Förberedelser inför Europeiska rådets möte (14-15 december 2006) (fortsättning på debatten) 
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja hälsa rådets ordförande och kommissionens ordförande välkomna.
Det verkar ha uppstått problem i parlamentet med talarnas ordningsföljd efter de ändringar som har gjorts i gruppernas storlek i dag. Jag skulle ha talat tidigare, men det kan vi ta upp senare. Uppenbarligen är vissa personer fortfarande upprörda över omflyttningen inom parlamentet.
Jag tackar rådets ordförande för hennes bidrag inte bara i dag, utan under hela Finlands EU-ordförandeskap. Jag vill framför allt gratulera henne och hennes regering till deras uthållighet och vilja att arbeta med det som anses vara många svåra frågor. Trots att några av dessa frågor fortsätter att skapa problem anser jag att vissa framsteg har gjorts.
I fråga om Ryssland och hela energiområdet har vi för det första tagit viktiga steg mot att skapa ett partnerskap för jämlikar. Det handlar inte bara om att den ena sidan är beroende av den andra, utan att förhållandet bottnar i ett ömsesidigt beroende. Det är emellertid olyckligt att de ryska myndigheterna - hälsovårds- och jordbruksinspektionen - gav tvetydiga signaler om importen av kött från EU till Ryssland och att de försökte splittra enigheten inom EU kring hälso- och livsmedelssäkerheten, efter att vi hade kämpat länge och hårt inom EU för att skapa en gemensam standard för bra kvalitet och garanterade kvalitetsprodukter. Jag hoppas att ledarna, rådets ordförande och kommissionens ordförande, på rådets möte i morgon kommer att behandla frågan så snabbt som möjligt.
För det andra handlar det om utvidgningen och integrationskapaciteten, i synnerhet för Turkiet. Trots vissa personers ansträngningar att försöka förenkla frågan om Turkiet och frågan om att vara för eller mot Cypern, förblir Cypern en ensam, separat fråga. Det är det cypriotiska och det turkiska folkets uppgift att själva finna en lösning. Turkiet har dock genom Ankaraprotokollet ingått överenskommelser med EU om att genomföra vissa saker. Om Turkiet inte är villigt att uppfylla sin tidigare överenskommelse och sin tidigare erfarenhet och göra det vi förväntar oss av dem, måste det få återverkningar, men inte i form av avstängning.
Darfur är den mest skrämmande humanitära kris vi har upplevt under 2000-talet med upprepade folkmord och etnisk rensning. Ändå drar vi oss undan, säger ”så förfärligt” och blir upprörda, men vi gör inget för att försöka lösa problemet.
De här frågorna måste vi behandla omgående, inte bara för vår egen trovärdighets skull, utan för tryggheten och säkerheten i Afrika och EU.
Jens-Peter Bonde
Herr talman! I morgon kommer stats- och regeringscheferna att träffas vid ett toppmöte i Bryssel, där de kommer att återuppväcka den avsomnade konstitutionen. Finland ska sammanställa en rapport om de enskilda ländernas ställningstagande sedan dessa har ”biktat sig” i frågan, och förhandlingarna har ägt rum bakom stängda dörrar, under ledning av ett land där två tredjedelar av väljarna är motståndare till konstitutionen. Vi vill ha rapporten nu, fru Lehtomäki. Hur har den franska regeringen reagerat sedan de franska väljarna avvisade konstitutionen? Hur har den nederländska regeringen reagerat sedan 62 procent av väljarna i Nederländerna röstade nej? Det tyska ordförandeskapet kommer att knåpa vidare på rapporten och förbereda deklarationen den 25 mars och antagandet av en fördragstext under det portugisiska ordförandeskapet. Texten kommer därefter att smusslas in med hjälp av nationella ratificeringar. Det verkar som om den politiska elitens reaktion på människornas nejröster är att aldrig mer utsätta sig för risken av folkomröstningar.
Man skulle även kunna slå in på en annan väg och lyssna på människornas protester. Varför inte be människorna om hjälp med att utarbeta nya gemensamma spelregler? Varför inte utse ett nytt konvent genom direkta val, med uppgiften att skriva ihop en demokratisk konstitution och ett alternativt samarbetsavtal mellan Europas demokratier och därefter anordna folkomröstningar om de båda förslagen på samma dag i alla EU:s medlemsstater? På så sätt får vi alla reda på vad väljarna anser, och det skulle inte vara svårt att sy ihop ett avtal som människorna skulle ställa sig positiva till och rösta för. Om vi redan från början bestämde att den färdiga texten måste bli föremål för omröstning i alla de länder där sådana omröstningar var möjliga, skulle författarna tvingas att utarbeta en text som kunde tänkas bli antagen. Nyckelorden skulle då vara öppenhet, närhet och demokrati i stället för hemlighetsmakeri, byråkrati och fjärrstyrning. Vi bör därefter kunna enas om en text som kan...
(Talmannen avbröt talaren.)
Jana Bobošíková
(CS) Herr talman! Jag vill i starkast möjliga ordalag uppmana det finländska ordförandeskapet att sluta upp med att gå som katten kring het gröt och att på dagordningen för morgondagens rådsmöte föra upp en diskussion om placeringen av Galileos huvudkontor. Anledningen till min uppmaning är de oroväckande nyheter som har sipprat ut från gårdagens samtal mellan transportministrarna i EU:s 25 medlemsstater. Ministrarna misslyckades inte endast med att besluta om byråns huvudkontor, utan de ifrågasatte till och med rådets tidigare löften. Jag vill i detta sammanhang påminna parlamentet om åtagandena vid ett toppmöte för tre år sedan, där EU:s stats- och regeringschefer klart uttalade att de nya medlemsstaterna skulle få förtur i fråga om valet av placeringsort för de nya byråerna. Vad har hänt sedan dess?
Under de två senaste åren har sex nya byråer inrättats inom EU, men endast en, nämligen Frontex, har fått sitt säte i någon av de tio nya medlemsstaterna, i detta fall Polen. De övriga har hamnat i Sverige, Frankrike och Grekland. Nu får vi av olika diplomater reda på att de gamla medlemsstaterna i hemlighet har beslutat att Galileos huvudkontor också ska placeras inom de 15 gamla medlemsstaternas territorium. Förutom att diskutera Galileos huvudkontor vill jag även uppmana rådet att bekräfta att åtagandet för tre år sedan om förtur för de nya medlemsstaterna när det gäller placeringen av byråerna fortfarande står fast. Galileo bör följaktligen placeras i Republiken Tjeckien, Malta eller Slovenien, givetvis under förutsättning att dessa länder kan erbjuda konkurrenskraftiga projekt.
Jag anser bestämt att det i EU:s politik bör ingå respekt för de slutsatser som antagits vid rådets toppmöten. Annars är dessa slutsatser endast en bunt värdelösa papperslappar.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Herr talman! Integrationsprocessen i EU står vid en skiljeväg. Det är viktigt för Europas framtid att vi enas om utvidgningsstrategin under det europeiska toppmötet. I kommissionens betänkande som publicerades i november presenteras en bra struktur för detta. Jag stöder i hög grad kommissionens förslag och de två betänkanden av Elmar Brok och Alexander Stubb som antagits i dag.
EU bör föra en bredare ideologisk debatt och engagera sig i en hållbar, långsiktig strategi. Vi borde inte tillåta att aktuella politiska frågor påverkar beslut som får följder för framtiden.
Att förbli öppen innebär för EU att överleva. Det är min högsta önskan att Europeiska rådet inte fokuserar enbart på Turkiet den här veckan. I måndags när utrikesministrarna träffades hanterade Finlands ordförandeskap framgångsrikt de problem som har uppstått efter det misslyckade genomförandet av Ankaraprotokollet. Något som är ännu viktigare är att rådet för att lösa konflikten bekräftade kommissionens förslag om att stoppa åtta kapitel i Turkiets anslutningssamtal. De övriga 27 kapitlen kommer dock att förbli öppna för nya samtal och framsteg.
Tvärtemot vad man kunde vänta sig har utrikesministrarnas beslut i måndags inte stoppat förhandlingarna med Turkiet, utan i själva verket påskyndat samtalsfasen. Om man på toppmötet fastställer beslutet kommer förhandlarna att ta upp arbetet igen - de stannar inte upp. Även den framtvingade fristen i Ankaraprotokollet har tagits bort. Detta ger öppnare förhandlingssamtal i en mindre pressad miljö.
Precis som vi diskuterade tidigare i dag i det utmärkta betänkandet av min kollega Alexander Stubb är det inte kandidatländerna som måste hantera integrationskapaciteten, utan EU. Därför är det mycket viktigt att de konstitutionella frågorna diskuteras vid Europeiska rådets möte.
Alla vet att det råder enighet om behovet av fördraget, Paula Lehtomäki, men vi behöver verkliga alternativ. Jag anser att Finlands ordförandeskap har gjort ett bra jobb i förberedelseprocessen, men nu måste vi analysera resultatet och ta fram alternativ.
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka rådets respektive kommissionens ordförande för ett utmärkt jobb. Listan är lång och ni har även förberett för Mellanöstern och för vidare utveckling.
Jag vill bara upprepa det som min käre vän och kollega - ordföranden i socialdemokratiska gruppen - presenterade för er som ett erbjudande ni inte kan tacka nej till, ett sicilianskt erbjudande. På fullt allvar vill jag bara säga att, ja, vi vill fortsätta framåt när det gäller Turkiet och vi vill inte stänga dörren för Balkanländerna.
