att respektera de nya teknologierna och dess utveckling. Naturligtvis kommer vi att fortsätta inspektionen av Sellafield, och detta gör vi, vi gör det redan, med noggrannhet, och det kommer vi att fortsätta med.

McMahon
Jag välkomnar kommissionsledamotens försäkran att han tänker övervaka alla anläggningar. Jag föreslår att han tittar på Hunterston-kärnkraftverket, där en reaktor måste stängas i mars i år. Hunterston är min valkrets. Jag vet inte om det har bragts till hans kännedom i hans kapacitet som kommissionsledamot ansvarig för energi, men kanske skulle han kunna titta på vad som har hänt där med myndigheterna i Förenade kungariket.

Papoutsis
Herr ordförande, jag skulle vilja försäkra parlamentet och McMahon om att Euratoms avdelningar kontinuerligt och oavbrutet övervakar driften i alla reaktorerna, även i de reaktorer som stänger. Vi följer kontinuerligt utvecklingen av teknologin och övervakar alltid reaktorernas drift på alla nivåer. Vårt grundläggande mål är miljösäkerheten och medborgarnas hälsa, liksom även en försäkran om att den bästa möjliga teknologin används inom kärnenergiområdet.

Ordföranden
Fråga nr 45 från Hugh McMahon (H-0287/97):
Angående: Stadgan om offentliga tjänster
Kan kommissionen informera parlamentet om anledningarna till att den har misslyckats med att anta en stadga om offentliga tjänster?
Instämmer inte kommissionen i att bibehållandet av offentliga tjänster till rimliga priser, så som det är fastställt i gemenskapens stadga, är värdefullt för Europas medborgare och utgör en viktig del av den inre marknaden?

Van Miert
Offentliga tjänster är en viktig del i den Europeiska samhällsmodellen. I sitt meddelande i september förra året om offentliga tjänster förtydligade kommissionen principerna för sin politik och lade fast målen för framtiden. I meddelandet sades i synnerhet följande:
Tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse av hög kvalitet till rimliga priser är ett viktigt mål som måste garanteras inom ramen för den inre marknaden. Romfördraget, och närmare bestämt artikel 90, anger en tillfredsställande balans mellan å ena sidan målen med en gemensam marknad och fri konkurrens och, å andra sidan, målen med allmänt ekonomiskt intresse.
Kommissionen anser att artikel 90 har visat sig tillämpligt när det gäller att säkra den balansen. Definitionen av mål med särskilt ekonomiskt intresse är att den nationella behörigheten utövas av medlemsstaterna i enlighet med reglerna i Romfördraget. Varje harmonisering av dessa mål måste beakta de särskilda förhållandena inom varje sektor. Sektorsdirektiv, som det som förslås för telekom- och postsektorn är därför lämpliga instrument för att åstadkomma detta mål.
Kommissionen stödjer aktivt, inom ramen för existerande behörighet, på områden som miljö, konsumentskydd, ekonomisk och social sammanhållning och transeuropeiska nät, en positiv politik som eftersträvar mål av allmänt intresse. Kommissionen anser vidare att ett uttryckligt nämnande av ett positivt åtagande för att främja tjänster av allmänt intresse bör läggas till ett nytt stycke i artikel 3 i det nya Romfördraget som för närvarande håller på att förhandlas fram.
I det sammanhanget avser kommissionen för närvarande inte att anta eller föreslå några andra åtgärder av allmän karaktär såsom en stadga för offentliga tjänster. Vi föredrar ett införande som hänvisning i artikel 3 av det existerande fördraget via de pågående regeringsförhandlingarna.
Dock är det så att meddelandet från kommissionen i september förra året, som jag nämnde nyss, lämnade frågan öppen. Om, till exempel, medlemsstaterna vägrar att föra in en sådan hänvisning i en artikel i fördraget, skulle man kunna tänka sig att omvandla meddelandet till någon slags stadga, men eftersom de förefaller villiga att diskutera dess införande i fördraget, föredrar vi det alternativet.

McMahon
Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Kan jag förutsätta att kommissionen aktivt arbetar på frågan vid regeringskonferensen för att den skall bli del av fördraget? Det är det enda som jag skulle vilja få bekräftat. Om detta inte skulle kunna genomföras, vad tänker kommissionen då göra?

Van Miert
Svaret är ja, men, som jag sade, vi föredrar ett införande av en hänvisning i artikel 3. Andra förefaller tydligen att föredra ett införande i artikel 8. Detta diskuteras för närvarande. Det viktigaste är att en sådan hänvisning införs i den nya texten. Vi anser inte absolut att vi behöver en stadga, men kommissionens meddelande förbinder dock kommissionen att eftersträva denna typ av balanserad politik.

Billingham
Jag tackar herr McMahon för att han tar upp detta. Jag är förtjust över ert engagerade och mycket positiva svar. Ni vet säkert att jag arbetar med ett betänkande som för närvarande är på väg genom parlamentet om tjänster av allmänt intresse. Jag kommer att be er att vara mycket dynamisk och samarbetsvillig. Detta är ett mycket viktigt område för oss i Europaparlamentet - det skulle vilja att unionen sände ut ett mycket positivt budskap om goda nyheter för alla våra medborgare som mer än väl kommer att motverka alla dåliga nyheter som de tenderar att översvämmas av för närvarande. Jag kommer att fråga er om huruvida kommissionen är beredd att vara mycket öppen och ta åt sig några mycket innovativa förslag som kommer att komma fram, inte bara från regeringskonferensen utan efter den om hur vi skall hantera offentliga tjänster inom Europeiska unionen, det sätt som kommissionsledamöterna själva hanterar dem och det sätt som utskotten inom parlamentet hanterar dem för att åstadkomma samarbete mellan parlamentet och medlemsstaterna. Så vi arbetar hand i hand. Vad vi gör är att stödja medlemsstaternas ansträngningar.

Van Miert
Jag vill bekräfta den positiva anda i vilken kommissionen försöker hantera ett sådant här problem. Ändå vill jag säga att vi inte är överens om huruvida artikel 90 skall ändras eller ej. Tydligen är det bara några få delegationer som föredrar det. De flesta delegationerna förefaller beredda att följa kommissionen i att införa den som en hänvisning i artikel 3. Vissa andra kanske gör så vad gäller artikel 8. Låt oss se hur debatten utfaller. Vi är öppna för det. Om någonting förs in i fördraget, kommer det att vara till hjälp. Vad resten anbelangar avser jag att med fasthet fortsätta att inta en balanserad inställning och ett öppet sinnelag, samtidigt som jag skall försöka att beakta tjänster av allmänt intresse i varje politik som vi utarbetar.

Ordföranden
Eftersom frågorna 46 och 48 behandlar likartade ämnen kommer de att besvaras gemensamt.
Fråga nr 46 från Jonas Sjöstedt (H-0297/97):
Angående: Transportstöd till Volvo
Kommissionens GD4 har gjort en granskning av transportstödet till vissa industriföretag i norra Sverige. I en rapport föreslås att stödet till Volvos fabrik i Umeå inte ska tillåtas. Transportstödet till företag i norra Sverige är en viktig del av svensk regionalpolitik och är av stor betydelse för att få industriinvesteringar till regionen. Stödet motsvarar dock bara en del av merkostnaden för att tillverkningen är lokaliserad i norra delen av landet.
På vilka grunder anser kommissionen att stödet är konkurrenssnedvridande då det inte ens täcker merkostnader för transporter inom Sverige?
Varför betraktas tillverkningen i Umeå i kommissionens bedömning som slutmontering när fabriken uteslutande tillverkar komponenter (hytter)? Fråga nr 48 från Sören Wibe (H-0302/97):
Angående: Transportstödet till Volvo i Umeå
Uppgifter i svensk press gör gällande att kommissionen vill förbjuda det svenska transportstödet till Volvofabriken i Umeå. Skulle detta ske är fabrikens existens hotad och med den ett tusental jobb i regionen.
Kommissionens inställning grundas bl.a. på en konsultrapport. Innehållet i denna rapport är emellertid hemligt, även för representanter för den svenska regeringen. Enligt tidningsreferaten är vidare ett av kommissionens argument att Volvofabriken inte kan betraktas som en underleverantör utan som en producent av färdiga varor.
Tycker inte kommissionen att det är orimligt att en konsultrapport som kan avgöra ärendets behandling hålls hemlig för offentligheten och speciellt den svenska regeringen?
Anser kommissionen att Volvofabriken, som producerar lastbilshytter för vidare montering till färdiga lastbilar, producerar en färdig vara eller en delprodukt till en lastbil?
Van Miert
Som ni säkert vet existerar en särskild uppsättning regler inom gemenskapen som reglerar statligt stöd till bilindustrin. Denna har gällt sedan 1989 och är avsedd att kontrollera och begränsa flödena av statligt stöd inom denna känsliga sektor. Kommissionen och regelverket ser mycket allvarligt på varje typ av verksamhetsstöd inom denna sektor eftersom det befriar det berörda företaget från en del av de normala driftskostnaderna och skapar kontinuerliga konkurrensfördelar för det företaget. Detta kan vara mycket skadligt för konkurrenter inom en sektor som bilindustrin eftersom sektorn typiskt sett är organiserad på europeisk nivå och, alltmer, globalt. Transportstöd bör därför aldrig godkännas inom denna sektor, ens i missgynnade regioner.
Ovannämnda regelverk säger också att allt existerande statsstöd successivt skall försvinna. Å andra sidan har regelverket en allmänt positiv inställning till investeringsstöd som ges för att komma över strukturella handikapp i missgynnade regioner inom gemenskapen. Detta är därför en mycket känslig global marknad där driftsstöd som detta kan skapa en betydande snedvridning av konkurrensen.
Den ärade ledamoten hänvisar också till kommissionens slutsats att tillverkningen i Umeå skall betraktas som sluttillverkning och inte komponenttillverkning. I allmänhet kan en anläggning betraktas som en tillverknings- och/eller monteringsenhet om man där tillverkar, målar, monterar eller färdigställer fordonskarosser. Om dessa moment separeras på olika anläggningar, på olika geografiska platser, omfattas var och en av dessa anläggningars verksamhet av definitionen på fordonstillverkning.
Kommissionen, liksom olika experter på bilindustrin, är av den åsikten att tillverkningen av helt färdiga lastbilshytter är att jämställa med tillverkning av lastbilar. Som varje annan integrerad fordonsanläggning, har Umeå en pressanläggning, karosstillverkning, lackeringsverkstad och slutmontering, vilket en komponentanläggning inte skulle ha. Därför faller den under det existerande regelverket om bilindustrin.

Sjöstedt
Ärligt talat förstår jag inte vissa delar av svaret. Det sades i kommissionärens svar att detta stöd skulle vara en kostnadsfördel. Samtidigt är det så att det transportstöd som utgår till Volvo i Umeå bara motsvarar en del av den merkostnad som det innebär att ligga i norra Sverige. Det kostar alltså ännu mer att ligga där, trots att man får transportstöd. Det är därför fullständigt ologiskt att säga att detta är konkurrenssnedvridande eller en kostnadsfördel. Det enda som jag har sett i materialet om detta fall som är konkurrenssnedvridande är att kommissionen godkänner stöd till Scania, en annan lastbilstillverkare i Luleå som är en stad i närheten av Umeå.
Jag bestrider också att det skulle ske någon typ av slutmontering i fabriken i Umeå. Jag påstår mig vara litet av en expert i frågan, eftersom jag har arbetat där i fem år som hyttmontör. Där pågår ingen som helst slutmontering av färdiga lastvagnar, utan det finns bara komponenttillverkning.
Jag undrar vidare varför bakgrundsmaterialet fortfarande är hemligstämplat. Är det inte rimligt att vi folkvalda får ut grunden för kommissionens beslut och åsikt?

