Situationen i Tibet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om situationen i Tibet.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Herr talman! Jag ser att EU:s spanska ordförandeskap nu lämnar sammanträdeslokalen, så jag vill uttrycka min stora besvikelse över att varken det spanska ordförandeskapet eller den höga representanten kommer att vara närvarande för denna diskussion och över att deras platser kommer att stå tomma.
Det är vanhedrande mot Europaparlamentet, som är den enda av EU:s institutioner som väljs av Europas invånare, och det skapar ett dåligt exempel, särskilt nu när Lissabonfördraget är i kraft.
Får jag be er att framföra till dem som kommer att vara frånvarande att föredragningslistan för plenarsammanträdet beslutas av parlamentet, inte av rådet eller av EU:s spanska ordförandeskap, och att minst en av dem borde ha varit här i dag.
Talmannen
Jag underrättades om att det spanska ordförandeskapet redan tidigare, för en månad sedan, meddelat att man inte kan stanna längre och djupt beklagar det.
Maroš Šefčovič
Herr talman! Jag vill tacka parlamentet för att man tagit upp denna fråga till debatt i dag, för jag anser att den är värd att diskutera och jag tycker att vi inledningsvis bör konstatera att våra förbindelser med Kina - som vi ser som mycket betydelsefulla och strategiska - har gjort oerhört stora framsteg under de senaste åren. Ett så starkt strategiskt partnerskap innebär att vi kan ta upp alla frågor, även de känsligaste - och det gör vi verkligen också.
Vi har byggt upp ett imponerande ramverk för kontakter på hög nivå där vi regelbundet tar upp de globala utmaningar som våra medborgare står inför, utan att bortse från de frågor där vi kanske har olika uppfattningar - och Tibet är otvivelaktigt en av dem.
Det är uppenbart att vi fortfarande har meningsskiljaktigheter med Kina om Tibet. Vi är mycket bekymrade över människorättssituationen i Tibet, för det faktum att Tibet i stor utsträckning förblivit stängt för internationella medier, diplomater och humanitära organisationer och även över avsaknaden av framsteg i samtalen mellan företrädarna för Dalai Lama och de kinesiska myndigheterna.
EU:s ståndpunkt lämnar inget utrymme för feltolkning. Jag vill därför betona att EU respekterar Kinas suveränitet och territoriella integritet, inklusive Tibet. Vi respekterar politiken för ett enat Kina.
Vi har emellertid alltid stött fredlig försoning genom dialog mellan de kinesiska myndigheterna och företrädarna för Dalai Lama. Denna dialog måste vara konstruktiv och konkret och omfatta alla centrala frågor, t.ex. bevarandet av Tibets unika kultur, religion och traditioner och behovet av att åstadkomma ett system med meningsfull autonomi för Tibet inom ramen för den kinesiska författningen.
Dialogen bör också gälla alla tibetaners deltagande i beslutsfattandet. För EU är Tibet en människorättsfråga. Vi har konsekvent framfört detta budskap till våra kinesiska motparter och lyssnat noga på deras synpunkter, och vi gör allt vi kan för att förstå deras hållning i en anda av ömsesidig respekt.
Men mänskliga rättigheter är universella, och situationen i Tibet är en legitim angelägenhet för det internationella samfundet, något som vi regelbundet påpekar för våra kinesiska samtalspartner.
I dialogen mellan Kina och Tibet har den tibetanska sidan nyligen lagt fram ett uppdaterat memorandum om verklig autonomi för Tibet i framtiden. Vi välkomnar att den tibetanska sidan har upprepat att man är fast besluten att inte söka separation eller självständighet.
Det gläder oss också att Dalai Lama står fast vid sin ståndpunkt om en medelväg och om dialog som det enda sättet att nå en ömsesidigt godtagbar och varaktig lösning.
EU välkomnar att båda parter fortsätter att hålla samtal, även om vi beklagar avsaknaden av resultat och drivkraft.
Avslutningsvis vill jag vädja till företrädarna för de två sidorna att fortsätta och stärka dialogen i en öppen anda och i syfte att nå en hållbar lösning i Tibet. Från vår sida kan jag garantera EU:s helhjärtade stöd för en sådan process.
Laima Liucija Andrikienė
Herr talman! Den nionde rundan i samtalen mellan Kina och Tibet gav inga konkreta resultat och har inte förbättrat situationen för gemene man i Tibet. Vi beklagar att EU inte gjorde något uttalande innan samtalen avslutades och hoppas att det kommer ett uttalande om bedömningen av resultaten av samtalen. Europaparlamentet skulle vilja veta på vilket sätt rådet skulle kunna bidra till att få till stånd en ömsesidigt godtagbar lösning av Tibetfrågan och säkra grundläggande mänskliga rättigheter och verklig autonomi för det tibetanska folket.