Men vi måste se till att folket är med oss, vi måste göra mer. Folk är oroliga och otrygga. De saknar svar på frågorna om jobbmöjligheter och om barnens utbildningsmöjligheter. Har inte dessa två faktorer någonting gemensamt? Jo, det har de. EU:s befolkning är osäker på utvidgningen. För att göra utvidgningen framgångsrik nu och i framtiden behöver vi fler jobb, vi måste kombinera konkurrens med social trygghet och det är här PSE och vår socialdemokratiska grupp kommer in i bilden.
Jag blev inte förvånad när Graham Watson talade om konkurrens. Men jag är förvånad över att han inte kände till vår ståndpunkt. Vi motsätter oss inte konkurrens, utan en ensidig inställning till konkurrens. Det enda rätta i dag är att kombinera social trygghet i en ny struktur med konkurrens. Det är ett erbjudande ni inte kan tacka nej till, herr kommissionsordförande. Jag har det här. Det är undertecknat av mig med hälsningar från min gode vän Martin Schulz, Jacques Delors - en av era företrädare - och mig.
Vad handlar det om? Det är enkelt. Det lyder så här: Bästa medborgare! Europa är det mervärde som ser till att våra välfärdsstater inte konkurrerar om social dumpning i den globala ekonomin, utan konkurrerar om högre kompetens, bättre organiserade välfärdsstater och reformer. Det ska inte vara reformer som människor fruktar kommer att ta något från dem, utan sanna reformer. Vi ska reformera och det kommer inte att bli detsamma som förut. Det kommer att bli bättre.
Jag vill bara säga att vi måste förena våra krafter nu och låta inte bara vårens toppmöte utan alla möten i Europeiska rådet sända en tydlig signal. Låt det bli en fast punkt på dagordningen att göra något gott för folket, att utvidga unionen och att förbättra sammanhållningen inom EU.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! Samtalen mellan EU och Turkiet om medlemskap är en lång process. Det är lätt att förstå att förhandlingarna om medlemskap väcker många frågor och även tvivel. Turkiets eventuella medlemskap skulle göra att Europas gränser ändras, om inte geografiskt så politiskt, kulturellt, ekonomiskt och strategiskt. Turkiet är och kommer geografiskt sett alltid att vara ett asiatiskt land, eftersom endast en liten del av Istanbul ligger på den europeiska sidan.
Nu krävs det tålamod. Vi måste se tiden an och följa Turkiets utveckling och se hur landet uppfyller kriterierna för medlemskap. Det kommer inte att bli lätt för Turkiet att snabbt anpassa sig till alla förändringar. Beslutet att bevilja Finland medlemskap i EU för drygt tio år sedan var besvärligt, och detta har gällt för alla övriga nya medlemsstater. För Turkiet är det oerhört mycket mer komplicerat, eftersom EU kräver så många förändringar. Turkiet är inte nu moget att ansluta sig, men vi måste medge att EU för närvarande inte heller är berett att godkänna Turkiet som medlem. Tiden är inte mogen. Det krävs en hel del av människorna och beslutsfattarna på vägen mot ett avtal.
För att utvidgningen ska lyckas krävs det emellertid att även vår egen inre utveckling uppmärksammas. Därför är konstitutionsfördragets öde viktigt. Paula Lehtomäki har gjort ett utmärkt arbete. Hon har haft samtal med samtliga medlemsstater, och jag skulle ha velat att hon vid detta tillfälle här i parlamentet spred lite ljus över dessa diskussioner. Öppenhet är det enda som gäller för att konstitutionsfördraget ska träda i kraft i en eller annan form i framtiden.
Bernat Joan i Marí
(EN) Herr talman! Det finns många viktiga frågor som rör utvidgning. När det gäller Turkiet kan vi vara överens om utvidgningsutvecklingen med Köpenhamnskriterierna som grund. Jag erkänner svårigheterna med ett turkiskt medlemskap i Europeiska unionen men jag vill också belysa de faror vi nu står inför. Jag har förstått att det finns en ökad EU-skepsis bland den turkiska befolkningen, något som tydligt uttrycktes av nobelpristagaren Orhan Pamuk som skrev om den dysterhet som delar av det turkiska samhället känner inför denna process.
EU-institutionerna måste vara intelligenta och hålla huvudet kallt för att processen ska skötas och slutföras på rätt sätt, alltså att Turkiet blir medlem i Europeiska unionen och uppfyller Köpenhamnskriterierna. Men vi måste också komma ihåg att några av de nuvarande medlemsstaterna ännu inte uppfyllt Köpenhamnskriterierna.
Jag är också mycket nöjd över Kroatiens utveckling och hoppas att även Montenegro i framtiden kommer att göra samma sak. Detta skulle vara ett bra exempel på hur västra Balkan ska hanteras.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! Jag vill kommentera två punkter som rör det kommande rådsmötet.
Den första gäller invandringspolitiken. I ett dokument från försvarsrådet nyligen konstaterar man att globaliseringen kommer att resultera i både vinnare och förlorare på statlig, regional och kommunal nivå. Medellivslängden i Afrika är 22 år, och befolkningen kommer att dras till stora städer med hög arbetslöshet, vilket får konsekvenser i form av mänskliga katastrofer, misströstan och migration. Migrationen är en följd av fattigdom, och därför bör man vid toppmötet ta itu med orsakerna till denna i stället för att vidta ryckvisa repressiva åtgärder mot migranterna själva.
Den andra punkten gäller EU:s utvidgning och därmed också Turkiets fortsatta väg mot anslutning. Besluten i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) är efter omständigheterna godtagbara, eftersom de innehåller ett budskap till Turkiet och eftersom EU samtidigt vinnlägger sig om att framstå som alltigenom konsekvent i sin inställning. När det gäller handeln, som inte berörs av Turkiets anslutning, ska vi inte spilla någon tid på att upprepa att vi inte avvisar den, förutsatt att det inte leder till försämringar i Republiken Cypern eller lättnader i pseudostaten. Republiken Cypern arbetar ständigt med att höja turkcyprioternas levnadsstandard, och de svårigheter som måste hanteras i samband med denna insats är i själva verket en följd av Turkiets olagliga ockupation av 37 procent av Cypern. Detta budskap får framför allt inte vattnas ur ytterligare av opportunitetsskäl eller på grund av motstridiga intressen. Det ligger i allas intresse, för att vi ska vara flexibla och kunna kompromissa, att det inte görs avsteg från grundläggande principer och värderingar.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Jag vill tacka José Manuel Barroso för att han har gjort inrättandet av Europeiska tekniska institutet en prioriterad fråga för EU. Detta är en viktig institution som bör ha huvudkontor i ett antal medlemsstater för att kunna fungera effektivt. Jag håller med kommissionsledamot Ján Figel' om att Polen bör vara ett av dessa länder, och den polska regeringen har föreslagit Wrocław. Detta är en sant europeisk stad som uppfyller alla villkor för att kunna bli en av Europeiska tekniska institutets baser.
Kommissionens ordförande talade också om det tillfälliga avbrottet i förhandlingarna med Turkiet. För att använda en idrottsmetafor skulle jag vilja säga att vi borde sätta upp ett hinder för turkarna att hoppa över. Men detta hinder måste ha en realistisk höjd. Exempelvis 2,06 meter för män och 2 meter för kvinnor, något som går att uppnå, inte 5 meter. På en sådan höjd är de stränga kraven inget annat än en förevändning för att aldrig låta Turkiet ansluta sig till EU.
Det gläder mig att vi idag har talat om att acceptera Kroatien, och därefter länderna på västra Balkan. Vi diskuterar denna fråga samtidigt som en delegation från Montenegro besöker parlamentet. Det är ett tidens tecken. Daniel Cohn-Bendit talade om fönster genom vilka invandrare tränger sig in i EU. Problemet är faktiskt att de kommer in genom dörrarna likaväl som genom fönstren.
Utvidgningen av EU är nödvändig, mer nödvändig än institutionella reformer.
Nigel Farage
(EN) Herr talman! Det här är slutet på ett ganska blygsamt ordförandeskap och vi kanske ska vara tacksamma för det. Jag förväntar mig mer fyrverkerier av det tyska ordförandeskapet under de följande sex månaderna!
När vi nu närmar oss toppmötet misstänker jag att huvudpunkterna kommer att handla om den turkiska debatten och kanske också mer om klimatförändringen. Min oro gäller diskussionerna om området med frihet, säkerhet och rättvisa. I Tammerfors i september gjordes ett försök att ändra frågan från nationell vetorätt till omröstning med kvalificerad majoritet. Vi som kommer från länder med en tradition av sedvanerätt anser att vår rätt till juryrättegång, antagandet att man är oskyldig tills motsatsen bevisats och skyddet mot frihetsberövande är helt oumbärliga faktorer. Vi vill inte att EU använder de förskräckliga saker som inträffat runt om i världen som en kris som gynnar den egna makten. Om vi fråntar människor deras individuella frihet och deras rättigheter under parollen att vi bekämpar terrorism så har terroristerna i verkligheten vunnit.
Alessandro Battilocchio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag talar på nya italienska socialistpartiets vägnar (Partito Socialista Nuovo). Förra veckan deltog jag i en intressant internationell konferens i Bryssel om EU:s roll för att främja demokratin i världen.
Ett stort antal företrädare för tredjeländer betonade sitt förtroende för det stöd EU kan ge till demokratiseringsprocesser och därmed till geopolitisk stabilitet och fred på global nivå. Utvidgningsprocessen och grannskapspolitiken har båda visat sig vara effektiva mekanismer för att sträva mot dessa mål. Jag förstod att de har mycket höga förväntningar, men jag förstod också att den demokratiska processen i Europa fortfarande har sina brister ibland och att det krävs vissa institutionella anpassningar.