Van Miert
För det första bör vi göra klart för oss att det handlar om ett område som regleras av ett specifikt regelverk. För andra aktiviteter kan kommissionen acceptera att det förekommer transportstöd, men här pratar vi om driftsstöd inom en mycket känslig sektor. Kan ni föreställa er att alla bilfabriker kan ges stöd för att de ligger i en perifer region av Europeiska unionen? Detta skulle fullständigt snedvrida konkurrensen i en mycket känslig sektor som redan lider av överkapacitet och där företag och anläggningar i känsliga områden kan få stöd, men bara investeringsstöd. Och detta är precis vad vi har här.
Vad avser frågan om komponenter, kan tillverkning av hytter, med alla de tillverkningssteg som omfattas, knappast betraktas som komponenttillverkning. Nej, detta är en alldeles normal del av bilindustrins normala verksamhet. Kommissionen har alltid tillämpat de aktuella reglerna på det sättet och måste upprätthålla sin hållning såsom den har i det förflutna.
Dock, eftersom det var ett existerande stöd - eftersom när Sverige anslöt sig till Europeiska unionen fanns redan stödet - är vi beredda att diskutera med de svenska myndigheterna hur det skall avvecklas. Det är just det som vi försökte uppnå i diskussionerna med myndigheterna i Stockholm. I går var jag i Stockholm och pratade med industriministern för att se hur vi skall kunna lösa problemet på ett vänskapligt sätt.

Wibe
Jag undrar om jag kan få ett klarläggande på två punkter från kommissionären. Den första frågan är: I vilka sektorer godkänner ni att det svenska transportstödet används? Finns det någon sektor i hela verkstadsindustrin, i vilken ni godkänner att det nuvarande transportstödet permanentas i Sverige?
Den andra frågan rör den följdfråga från Jonas Sjöstedt som inte besvarades av kommissionären, nämligen det faktum att kommissionens beslut i föreliggande fall uppenbarligen baseras på en konsultrapport. Innehållet i denna rapport hålls hemligt även för den svenska regeringen. Jag vill fråga kommissionären om detta ändå inte är fullständigt orimligt, det vill säga att de enskilda regeringarna, som ju ändå är detta fördrags herrar, inte skall få kunskap om underlagsrapporter som kan avgöra levnadsförhållandena och försörjningsmöjligheterna för tusentals människor i en utsatt region.

Van Miert
Först, och som svar på den första delen av frågan, transportstöd får lämnas och därför åtnjuter denna region i norra Sverige en slags särbehandling. Stödet kan ges till aktiviteter som inte ligger inom mycket känsliga sektorer. För, till exempel, stålverk skulle kommissionen inte tillåta transportersättningsstöd eftersom det omfattas av en särskild regel om statsstöd. Det samma gäller för bilindustrin och därför, även om de allmänna reglerna tillåter denna typ av transportersättning, är det inte tillåtet för sektorer som stål- och bilindustrin. Därför måste vi förhandla med regeringen för att hitta en lösning som kan accepteras av bägge parter.
Er fråga hänför sig till en expertrapport som tagits fram av konsulter hos kommissionen. Tänk efter själva, om den svenska regeringen, eller någon annan regering, begär en expertrapport, har den all möjlighet i världen att göra det och kan behålla den för sig själv. Ingen är tvingad att offentliggöra den eller att skicka den till kommissionen. En sådan expertrapport, som har utarbetats på grundval av information från företaget och den svenska regeringen, innehåller mycket känslig information, som företaget definitivt inte tänker avslöja. Därför använder vi bara expertrapporten för att hjälpa kommissionen att reda ut begreppen. Med denna expertrapport som utgångspunkt åkte mina tjänstemän till regionen för att själva kontrollera, och vi antog den inställning som jag beskrev i svaret på föregående fråga. Så expertrapporten används bara för att hjälpa kommissionen att reda ut begreppen och att göra en utvärdering.
Det andra frågan är: vad händer nu? Antingen finner vi en lösning via en ömsesidig överenskommelse, vilket vi naturligtvis föredrar, eller, om detta inte är möjligt, har Europakommissionen inget annat val än att inleda ett förfarande. Återigen, vi vill undvika det, och därför kommer vi under kommande veckor att försöka åstadkomma en lösning enligt vilken det fortfarande kommer att förekomma ett visst stöd under en tid, men att det kommer att minska och i sinom tid helt upphöra.

Lindholm
Inför folkomröstningen utlovades att den svenska regionalpolitiken skulle få fortgå som tidigare och att medlemskapet inte skulle medföra några negativa konsekvenser. Regionalpolitiskt stöd inklusive transportstöd till företag i norra Sverige är en viktig komponent.
Är kommissionen medveten om att opinionen i norra Sverige är den mest EU-kritiska i hela landet? Är kommissionen också medveten om att den tolkning som man nu gör, och som riskerar att förhindra regionalpolitiskt stöd till Volvo, kommer att göra opinionen ännu mer negativ, eftersom den är ett svek gentemot vad som utlovades före medlemskapet? Är kommissionen verkligen inte beredd att ompröva det förslag som GD IV har givit?

Van Miert
För det första kan det inte finnas några missförstånd om vad som avtalades under anslutningsförhandlingarna. Jag hade redan då hand om detta ärende, och även om vi i princip accepterade att transportstöd skulle kunna ges för dessa perifera regioner, var det ett uttalat villkor att detta inte skulle gälla för känsliga sektorer som bilindustrin, stålindustrin och varvssektorn, som styrs av särskilda regler. Dessa särskilda regler har, som alla vet, företräde framför allmänna regler.
Detta gjordes mycket klart om och om igen av mig och mina tjänstemän. Så det förvånar mig att vissa personer blev förvånade när vi senare sade att för själva bilindustrin och inte komponenttillverkningen som sådan, kan driftsstöd inte längre lämnas. Av någon anledning, som det inte är upp till mig att bedöma, avstår den svenska regeringen från att ge stöd till investeringar, men är beredd att göra det för driftskostnader. Det är upp till den svenska regeringen att besluta om det. För ett tag sedan beslutade företaget att göra en större investering, så regeringen kunde ha givit något stöd till detta. I stället fortsatte de att lämna driftsstöd, som jag förutsätter att de vet inte är tillåtet enligt reglerna om statsstöd i Europeiska unionen.
Detta är ramen. Vi säger inte att anläggningen inte får ta emot något stöd men att denna form av löpande driftsstöd inte är acceptabel för den var inte acceptabel tidigare. Reglerna har tillämpats konsekvent och sammanhängande inom Europeiska unionen och därför måste vi söka en lösning med de svenska myndigheterna för att avveckla det gradvis. Om det i framtiden görs nya investeringar i Umeå, står det dem fritt att lämna investeringsstöd.

Wibe
Jag förstår kanske att ni, herr kommissionär, är förvånad över att vi är förvånade. Ni måste emellertid förstå att det budskap som ni nu lämnar är en fullkomlig nyhet för mig, eftersom det redan i medlemsförhandlingarna sades att sektorerna stål, bil och varv inte skulle kunna få transportstöd. När det gäller frågan om den hemligstämplade rapporten säger kommissionären att regeringar har ju hemliga rapporter. Men det är ju ändå regeringarna som är kommissionens chef och inte kommissionen som är chef för regeringarna! Det är alltså de enskilda regeringarna som är de beslutande organen.
Skälet till att vi vill ha upp denna rapport i ljuset är inte för att vi skall avslöja några affärshemligheter om Volvo - det kommer den svenska regeringen inte att göra. Skälet är att den svenska regeringen på goda grunder tror att denna underlagsrapport innehåller grava felaktigheter. Det är dessa som man vill ha upp i ljuset och diskutera. Det tycker jag att kommissionären skulle ha förståelse för.
En liten fråga: Om ni, herr kommissionär, uppmanas av rådets ordförande att offentliggöra denna rapport, åtminstone för den svenska regeringen, kommer ni då att göra detta?

Van Miert
Jag kan inte hjälpa om vissa av spelreglerna tydligen inte är så välkända som jag skulle vilja att de var. Det finns särskilda regler för stålsektorn, som många här i parlamentet känner till. Principen är att inget statligt stöd får ges. Det kommer att bli fråga om varv. Det finns ett sjunde direktiv, som lägger fast ramarna inom vilka statligt stöd kan och inte kan ges. Så har vi arbetat i flera år.
Vad gäller rapporten är det ett expertutlåtande som skall användas av mina tjänster och utöver detta bad jag dem att själva åka upp och titta på anläggningen. De informerade mig och det är på grundval av detta som jag talade om för de svenska myndigheterna att vi fortfarande hade ett problem som måste lösas. Så länge driftsstöd ges inom denna sektor, går det tvärs emot en av de grundläggande reglerna som gäller för bilindustrin.
För att finna en lösning till en avveckling, kommer vi att vara flexibla. Under tiden kan regeringen tänka ut andra sätt att hjälpa regionen. Men detta är regeringens ansvar och inte kommissionens. Det är inte vår sak att tvinga någon till ett visst beteende. För övrigt har vi ingenting att dölja. Jag kan bevisa för er att vi i sådana här fall alltid har agerat på ett sammanhängande och fördomsfritt sätt.

Ordföranden
Fråga nr 47 från Hans Lindqvist (H-0301/97):
Angående: Kommissionens granskning av transportstöd till industriföretag i norra Sverige
Kommissionens GD4 har gjort en granskning av transportstödet till vissa industriföretag i norra Sverige. I en rapport föreslås att stödet till Volvos fabrik i Umeå inte skall tillåtas.
Transportstödet till företag i norra Sverige är en viktig del av svensk regionalpolitik och är av stor betydelse för att få industriinvesteringar till regionen. Stödet motsvarar dock bara en del av merkostnaden för att tillverkningen är lokaliserad i norra delen av landet.
Varför offentliggjordes inte underlaget till beslutet omedelbart? Varför kommer förslaget om indraget stöd till fabriken i Umeå just nu?

Van Miert
Detta är fortfarande samma ämne. För närvarande föreligger inget beslut. Vi pekade på problemet när vi under anslutningsförhandlingarna gick med på möjligheten att ge transportstöd och att känsliga sektorer skulle uteslutas senare enligt överenskommelse. Senare upptäckte vi att transportstöd fortfarande gavs till Volvofabriken i Umeå. Därför sade vi att det förelåg ett problem som vi var tvungna att ta oss an och lösa. Detta bör inte leda till den slutsatsen att inget transportstöd kan lämnas till andra typer av verksamhet i regionen. Jag bekräftar att den sortens stöd kan ges, men inte i de känsliga sektorerna.
Det tog ett tag eftersom vi ville göra en noggrann undersökning och, som jag sade, vi bad om ett expertutlåtande. Senare - och ganska ovanligt eftersom vi har så ont om personal - och med tanke på hur känsligt ämnet var, bad jag min personal att åka dit och kontrollera på plats. Detta är vad som skedde. Först då upptäckte vi att det fortfarande förelåg ett problem och vi meddelade regeringen att vi antingen skulle komma fram till en ömsesidig överenskommelse eller att vi fick inleda ett förfarande och ta fallet vidare. Detta är allt jag kan säga.

Lindqvist
Det var bra att få denna fråga ordentligt belyst. Jag saknar dock svar på mina frågor, eftersom frågorna handlade om varför underlaget till beslutet inte offentliggjordes omedelbart. Den ena frågan har delvis besvarats, men inte fullständigt.
Den andra frågan handlade om varför förslaget om indragning av stöd till fabriken kommer nu. Jag är, liksom mina kamrater, förvånad över att detta kommer en bit in på medlemsperioden och att det inte finns något skäl till varför det sker just nu. Måhända står det i konsultrapporten, men eftersom vi inte får tillgång till den - den anses alltså av någon anledning innehålla uppgifter som vi inte bör se - måste jag fråga ännu en gång: Varför kan vi inte få se bakgrundsmaterialet? Det kanske skulle underlätta denna debatt och göra frågan klarare.
Dessutom skulle jag vilja ha svar på följande fråga: Är detta inledningen till ytterligare en neddragning av transportstödet för Sveriges del?

Van Miert
Jag trodde att jag redan hade svarat flera gånger på den frågan. Under förhandlingarna gjordes det mycket klart - och jag var själv där - att transportstöd skulle tillåtas, men inte för känsliga sektorer. Jag kan inte hjälpa att vi senare upptäckte att driftsstöd fortfarande gavs inom transportsektorn för denna anläggning. När vi upptäckte det sade vi att det fullständigt stred mot det som vi hade avtalat och att det, hursomhelst, stod i strid med ramen. Så vi var tvungna att komma fram till en lösning. Men eftersom stödet existerade före anslutningen var vi beredda att leta efter en lösning där stödet gradvis kunde avvecklas. Detta var för en tid sedan.
Förra året bad vi en expert ge några råd till kommissionen, till exempel vad avsåg frågan om komponenter. Tydligen var det så att vissa komponenter kom från södra delen av landet och transporterades norrut. Som jag nämnde bad jag då mitt folk att åka upp dit och det tog tid. Sedan blev det en diskussion med regeringen och vi sade att de var tvungna att erbjuda en lösning. Detta har nu pågått i flera månader. Jag talade om för regeringen att jag måste inleda förfarandet. Eftersom det fortfarande fanns ett visst hopp om att en försvarbar lösning skulle kunna förhandlas fram var jag beredd att vänta med att inleda förfarandet i hopp om att man skulle kunna hitta en tidig lösning.
Jag hoppas att en lösning kan hittas under de kommande veckorna. Om så inte sker måste jag vara mycket tydlig. Det här fallet drar ut på tiden för mycket och jag måste föreslå kommissionen att den inleder ett förfarande.