Som andra punkt vill jag erinra er om att Europaparlamentet insisterar på vikten av att Europeiska kommissionen stöder projekt för utveckling och det civila samhället till förmån för den tibetanska befolkningen i Tibet och för tibetanska flyktingar i exil - i Indien, Nepal och Bhutan - på ekonomiska och sociala områden som hälsa och nutrition, uppehälle och utbildning, tillgång till arbete, jämställdhetsfrågor, miljö och förnyelse av bostäder. När det gäller det sista innehåller den tibetanska förnyelseplanen för flyktingbostäder, som upprättats av den centrala tibetanska förvaltningen i Dharamsala, en redogörelse för behoven hos den tibetanska befolkningsgruppen i exil; denna plan skulle kunna beaktas och stödjas av Europeiska kommissionen.
Slutligen träffade president Barack Obama nyligen Dalai Lama i Vita huset. Vi ser fram emot att få se Catherine Ashton bjuda in Dalai Lama och träffa honom i Bryssel. Det skulle innebära en möjlighet att börja samordna de nationella ståndpunkterna i fråga om Tibet och komma fram till en enhetlig och tydlig ståndpunkt och policy från EU:s sida i den här frågan. Utnämning av en särskild EU-samordnare för Tibet, som nämns i EU:s budget, skulle kunna vara till hjälp när det gäller att fastställa en gemensam EU-ståndpunkt och EU-strategi i fråga om Tibet.
María Muñiz De Urquiza
Herr talman! Det har nu gått två år sedan resningen i Tibet, och vi hoppas att demonstrationerna med anledning av detta inte ska leda till att det våld, de gripanden och de dödsfall som ägde rum för två år sedan upprepas.
Det är under alla omständigheter mycket tveksamt om det är lämpligt att hålla denna debatt just nu, eftersom parlamentet har framfört sin ståndpunkt i fråga om Kina vid ett antal tillfällen de senaste månaderna och, framför allt, eftersom Kina är en viktig internationell aktör vars förbindelser med EU sträcker sig mycket längre än till Tibetfrågan. Trots att frågan om mänskliga rättigheter är mycket viktig, framför parlamentet sin ståndpunkt bara om Tibet och inte om mänskliga rättigheter. I denna debatt är vår ståndpunkt, den socialdemokratiska ståndpunkten, under alla omständigheter mycket tydlig: vi intar exakt samma hållning som EU. Med andra ord försvarar vi mänskliga rättigheter och även dialog, möten och överenskommelser. I det avseendet stöder vi helt och gläder oss mycket åt återupptagandet av förhandlingarna mellan de kinesiska myndigheterna och de tibetanska företrädarna, och vi förespråkar en ömsesidigt godtagbar lösning som baseras på respekt för minoriteternas religiösa och kulturella rättigheter inom ramen för den enade staten Kinas territoriella integritet.
Jag beklagar djupt att kommissionens vice ordförande och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik inte är här, för det är hon som är ordförande för utrikesrådet och borde delta i debatter om utrikespolitik.
Vidare är det djupt orättvist att säga att det är fel av det spanska ordförandeskapet att inte närvara under denna debatt, för det spanska ordförandeskapet är outtröttligt. Diego López Garridos närvaro här i kammaren för att diskutera alla frågor är nästan övermänsklig.
Vi har skaffat oss en hög representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik som har företräde framför ministrarnas ståndpunkter i utrikespolitiska frågor, och det är hon som borde debattera de här frågorna med parlamentet.
Niccolò Rinaldi
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det tycks stå klart att Kina inte har för avsikt att förhandla eller inleda en dialog om Tibet.
Kinas medverkan i den internationella handeln, OS och tidigare förändringar av ledarskapet i Peking har inte lett till några egentliga förändringar av politiken. Under tiden fortsätter kampen mellan David och Goliat, framför allt genom att Kina ändrar den demografiska balansen i Tibet, vilket är mycket bekymmersamt, och vid behov även använder militärt förtryck, som för två år sedan.
Nu håller framför allt den tibetanska kulturen och andligheten på att försvinna, något som enligt vår mening är en del av mänsklighetens arv. Det är uppenbart att Kinas kommunistparti vet mycket litet om andlighet och kulturell identitet. I det avseendet måste vi, om vi accepterar vad som kan beskrivas som ett kulturellt folkmord i Tibet, vara beredda att acceptera många fler händelser av det slaget i framtiden.
Vi får inte ge upp. Vad vi först och främst vill be kineserna om är att acceptera den tibetanska kulturen för vad den är. I och med godtagandet av Hongkongs särskilda karaktär är de ett land med två system och borde därför kunna godta att vara ett land med tre system. Kina har tillräckligt breda axlar för att kunna göra det.
Vi uppmanar EU:s institutioner, från Catherine Ashton till rådet, att inte svika de EU-medborgare som på många sätt visat sitt engagemang för den tibetanska saken. Vi stöder också, i likhet med Laima Liucija Andrikienė, inrättandet av en samordnare för Tibet.