Plan D för demokrati, dialog och diskussion, som kommissionen föreslog för detta år, är ett första steg i rätt riktning, men om EU ska kunna få den roll det förtjänar i politiken för internationella och utrikes frågor, måste unionen först ta itu med ett antal grundläggande frågor som inte går att skjuta upp längre. För att fatta mig kort ska jag nämna tre av dem: för det första ratificeringen av konstitutionen, för det andra frågan om en gemensam plats i FN och sist, men inte minst, energisäkerheten. EU måste kunna lansera en strategisk plan för förnybara och alternativa energikällor för att inte längre befinna sig i en svag position gentemot sina största partner och för att vi ska kunna ingripa kraftfullt - det vill säga oberoende av ekonomiska intressen - också i de mest allvarliga kriser.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! I veckan sammanträder rådet för att diskutera ett antal viktiga frågor som kommer att påverka nästa ordförandeskap.
För det första kommer det finländska ordförandeskapet att rapportera om sina informella samråd med medlemsstaterna om framtiden för EU:s konstitution. Jag hoppas att diskussionerna om den här frågan kommer att vara öppna och ärliga, vilket också rådet bör vara. Vi vet att det i ett antal medlemsstater finns allvarliga invändningar mot ett fortsatt arbete med konstitutionen. Den brittiska regeringen har gett blandade signaler och verkar djupt delad, den avgående nederländska regeringen vill inte ha en ny folkomröstning och den tyska regeringen vill behålla så mycket om möjligt av den nuvarande konstitutionen. Jag har därför förståelse för det arbete som ordförandeskapet kommer att behöva göra i den här frågan.
En sak är dock väldigt tydlig: entusiasmen för detta är verkligen låg. Ledamöterna i ALDE-gruppen bör notera orden från ledaren för de brittiska liberala demokraterna som igår beskrev det som ett ”förvrängt dokument”. Jag undrar om Andrew Duff skulle hålla med om det.
Min vädjan är att vi nu går vidare och börjar fokusera på en riktig reformagenda, en som på allvar gör Europeiska unionen utåtsträvande, flexibel och konkurrenskraftig. Jag tror också att vi på så vis kan återskapa förtroendet för Europa, något som verkligen inte kan göras med PSE-broschyrer som snart glöms bort.
Rådet diskuterade också framtida idéer om rättsliga och inrikes frågor. Det är uppenbart att vi inte har utforskat möjligheterna för att förbättra det mellanstatliga samarbetet tillräckligt. Vi bör nu fortsätta det arbetet och försöka hitta innovativa vägar för att få samarbetet att fungera bättre.
Jag hoppas också att vi kommer att beakta José Manuel Barrosos kommentarer om att han vill påskynda de strukturella reformerna i Europa. Han har rätt. Det är den typen av praktiska initiativ som kommer att förbättra EU:s anseende i folkets ögon, och jag för min del applåderar utan tvekan det.
Reino Paasilinna
(FI) Herr talman, minister Lehtomäki, mina damer och herrar! Beslutet angående Turkiet - att delvis lägga det hela på is - var riktigt. Det måste ske. Turkiet var inte redo för politiska lösningar. Tänk bara på de kulturella förändringarna, de kommer inte heller att bli så lätta.
Men EU kan inte heller uppnå sina mål. Vad beror det på? Vi har släpat efter i fråga om forskning, produktutveckling och innovation och vi kommer att hamna allt längre på efterkälken. När det till exempel gäller informations- och kommunikationssektorn, som står för 40 procent av BNP, masar vi oss glatt fram efter våra konkurrenter. Situationen är mycket allvarlig när det gäller tillgången på forskare. Vi behöver fler forskare, men i stället förlorar vi dem. De byråkratiska hindren är enorma, våra utbildningsinrättningar är bristfälliga, vår ekonomiska tillväxt långsam, utvecklingsarbetet otillräckligt och de högtflygande målsättningarna från Lissabon glider oss ur händerna. Energiberoendet och förbrukningen ökar och vår självförsörjning minskar. Vi har skapat dessa kriser själva - helt på egen hand.
Vid toppmötet måste det bli en överenskommelse, eller åtminstone en diskussion, om att snabbt kasta i en livboj. Det måste ske dramatiska förbättringar i utvecklingen av forskningen. Några av oss har gett exempel på detta. Det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling räcker inte, det gör inte heller forskningsrådet eller Europeiska tekniska institutet. Vi behöver mer pengar, mer innovation och mer investeringar. En intelligent livboj för EU:s framtid - det är det vi siktar mot.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Jag vill tacka ordförandeskapet för rapporten om resultaten av dess sonderingar om fördragets framtid, men man kanske väntade sig en något mer omfattande rapport från ett ordförandeskap som ansträngt sig så hårt för att öka öppenheten. Sanningen är dock att medlemsstaterna inte kan bilda sig en konstruktiv åsikt om framtiden utan ett konkret förslag från kommissionen eller ordförandeskapet inför de nya förhandlingarna.
Till Timothy Kirkhope vill jag säga att min partiledare åtminstone talar om frågan. David Cameron verkar alltför rädd för att ta upp frågan överhuvudtaget!
Ordförandeskapet bör poängtera för medlemsstaterna att det inte gynnar dem att bara hålla med om att de alla vill rädda fördraget och samtidigt hindra borttagandet av den nationella vetorätten och utvidgningen av omröstning med kvalificerad majoritet. Om de gör det kommer vi att få ytterligare dåliga resultat och en långsam utveckling. Kan därför ordförandeskapet försäkra oss om att det kommer att belysa den absurda motsägelsen mellan dessa båda ståndpunkter vid toppmötet?
Vittorio Agnoletto
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi måste inse att Turkiet spelar ett spel med EU och med förhandlingarna om landets anslutning till EU.
Den demokratiska reformprocessen står helt stilla i Ankara. Återkallandet av artikel 301 om yttrandefrihet i strafflagen har skrinlagts på obestämd tid och Cypernfrågan har blivit till en virvel av förslag och motförslag från Tayyip Erdoğan. Dessa förslag är i verkligheten ett försök att undvika den grundläggande frågan om ratificeringen av Ankaraprotokollet.
För att inte nämna kurdfrågan och erkännandet av kurdernas grundläggande rättigheter, som hittills har förnekats dem. Jag bekräftar att min grupp stöder Turkiets anslutning till Europeiska unionen, men det står nu klart att premiärminister Tayyip Erdoğan har bestämt sig för att låta sig påverkas mer av extremnationalism och den turkiska kemalistiska militären än av EU.
I stället för att göra demokrati och rättssäkerhet till grundstenarna för en ny moderniseringspolitik för Turkiet i samband med anslutningsförhandlingarna har Tayyip Erdoğan uppenbart valt att vara ledare för det gamla Turkiet, åtminstone just nu. Därför stöder vi kommissionens beslut att tillfälligt avbryta förhandlingarna om åtta viktiga kapitel i det bilaterala avtalet.
Turkiet borde förstå att dörrarna till EU fortfarande står öppna, men att de är öppna för ett demokratiskt Turkiet som respekterar människors rättigheter och de grundläggande friheterna för alla - både turkar och kurder - i Turkiet. Nu ligger bollen hos Tayyip Erdoğan.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! Jag vill göra er uppmärksam på de mycket allvarliga problemen i EU:s förbindelser med Ryssland, särskilt problemen i fråga om energisäkerhet och handel. När det gäller det första problemet vill jag påpeka att Ryssland fortfarande använder de råvarutillgångar vi använder för att producera energi som ett politiskt verktyg för att påverka både EU-medlemsstater och tredjeländer. Ryssland försöker också upprätta ett nytt avtal med EU och vill ansluta sig till Världshandelsorganisationen (WTO), samtidigt som landet bryter mot WTO:s grundläggande principer genom att begränsa importen av varor till den ryska marknaden av politiska skäl.
Ett exempel på detta beteende är det årslånga embargot mot import av polska konsumentvaror till Ryssland. Detta har kostat polska företagare hundratals miljoner euro. Detta är ett fall där EU:s solidaritet behövs mer än någonsin. Tyvärr har det inte märkts mycket av denna solidaritet under de senaste månaderna, och det var bara det polska vetot - ett veto som förhindrade att förhandlingarna mellan EU och Ryssland inleddes - som ledde till mer ofta förekommande hänvisningar till solidaritet som ett nödvändigt verktyg för att möta de allvarligaste utmaningarna som EU står inför.
Jag hoppas att det kommande tyska ordförandeskapet ska komma ihåg denna princip och faktiskt tillämpa den när det leder Europeiska rådets arbete.
Patrick Louis
(FR) Herr talman! Det tyska ordförandeskapet för EU verkar vara upplagt för att bli ett test. Ett test på institutionernas förmåga att ta hänsyn till nationernas vilja. Perioden av eftertanke kommer att ta slut och hindret med de franska valen kommer att vara avlägsnat. De som inte villa godta konstitutionsfördragets frånfälle kommer att kunna gå till offensiven igen.
Dela upp, koppla ifrån, stycka av: recepten är många, planerna talrika, men ingen av dem innehåller ett verkligt alternativ till det överstatliga projektet. Man tänker bara på hur man ska kunna kringgå de nederländska och franska folkomröstningarna och de ståndpunkter som intagits - jag borde säga hot som uttalats - av Angela Merkel bådar inte alls gott. Även de som är emot konstitutionen knappt tolereras här i parlamentet, får ni inte glömma att de hörs av folket.
Under dessa omständigheter kan jag bara upprepa mina varningar. Det tyska ordförandeskapet får inte bli det ordförandeskap som gör ohjälplig skada genom att återuppliva en konstitution som ingen, bortsett från etablissemanget, vill ha och jag vågar hoppas att det här parlamentet inte bara är en kammare som är ett eko av etablissemanget, utan det fortfarande strävare efter att företräda nationerna i EU, nationer som själva vill styra över sitt öde på sin egen mark, det vill säga vara suveräna nationer.