Sjöstedt
Jag menar att kommissionens svar är inkonsekventa på flera avgörande punkter. Man har också beviljat transportstöd till en av Volvos konkurrenter som ligger ganska nära Volvos fabrik, nämligen Scania, där man tillverkar bakaxlar och chassin till tunga lastvagnar. Man gör alltså precis samma sak som i Umeå, det vill säga delar till tunga lastvagnar. Scania får ja, Volvo i Umeå får nej. Det har inte givits någon förklaring till detta.
Det andra som det inte har givits någon förklaring till är att detta skulle vara konkurrenssnedvridande. Det stöd som man får motsvarar ju bara en liten del av merkostnaden för transporten i Sverige.
Det tredje är att ni gott kunde ge rapporten till regeringen; den kommer inte att läcka ut några hemligheter. Men inte ens regeringen har fått se rapporten. Det förstärker ju bilden av att kommissionen har något att dölja. Om ni stoppar detta transportstöd, slår ni sönder en viktig del av svensk regionalpolitik. Det är mycket, mycket allvarligt. Jag tycker att kommissionen bör betänka sitt sociala ansvar. Tänk på Vilvoorde!

Van Miert
Just det, tänk på Vilvoorde, för vi kan inte ge statligt stöd till Vilvoorde, inte ens investeringsstöd, käre vän.
Ni kan göra det, kommer ni hit för att undervisa mig om det? Vi har tillämpat reglerna på ett enhetligt sätt. Min närvaro här spelar ingen roll om ni än idag inte känner till spelreglerna, som har förklarats och åter förklarats. Dessa regler existerade innan Sverige blev medlem. Sverige har accepterat dem. Vad mig beträffar är jag skyldig att tillämpa dem på samma sätt, på ett enhetligt sätt, överallt.
Så om ni har kritik att framföra, vänd er till någon annan instans. Jag utför mitt arbete seriöst, vilket jag alltid har gjort, och följaktligen accepterar jag inte er kritik. Det är nödvändigt att det står klart.

Thors
Ni sade, herr kommissionär, att annat transportstöd inte är uteslutet i regionen. Jag hoppas att ni är medveten om att det finns en risk att taxfree-försäljningen upphör den 1 juli 1999, och att det då finns ett uppenbart behov av att stödja trafiken mellan Umeå i Sverige och Vasa i Finland. Har jag förstått kommissionären rätt, det vill säga att ni inte kommer att motsätta er ett allmänt stöd för transporter mellan Umeå och Vasa om taxfree-trafiken upphör den 1 juli 1999?

Van Miert
Jag bekräftar återigen att för andra aktiviteter, som inte hör till känsliga sektorer kan detta transportstöd fortsätta. Så det kommer inte på fråga. Det är bara för känsliga sektorer, som bilindustrin, där det finns speciella regler, där ett regelverk existerar sedan 1989, som detta inte är tillåtet. Detta kan inte komma som en överraskning eftersom det redan existerade och det förklarades att efter anslutningen kunde denna typ av stöd inte längre ges till aktiviteter som biltillverkning. Investeringar är en annan sak, men inget driftsstöd får ges.

Ordföranden
Eftersom den tid som avsatts för frågestunden med frågor till kommissionen förbrukats, kommer frågorna 49 till 87 att besvaras skriftligen .
Jag förklarar härmed frågestunden för avslutad.
Sammanträdet avbröts kl. 19.40 och återupptogs kl. 21.00.

Offentlig upphandling av tjänster, varor och arbeten - Vatten, energi, transport- och telekommunikationssektorerna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande dokument:
förslag till andrabehandlingsrekommendationen (A4-0158/97) från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0038/97-95/0079(COD)) antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 92/50/EEG, 93/36/EEG och 93/37/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av kontrakt vid offentlig upphandling av tjänster, varor samt bygg- och anläggningarbeten (Föredragande: Langen), -andrabehandlingsrekommendationen (A4-0159/97) från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0039/97-95/080(COD)) antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 93/38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna (Föredragande: Langen).
Langen
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag ser att det bara är några få som är här så här dags. Emellertid så är jag glad att jag får representera dessa båda riktlinjer som faktiskt redan länge diskuterats i de berörda utskotten i parlamentet och även i dialogen och i den kontroversiella diskussionen i kommissionen.
Vi överlägger här om två direktiv, nämligen det direktiv som sammanfattar direktivet om tjänster, varor och bygg- och anläggningsarbeten samt, för det andra, det s k sektorsdirektivet som behandlar flera områden - vatten, energi, transport och telekommunikationssektorerna. Det avtal som ligger till grund för anpassningen av detta direktiv är visserligen av något äldre datum. Det handlar här om WTO-avtalet som med parlamentets samtycke ratificerades av rådet i mars 1994 och som trädde i kraft den 1 januari 1996.
Vid den tidpunkten förpliktade sig de stater som undertecknade avtalet att öppna sina marknader för företag från tredje land. Sammanlagt beräknades den avtalade öppningen av marknaden till ca 350 miljoner ecu per år. På grund av de nu existerande bestämmelserna för den inre marknaden i Europa, har de upphandlande enheterna inom Europeiska unionen i samband med detta GATT/WTO-avtal för offentlig upphandling endast behövt överta ett begränsat antal ytterligare förpliktelser. Redan från början ställde sig följande fråga: hur skall vi, i synnerhet med tanke på det sk sektorsdirektivet, lyckas garantera ömsesidigheten?
Å ena sidan förelåg en förpliktelse för de europeiska upphandlarna att låta företag från tredje land medverka, men å den andra fanns även möjligheten för de europeiska företagen att erhålla order från tredje land. Denna balans var enligt vår åsikt inte garanterad i det första förslaget till direktiv, därför att kommissionen ville reglera ett i och för sig relativt enkelt sakförhållande långt utöver vad som är var nödvändigt. Detta faktum har lett till en relativt lång överläggning om denna fråga i parlamentet. Med tanke på direktivens betydelse inom ramen för en, rent generellt, mycket svår övergripande tematik som denna, har det till och med dröjt orimligt länge.
Att det lett och måste leda till denna debatt mellan kommissionen och parlamentet, beror på de orsaker som jag redan nämnt, nämligen att kommissionen ville reglera sådana sakförhållanden som inte omfattades av GATT-avtalet. Vi har kommit överens med kommissionär Monti, och jag skulle vilja särskilt tacka honom för hans samarbete och beredskap i den första fasen av diskussionen att i det stora hela ta över parlamentets argumentering. Vi har kommit överens om att kommissionen, även om den inte är i stånd att framlägga ett helt nytt förslag till direktiv dock i stor utsträckning tar hänsyn till parlamentets argument i sitt omarbetade förslag.
Detta har kommissionen respekterat. Vi kan därför idag, efter relativt långa överläggningar - överläggningar som pågått i litet mer än två år - i den andra behandlingen dryfta en gemensam ståndpunkt som nu utgör ett förnuftig grundval baserad på kommissionens omarbetade förslag. Det finns fortfarande en del tvistefrågor som jag skulle vilja hänvisa till och som även varit föremål för ändringsförslag inom Europeiska parlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor, men sedan de kontroversiella punkterna mildrats av kommissionen är dessa inte så graverande att parlamentet inte på det stora hela skulle kunna leva med den gemensamma ståndpunkten.
Detta som en inledande kommentar, innan jag talar om förslagen samt de skiftande prioriteringarna från de olika gruppernas synpunkt. Parlamentets viktigaste ärende har bland annat varit att se till att företagen inom Europeiska unionen inte utsätts för orättvis behandling i jämförelse med företagen från tredje stat. Den skärpning av reglerna för de europeiska företagen som inte gäller för företag i tredje land har vi avslagit därför att detta skulle leda till en snedvridning av konkurrensen på bekostnad av företagen i Europeiska unionen. Här, i sektorsdirektivet, ställer sig överhuvudtaget frågan om den tidigare balansen som i detta direktiv skulle skapas mellan offentliga uppdragsgivare å ena sidan och privata å den andra inom dessa fyra sektorer, om i dagsläget detta område - sedan vi liberaliserat diverse marknader, sedan de statliga företagen märkbart privatiseras, så exempelvis inom telekommunikationerna - huruvida alltså detta område överhuvudtaget fortfarande hör hemma i försörjningsdirektivet. Men detta är ett tema att diskutera i samband med debatten om Grönboken. Vad som kvarstår i form av kontroversiella debatter är i första hand den tekniska dialogen; frågan om företag rent generellt och i så fall på vilka villkor får inhämta tekniska råd beträffande komplicerade tekniska lösningar. från senare uppdragstagare.
Enligt vår övertygelse var kommissionens ursprungliga version inte lämplig då den skulle ha lett till ett missgynnande. Kommissionen har nu avlägsnat denna föreskrift från sitt förslag och ytterligare en gång hänvisat till den i sina överväganden i en form som visserligen är helt och hållet acceptabel men som i grund och botten inte längre har någon innehållsmässig styrka. Därför var jag, som föredragande, av den uppfattningen att man också skulle kunna helt stryka motiveringen i övervägandet - i det ena direktivet punkt 10 och i det andra punkt 13. Därmed skulle ingenting ändras i företagens rättsliga läge, i den praxis som visat sig beprövad.
I utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har man förhandlat om ett förslag från kollegan Tappin, som utgår från ett annat perspektiv, och här handlar det om frågan: kan man utesluta korruption genom en reglering av den tekniska dialogen? Jag är övertygad om att där måste det finnas andra åtgärder, som kanske domstolarnas sätt att handskas med rättsfrågorna i de stater som på ett effektivt sätt kan bekämpa korruption. Den tekniska dialogen är inte den rätta utgångspunkten, eftersom det där med säkerhet finns utvägar. Kollegan Tappin har också tillsammans med mig gjort ett försök att finna en lösning, som definitivt kan eftersträvas gemensamt inom ramen för en granskning av grönboken. Inom ramen för detta direktiv var vi av den åsikten att vi skulle inskränka oss till en minimallösning och lämna den tekniska dialogen som den är, utan varje ytterligare föreskrift, inklusive motiveringen för övervägandet.
Vid sidan av denna, den viktigaste av de omstridda kärnfrågorna, finns det en del skyldigheter som åläggs företagen enligt sektorsdirektivet då det gäller statistiska förpliktelser, anmälningsplikt och frågan om när och i vilken omfattning kandidater som inte själva fått uppdraget måste underrättas. För mig personligen spelar det vad gäller sektorsdirektivet en roll om vi genom regler som går utöver det " måste" som vi måste hålla oss till på grund av avtalen erbjuder utgångspunkter för klagomål inför WTO-panelen.
Därför har vi tillsammans med kollegorna från de andra grupperna kommit till den övertygelsen, herr kommissionär, att vi inte övertar kompromissförslaget från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i fråga om dess viktigaste punkt, nämligen en rapporteringsplikt inom ramen för infordran av anbud för de företag som lämnat teknisk rådgivning. Då det här är den andra behandlingen, måste varje ändringsförslag erhålla 314 röster. En del av de mindre betydande ändringsförslagen beträffande de statistiska skyldigheterna kommer säkert att erhålla de nödvändiga rösterna. Då det gäller kärnfrågorna, tror jag att vi sedan skall komma till resultatet att rådets gemensamma ståndpunkt kommer att godkännas här i parlamentet på basis av kommissionens senaste förslag.
I den bemärkelsen tror jag att vi efter en långvarig debatt funnit en vettig heltäckande lösning, och jag vill än en gång tacka kommissionär Monti personligen för att den till en början litet oflexibla inställningen hos hans tekniska tjänstemän till slut genom kommissionärens politiska framsynthet lett till en klok lösning. Ni har slagit in på denna väg trots att ni, till och med i kommissionen, förra året inte funnit någon majoritet för att ta tillbaka förslaget i sin helhet. Hjärtligt tack och jag hoppas att detta skall vara ett exempel på hur vi vid motstridiga uppfattningar dock kan komma fram till en vettig kompromiss!