Detta är en kamp för frihet som därmed gäller vår kontinents identitet. När det gäller huruvida vapenembargot mot Kina ska förnyas eller inte anser jag att vi bör ta hänsyn även till den här frågan.
Heidi Hautala
(FI) Herr talman! Även jag vill skarpt fördöma det spanska ordförandeskapet för att man lämnade kammaren. De lyssnade inte ens till vad Laima Liucija Andrikiensade. Hon bad rådet att ha modet att närvara under denna debatt och redogöra för sin syn på Tibetfrågan.
Ni tog fel, herr talman: ni sade att Spanien uppgett att de kunde vara här fram till kl. 18.50. Det stämmer inte. De hade från början sagt att de måste lämna oss kl. 17.00, men de kunde uppenbarligen stanna nästan två timmar längre när medborgarinitiativet diskuterades.
Detta får inte upprepas. Jag utgår från att kommissionen, vars vice ordförande är Catherine Ashton, menar allvar och kommer att göra vad man just sade att man skulle göra. Våra förbindelser med Kina är nämligen så viktiga att vi också måste kunna diskutera svåra frågor som den om Tibet.
Jag anser att det nu är rätta tiden att förnya EU:s stöd för Tibet. Vi måste göra något åt det faktum att nio förhandlingsrundor mellan Kina och den tibetanska exilregeringen inte gett något resultat, och här håller jag helt med Niccolò Rinaldi. Kina tycks inte vilja ha ut någonting av samtalen utan vill bara fortsätta kränka Tibets kulturella, religiösa och språkliga rättigheter. Vi kan inte acceptera ett kulturellt folkmord av det slaget.
För en månad sedan reste jag till Dharamsala och träffade Dalai Lama. Jag talade med honom i en timme strax innan han reste till Förenta staterna för att träffa president Barack Obama. Jag blev övertygad om att jag måste föreslå i parlamentet att vi skulle diskutera situationen i Tibet.
Dalai Lama är en stillsam, fredlig person, och det är helt fel av Kina att ständigt hävda att han är en farlig separatist och att han orsakade den oro och de upplopp vi bevittnade i Tibet för två år sedan. Dalai Lama har tvärtom sagt att kinesiska företrädare är välkomna att granska dokument i hans exilregerings arkiv för att själva försäkra sig om att han inte manat till våld. Ändå fortsätter man att hävda detta.
Jag uppmanar EU att fördöma dessa påståenden och ta upp saken med Kina. Om EU inte har modet att försvara Tibet är det inte många andra som kommer att göra det. Vi kan ta ett blad ur president Obamas bok: han hade modet att ta emot Dalai Lama. Enligt min mening vore det en helt normal gest om unionens höga representant också gjorde något liknande, såsom föreslagits här.
Vi måste hålla denna fråga vid liv i Europaparlamentet. Det har också nämnts här att vi behöver en särskild representant för Tibet. Vi har alla möjliga särskilda representanter. Varför skulle vi inte kunna ha en särskild representant för Tibet? Det finns ju till och med pengar för det i årets budget. Det är helt oacceptabelt att rådet lämnar denna debatt. Rådet är fegt och har inte modet att ta itu med detta problem, som handlar om att försvara mänskliga rättigheter.
Charles Tannock
Herr talman! Framtiden för Tibets folk och deras anmärkningsvärda buddhistiska kultur är fortfarande det som mest upptar tankarna hos dem av oss här i kammaren som tror på mänskliga rättigheter.
Sedan Kinas kommunistiska styrkor invaderade Tibet för 61 år sedan har tibetanernas unika livsstil utsatts för ett systematiskt förtryck. Massinvandringen av hankineser och höghöjdsjärnvägens ankomst till Lhasa har ytterligare befäst Pekings grepp om Tibet.
Under tiden fortsätter Dalai Lama, från sin exil i Indien, sin fredliga kampanj för att uppmärksamma situationen för sitt folk. Uiguriska jihadister har också utnyttjat den senaste tidens oro i Tibet för att underblåsa sitt eget våld mot den kinesiska regeringen.
Tibet bör ges största möjliga autonomi, och vi vet att det är möjligt under mantrat ”ett land, två system”, som gäller inte bara Hongkong utan även Macao, så varför inte Tibet?
Peking kommer utan tvivel att avvisa parlamentets farhågor som ett omotiverat ingrepp i deras inre angelägenheter, men en ny och mer avslappnad hållning gentemot Tibet från Kinas sida skulle mycket väl kunna vara gynnsam för Kinas inre säkerhet och för omvärldens bild av Kina.
Jag vill också ansluta mig till dem som i dag djupt beklagar att vi inte har någon företrädare för rådet eller det spanska ordförandeskapet här, och att den höga representanten för utrikes frågor inte är närvarande.