Koenraad Dillen
(NL) Herr talman! Den turkiska regeringen har sagt att den inte kommer att ge efter för vad den själv beskriver som påtryckningar från cyprioternas sida för att få Ankara att vidta så kallade ensidiga åtgärder för att lösa problemen mellan Turkiet och Nicosia.
Det verkar som om EU, som Turkiet så gärna vill höra till, har gett efter för Cyperns påtryckningar. Den turkiska regeringen har gjort klart att den inte kommer att vidta så kallade ensidiga åtgärder, det vill säga landet kommer inte att möta oss halvvägs i de överenskommelser om Cypern som ingår i Ankaraprotokollet.
Jag hoppas verkligen att Europeiska rådet i morgon och i övermorgon kommer att ta tillfället att få alla detaljer på plats, för detta handlar inte om ensidiga åtgärder utan om en situation som är fullständigt klar och som kan sammanfattas med några få meningar. Faktum är att det är oacceptabelt att ett kandidatland som har hållit ett territorium som tillhör en annan EU-medlemsstat under olaglig militär ockupation i mer än 30 år ska bli medlem i denna union och - som om inte det vore nog - kan tycka att det är rättvist att lägga skulden på offret, för det är vad denna situation innebär. Det faktum att Tayyip Erdogan vägrar att öppna turkiska hamnar och flygplatser för cypriotiska fartyg är bara en logisk följd av Turkiets imperialistiska inställning till Cypern. Förhandlingarna borde inte bara upphöra tillfälligt, de borde avbrytas på obestämd tid.
Françoise Grossetête
(FR) Herr talman, fru Lehtomäki, herr Barroso! José Manuel Barroso nämnde nyligen att det vore oklokt att gå vidare med ytterligare utvidgningar innan den institutionella frågan är avgjord. De institutionella mekanismerna hindrar redan EU att fungera tillfredsställande. Detta är delvis fallet när det gäller EU:s invandringspolitik som är så illa hanterad på grund av kravet på enhällighet.
Genom att ge intryck av att man satsar allt eller inget riskerar man helt enkelt att sätta EU i fara. Om utvidgningsprocessen ska kunna fullföljas med stöd av EU:s befolkning är det avgörande att de förstår behovet av att inrätta lämpliga institutioner. Frågan om den oändliga utvidgningen av ett EU utan definierade gränser var en viktig faktor för nejrösterna när konstitutionsfördraget avvisades. Att ge EU en geografisk och politisk ram borde vara en förutsättning för att folket ska kunna återkräva EU som sitt.
När det gäller Turkiet noterar jag rådets beslut att delvis upphöra med förhandlingarna om åtta av de 35 kapitlen. Ändå anser jag att denna åtgärd inte är tillräcklig, med hänsyn till att Turkiet inte har uppfyllt sina åtaganden i fråga om Ankaraprotokollet. Därför anser jag att samtliga förhandlingar borde läggas på is. Det är otänkbart att Turkiet ännu inte erkänner existensen av en annan EU-medlemsstat, nämligen Cypern, som Turkiet har ockuperat i över 30 år.
Slutligen måste jag betona integrationsförmågan. Denna förmåga är inte oändlig. Dessutom måste detta bli ett utvidgningskriterium, även om vi fick höra motsatsen av det finländska ordförandeskapet nu i morse. Vi måste agera ansvarsfullt inför denna avgörande fråga om EU:s gränser.
Vad gäller klimatförändringarna vill jag säga följande: Detta är en akut fråga, den är århundradets största utmaning, den kräver totalt engagemang och alla meningsskiljaktigheter måste överbryggas. Vi måste övertyga de andra ekonomiska makterna också och vi vill att de ska stödja oss. Kort sagt, vi förväntar oss en kraftfull signal från Europeiska rådet nu och framför allt inget svammel!
Robert Goebbels
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Varje gång ett ordförandeskaps mandatperiod tar slut kommer jag att tänka på uttrycket ”konungen är död - länge leve konungen”. Efter det finländska ordförandeskapet, som har gjort en hedervärd insats, förbereder EU sig på att arbeta under den nya kungen eller drottningen, det vill säga Angela Merkel. Ordförandeskapen avlöser varandra, problemen består. Från och med nästa år kommer EU att företrädas av 27 kommissionsledamöter och 785 Europaparlamentariker. Detta är helt klart en inflationistisk process som stör verksamheten i våra institutioner.
Jag har alltid arbetat för EU:s utvidgning. EU var aldrig ägnat att vara en exklusiv klubb för kristna nationer. Därför måste Turkiet få en trovärdig möjlighet att ansluta sig. Turkiet är en del av vår historia, vår gemensamma kultur - Iliaden utspelar sig i den så kallade asiatiska delen av Turkiet. EU behöver ett demokratiskt och sekulärt Turkiet som kan fungera som en länk mellan de olika kulturerna i Medelhavsområdet.
Men innan vi börjar med nya utvidgningar, om det så bara gäller Kroatien, måste EU reformera sig självt. EU måste ändra sina strukturer och sitt sätt att arbeta. Det var ett allvarligt politiskt misstag att gå vidare med flera utvidgningar utan att först stärka institutionerna. Nicefördraget var bara en nödlösning. Även om Finland nyss har ratificerat den, verkar konstitutionen befinna sig i limbo. EU:s budget är bedrövlig. Budgetramen är inte alls vad den borde vara. EU behöver egna resurser snabbt om vi ska kunna hantera våra ekonomiska, sociala och miljömässiga utmaningar.
Utifrån sett verkar EU vara ett slags himmelrike på jorden, vilket förklarar det stora antalet potentiella invandrare, både lagliga och olagliga. Ändå är EU:s befolkning van vid EU:s brister och förväntar sig verkliga politiska beslut från sina ledare, inte bara prat som lovar mycket men som förverkligar lite. Kommer det finländska ordförandeskapet att kunna sluta med fanan högt? Det finns utrymme för tvivel.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Jag hoppas att rådet kommer att fördöma Förintelsekonferensen, eller rättare sagt ”Konferensen om förnekandet av förintelsen”, som precis ägde rum i Iran. Jag uppskattar att parlamentets talman gjorde just det i morse. Det är nödvändigt att Europeiska unionen på högsta nivå, de församlade statscheferna, tydligt uttrycker sitt avståndstagande från denna kränkande uppvisning i osämja och hat.
När det gäller utvidgningen är det väldigt beklämmande att vissa EU-medlemsstater och vissa parlamentsledamöter enbart tycks hysa negativa åsikter om Turkiet. Ett turkiskt medlemskap skulle faktiskt vara en stor tillgång för EU. Det finns självklart svårigheter och Turkiet har rättsliga åtaganden som landet inte uppfyller, men det kanske skulle hjälpa om rådet också uppfyllde sitt politiska löfte att avbryta isoleringen av turkcyprioterna. Europeiska rådet måste också uppfylla sitt åtagande att hålla dörren öppen för Balkanländerna.
När det gäller att effektivisera brottsbekämpningen inom Europeiska unionen är förslaget till Europeiska rådets slutsatser en uppvisning i förvridningar. De börjar med att poängtera, helt riktigt, att våra medborgare vill se konkreta resultat i kampen mot gränsöverskridande brott och terrorism och att Europeiska unionen inte lyckats ge ett lämpligt svar på detta. Men till slut bekräftar de bara principerna i konstitutionsfördraget, vilket är bra men inte ger oss några lösningar på medellång sikt. Faktumet att rådet inte kunde komma överens om en åtgärd för transporten av fångar på grund av att ett av medlemsländerna utövat sin vetorätt är bara ytterligare ett exempel på misslyckanden och overksamhet. Brottslingarna skrattar hela vägen till banken.
Slutligen ett ord om extraordinära överlämnanden, tortyrflygningar och hemliga fängelser. Jag kan bara drömma om ett förenat Europeiskt råd som ålägger var och en av medlemsstaterna att göra en omfattande undersökning av möjligheterna till delaktighet. Chansen att detta skulle ske skulle kanske vara större om rådet inte behandlade Europaparlamentets tillfälliga utskott med sådant förakt. I rapporten om mänskliga rättigheter från 2006, som antagligen utarbetades på bemyndigande av rådets generalsekreterare Javier Solana, står det att Europaparlamentet inledde en undersökning under ledning av Dick Marty, men Dick Marty ledde undersökningen för Europarådets parlamentariska församling! Om Javier Solana inte ens bryr sig om att skilja mellan de två organen kanske beskrivningen av honom i vårt förslag till slutrapport som ”ej samarbetsvillig” kan anses vara berättigad.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Herr talman! Det finländska ordförandeskapet har tagit initiativ till att hålla hemliga överläggningar med alla medlemsstater om vad de vill göra med konstitutionen, och resultatet av detta ska diskuteras under det kommande toppmötet. Det finns inte ett enda legitimt skäl till att dessa överläggningar inte ska vara offentliga. Nu är avsikten uppenbarligen att tvinga in detta dokument bakvägen, eftersom konstitutionen har kraschat i offentliga diskussioner i Nederländerna och Frankrike.
Under det nederländska valet för en månad sedan var det bara de partier som var emot en europeisk konstitution som var framgångsrika. Enligt opinionsundersökningarna är nu till och med ännu fler nederländare emot konstitutionen. Det faktum att rådet, kommissionen och detta parlament verkar vara oförmögna att acceptera denna verklighet är en skandal som kommer att fortsätta att undergräva EU:s rykte.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Herr talman! Jag vill skicka ett kraftfullt budskap till deltagarna i Europeiska rådets möte som inleds i morgon. Budskapet kan sammanfattas i ett ord: solidaritet. EU måste visa solidaritet med mitt land och med andra postkommunistiska länder, visa solidaritet i sina diplomatiska förbindelser och solidaritet i energifrågor. EU måste ha en tydlig och beslutsam inställning när det gäller Ryssland. Denna inställning bör först och främst avspegla EU-medborgarnas intressen, inte den ryska federationens.
