Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Ebner
Fru talman! Jag klarade inte av att komma fram till min plats. Jag skulle bara vilja göra en kort anmärkning: Jag står inte med på närvarolistan och skulle vilja meddela att jag deltog både i sammanträdet och vid omröstningen. Det gäller visserligen måndagen, men jag skulle vilja få med det i protokollet. Tack så hjärtligt! Jag skrev tydligen inte på listan, men jag var närvarande och jag deltog. Tack!

Talmannen
Bra, min kära kollega, det skall rättas till.
Finns det ytterligare synpunkter på protokollet?

Scallon
Fru talman! Innan vi påbörjar debatten skulle jag bara vilja vidarebefordra det irländska folkets uppfattning när det gäller framtiden för vårt nationella flygbolag Aer Lingus. Före terroristattentatet i New York var det en mycket framgångsrik aktör inom flygbolagsindustrin, och transporterade 1,1 miljon passagerare. Det är en stor försörjare inom vår inhemska ekonomi. Det finns en stark önskan om att man inte skall betrakta det som om regeringen ger nationellt stöd för att hålla Aer Lingus i luften.

Talmannen
Detta har egentligen inte att göra med protokollet. Vi kommer för övrigt att ha en debatt om den frågan.
Finns det fler synpunkter på protokollet?
(Protokollet justerades.).   

Van Orden
Fru talman! Jag skulle bara vilja fästa er uppmärksamhet på anhållandet i Grekland för en vecka sedan av tolv brittiska och två nederländska medborgare. Bland de brittiska medborgarna fanns två av mina väljare, Paul och Lesley Coppin från Mildenhall i Suffolk. De har anhållits av de grekiska myndigheterna anklagade för spionage. Dessa människor är " flygspanare" , flygentusiaster, på semester i Grekland. Jag tycker att det är ganska så märkligt att de fortfarande är häktade i en annan medlemsstat, och jag undrar om ni skulle kunna göra något för att uppmärksamma de grekiska myndigheterna på detta ärende, så att dessa personer kan friges så snart som möjligt.

Talmannen
Herr Van Orden! Vi har noterat era synpunkter och kommer att vidta nödvändiga åtgärder.

Den ekonomiska situationen och sysselsättningsläget inom flygtransportsektorn, industrisektorn samt närliggande sektorer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om den ekonomiska situationen och sysselsättningsläget på flygtransportområdet och angränsande industri- och tjänsteområden.
Ordet går till fru Durant, som uttalar sig å rådets vägnar.

Durant
. (FR) Fru talman, mina damer och herrar! American Airlines-kraschen måndagen den 12 november i New York påminde självklart oss alla om flygsektorns hårda och hemska verklighet. Denna nya olycka riskerar att fördjupa den både ekonomiska och sociala kris som sektorn har konfronterats med sedan den 11 september. Men den bör inte få oss att glömma orsakerna till denna kris, som är ett resultat av de förenade konjunkturproblem som har ett direkt samband med attentaten den 11 september, men också tidigare strukturella svårigheter som kom upp till ytan och förstärktes till följd av händelserna den 11 september.
I egenskap av ordförande för rådet (transport) och federal belgisk minister är denna situation särskilt oroväckande för mig. Det är mer än någonsin nödvändigt att genomföra ekonomiska och sociala strukturreformer för att ge sektorn möjlighet att övervinna den nuvarande krisen, att stötta den med hjälp av sociala åtgärder och att lägga grunden till en hållbar utveckling för sektorn på lång sikt. För att nå dit måste man förstå problemets verkliga orsaker och identifiera de hinder som måste undanröjas, vilket jag skulle vilja börja ägna mig åt här, tillsammans med er och med fru Diamantopoulou.
Huvudorsaken till den europeiska flygtransportsektorns inneboende svaghet är att den är alltför splittrad, vilket förstärks av bristen på konsolidering på gemenskapsnivå och avsaknaden av strategiska allianser. Gemenskapsbygget har hittills vilat på viljan att skapa en inre marknad där optimala konkurrensvillkor garanteras. Den extrema konkurrens som följer av detta - i en sektor där marginalkostnaderna är relativt låga - medför problem med överkapacitet och alltför låga priser i förhållande till flygbolagens genomsnittliga kostnader. Denna synnerligen råa konkurrens har således bidragit till att försvaga företagen, som har blivit sårbara för alla slags ekonomiska chocker, med hänsyn till deras snäva marginaler.
Den amerikanska flygindustrin är sedan länge klart mer koncentrerad än den europeiska, något som vid sidan av övriga faktorer har hjälpt denna industri att på ett eller annat sätt klara av krisen, som framför allt drabbat Förenta staterna. Även om flygindustrins svårigheter inte skulle bero på attentaten, utan på strukturella faktorer, har händelserna den 11 september tillfogats denna samling nya begränsningar som har påskyndat den aktuella krisen och förstärkts av den nuvarande ekonomiska recessionen.
Jag kan bl.a. nämna, och gör det i kronologisk ordning, det faktum att det amerikanska luftrummet stängdes under fyra dagar, att passagerarnas förtroende har minskat och att flygtrafiken har gått ned avsevärt - minus 20 procent för fritidsresor jämfört med år 2000. Denna nedgång gäller särskilt förbindelserna över Atlanten, där man kan konstatera en nedgång på 30 procent , och ovanpå allt detta kommer gårdagens tragiska olycka utan tvekan bara att försämra situationen. En annan faktor är att försäkringsgivarna har beslutat att höja de försäkringspremier för passagerare och flygplan som avser en krigssituation eller ett terrordåd. De har också beslutat att begränsa flygbolagens försäkringsskydd för skador som av samma skäl orsakas tredje part, till 50 miljoner dollar. I övrigt medför de kompletterande säkerhetsåtgärderna oundvikligen ytterligare kostnader för flygplatserna och flygbolagen. Den sista faktorn, som inte är den minst betydelsefulla, är de amerikanska stöden: mer än 15 miljarder dollar i form av ett direkt och omedelbart stöd samt federala krediter till flygbolagen, och mer än 120 miljoner dollar till tjänsteleverantörerna. Detta har således inneburit en snedvridning av konkurrensen i förhållande till den europeiska industrin, särskilt med tanke på att detta har fått vissa bolag att bete sig som rovdjur på de transatlantiska förbindelserna.
Vi känner väl till de ekonomiska och sociala konsekvenserna i Europa av dessa förenade strukturella och konjunkturella faktorer: konkurser och stora svårigheter för flygbolagen, investeringsstopp och en brännande kris inom flygindustrin.
Vilka svar har rådet hittills bidragit med?
Redan vid mötena den 14 september och den 16 oktober diskuterade transportministrarna vilka konsekvenser attentaten den 11 september kommer att innebära för sektorn, vilket också Europeiska rådet och ekonomi- och finansministrarna gjorde den 21 september, för att kunna ge ett snabbt och samordnat svar från alla medlemsstater, ett svar som gör att vi kan stödja en omstrukturering av sektorn och samtidigt bevara förutsättningarna för en sund konkurrens. Vid rådet (transport), framför allt den 16 oktober, granskade man förslagen i Europeiska kommissionens meddelande av den 10 oktober om sektorns läge i syfte att försöka vidta ett antal åtgärder.
Först och främst samordnade rådet mycket snabbt medlemsstaternas interventioner på försäkringsområdet. Man beslutade att de statliga stöd till flygbolag och tjänsteföretag som är avsedda att täcka bristen på eller t.o.m. avsaknaden av försäkringsskydd i händelse av krig skall förlängas till den 31 december. Dessa stöd måste anmälas till kommissionen, som skall granska dem varje månad.
Medlemsstaterna har gått med på att stå för kostnaden för de kompletterande säkerhetsåtgärderna i ett första skede, utan att detta betraktas som ett statligt stöd. De har emellertid betonat att användare och operatörer på sikt måste bidra till dessa kostnader, när situationen har återgått till det normala.
När det gäller den fyra dagar långa stängningen av luftrummet har rådet bett om och fått kommissionen att gå med på en viss flexibilitet, vilket skall göra det tillåtet att bevilja begränsade stöd utöver denna period, självklart på grundval av objektiva kriterier, till de flygbolag som drabbades av stängningen av luftrummet och dess konsekvenser. Både medlemsstaterna och kommissionen anser att detta stöd måste överensstämma med gemenskapens viktigaste regelverk i fråga om reglering av statligt stöd till denna sektor, och att det under inga omständigheter får medföra en snedvridning av konkurrensen. Vi är emot det faktum att de amerikanska bolagen använder statliga stöd för att kunna göra kraftiga prissänkningar. Våra bolag drabbas av den illojala konkurrensen från de amerikanska bolagen. Vi kan inte tillåta att en sådan situation håller i sig i Europeiska unionen. Därför stöder ordförandeskapet kommissionens förslag om att anta en uppförandekod tillsammans med Förenta staterna, just för att förhindra och bekämpa den typen av konkurrenssnedvridningar. I övrigt har rådet beaktat vissa flygbolags begäran om flexibilitet i fråga om tillämpningen av de förfaranden som gäller vid fördelning av ankomst- och avgångstider.
En av nycklarna till ett snabbt nytt uppsving för flygverksamheten är självklart att passagerarna återfår sitt förtroende. Ordförandeskapet och kommissionen har med stöd från flera medlemsstater arbetat mycket aktivt för detta, i syfte att fastställa och så snabbt som möjligt vidta åtgärder för att förstärka säkerheten på flygplatser och ombord på flygplanen. Detta arbete genomförs i två etapper: den första, som är prioriterad, syftar till att Europeiska civila luftfartskonferensens rekommendationer i fråga om kontroll av passagerare och bagage skall införlivas i gemenskapens regelverk, rekommendationer som är resultatet av många års erfarenhet. Det är förhandskontrollerna som är de mest effektiva. Som ni vet har rådet satsat mycket tid och energi på att få till stånd en politisk överenskommelse mellan medlemsstaterna redan den 7 december i år, framför allt genom en expertgrupp som är gemensam för rådet och kommissionen.
Enligt min mening är det mycket viktigt att nå resultat inom kort, i en anda av nära samarbete med Europaparlamentet. Vid rådets möte den 16 oktober uttryckte man förhoppningen om att Europaparlamentet så snart som möjligt skall kunna avge ett yttrande. Jag tror att allmänheten skulle ha svårt att förstå om rådet och parlamentet dröjde med att göra framsteg i en så pass viktig fråga.
Ordförandeskapet står till Europaparlamentets förfogande för att underlätta en nära dialog mellan de två institutionerna och låta Europaparlamentets ledamöter ta del av våra specialisters sakkunskap, för att ett beslut skall kunna fattas inom kort.
Den andra etappen innebär att vi kommer att granska det lämpliga med ytterligare säkerhetsåtgärder, med stöd av slutrapporten från ordförandeskapets och kommissionens gemensamma ad hoc-grupp, vilken kommer att läggas fram den 7 december. Vissa av dem kommer kanske att fordra lagstiftningsåtgärder som ett komplement till den första etappen, dvs. den " säkerhetsförordning" som för närvarande är under behandling.
Rådets möte den 16 oktober gjorde det således möjligt att reagera samstämt på sektorns kris, men vi måste nu se till att sektorn åter bygger upp en solid och sund grund, eftersom vi vet att den nuvarande krisen skulle kunna vara i många månader.
För att ge ett bidrag till dagens debatt erbjuder jag er att ta del av min personliga analys av de möjligheter som avtecknar sig för sektorn och de åtgärder som bör vidtas. Denna debatt har ännu inte påbörjats inom rådet, men är nödvändig att föra i denna parlamentariska församling, eftersom parlamentet självklart kommer att vara delaktigt under de kommande månaderna.
På ett strukturellt plan måste vi se till att ge sektorn möjlighet att omstruktureras, genom att det europeiska luftrummet omgrupperas kring ett antal större allianser.
Ett sätt att ge flygbolagen möjlighet att återuppbygga en faktisk livsduglighet är att på ett bättre sätt kanalisera konkurrenstrycket på sektorn, framför allt genom en viss form av konsolidering. Bildandet av allianser eller ingående av handelsavtal är redan i sig tillräckligt för att börja avhjälpa ett antal problem; man behöver inte förorda fusioner eller ägarförändringar som skulle kräva att konkurrensregelsystemet gjordes om helt och hållet. Detta skulle t.ex. begränsa den överkapacitet som belastar sektorns resultat och dämpa den extrema konkurrensen på vissa linjer.
Det gäller att tillåta ett utnyttjande av de stordrifts- och nätfördelar som är särskilt väl utvecklade inom denna sektor.
På sikt måste vi också tillsammans med kommissionen överväga en strategi som gör det lättare att möta liknande situationer, och framför allt studera nödvändiga anpassningar av EU:s konkurrensregler genom att, om möjligt, övervinna de nuvarande rättsliga hindren.
Detta väcker den känsliga frågan om kontroll av bolagen och fordrar även en mer långtgående diskussion om Europeiska kommissionens roll gentemot tredje land, framför allt Förenta staterna. Vi måste faktiskt tillåta de stora europeiska bolagen - kring vilka det framtida flygtransportlandskapet kommer att organiseras - att stå bättre rustade gentemot sina stora nordamerikanska konkurrenter. I det perspektivet stöder jag personligen det att kommissionen beviljas ett tydligt mandat för att förhandla med de internationella parterna, framför allt de amerikanska. För den civila luftfartens framtid är det viktigt att Europeiska unionen talar med en enda röst.
En nödvändig etapp som föregår detta steg är dock att skapa en regelram för luftfartssektorn som är mer sammanhängande och mer fullständig. Denna " inre" ram bör lägga en grund som främjar en omstrukturering av sektorn och gör det möjligt att undvika en snedvridning av konkurrensen. Vi måste plocka fram en tydlig och bindande uppsättning regler ur de bestämmelser som för närvarande inte används.
Alla områden inom luftfarten bör delta i denna utveckling, vare sig det handlar om pålitlighet, säkerhet, bullerbekämpning eller miljöskydd på ett mera allmänt plan.
I det här sammanhanget bör kommissionens förslag om ett gemensamt europeiskt luftrum behandlas så snart som möjligt. Detta förslag är en utgångspunkt för ett utkast till bestämmelser som bör vara så detaljerat som möjligt för att en stark och enad europeisk marknad skall kunna byggas upp. På sikt måste Europeiska unionen bli en jämbördig partner i internationella förhandlingar, framför allt visavi våra amerikanska partner.
Jag hoppas att vi kommer att få tillfälle att återkomma, tillsammans med mina kolleger i rådet (transport), till frågan om gemenskapens befogenhet i internationella förhandlingar om flygtransportfrågor. En sådan diskussion bör leda fram till ett beslut om villkoren för ett sådant mandat och de garantier som medlemsstaterna bör få i fråga om insyn i de förhandlingar som förs å gemenskapens vägnar.
Den sociala aspekten på krisen måste också åtgärdas på ett genomgripande sätt. Sabenas konkurs och de aviserade uppsägningarna påminner om hur viktigt och brådskande detta är. Att ett flygbolag försvinner leder till att arbetstillfällen går förlorade, inte bara inom företaget, utan även hos underleverantörer. Sabena var den största kunden för många företag, till att börja med flygplatsen Bruxelles-National, men också olika tjänsteföretag verksamma på flygplatser. Det går inte att tänka i nya banor för den civila luftfartssektorn utan att tänka om hela den sociala politiken mot bakgrund av avregleringen.
För det belgiska ordförandeskapet framstår det således som nödvändigt att man skall kunna ingripa när det gäller sociala planer och omskolning av anställda, samtidigt som man måste följa principen att offentliga medel inte får användas för att subventionera företag.
Det tycks också nödvändigt att fördjupa analysen av de sociala och miljömässiga konsekvenserna av flygtransportsektorns avreglering, för att främja en högre grad av harmonisering på det här området.
Till sist är det viktigt att utveckla mer riktade interventioner inom ramen för Europeiska socialfonden. De programplaneringsdokument som upprättats av kommissionen och medlemsstaterna bör kunna anpassas till en kris inom en viss sektor. Det skulle göra det möjligt att skyndsamt reagera på ett ökat antal arbetssökande och lika snabbt omskola dem, genom att erbjuda dem en snabb och anpassad fortbildning. Problemet ligger således i en utveckling av förmågan att anpassa sig.
Bland övriga krav kan jag också nämna behovet av att inrätta ett informations- och kontrollsystem på gemenskapsnivå som gäller uppsägningsbeslut, att förstärka samråden med arbetsmarknadens parter och till sist att inrätta en krisförebyggande enhet vid Europeiska centrumet för övervakning av förändringar i näringslivet, vilket invigdes den 23 oktober i Dublin.
I det sammanhanget är det viktigt att rådet (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) behandlar kommissionens meddelande om omstrukturering av företag vid mötet den 3 december, ett meddelande som aviserades av kommissionen i samband med krisen vid Marks & Spencer, i somras. Det gäller att granska begreppet företagens sociala ansvar mot bakgrund av omstruktureringarna. Rådets möte (arbetsmarknadsfrågor) i december kommer med all säkerhet att underlätta en överenskommelse om direktivet " Information till och samråd med arbetstagare" , vilket också utgör ett visst framsteg när det gäller samråd med representativa organ vid kriser.
I ett långsiktigt perspektiv konfronteras vi till sist med utmaningen att se till att den civila luftfarten blir en hållbar verksamhet. Säkerhet och pålitlighet, ekonomisk stabilitet och miljöhänsyn är de viktigaste beståndsdelarna för en hållbar utveckling inom sektorn, vilket leder mig fram till min sista punkt: kravet på att få sektorns miljömässiga dimension att utvecklas.
De gensvar som krävs med hänsyn till de kortsiktiga ekonomiska och sociala svårigheterna, liksom de medellångsiktiga åtgärder som rör säkerhetsnormer, får under inga omständigheter inkräkta på möjligheten att upprätthålla och utvidga det arbete som pågår på det här området. En miljövänlig tillväxt inom sektorn är på sikt en förutsättning för att det här transportsättet skall kunna överleva.
Vi kunde notera avsevärda framsteg vid Internationella civila luftfartsorganisationens generalförsamling, som hölls i Montréal i september i år. Vi måste ta fördel av det som Europeiska unionen lyckades uppnå - vilket inte var garanterat på förhand, tro mig - nämligen att lokala, nationella och regionala skillnader bör beaktas i utformningen av den offentliga miljöpolitiken, så att de europeiska bestämmelserna kan anpassas, eftersom de faktiskt är garanter för en hög miljöskyddsnivå.
Vi bör konkretisera dessa politiska framsteg, framför allt genom att snabbt vidta lämpliga åtgärder för bullerminskning, men även genom att göra insatser för att minska utsläppen av växthusgaser i enlighet med vårt åtagande från Kyoto, vilket vi har bekräftat i Bonn och i Marrakech.
Även om de europeiska flygbolagen har påverkats i mindre grad än sina amerikanska motsvarigheter, måste vi se till att inrätta en regelram på gemenskapsnivå som garanterar dem en verklig livsduglighet, vilket bl.a. förutsätter en revidering av konkurrensreglerna. Vid en kris krävs det också att regelramen kan garantera en hög social skyddsnivå.
Vi måste tillsammans bygga upp en civil luftfartssektor som är hållbar ekonomiskt, socialt och miljömässigt sett. Vi måste agera, och det snabbt, för att garantera en säkerhetsnivå som kan lugna passagerarna så snabbt som möjligt och därmed garantera att den civila luftfarten blir den bro mellan folken, den fredsbärare som den alltid har varit.
(Applåder)