Oreste Rossi
Herr talman, mina damer och herrar! Jag blev skakad av kommissionsledamot Maroš Šefčovičs ord nyss, när han sade att vi respekterar Kinas territoriella integritet. Det betyder att kommissionen erkänner Kinas rätt att ockupera Tibet, och det är mycket allvarligt.
Medan hoten mot det tibetanska folket fortsätter har Dalai Lama, i 2008 års memorandum och i de noter som i år fogats till det, bekräftat sitt åtagande att inte söka separation och självständighet för Tibet utan faktisk autonomi för det tibetanska folket inom ramen för Kinas författning - en ömsesidigt fördelaktig kompromisspolitik grundad på medkänsla och icke-våld som syftar till att bevara Tibets kultur.
Det tibetanska folket förväntar sig gensvar från den kinesiska regeringen, t.ex. samtal med Dalai Lamas företrädare och samtycke till begäran från FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter om att sända en delegation för att avslöja den kärva verkligheten.
Europaparlamentet bör också lyssna till den tibetanska befolkningsgruppen. Genom att stärka de nationella synergierna skulle man kunna försöka upprätta ett europeiskt samordningsnätverk för det tibetanska folket, som utan beslutsamma insatser från det internationella samfundets sida riskerar att utplånas.
Edward McMillan-Scott
(EN) Fru talman! Tibet är ett vackert land och dess folk är fromma, tålmodiga och förtryckta - antagligen är det det folk i regionen som utsätts för det värsta förtrycket från Kina. Jag anser att kvällens debatt har visat ett anmärkningsvärt samförstånd i parlamentet om exempelvis EU:s utnämning av en särskild samordnare för Tibet.
Händelserna tvingar oss att fatta vissa beslut här i parlamentet. Den här veckan har Google övergett Kina. Vi har de ständiga problemen med mänskliga rättigheter i Kina och den kristna människorättsadvokaten Gao Zhishengs försvinnande.
Allt detta visar att vi måste uppmärksamma Kina, och Tibet, och jag vill påpeka, nu när världsutställningen i Shanghai invigs i maj, att alla som gör affärer i Kina bör ta hänsyn till FN:s Global Compact-initiativ, som omkring 4 000 företag har anslutit sig till.
Till sist kan jag bara säga att jag anser att parlamentet bör utse en föredragande för Tibet, om inte EU utser en särskild samordnare.
Filip Kaczmarek
(PL) Fru talman! Frågan om Tibet och tibetanerna förblir tyvärr ett stort problem. Situationen är inte så allvarlig som för två år sedan, när årsdagen av den tibetanska resningen åtföljdes av brutal förföljelse, mord och tortyr. Men vi kan inte säga att situationen är gynnsam. För några dagar sedan greps skolbarn för att de försökt fira årsdagen av resningen i Gansu och Kanlho. Tibetaner är förbjudna att göra något för att rädda sin egen kultur, identitet och religion.
De kinesiska myndigheterna säger att Dalai Lama är en privatperson. Det påminner mig om de polska kommunisternas ansträngningar när de för 25 år sedan sade samma sak om Lech Wałęsa. Jag hoppas att tibetanernas kamp kommer att sluta med samma framgång som polackerna nådde, och att sanningen kommer att segra även den här gången. I dag inleds det 21:a mötet med den tibetanska arbetsgruppen för förhandlingar mellan Kina och Tibet i Dharamsala. Det är en institution som verkar under beskydd av den tibetanska exilregeringen i syfte att bidra till dialogen.
Enligt min mening borde även EU göra något för att se till att dialogen är äkta. Vi beklagar oss ibland över att det inte finns mycket vi kan göra, men i det här fallet kan vi vidta konkreta åtgärder, vilket redan nämnts i dag. Det är därför rådets frånvaro är så betydelsefull - våra vädjanden riktar sig till rådet, som utser särskilda samordnare. Även jag ställer mig bakom denna vädjan, för det handlar om ett önskemål som framförts många gånger i Europaparlamentets resolutioner om Tibet - önskemålet om en särskild samordnare, som har ett verkligt inflytande över dialogen mellan tibetaner och kineser.
En sak till: jag förstår inte hur det kan komma sig att Kina 2014 ska stå värd för ännu ett OS - den här gången är det ungdoms-OS - fast vi misslyckas med att få Kina att göra framsteg när det gäller mänskliga rättigheter. Det är verkligen sorgligt.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru talman! Jag är övertygad om att vår bild av de tibetanska processerna är förenklad. Området genomgår en moderniseringsprocess samtidigt som den kritik som har framförts är berättigad. Det är tydligt att den enda hållbara lösningen är självständighet, i själva verket en utvidgad, faktisk självständighet. Som jag påpekade i Peking under vårt besök, när Europaparlamentets delegation var där, kan denna självständighet i analogi med ”ett land, två sociala system-principen” utvecklas i enlighet med ”ett land, två religiösa system”.