Tappin
Herr ordförande. Jag vill tacka herr Langen för hans inledning.
Det finns mycket lite oenighet mellan socialistgruppen och PPE-gruppen. Vi har emellertid hamnat i ett olyckligt läge över de skillnader i åsikter som vi har, vilket visade sig i omröstningen i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om direktiv 92/50/EEG, 93/36/EEG och 93/38/EEG, där vi röstade för insyn, och direktiv 93/38/EEG, där vi röstade emot. Vi har försatt oss i en besvärlig situation. Som herr Langen sa, har jag försökt att tillsammans med honom nå en kompromiss. Jag har lagt fram ett ändringsförslag som jag hoppas kommer att uppnå detta och jag uppmanar våra kollegor i kammaren att stödja det här förslaget.
Orsaken till att jag lägger fram ändringsförslaget, är att kommissionens text, vid den första debatten om Langen-betänkandet, uppmanade till en bannlysning av teknisk dialog mellan en upphandlande enhet och någon som tänkte offerera för kontraktet vid ett senare tillfälle. Detta innebar att alla toppföretag var tvungna att utesluta sig själva från revideringsprocessen, om de ville lägga anbud. Detta skulle ha kvävt den tekniska utvecklingen och var en total motsats till bästa affärspraxis.
Vi har emellertid hela tiden varit medvetna om de problem, som kan uppstå när man tillåter dialog. Giorgos Katiforis belyste de dem väl, när han talade om att teknisk dialog används för att sätta upp omöjliga normer och att man inte kunde göra något åt det, eftersom allt tenderade att vara höljt i sekretess. Detta är problemen med korruption och orsaken till att vi behöver sätta upp säkerhetsanordningar.
Mitt ändringsförslag försöker att lösa problemen med snedvridning av konkurrensen och sekretess, samtidigt som den stöder principen om teknisk utveckling. Det är framlagt med hänvisning till både herr Langens betänkanden och redogörelser. I förslaget finns detaljer om råd som kan användas vid utarbetandet av specifikationer för en viss upphandling, det vill säga, det ställer effektivt upp parametrar för anbudsinfordran. Vi vill offentliggöra vem som har givit råd, inte själva rådet. Vem som helst kan ge råd och fortfarande lägga anbud på upphandlingen, så länge det givna rådet inte hindrar andra från att konkurrera rättvist. Den här ordalydelsen ligger så nära kommissionens text som möjligt för att säkerställa att man tillämpar samma tolkning av konkurrensbegränsning. Om det skulle vara möjligt att göra en juridisk bedömning av konkurrensbegränsningen innan - och man måste anta att det gick, eftersom det har varit en del av standarddirektiven i många år - borde det fortfarande vara möjligt nu, utan att lägga till något till de juridiska fällorna i de direktiven.
Jag betonar att den andra delen av mitt förslag till ändring förklarar att " upphandlande myndighet offentliggör, tillsammans med anbudsinfordran, namnen på de företag eller personer som har givit råd vid utarbetandet av specifikationerna" . Detta innebär inte att rådgivaren måste avslöja rådets natur, så den tekniska sekretessen kan upprätthållas - utan endast att man har givit råd. Detta borde bekämpa inslaget av sekretess. Offentliggörandet kommer att göras av den upphandlande myndigheten då den publicerar anbudsinfordran, så detta innebär inte någon extra byråkrati. Eftersom det är den upphandlande myndigheten som offentliggör, kommer detta inte att påverka internationell konkurrens och för övrigt har USA redan ett sådant krav på insyn, som anbudsgivare från EU måste uppfylla.
Upphandlingar uppgår till 11 % av EU: s BNP eller 720 miljoner ecu av EU-skattebetalarnas pengar. Efter första behandlingen av Langen-betänkandet anklagade Financial Times den 31 januari 1996 Europaparlamentet för att vara industrilobbyisternas knähund. Då bestred jag det. Nu måste jag tyvärr säga, att om mina kollegor röstar mot det här ändringsförslaget, som är konstruerat att uppnå ärlighet, öppenhet och insyn, kommer de att få svårt att förneka de anklagelserna den här gången. Jag uppmanar alla ledamöter av Europaparlamentet att stödja mitt ändringsförslag till båda betänkandena.

Porto
Herr ordförande! Jag börjar med att gratulera vår kollega Langen till hans betänkanden, som sätter problemet i sitt rätta fokus, och att uttrycka min gemensamma ståndpunkt vad gäller ändringsförslagen utan att man går utöver det nödvändiga antagandena om att de löften som infriats inom Världshandelsorganisationen måste hållas. På grund av sitt belopp, till ett värde inom Europeiska unionen på 720 miljarder ecu, nära 11, 5 % av den totala upphandlingen, som kan jämställas med hela BNI för Spanien, Belgien och Danmark tillsammans, motiverar den offentliga upphandlingen väl intresset och ingripandet hos de som ansvarar, varvid man inte kan godkänna att endast 2 % av kontrakten tidigare slutits med tredje land.
De resultat som uppnåtts är redan betydande med de direktiv som hittills antagits och trätt i kraft, medan antalet offentliga upphandlingar som offentliggjorts i " Europeiska gemenskapernas officiella tidning" gått upp från 12 000 år 1995 till 95 000 år 1997. Andelen upphandling av utländska företag har mer än fördubblats, där de offentliga organens upphandling övergått till att ske på fördelaktigare villkor, även om kvaliteten och priset på de tjänster som tillhandahålls våra medborgare på så sätt kan bli fördelaktigare från tredje land.
I samband med detta är det i sin tur önskvärt att utvidgningen av marknaden till att omfatta tredje land, så som det avtalades mellan de 22 länder som deltog i Marrakech-mötet, för vilket man nu måste göra det oumbärliga antagandet av gemenskapsdirektiven. Jag tror dock inte att det på något sätt är tillbörligt att man går utöver ett minimalistiskt ställningstagande fram tills dess man i tredje land kan se samma öppning av marknaderna och en identisk garanti i förhållandet till uppfyllandet av de fastställda reglerna.
Till och med i ett land som Amerikas förenta stater fortsätter fackindelningen av upphandlingen att vara större utan offentliggörande i en " officiell tidning" och trots dess stora geografiska område; och det finns ingen gemensam instans, som motsvarar vår kommission eller våra domstolar i Luxemburg, som enhetligt säkerställer att reglerna skall följas på de olika nivåerna: den nationella, statliga och lokala.
Med ståndpunkten att ha berättigade krav försvarar vi naturligtvis våra ekonomiska aktörers intressen. Men vi försvarar samtidigt medborgarnas intressen i tredje land, som kännbart kommer att kunna dra nytta av uppköp av europeiska varor och tjänster i många fall till mycket med fördelaktiga villkor i fråga om pris och kvalitet, så som man kan konstatera för närvarande med den världsomspännande framgången för vissa av unionens företag, trots de svårigheter som de måste ta sig igenom.

Giansily
Herr ordförande, under 1995/96 meddelade parlamentet om sina reservationer gällande bestämmelserna för dialogen om tekniska specifikationer samt ändringar av modeller för meddelande - det gällde bilagorna 12 till 15 i direktivet - eftersom parlamentet, liksom många experter, gjorde bedömningen att vissa aspekter av förslaget till direktiv skulle ha en allmän bromsande effekt på den tekniska utvecklingen och att det avsevärt skulle skada den europeiska industrins konkurrenskraft. Efter ett avvisande från parlamentet lade kommissionen i november 1996 fram ett förslag till ändring av direktiv 93/38.
När det gäller Langens två betänkanden är vår grupp i stort sett positiv till den ståndpunkt som försvaras av föredraganden. Vi för emellertid fram två reservationer inom ramen för den förestående omröstningen. När det gäller Langens andra betänkande kan vår grupp inte acceptera den nya ingress som föreslås av Tappin, om den antogs skulle den visa sig mycket riskfylld för de europeiska företagen. Publiceringen av förhandsinformation i fråga om en ny idé hos ett europeiskt företag, litet eller stort, som skulle vilja testa den inom ramen för en teknisk dialog med en nätverksindustri, kan inte vara acceptabel för detta företag. Det skulle leda till att dess konkurrenter förses med viktiga beståndsdelar och att det tekniska initiativet hämmas, på så sätt skulle nya idéer hos små och medelstora företag i Europa kunna övertas av konkurrenter, särskilt i tredje land. Nu är det så att varken Förenta staterna eller Japan planerar någon publicering och nätverksindustrierna där har en fri dialog med sina nationella leverantörer för att upprätta tekniska specifikationer.
Europaparlamentet bör inte, genom den ståndpunkt den kommer att anta, kompromettera den europeiska innovativa förmågan och spela tredje land i händerna, i synnerhet Förenta staterna, till nackdel för den europeiska industrin.
Ändringsförslagen 3, 4 och 5 från ekonomiska utskottet för slutligen in en åtskillnad mellan statsägda och privata företag. Det stämmer att de statsägda företagen är underställda en skyldighet eftersom de är de enda som berörs av avtalet WTO-GATT, däremot är det också så att fördragets artikel 222 uttryckligen föreskriver lika behandling, och den måste, anser vi, upprätthållas mellan statligt ägda och privata företag.