Jag har förmånen att få tala i detta parlament i dag, på 25-årsdagen av den skamliga deklarationen av undantagstillstånd i Polen. Jag har levt under kommunismen i 40 år, jag var aktiv i den underjordiska rörelsen, och det är knappast förvånande att jag inte litar på Ryssland. EU står nu inför ett allvarligt prov. Resultatet kommer att visa om vi kan räkna med EU:s stöd i frågor som är så svåra för oss.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Det är nästan smärtsamt att se rådets finländska ordförandeskap, som fortfarande tillbringar timmar här och som nu har ägnat ett halvår åt att sitta här, som är förtroget med politikens mantran och dess vanliga upprepningar fram och tillbaka. Ibland har det lyssnat, ibland inte, och ibland har det hört saker när ingenting har sagts. Jag har en enkel begäran, och nu talar jag som en person som i likhet med miljontals EU-medborgare är benägen att betrakta sitt eget land med välvilja. Jag ber detta ordförandeskap att än en gång överväga vad som har varit det största problemet under det gångna halvåret som det ser det, ett problem som Tyskland kanske kan föra närmare en lösning - kanske ett ord, en mening, solidaritet, konstitution, subsidiaritet eller byråkrati - men det måste vara kortfattat och kärnfullt. Det bör vara ett budskap. Kanske det skulle hjälpa oss en liten bit på vägen.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Om vi beskriver förändringarna i våra samhällen inom Europeiska unionen som hot så kommer givetvis medborgarna att lyssna och bli rädda. Jag förvånas över att min danska kollega Poul Nyrup Rasmussen inte är här med tanke på hans kommentarer tidigare. Om vi däremot beskriver de förändringar vi genomför som ett sätt att möta våra nuvarande utmaningar, den globala utmaningen och hoten mot säkerheten, är saken annorlunda.
Jag anser att en av det finländska ordförandeskapets och kommissionens förpliktelser är att understryka vad vi har uppnått den här hösten under det finländska ordförandeskapet. Vi har ett nytt sjunde ramprogram och vi har tagit ett slutgiltigt beslut om Reach och tjänstedirektivet. Det är en stor förändring och det förbättrar Europa. Vi har förberett utvidgningen för Rumänien och Bulgarien och utsett nya kommissionsledamöter. Slovenien kommer att ansluta sig till eurosamarbetet. Det är en viktig fas i utvecklingen av Europeiska unionen. Försämrar detta Europa? Bidrar det till att människor känner sig hotade? Självklart inte, det förbättrar Europa för dess medborgare. Så ser situationen ut. Om vi säger det högt och tydligt kommer människorna också att se att de förändringar vi gör är rationella. Detta bör vara Poul Nyrup Rasmussens och även rådets och toppmötets ansvar.
Angående utvidgning bör vi högt och tydligt säga att vi fastställer tuffa kriterier samtidigt som de som uppfyller dem troligen blir medlemmar. Ordförandeskapet bör lägga grunden för en ny politik med Ryssland som är bestämd men öppen, öppen men bestämd. Vi behöver Ryssland för energisäkerheten men vi måste också fastställa stringenta regler och en bestämd politik när det gäller demokrati och respekt för de grundläggande mänskliga rättigheterna. Så här bör det vara och det är detta vi bör hoppas på under detta sista möte med det finländska ordförandeskapet.
Ni har gjort ett gott arbete och ni kan göra ännu mer under de kommande dagarna.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Herr talman! För några veckor sedan sa kommissionsledamot Olli Rehn att han inte ville se en upprepning av toppmötet om Turkiet 2004-2005, och sett ur det perspektivet var rådets möte i måndags en stor framgång. EU:s ministrar kom överens om att tillfälligt avbryta samtalen om ett antal förhandlingskapitel. Beslutet ligger i linje med kommissionens rekommendation som vår grupp redan har välkomnat. Detta sänder ett klart budskap till Turkiet om att genomförandet av Ankaraprotokollet inte är en förhandlingsbar del av anslutningsförfarandet och att om tilläggsprotokollet inte genomförs fullt ut kommer detta obönhörligen att få konsekvenser för förhandlingsprocessen. Det har aldrig rått några tvivel om detta och därför vill vi uppmana den turkiska regeringen att inta en mer konstruktiv ståndpunkt i denna fråga.
Samtidigt visar rådets beslut tydligt att förhandlingsprocessen kan, rentav måste, fortsätta. Det är oerhört viktigt att kommunikationskanalerna hålls öppna, och det krävs en konstruktiv inställning från båda parter för att se till att anslutningsprocessen inte fördröjs eller urartar till ömsesidig misstro. Så det kommer inte att bli något toppmöte om Turkiet, men jag hoppas att de ledare som kommer att närvara i morgon och i övermorgon ändå kommer att inse att dörren fortfarande står öppen för Turkiet, att den borde fortsätta att vara det och att kommissionen och rådet kommer att behöva göra extra ansträngningar för att göra något åt turkcyprioternas ekonomiska isolering. Alla framsteg inom det området kommer också att bidra till att föra tillbaka frågan om Ankaraprotokollet på rätt spår.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Herr talman! Det kommande toppmötet i Europeiska rådet kommer till viss del att vara det tyska ordförandeskapets officiella inledning. Vi vet alla att vi knyter stora förhoppningar till just detta ordförandeskap. I dag är listan över frågor som EU behöver ta itu med redan så lång att det säkert kommer att ta mer än ett halvår att komma igenom den. Därför är det oroande att en av de frågor som ska diskuteras vid EU:s toppmöte är det olyckliga konstitutionsfördraget som dödförklarats och begravts i de franska och nederländska folkomröstningarna. Ingen är ännu tillräckligt modig för att gå tillbaka till den första versionen av fördraget. I stället talas det om att ta enskilda kapitel från utkastet och lägga fram ett slags urvattnat fördrag för våra medborgare.
I stället för konkreta svar på frågor om kontinentens utveckling, kan EU:s befolkning se fram emot en ny portion nyspråk. Ingen språklig akrobatik i världen kan dölja det faktum att det franska och nederländska folket tydligt visade sitt motstånd mot förslaget till konstitution. De var emot tanken på en centraliserad europeisk superstat.
Europeiska rådets toppmöte och, i vidare bemärkelse det tyska ordförandeskapet, bör skicka ett tydligt budskap till människorna i medlemsstaterna om att deras vilja och de regler som fastställts tidigare respekteras.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman! Sanningen är att det inte går att konstruera en verklighet eller någon slags verklighet över huvud taget genom att bara berätta om och frambesvärja det förgångna. Herr talman! Om vi inte har en tydlig uppfattning av våra projekt och våra möjligheter kommer vi inte att kunna bygga framtiden eller förstå det förgångna.
Därför gläder det mig att det tjänstgörande ordförandeskapet för rådet är medvetet om att dess roll är att försöka sammanjämka viljor och skapa samförstånd så att EU-projektet kan gå vidare. Detta villkor är nödvändigt men inte tillräckligt, för alla institutioner måste arbeta i harmoni.
I detta sammanhang anser jag att vi borde välkomna att ministrarna i rådet (allmänna frågor) har beslutat att de tre kommande ordförandeskapen - det tyska, portugisiska och slovenska - ska utarbeta en strategisk plan.
Herr talman! Rådets ordförandeskap kommer och går, men kommissionen består. Därför måste kommissionen i hög grad delta i de tre kommande ordförandeskapens strategiska plan och den måste också i hög grad delta i förberedelserna inför Europeiska rådets möten.
Det är mycket lugnande att lyssna till det budskap kommissionens ordförande, José Manuel Barroso framför om EU:s framtid, den inre dimensionen och den yttre inriktningen, målen för Lissabonstrategin och de framsteg som återstår att göra i fråga om säkerhet, frihet och rättvisa.
Herr talman! Jag anser att varje institution måste göra sin del i enlighet med den balans som fastställs i fördragen, men jag anser att det är nödvändigt att återupprätta det harmoniska partnerskapet, dvs. den strategiska allians mellan parlamentet och kommissionen som har gjort det möjligt för oss att nå så långt och bli så framgångsrika i EU och som borde göra det möjligt för EU att vakna upp ur det som några kallar för en dvala eller en institutionell siesta och ta ett avgörande steg i rätt riktning.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, fru rådsordförande! Det har ägt rum vissa stora EU-händelser i Helsingfors. Men mitt intryck nu när ni står i begrepp att lämna över stafettpinnen till det tyska ordförandeskapet är att ert eget ordförandeskap inte kommer att vara särskilt framträdande i någons medvetande, med hänsyn till de problem som finns kvar. Men i slutändan är dessa problem inte bara ordförandeskapets ansvar utan allas vårt ansvar. Vi måste ta oss samman och återuppliva EU-projektet.
Ur denna synvinkel anser jag att den diskussion vi har haft här i parlamentet om absorptionsförmåga - den fråga som vi just har röstat om - är grundläggande. Den väcker än en gång frågor om hur effektiv och demokratisk Europeiska unionen är och om dess ekonomiska kapacitet. Jag hoppas att dessa frågor kommer att vara tydliga när ni överlämnar stafettpinnen till det tyska ordförandeskapet, så att vi inom en snar framtid kan få EU på rätt spår igen och framför allt göra det möjligt för våra EU-medborgare att se EU som en lösning i stället för ett problem.