Diamantopoulou
Fru talman! Det civila europeiska flyget har haft och har alltjämt allvarliga strukturella brister. Händelserna den 11 september har lett till en kraftig försämring av den nuvarande situationen. Antalet passagerare hos de viktigaste flygbolagen har minskat anmärkningsvärt, minskningen har nu stabiliserats och ligger på 20 procent i jämförelse med år 2000. Bolagen har under den senaste tiden varslat om uppsägning av 30 000 personer. Två nationella flygbolag, Sabena och Swissair, har gått i konkurs. Sabenas konkurs ledde till ett bortfall av 7 500 arbetstillfällen från den ena dagen till den andra. Och det är inte uteslutet att ytterligare arbetstillfällen kan komma att försvinna inom flygbranschen på europeisk nivå.
I förra veckan hade jag ett sammanträffande med de europeiska aktörer som företräder alla branscher inom flyget. Jag fick en intressant beskrivning. Flygbolagen är som en global by. En global by som drabbats av jordbävning, en by där alla hus är i farozonen, både stora och små, både kraftiga och svaga. Hur möter man då på europeisk nivå en del av problemet, som förvisso har globala dimensioner? Jag anser det viktigt att vi ger ett tydligt budskap, och jag instämmer helt i minister Durants uppfattning: vi hjälper inte branschen, om vi låter krisen på grund av händelserna den 11 september försena besluten om en omstrukturering av och ett närmare samarbete inom branschen. Det viktigaste budskapet måste vara svaret att det krävs en omstrukturering av flygbranschen. Det är viktigt att vi kommer överens om att vi inte kan hjälpa branschen genom en massiv överföring av offentliga medel, men samtidigt måste vi förstå att en omstrukturering i en krisperiod inte kan genomföras utan ytterligare ekonomiska och sociala instrument. Det meddelande som Europeiska kommissionen antog den 10 oktober under rubriken " Följderna av terrorattackerna i Amerikas förenta stater för flygtransportbranschen" är den första reaktionen på den extraordinära situationen, och följaktligen inriktar sig meddelandet framför allt på att återskapa förtroendet genom planering av ytterligare säkerhetsåtgärder men också på att vidta ekonomiska åtgärder för att stödja flygbranschen. Jag håller naturligtvis helt med ministern om att vi inom Europeiska unionen, på grund av våra speciella institutioner men också våra speciella politikområden, inte haft möjlighet att agera omedelbart, så som skedde i Amerikas förenta stater, för att stödja de europeiska flygföretagen.
Detta meddelande innehåller vissa viktiga punkter och åtgärder. Utifrån reglerna om statliga stödåtgärder överväger Europeiska kommissionen nu åtgärder för att kompensera flygbolagen för deras förluster under de fyra dagar då det amerikanska luftrummet var stängt. Denna ersättning måste betalas ut till samtliga flygbolag som har tillstånd av respektive medlemsstat. Europeiska kommissionen kommer, fortfarande utifrån reglerna om statliga stödåtgärder, att överväga olika åtgärder som kompensation för ökade försäkringskostnader och fortsatta statliga stödinsatser fram till slutet av innevarande år. Med stöd av konkurrensreglerna och den inre marknadens regelverk på försäkringsområdet försöker kommissionen nu åstadkomma månatliga försäkringslösningar på medellång sikt. Europeiska kommissionen undersöker också möjligheten till en mera långsiktig lösning av försäkringsfrågan.
Avslutningsvis, kommissionen och kommunikationsministrarna i rådet har uppmanat medlemsstaterna att kontrollera att flygbolag från tredjeländer kan erbjuda samma nivå på försäkringsskyddet som gäller för de europeiska flygbolagen. För att möjliggöra den nödvändiga omstruktureringen och stabiliseringen av flygindustrin är det nu, mer än någonsin, nödvändigt att lösa frågan om ägande och kontroll. De begränsningar som de traditionella reglerna för ägande och kontroll i det bilaterala flygavtalet innebär för flyglinjerna gör det mycket svårt att genomföra fusioner och köp, men också externa investeringar, även om bolagen befinner sig i en besvärlig ekonomisk situation. Därför behöver gemenskapen absolut en gemensam dynamisk politik när det gäller utrikestrafiken. För att få i gång denna process har Europeiska kommissionen under många år begärt att rådet skall ge förhandlingsdirektiv, som gör det möjligt att förhandla sig fram till ett avtal om flygtrafiken mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater. Ett sådant avtal skulle vara till gagn för vår egen flygbransch.
Till sist, när det gäller reglerna om den tid som står till buds för att landa och lyfta, anser Europeiska kommissionen att situationen är utomordentligt kritisk. Kommissionen instämmer i förslaget att flygplatsernas trafikledare skall tillåta flygbolagen att behålla den anslagna tid som inte utnyttjats under sommarperioden år 2001, och även under den innevarande vinterperioden 2001/2002, till följande motsvarande planeringsperioder. Rådsordföranden talade mycket tydligt om de speciella problemen och det akuta behovet av en europeisk politik och ett avtal på europeisk nivå.
Jag skall inte upprepa specifika frågor, men jag skall tala lite mera om den samhälleliga krisen. Som tidigare nämnts, har det under några få veckor skett 30 000 uppsägningar. Det gäller alla branscher, och just nu håller vi på att studera följderna för de branscher som är beroende av flygbolagen. Sökandet efter orsaker till uppsägningarna leder fram till många olika faktorer. En del orsaker har samband med själva den kris som började under våren förra året. Andra orsaker har att göra med den minskade efterfrågan. En del av orsakerna är att man alltför sent försökt åstadkomma balans mellan utbud och efterfrågan, efter många år med stark tillväxt. Det är svårt att direkt finna orsakerna till alla uppsägningarna, men vi bör förvisso undersöka möjligheterna till omedelbara insatser och vilken roll Europeiska unionen och Europeiska kommissionen kan spela.
Först måste jag säga att det inte finns något relativt komplett regelverk, som möjliggör överläggningar mellan företagen och arbetstagarna, för att de skall kunna komma fram till nya modeller för arbetets organisation i syfte att så mycket som möjligt hålla nere antalet uppsägningar. I de konkreta fallen med British Airways och Alitalia, som haft många uppsägningar, har det redan förekommit information och samarbete med företrädare för arbetstagarna. Det går emellertid inte att sätta stopp för uppsägningarna genom lagstiftning just nu. Därför bör de tillgängliga gemenskapsresurserna användas för att lindra effekterna av krisen.
Det finns ett ekonomiskt instrument på europeisk nivå, och det är Europeiska socialfonden. Den kan användas på tre sätt: det första är genom den europeiska sysselsättningsstrategin, för att utbilda och omskola dem som sägs upp eller, många gånger, för att hjälpa dem att behålla sin kompetens, som de riskerar att förlora på en så specialiserad arbetsmarknad. Det andra sättet är att stödja arbetstagarna i de fall då deras tjänster är hotade. Man har redan nämnt problemet med de små och medelstora företag som är beroende av flygbolagen. För det tredje kan man genom socialfonden stimulera regionala och lokala myndigheter till att utforma program för att lösa vissa problem, t.ex. stängning av små flygplatser, eller lokala problem som gäller uppsägningar eller kriser i konkreta branscher, så att problemen kan hanteras på regional nivå.
När det gäller Europeiska socialfondens budgetbestämmelser, fattas besluten på europeisk nivå, men i fråga om kriser och speciella situationer finns det en viss flexibilitet, så att man kan omfördela anslagen. Jag måste tala om att vissa åtgärder i fråga om Sabena kommer att samfinansieras av Europeiska socialfonden. Detta är de instrument som finns, juridiska och sociala. Ett av de viktigaste instrumenten under krisperioder är naturligtvis alltid den sociala dialogen och diskussionen med arbetsmarknadens parter. Omedelbart efter krisen till följd av händelserna den 11 september initierade Europeiska kommissionen den europeiska branschdialogen i flygtrafikfrågor. Genom kommittén för branschdialog har diskussioner med arbetsmarknadens parter redan förts, och man har beslutat att den 3 december hålla en europeisk workshop med deltagande av arbetsmarknadens parter inom alla branscher men också nationella representanter för de femton medlemsstaterna. Där kommer man att speciellt diskutera frågan om effekterna på sysselsättningen och de sociala problem som uppstår. Syftet är att komma fram till en gemensam överenskommelse, som vi direkt kan ta ställning till.
Fru talman, under denna krisperiod, då det inte alls är lätt att ge några svar eller några recept för en konjunkturuppgång, är en förutsättning för att vi skall komma vidare att vi får till stånd ett korrekt och omedelbart samarbete såväl mellan de europeiska organen som mellan de europeiska organen och arbetsmarknadens parter.
(Applåder)

Foster
Herr talman! Skälet till denna brådskande resolution är uppenbart. Jag skulle till att börja med vilja tacka företrädarna för de andra grupper som varit delaktiga i utarbetandet av denna kompromiss.
Det är sant att attentaten mot USA i september har fått katastrofala följder för flygindustrin, inte minst för passagerarnas förtroende, utan också för de tiotusentals arbetstillfällen som redan har förlorats världen över och särskilt inom Europa. Denna situation är tyvärr inte begränsad till flygindustrin. Återverkningarna är nu uppenbara, både inom flygtillverkningsområdet och inom turismen. I mitt eget land, Förenade kungariket, har den långsamma återhämtningen efter mul- och klövsjukan drabbats av ett stort bakslag som verkligen är tungt att bära.
Vilka misslyckade försök somliga bolag inom Europeiska unionen än har gjort att möta affärsvärldens utmaningar, har den stora majoriteten av bolagen, utan att det har varit deras eget fel, ändå befunnit sig på gränsen till konkurs, eller ännu värre. Jag minns att min egen regering, tillsammans med andra nationella ledare, inom tre eller fyra dagar efter attentaten insisterade på att hjälp skulle ges så snart som möjligt. Förutom den kortsiktiga hjälpen angående försäkringsskydd, vilket borde ha varit 180 dagar liksom i början i USA, är tyvärr ingen ekonomisk hjälp på väg.
Jag känner inte till någon kompensation för ekonomiska förluster på grund av att det amerikanska luftrummet och dess flygplatser stängts, eller för de ytterligare säkerhetsåtgärder som flygindustrin har förväntats införa. Det är medlemsstaterna som borde ta på sig ansvaret för säkerhetskostnaderna. Kort sagt är situationen en skam, inte minst för att det antal arbetstillfällen som många företag förutsåg skulle försvinna för två månader sedan redan ökar på grund av bristen på hjälp.
Vi i parlamentet vill ha handling - och det nu. Vi är inte intresserade av att vänta på att kommissionen skall behandla varje fall enskilt, vilket det kan beslutas om någon gång i framtiden. Vi begär att tillfälliga stödpaket nu skall göras tillgängliga för dem som är berättigade till det.
Sammanfattningsvis måste jag informera kommissionen och rådet om att det är min avsikt att bevara denna fråga högst upp på dagordningen, och jag förväntar mig åtminstone att en rapport om de framsteg som har gjorts ställs till detta parlaments förfogande vid den andra sammanträdesperioden i november. Jag hoppas att mina kolleger i parlamentet kommer att ge sitt stöd till de åsikter jag har lagt fram, för vi måste komma ihåg att utkomster står på spel. Att inte agera är inte något alternativ, och det är inte heller en föreläsning om miljöfrågor, för i den takt vi arbetar kommer vi inte att ha någon flygindustri kvar att oroa oss över.
(Applåder)

Simpson
Fru talman! Jag kom till kammaren i morse med ett förberett tal om situationen inom flygindustrin. Jag har radikalt ändrat detta tal, med tanke på vad jag har hört från den tjänstgörande ordföranden och kommissionären denna morgon. Vad vi har hört är uppriktigt sagt fullständigt oacceptabelt.
Vi står inför ett klassiskt scenario där ministerrådet fifflar som ett slags modern Nero medan Europeiska unionens flygindustri går mot sitt slut. Fru tjänstgörande ordförande, vi befinner oss i en djup kris. Ni, mer än någon annan, borde veta det med tanke på er egen medlemsstat. Flygbolag har gått i konkurs. Andra står på gränsen till konkurs - och vad får vi för svar? Vi får ett förslag om att kommissionen kan gå och sätta sig med amerikanerna och tala med dem om det stöd som de ger för att försöka jämna ut konkurrensen. När detta väl inträffar kommer det inte att finnas någon europeisk civil luftfartsindustri kvar att tillämpa dessa lika konkurrensvillkor för! Vi behöver handling nu. Vi vill inte ha något fifflande på kanterna, vi vill ha ett direkt agerande så att vår civila luftfartsindustri kan överleva och få en egen framtid.
Svaret från USA efter händelserna den 11 september var direkt och rakt på sak. De ställde 5 miljarder amerikanska dollar till sina flygbolags förfogande med en gång, och erbjöd ytterligare 10 miljarder amerikanska dollar i indirekt stöd för att hjälpa dem att övervinna andra kriser som eventuellt skulle kunna uppstå. Och vad gjorde vi? Vi fifflade i kanterna och sade " Ja, vi skulle kunna göra detta " och, som Foster sade, " Ja, vi sade ju att ni kunde betala ut kompensation för de förlorade dagarna " . Det är inte tillräckligt. Vi behöver ett direkt agerande nu.
Vad som förfärade mig i dag var tonen i kommissionens och den tjänstgörande ordförandens bidrag. Det är som om de accepterar att flygbolagen måste gå i konkurs och att tusentals arbetstillfällen måste försvinna, utan att de gör något för att förhindra det. Före i dag misstänkte jag att medlemsstaterna ville använda denna kris för att stärka industrin, för att göra sig av med vissa flygbolag. I dag erkände den tjänstgörande ordföranden mer eller mindre att så är fallet. Om det är så det ligger till, så fördömer jag det.
Vi har i dag fackföreningsmedlemmar hos oss på läktaren. Jag säger till dem: Jag ger er min grupps stöd i strävan att hålla den europeiska civila luftfartsindustrin vid liv. Efter vad jag har hört i dag, tycks tyvärr ett liknande åtagande från ministerrådet vara långt borta. Jag undrar bara, fru tjänstgörande ordförande, huruvida människor i historien kommer att komma ihåg det belgiska ordförandeskapet år 2001 som det ordförandeskap som såg till att Europas civila luftfartsindustri upphörde.
(Applåder)