Det räcker inte med att uttrycka kritik. Kina är öppet för en dialog och berett att ta emot en officiell företrädare för EU, vare sig det är Romano Prodi, Benita Ferrero-Waldner eller Margot Wallström, som medlare mellan Dalai Lama och den kinesiska regeringen. Det skulle vara bra om kommissionen, Catherine Ashton och rådet tänkte igenom detta. Samtidigt talar vi om kinesiska förbindelser, men känner mina kolleger i parlamentet till att Europeiska rådet aldrig har tagit upp förbindelserna mellan EU och Kina på dagordningen? De har heller aldrig diskuterats i rådet för yttre förbindelser. Om vi ska lyckas räcker det alltså inte att bara uttrycka kritik i Tibetfrågan. Vi behöver också en inledning och en medling.
Ryszard Czarnecki
(PL) Fru talman! Jag beklagar verkligen att vi har denna viktiga och nödvändiga debatt i Catherine Ashtons betydelsefulla frånvaro - eller ska jag säga oviktiga frånvaro. Hon om någon borde vara här i dag och inte bara delta i teatraliska uppträden som hon gjorde i går när hon talade till ledamöterna i sex utskott om sina planer avseende EU:s utrikestjänst. Tibet är trots allt också en viktig utmaning. Vi kan vara ense eller oense om Tibet, men Catherine Ashton borde faktiskt vara här.
Jag tycker att detta visar att EU vill två sina händer eftersom det är lättare då många medlemsstater, vars företrädare är ledamöter av detta parlament, i själva verket föredrar att göra affärer med Kina, och det inte skulle vara lämpligt för dem att yttra sig om landet. Catherine Ashton är som Pontius Pilatus som tvådde sina händer. Detta är pinsamt.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Vi har nyligen gång på gång hört talas om allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Tibet - det gäller tortyr, godtyckliga arresteringar och kvarhållande i häkte utan rättegång.
När firandet av det kinesiska styrets 50-årsdag i Tibet används för att hylla det s.k. befriandet av den himalayanska regionen blir det lite för mycket! Detta visar återigen att historien skrivs av segrarna och att det alltid finns en stor uppfinningsrikedom när det gäller att berättiga krigshandlingar. Detta är för övrigt en konstform som utnyttjas i Irak och i Afghanistan och angående vilken Förenta staterna också har fått ett visst stöd från ett fåtal EU-medlemsstater.
Jag anser dock att vi måste fortsätta våra försök att skapa bättre levnadsförhållanden för förtryckta minoriteter som t.ex. tibetanerna, uigurerna och mongolerna. Det räcker inte att erbjuda minoritetsrättigheter i form av rena folkloristiska uppträdanden för utländska turister.
Jag anser att det faktum att Kina under de senaste åren har använt ca 15 miljarder euro på att utveckla regionen och att, i inledningen av OS 2008, landet också meddelade att det var villigt att föra samtal, visar att internationella påtryckningar helt klart kan ge resultat.
Cristian Dan Preda
(RO) Filip Kaczmarek nämnde tidigare protesterna 2008.
Det har gått två år sedan dess och vi vet inte ens i dag hur många som kontrollerades, hur många som häktades och, följaktligen, hur många som kanske släpptes.
Vi vet vad dessa personer gjorde: de deltog i en fredlig demonstration, viftade med tibetanska flaggor eller delade ut skrifter.
Det är upprörande att vi två år efter dessa protester inte vet exakt hur många av dessa personer som deltog i aktionerna och som straffades av kommunistpartiet. Jag är verkligen oroad över det kinesiska kommunistpartiets inblandning i rättssystemets oberoende funktionssätt genom att begära att folk arresteras och döms snabbt. Den nationella säkerheten kan inte användas som skäl för att avskaffa de grundläggande medborgerliga rättigheterna.
Om vi inte lyckas anta en sådan ståndpunkt vet vi vad som kan hända. Vi har sett det tidigare då kinesiska kommunistledare har försökt att hota enskilda EU-medlemsstater.
Jag vill avsluta med att upprepa den ståndpunkt som jag även uttryckte under sammanträdesperioden i januari, nämligen att dialogen om mänskliga rättigheter är ett instrument som har visat sig vara ineffektivt och inadekvat. Jag anser att man måste behandla denna fråga under toppmötena. Catherine Ashton erkände faktiskt i går under sammanträdet vi hade som en del av utskottet för utrikesfrågor att metoden som grundas på dialog om mänskliga rättigheter måste ses över. Jag håller med den höga representanten i detta avseende.
Marek Henryk Migalski
(PL) Fru talman! Jag kan förstå varför företag och privata organisationer sätter vinst framför mänskliga och medborgerliga rättigheter. Jag kan t.o.m. förstå varför enskilda länder uppför sig på detta sätt, men jag kan inte förstå varför EU gör det, eftersom EU grundades på värderingar som vi i dag kallar europeiska värderingar.