Om vi ska göra detta är det två frågor som måste behandlas noggrant. För det första har vi frågan om den inre marknaden. Jag är bekant med de fanatiska anhängarna av den inre marknaden, som inte betraktar den som något annat än fri rörlighet för tjänster, varor och kapital. Utan en social modell eller en social dimension och utan ett direktiv om offentliga tjänster kommer den inre marknaden bara att fungera för dem som är starkast och rikast och den kommer att strida mot vad våra EU-medborgare förväntar sig av EU.
För det andra har vi energifrågan. Också inom detta område har jag erfarenhet av dem som passionerat förespråkar en liberalisering av marknaden som den enda lösningen på alla de problem vi känner så väl. Detta är en ganska begränsad syn på saken. Faktum är att vi också måste ta upp frågan om forskning, beskattning, samtrafik och geostrategi, och jag vet att ni har tydliga åsikter om dessa frågor, fru rådsordförande. Var beslutsam vid Europeiska rådets möte, så att vi kan göra framsteg inom detta område. Fatta mod!
Panayiotis Demetriou
(EN) Herr talman! Det är uppenbart att Europeiska unionen idag huvudsakligen har två stora problem: det första är konstitutionsfördraget och det andra är frågan om utvidgning.
När det gäller konstitutionsfördraget måste vi erkänna att vi inte lyckades speciellt bra med det. Vi misslyckades med att uppnå positiva och påtagliga resultat. Vi måste anstränga oss ännu mer så att vi snart har en konstitutionell stadga för Europeiska unionen.
Vad gäller utvidgning handlar tyvärr de flesta diskussionerna om Turkiet, och situationen förvärras om vi beaktar den överseende hållning som Europeiska unionen intagit gentemot Turkiet. Europeiseringen av Turkiet har vårt fulla stöd. Vad gäller Turkiets misslyckande att uppfylla sina åtaganden gentemot Europeiska unionen hoppas vi att Turkiet kommer att inse att det var landet självt som ansökte om medlemskap i Europeiska unionen och inte tvärtom. Vi måste vänta och se. Kompromisser är bra men när de överskrider gränserna för principer och värderingar är det inte bra.
Turkiet måste lösa sina problem med Cypern och tillåta en rättvis lösning som godkänns av båda länderna genom att dra tillbaka sina trupper och avbryta isoleringen av turkcyprioterna, för isoleringen beror på ockupationen. EU måste vara delaktigt i arbetet med att hitta en lösning på Cypernproblemet med grund i europeiska värderingar och principer.
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! I motsats till de pessimistiska och till och med deprimerande åsikter som vissa av de föregående talarna har uttryckt, anser jag att EU har gjort stora framsteg under det gångna halvåret med det finländska ordförandeskapet. I dag har vi här i parlamentet till exempel antagit den banbrytande Reachlagstiftningen, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter har inrättats, EU har svarat flexibelt och effektivt på Libanonkrisen, och Rumänien och Bulgarien kommer att ansluta sig till familjen av EU-medlemsstater den 1 januari. Mina damer och herrar! Är inte detta tydliga exempel på framsteg och framgångar och bevis på att EU, trots de enorma utmaningar och problem vi står inför, kan agera effektivt?
Ja, EU måste göra sina mekanismer för beslutsfattande mer effektiva och flexibla och anta de grundläggande principer som ingår i den europeiska konstitutionen, som - och det vill jag vill påminna er om -alla regeringar i EU med 25 medlemsstater har anslutit sig till. Jag vill tacka Finland, inte bara för att det var det sextonde landet som antog konstitutionen, utan också för att det har fört diskussionen om den europeiska konstitutionens framtid vidare. Det vi behöver nu är också en tydlig ståndpunkt och tydliga uttalanden från ledarna i länder som Polen, Förenade kungariket och Tjeckien, som ännu inte har ratificerat fördraget, om vad de vill göra nu med dokumentet, när de kommer att ratificera det och - om de inte kommer att ratificera det - vilka alternativa lösningar de föreslår. Jag skulle vilja få ett sådant uttalande denna vecka vid EU:s toppmöte i Bryssel.
Markus Ferber
(DE) Herr talman, fru rådsordförande, herr ordförande för kommissionen, mina damer och herrar! I dag är det ännu inte rätt tidpunkt för en slutgiltig bedömning av vad det finländska ordförandeskapet åstadkommit under andra halvåret 2006. Detta kommer vi att kunna göra nästa vecka, mot bakgrund av vad som händer vid toppmötet.
Jag anser dock att det finns en mycket framträdande punkt som vi inte får släppa, något som har varit en särskilt viktig drivkraft för det vi har gjort de senaste dagarna, det vill säga frågan om vad vi har för inställning till oss själva och allt det vi har åstadkommit de senaste 50 åren, och om vi är villiga att motivera detta för dem som vill ansluta sig till EU. Jag säger detta med en viss glöd, eftersom jag av erfarenhet vet, särskilt efter samtal med Turkiet, att vi mycket väl kan använda samma terminologi men faktiskt mena helt olika saker. För vår egen skull måste vi själva vara klara över vad det är som förenar oss.
Det intryck jag får efter att ha lyssnat till debatten i eftermiddags är att vi har en mycket färggrann julgran, och att alla lägger sina julklappar under den och ser sina egna klappar där och resten av granen också. Men det är inte så EU fungerar internt, och inte kommer vi att kunna sälja EU framgångsrikt till omvärlden under de förutsättningarna.
Än en gång hör jag att ett nytt kapital kan komma att öppnas, trots att åtta kapitel har lagts åt sidan under förhandlingarna med Turkiet. Vi kommer inte att komma någonstans om vi gör samma sak som gjorde det så svårt för oss under den senaste utvidgningsomgången, det vill säga om varje ordförandeskap för rådet vill bräcka sina föregångare i fråga om hur många kapitel det lyckas inleda eller slutföra.
Vi måste göra klart för oss själva vad vi står för och vad som förenar oss - jag har just upptäckt att det är ganska lite som förenar mig med Pervenche Berès - och detta måste vi nu lösa internt om vi ska kunna förmedla det till omvärlden. Det är budskapet som borde komma från toppmötet i december och från det finländska ordförandeskapet för rådet.
Gary Titley
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera den tjänstgörande ordföranden till att han, med karakteristisk finländsk ärlighet men ett okarakteristiskt rättframt ordförandeskap, har beskrivit de svårigheter rådet har med att få medlemsstaterna att komma överens i olika frågor och hur omöjligt det är att göra framsteg inom vissa områden där vi har enhällighet. Det är väldigt viktigt att EU uppnår resultat inom områden som rättsliga och inrikes frågor och invandringspolitik, och vi måste se till att framstegen görs för våra medborgares bästa. Jag hoppas att vi inom områden där vi nästan nått en överenskommelse, till exempel fångtransporter och möjligheterna till snabbinsatsenheter vid nödlägen, kan genomdriva dem vid ett toppmöte.
Vi kan också tillämpa samma princip på medlemsstaterna inom andra områden, vilket kommissionen gjorde igår när den vidtog åtgärder för att öppna upp energimarknaderna samt för ekonomiska reformer. Vi får inte glömma vikten av att få medlemsstaterna att genomföra vad de lovat att genomföra inom ramen Lissabonstrategin som helhet.
Men utvidgning är helt klart den stora frågan. Vi tycks ha undvikit en tågkrasch med Turkiet, men det finns inga garantier för att tåget inte ska stanna helt. Om det gör det kommer konsekvenserna att bli mycket allvarliga, inte bara för Europeiska unionen utan också för Balkanländerna. Vi måste fortsätta vårt utvidgningsarbete. Vi får inte distraheras av detaljer som absorptionsförmåga, för vi vet alla att ingen skulle vilja prata om absorptionsförmåga om Norge skulle vilja gå med. Det är ett kodord för någonting annat. Låt oss fortsätta med utvidgningen, låt oss hålla oss kvar på vägen.
Nikolaos Vakalis
(EL) Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer också att inrikta mig på den stora frågan om utvidgningen, som den senaste tiden åter har varit i fokus.
För det första är det uppenbart att EU måste hålla sina löften. Alltså kan vi inte ta tillbaka det löfte vi gav om möjligheten att ansluta sig till EU för både Turkiet och Kroatien och de andra länderna på västra Balkan.
Lika klart är det att EU:s integrationsförmåga är en viktig faktor som alla medlemmar måste ta hänsyn till. Det får inte ske någon utvidgning om den inverkar negativt på sammanhållningen i EU och på dess förmåga att utarbeta och genomföra sin politik. Detta ligger inte bara i EU:s intresse utan även i kandidatländernas. Av den anledningen och oavsett vilka sanktioner som införs om villkoren inte efterlevs, ligger det i alla kandidatländers intresse att inte obstruera eller ständigt förhala saker och ting när det gäller att följa den framförhandlade ramen. Denna ram definieras av EU, inte av dem.
Kandidatländernas utveckling för att uppfylla sina åtaganden gentemot EU kan mycket väl vara en smärtsam process, men det är också deras enda möjlighet att modernisera sig och därför måste de hantera denna process.
Slutligen får vi inte glömma EU:s konstitutionsproblem som fortfarande är olösta. Det är uppenbart att vi inte kan försöka göra någon ytterligare utvidgning av EU utan att först lösa detta problem framgångsrikt, för ett EU som inte fungerar kan helt enkelt inte ta in nya medlemsstater.