Costa, Paolo
Fru talman! Vi måste hålla nerverna under kontroll i situationer som den vi just går igenom. Min grupp har undertecknat förslaget och är redo att på alla sätt delta i varje handling i syfte att så snabbt och direkt som möjligt - och, hoppas jag, så effektivt som möjligt - ta itu med den situation som vi befinner oss i, genom att agera på tre fronter: att på alla sätt försvara den europeiska industrin från all eventuell illojal konkurrens från Förenta staternas sida, att påskynda omstruktureringen av den europeiska industrin och att under alla omständigheter inte svika de löften som vi gav före krisen att garantera säkerhets- och miljöregler som är strängare än dem vi haft hittills.
Europa måste försöka uppnå flera olika mål samtidigt om vi skall kunna ta oss ur den situation där vi befinner oss. Det innebär att rådet så snart som möjligt kommer att behöva ge kommissionen ett förhandlingsmandat, så att det blir möjligt att tala med en gemensam röst när vi diskuterar med Förenta staterna, och att det blir möjligt att följa det som sker på den fronten: dvs. att vi kan hävda vår rätt, eller att vi åtminstone använder samma vapen i den situation där vi befinner oss.
Men detta får inte bli en ursäkt - försvaret mot attackerna från en industri som omstrukturerades tidigare, som tidigare blev mer konkurrenskraftig - för att bevara status quo. Vi måste med andra ord behålla våra bidrag inom de gränser som bestämts för de nedläggningar som skett, för försäkringskostnaderna, för de extra säkerhetskostnaderna, men inget mer. Vi måste hålla det statliga stödet inom dessa gränser och vi måste mycket noggrant övervaka omstruktureringens olika faser. Det står helt klart att den europeiska industrin måste genomgå olika former av omstrukturering, även smärtsamma sådana, och därför är det möjligt att det även kommer att förekomma konkurser. Men det faktum att det finns olika sätt att hantera problemet är av avgörande betydelse, och kanske borde vi få höra något om detta från såväl rådet som kommissionen, dvs. fler förslag om hur övergången skall hanteras. Låt mig ge ett litet exempel: Sabenas konkurs eller omstruktureringen av det nya Sabena kräver i dag att vi diskuterar de europeiska flygbolagens slottider. Det finns små, konkurrenskraftiga bolag som skulle kunna utnyttja situationen genom att anställa personer som kunde vara villiga till co-sharing med dem. Vi skall naturligtvis inte bli defensiva, utan även vara öppna för denna möjlighet, dvs. för en marknad som utvecklas och blir starkare. Vi måste ha modet och förmågan att följa marknadsutvecklingen, inte bara defensivt, utan även aktivt. På så vis tror jag att vi skulle kunna reagera mycket bra även på fackföreningarnas behov, de anställdas behov, eftersom vi vet att detta är det korrekta sättet att på lång sikt garantera riktiga jobb.
En sista punkt: det handlar inte bara om flygbolagen, utan också om avnämarna, dvs. om hela turismsektorn. Om vi inte lyckas återskapa förtroendet hos våra medborgare, få dem att börja flyga igen, så kommer mycket av det arbete vi gör att ha varit meningslöst. Detta är en aspekt som jag ännu inte har hört att vi har närmat oss, men jag tror att det är den sista uppgift vi alla måste ta itu med.
(Applåder)

Jonckheer
Fru talman, fru rådsordförande, fru kommissionär! Min grupp stöder de riktlinjer som har utvecklats av rådets ordförandeskap och kommissionen. Enligt min mening får man inte ta miste på debatt. Flygtransportsektorn genomgår en konjunkturell och strukturell kris, vilket har påpekats, men hela den europeiska och internationella ekonomin är också i kris. Det verkliga svaret på sysselsättningsproblemet ligger därför uppenbarligen i en stimulering av tillväxten och övergripande politiska åtgärder för social solidaritet och skapande av arbetstillfällen.
När det gäller luftfartssektorn och det möte som kommissionären aviserade om dialogen mellan arbetsmarknadens parter, anser jag att den försämring av arbetsvillkor och löner som håller på att uppstå inom sektorn självklart är en punkt man måste vara särskilt uppmärksam på. På Europeiska unionens nivå skulle vi i övrigt önska att gemenskapens konkurrenspolitik anpassas och inte förhindrar en omstrukturering av sektorn, utan i stället kommer till hjälp, och dessutom att denna omstruktureringspolitik på medellång sikt är förenlig med de riktlinjer som anges i vitboken om transportpolitiken, dvs. en utveckling av en intermodal transportpolitik som på medellång sikt avspeglar de verkliga kostnaderna för alla transportsektorer. Slutligen, och det anser jag att man måste uppmärksamma, har en majoritet av kammaren alltid uttalat sig emot en spiral av statligt stöd. Jag förstår inte varför en majoritet i denna kammare skulle utlösa en spiral av ökade statliga stöd till en viss sektor.
När det till sist gäller Förenta staterna bör vi vara tydliga gentemot varandra. Amerikas förenta stater har ställt oss inför en fait accompli-politik. Deras stödjande position i förhållande till den egna flygtransportsektorn är inte möjlig att godta och strider mot en lojal konkurrens på internationell nivå. Och eftersom vi uppenbarligen inte kan vända oss till WTO i den här frågan måste Europeiska unionen framföra sina legitima intressen inom ramen för det övergripande partnerskapet mellan Förenta staterna och Europa, intressen som på sikt bör gagna såväl de amerikanska som de europeiska bolagen.

Markov
Fru talman, fru kommissionär, fru rådsordförande! Den ekonomiska situationen och sysselsättningsläget inom flygtransportsektorn, industrisektorn samt närliggande sektorer är kritiska. Den här situationen har visserligen inte orsakats av händelserna den 11 september, men dessa har skärpt den dramatiskt. Förlorad tillit från passagerarnas sida och därmed färre passagerare, förluster orsakade av avspärrningen av amerikanskt luftrum, stängda flygplatser, återtaget försäkringsskydd, en minskning av turister från USA och Mellanöstern utgör de huvudsakliga orsakerna, samt annullerade eller uppskjutna kontrakt på nya flygplan.
De huvudsakliga orsakerna till denna kris är emellertid av strukturell karaktär. Mördande konkurrens mellan flygbolagen, den överkapacitet som har byggts upp, en allmän ekonomisk lågkonjunktur, felaktiga beslut på ledningsnivå. Den aktuella resolutionen från Europaparlamentet hänvisar till en lång rad nödvändiga åtgärder, exempelvis kompensation på grund av spärrade luftrum och stängda flygplatser, ekonomiskt stöd eller borgen från medlemsstaternas sida som kompensation för det tillbakadragna försäkringsskyddet, utarbetande av strategier för att bevara eller skapa arbetsplatser. Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster stöder denna resolution trots att vi vet att den lagts fram med kort varsel och bara kan utgöra ett första steg, vilket emellertid måste tas genast.
På medellång och lång sikt behöver vi ett harmoniserat europeiskt luftrum, högre kvalitets- och säkerhetsnormer, bättre utbildad personal, höga sociala standarder och inga låga löner. De massuppsägningar som gjorts inom flygtrafiksektorn, även före den 11 september, är absolut icke-godtagbara för oss. Vi behöver en strategi för att samordna olika transportsätt, alltså ett europeiskt totalkoncept för transporter. Man kan inte lösa detta problem på egen hand.

Poli Bortone
Fru talman! Krisen för flygindustrin och dess anställda, som redan visat sig bli dramatisk efter den inledande chocken den 11 september, har nu komplicerats ytterligare i och med de senaste dagarnas händelser, något som ställer oss inför ett problem: problemet med den allmänna krisen inom branschen och problemet med säkerheten, om tolkningen av flygolyckan skulle visa sig riktig och leda till större insatser när det gäller underhåll för att öka flygplanens säkerhet.
Utan tvekan har krigstillståndet och krigsekonomin redan lett till en allvarlig försämring av tillståndet i kombination med den faktiska krisen för flygbolagen, vilket har fått extrema konsekvenser för Sabena och Swissair : kriser, vilket redan har påpekats, som beror på flera samverkande faktorer, inte minst - naturligtvis - en uppenbart felaktig strategisk planering av sektorn, som har skapat flygbolag som varit, låt oss säga alltför individualistiska, alltför villiga att slå sig samman i konsortier för att rationalisera de mänskliga, strukturella och finansiella resurserna. Vi har fått se en felaktig prispolitik som ofta brutit mot konkurrenslagarna, flygplatser - jag nämner Malpensa för att ta ett exempel från mitt eget land - som är opålitliga ur säkerhetssynpunkt.
Det står i dag klart att läget är dramatiskt, med 30 000 förlorade arbetstillfällen i Europa och 180 000 förlorade jobb i världen. I Italien står det nationella flygbolaget inför problemet att skaffa fram kapital. Bolaget förbereder ett slags svältkur genom att skära bort ytterligare 1 000 jobb utöver de 2 500 som redan meddelats. Italiatour, Eurofly och IT-enheten Sygmatravel kommer att bantas drastiskt, kanske till och med läggas ner helt. Finansieringen borde godkännas av Bryssel. Redan den 17 oktober godkände kommissionen utbetalning av ett statligt bidrag på 387 miljoner euro, men Alitalias behov uppgår till 1,5 miljarder euro, och vi vet inte i vilken utsträckning de åtgärder som finansdepartementet vidtagit genom att emittera obligationer blir effektiva. Förmodligen kommer förstärkningen av de kommersiella banden med Airfrance eller anslutningen till konsortiet Skyteam att bli effektivare när det gäller strukturella reformer.
Samtidigt som vi godkänner förslaget till gemensam resolution kan vi avslutningsvis hävda att situationen kräver ingripanden av olika slag från Europeiska unionen, ingripanden som är extremt brådskande om vi i dag, tack vare det viktiga stödet från de europeiska arbetsmarknadsparterna, skall lyckas komma till rätta med denna allvarliga kris. Senare blir det emellertid nödvändigt att planera insatser för att modernisera och rationalisera flygtransportsektorn, samt att göra ett kraftfullt och tydligt åtagande till förmån för turismen som, i likhet med vad som redan sagts, är en sektor som man alltför ofta talar om, men som det rent objektivt fortfarande har gjorts väldigt lite för.
Vi hoppas slutligen att de synpunkter som snart kommer om vitboken om transporter skall kunna leda fram till kraftfulla och beslutsamma åtgärder till stöd för ekonomin inom transport- och turistsektorn, till fördel för de många anställda och framför allt deras familjer som inte klarar att drabbas ytterligare.

Van Dam
Fru talman! De terroristiska massmorden den 11 september och flygkatastrofen i måndags har på ett hårdhänt sätt fått oss att öppna ögonen. Både när det gäller livets förgänglighet och sammanhanget i vårt samhälle. Ett attentat i Förenta staterna innebär också ett attentat mot resten av den civiliserade världen och tvärtom.
Nu när följderna blir allt mer märkbara måste vi också försöka hitta lösningar för de ekonomiska effekterna. Vi anser att den lösning som söks måste passa in i den linje som Europeiska unionen följer för transportsektorn. I princip bör företag driva sin verksamhet utan direkt stöd från myndigheterna. Övervägandet att göra ett undantag måste dock placeras i sitt rätta sammanhang. Flygtransporten är ju en marknad som spänner över hela världen. Det kan inte heller vara så att europeiska bolag går under på grund av att de vägras stöd i nödsituationer medan delvis statligt ägda företag hålls vid liv på andra håll. Med tanke på de åtgärder som Förenta staterna vidtagit så är nollalternativet uteslutet för Europeiska unionen. Vi måste alltså fastställa hur långt vi får, vill och kan gå, och ju fortare desto bättre. Den här frågan inskränker sig inte till flygtransporten. Förutom flygtransporten har ju även diverse närliggande sektorer och turismen drabbats hårt. Vi måste också skilja mellan kortsiktiga och långsiktiga åtgärder.
I första hand måste stödet begränsas till den drabbade sektorn och till de skador som är en direkt följd av den 11 september. Ersättningen för försäkringskostnaderna är logisk och i princip behövs det lika mycket en viss kompensation för förlorade inkomster eftersom det annars kanske bara blir några få flygbolag kvar i Europeiska unionen. Det innebär dock inte att vi räddar redan ekonomiskt vacklande bolag från undergång under sken av kompensation.
Sedan, fru talman, på längre sikt. Flygtransportens globala karaktär och utbudet av attraktiva tjänster tvingar allt oftare bolagen att söka efter skalfördelar. På det sättet blir det färre bolag kvar än just nu i Europeiska unionen och där utanför. Då blir sektorn verkligen global. Nationell och bilateral lagstiftning måste anpassas till detta, liksom även vissa befintliga rättigheter. Sådana rättigheter bestäms inte av nationella avtal utan av marknaden. I det avseendet instämmer jag med de åtgärder som Europeiska kommissionen föreslår och jag förväntar mig att de kan vara till nytta för Europeiska unionen även inom andra områden.

Vanhecke
Fru talman! Det belgiska flygbolaget Sabenas konkurs för några dagar sedan är inte bara den största konkursen i belgiska historien utan även i första hand ett mänskligt och socialt drama för 7 500 till antagligen 12 000 arbetstagare. Det har redan sagts här och det är självklart att Sabena inte är ett enstaka fall. Det är väldigt många flygbolag som upplever mycket svåra tider och händelserna den 11 september har inte gjort det bättre. Det vet jag men när det gäller Sabena så har rådets ordförande, Durant, ändå undanhållit två mycket viktiga saker för det här parlamentet.
Första viktiga punkt: Sabena gick redan med förlust i 40 år utan avbrott, med undantag för ett år och då handlade det antagligen om ett bokföringstrick. Under de här 40 åren pumpade skattebetalarna in 62 miljarder franc i det bolaget.
För det andra: orsaken. Sabena var ett belgiskt statsföretag med alla den belgiska statens och Parti socialistes kännetecken. Det betydde politiskt vinstbegär, politiska utnämningar av klart inkompetenta personer och politisk inblandning från det belgiska kungahusets sida för att behålla bolaget i franskspråkiga händer. Av dessa skäl saboterades alliansen med KLM. Det vet var och en i mitt land. Det nationella parlamentet har för övrigt tillsatt en parlamentarisk undersökningskommission för att granska det fleråriga vanstyret och i mitt land tar man inte lättsinnigt på sådant. Flygtransportsektorn upplever svåra tider, det håller jag med om, och i Europa måste vi hitta lösningar som grundar sig på en " Europa först" -politik så länge amerikanerna säger " America first" . I frågan om Sabena måste man dock i första hand söka de ansvariga där de finns, nämligen i det belgiska kungahuset och i de på varandra följande belgiska regeringarna.

Thyssen
Herr talman! Flygtransportbolagen, flygplansindustrin och turismen är naturligtvis de första och tydligaste offren för den 11 september. Låt oss dock inte glömma att även utanför turismen kommer flera små och medelstora företag och deras medarbetare som levererar till och är etablerade i närheten av flygplatserna att själva känna av det här dramat.
I Belgien förväntas de små och medelstora företagen förlora en arbetsplats per förlorat jobb i Sabena. Vi anser att det måste ordnas så att stödet från myndigheterna, i vilken form det vara må, kommer att komma alla drabbade sektorer till godo. Vi räknar också med att de åtgärder som kommissionen kan vidta också verkställs snabbt och i stor skala och vi tänker då främst på skapandet av utrymme för statliga investeringar i flygtransportsäkerheten, på en påskyndad hantering av de riktade, specifika stödåtgärderna och på en förlängd, men tidsbegränsad flexibilitet vid hanteringen av avgångs- och ankomsttider.
Den mycket svåra situationen måste ytterligare förmå kommissionen att agera strängt mot snedvridning av konkurrensen i de transatlantiska förbindelserna. I dessa tider är vi beroende av flera faktorer. Om alla dessa går åt fel håll samtidigt så går allt helt fel och Sabena är ett dramatiskt exempel på det. Som belgisk parlamentsledamot vill jag yrka för att DAT behandlas som alla andra flygbolag som drabbats av följderna av den 11 september. Även det företaget måste kunna betraktas som ett bolag under omstrukturering och kunna utnyttja samma möjligheter som andra bolag i samma situation har tillgång till.
Slutligen, herr talman, tillönskar jag de arbetstagare och egna företagare som är offren för den här situationen mycket styrka och jag hoppas att vi inom kort skall kunna ge dem bättre framtidsutsikter.