Monti
Herr ordförande, mina damer och herrar! Låt mig först, för kommissionens räkning och för egen del, tacka Langen för hans betänkande och hans i högsta grad berömvärda ansträngning för att förena de olika åsikterna. Som Europaparlamentet förmodligen redan har noterat, tar de ändrade förslag som presenteras av kommissionen och rådet i den gemensamma ståndpunkten, till stor del hänsyn till parlamentets krav. Jag skulle å min sida, herr Langen, vilja tacka er och Europaparlamentet för den anda av samarbete som har präglat denna fas av arbetet.
Men trots allt finns det fortfarande ett par skillnader mellan den gemensamma ståndpunkten och de föreslagna ändringarna: vissa ändringsförslag kan accepteras, medan andra ifrågasätter strukturen och skälen bakom gemenskapens regelverk och kan därför inte accepteras av kommissionen: andra förslag, slutligen, verkar vara alltför motstridiga för att kommissionen skall kunna stödja dem.
Kommissionen har konstant ansträngt sig för att göra gemenskapens regler om offentlig upphandling trovärdig och sammanhängande, oundgängliga krav för att de skall kunna förstås och tillämpas korrekt. Vi hoppas därför att Europaparlamentet i ljuset av de bakomliggande orsaker och tankegångar som ligger till grund för kommissionens åsikt, skall omarbeta vissa av ändringsförslagen.
Låt mig sammanfatta vad som är kommissionens åsikt om de olika ändringsförslagen. kommissionen accepterar ändringsförslaget nr 3 till de så kallade traditionella direktiven om arbeten, varor och tjänster, om att införa det tyska transportministeriet på förteckningen över centrala inköpsenheter. På samma sätt kan kommissionen tänka sig att godkänna ändringsförslag nr 2 till båda betänkandena med vilket Europaparlamentet genom att införa ett nytt stycke i ingressen slår fast syftet att främja de små och medelstora företagens möjligheter att delta på den ändrade marknaden för offentlig upphandling genom att se till så att de får tillgång till lämpligt utbildnings- och informationsmaterial. Man kan emellertid fråga sig om en ny beaktandemening som införs i ingressen till direktiven om offentlig upphandling och insvept i direktivens rättsliga förutsättningar är det lämpligaste och mest effektiva instrumentet för att uppnå det legitima mål som anges, ett mål som kommissionen har beskrivit i sin grönbok om offentlig upphandling, där diskussionsområden och konkreta förslag presenteras.
När det gäller den information som skall lämnas till företagen kan inte kommissionen acceptera ändringsförslagen 3 och 4 till direktiv nr 93/38 om " särskilda sektorer" , vilka innebär att endast upphandlande myndigheter skall ha skyldighet att lämna viktig information om bland annat de beslut som har fattats om upphandling av kontrakt och skälen till att ansökan eller anbudet har förkastats, fördelarna och egenskaperna hos den vinnande offerten etc.
Genom att anta direktivet om " särskilda sektorer" och utsträcka dess tillämpning, inte bara till upphandlande myndigheter, utan även till de upphandlande institutioner som, utan att vara offentliga myndigheter, agerar utifrån särskilda eller exklusiva rättigheter som de har fått av offentliga myndigheter, avser gemenskapens lagstiftare, dvs. rådet, i samarbete med Europaparlamentet, att behandla dessa båda typer av upphandlare lika och på så vis göra slut på en debatt som pågått i över trettio år. Genom att införa denna lika behandling, undvek lagstiftaren att det skulle uppstå, å ena sidan, diskriminering bland medlemsstaterna på grund av att denna sektor i vissa länder skulle skötas av offentliga institutioner och i andra av icke offentliga institutioner, men som arbetar på grundval av speciella eller exklusiva rättigheter, och, å andra sidan, diskriminering med åtföljande snedvridning av konkurrensförhållandena mellan olika sektorer som berörs av direktivet eller mellan företag som arbetar inom samma sektor.
De aktuella ändringsförslagen som, jag upprepar, rör grundläggande och verkligen inte sekundära föreskrifter, rubbar den balans som lagstiftaren eftersträvat och strider mot den jämställdhetsprincip som omfattas av direktiven.
Samma sak kan sägas om skyldigheten att lämna statistiska uppgifter till kommissionen, ämne för ändringsförslag nr 5 till direktivet " särskilda sektorer" .
Mer detaljerade, men samtidigt kortfattade, synpunkter rör frågan om den tekniska dialogen, där det finns två förslag till ändringar, till synes i motsatsställning till varandra: i ändringsförslag nr 1 föreslås att man tar bort beaktandemeningen i förslaget till direktiv om " särskilda sektorer" som pekar på att den tekniska dialogen inte får, i enlighet med gällande direktiv, förhindra konkurrensen. I ändringsförslag nr 6 till samma direktiv och i två mycket likartade varianter - ändringsförslagen nr 1 och 4 till de traditionella direktiven - föreslås i stället att man inför en ny beaktandemening som bestämmer gränserna för den tekniska dialogen och inför en öppenhetsregel som säkerligen inte skulle vara utan effekter, dvs skyldigheten att offentliggöra det kommersiella intresse som företagen som lämnar ett tekniskt utlåtande har i den aktuella offerten.
Det rör sig, som sagt, om ändringsförslag som inte harmoniserar med varandra, en bristande överensstämmelse som man inte kan förklara enbart med de odiskutabla skillnader som finns mellan direktiven eller mellan de reglerade sektorerna själva.
Låt mig påminna om att texten till kommissionens ursprungliga förslag var ganska lik den till den beaktandemening som nu föreslås av parlamentet, med undantag av regeln om publicering som inte fanns med i kommissionens text, där man begränsade sig till återge GPA: s motsvarande föreskrifter.
För att kunna ta hänsyn till de reservationer som Europaparlamentet gav uttryck för vad gäller den aktuella regelns stelhet, ändrade kommissionen den aktuella bestämmelsens formulering och innebörd och gjorde om den till en beaktandemening som inskränkte sig till att påminna om skyldigheten i det aktuella fallet härstammar direkt från det aktuella direktivet och fördraget och att det därför inte samtidigt krävdes en särskild lagstiftning.
Jag har här kort redogjort för hur vi har diskuterat när vi har behandlat den gemensamma ståndpunkten. Varför har jag då gjort detta? För att ytterligare stryka under att denna gemensamma ståndpunkt representerar en medelpunkt, lika långt belägen från de två ändringsförslagen från Europaparlamentet, ett slags föregripen och icke efterfrågad förlikning mellan de två förslagen. Dvs., om ni tillåter mig att säga det, in medio stat virtus.
Den lösning som föreslås i den gemensamma ståndpunkten har dessutom ytterligare en fördel: en enhetlig text, likadan för de fyra direktiven, som uppfyller principen om enhetlighet, vilken skillnaderna som existerar mellan de olika direktiven inte kan skada. Jag ber därför Europaparlamentet att acceptera kommissionens och rådets förslag vad gäller den tekniska dialogen, för balansens och enhetlighetens skull.
Tillåt mig göra ett sista påpekande: inom gemenskapen, och här syftar jag på den oro som jag tyckte mig märka i Portos inlägg, skapar GPA rättigheter till förmån för varu- och tjänsteleverantörer som bestämts i tredje länder som är anslutna till avtalet - Kanada, Sydkorea, Förenta Staterna, Israel, Japan, Norge och Schweiz - rättigheter som endast har sin upprinnelse i GPA och inte i direktiven om offentlig upphandling. Direktiven ger därför inte företagen i tredje land några som helst nya rättigheter, eller berövar dem de rättigheter som de redan besitter genom GPA.
Å andra sidan rör direktiven om offentlig upphandling uteslutande relationerna mellan upphandlande myndigheter och företag inom Europeiska unionen. Dessa relationer påverkas naturligtvis inte av GPA. Man hävdar att vissa av de tredje länder som undertecknat GPA inte kan garantera att avtalet skall tillämpas i sin helhet och på ett korrekt sätt. Kanada tänker till exempel inte uppfylla kravet att låta sina decentraliserade myndigheter omfattas av avtalet, medan Förenta Staterna, å sin sida, skall ha beslutat att inte ändra sin lagstiftning. Dessa brister, i de fall de bekräftas av undersökningar och förfrågningar, skall bemötas med de skyddsmekanismer som ingår i just GPA och som står till Världshandelsorganisationens förfogande och inte som ett led i proceduren för ändring av direktiven som, som jag har hävdat tidigare, inte reglerar relationerna mellan gemenskapen och tredje land.
Låt mig avsluta, herr ordförande, efter det att vi har talat så mycket om den tekniska dialogen, med att ännu en gång uttrycka min uppskattning med Langen, Tappin och alla deras kolleger för kvaliteten i den många gånger svåra politiska samarbetsdialog som vi har fört i denna fråga.

Langen
Herr kommissionär, får jag göra ytterligare två anmärkningar till våra förslag rörande sektorsdirektivet; skyldigheten att föra statistik, skyldigheten att meddela den anbudsgivare som inte antogs respektive som lyckades och iakttagandet av tidsfrister som endast gäller de offentliga upphandlarna. Vi har antagit detta förslag i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik med stor majoritet, därför att vi är övertygade om att detta är den del som omfattas av GPA-avtalet - avtalet om offentlig upphandling. Den artificiella balansen som skapas genom sektorsdirektivet är för länge sedan föråldrad, såväl genom de faktiska beslut som fattats av kommissionen och parlamentet som genom utvecklingen i Europa, och vi skall nu bara inskränka oss till den del som är att reglera utan att, som ni befarar, balansen råkar i olag.
Jag tror inte att detta kan vara så allvarligt och riktar därför än en gång en bön till kommissionen att den, när vi i morgon skall fatta beslut, åter tänker igenom sitt ställningstagande inför nästa runda.
Den andra frågan är den tekniska dialogen. Ni har rätt. Parlamentet har i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i fråga om det allmänna direktivet beslutat annorlunda - varje gång med knapp majoritet - än i fråga om sektorsdirektivet. Förslaget från kollega Tappin var ett försök att finna en medelväg mellan dessa båda motstridiga positioner. I morgon kommer vi att få veta om det finns en majoritet för den ena av dessa båda vägar. Men det är klart att båda ställningstagandena inte samtidigt kan erhålla majoritet eftersom de ömsesidigt utesluter varandra. Såtillvida har ni med rätta hänvisat till att föreliggande förslag inte är enhetliga. Men så är resultatet av meningsbildningen i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, och i morgon kommer vi att få ett positivt resultat.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Hinder för rörlighet över gränserna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0148/97) av Todini för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om kommissionens grönbok " Grundutbildning - vidareutbildning - forskning: Hinder för rörlighet över gränserna" (KOM(96)0462 - C4-0580/96).

Todini
 Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det betänkande som jag har äran att presentera innehåller det budskap som vi vill framföra till konferensen som från och med i morgon äger rum i Maastricht om just det ämne som vi diskuterar här i kväll. Konferensen kommer att dra sina slutsatser på grundval av reaktionerna från de olika medlemsstaterna och deras nationella samordnare som utsetts för just detta tillfälle, från institutionerna och från alla andra parter som är berörda. Vårt budskap består framför allt av ett totalt stöd till initiativet från kommissionen som, det måste sägas, har gjort ett utmärkt analysarbete, som föreslår nya handlingsvägar och som har lämnat verkligt konkreta och uppmuntrande förslag på hur man kan eliminera de hinder som finns för studenters, lärares, forskares, volontärers och arbetares rörlighet.
Vårt utskott - utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media - understryker betydelsen av rörlighet för att kunna bygga ett äkta medborgarnas Europa. Ett av de allra bästa alternativ som finns när det gäller att anpassa ungdomarna till den europeiska arbetsmarknaden, är att ge dem en reell möjlighet att delta i olika utbildningsprogram inom Europeiska unionen. Vi insisterar därför på att de socioekonomiska hindren för rörligheten skall minskas, så att dessa gemenskapsprogram inte längre är riktade till en speciell elit - vilket tyvärr är fallet idag - utan att de verkligen blir tillgängliga även och framför allt för dem som ännu inte har inlett högre studier.
Vi känner alla till gemenskapsprogrammens framgångar, som till exempel programmen Sokrates och Leonardo. Vi vet bland annat att det svåraste hindret att överkomma i framtiden kommer att bli bristen på ekonomiska resurser - inte bara i framtiden eftersom det är ett reellt och aktuellt hinder - otillräckliga resurser på grund av ökad efterfrågan - vilket vi hoppas på - framför allt eftersom vissa medlemsstater inte vill tillåta att gemenskapens budget ökar under de kommande åren. Gemenskapsprogrammen har väckt stort intresse och hopp hos många ungdomar och rådet kommer eventuellt att löpa risken att göra dem besvikna genom att inte ge dem resurser att konkretisera sina förhoppningar.
Vi stöder handlingsprogrammet " Europeisk volontärtjänst för ungdomar" som bland annat vår kollega Nicole Fontaine kommer att försvara med stor entusiasm inför kammaren. Även i detta fall kommer det säkert att krävas vissa garantier för att ge alla deltagare rättsligt skydd i fråga om rätten till uppehälle, samt social och skattemässig säkerhet.
Vi begär dessutom en förenkling av rutinerna för dessa program och procedurerna för att presentera projekt samt en snabbare utbetalning från fonderna med tanke på att, förutom problemet med de knappa resurserna, det finns problem med själva utbetalningen av fondmedlen.
En ytterligare punkt som vårt utskott understryker kraftigt är behovet av att göra framsteg när det gäller systemet för ömsesidigt erkännande av examina, yrkesutbildningsbevis och lärlingsutbildningar. Vi stöder kommissionens rekommendationer och uppmuntran vad gäller att skapa ett gemensamt europeiskt utrymme för yrkesutbildningar och att förenkla det så kallade " systemet för överföring av delkurser i undervisningen" , inspirerat av systemet som tillkommit just inom ramen för Sokratesprogrammet och som därför redan är utprovat.
Det har verkligen gjorts få framsteg vad gäller yrkesutbildningarnas jämförbarhet, vad gäller utvärdering och erkännande av utbildningar och kompetens som erhållits inom ramen för grundutbildningen eller den vidareutbildning som erbjuds på företagen. Vi skulle därför vilja att man gjorde allt för att fortsätta på den inslagna vägen med ömsesidigt erkännande av modulerna i den grundläggande yrkesutbildningen och inom lärlingssystemet, och eventuellt också, framför allt också, genom klara och precisa konventioner som erkänns av samtliga medlemsstater.
När det gäller stipendier, vill vi uppmana medlemsstaterna att motverka systemet med territoriell anknytning av stipendierna och att istället garantera möjligheten för ungdomar som bestämt sig för att genomföra en del av sin utbildning i en annan medlemsstat att göra detta. Och, åter igen, jag vill framför allt framhålla nödvändigheten av att förbättra spridandet av information som rör gemenskapens program till förmån för ungdomar. Jag anser att denna typ av information bör decentraliseras, på lokal och regional nivå, via strukturer liknande bibliotekens eller kvartersföreningarnas.
Jag skulle vilja veta kommissionens åsikt om det förslag som vi anför under punkt 36, där vi ber att man skall bilda en samordningskommitté för att kunna utveckla förslagen i mitt betänkande, så som angavs vid rådets möte i maj 1996.
Låt mig slutligen säga att det verkar återstå sex ändringsförslag som skall behandlas vid omröstningen som äger rum i morgon. Av dessa sex ändringsförslag vill jag acceptera förslag nr 1 från Dupuis och Dell'Alba för ARE-gruppen, eftersom det ur en allmän, men tillräckligt viktig synpunkt, lyfter fram problemet med den språkliga kommunikationen, och ändringsförslag nr 6 från Monfils i den liberala gruppen, eftersom jag anser att det ändringsförslaget ligger fullkomligt i linje med själva betänkandet.