Vilken är EU:s reaktion på just de händelser som vi talar om för tillfället? Catherine Ashtons frånvaro, vi har nämnt detta, rådets företrädares sorti vid just det ögonblick då vi började tala om Tibet och, slutligen, kommissionsledamotens inledande anförande.
Herr Šefčovič! Ni sade att ni vädjar till båda sidor att föra en dialog. Var det ett skämt? Vill ni verkligen vädja till Tibets företrädare att föra denna dialog? Jag fick intrycket att de är beredda att göra det. Om ni har modet, så vädja gärna först och främst till de kinesiska myndigheterna, eftersom det är de som gör denna dialog omöjlig.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Tibet och dess kulturarv är vår gemensamma skatt. Det ligger i vårt gemensamma intresse att den tibetanska identiteten och religionen samt det tibetanska språket bevaras och utvecklas under bästa möjliga förhållanden.
Tyvärr är detta inte fallet. Under täckmanteln industriell utveckling pågår ett kulturellt folkmord och tibetanerna håller på att bli en minoritet i sitt eget hemland. Detta kan bara förhindras genom att ge dem faktisk självständighet. EU kan påverka genom att inleda en objektiv och konstruktiv dialog som respekterar båda sidor.
Herr kommissionsledamot! Jag har noterat ert uttalande att det är berättigat att vi bryr oss om Tibet. Den kinesiska regeringen har allt att vinna på en sådan dialog och att släppa in utländska medier och människorättsexperter från FN i Tibet, inte bara nationellt utan främst internationellt. Kina kan bara bli verkligt storslaget om man respekterar sina minoriteter. Som ett tecken på god vilja bör Dalai Lama, vars auktoritet erkänns i hela världen, tillåtas att besöka sitt hemland.
EU bör utnyttja Lissabonfördraget fullt ut genom att visa aktiv solidaritet - genom konkreta handlingar - med en nations öde; en nation vars existens hotas och vars naturliga rätt till autonomi och att skydda sin kultur förtrycks på ett hårdfört sätt. Jag stöder idén att Catherine Ashton bör träffa Dalai Lama och att EU trots allt bör ha en särskild representant för Tibet.
Peter Šťastný
(SK) Den 10 mars var det 51 år sedan upproret i Tibet, men även två år sedan protesterna, vilka båda slogs ned på ett våldsamt sätt av Kinas militär.
Huvudfrågan är Kinas ovilja att föra en dialog med den tibetanska minoritetens lagliga företrädare och försöket till gradvis assimilering och förstörelse av kulturen och religionen i Tibet. Jag känner personligen till vad en gudlös och materialistisk kommunistregim är kapabel att göra. En av de äldsta kulturerna och en av de äldsta religionerna, vilka har funnits i många årtusenden, är allvarligt hotade. Världssamfundet måste handla. Jag är själv medlem i stödgruppen för Tibet i Europaparlamentet. Det finns numera sådana grupper i många av världens parlament, t.ex. i Förenta staterna, Tyskland, Australien, Indien och Tjeckien.
Jag är stolt över att kunna meddela att det fr.o.m. den 9 mars även kommer att finnas en stödgrupp för Tibet i det slovakiska nationalrådet. Jag menar att vi tillsammans kan hjälpa till att lösa det tibetanska problemet genom att medla i förhandlingarna mellan höga kinesiska företrädare och Hans helighet, den 14:e Dalai Lama. Detta är också ett möjligt sätt att framgångsrikt avsluta och lösa problemet med de tibetanska flyktingarna, av vilka de flesta lever under svåra förhållanden i grannländer. Jag vädjar till kommissionen att inte glömma bort dessa utsatta människor i sina program.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Fru talman! Vi är optimistiska inför dagens debatt, eftersom vi verkar vara ganska eniga i den här frågan. Å andra sidan har vi ju redan diskuterat den väldigt många gånger i detta forum, och vi är väldigt duktiga på att prata. Jag vill inte bli topp tunnor rasande, för jag är en hycklare, precis som nästan alla andra i kammaren - en hycklare som är beroende av någonting, närmare bestämt av alla billiga varor från Kina. Men i denna fråga borde vi kanske ha så mycket självrespekt att vi uttalar oss bestämt och sätter oss upp emot vissa saker, och respekterar de ideal som ligger oss varmt om hjärtat.
Kanske det första och viktigaste steget är något som vi redan nämnt här. Jag tänker på utnämningen av en särskild representant för Tibet. Någon som kan leda processen och, å våra vägnar, ta ansvar för den utmaning som Tibetproblemet innebär. Så att vi inte vilar på hanen, utan på ett bestämt och resolut sätt visar att mänskliga rättigheter och friheter är viktiga för oss. Låt oss se till att göra detta nu.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Fru talman! Tibetfrågan, som vi debatterar här idag, är en fråga om rättvisa och ansvar. Jag håller därför inte med dem som anser att denna fråga ”inte är vår sak”.