Zrihen
Herr talman! Inför den sociala katastrof som Sabenas konkurs innebär för Belgien skulle jag vilja skänka lite humanitet till detta möte, genom att tillägna mina första ord till alla dem som från en dag till en annan hänsynslöst berövades sitt arbete. Jag uppmanar dem som skulle utnyttja denna specifika fråga för att kritisera de offentliga företagen att verkligen bedöma ansvaret för var och en. Ja, Europa bär ett ansvar, eftersom somliga från kommissionens sida förespråkar en påskyndad, omänsklig och brutal avreglering. I dag framstår Europa i allas ögon som den här processens verkliga motor. Detta Europa - det vill folken inte längre ha. I dag vill de, tillsammans med oss, bygga upp ett socialt Europa, det Europa som vi försvarade i Lissabon, som utvecklar konvergenskriterier för att utveckla sysselsättningen och bekämpa arbetslösheten, ett Europa, till sist, som vänder sig emot marknadens ödesbestämdhet. De 12 000 Sabena-anställda som sades upp i början av månaden är de första offren för denna avregleringsvåg inom den civila luftfarten. Fler europeiska bolag visar oroväckande siffror. Tusentals personer fruktar att ställas på gatan och förstår inte en europeisk kommission som visar sig omedgörlig i fråga om tidsplanen för återbetalningen av det belgiska bolagets övergångskredit, samtidigt som Förenta staterna subventionerar sina nationella bolag med miljarder dollar för att bibehålla deras avgångs- och ankomsttider i Europa. De kan inte godta att kommissionen prioriterar sanktioner och diktat i kraft av liberalismens och marknadens dygder, när de ständiga nedläggningarna i Europa påminner om begränsningarna med denna otyglade liberalism. Genom att inrätta Lissabon-processen bevisade gemenskapens myndigheter och medlemsstaterna att de hade förmågan ta hänsyn till de mänskliga och regionala konsekvenser som varje beslut medför. En så pass blind avreglering som denna kommer inte att driva på den europeiska idén, förtroendet för EU:s institutioner, vårt fredsprojekt och de sociala framstegen. Den kommer oundvikligen att leda till att medborgarna förkastar denna europeiska och ytliga vision.
Fru kommissionär! Europaparlamentets omröstning om betänkandet av Langen, som genomfördes för två dagar sedan, bekräftade att det finns sektorer som inte får konkurrensutsättas. Bland dessa sektorer finns det sådana som ni ägnar er åt. Låt oss tala klarspråk: det vi vänder oss emot är inte moderna och effektiva offentliga företag, men vi vill inte att de skall offras och hånas. Vi förväntar oss en framåtblickande vision av den ekonomiska utvecklingen, ett mänskligt, intelligent projekt som möjliggör en hållbar utveckling. Jag hoppas att vi kommer att få se en sådan den 3 september.

Sterckx
Herr talman, fru ordförande, fru kommissionär! Det som i mitt land hänt med Sabena är mycket dramatiskt och jag är glad att den belgiska regeringen gör viktiga insatser för att försöka fånga upp de direkta och indirekta följderna av det. Det är naturligtvis omöjligt att göra det helt och hållet med en konkurs av sådan omfattning, men det är i alla fall viktigt att det även görs insatser indirekt, med avseende på utbildning och omskolning. Jag vill också be kommissionären att så snabbt som möjligt tydliggöra om det även görs något på europeisk nivå, med vilka belopp och vilken typ av insatser vid de olika flygbolagen. Sabena är naturligtvis ett spektakulärt fall men även vid andra flygbolag är sociala drama på gång. Där behövs ett europeiskt handlingssätt och europeiskt stöd så att befolkningen vet att EU gör något. Min kollega sade nämligen nyss att bilden av Europa just nu är ensidig och jag tror att den måste rättas till.
En sak är tydlig, tycker jag. Jag tror att medlemsstaternas roll, en enskild behandling av flygtransporten per medlemsstat, är förbi. Det har vi sagt i flera år även om det här i parlamentet fortfarande finns personer som tycker att man måste ha ett nationellt tillvägagångssätt. Jag tycker att det nu äntligen får vara slut med det. Vi måste välja ett europeiskt handlingssätt. Nationellt statsstöd till flygbolagen är totalt meningslöst. Vi måste mycket snabbt besluta om det är möjligt att ge europeiskt stöd till en europeisk sektor - och jag håller med er, kollega Simpson - och under vilka förhållanden. Jag tror dock inte att problemet kan lösas genom att säga: OK, de lägger fem miljarder dollar på bordet, vi lägger fem miljarder euro på bordet. Jag tror inte att det löser problemet eftersom man samtidigt måste genomföra omstruktureringen. Det var helt meningslöst att ännu en gång låta den belgiska staten eller eventuellt de europeiska myndigheterna ge Sabena stöd och hålla bolaget i luften. Sabena var tvunget att omstruktureras, Sabena var tvunget att göra något och det gjordes på ett för smärtsamt sätt. Man väntade för länge för att kunna göra det rationellt. Nu sker det på ett vilt sätt. Det är synd, men jag tror att vi måste lära oss av det här.
Det faktum att Sabena är det första nationella flygbolag som försvinner i EU, talar för sig. Vi håller fast vid nationella flygbolag och - det har jag flera kolleger hört säga - den tiden är förbi. Vi måste närma oss det hela europeiskt. Det betyder alltså: flygtrafikkontroll, säkerhetsåtgärder och avtal med tredjeländer. Jag är glad, fru minister, att ni nu erbjuder en öppning i det avseendet men jag hoppas att ni kan övertyga alla era kolleger för det var just där som oppositionen låg i rådet. Medlemsstaterna vill inte lämna ifrån sig det här, vill inte göra det europeiskt och det betalar vi nu kontant. Amerikanerna kan nämligen föra en politik tillsammans, men det kan inte vi. Ni företräds inte på internationell nivå när det handlar om flygtransport. Det är de femton medlemsstaterna som träffar avtal med open skies osv., osv., och som konkurrerar politiskt med varandra. Jag hoppas alltså, fru rådsordförande, att ni kan övertyga era kolleger. Jag hoppas också att även alla här i parlamentet är övertygade om att vi äntligen måste regera europeiskt och inte längre nationellt.

Ainardi
Herr talman! Inför recessionen i flygindustrin och flygtransportsektorn har vi behov av kraftfulla beslut för att återupprätta förtroendet och öppna för nya framtidsmöjligheter. För egen del nöjer jag mig inte med kommissionens svar, dvs. att prioritera påskyndade omstruktureringar inom flygtransportsektorn. Jag är för en europeisk strategi. Sedan krävs det att man diskuterar dess innehåll och hur den skall genomföras. Återupprätta förtroendet ... Enligt min mening kräver förtroende säkerhet och säkerhetsaspekten, i denna liksom i andra sektorer, kräver kunnande, kompetens och utbildad personal. Fru kommissionär! Jag är helt överens med er om att det brådskar att utveckla dialogen med arbetsmarknadens parter, men låt oss inte enbart nöja oss med en sådan dialog i ett skede när människor ställs inför problemet med uppsägningar. Lyssnar man verkligen till dessa anställda? De har ju faktiskt också synpunkter, tankar och förslag, och det vi just har beslutat i fråga om samråd med arbetstagare skulle man kanske kunna genomföra snabbare. Att återupprätta förtroendet innebär, det tror jag också, att man bör ta lärdom av den nuvarande krisen och göra ett uppehåll i den pågående avregleringsprocessen. Uppriktigt sagt anser jag inte att avregleringen av sektorn har bidragit till dess utveckling, jag skulle snarare säga att den har medverkat till dess svårigheter. Att återupprätta förtroendet är också att - vid ett visst tillfälle - ta ansvar för att ge stöd. Begränsade riktade åtgärder tror jag är otillräckliga för att bemöta denna kris. Med tanke på att de amerikanska stöden är betydande anser jag att det krävs kompenserande bidrag till flygtransportsektorn, och att de bör förbindas med villkoret att arbetstillfällena räddas.
Till sist anser jag att man också behöver öppna för framtida möjligheter. På längre sikt vore det bra att utreda hur Europeiska unionen kan arbeta, inte för koncentrationer, utan för internationellt samarbete i fråga om säkerhet och förvaltning av flygtrafiken mellan bolagen och tillsammans med offentliga myndigheter. Herr talman! Jag anser att man också bör stärka samarbetet mellan flyg- och järnvägstransporterna, genom att flygplatserna integreras i de transeuropeiska näten.

Collins
Herr talman! Terroristattentaten i september har stört verksamheten för många flygbolag i Europa, vilket har lett till förlorade arbetstillfällen inom flygindustrin och en minskning av antalet utländska turister som kommer till Europa. Vi vill se till att behålla konkurrenskraftiga flygbolag inom Europa.
Jag är enig med de huvudsakliga förslag som har införlivats i de kompromissresolutioner som har lagts fram för oss i dag. Det är viktigt att kommissionen utarbetar en rad förslag som gör det möjligt för den europeiska flygbolagsindustrin att stå emot den konkurrens som kommer av det mycket omfattande stöd som den amerikanska regeringen för närvarande ger de amerikanska flygbolagen. Vi måste se till att den europeiska flygindustrin behandlas på lika villkor gentemot våra amerikanska flygbolagsmotsvarigheter, särskilt när det gäller frågan om transatlantiska avtal. Ur ett irländskt perspektiv är till exempel Aer Lingus i mycket stor utsträckning beroende av det transatlantiska resandet. Andra europeiska flygbolag gör också avsevärda vinster på sina transatlantiska linjer. Det är viktigt att dessa europeiska flygbolag kan konkurrera med de amerikanska flygbolag som har mottagit statligt stöd från den amerikanska regeringen på senare tid.

Jarzembowski
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär! Jag skulle bara vilja ta upp två aspekter, en socialt hållbar och ekonomiskt klok omstrukturering inom flygtrafiken.
Fru rådsordförande, ni formulerade er ju så fint tidigare när ni sade att rådet hade agerat enhetligt. Det betvivlar jag, fru rådsordförande, och jag skulle verkligen vilja uppmana er att se till att samma subventioner ges eller inte ges i alla medlemsstater - det må ske genom att det täcks av försäkringarna, det må ske genom skadestånd, det må ske genom ett eventuellt omstruktureringsstöd. Det går inte an att en flyglinje i en medlemsstat stöds på ett visst sätt av staten och i en annan inte, båda borde konkurrera på rättvisa villkor på en inre marknad. Det kan inte fungera! Vi vill ha rättvisa förhållanden för konkurrensen mellan flygbolagen. Det måste ni sörja för som rådsordförande och ni, fru kommissionär, måste om så krävs väcka åtal mot de medlemsstater som förstör den inre marknaden, om det blir avslag.
För det andra, fru rådsordförande, ni påpekade med rätta att vi behöver en omstrukturering. Sannolikt kommer det att finnas några större, globala aktörer och några regionala flygbolag. Detta kan inte vara kopplat till medlemsland A eller medlemsland B. Vi behöver en fungerande europeisk och global flygtrafikmarknad. Fru rådsordförande, detta kan dock bara fungera om medlemsstaterna lämnar över sin behörighet i fråga om landnings- och starträttigheter till gemenskapen och vi tillsammans förvaltar start- och landningsrättigheterna. Bara då kan vi ge våra flygbolag en chans med rättvisa villkor i den globala konkurrensen.
Jag ber er så hjärtligt att de kommande veckorna på ett engagerat sätt påverka era medlemsstater på dessa båda punkter.
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! När vi fattar våra beslut om den europeiska flygindustrin måste vi ta hänsyn till att våra ekonomier och vår politik inom Europa och också i världen är ömsesidigt relaterade till varandra.
Faktum är att Aer Lingus i Irland redan hade drabbats av nedgången inom de högteknologiska industrierna, där en stor del av det lönsamma affärsresandet för Aer Lingus redan hade drabbats hårt, eftersom affärsmän och affärskvinnor helt enkelt inte reste fram och tillbaka över Atlanten. Det är tydligt att den 11 september praktiskt taget utplånade denna verksamhet.
Turismen är också en viktig stöttepelare inom den irländska ekonomin. Vårt flygbolag är en viktig tillgång inom denna del av industrin. Om vi tillåter detta att misslyckas, vem skall då stå till den irländska turistekonomins tjänst?
Jag är rädd att rådet och kommissionen är förvirrade. De är minimalistiska och motsträviga i sitt svar på det irländska flygbolagets kris. Aer Lingus arbetstagare och det irländska folket i allmänhet uppfattar det så. Vi kommer att få betala för denna uppfattning i Europa. Det är viktigt att vi inser att det nationella flygbolaget inom varje medlemsstat i Europa är lika viktigt som nationalsången eller landets flagga. Man kan skaka på huvudet åt detta, men det är så det ligger till. Vi måste ta hänsyn till detta. Vi kanske beklagar att det är så, men vi måste ta hänsyn till det när vi hanterar denna kris.
Det finns slutligen fyra saker som jag skulle vilja be kommissionen och rådet att ta upp. Det finns ett brådskande behov av att bemöta den irländska regeringens begäran till kommissionen om tillstånd att bistå det irländska flygbolaget med den kompensation som behövs till följd av den 11 september. Det finns ett brådskande behov av en reform av konkurrensreglerna. Det finns ett brådskande behov av stöd för att hjälpa bolag att skapa allianser på europeisk nivå, som kommer att garantera att de nationella flygbolagen inte tillintetgörs. Slutligen behöver vi orubbliga förslag för det socialfondspaket som har nämnts här i dag. Parlamentet borde diskutera dessa förslag när vi sammanträder i Strasbourg i december, och inte i juni nästa år.

Korakas
- (EL) Herr talman! Det är ett faktum att vi inom flygtransportsektorn, som följer djungelns lag, den brutala nyliberala politiken, har sett fusioner men också konkurser, vilka också har drabbat nationella flygbolag som haft perioder av stark tillväxt. Ett flagrant exempel är Swissairs och Sabenas konkurser, och det kommer säkert flera. De som kommer att överleva i Europa, åtminstone på medellång sikt, är bara två-tre stora bolag som kommer att dela på rovet med de amerikanska jättarna, de bolag som, med våra regeringar som medskyldiga, lyckats tränga sig in och etablera sig på den europeiska marknaden. Terrorattacken den 11 september har förvärrat krisen och har tjänat som förevändning för nedskärningar av verksamheten och massuppsägningar. I denna situation, som är så dyster för många nationella flygbolag, har nu kommissionen utdelat nådastöten genom att förbjuda statliga stödinsatser, samtidigt som USA:s regeringar ger stora bidrag till sina jättebolag.
Det är säkert att denna situation kommer att fortsätta, och så länge kapitalkoncentrationen fortgår, kommer de som får betala priset att vara arbetstagarna, genom att de förlorar sina jobb, och konsumenterna, genom att de får betala de allt dyrare biljetterna. Den enda lösningen är därför att man stöder kampen för att kullkasta denna politik och undanröja dem som bedriver den.

Atkins
Herr talman! Vi måste återupprätta allmänhetens förtroende för luftfarten och vi måste låta marknaden besluta vad som skall ske med själva flygbolagen. Att återupprätta allmänhetens förtroende innebär att vi måste lyckas med säkerhetskontroller och att vi måste förbättra kvaliteten hos personalen, utbildningen, arbetsförfarandena, lönen och villkoren. Det kanske innebär att man måste se till att det finns en statligt styrd säkerhetsverksamhet vid flygbolagen och att man betalar därefter. Det kan mycket väl skapa fler arbetstillfällen.
Vad beträffar flygbolagen och deras ekonomiska livskraft vill vi inte ha fler ingripanden, mer byråkrati och fler förseningar. Vi behöver ett riktat stöd inom områden som försäkringar och säkerhetskostnader. Vi måste låta marknaden besluta vilken flygindustrins framtid skall bli.
Som det sades tidigare har Sabena endast gått med vinst under ett av de många år som det har funnits. Aer Lingus, Alitalia, Air France och KLM ligger inte långt efter. Varför i hela friden skulle vi stödja Aer Lingus när Ryanair kan tjäna pengar utan några som helst svårigheter - liksom Easyjet, liksom GO, och liksom Buzz? Alla dessa flygbolag kan tjäna pengar under svåra tider. Varför skulle vi då lösa ut de flygbolag som liksom Sabena och Aer Lingus har för stor kapacitet, för många linjer, för få passagerare och för stor nationell stolthet?
Jag har två specifika frågor som jag skulle vilja ställa till den tjänstgörande ordföranden och till rådet. För det första har jag anledning att tro att det finns problem med de av Sabenas landnings- och starttider som till exempel har tilldelats British Midland och British European Airways i Förenade kungariket. De kan få ha dem för en kort tid, men det finns vissa antydningar från samordnaren om att de kanske kommer att försvinna om sex månader om DAT reformeras och vill ha tillbaka dessa tider. Det är oacceptabelt. Om inte Sabena kan fylla dessa tider borde andra tillåtas att använda dem.
För det andra, vad görs för att se till att personalen vid Bryssels flygplats inte begränsar rörelsen hos dessa flygbolag med nya landnings- och starttider genom demonstrationer och förseningar vid flygplatsen? Vi behöver garantier för fri rörlighet på marken likväl som i luften.