Hermange
Herr ordförande, först vill jag varmt gratulera Luisa Todini till hennes utmärkta arbete om grönboken.
Jag beklagar också att det här betänkandet tas upp såpass sent på kvällen, vilket visar hur liten betydelse man tillmäter människornas Europa, men i alla fall, vissa av oss är särskilt engagerade i det och jag gläder mig åt kommissionens initiativ och kommissionär Cressons vilja att föra Europa närmare medborgarna.
Grönboken gör en riktig analys av den nuvarande situationen och svårigheterna som uppstår för den som vill röra sig fritt, men den föreslår handlingsvägar som jag tycker alltjämt verkar alltför abstrakta och långt borta. Det är därför jag verkligen stöder föredragandens förslag att upprätta en bindande tidsplan och en samordningskommitté för att denna handlingsväg verkligen skall konkretiseras i åtgärder som snabbt kan tillämpas.
Som föredragande av yttrande för utskottet för sysselsättning och socialfrågor kommer jag framför allt att presentera rörlighetens sociala och mänskliga aspekter. Många brister kvarstår fortfarande på det här området. Det är orimligt att studenterna som flyttar inom Europa inte täcks av ett samordnat socialförsäkringssystem. Det är av den anledningen som vi föreslår att fördelarna i förordning 1408/71 om gästarbetares socialförsäkring utsträcks till att gälla studenter som är anslutna till ett specifikt nationellt system.
Hur skall man på samma sätt kunna begripa att en arbetslös som försöker lyckas i ett annat europeiskt land förlorar sin ersättning efter tre månader? Vi begär alltså omedelbart att bestämmelserna ses över för att garantera en ersättning utöver tre månader för arbetslösa som flyttar inom Europa för att söka ett arbete eller utbilda sig.
Ett omfattande europeiskt program för yrkesutbildning är slutligen absolut nödvändigt för att möjliggöra rörligheten för lärlingar och praktikanter, såväl som erkännandet av deras status samt uppmuntrande av företag, i synnerhet små och medelstora företag som tar emot dem.
Detta, herr ordförande, är tre konkreta förslag som borde göra det möjligt för oss att utveckla det mänskliga Europa, det sociala Europa - det Europa som medborgarna är särskilt engagerade i.

Heinisch
Herr ordförande, herr kommissionär, främjandet av rörlighet över gränserna är ett av de grundläggande målsättningarna för det utbildnings- och forskningspolitiska samarbetet i Europeiska unionen. Möjligheten att absolvera betydande delar av utbildningen i en annan medlemsstat är en av de viktigaste och för den enskilde unionsmedborgaren intressantaste aspekten på friheten att själv välja var man vill vara inom unionen. Den europeiska integrationen och medborgarnas Europa, friheten att välja och den internationella konkurrensförmågan förutsätter att rörligheten i stor utsträckning kan förverkligas.
Dessutom utgör förmedlandet av europakompetens i allt tilltagande grad ett viktigt kriterium för yrkesutbildningens, grundutbildningens och forskningens kvalitet och attraktivitet. Förmedlingen av europakvalifikationer, språkkompetens, kunskap om de olika politiska, rättsliga, sociala och ekonomiska systemen i Europa, förståelsen för de europeiska grannländernas levnadssätt skall ännu mera främjas och byggas ut. Det behövs en tydligare orientering i de nationella systemen i fråga om den europeiska utvecklingen utan att ingripa i frågor rörande subsidiariteten.
Det finns emellertid tyvärr fortfarande administrativa och politiska hinder av alla de slag som regelbundet tar sig uttryck såväl i kulturutskottets som i framställningsutskottets arbete. Framställningarna tydliggör att det finns ett stigande antal unionsmedborgare som önskar förverkliga sin rätt till fri rörlighet av en eller annan orsak. Tyvärr stöter fortfarande många av dem på stora hinder. Jag hälsar därför med tillfredsställelse Europeiska kommissionens initiativ att genom grönboken ge impuls till en brett upplagd diskussion på nationell och europeisk nivå om hur hindren för rörligheten skall övervinnas.
Som ni nog förstår kan jag inte här gå in på alla olika punkter och skulle endast vilja välja ut några få. Vi har under de senaste månaderna utförligt diskuterat förfarandet för godkännande av diplom och kompetensbevis, och jag tror att mycket glädjande redan tilldragit sig på detta område. Trots detta visar de talrika framställningarna att det just här finns behov av åtgärder och förbättringar. Den bristande flexibiliteten då det gäller godkännandet av yrkesexamina utgör enligt mina erfarenheter det på långt när viktigaste rörlighetshindret. Jag instämmer därför med föredraganden att medlemsstaterna måste ingripa för att förbättra möjligheten att jämföra yrkesutbildningarna genom en större öppenhet i fråga om betydelse och utbildningsinnehåll.
Jag har också med intresse noterat initiativet att skapa en europeisk lärlingsstatus. Jag tror att detta initiativ, rätt utformat skulle kunna utgöra ett steg vidare i våra bemödanden att understödja en praktik- och behovsnära yrkesutbildning.
De enskilda funderingarna från kommissionen kräver visserligen fortfarande förtydligande och diskussion. Grönboken innehåller inga närmare uppgifter varken om begreppet lärling eller om innehållet i avsedd lärlingsstatus. Lärlingarnas rättsliga ställning måste gestaltas på så sätt att lärlingstiden utgör ett attraktivt alternativ till högskoleutbildningen och främjas som sådan. Det skall betonas att en sådan status måste ha främjandet av rörligheten som främsta mål och att lärlingsbegreppet måste ta hänsyn till nivån på den fullt kvalificerade duala utbildningen i alla medlemsstaterna, som exempelvis i Tyskland och Österrike.
Detta system med en näringslivsnära utbildning får under inga omständigheter äventyras genom en europeisk reglering. Därutöver får medlemsstaternas egenansvar då det gäller organisationen av innehållet i deras utbildningsväsen inte inskränkas genom en sådan status. Det föreslagna rörlighetsprogrammet för lärlingar är i princip att rekommendera, särskilt som därmed olikheterna i betydelsen mellan rörlighetsåtgärder på högskoleområdet och inom den icke-akademiska yrkesutbildningen kan förminskas.
Förutsättningen för ett sådant program vore visserligen att det respekterar de bestående ramvillkoren för yrkesutbildningen i medlemsstaterna. Jag välkomnar dessutom ansatsen att skapa en gemensam europeisk praktikantstatus. Samma förutsättningar för rörlighet bör stå öppna för praktikanter som för andra medborgare i unionen. Jag är visserligen av den uppfattningen att begreppet praktikant inte får uppfattas i alltför strikt bemärkelse i detta sammanhang så att också de medborgare som kanske inte är praktikanter i klassisk mening beviljas tillgång till dessa program. Detta anser jag utomordentligt viktigt, i synnerhet med tanke på nödvändigheten av ett levnadsanpassat inlärande, och jag är mycket glad över att mitt ändringsförslag i den riktningen antagits i kulturutskottet.
Jag vill ta upp ytterligare en fråga som i denna informationstidsålder enligt min mening borde vara oskiljaktigt förknippad med diskussionen om rörlighet, nämligen utnyttjandet av de moderna informationsteknologierna. Dessa tillåter även i de fall där fysisk rörlighet inte är möjlig en ny virtuell form av rörlighet. Inlärande och användning av informationsteknologin borde därför främjas redan tidigt och intensivt, helst redan som barn.
Avslutningsvis vill jag säga att jag röstar ja till såväl kommissionens förslag som Todinis betänkande. Jag tackar alla berörda parter för deras utmärkta arbete.

Evans
Herr ordförande, först av allt vill jag framföra mina gratulationer till föredraganden för hennes betänkande. Som hon säger i sin motivering, är det här den sortens grönbok som borde publiceras oftare. Det är verkligen en uppfattning som jag instämmer med. Enligt min mening har Europeiska unionen och Europeiska gemenskapen dessförinnan alldeles för länge varit koncentrerade på pengar och affärer. Den öppna marknaden har endast varit öppen för varor och kapital. Det här betänkandet kommer, när det har genomförts och fungerar, att gå långt, hoppas jag, när det gäller att öppna upp Europa för fler människor i Europeiska unionen, i synnerhet då för ungdomar.
Det innehåller, liksom föredraganden har angivit, en lång rad positiva förslag. Jag skulle vilja rikta uppmärksamheten mot något som jag tycker är särskilt viktigt: att mana till stöd för personer med barn för att göra det möjligt för dem att ta till vara de möjligheter, som utbildning i andra länder innebär, behovet av att utöka berättigandet till arbetslöshetsstöd - återigen mycket viktigt för de mest behövande, nödvändigheten att medlemsstater inte gör åtskillnad mellan utbildning vid en inrättning i det egna landet och dem i andra länder, hela frågan om socialt skydd, och kanske det viktigaste: uppmaningen i punkt 29 om mycket större vikt på den europeiska dimensionen beträffande utbildning, som skall fastslå att vi presenterar språkinlärning i ett mycket tidigare läge än vad som är fallet i mitt eget land.
De av oss med bakgrund i utbildning är absolut övertygade om att utbildning är nyckeln till att övervinna okunskap, och i sin tur att tackla verkliga problem med rasism och nationalism, som kommer att bli ett mycket allvarligt problem för Europeiska unionen om de lämnas okontrollerade.
Jag är inte säker på om det här betänkandet skulle ha hjälpt en grupp ungdomar från min valkrets i London som skulle ha besökt parlamentet här i morgon. Fastän alla i gruppen var studenter och vederbörligen registrerade vid College of Northwest London i Wembley, nekades några resevisum till Frankrike och därför har hela gruppen varit tvungen att ställa in sitt besök vid parlamentet. Jag undersöker exakt varför det här hände, men jag hoppas att, om det här betänkandet inte skulle täcka det som hände, denna beklagliga situation kan rättas till på något annat sätt.
Min grupp kommer att opponera mot ändringsförslag 2 till 5. Historien har visat att ansträngningar att undertrycka språk väcker förakt. Jag anser att ansträngningar att införa språk likaså skulle skapa förbittring. Jag tror inte att esperanto är svaret. Om det var svaret torde frågan ha varit synnerligen egendomlig från början. Jag anser att vi bör tänka på att stödja stora språk och i synnerhet sådana som är mindre använda och historiskt traditionella. Tillägg nr 1, täcks emellertid av punkt 29, som jag har hänvisat till.
Emellertid visar det här betänkandet det fortsatta behovet av fler ekonomiska investeringar i undervisning och utbildning. Det är genomgående i betänkandet. Jag och min grupp kommer att rekommendera att detta utmärkta betänkande godkänns. Ännu en gång lyckönskningar till föredraganden.