Mia De Vits
(NL) Herr talman, fru rådsordförande, herr ordförande för kommissionen! Jag kan inte tänka mig att rådet inte kommer att säga något om omstruktureringen av Volkswagens anläggning i Vorst. Det blir allt vanligare med omstruktureringar, och Volkswagens beslut är hårt och kommer direkt eller indirekt att kasta tusentals familjer in i en osäker tillvaro.
Jag anser att EU inte bara kan bidra via strukturfonder eller en globaliseringsfond utan att även kommissionen bör övervaka detta. Blev fackföreningarna kontaktade i tid? Jag anser att så verkligen inte var fallet med Volkswagen. Bygger omstruktureringen på ekonomiska motiv eller spelade andra nationella motiv också in? Volkswagens anläggning i Vorst är den näst mest produktiva anläggningen. Det är riktigt att bilindustrin producerar mer än vad som efterfrågas, men jag anser att det är just i tider som dessa som det krävs en verklig industripolitik. CARS 21 är ett första steg, även om jag tycker det verkar vara långt ifrån tillräckligt.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Jag ska inrikta mig på två frågor som gäller Europeiska rådets kommande möte. För det första utvidgningen. Utvidgningen har varit och är fortfarande en framgång för EU. Den har skapat både politiska och ekonomiska fördelar och har stärkt EU:s roll i världen. Jag är övertygad om att den kommer att vara positiv för Bulgarien och Rumänien.
Den femte utvidgningen har visat EU:s så kallade omvandlingsförmåga, som har stimulerat till djupgående och positiva förändringar på det politiska, ekonomiska och sociala planet i länder som tills helt nyligen dignade under det kommunistiska oket. Men eftersom utvidgningen har varit en framgångssaga, måste den sagan berättas ordentligt. Därför stöder jag kommissionen när det gäller vikten av kommunikation. Det vill säga medborgarna måste bli medvetna om fördelarna. Jag hoppas att det kommande Europeiska rådet också kommer att vara medvetet om detta.
Jag stöder också tanken på villkorlighet. Kandidatländerna måste uppfylla sina åtaganden och göra de reformer som krävs. Naturligtvis måste vi under processens gång ta hänsyn till EU:s förmåga att integrera alla dessa länder. Dessutom kan utvidgningsprocessen inte fortgå i oändlighet, och därför instämmer jag också med i kommissionens tanke på konsolidering.
Den andra frågan är invandringen. I mitt land är den olagliga invandringen tyvärr en mycket aktuell fråga. Herr talman! Jag hävdar bestämt att den olagliga invandringen måste vara en central fråga i EU:s förbindelser med tredjeländer. Det gläder mig att EU under det finländska ordförandeskapet har hållit ministermöten om invandring och utveckling med afrikanska länder i Rabat och Tripoli, men vi måste gå vidare från slutgiltiga slutsatser till handling. Det är till exempel avgörande att vi tecknar återtagandeavtal. Tyvärr det långt kvar till detta. Under hur många år har kommissionen förhandlat om återtagandeavtalet med Marocko och avtalet med AVS-länderna? Vi har Cotonouavtalet, men trots artikel 13 i detta sker inga framsteg, varken i fråga om återtagande eller om återtagandeavtal. Jag är också ganska bekymrad över den optimism jag har hört uttryckas över situationen med Frontex.
Herr talman! Den olagliga invandringen är ett mycket allvarligt problem med långtgående konsekvenser, och ett område utan gränser som Schengen påverkar oss alla. Vi måste agera beslutsamt för att se till att de uttalanden och åtaganden som upprepas vid så många ministerkonferenser förverkligas. Europeiska rådets möte måste arbeta beslutsamt för detta mål.
Simon Busuttil
(MT) Herr talman! Jag kommer också att tala om invandringen. För rättvisans skull anser jag att vi bör säga att detta år kan gå till historien som det år då EU äntligen började se verkligheten i vitögat när det gäller frågan om olaglig invandring. Det har varit ett år då EU har insett att länderna i södra EU inte kan lämnas att möta detta problem ensamma. Det handlar alltså om ett helt annat förslag än de ”dörrar” och ”fönster” som Daniel Cohn-Bendit nämnde. Vi har faktiskt börjat se begynnelsen av en gemensam åtgärd, och åtgärder på kort sikt är lika nödvändiga som åtgärder på lång sikt.
För första gången har vi sett patruller från EU i Medelhavet precis som i Atlanten. Nästa år måste vi inte bara fortsätta med dessa patruller utan också förstärka och utöka deras verksamhet till alla månader då vi är sårbara. Tack vare detta parlament har vi sett en större budget anslås till Frontex som spelar en avgörande roll på detta område. Dessutom kommer vi i morgon att rösta om fyra nya fonder, bland annat en EU-fond särskilt ägnad åt att stärka de yttre gränserna. Detta måste vi göra om vi vill att immigrationsflödet ska minska.
Jag förväntar mig att dessa fonder kommer att användas effektivt från och med januari. Det är uppmuntrande att fonderna kommer att ha en nödfallsklausul så att bistånd kan ges omedelbart i nödsituationer. I slutet av november lade kommissionen - som jag gratulerar - dessutom fram nya förslag för att stärka de yttre havsgränserna i södra EU. Dessa förslag omfattar inrättandet av ett nätverk av kustpatruller och ett europeiskt system för gränsövervakning. Jag gratulerar kommissionen till dessa förslag.
Därför måste EU:s regeringar när de diskuterar invandringen visa den politiska vilja och solidaritet som krävs, så att vi kan gå vidare på den väg vi äntligen slagit in på - den rätta vägen. Om vi under detta år äntligen började acceptera verkligheten måste nästa år dessutom bli det år då vi kan visa klart att när vi samarbetar kan vi ta itu med också de allra svåraste utmaningarna.
Alexander Stubb
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera kommissionens ordförande till den goda laganda och den goda kontroll han har i sitt kabinett, eftersom det verkar som att de måste ha matchande slipsar. Det är mycket bra för det bevisar att de har allting under kontroll!
Europeiska rådet handlar om tre saker. Jag trodde att socialisterna var emot produktplacering och jag kan berätta för Mia De Vits att det här mötet inte handlar om Volkswagen, det handlar om tre saker: utvidgning, konstitutionen samt rättsliga och inrikes frågor.
Vad anser jag då att nyckelmeddelandet för utvidgning bör vara? Det bör vara tredelat. För det första måste vi fortsätta vårt åtagande att utvidga. Om vi får in det i slutsatserna menar jag att vi har lyckats. För det andra tycker jag att integrationskapaciteten bör definieras, men det får inte vara ett villkor för utvidgning. Om ni får fram det anser jag att det skulle vara mycket bra. För det tredje anser jag att vi behöver lite mer offentlig debatt om utvidgning och inte minst om offentligt försvar. Just nu har vi i flera länder ett politiskt ledarskap som först beslutar om utvidgning för att direkt därefter börja skylla allt ont i världen på utvidgningen. Jag anser inte att det är rätt tillvägagångssätt.
För det andra, konstitutionen. Som gammal statstjänsteman förstår jag behovet av konfidentiella samråd, men det skulle vara trevligt om ni kunde berätta lite om vad de ska leda till. Jag vill också tacka det finländska ordförandeskapet och Finland för att man har ratificerat konstitutionen. Jag menar att det var ett mycket viktigt steg och en viktig gest. Det pågår många diskussioner om konstitutionen just nu. Personligen är jag emot idén om ett minifördrag. Jag vill ha ett ”utökat fördrag”, med andra ord en andra upplaga av fördraget. Om vi uppnår det till 2008 eller 2009 tror jag att det skulle vara mycket bra.
Slutligen rättsliga och inrikes frågor. Jag är utled på att höra folk säga att vi inte kan gå vidare i den här frågan på grund av konstitutionen. Nej! Vi bestämde oss i Amsterdam för att börja tillämpa omröstning med kvalificerad majoritet, vi stärkte det i Nice och vi gjorde det med konstitutionen. Om vi har den politiska viljan, och det här riktas direkt till den tyska regeringen, kan vi gå över till omröstning med kvalificerad majoritet inom alla frågor som rör rättsliga och inrikes frågor.
Jag vill gratulera det finländska ordförandeskapet till ett väl utfört arbete.
Paula Lehtomäki
rådets tjänstgörande ordförande. (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka er för denna utmärkta debatt och de kommentarer och råd som ordförandeskapet har fått under diskussionerna. I mitt inledningsanförande fördjupade jag mig inte i utvidgningsdiskussionen, och det tänker jag inte göra nu heller eftersom vi diskuterade detta mycket ingående här i parlamentet i morse. Detta är ett av Europeiska rådets största bekymmer, men vi diskuterade detaljerna under vårt sammanträde tidigare i dag.
I flera tal togs frågan om ett socialt EU upp. Men låt mig påminna er om att vid det informella toppmötet i Lahtis hölls det också ett socialt toppmöte och, som José Manuel Barroso nämnde, fattades ett beslut om fonden för justering för globaliseringseffekter. I Finland har vi för vana att påminna oss om att vi först måste skapa välstånd om vi ska kunna dela det, och detta är anledningen till att så stor uppmärksamhet ägnades åt politiken för innovation och konkurrenskraft under Finlands ordförandeskap.
När det gäller invandringen vill EU framför allt ha en omfattande diskussion om invandringsfrågorna, och detta tänker Europeiska rådet bekräfta under sina överläggningar i helgen. Diskussionen om invandringen blir omfattande i den meningen att den inte enbart kommer att handla om gränskontroll eller olaglig invandring. Den kommer också att ge enorma möjligheter att diskutera laglig invandring. Under sommaren och i höstas anordnade vi två konferenser med våra afrikanska partner om detta, så att vi skulle kunna undersöka de bakomliggande orsakerna till framför allt den olagliga invandringen och hantera dem på lång sikt. Det är bra att vi stöder Frontex arbete, men detta är bara en liten del av hela frågan med invandringspolitiken.