Fava
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär! De europeiska institutionerna får inte gå till överdrift vare sig när det gäller nit eller marknad i detta svåra ögonblick: att å ena sidan kräva absoluta regler när det gäller statligt stöd skulle förhindra alla ingripanden till stöd för flygbolagen i namn av en liberalisering som i detta fall är både blind och döv. Å andra sidan finns det en konkret risk att vi har 100 000 arbetslösa om 100 dagar - vi har redan kunnat räkna till 30 000 arbetslösa under de 30 dagar som gått. Och detta inom en sektor som dessutom är dåligt utrustad med sociala stötdämpare.
I två månader har vi sagt att världen förändrades den 11 september och att de politiska kategorierna förändrats. Men vi får inte förfalla till trångsynthet och välja att inte se våra egna prioriteringar. Hur skall vi i dag hantera en okontrollerad våg av arbetslöshet i ett Europa som bygger på social sammanhållning, i ett Europa som bygger på arbetet som ett grundläggande begrepp? Kan vi fortfarande tänka oss att avvisa marknadens fatalism? Vi är alla medvetna om att denna kris har antika rötter, att den inte bara beror på det som hände den 11 september, att den också beror på en alltför stark fragmentering av marknaden. Men vi tror inte att det skulle vara en bra medicin att gå till den motsatta ytterligheten, dvs. att sträva efter en extrem koncentration som i slutändan bara låter tre nationella flygbolag överleva: det franska, det brittiska och det tyska. Den hypotesen är inte så avlägsen, om vi tänker på det som hände Sabena, om vi tänker på det konstlade kursfallet för många bolag som riskerar att säljas ut till reapris: ett exempel bland andra är Alitalia.
Slutligen, herr talman, hälsar vi den gemensamma uppförandekoden med de amerikanska bolagen välkommen för att undvika pirater på marknaden, under förutsättning att det bakom denna kodex, vilket andra kolleger har påmint om, finns en äkta vilja från de europeiska regeringarna att se till att den respekteras, annars återstår bara för femtioelfte gången en sorglustig katalog över goda avsikter.

Pronk
Herr talman! International Transport Agency beräknar att den totala förlusten av arbetsplatser inom flygplansindustrin över hela världen till följd av attentaten drabbar 200 000 personer. Denna organisation beräknar också att den här industrins totala förlust i år kommer att uppgå till sju miljarder dollar och att det kommer att dröja tolv månader innan branschen kommer att återställa sig. Det är det vi har att göra med här, herr talman: en världsomspännande kris med allvarliga följder för Europa. Det är en sak. Det andra - och det har också flera av mina föregångare sagt - är att det redan länge var tal om mycket stora problem inom den här branschen.
Jag måste ofta uttala mig när vi har att göra med en hemsk massa avskedanden och det är alltid en mycket trist historia. Även denna gång är det en trist historia. Det här är dock något särskilt. De skyldiga i den här historien sitter delvis här mitt emot mig, nämligen i rådet självt. I vår resolution begär vi en europeisk flygtransportindustri, en europeisk flygtransportpolitik. Rådet har erbjudit en politik av national carriers varvid man bara ser till egna intressen och varvid var och en vill ha sitt eget avtal med Förenta staterna. De Rossa sade att det national carrier är lika heligt som nationalsången. Om vi börjar på det sättet så kan vi naturligtvis aldrig lösa det. Om vi säger att det är var och en för sig så kan vi inte komma fram till en europeisk lösning. Då blir det en kall sanering och det riskerar vi nu att hamna i. Jag tror att vi alla är ense om att det inte får ske men vi måste komma ifrån tanken på att vi nu, på den inre marknaden, fortfarande kan ha national carriers. Man kan inte föra någon bra socialpolitik om den ekonomiska bakgrunden är i total oordning och rådet har inte gjort någonting åt det. Kommissionen har gjort sitt bästa. Flera förslag har lagts fram, men de har alla förkastats av rådet. Det första som rådet borde göra är att låta kommissionen ensam tala med Förenta staterna. Om man inte gör det, måste man vidare hålla tyst i andra sammanhang.

Nicholson
Herr talman! De tragiska händelserna den 11 september har verkligen ändrat luftfartsindustrins utformning och kommer troligen att få fler följder under de kommande månaderna. I dag vill jag ta upp det sätt på vilket dessa händelser påverkar de regionala områdena i Europa, snarare än de stora städerna som London, Birmingham och Paris, eftersom de kommer att överleva och få stöd.
Vi i Nordirland såg med intresse på när Sabena drog sig ur, och sedan Aer Lingus, vilka stod för en linje mellan Belfast och Shannon för transatlantiska flygningar, som användes av många människor i Nordirland. Irländska republikens regering sade att den ville ha ett djupare samarbete med Nordirland, men så snart det blir lite besvärligt, drar den sig ur! Det är denna typ av samarbete som vi unionister måste tampas med!
Ingen kan övertyga mig om att vissa av dessa stora bolag inte har använt situationen för att ordna några av sina egna problem. British Airways stannade i Nordirland och stod vid sin personals sida genom bomberna och beskjutningarna. Vad har British Airways nu gjort? De har dragit sig ur Nordirland också! Jag fördömer bolaget för det. Jag hoppas, herr kommissionär, att ni kommer att se till att det inte är tillåtet att behålla dessa landnings- och starttider för att starta mer lönsamma linjer, och att dessa tider kommer att ges till andra bolag, om de är beredda att starta verksamhet inom dessa regioner.
Detta berör mig verkligen mycket starkt. Jag förespråkar inte att man ger stora penningbelopp för att lösa ut ineffektiva bolag. Atkins har på sätt och vis rätt: det finns andra bolag där ute som tjänar pengar och de måste stödjas.
Jag vill säga till kommissionen och rådet att de inte kan komma hit och ge oss en föreläsning. De måste komma tillbaka med bestämda och positiva förslag. Det är tid för handling och tid för en portion realism. Om rådet och kommissionen inte kan göra det nu, kommer vi att ansätta dem tills de gör det!

Durant
. (FR) Herr talman! Helt kort apropå den diskussion vi just har haft. Jag tror inte att det finns någon här, varken från rådet eller kommissionen eller någon bland er, som är ensam om att vara upprörd över de sociala problem som i dag har uppkommit inom alla dessa bolag, kanske mer särskilt inom vissa. Det har jag särskilt goda förutsättningar att vara medveten om.
Den sociala tragedi som ett antal aktörer och arbetstagare inom luftfartssektorn genomlever berör självklart oss alla. Men i övrigt anser jag - trots att man blir berörd och att man måste reagera på problemet - att vi skulle kringgå och dölja den situation som uppstod före den 11 september om vi gick den tidigare vägen med massiva offentliga stöd. Denna sektor är en känslig sektor, där vinstmarginalerna har varit ytterst små under de senaste åren. Att tro att en enkel återgång till omfattande strukturstöd kan ge ett svar på sektorns problem, bortsett från den upprördhet vi alla känner inför det sociala problem som har uppstått, tror jag innebär att man undviker ett hinder som vi i så fall kommer att stöta på senare, på ett ännu mer dramatiskt sätt.
Å rådets vägnar anser jag, även om debatten bara har börjat inom rådet, att detta verkligen inte kommer att bli lätt, vilket era inlägg vittnar om. Vi vet hur viktig bolagens nationella anknytning är. Och då talar jag mer för mig själv än för rådet, där vi kommer att behöva inleda denna diskussion. Vi inledde den omedelbart med direkta och punktvisa svar till sektorn. Ja, det beviljas stöd. Det beviljas punktvisa och riktade stöd för de fyra dagar då luftrummet stängde och det finns möjlighet att göra mer, på grundval av objektiva kriterier. Det har beviljats stöd i fråga om försäkringsmöjligheter. Det beviljas stöd som inte är finansiella, men som gäller frågan om avgångs- och ankomsttider, så att bolagen kan hålla sig flytande, eller åtminstone inte sjunka längre ned. Man har gett svar. Det vi har gjort för säkerheten är också ett omedelbart svar som gäller faktorer som kan återuppbygga passagerarnas förtroende för säkerhetsaspekterna, som givetvis är avgörande för att allmänheten skall återfå sitt förtroende.
Jag anser därför att rådet och kommissionen har gett omedelbara svar. De sociala tragedier som förekommer inom olika europeiska bolag, men även och framför allt i Belgien, och som uppmanar till sociala gensvar som visar hänsyn till dessa problem, får inte dölja att det snarast bör inledas en debatt i rådet om en mer strukturell konsolidering av sektorn. Detta är utan tvekan det enda sättet att på strukturell väg ge sektorn, inte bara de sociala svar som den behöver, utan också de ekonomiska svar och de svar som kan garantera att sektorn på sikt - dock utan att försumma, vilket vissa påpekade - behovet av kombinerade transporter, behovet av att också flygtransportsektorn skall ha en plats inom ramen för kortdistanstransporter på europeisk nivå, utvecklingen av höghastighetståg och alla andra alternativ som kan bidra till åtgärder inom ramen för en gemensam transportpolitik. Men att återgå till massiva offentliga stöd anser jag verkligen skulle vara ett felaktigt steg, ett steg tillbaka, ett steg som framför allt skulle riskera att ställa oss inför ännu större svårigheter i ett senare skede. Däremot har vi kommit med riktade svar. Och det kommer fler: det handlar bl.a. om " säkerhetsförordningen" , som jag hoppas att vi kan komma överens om den 7 december. Jag hoppas också att parlamentet kommer att kunna yttra sig i denna debatt. Uppgiften är fortfarande oändlig, men jag anser verkligen att det är hög tid att inleda denna diskussion kring en strukturell konsolidering, vid sidan av de punktvisa svar som vi har gett och som var nödvändiga på mycket kort sikt.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Det har varit en djupgående politisk debatt, som har visat det problem som i dag finns i alla medlemsländerna men också de mycket djupa meningsskiljaktigheter som kommer till uttryck inte bara i parlamentet utan också i rådet. Det är två stora ämnesområden som har diskuterats.
Det ena gäller omstruktureringen av flygbolagen. Det andra gäller behovet av samhällsingripanden. När det gäller den första frågan, skulle jag säga att alla talare har varit eniga om att det är nödvändigt med omstruktureringar och en ny modell för flygbolagen i Europa. Och här finns det tre punkter: för det första, det är uppenbart att den befintliga traditionella modellen för ägande och kontroll inte medger omstruktureringar i den utsträckning vi önskar, inte i den utsträckning som är nödvändig. Således krävs det ett nytt förhållningssätt utifrån ett mera europeiskt perspektiv.
Den andra punkten är att Europa i detta globala sammanhang inte förhandlar med en och samma röst. Detta är till nackdel för de europeiska flygbolagen.
Den tredje punkten är diskussionen om de statliga stödåtgärderna.
Det har sagts att vi diskuterar om företagen bör få stöd eller inte och att det kommer att vara för sent, när vi väl har fattat beslut, eftersom det då inte kommer att finnas några europeiska bolag. Jag skulle vilja säga att lagen om statliga stödåtgärder inte är som Koranen. Låt oss anta att man fattar beslut om statligt stöd. Vilket instrument har vi på europeisk nivå? Kan man på europeisk nivå besluta om statligt stöd till företagen? Naturligtvis inte. Vad man kan besluta om på europeisk nivå är ett ja eller nej och sedan överlåta möjligheten att ge statligt stöd till de nationella regeringarna. Vi har således nationella regeringar med olika möjligheter, olika regelverk och olika bolag. Vi får alltså med all sannolikhet en direkt snedvridning också av den inhemska marknaden. Att ge statligt stöd är således ett mycket svårhanterligt instrument, så som dagens europeiska verklighet ser ut. Om jag skulle välja ut tre av punkterna i dialogen, så skulle jag helt enkelt vilja understryka vad som upprepade gånger framhållits både av parlamentsledamöter och av den belgiska ministern. Att vi nu mer än någonsin har ett omedelbart behov av en europeisk transportpolitik och inte en nationell politik, som just nu leder till en återvändsgränd.
Beträffande den andra punkten om socialpolitiken redogjorde jag i mitt första anförande för socialfondens möjligheter att ingripa. Den politik som gäller de sociala effekterna och sysselsättningen hör naturligtvis hemma både på lokal, på nationell och på europeisk nivå. Eftersom det har begärts att vi skall lägga fram förslag, skulle jag beträffande socialfondens insatser vilja säga att medlemsstaterna, med sin speciella situation och sina problem på grund av uppsägningarna, bör lägga fram förslag om ändring av det sociala stödprogram som gäller för respektive medlemsstat, så att det kan godkännas av kommissionen. Detta har redan skett inom andra branscher med omstruktureringar av stora företag både i Storbritannien och i Frankrike. Följaktligen ankommer det på medlemsstaterna att snabbt ändra på de program som gäller socialfonden och att driva sin politik i denna riktning.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sex resolutionsförslag.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Motverkan av social utslagning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0372/2001) från Europarlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättandet av ett program för gemenskapsåtgärder som skall uppmuntra medlemsstaterna att samarbeta för att motverka social utslagning (föredragande: Figueiredo).
(C5-0439/2001 - 2000/0157(COD)).

Figueiredo
Herr talman, ärade ledamöter, fru kommissionär, fru rådsordförande! Som bekant är graden av fattigdom fortfarande alltför hög, och det bekräftas av kommissionens färska rapport om social integration. De senast tillgängliga uppgifterna om inkomsterna i medlemsstaterna, även om de inte inbegriper hela sammansättningen och omfattningen av fattigdomen och den sociala utslagningen, visar att under 1997 hörde nära 18 procent av Europeiska unionens befolkning, det vill säga 60 miljoner människor, till hushåll där inkomsten låg under 60 procent av landets genomsnittsinkomst och att nära hälften av dessa 60 miljoner människor levde under den relativa fattigdomsgränsen i tre år i rad.
Denna situation visar att det är bråttom att genomföra en allmän strategi för att bekämpa fattigdom och social utslagning, att försvara de mänskliga rättigheterna i hela deras omfattning och att detta program är ett instrument som är nödvändigt att tillämpa. För ett år sedan godkände vi här ett betänkande i första behandlingen om detta gemenskapsprogram om att uppmuntra samarbetet mellan medlemsstaterna för att bekämpa social utslagning, som en av de viktigaste delarna av strategin för att bekämpa fattigdomen som rådet talade så mycket om på toppmötet i Lissabon i mars 2000.
Men samtidigt åtog sig medlemsstaterna nya uppgifter genom att i Nice fastställa målen för kampen mot fattigdomen och i Stockholm genom att åta sig att främja en hållbar utveckling och kvalitetsanställningar, där man också sade sig vilja bidra till att minska faran för fattigdom och social utslagning. Nationella handlingsplaner för social integration har också utarbetats, och dessa definierar en rad faktorer som på ett påtagligt sätt ökar risken för fattigdom och social utslagning, som arbetslöshet, särskilt långtidsarbetslöshet, låg inkomst, sysselsättning av låg kvalitet, bostadslöshet, dålig hälsa, invandring, avhopp från skolan i förtid, ojämlikhet mellan könen, diskriminering och rasism, funktionshinder, ålderdom, familjesplittring, drogberoende och alkoholism, samt att man bor i ett område med många nackdelar.
Ibland samverkar dessa riskfaktorer och ackumuleras med tiden, och det blir nödvändigt att bryta den återkommande fattigdomscirkeln och förebygga den fattigdom som går från generation till generation och de nya formerna av fattigdom, samt informationsutslagning. Det är i detta sammanhang programmet har en särskild betydelse, som ännu ett instrument för att bekämpa fattigdomen och den sociala utslagningen som vi kan se fortsätter att öka.
Slutligen, efter att ha övervunnit rådets omedgörlighet i aspekter som parlamentet alltid har ansett viktiga, nämligen om programmets budget, de icke-statliga organisationernas deltagande och ekonomiskt stöd till dessa, Europaparlamentets roll och främjandet av innovativa tillvägagångssätt, följde ett långt förfarande med en andra behandling den 17 maj i år, flera arbetsmöten med det belgiska ordförandeskapet och en förlikning där slutligen enhällighet kunde uppnås den 18 september.
I den överenskommelse som uppnåtts är det viktigt att nämna de aspekter som rör budgeten och dess ökning med fem miljoner euro, så att den hamnar på 75 miljoner för programmets fem år, vilket ändå är magert, men rådets omedgörlighet skulle innebära att om vi inte fick något avtal skulle programmet inte kunde inledas i början av nästa år. Vi har också fått till stånd ett beslut om främjande av innovativa tillvägagångssätt och ekonomiskt stöd till de icke-statliga organisationernas verksamhet, vilket har höjts från 80 till 90 procent vid exceptionella omständigheter, och vi bör även framhålla beslutet om dessa organisationers deltagande i Europaparlamentets, i Ekonomiska och sociala kommitténs och i Regionkommitténs förberedelser och genomförande av den årliga rundabordskonferensen om situationens utveckling och programmets tillämpning. Det bör också nämnas att Europaparlamentets roll erkändes, särskilt för behandling i tid, av kommissionens sammanfattande rapport från Europeiska rådets vårmöte, som skall innehålla en utvärdering av hur politiken stämmer överens med principen om social sammanhållning, inbegripet vilka framsteg som gjorts inom ramen för detta program.
Jag vill avslutningsvis tacka alla, herr talman, ärade ledamöter, som har deltagit och bidragit till förverkligandet av detta förslag och till enhälligheten mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet.