Vaz da Silva
Herr ordförande! Möjligheten att röra sig fritt är ett grundläggande villkor för effektiviseringen av det europeiska projektet. Europas medborgare bör kunna få välja sin bostadsort, sin arbetsplats och sin utbildning, inte bara efter personlig preferens utan också för att utöka sina möjligheter till studier och arbete. Å andra sidan är det bara genom utbyte av kunskaper och erfarenheter mellan organisationer i små och stora, rika och fattiga länder i nord och syd i centrum av gemenskapen och i dess randområden som man väver den egentliga europeiska andan.
De som i dag är isolerade företeelser och pilotprogram för utbyte av ungdomar, studenter eller lärlingar, forskare eller docenter, bör bli praxis inom det europeiska området. Med den eventuella integrationen av Schengenområdet i gemenskapsrätten, just nu allt närmare till att förverkligas, så har vi endast den fria rörligheten av personer och varor som kännetecknar det egentliga gränslösa europeiska området.
För ett land som Portugal är förvärv av erfarenhet vid centrer, laboratorier, universitet och utländska företag, liksom mottagandet av våra medborgare i andra länder och den dynamisering som det representerar är en grundläggande del av vårt lands europaintegration.
Om integrationen och sammanhållningen är grundläggande målsättningar inom Unionen, är den fria rörligheten dess privilegierade instrument. Det finns tre grupper som den fria rörligheten berör med särskild skärpa: Ungdomarna; studenter, stipendiater eller frivilliga; forskare och universitetsstipendiater; och de arbetslösa. Vilka problem har då dessa medborgargrupper? De tampas med svårigheten att få sina betyg erkända, men socialförsäkringsproblem, med skattetekniska problem och, last but not least , problemen att lära sig språk.
Dessa svårigheter är alla sedan länge kända, men det finns ingen lösning i sikte. Varför? Därför att det fattas politisk vilja i medlemsstaterna. Inget kan rättfärdiga ett förlängande av de absurda situationer som den som gäller för de frivilligarbetande ungdomar som måste betala skatt på sitt uppehållsstipendium, eller de forskare som måste avstå från ett projekt på grund av beskattningen, eller de arbetslösa som söker arbete och tvingas resa hem efter tre månader och många, många fler situationer...
Av olika anledningar tog parlamentet upp de hinder för rörligheten som finns ur olika vinklar. Nu senast röstade vi förutom på det utmärkta betänkande som ledamot Todini gjort om grönboken om utbildning, vidareutbildning och forskning, inom Kulturutskottet på Fontaine-betänkandet om erkännandet av betyg inom högskolan. Men utan en verklig bestämd politisk vilja hos medlemsstaterna att tillsammans undanröja svårigheterna, kommer kommissionens och parlamentets arbetsdokument inte att bli något av. Nya generationer kommer inte att låta bli att avkräva oss ansvaret för detta.

Ryynänen
Herr ordförande, herr kommissionär, kommissionens grönbok, liksom också Todinis betänkande analyserar mycket väl hindren för internationell rörlighet och utmaningarna för utbildningen och forskningen. Nu har vi tillräckligt med undersökningar och fakta om situationen. De föreslagna åtgärderna måste nu äntligen genomföras inom ramen för en given tidtabell och med hjälp av en koordinerande kommitté från medlemsstaterna. Det finns ännu många brister som bör rättas till.
En förstahands uppgift är att skapa en klar och tillräckligt omfattande juridisk status för praktikanter och volontärer. För alla som deltar i utbildning och program måste man garantera en social trygghet, eller med andra ord, måste man genomföra en samordning av systemen i detta avseende. Vårdnad om barn och deltidsarbete borde inte få utgöra hinder för deltagande. Viktigt är det också att främja möjligheterna för sådana som är i lärlingsutbildning att få delta i internationellt utbyte. Ansökningsförfarandet måste förenklas och utbetalningarna påskyndas. Det är också nödvändigt att effektivisera informationen. De unga måste oberoende av bostadsort garanteras jämlika möjligheter att få information och komma med i EU: s utbildningsprogram. Detta förutsätter regionalisering av informationen och att man upprättar ett täckande servicenät.
Den viktigaste frågan, som måste rättas till, är emellertid budgeten för utbildningsprogrammen. Alla andra åtgärder kan inte ens sammantagna åstadkomma så mycket om programmens finansiering inte ökas för att bättre motsvara de uppställda målen. Nu skapar programmen besvikelser för många, eftersom till exempel budgeten för Sokrates för närvarande är helt otillräcklig när man jämför den med antalet ansökningar och med den stödnivå som behövs. Den sociala bakgrunden och förmögenheten borde inte få vara avgörande för deltagandet i programmen.
Europeiska unionens utbildnings- och utbytesprogram är utmärkta instrument för att bygga ömsesidigt förståelse, tolerans och därigenom trygghet. Därför borde medlemsländerna vara öppna för sig för att utveckla dem också genom de budgetbeslut rådet tar. Undanröjandet av hindren för utbildning och forskarutbyte är något som alla tjänar på.

Ripa de Meana
Herr ordförande! Vi delar bedömningen av kommissionens grönbok i Todinis utmärkta betänkande, framför allt när det gäller kommissionens förslag att skapa ett europeiskt område för kvalifikationer. Todini hade kanske i sitt förslag till betänkande kunnat vara ännu tydligare i sin kritik av kommissionens otillräckliga åtgärder när det gäller att göra yrkeskvalifikationer jämförbara, som ligger som grund för alla idéer om rörlighet. Det rör sig här om en utmaning som gäller ett ökande antal ungdomar: se bara på det stora antalet studenter som utnyttjar Erasmusprogrammet för att komplettera sina studier i en annan medlemsstat under de senaste åren, så förstår man att den vilja till rörlighet, denna vilja att verkligen vara europeiska medborgare, förtjänar särskild uppmärksamhet från medlemsstaternas och våra europeiska institutioners sida.
Vi håller med föredraganden när hon riktar uppmärksamheten mot utbildning och rörlighet för de ungdomar som kommer från mindre gynnade omständigheter, de som inte siktar på en högre utbildning, äldre, handikappade och de med barn. Vi måste emellertid konstatera att det kvarstår vissa administrativa och politiska problem av olika slag, vilket arbetet i utskottet för framställningar visat.
Låt mig ta som exempel de personer som studerar främmande språk vid universiteten i medlemsstaterna, och framför allt i Italien. Begäran från föredraganden om att genomföra en jämförande undersökning om arbetsvillkoren för denna kategori, för att kunna eliminera eventuell diskriminering och garantera en effektiv rörlighet, verkar vara brådskande och av den största betydelse.

Leperre-Verrier
Herr ordförande, grönboken som föreslås av kommissionen är en viktig beståndsdel i utarbetandet av en europeisk utbildningspolitik, så som den definieras av fördragets artikel 126. Jag skulle också vilja gratulera föredraganden, Todini, till hennes utmärkta arbete.
Det utgör en mycket bra sammanfattning av de hinder som ovillkorligen måste övervinnas om vi vill utveckla rörligheten för studenter, lärare och forskare. Vi har så ofta kritiserat dessa hinder att jag ibland frågar mig om vi en dag kommer att bli hörda, för det är alltid samma svårigheter som kvarstår.
Kommissionen tar upp nio viktiga problem. För min del anser jag tre av dem vara särskilt angelägna. Jag underskattar alls inte problemen med status och social trygghet för personer som flyttar, men jag skulle vilja återkomma till problemet med ungdomar som är missgynnade eller som inte har några kvalifikationer. Jag anser att rörligheten också måste gälla dem och att man måste finna medel för att göra dem delaktiga i alla europeiska program som rör utbildning och ungdom.
Det stämmer att problemet med kvalifikationer är en viktig fråga och att man ovillkorligen måste ge lärlingar en europeisk status. I det avseendet verkar modellen för gesälltid vara ett exempel att ta efter. För övrigt är det viktigt, oberoende av mekanismen för erkännande av utbildningar, att främja utvecklingen av gemensamma utbildningsmodeller. Vid en tidpunkt då Europeiska unionen öppnar sig åt andra håll är det slutligen viktigt att förse rörligheten med nya gränser. Länderna i Central- och Östeuropa, som kandiderar för medlemskap, kommer att knytas till programmen Sokrates, Ungdom för Europa och Leonardo. Detta öppnar för många andra samarbetsområden.
Samtidigt, ärade kolleger, bortom alla goda intentioner är det emellertid nödvändigt att betona de blygsamma budgetära medel som vi förfogar över. Nu är det så att det finns nära 120 miljoner ungdomar under 18 år i Europeiska unionen, knappt en miljon av dem kommer att kunna dra fördel av något av dessa program. Tyvärr måste vi också ta dessa omständigheter i beaktande.

Elchlepp
Jag tackar er fru Todini för ert väl motiverade yttrande. Då det gäller rörlighet över gränserna handlar det verkligen om en existentiell fråga för det fortsatta uppbyggandet av ett förenat Europa som ju till sist lever av förståelsen och samförståndet mellan dess medborgare och - vad arbete och utbildning anbelangar - alltmer av unga människors beredskap till rörlighet. Främjandet av rörligheten är nämligen också sysselsättningspolitik. Detta måste erkännas i högre grad och gäller inte bara för Europas gränsregioner.
Det är verkligen anmärkningsvärt att idag vara tvungen att fastslå att trafiken av varor och kapital i Europa ofta sker på ett problemlösare sätt än människornas rörlighet. Jag ser även på detta område en risk, som redan inträtt, att genom en ensidig fördelning av utbytesmöjligheterna, exempelvis för ungdomar i yrkesutbildningen, de orättvisor i utbildningsväsendet återupplivas som vi i Europa under de senaste årtiondena reducerat en bra bit och detta just via europaaktiviteterna. Vi får idag uppleva att mindre än en procent av de ungdomar som befinner sig i yrkesutbildning utanför högskolorna deltar i utbytesprogram eller, vilket redan antytts, studerande ungdom faktiskt utesluts därifrån därför att storleken på Erasmusstipendierna endast motsvarar en bättre fickpeng eller för att stipendierna i vissa länder inte får tas med utomlands.
Vi är visst för den europeiska arbetsmarknaden, men vi ger inte de arbetslösa en chans att förbättra sina förmedlingsmöjligheter genom språklig vidareutbildning i grannlandet. Vi behöver verkligen europeiska regler för det fria valet och frångående av territorialprincipen.
Det är också synnerligen irriterande att - frånsett dessa rättsliga hinder - det fortfarande härskar ett hemligt motstånd mot den fria rörligheten hos många förvaltningsorgan i Europa. Lika irriterande är det när studenter, vilket nyligen hände, trakasseras och måste vänta på sina uppehållstillstånd, eller nät ett ömsesidigt erkännande av avlagda examina antingen fördröjs eller av egoistiska utestängningsskäl helt enkelt förvägras då det gäller tillträde till de reglementerade yrkena i europeiska stater. Jag hoppas att vi här skall komma vidare och åstadkomma förbättringar.
Men jag hoppas också att medlemsstaterna själva utformar sina utbildningssystem på ett mer Europarelaterat sätt och inte förlitar sig för mycket på kommissionens aktiviteter vid europeiseringen av utbildningsvägarna. Härtill räknas framför allt en bättre utbildning i främmande språk.
Slutligen har jag en enträgen bön om att mera pengar skall ställas till förfogande för utbytesprogram i EUbudgeten . På denna punkt saknar jag konkreta utsagor i grönboken. Frågan är: förblir det som vi främjar i form av utbyten ett pilotprojekt eller skall det en dag bli ett reglerat erbjudande i större bredd? Man måste bara tänka sig följande: idag, för att uttrycka sig så drastiskt, läggs mindre pengar ut på Sokrates än på främjandet av tobaksodlingen i Europa.
Jag skulle också kunna tänka mig att strukturfonderna i ett sysselsättningspolitiskt perspektiv i framtiden kommer att tas i anspråk för utbytesprogram, för att i möjligaste mån ge en rättvis chans till alla de skolungdomar, ungdomar i utbildningen och studerande som inte kan räkna på föräldrahjälp vid vistelser utomlands för utbildning. För detta ändamål borde stödmedlen i utbildningsprogrammen höjas i nivå med behovet.
Last but not least, var snälla och tänk på vi måste förbättra informationen om rörlighetsstöd i Europa avsevärt och bygga upp en väsentligt bättre förmedlarstruktur direkt på platsen, särskilt i företagen. Trots att programmen överskrids, detta är en riktig anmärkning, är programmen helt okända för många människor i Europa.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande, att undanröja hindren för människors fria rörlighet är ett av de grundläggande målen för skapandet av Europa, som redan har beslutats i Romfördraget. Det finns emellertid så många hinder för den fria rörligheten, att jag måste fråga om det över huvud taget finns en fri rörlighet? Studerande, forskare och lärare, som inom ramen för utbytesprogram vill åka till ett annat EU-land för praktik, tas inte alltid emot. Å andra sidan finns det alltid inte sådana som vill åka till alla länder.
Språkstudier måste ovillkorligen understödjas. Tanken på att betona studier av mindre förekommande språk är viktig, eftersom detta bland annat främjar utbyte som riktar sig till alla länder. I mellanstadieutbildningen är det emellertid omöjligt att uppnå en utmärkt nivå i två främmande språk. Man måste till exempel ta hänsyn till individuella skillnader och olika utbildningsmöjligheter.
Enligt min mening bör man försöka lösa problemen rörande beskattning och den sociala tryggheten på ett hållbart sätt. Speciellt när det gäller direkt beskattning av forskare är beskattningspraxis helt olika i olika länder, och kan leda till situationer där en hög skattenivå direkt hindrar rörligheten till ett visst land. Det är knappast heller så att indragningen av arbetslöshetsersättningen till den som deltar i en utbildning i ett annat europeiskt land under mer än tre månader ökar intresset att söka sig utomlands.
För ögonblicket kan vi inte alls tala om giltighet för eller erkännande av examens- och utbildningsbevis. Jag hoppas därför att kommissionen vidtar verkliga åtgärder för att rätta till situationen. I alla länder erkänns inte heller volontärarbete som mycket nära anknyter till dessa utbytesprogram.
Dessutom undrar jag om budgetmedlen är tillräckliga? Utbytesprogrammen som ständigt växer och väcker ett allt större intresse förmår inte täcka deltagarnas omkostnader. Detta skapar social ojämlikhet. Alla studerande har då inte möjligheter att delta i en verksamhet som utvecklar internationalismen. Jag skulle gärna vilja se de baltiska länderna inom ramen för utbytesprogrammen, vilket också talar för en ökning av anslaget. Eftersom det mänskliga kapitalet är en stor resurs för den europeiska gemenskapen, måste man göra allt som går att göra för att öka ett effektivt utnyttjande av denna resurs.