När det gäller Galileo finns det inget beslut i sikte inom Europeiska rådet om dess placering och det finns inga planer på att diskutera frågan. Jag vill påminna ledamöterna från de nya medlemsstaterna att ibland krävs det mödosamma insatser för att inrätta EU-organ. Finland har varit medlem i EU sedan 1995, och i och med att kemikalieförordningen antogs i dag av Europaparlamentet kommer Finland att få sitt första EU-organ efter över tio års medlemskap. Jag vill tacka parlamentet för det.
Slutligen vill jag återvända till diskussionen om konstitutionsfördraget. Vi måste komma ihåg att de bilaterala samråd som det finländska ordförandeskapet har hållit beror på slutsatserna från Europeiska rådets möte i juni, då Tyskland fick i uppgift att rapportera om läget för konstitutionen vid Europeiska rådets möte nästa vår. Men den rapporten måste bygga på mycket intensiva samråd med medlemsstaterna. Nu är vi klara med den första samrådsrundan. Den hölls i en förtroendefull anda, och därför har väldigt lite information offentliggjorts eller kommer att offentliggöras, eftersom avsikten är att det tyska ordförandeskapet ska kunna fortsätta arbetet med utgångspunkt i vår analys och sedan utarbeta en rapport till Europeiska rådet.
Det som framgått tydligt av denna diskussion är att alla verkar ha en åsikt om vad andra tycker. Vi verkar alla känna mycket väl till vad människor tycker i olika länder. Vår samrådsrunda var ett försök att föra direkta och konkreta diskussioner med regeringarna om hur de ser på situationen och leta efter möjliga vägar framåt. Tiden är ännu inte inne för ett beslut, inte ens för förhandlingar. Det här har helt enkelt varit en möjlighet att lyssna till människors åsikter, och det går bara att dra mycket försiktiga slutsatser. Om läget skulle beskrivas med ett ord, som en av parlamentsledamöterna föreslog, skulle jag beskriva det med ordet ”reformer”. Vi har ett brett samförstånd om behovet av reformer, och nu överväger vi hur vi kan gå vidare och vilka slags reformer som behövs.
Herr talman! Eftersom detta är mitt sista framträdande i plenum, bortsett från frågestunden som börjar strax, vill jag tacka Europaparlamentet personligen och på ordförandeskapets vägnar för dess mycket mångskiftande, rentav brokiga, men alltid utmärkta samarbete.
(Applåder)
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. (PT) Det råder inga tvivel om att trots att åsikterna naturligtvis skiftar, har denna diskussion visat att det finns områden av starkt samförstånd och jag skulle vilja lyfta fram dessa, eftersom några av dem är viktiga.
Vi försöker skapa ett nytt samförstånd om utvidgningen och, ärligt talat, frågan om Turkiet är känslig och delar den allmänna opinionen i våra länder. Det faktum att kommissionens förslag - som fick stöd av det finländska ordförandeskapet och utformats i nära samarbete med det finländska ordförandeskapet i varje steg - fick enhälligt stöd av medlemsstaterna genom deras utrikesministrar var avgörande eftersom vi hade kunnat stå inför ett mycket allvarligt problem i dag.
Vi har i en så känslig fråga som denna kunna komma fram till en ståndpunkt som vi anser är balanserad, trovärdig och rättvis, och i dag fick den en genljudande majoritet bland ledamöterna av detta parlament som fick säga sitt. Nu kommer vi förhoppningsvis att kunna hålla en riktig strategisk diskussion om utvidgningen. Jag vill bara framhålla Alexander Stubbs anmärkningar som jag tyckte var mycket relevanta. Det är avgörande att europeiska ledare på alla nivåer, inte bara stats- och regeringscheferna utan också Europaparlamentet och alla andra med politisk auktoritet på nationell nivå, för en seriös diskussion om utvidgningsfrågan, oavsett om EU ser utvidgningen som en stor möjlighet eller ej. Och en stor möjlighet är exakt vad utvidgningen innebär för EU, politiskt, ekonomiskt och kulturellt, och jag vill rentav säga historiskt. För att denna diskussion skulle kunna äga rum var det viktigt att rensa bort de svåraste aktuella frågorna, så att vi kunde koncentrera oss på det viktiga.
Jag hoppas att rådet bekräftar detta nya samförstånd. Vi behöver det och vi behöver ha mod att diskutera med våra medborgare om vad utvidgningen innebär.
Tidigare i dag var jag i Berlin för att delta i en intervju med förbundskansler Angela Merkel i ett populärt tyskt tv-program där publiken ställde frågor till oss, till exempel om hur mycket Tyskland riskerar att förlora på utvidgningen och vilka företag som skulle flytta ut. Mitt uppdrag var att förklara att exempelvis Tyskland har enorm nytta av utvidgningen, att utvidgningen bidrar till att skapa sysselsättning i Tyskland, att Tysklands export på 17 miljarder euro 1994 till de länder som numera är våra nya medlemsstater steg till omkring 80 miljarder euro i år, att Tysklands export till de nya medlemsstaterna är större än importen och att utvidgningen ger fler arbetstillfällen - inte färre - i de 15 gamla EU-medlemsstaterna.
Utvidgningen har varit bra för EU och jag anser att detta har varit rådets viktigaste bidrag. Låt oss arbeta för att skapa ett nytt samförstånd om utvidgningen. Jag har inte för avsikt att ta upp de andra frågor som förklarades så väl av Paula Lehtomäki.
Jag vill tacka för den positiva anda av samarbete som vi har haft tillsammans med det finländska ordförandeskapet och som svar på en fråga om togs upp - av Sarah Ludford om jag inte missminner mig - vill jag tillägga, eftersom jag inte nämnde denna fråga i mitt första anförande, att kommissionen kraftfullt fördömer den så kallade konferensen om förintelsen i Teheran. Om det inte var så tragiskt skulle det vara skrattretande. Det är fel att förolämpa minnet av så många offer för förintelsen på detta sätt. Också i denna fråga måste vi inta en principfast hållning.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Richard Corbett
(EN) Jag är förbluffad över att flera ledamöter valt att fokusera på sitt ställningstagande mot konstitutionsfördraget i sitt bidrag till den här debatten, även om frågan inte står på dagordningen för detta rådsmöte, utan för det som kommer att hållas i juni.
Det stämmer inte heller när de säger att frågan är död eftersom den blivit ”förkastad”. Den har förkastats av två länder och godkänts av 18, samtidigt som resten väntar och ser vad som händer. Den har inte förkastats, vi har helt enkelt skilda åsikter. Det är helt rätt av rådet att försöka övervinna de skilda åsikterna både från minoriteten som avvisade fördraget och majoriteten som stöder det. Att vidhålla att de nuvarande fördragen för evigt bör vara oförändrade på grund av att det här fördraget förkastades av Frankrike och Holland är ohållbart.
Ilda Figueiredo
(PT) Trots att de sociala problemen hopar sig i EU finns det som vi alla vet ett allt större påtryckningar för att vi ska bedriva en nyliberal politik. Vi vet att det är katastrofala problem förknippade med den politiken, nämligen arbetslöshet, osäkra arbetstillfällen fattigdom och social ojämlikhet. Dessutom finns det en tendens att betona invandringspolitiken och man försöker öka användningen av omröstning med kvalificerad majoritet, under förevändningen att detta underlättar politiken inom detta område, medan den verkliga avsikten är att vidta mer säkerhetsinriktade åtgärder.
På samma sätt finns det ett ökat fokus på institutionella frågor, i ett försök att återuppliva den så kallade europeiska konstitutionen. Det är symptomatiskt att i möten med företrädare för de kommande ordförandeskapen, som Tyskland, hamnar institutionsfrågan alltid högst upp på dagordningen, tätt följd av den inre marknaden och energifrågan. Lika symptomatiskt är det sätt på vilket de sociala frågorna och miljöfrågorna tonades ned. Man nämnde ingenting om översynen av Europeiska centralbankens status och riktlinjer, trots de allvarliga konsekvenserna av denna politik för de svagaste ekonomierna, familjerna och mikroföretagen samt de små och medelstora företagen.
Pedro Guerreiro
(PT) Bara ett par kommentarer med de 200 ord jag har att röra mig med...
Kanske den viktigaste aspekten i fråga om utvidgningen är att på nytt bekräfta att FN:s resolutioner om Cypern måste följas och att Cypernfrågan inte får manipuleras i samband med de motsägelser som omger Turkiets anslutning till EU.
Vad gäller den så kallade konstitutionella processen är förslagen tydliga och motsägelserna finns fortfarande kvar. Samtidigt som behovet av att återuppliva den europeiska konstitutionen har bekräftats på nytt hör vi nu talas om ett samförstånd som är mindre ambitiöst men som innehåller de grundläggande delarna. Man talar om en namnändring och om ett (falskt) ”miniavtal” där betoningen läggs på institutionella frågor (under förevändning att EU måste fungera, men som i verkligheten garanterar att de stora makterna dominerar beslutsfattandet) och på vad som kallas EU:s roll i världen (med andra ord militarisering och interventioner i utlandet). Det finns till och med de som säger att om vi ”säljer in” tanken på ett sådant (falskt) ”miniavtal” kommer det inte att behövas några folkomröstningar i vissa medlemsstater. Detta ”minifördrag” skulle innehålla huvuddelarna i den europeiska konstitutionen och ge intryck av att vara något helt annat.
Detta är med andra ord ytterligare ett försök att (åter)införa det förkastade fördraget, och det portugisiska ordförandeskapet kommer att få detta synnerligen oacceptabla uppdrag under andra halvåret 2007.