Vi har behandlat denna fråga under många år och det bekymrar mig att de kinesiska myndigheterna fortsätter att blockera utvecklingen, trots det enorma arbete som gjorts av den tibetanska delegationen, och i synnerhet av Dalai Lama, för att främja en dialog och närma sig myndigheterna och finna en rättvis och varaktig lösning på denna konflikt.
EU kan inte fortsätta med att tåla detta spel och ännu mindre underblåsa det. Därför anser jag att det är ytterst viktigt att inte bara ännu en gång påminna er om hur viktig och angelägen denna debatt är, utan också återigen påminna er om att det är Kina som för närvarande står i vägen för en lösning.
Vi måste också vara tydliga i detta avseende. Det enda sättet för EU att föra en konsekvent linje, när man säger sig vara för mänskliga rättigheter, är genom att acceptera att man också måste betala ett pris för detta, i form av förlorade affärsmöjligheter och försämrade ekonomiska villkor. Annars finns ingen trovärdighet alls när det gäller de mänskliga rättigheterna.
László Tőkés
(EN) Fru talman! Den 10 mars högtidlighölls det 50-åriga minnet av Tibets folkuppror. Sedan den dagen har Dalai Lama, genom sitt konsekventa och enträgna arbete för Tibets självständighet, erbjudit världen en modell för hur man kan kämpa för demokrati utan våld.
Vi européer lär oss ständigt av Hans Helighet Dalai Lama. Nyligen visade han sin solidaritet med den etniska Uigurminoriteten, och han tog parti för Aung San Suu Kyi och andra demokratiska dissidenter. Europaparlamentet engagerar sig varmt för att få till stånd ett globalt skydd för de mänskliga rättigheterna och minoriteters rättigheter.
(Talmannen avbröt talaren.)
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! Jag vänder mig direkt till kommissionsledamoten för ett förtydligande. Jag anser att Tibet är ett ockuperat land, och jag tror att många andra av parlamentets ledamöter, i alla grupper, delar denna åsikt. Inte ens ni, herr kommissionsledamot, kan bortse från internationell lag. Jag tror att detta är en hjärtefråga för varje europeisk medborgare. Alla känner till Tibets sorger och det kulturella folkmordet, och alla känner medlidande. Därför är det helt rätt att ställa den viktiga frågan: Var står EU i allt detta? Vi är snabba med att fördöma små länder som begår övergrepp. Vi reagerar med eftertryck och fördömer genast små länder. Men när det gäller att fördöma stora och ekonomiskt viktiga länder, som Kina, är vi däremot politiskt mycket försiktiga. Vi går som katten kring het gröt, både politiskt och diplomatiskt sett. Det är inget tecken på mod eller styrka att kasta sig över småförbrytare, samtidigt som vi vänder bort blicken när det gäller Kina. Vi kan inte heller sätta press på Kina med biståndsmiljoner. Jag förväntar mig därför att den höga representanten ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Ivo Vajgl
(SL) Jag är en av de få som nyligen fick möjlighet att besöka Tibet.
Någon form av framsteg har gjorts i Tibet, men dessa framsteg har fått mera negativa än positiva konsekvenser. De har brutit ned traditionella kulturella värden, marginaliserat traditionell tibetansk arkitektur och moderniserat den tibetanska andligheten. Floder har förorenats och motorvägar som skämmer det tibetanska landskapet har byggts.
Vi kan likväl inte förneka att det sker vissa framsteg i Tibet, och jag anser att våra krav och förväntningar på Kina bör ställas jämsides med kravet att Tibet också ska få ta del av dessa framsteg, och att livet där inte bara ska pågå som om det vore på ett museum.
Maroš Šefčovič
Fru talman! Jag anser att dagens debatt ännu en gång, och på ett tydligt sätt, visar att vi är uppriktigt bekymrade över situationen i Tibet. Jag tror att interventionerna klargör att oron fortfarande både är levande och befogad mer än 50 år efter det tibetanska upproret den 10 mars 1959. Vår debatt understryker att det är nödvändigt att båda parter snarast återupptar dialogen.
Jag kan meddela att EU välkomnar att dialogen mellan Dalai Lamas sändebud och företrädare för den kinesiska regeringen återupptogs i september 2002. Sedan dess har vi ivrigt förespråkat denna dialog, och vi hoppas att processen ska leda till positiva resultat och lösa de frågor som fortfarande återstår att behandla på ett för Tibet fredligt och hållbart sätt.
I den politiska dialogen och i sina kontakter med Kina har EU:s företrädare regelbundet försökt förmå Kina att använda denna process på ett pragmatiskt sätt och ta itu med alla kvarstående frågor i förhållande till Tibet. Kina anser att detta är en intern fråga, men man tog ändå EU:s åsikter och farhågor i beaktande, och informerade unionen om hur Kina självt ser på saken.