Kratsa-Tsagaropoulou
- (EL) Herr talman! Å min politiska grupps vägnar skulle jag vilja uttrycka vår tillfredsställelse över att vi nu på europeisk nivå är beredda att för första gången tillämpa en gemenskapsstrategi för att motverka social utslagning. Det är akuta utmaningar vi står inför. Det är oacceptabelt att så många miljoner bland Europeiska unionens medborgare och bland medborgarna i kandidatländerna lever under fattigdomsgränsen, samtidigt som det kunskapssamhälle vi skapar och det europeiska samhällets alltmer mångkulturella karaktär innebär nya risker för utslagning av medborgarna.
Vi anser det särskilt betydelsefullt att detta gemenskapsprogram kommer att ge oss möjlighet att utforma vår politik med stöd av moderna vetenskapliga fakta, med stöd av statistiska undersökningar och med stöd av erfarenhetsutbyte också med länder som befinner sig utanför Europeiska unionen, som t.ex. länderna inom Europeiska Ekonomiska Samarbetsområdet. Detta är särskilt betydelsefullt för medlemsländer som saknar tradition i fråga om tillämpning av en strategi som bygger på samhällsvetenskaplig forskning, och det är dessa länder som i dag har de allvarligaste sociala problemen.
Som föredraganden Figueiredo nyss nämnde, har Europaparlamentet gett uttryck för högre ambitioner i fråga om detta gemenskapsprogram. Trots det stöder parlamentet det gemensamma utkastet, ett resultat av förlikningen med rådet, och uttrycker sin tillfredsställelse med Europeiska kommissionens konstruktiva roll. De viktigaste punkterna i denna förlikning nämndes av föredraganden. Vi skulle särskilt vilja framhålla de innovativa åtgärder som Europeiska kommissionen förbundit sig att vidta, för at medborgare med speciella svårigheter skall bli delaktiga i samhällslivet. Det är en lång och svår väg vi har att gå fram till år 2010, den tidsmässiga och politiska gräns som fastställdes i Lissabon. Vi anser det nödvändigt att Europeiska rådet vid mötet i Laeken klart visar sin beslutsamhet att stödja dessa strävanden.
Vi har särskilt stort behov av denna beslutsamhet under denna tid, då vi i Europa, vilket också betonats i den föregående debatten, alltmer känner av de ekonomiska och sociala konsekvenserna av den kris som förorsakades av terrorattacken den 11 september, men samtidigt måste också medlemsstaterna bli aktiva, genom att skapa en offentlig dialog och genom att låta kampen mot social utslagning ingå i all sin politiska verksamhet.

Rocard
Herr talman, fru kommissionär! Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har stridit hårt för frågan om kampen mot social utslagning. Jag vill påminna om att utskottet har varit i princip enhälligt under hela förfarandets gång, och att det har biståtts av en utmärkt föredragande.
Förlikningen - som vi trodde skulle bli enkel, eftersom vi i så hög grad delade rådets motiveringar när det antog kommissionens förslag - visade sig förvånande nog bli kärv och svår. Jag vill därför helt kort erinra om skälen till vår envishet. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor, och säkert hela parlamentet, godkänner valet av en öppen samarbetsmetod. På denna punkt har utskottet visat vad det duger till. Vi medger också att social utslagning är en invecklad process med många olika aspekter, och att den måste studeras mer ingående, framför allt dess samband med fattigdom. Det finns utslagna personer som inte är fattiga, och alla fattiga är inte utslagna, men detta sammanfaller trots allt i hög grad. Man kan inte skilja dessa två problem åt. Det viktigaste med den öppna samarbetsmetoden är dock utbytet av goda metoder. Det är på det området som Europa har ett ansvar, jag skulle vilja säga skyldighet, när det gäller försöksverksamhet och föredömlighet. Den information som redan nu har samlats in gör det helt säkert möjligt att redan nu starta nydanande planer och pilotprojekt.
Dessutom, fru kommissionär, är ni liksom vi politiker. Hur kan ni för ett ögonblick föreställa er att vi skall kunna sälja tanken till våra väljare att EU endast finansierar studier och inte gör någonting konkret för ett så pass besvärligt och närvarande problem som social utslagning? Sådana saker är självmordsmässigt för Europas anseende - därav de nyskapande strategier som ni slutligen gick med på. Ni har som tur är andra instrument, det vet vi, men med tanke på rubriken för det här var det nödvändigt att införliva denna fråga. Budgetstriden är en följd av det: ni gick bara med på 5 miljoner. Eftersom vi vet att ni har era förslag klara för att kunna genomföra studier, vill vi ha en garanti för att det kommer att finnas pengar för innovativa försök. På samma sätt krävs det att icke-statliga organisationer kan bedriva sitt arbete och inte behöva söka efter osannolika externa sponsorer. Vi är klara, texten har förbättrats. Jag önskar kommissionen ett gott arbete.

Lambert
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hennes seriösa och mycket engagerade arbete i denna fråga, och också för det arbete som vårt eget utskott har utfört, vilket Rocard just har påpekat.
Detta handlingsprogram är ett mycket seriöst och betydelsefullt steg framåt för Europeiska unionen. Det utgör en del av erkännandet av det enorma problemet med social utslagning som inte bara beror på fattigdom, även om det förstås har ett samband. Vissa av dessa samband tas upp i Lynnes utmärkta betänkande om Europeiska handikappåret, som vi kommer att diskutera senare, och i Nobilias betänkande, i vilket de problem tas upp som äldre eller funktionshindrade människor till exempel möter i utövandet av sin fria rörlighet, eftersom handikappförmåner inte är inkluderade i samordningen av de sociala trygghetssystemen.
I våra diskussioner om detta handlingsprogram har parlamentet insisterat på behovet av att det civila samhället skall vara delaktigt i själva programmet och i dess utvärdering. Denna delaktighet är avgörande. Det är tydligt att den hierarkiska politiken, och hoppet att den allmänna ekonomiska tillväxten på något sätt skall övervinna fattigdomen och befria de fattigaste från detta tillstånd, inte har fungerat. Det är själva folkets konstruktiva deltagande som utgör en del av lösningen. Vi förväntar oss därför att den forskning och de program som finansieras med detta blygsamt ökade penningbelopp, vilket har en begränsad räckvidd som Rocard precis har sagt, inte bara kommer att inriktas på politiken, utan också på processen med att utforma politiken och på processen med finansieringsbeslut, vilket i sig skulle kunna utgöra en innovativ dimension.
Jag deltog nyligen i en lokal regeringskonferens där man diskuterade de nationella planerna för socialt införlivande. Talare som företrädde organisationer från grupper som ofta drabbas av social utslagning - fattiga människor, funktionshindrade människor, människor från etniska minoritetsgrupper etc. fick frågan om huruvida de föredrog att ett fåtal politiska linjer som har fungerat på andra ställen infördes, eller om de ville ha ett fullständigt program med verkligt samråd, även om detta innebar att de inte skulle få vad de ville ha. Svaret var utan undantag att de ville ha ett samråd, eftersom det innebar en respekt för deras erfarenhet och deras åsikter.
Jag hoppas också att den verksamhet som finansieras genom detta program inte bara kommer att inriktas på arbete som ett svar på utslagning. Det är inte någon lösning om arbetet är dåligt betalt och arbetstagaren utnyttjas. Jag, liksom många andra, ser fram emot att få ta del av och utvärdera resultaten av detta program, och hoppas att de kommer att innebära verkliga framsteg när det gäller att hantera den sociala utslagningen.

González Álvarez
Herr talman! Precis som föredraganden välkomnar också vi detta handlingsprogram för att motverka social utslagning. Vi anser att man uppnått en hel del - som vanligt så uppnår man inte allt man vill i förlikningsförfaranden - och även om budgeten fortfarande är liten har vi lyckats öka det ekonomiska stödet till enskilda organisationer och att Europaparlamentet skall spela en mycket viktig roll.
Jag anser att det står mycket bra formuleringar i dokumentet: man påminner om artikel 2 - i vilken det talas om en hög sysselsättningsnivå och fattigdomsbekämpning - och man påminner om att rådet anser att de fattigdomsnivåer som fortfarande existerar i Europeiska unionen är oacceptabla. Vi löper dock en risk att tillämpningen av detta handlingsprogram - vars igångsättande nästa år vi välkomnar - skall bli som att sätta ett litet plåster på ett sår samtidigt som vi låter såret förblöda i en annan ände.
I den förra debatten talade man om marknadens förmåga att vidmakthålla flygbolagen, men det talas mindre om de 12 000 anställda på Sabena. Vi kan riskera att förlora mycket blod medan vi sätter små plåster på såren.
Herr talman! Hur som helst är programmet mot social utslagning välkommet.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag skulle varmt vilja lovorda slutresultatet av förlikningsförfarandet, och jag vill särskilt gratulera Figueiredo, som genom ett mycket omsorgsfullt arbete och ett korrekt samarbete med alla parter på mycket kortare tid än väntat lyckats ge oss detta värdefulla instrument.
Herr talman, talarna har med rätta nämnt detta instruments bristfällighet och begränsade möjligheter. Vi måste emellertid utgå från det faktum att vi talar om ett politikområde som inte tillhör unionens befogenhetsområde. Vi har ingen behörighet att bedriva politik, men för första gången finns det ett gemensamt beslut om samarbete mellan medlemsstaterna. Inom ramen för detta gemensamma beslut om samarbete är det nu tre saker som har hänt. För det första, för första gången framläggs nationella handlingsplaner för att bekämpa fattigdom och social utslagning. För det andra, utskottet för sysselsättning och socialfrågor samarbetar för första gången med Europeiska kommissionen för att komma fram till gemensamma politiska ramar. Jag vill påminna er om att det inte finns någon gemensam definition av ordet " fattigdom" i Europeiska unionen. För det tredje, vi har detta program som utgör ett första men betydelsefullt instrument. Det som hände under förlikningsförfarandet är viktigt, för det första att programmets budget utökades efter mycket viktiga påtryckningar och ingripanden från Europaparlamentet och, för det andra, att vi lyckades komma fram till kommissionens och parlamentets gemensamma ståndpunkt om 90 procents medfinansiering för organisationer som faktiskt inte har några egna resurser.
Vad kan då detta instrument uträtta? Jag skall i sju punkter redogöra för detta instruments viktigaste innehåll: för det första, det stöder och hjälper institutionerna i medlemsstaterna att samla in uppgifter och att analysera och kartlägga situationen i alla medlemsländerna; för det andra, det underlättar samarbetet för att utveckla gemensamma sociala index, för första gången; för det tredje, det underlättar granskning och genomförande av de nationella handlingsplanernas sysselsättningsprogram; för det fjärde, det underlättar erfarenhetsutbyte om korrekt praxis och korrekta program; för det femte, det involverar alla berörda parter, organ för lokal självstyrelse, icke-statliga organisationer, regeringar, stiftelser, universitet; för det sjätte, det involverar speciellt, vilket jag vill framhålla, företrädare för personer som blivit offer för fattigdom och utslagning och, för det sjunde, det ger en möjlighet att väcka den allmänna opinionen till medvetenhet om det stora problemet med fattigdomen, som inte kan lösas enbart av regeringar och genom europeiska program, utan genom att hela samhället aktiveras.

Talmannen
Tack, fru Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum imorgon kl. 12.00.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Först och främst, kära kolleger, om ni så tillåter har jag ett meddelande som jag råder er att lyssna till. Med anledning av att Världshandelsorganisationens möte i Qatar pågick längre än planerat, kommer Lamy och Fischler inte att kunna närvara vid vårt sammanträde i eftermiddag. Jag föreslår därför att vi fortsätter våra debatter mellan kl. 15.00 och 16.00, dock givetvis under förutsättning att vi kan hålla de föreskrivna tiderna för debatten om aktuella och brådskande frågor, och naturligtvis omröstningarna.

Lynne
Fru talman! När kommer mitt betänkande att tas upp till debatt - Lynne-betänkandet om Europeiska handikappåret 2003? Kommer det nu att ske omkring kl. 15.30? Vi har en teckenspråkstolk som nu kommer för debatten kl. 17.30, med tanke på att allt har ändrats så mycket att vi inte vet när detta betänkande skall tas upp till debatt. Jag har döva privatpersoner som skall närvara vid debatten och vi har en teckenspråkstolk. Så jag vore tacksam om vi skulle kunna hålla oss till någon sorts tidsplan?

Talmannen
Fru Lynne! Det var bra att ni meddelade mig om detta. Vi kommer att kunna behandla ert betänkande vid den planerade tidpunkten, 17.30.

McNally
Herr talman! Vi förstår varför kommissionärerna Lamy och Fischler inte kan närvara i eftermiddag. Skulle ni emellertid kunna bekräfta att det kommer att finnas ett tillfälle för dessa två kommissionärer att informera oss om de viktiga förhandlingarna i Doha och om huruvida EU:s synpunkter godtogs eller inte.

Talmannen
Självklart, fru McNally, vi kommer med all säkerhet att föra denna debatt med kommissionen i december, men man kan inte kritisera de berörda kommissionärerna för att de inte kan komma tillbaka tidigare.

Ribeiro e Castro
Fru talman! Bara ett mycket kort klarläggande. I går kunde jag inte delta i omröstningen om Caudrons betänkande och därför lade jag inte märke till ett misstag som jag nu skulle vilja påpeka för kollegerna. På grund av ett misstag hos sessionstjänsten, inkluderades ett ändringsförslag som vi hade ingivit till Caudrons betänkande om Europeiska atomenergigemenskapens (Euratom) fleråriga ramprogram. Det gäller ändringsförslag 20. Jag försöker inte insistera i denna fråga, för det fanns ändringsförslag från andra kolleger som tog upp samma sak, men jag skulle vilja påpeka detta då ändringsförslagets plats i Eurotomsammanhanget inte fyller någon som helst funktion.

Talmannen
Herr Ribeiro e Castro! Det noterar vi gärna och gör de rättelser som krävs.

Foster
Fru talman! Jag har en ordningsfråga. Jag besökte ledamöternas bar före omröstningen. Jag såg någons bagage på en stol. Under ca 15 minuter var det ingen som kom och hämtade detta bagage. En man närmade sig och jag frågade honom om det var hans väska. Jag sade till honom att det, med tanke på säkerhetssituationen, var tillrådligt att ha sitt bagage under uppsikt, och att man dessutom var tvungen att vara inbjuden av en ledamot för att få vistas i ledamöternas bar. Han var enormt arrogant och irriterad. Han tog sin väska och gick därifrån. Han sade att han kände fru Muscardini. Hon kom sedan till baren, och jag frågade henne om hon kände denne man, och så berättade jag att jag på grund av säkerhetsproblemen vänligt hade informerat honom om situationen.
Jag skulle vilja säga till kammaren att vi som ledamöter av detta parlament också har ett ansvar. Vi har begärt att säkerhetsåtgärderna skall skärpas och därför måste vi alla ta ansvar för de personer som vi tar hit eller ger tillträde i vårt namn.
Jag skulle bara vilja be er, fru talman, att påminna kammaren om vårt ansvar när det gäller den framtida säkerheten.

Talmannen
Jag gratulerar, fru Foster, till er vaksamhet, som ni visade på ett mycket lämpligt sätt.

Omröstning
Riis-Jørgensen
. (DA) Fru talman! Jag vill gärna göra klart för mina kolleger här i parlamentet att om ändringsförslag 9 som lagts fram av den liberala gruppen antas kommer frågan att skickas tillbaka till utskottet för ekonomi och valutafrågor. Detta är det riktiga tillvägagångssättet eftersom det ger oss mer tid att undersöka de rättsliga konsekvenserna av förslaget. Jag mottog i går ett svar från rådet där detta slår fast att det inte tänker uttala sig om förslagets juridiska giltighet så länge förslaget ligger för behandling i rådet. Jag anser helt enkelt att det skulle vara fel om vi höll en omröstning här i parlamentet innan en sådan rättslig bedömning finns tillgänglig. Jag finner rådets svar fullständigt oacceptabelt. Jag ber mina kolleger att stödja ändringsförslag 9 så att vi kan få till stånd en ny behandling i utskottet.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar er, fru Riis-Jørgensen, för att ni tydligt förklarade räckvidden för detta ändringsförslag, som jag omedelbart låter gå till omröstning med namnupprop.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0352/2001) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 92/79/EEG, direktiv 92/80/EEG och direktiv 95/59/EG när det gäller strukturer och skattesatser i fråga om punktbeskattning av tobaksvaror (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS))
Efter förkastandet av kommissionens förslag

Katiforis
Fru talman! I detta sammanhang skulle jag vilja säga, både till er och till kommissionen, att jag anser att artikel 68 i arbetsordningen gäller och att ni självfallet måste ge kommissionsledamoten ordet och fråga henne om kommissionen drar tillbaka sitt förslag. Detta är det första steget.