Dupuis
Herr ordförande! Låt mig först av allt gratulera föredraganden, Todini. Jag tycker att detta är ett bra betänkande, som tar upp mycket viktiga problem, vilka har diskuterats här i kväll: kvalifikationer, examensbevis, främmande språk. Men jag tror att det finns ett enormt, förträngt problem, som föredraganden har försökt släta över genom att ta upp ett av de inlämnade ändringsförslagen, men jag tror inte att detta kommer att räcka.
Detta förträngda problem gäller den språkliga kommunikationen. I en europeisk union som idag har 15 medlemsstater och 11 olika språk och som i morgon kommer att ha 25 medlemmar och 20 språk tror jag inte man kan fortsätta att lotsas att det inte finns ett språkproblem när det gäller kommunikationen. Och ändå står vi varje dag i detta parlament inför översättningsproblem - som till exempel denna eftermiddag, när det engelska båset har " flugit i luften" . Vi ingår i den minoritet, som utgör mindre än 1 % av Europeiska unionen, som talar ett andra språk och som har förmågan att förstå ytterligare ett, men detta är en liten, sluten värld som inte inser att för 99 % av befolkningen i unionen är språkproblemen av fundamental betydelse när man skall byta land eller resa utomlands, när man turistar eller söker arbete och i andra situationer.
Jag tror med andra ord att vi inte längre kan blunda för detta problem, utan bör inse att vi måste erbjuda samtliga medborgare, och inte bara den procentandel som har möjlighet att åka till Oxford eller Harvard för att studera ett främmande språk, möjligheten att ha ett eget språk att kommunicera med. Det rör sig om ett tabu som måste krossas. Jag säger " tabu" därför att idén om ett neutralt språk för kommunikation leder tankarna till esperanto, en gammal uppfinning som inte brukar få så goda recensioner, men som ändå förmodligen är det enda sättet, för en union som omfattar 25 medlemmar och där det talas 20 olika språk, att ge alla, och därmed också dem som är mindre lyckligt lottade, de som inte har resurserna att resa till USA eller något av de bättre utländska universiteten, en möjlighet att kommunicera med övriga medborgare i Europeiska unionen.

Monti
 Tack, herr ordförande! Vi är glada över den vikt som Europaparlamentet fäster vid grönboken och jag skulle vilja tacka de olika utskotten för deras bidrag, framför allt föredragandena - Todini, Desama, Hermange och Heinisch. Under behandlingens gång har det framkommit ett stort antal reaktioner och bidrag, vilket kommer att göra det möjligt för kommissionen att bättre definiera den aktuella frågan och de olika handlingsalternativ som utarbetats i grönboken.
Denna process sker samtidigt med konferensen som invigs i morgon i Maastricht och som kommer att spela en nyckelroll när det gäller att utvärdera de resultat som hittills har uppnåtts. Låt mig än en gång understryka betydelsen av den fria rörligheten för personer, framför allt när det gäller den del av befolkningen som ännu inte har fått tillräcklig uppmärksamhet i detta sammanhang: ungdomar i utbildning, lärarna, de arbetslösa som är under vidareutbildning, forskare. Låt mig dessutom säga, när det gäller frågan om den fria rörligheten för personer, hur mycket jag instämmer i det som har sagts av olika parlamentsledamöter, dvs. att idag har den fria rörligheten för kapital, varor och tjänster kommit mycket längre. Jag kan försäkra att, framför allt när det gäller det område som vi diskuterar här i kväll, är kommissionär Cresson, och hela kommissionen tillsammans med henne - detta kan jag intyga i min egenskap av kommissionär med ansvar för den inre marknaden - inriktade på att fylla igen detta tomrum. Den handlingsplan för den inre marknaden som kommissionen kommer att föreslå det Europeiska rådet i Amsterdam, lägger stor tonvikt vid den fria rörligheten för personer och initiativet när det gäller kommunikationer som stöds av Europaparlamentet, " Citizens First" , syftar till att öka medvetenheten om de möjligheter till rörlighet, som redan idag existerar.
När det gäller Europaparlamentets bidrag, vill jag framför allt stryka under det som Todini säger i sitt utmärkta betänkande, där hon, mycket klokt, koncentrerar sig på grönbokens konkreta och operativa sida. Detta är en reaktion som jag för kommissionens räkning kan applådera och som är ett troget eko av det levande intresse som grönboken har väckt inom den Europeiska unionen.
Fyra huvudteman styr kommissionens åtgärder: för det första, förbättra tillgången på information. På initiativ av Elchlepp pekar parlamentet på nödvändigheten av att förbättra spridningen av den information som rör möjligheterna som erbjuds av gemenskapens olika program för ungdomar som vill tillbringa en del av sin utbildning utomlands. Parlamentet föreslår därför att man skapar mellanliggande strukturer på lokal och regional nivå för att upprätta ett så stort antal kontaktpunkter som möjligt för så många personer som möjligt. I detta sammanhang innehåller betänkandet från Veil-gruppen om den fria rörligheten för personer en serie förslag som gäller Euresnätet, som kommissionen i sin huvudsak delar och bland vilka förekommer ett förslag om att upprätta förbindelser mellan nätet och andra gemenskapsinitiativ och -program.
I avsikt att utnyttja de strukturer som redan finns, snarare än att skapa nya, föreslår kommissionen att man tittar på vilka instrument som kan tillämpas för att förbättra samordningen mellan de nät som redan är i funktion. Ett bättre utnyttjande av modern teknik skulle göra näten ännu mer lättillgängliga för allmänheten.
Det andra målet: minska de språkliga hindren. Kommissionen gläder sig åt att detta mål - som kommissionen redan stött i vitboken " Att undervisa och lära - Mot kunskapssamhället" - i huvudsak bedöms positivt av parlamentet. Vi noterar invändningarna från Hermange om målet att behärska två av gemenskapens språk förutom modersmålet. Vi noterar också med intresse stödet för idén, som redan framförts i samband med de debatter som hållits om innehållet i vitboken, om att tillägna sig passiva kunskaper i ett tredje av gemenskapens språk.
Vi måste emellertid inte glömma att i enlighet med de nuvarande formuleringarna i artikel 126 och 127 är kommissionens handlingsmöjligheter när det gäller det språkliga området begränsat till gemenskapens program för utbildning och yrkespraktik, Sokrates och Leonardo. De åtgärder som vidtagits inom ramen för dessa program är emellertid under alla omständigheter av stort intresse. När det gäller den tidiga språkinlärningen i skolan, vilket också nämns av Todini, utvecklas till exempel just nu ett femtontal europeiska pilotprojekt inom ramen för Sokratesprogrammet.
Det tredje målet: utarbetandet av regler för dem som tänker röra sig över gränserna. Detta gäller forskare och lärlingar. När det gäller forskare uppmuntrar Desama i sitt yttrande kommissionen att skyndsamt underställa parlamentet förslag på föreskrifter som kan eliminera de hinder som beskrivs i grönboken, och kommissionen har för avsikt att gå vidare med förslagen i Desamas yttrande. På grundval av information som kommissionen är i färd med att samla in hos forskare, skatteexperter och experter på social trygghet kommer kommissionen att utarbeta ett dokument som är avsett att publiceras för allmänheten.
När det gäller lärlingar begär man i betänkandet på initiativ av Heinisch att gemenskapen skall anta en gemensam definition och gemensamma regler vad gäller deras ställning, samt ett särskilt program för att underlätta lärlingarnas rörlighet. Vi håller för närvarande på med att undersöka olika mekanismer som kan definiera de optimala förhållandena för ett utbyte av lärlingar på europeisk nivå och de mekanismer som kan skapa fortsättningarna för deras rörlighet på europeisk nivå.
Tillgången till gemenskapens program, slutligen, det fjärde målet. Betänkandet understryker nödvändigheten av att lyfta fram kraven på lika förutsättningar och en social jämvikt när det gäller möjligheten att få tillgång till Sokrates- och Leonardoprogrammen, och att också göra en betydande omvärdering av avsättningarna till dessa program. I sammanhanget föreslås på liknande sätt att man samlar de nationella bidragen och gemenskapen bidrag. I detta avseende ställer sig kommissionen helt på parlamentets sida.
Vi hoppas att parlamentets stöd i framtiden för att förverkliga framtida förslag inte kommer att saknas och att det kommer att vara fruktbart. Den fullödiga betänkandet från Europaparlamentet ger oss hopp om ett nära samarbete i detta avseende.
Todini nämnde punkt nr 36. När det gäller denna punkt, som avser samordningskommittén, kan kommissionen instämma i idén att det behövs någon form av arrangemang för att underlätta en viss grad av samordning och uppföljning, en kontroll av den praktiska uppföljningen av de handlingslinjer som anges i grönboken. Kommissionen kommer att noga tänka igenom vad som skulle kunna vara det bästa sättet att förverkliga en sådan verksamhet, som under alla omständigheter Europaparlamentet kommer att ta full del av.
Oavsett detta, när det gäller den typ av kommitté som föreslås av parlamentet, så kan kommissionen ännu inte avge något definitivt omdöme. Det är lätt att inse, hopas jag, att det är en svår uppgift att uttala sig i frågan innan vi vet om den föreslagna samordningskommittén är förenlig med gällande praxis och principerna i Unionsfördraget.
Låt mig avslutningsvis säga att kommissionen kommer att presentera en detaljerad analys av grönboken under det luxemburgska ordförandeskapet, åtföljd av en serie förslag om hur tankarna i grönboken skall kunna förverkligas. I enlighet med vad som för övrigt har föreslagits av parlamentet, så kommer detta förslag till förverkligande av grönboken att ske i enlighet med ett visst tidsschema, och det kan vara överflödigt att påpeka att parlamentet - som jag ännu en gång vill tacka för dess mycket viktiga bidrag - kommer att regelbundet informeras av de kommande etapperna i arbetet.

Todini
Herr ordförande! Låt mig först tacka mina kolleger och framför allt kommissionären för att de så snabbt har insett vad som är de viktigaste inslagen i betänkandet. När det gäller samordningskommittén avvaktar vi alltså besked i frågan om vad som kan göras konkret.
Låt mig också ta tillfället i akt nu när kommissionären är närvarande för att säga att det är sant att vi alla gratulerar kommissionen till att ha publicerat en så extremt konkret grönbok. Däremot vill jag inte berömma det faktum att arbetet som utförs i de olika gemenskapsinstitutionerna många gånger inte är samordnat. Ett konkret exempel är att imorgon inleds konferensen i Maastricht om just det här ämnet. Idag diskuterar vi betänkandet om rörlighet, i morgon är det omröstning och det är med andra ord svårt för konferensen i Maastricht att verkligen ta med Europaparlamentets arbete i räkningen.
Om grönboken, med tanke på de långa och tekniska behandlingstider som ni så väl känner till herr kommissionär, hade tilldelats utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media något tidigare, så hade vi kanske inte hamnat i denna tidsnöd. Kanske hade vi kunnat avsluta arbetet och diskussionerna lite tidigare och Maastrichtkonferensen - som alltså öppnar i morgon - hade verkligen kunnat ta hänsyn till parlamentets arbete.
Under alla omständigheter tänker vi se till att slutdokumentet är färdigt i morgon, före kl. 14.00 om möjligt, i hopp om att Europaparlamentets arbete, avsikter och förslag skall kunna tas med i beräkningen på lämpligt vis.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 22.28)