Jag vill understryka att den politiska dialogen och dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU och Kina även tar upp frågan om hur situationen ser ut för de mänskliga rättigheterna i Tibet. EU betonar dessutom ständigt vikten av att Kina respekterar yttrandefriheten och religionsfriheten i Tibet.
Vi följde noggrant den senaste utvecklingen i denna dialog, och dialogen mellan den kinesiska regeringen och Dalai Lamas sändebud fortgår. Jag kan meddela att vi under den senaste månaden har informerats av båda sidor om den senaste diskussionsrundan, och vi har återigen uppmuntrat dem till att göra konkreta framsteg.
Låt mig avsluta med att säga att jag anser att debatten här i dag också har bekräftat vårt fortsatta engagemang i Kina i denna fråga, och vårt gemensamma arbete vars mål är att uppnå förbättrad respekt för de mänskliga rättigheterna och friheterna i Tibet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Fru talman, mina damer och herrar! För två år sedan i Lhasa höll ett antal munkar en fredlig protest, och den kinesiska regeringen svarade med brutala polisiära och militära insatser. Flera dussin civila dödades och flera hundra skadades. Sedan dess har tibetanerna hållit fler än 200 fredliga demonstrationer där olika socialgrupper varit involverade, bland annat lärare, studenter och intellektuella.
Under parlamentets förra valperiod antogs åtta resolutioner om Tibet, och frågan debatterades många gånger. Vi har fortfarande inte sett nöjaktiga resultat av detta arbete. Nyligen, på en skola i Machu, häktade kinesiska myndigheter 30 elever, som på tvåårsdagen av händelserna i Lhasa, i början av mars, återigen gav uttryck för sin övertygelse och inledde en fredlig protestaktion. Det har otvivelaktigt förekommit många liknande händelser som vi inte ens hört talas om.
Därför föreslår jag att detta problem ska ingå i ansvarsområdet för unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, och breddas till sitt perspektiv. Detta skulle åtföljas av särskilda åtgärder och - hoppas jag - synliga resultat. Tack för er uppmärksamhet.
Danuta Jazłowiecka  
Medierna är i dag fulla med information om Kina. Rapporter, artiklar och böcker tar outtröttligt upp Kinas utveckling och modernisering, och det ekonomiska mirakel som äger rum där. I samband med detta har medierna nyligen även skrivit om Tibet.
Den amerikanska tidskriften Newsweek konstaterade nyligen att Kina gör mycket gott för tibetanerna, eftersom man hjälper världens fattigaste område att ta sig ur sitt underutvecklade tillstånd. Rapporten tar upp kinesiska infrastrukturinvesteringar inom transport och telekommunikation, investeringar inom utbildning, hälso- och sjukvård, vatten och el. Det verkar alltså som om att president Hu Jintaos plan är på väg att realiseras - en plan som söker tvinga tibetanerna att avstå från yttrandefrihet, religionsfrihet och självständighet, samtidigt som den förbättrar deras levnadsstandard. Kan han lyckas med sin strategi?
De oroligheter som bröt ut i Lhasa för två år sedan, på tvåårsdagen av det antikinesiska upproret, och de händelser som inträffade för två veckor sedan, har mycket tydligt visat att tibetanerna känner sig förföljda i sitt eget land. Mitt eget lands historia har lärt mig att varje pris är värt att betala för frihet och värdighet. Ekonomiska intressen kan inte tas som intäkt för att glömma bort dem som förföljs eller lider.
Jag tycker att Europaparlamentet är ett organ som borde höja sin röst särskilt högt för tibetanernas rätt att bevara sin identitet. Vi företräder EU:s folk och, å deras vägnar, bör vi visa oss solidariska med tibetanerna.
Csaba Sógor  
Den 10 mars 1959 befann sig det tibetanska folket i en upprorisk stämning, och man försvarade sin ledare. Men den entusiasm som man inledningsvis visade, krossades utan förbarmande av den kinesiska kommunistregimens ”fredliga befrielse”, som krävde flera tusen civila offer. Det har gått ett halvt sekel sedan dess, och Dalai Lama, som då tvingades i exil, har under hela den tiden - ett halvt sekel - fredligt protesterat. Tibetanerna har inte heller fritt kunnat högtidlighålla den dagen. I Östeuropa, där jag kommer ifrån, känner vi igen historien, men även om det verkar som om att vi gjort oss av med liknande kommunistiska företeelser, bör vi samtidigt inte glömma att det i varje folks historia finns händelser man måste tillåtas att minnas. Det vi pratar om här handlar emellertid om mer än så. Som företrädare för en nationell minoritet känner jag empati med det tibetanska folket, och jag ber er använda era röster till stöd för Tibets fredliga kamp för att uppnå självständighet.