Talmannen
Ja, det var därför jag gav ordet till kommissionen. Jag tackar er, herr föredragande, och jag tror att kommissionär Bolkestein vill uttala sig.

Bolkestein
. (EN) Fru talman! Jag förstår att Katiforis betänkande har antagits. Det betyder att kommissionens förslag har förkastats. Först av allt skulle jag vilja säga att kommissionen verkligen beklagar detta omröstningsresultat, särskilt med tanke på att kommissionens förslag är precis vad parlamentet begärde 1996. Detta är en ovanlig situation. Parlamentet ber kommissionen om något. Kommissionen gör vad som begärs av den och parlamentet förkastar det som kommissionen har gjort.
(Applåder)
Jag skall dock underrätta kommissionen om detta beklagliga resultat nästa vecka när kommissionen sammanträder nästa gång, och överlägga med mina kolleger och ordförande Prodi om vilka åtgärder som nu skall vidtas i förhållande till fördragets regler som är fullständigt klara.
(Applåder)

Posselt
Fru talman! Jag skulle bara kort vilja gå in på den här punkten. För det första var kommissionens förslag felaktigt, men vad som är ännu viktigare, herr kommissionär, är att sedan dess har val ägt rum, och det borde också kommissionen ta notis om.
(Applåder)

Talmannen
Vi kan inte uttolka den här frågan länge till.

Katiforis
- (EL) Fru talman! Det är givetvis sorgligt både att rådet ville föregripa parlamentets uppfattning genom ett politiskt avtal och att det inte var artigt nog att låta parlamentet ge uttryck för sin uppfattning först. Detta som ett kort svar på Bolkesteins inlägg.
Men jag skulle vilja tala om för er att utifrån artikel 68 i arbetsordningen är Bolkesteins svar bristfälligt. Arbetsordningen är tydlig. Vi frågar kommissionen om den kommer att dra tillbaka sitt förslag. Bolkestein talade inte om för oss om förslaget kommer att dras tillbaka. Han sade till oss att han skulle överlägga med sina kolleger om vad man skall göra. I detta fall drar jag slutsatsen att kommissionen vägrar att dra tillbaka sitt förslag. Följaktligen måste vi övergå till punkt 3 i artikeln, som föreskriver att ärendet på nytt måste hänskjutas till ansvarigt utskott, utan att vi röstar om förslaget till lagstiftningsresolution. Detta föreslår jag er att vi skall göra.

Talmannen
Det stämmer, herr Katiforis, det är så jag anser att vi bör se på saken.

Heaton-Harris
Fru talman! Katiforis har helt rätt, men om man skall döma av tidigare fall i denna kammare, så kommer kommissionen, nu när parlamentet har lagt fram ett förslag, att om fem års tid lägga fram en idé som vi kommer att förkasta igen.
(Parlamentet beslutade om återförvisning av ärendet till det ansvariga utskottet.)
Betänkande (A5-0395/2001) av Miguélez Ramos för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om främjande av omställning av de fartyg och fiskare som fram till och med 1999 var beroende av fiskeavtalet med Marocko (KOM(2001) 384 -C5-0407/2001 - 2001/0163(CNS))
Före omröstningen

Wynn
Fru talman! Det skulle vara ett muntligt ändringsförslag, som skulle bli ett nytt skäl 12. Det skulle också gälla för förslaget till lagstiftningsresolution och skulle lyda: " Förslaget förutsågs inte i budgetplanen. Det totala budgetanslaget i förslaget skulle täckas av ytterligare resurser."

Miguélez Ramos
. (ES) Fru talman! I egenskap av föredragande för detta betänkande vill jag säga två saker. Den första är att det ändringsförslag som min kollega Wynn lagt fram muntligt avslogs i en omröstning i fiskeriutskottet den dag vi röstade om betänkandet. Den andra är att jag inte motsätter mig att ändringsförslaget framställs och att det blir denna kammare som beslutar om innehållet i detsamma.

Diamantopoulou
. (EN) Fru talman! Är det tydligt att omröstningen endast gäller lagstiftningsdelen av förslaget och inte den del som rör budgeten?

Talmannen
Vi skall uttala oss om det muntliga ändringsförslag som Wynn lade fram, som givetvis får finansiella konsekvenser, vilket alla säkert har förstått.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru talman! När det gäller det ändringsförslag som ordföranden i budgetutskottet lagt fram stöder jag förslaget från vår föredragande och jag vill också - precis som kommissionens inlägg - säga att vi alltid sagt att detta förslag skall ses ur fiskerisynpunkt och att vi inte skall gå in på budgetaspekter. Men även om det som Wynn föreslår oss är sant - att förslaget inte förutsetts i långtidsbudgeten, som det sägs här, så är det inte mindre sant - och därför måste kammaren också få denna information - att kommissionen har begärt att flexibilitetsinstrumentet skall användas, och då så är dags att anslå 197 miljoner euro till detta förslag.
Därför stöder vi budgetutskottets förslag, men vi påminner våra kolleger i nämnda utskott, och rådet, att de bör nå en överenskommelse för att mobilisera detta instrument och anslå de 197 miljoner euro som är nödvändiga för att fiskare och berörda familjer skall kunna lösa problemet.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0384/2001) av Lehne för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om tillnärmning av medlemsstaternas privaträtt (KOM(2001) 398 - C5-0471/2001 - 2001/2187 (COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0363/2001) av Chichester för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens grönbok " Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning" (KOM(2000) 769 - C5-145/2001 - 2001/2071(COS))
Före omröstningen

Alyssandrakis
- (EL) Herr talman! Jag har konstaterat att det inte rör sig om några små språkfel. Hela stycken i texten är annorlunda. Det verkar som om översättaren översatt en annan text. Jag ber om kontroll av detta, och samtidigt skulle jag vilja tala om att det har förekommit vissa fel i de grekiska översättningarna också vid andra tillfällen. Om ni kunde grekiska, skulle ni förstå vad jag kommer att säga nu. I en fråga som gällde tuberkulos och malaria (grek. " fymatiosi" och " elonosia" , ö.a.) hade det på grekiska översatts med " tuberkulozi" och " malaria" .

Talmannen
Jag beklagar det, herr Alyssandrakis. Jag kan inte annat än åta mig att språkversionerna skall kontrolleras och verifieras mycket noggrant. Jag har fått det bekräftat att man kommer att göra detta, inte bara för den grekiska versionen, eftersom det finns fler versioner som innehåller misstag. Vi skall således se till att allting rättas till.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0356/2001) av Schörling för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens vitbok " Strategi för den framtida kemikaliepolitiken" (KOM(2001) 88 - C5-0258/2001 - 2001/2118(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Blak
Fru talman! Jag skulle vilja be er undersöka vad denna omröstning har kostat de europeiska skattebetalarna. Jag skulle också vilja att ni avsätter pengar till en kurs där utskottet kan lära sig att samarbeta. Det är oerhört att vi skall sitta och hålla omröstning i en timme om någonting som skulle ha klarats av i utskottet. Nu får de ta sig samman, detta kan helt enkelt inte få fortsätta!
(Applåder)

Talmannen
Herr Blak! Hädanefter anser jag att vi bör bokföra kostnaden för samtliga omröstningar.
Betänkande (A5-0341/2001) av Flemming för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om en prispolitik som främjar en hållbar användning av vattenresurserna (KOM(2000) 477 - C5-0634/2000 - 2000/2298(COS))
Före omröstningen om hela resolutionsförslaget

Flemming
Fru talman! Jag beklagar verkligen att min grupp nu i slutomröstningen måste rekommendera kammaren att rösta nej till mitt eget betänkande, eftersom min grupp verkligen inte anser att det är rättvist att ett nationellt problem tas upp här i Europaparlamentet!
(Applåder)
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Ludford
Fru talman! Jag skulle bara vilja följa upp den tidigare ordningsfrågan och fråga när vi kommer att kunna diskutera förslagen i Corbetts betänkande - vilka jag förstår har fastnat i utskottet för konstitutionella frågor - så att detta löjeväckande förfarande, med sex sidor ändringsförslag från parlamentet för ett betänkande, kan reformeras. Vi kommer att bli utskrattade om vi inte reformerar det så att vi får ordning på vår kammare.
(Applåder)
Betänkande (A5-0323/2001) av Corbey för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (2000/2319(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0336/2001) av Salafranca Sánchez-Neyra för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om en övergripande associering och en gemensam strategi för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Latinamerika (2000/2249(INI))
Före omröstningen

Posselt
Fru talman! Jag skulle vilja säga att det på föredragningslistan står: Omröstning från 12.00 till 13.00, fortsättning kl. 18.30. Jag anser att man borde hålla sig till föredragningslistan.
(Applåder)

Talmannen
Jag vill meddela er, kära kolleger, att vi överskred tidsschemat i går, och att denna synpunkt hade varit giltig även då.
Jag vill därför höra med kammaren: vem vill fortsätta?
(Kammaren beslutade att fortsätta omröstningarna.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0704/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om de godtyckliga arresteringarna och den politiska situationen i Laos
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om förhandlingar inom ramen för konventionen om bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen mot bakgrund av de nyligen inträffade mjältbrandsattackerna
Före omröstningen om punkt 2

Morillon
Med hänsyn till osäkerheterna i fråga om vilken exakt ståndpunkt Förenta staternas president har, föreslår jag att den andra delen av punkt 2 ändras till " including the search of effective procedures" i stället för " including the establishment" .

Papayannakis
Fru talman! Jag beklagar, men här uppstår ett problem i fråga om korrekthet. I går förklarade Busquin för oss, ytterst officiellt, att det i Europeiska unionens förhandlingar med Förenta staterna inte har skett någon förändring av Förenta staternas ståndpunkt i fråga om konventionen och protokollet om biologiska vapen. " Ingen förändring" , sade han till oss. Han upprepade " på min fråga" .
Enligt min mening bör man inte säga inkorrekta saker i parlamentet, alltså måste denna punkt dras tillbaka. Det är ingen politisk handling, utan en handling av sanningsenlighet.
(Talmannen konstaterade att ingen motsatte sig beaktandet av det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om den ekonomiska situationen och sysselsättningsläget på flygtransportområdet och angränsande industri- och tjänsteområden

Foster
Fru talman! Det finns ett kort muntligt ändringsförslag som alla de som har undertecknat denna kompromissresolution har enats om, och det lyder som följer: i punkt 2, efter orden " terroristattacker innebär" , finns en ny sats " begär att de nationella regeringarna åtar sig ansvar för tilläggskostnader för säkerhetsåtgärder" .

Talmannen
Om ingen motsätter sig detta muntliga ändringsförslag kommer det resolutionsförslag som jag låter gå till omröstning att innefatta det muntliga ändringsförslag som Foster redogjorde för.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Corbett
Fru talman! Ni har just nu lett 358 separata omröstningar. Jag hoppas att mina kolleger kommer att hålla med om att detta understryker behovet av att reformera vår arbetsordning.

Rübig
Fru talman! Av tillkännagivandet sluter jag mig till att nästa betänkande är Bouwmans betänkande. Innebär det att det inte kommer att bli något uttalande om WTO?

Talmannen
Det äger rum i december, herr Rübig, eftersom, vilket jag nyss påpekade, Lamy och Fischler inte hinner komma hit i tid.

Goodwill
Jag är rädd att jag inte kan hålla med Corbetts kommentar om omröstningarna i kammaren. Det finns många utskott i detta parlament som inte har företrädare från alla medlemsstater. Därför kommer vi att upptäcka att dessa människor berövas sin rösträtt, och detta problem växer allteftersom Europeiska unionen utvidgas. Det måste finnas ett tillfälle för ledamöter från alla medlemsstater att kunna rösta om dessa betänkanden och om dessa viktiga ändringsförslag.

MacCormick
Fru talman! Ett antal kolleger har sagt att det är något mycket dåligt att ha så många omröstningar vid dessa tillfällen, men jag skulle vilja gratulera er till att ni har hållit oss igång. Jag förstår inte av vilket skäl mina väljare valde mig, om det inte var för att utöva bestämmanderätt och göra ett val när jag beslutar vad jag skall rösta om. Jag anser att inget som vi gör är viktigare än att lägga våra röster för eller emot förslag i denna kammare, och att motsätta sig detta är något mycket dumt. Om man tittar på de omröstningar som har ägt rum i dag ser man dessutom att det fanns mycket få föregripna slutsatser: skillnaden mellan rösterna var mycket liten i alla omröstningar med namnupprop, och det anser jag visar på behovet av att pröva dessa ärenden genom omröstning. Idén att vi skulle ha färre omröstningar tycks absurd.
Efter att ha sagt detta skulle jag vilja bidra med en kommentar om Watson-betänkandet. När vi väl har kommit så långt att vi har en gemenskapsrätt, och om denna rätt trotsas, tycks det fullständigt självklart att det inom våra nationella stater - och inom nationer som inte är stater - måste finnas straffrättsliga regler som upprätthåller gemenskapens lagstiftning, annars kommer staterna att anta lagar som de inte kan driva igenom och gemenskapen kommer att bli utskrattad. Detta kräver förstås ett verkligt skydd och ordentliga försvarsrättigheter. För närvarande tänker vi på att försvara vår civilisation. Vår civilisation handlar om att ge människor verkliga försvarsrättigheter och jag är ledsen över den senaste utvecklingen i Förenade kungariket som verkar sätta stopp för dessa rättigheter.

RÖSTFÖRKLARINGAR Fatuzzo (PPE/DE). Fru talman! Trots att jag hade begärt att få yttra mig om tio dokument, kommer jag att nöja mig med att avge röstförklaringar i anslutning till Figueiredos och Chichesters betänkanden.
Förslag till rekommendation (B5-0707/2001) av Watson

Krarup
. (DA) Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa har röstat emot denna rekommendation, eftersom ett förverkligande av en sådan rekommendation skulle vara liktydigt med att vitala och avgörande politiska områden - den straffrättsliga och polisiära regleringen av vårt dagliga liv - så småningom skulle avlägsnas från medlemsländerna och överföras till EU.
Denna rekommendation utgör en absurd retorisk demonstration av den parlamentariska majoritetens bristande kontakt med verkligheten - i dubbel bemärkelse. För det första är det i alla fall på detta stadium politiskt otänkbart att medlemsländernas regeringar skulle godkänna ett antagande som möjliggör en europeisk straffrätt och en etablering av en förbundspolis. För det andra överensstämmer ett antagande inte med den sociala verkligheten, vilken skvallrar om att parlamentets dröm om en europeisk förbundsstat skall komma att visa sig vara rena mardrömmen. Det finns inte en utan femton olika rättspolitiska kulturer och system inom EU. En europeisk straffrätt och en europeisk polis kommer i bästa fall enbart att lemlästa medlemsländernas rättstraditioner, och i värsta fall befästa ett centralistiskt system utan demokratisk kontroll, och utan någon lösning på de problem som medlemsländerna står inför. Kärnan i det europeiska samarbetet bör utgöras av mångfald och respekt för andra länders rättssystem.
Betänkande (A5-0372/2001) av Figueiredo

Fatuzzo
Fru talman! Figueiredos betänkande om förlikningskommitténs förslag om att motverka social utslagning fick naturligtvis min röst. Jag vill gärna nämna att i Italien höjde först centerregeringen de italienska minipensionerna rejält, från 382 till 490 euro per månad, i samarbete med de europeiska socialistpartierna. Nu har Berlusconis centerhögerregering höjt pensionerna från 382 till 490 euro för dem som är över 70 år och utökat antalet förmånstagare. Jag vill uppmana de övriga medlemsstaterna i Europeiska unionen och de 12 kandidatländerna att följa detta exempel för de gamla och pensionärerna, men inte bara det utan också för dem som inte är pensionärer, eftersom alla åldrar har rätt att leva.

Ebner
Herr talman! Jag har röstat för det här betänkandet och skulle vilja ta tillfället i akt för att förklara hur synd det är att Europaparlamentet, de europeiska institutionerna inte blir riktigt accepterade av väljarna, av Europeiska unionens medborgare, eftersom vi inte är i stånd att reagera på lämpligt sätt och i rätt tid på de problem som dyker upp och som vi känner till. Det här har skett den här veckan med djurtransporterna, det sker återigen med gränsöverskridande betalningar. Medborgarna har varit förargade i många år och har varit tvungna att ta på sig kostnaderna. Vi har nu en situation där vi har sackat efter, och förhoppningsvis kommer detta initiativ från kollega Peijs åtminstone att nu snabbt verkställas.
Redan vid eurons införande gjorde jag den ansvarige kommissionären Monti uppmärksam på frågan, och jag bad kommissionen att agera så snabbt som möjligt. Det har tagit år, och det är synd eftersom så många kostnader har uppstått. Jag anser att vi borde - för att understryka detta ännu en gång - ge medborgarna vårt öra och lyssna till deras problem och sedan reagera på lämpligt sätt.
Jag skulle vilja tillfoga att jag hade förberett en röstförklaring om Flemming-betänkandet. Det var naturligtvis onödigt.

Berthu
. -(FR) Vi har röstat emot förslaget till förordning om gränsöverskridande betalningar i euro, eftersom man vill tvinga bankerna att avstå från att införa avgifter på sådana betalningar och därmed ge det falska intrycket att de är gratis. Denna absurditet, som endast motiveras av viljan att ge ett intryck av att euron i sig upphäver alla avgifter på gränsöverskridande betalningar, riskerar att stå oss dyrt i form av alla slags negativa bieffekter.
Dessutom är detta förslag rättsligt sett haltande. Det grundas på artikel 95.1 i EG-fördraget, som rör upprättandet av den inre marknaden. Den bör således tillämpas på samma sätt för alla 15 medlemmar i unionen. Men så är inte fallet, eftersom tre medlemmar av unionen inte tillhör euroområdet. Under dessa omständigheter skulle det utan tvekan ha varit lämpligare att artikel 123.4 EG-fördraget (sista meningen) var förordningens rättsliga grund, eftersom den rör de åtgärder som skall vidtas för eurons införande och således endast är tillämplig på de länder som inför den gemensamma valutan.
Artikel 123.4 kräver emellertid en enhällig omröstning i rådet, medan artikel 95 endast fordrar en kvalificerad majoritet. Utan tvekan är det denna aspekt som har vägt tyngst, för att man skall kunna kringgå vissa länders betänkligheter.
Det är ändå svårt att föreställa sig det faktiska rättsläget i de länder som inte är medlemmar av euroområdet, med tanke på att de kommer att tvingas införa ett avdrag för gränsöverskridande betalningar i en valuta som inte är deras egen.
Bortsett från denna oregelmässighet saknar förordningen en artikel om eventuella påföljder som kan tillämpas på motsträviga bankinrättningar... Något som är självklart, eftersom gemenskapen inte har någon befogenhet på denna punkt. Europaparlamentet ville åtgärda den bristen genom att rösta för ett ändringsförslag som uppmuntrar medlemsstaterna att fastställa och anta " avskräckande" påföljder, men den typen av uppmaning har ingen rättslig effekt.

Gallagher
. (EN) Det är bara 46 dagar kvar innan eurosedlarna och euromynten införs i de tolv länder som deltar i systemet med denna nya eurovaluta. Att avveckla de nationella valutorna och att införa en ny gemensam europeisk valuta är inte någon lätt uppgift. Över 290 miljoner människor lever enbart inom de tolv länder där det nya euroområdet breder ut sig. Jag tror emellertid att EU:s regeringar har varit mycket förutseende när det gäller att införa omfattande informationskampanjer angående de kommande praktiska förändringarna.
Det är mycket viktigt att både små och stora företag kontaktar sin lokala bank och uppskattar hur mycket valuta de kommer att behöva för att genomföra sin verksamhet med början den 1 januari 2002. Undersökningar som har utförts inom EU har visat att bankerna är övertygade om att alla bankomater kommer att ha den nödvändiga mängden nya eurosedlar. Europeiska centralbanken är säker på att den erforderliga mängden nya eurosedlar kommer att spridas till finansinstitutionerna i länderna utanför euroområdet.
Jag anser att femveckorsperioden för övergången är av lämplig längd. Det vore helt enkelt för mycket att begära att små företag i Europa skall hantera två olika valutor under vad som ursprungligen var tänkt att vara en sexmånadersperiod för övergången. Jag välkomnar det faktum att de olika konsumentföreningarna i Europa kommer att vara vaksamma under övergångsperioden, för att se till att konsumenternas intressen skyddas under tidsperioden för övergången till euron.
Jag stöder givetvis behovet av att införa åtgärder som minskar kostnaderna mellan nationella och transnationella betalningar. Det finns ett mycket starkt konsumentargument till förmån för att ändra det nuvarande system som är i drift. Vi måste stärka förtroendet för den nya eurovalutans strukturer. Det förslag till förordning som i dag har lagts fram för oss skiljer dock inte mellan effektiva och ineffektiva betalningssystem. I denna förordning talar man inte tillräckligt om förhållandet mellan euron och andra valutor i medlemsstater där euron inte har införts.
Jag anser att det är skäligt att säga att euron har en tendens att gynna den ekonomiska stabiliteten. Jag tycker att vi har sett klara bevis på detta sedan de tragiska terroristattentaten som ägde rum i USA i september i år. Vi vill inte ge de internationella valutaspekulanterna ett tillfälle att spela ut en nationell europeisk valuta mot en annan. Detta skulle enbart leda till en mer omfattande devalvering när det gäller eurons värde, vilket är exakt vad som inträffade hösten 1992.
Euron är en god nyhet för de europeiska företagen. Den minskar exportkostnaderna. Den har positiva följder för de europeiska resenärerna och den bidrar till den medel- och långsiktiga ekonomiska stabiliteten inom Europeiska unionen.

Hortefeux
. -(FR) Jag har röstat för betänkandet av Peijs och vill framhålla kvaliteten på det arbete som har letts av föredraganden.
Jag gläder mig åt att kammaren äntligen uttalar sig om ett så pass viktigt ämne.
De europeiska konsumenternas tålamod har uppenbarligen nått sin gräns. Man måste konstatera att bankinrättningarna har gått alltför långt genom att ge ständigt fler löften som inte hålls, eftersom de är trygga i sin förvissning om att Bryssel inte skulle våga begränsa deras frihet att ta ut avgifter. Kommissionen har förhandlat med dem i elva års tid... och det förgäves. Bankerna har alltid vägrat att göra de investeringar som krävs för att göra de gränsöverskridande betalningarna billigare. Och det beror på att det nuvarande systemet tillåter dem att skapa sig en icke-försumbar pott.
Konsumenten är inte den ende som får stå för dessa oskäliga bankavgifter: de små och medelstora företagen inom exportindustrin drabbas särskilt av dessa avgifter, då deras konkurrenskraft belastas utan tydliga skäl.
Detta var redan oförståeligt för de små och medelstora företagen och konsumenterna vid eurons tillkomst den 1 januari 1999, och situationen riskerar att bli explosiv efter övergången till euron i form av sedlar och mynt, om mindre än två månader. Hur kan man förklara att euroområdet endast skall utgöra ett gemensamt betalningsområde för sedlar och mynt, men att alla andra betalningsmedel missgynnas av höga bankavgifter? Hur kan man motivera att en betalning från Lille till Bastia skall vara billigare än samma transaktion mellan Lille och Bryssel?
Ett orosmoment kvarstår: att bankerna använder sig av sin frihet att ta ut avgifter för att höja sina interna priser, i syfte att ta igen det underskott som går att vinna på euroområdet. Men, som kommissionär Bolkestein förklarade: " Bankerna är mycket väl medvetna om att allmänhetens förväntningar är legitima." Man får hoppas på att de verkligen vet det.

Meijer
. (NL) Europeiska unionen består av suveräna stater, var och en med ett mandat i Förenta nationerna och hittills var och en med en egen valuta. Bankerna ingår i nationella betalningskretsar och tar ut höga avgifter för gränsöverskridande betalningar och uttag. Från och med januari 2002 kommer tolv av EU:s medlemsstater att bete sig som om de i ekonomiskt hänseende är ett och samma land. Bankerna är för det här så länge det förstorar deras eget spelrum, men inte om de måste avstå från kundernas extra avgifter. Det verkar attraktivt att kräva att kostnaderna för betalningar i euro innanför och över gränserna måste likställas. Det har redan länge varit ett önskemål från kommissionär Bolkestein och det föreslås nu även i ett betänkande av Peijs. Jag kan instämma i det så länge det innebär att bankerna avstår från sina avgifter för gränsöverskridande betalningar. Skäl 5b hindrar dock inte att nya avgifter tas ut för inrikesbetalningar som kompensation för bortfallet av inkomster för utrikesbetalningar. I stället för en stor avgift på en liten minoritet av betalningarna, främst affärstransaktioner, tas en mindre avgift ut för alla transaktioner. Det betyder att den stora majoriteten av kunder utsätts för högre kostnader. Eftersom det är till stor nackdel för vanliga kontoinnehavare, röstar jag emot.
Betänkande (A5-0363/2001) av Chichester

Fatuzzo
Herr talman! Det dokument som lagts fram av Chichester gäller energiförsörjningen och det innehåller ett antal argument till förmån för kärnkraften. Jag har redan flera gånger förklarat att både jag personligen och Pensionärspartiet är för användningen av kärnkraft. Låt mig i denna kammare framför allt understryka att jag är för att man ser till att kandidatländernas kärnkraftverk fungerar maximalt. I min egenskap av ledamot av den blandade parlamentarikerkommittén Bulgarien-EU besökte jag nyligen kärnkraftverket Bohunice i Slovakien och kärnkraftverket Kozloduy i Bulgarien. Dessa stater borde ha en möjlighet att utnyttja energi från kärnkraftverk om reaktorerna uppfyller bestämda säkerhetskrav, eftersom de inte har de ekonomiska resurserna att bära ytterligare en onödig kostnad enbart för att ersätta en typ av energi med en annan. När kärnkraftverken är säkra bör man tillåta att de används, framför allt i kandidatländerna.

Schierhuber
Herr talman! Jag välkomnar uttryckligen framläggandet av kommissionens grönbok för en strategi för trygg energiförsörjning. Tyvärr måste jag återigen konstatera att i likhet med tidigare får förnybar energi för lite uppmärksamhet.
Vi kommer bara att uppnå Kyotomålet om vi ger denna typ av energi företräde. Jag är därför också mycket besviken på omröstningen om Chichester-betänkandet eftersom kärnkraften i likhet med tidigare favoriseras.

Alyssandrakis
skriftlig. (EL) Den ökande energiförbrukningen, parallellt med minskningen av gas- och oljereserverna, gör att frågan om energiförsörjning blir en speciellt viktig fråga både för EU:s och för medlemsstaternas inrikes- och utrikespolitik. Chichesters betänkande framhåller visserligen behovet av energibesparande åtgärder, en effektivare energianvändning och effektivare transportsystem, men hoppas ändå på att problemet skall kunna lösas genom avreglering av marknaden och genom konkurrens men också genom kontroll av de länder som levererar energi.
Detta synsätt är rent allmänt till gagn för de imperialistiska intressena. Det är till nackdel för arbetstagarna och för medborgarna över huvud taget, såväl i leverantörsländerna som i konsumentländerna. Medborgarna offras för att skapa vinster åt dessa multinationella företag, som skapar och utnyttjar kriser, som provocerar till krig för att kunna kontrollera de områden på jorden som är intressanta ur energisynpunkt. När det gäller utnyttjandet av inhemska energikällor, är energipolitiken lika beroende av dessa intressen, vilket får negativa följder för de folkliga intressena, för utvecklingen av en energipolitik för hela befolkningen, som uppfyller kraven på kvalitet, säkerhet och miljöhänsyn. Problemet förvärras ytterligare genom avregleringen av energimarknaden och privatiseringarna av kraftverken och distributionsnäten.
Vi anser att den strategiskt viktiga energibranschen (leverans av råvaror, produktion, distributionsnät) måste höra till den offentliga sektorn och vara underställd en nationell planering, som med jämna mellanrum skall omprövas med hänsyn till de nationella behoven och den internationella situationen. Energipolitiken måste kunna garantera leverans av billig energi för de folkliga behoven, den måste kunna garantera arbetstagarnas och invånarnas säkerhet och den måste värna om miljön. Vad jag nu har nämnt måste vara de främsta målen, som är långt viktigare än alla slags ekonomiska faktorer.
Det är nödvändigt med en ny inriktning av transportpolitiken i riktning mot utnyttjande av allmänna kommunikationer. Vi måste stärka och uppmuntra utnyttjandet av förnybara energikällor liksom även forskningen kring effektivare produktionssystem och mera ekonomiska konsumtionssystem, system som innebär mindre föroreningar. Det är nödvändigt att EU och medlemsstaterna lever upp till kraven på miljöskydd, och det är bara förevändningar, när man säger att man inte kan minska utsläppen till de nivåer man kom överens om i Kyotoavtalet. De stora problemen med klimatet, ozonhålet o.s.v. kan inte lösas på bekostnad av de fattigaste ländernas utveckling, inte på arbetstagarnas bekostnad och inte heller genom att man accepterar som något ödesbundet att vår planet håller på att förstöras.
Arbetstagarna i Europa och i hela världen, de 2 miljarder människor som inte har tillgång till elektrisk energi, kräver och kämpar för en annan energipolitik, fjärran från imperialistiska intressen och imperialistisk politik, mot monopolkapitalet, som håller på att lägga under sig energibranschen. En politik som respekterar och skyddar miljön, en politik som kommer att skapa grunden för mänskliga levnadsvillkor.
Av ovanstående skäl har vi Europaparlamentariker för KKE röstat emot Chichesters betänkande.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) När man i detta betänkande behandlar Europas energiberoende döljer man det faktum att vi i första hand inte är beroende av andra länder, utan snarare av stora oljetruster som ofta också kontrollerar andra energikällor.
Det är detta beroende som Europa tvingades betala ett högt pris för vid oljekrisen 1973, då dessa truster beslutade om en allmän höjning av oljepriserna för att öka avkastningen på sina mindre lönsamma fyndigheter. Detta beroende av trusterna tar sig uttryck i en " allvarlig risk för prisinstabilitet på kort sikt och resursbrist på lång sikt" , en oro som framförs i betänkandet.
Det är inte den ojämlika fördelningen av energikällorna över planeten, vilket är ett geologiskt faktum, som hotar en rationell resursanvändning med respekt för den naturliga miljön, utan den omständighet som innebär att resursförvaltningen sköts av stora privata grupper som endast bryr sig om sina vinster, när de inte själva utsätts för marknadens oregelbundna växlingar och t.o.m. börsspekulationer.
Problemet går utanför en europeisk ram: världens resurser kan endast förvaltas rationellt och fördelas mellan alla om det görs en kollektiv insats som omfattar hela planeten, vilket skulle innebära ett slut på de privata gruppernas dominans över dessa resurser och en helt annan organisation av ekonomin.

Caudron
. -(FR) Under debatten i plenum i tisdags kväll sade jag att jag stöder " Chichester-paketet" om trygg energiförsörjning, och detta trots de krav på avreglering av energisektorn som jag inte hade kunnat stödja om de hade föreslagits separat. I det här fallet ingår de emellertid i ett heltäckande, diversifierat och djärvt " paket" , som får de europeiska diskussionerna på detta område att gå framåt.
Därför har jag röstat för " paketet" .
Förresten lyckas jag inte alltid förstå hur man kan försvara en avreglering som syftar till att få priserna att sänkas och tar sig uttryck i ett främjande av " de billigaste" energikällorna, och samtidigt beklaga beroendet av omvärlden, som ökar i takt med att konsumtionen ökar (eller inte minskar) på grund av det faktum att priserna är mycket (eller alltför) låga!
Jag hoppas att jag en dag kommer att få en tydlig förklaring på den punkten från avregleringens " grundare" .

Krivine och Vachetta
. (FR) Ambitionen i Chichester-betänkandet är att lägga fram en " europeisk strategi" för trygg energiförsörjning. Men i resolutionen är det svårt att skönja om så bara en tydligt hävdad riktlinje. Här kan allt sägas, och dess motsats.
Man kringgår de verkliga frågor som ligger till grund för en " strategi" . Kan man omstrukturera energisektorn utan en verklig offentlig, hållbar och samordnad politik?
Kan man förlita sig på " marknaden" (dvs. spelet om privata finansiella intressen)?
Är energin en " allmän tillgång" eller vilken vara som helst? På vilket sätt är risken med atomkraft godtagbar?
I resolutionen kryllar det av fromma önskningar. För att möjliggöra en förnyelse av kärnkraftverken kräver man " lämpliga åtgärder" för " bortskaffning" av radioaktivt avfall och kärnkraftverkens " säkerhet" . Det är att begära det omöjliga.
Förutom att betänkandet av Chichester är förvirrat ligger det i linje med den nyliberala politiken.
Enligt punkt 18 vill man " främja en ytterligare öppning av marknaden inom EU" och i punkt 42 bedömer man att det är " ett viktigt led [...] att liberaliseringen av energimarknaderna fullföljs" .
Men samtidigt är det bara en politik för allmänna tjänster som kan bemöta de sociala och miljömässiga kraven samt garantera en " hållbar utveckling" inom denna ekonomiska sektor.
Vi röstar emot resolutionen.

Moreira da Silva
. (PT) Vissa ändringsförslag som ingivits av föredraganden anger att det är nödvändigt med en ökad kapacitet av europeisk kärnkraft för att uppfylla Kyotoprotokollet.
Denna argumentering är varken rationell eller objektiv. Alla uppgifter pekar på motsatsen. Europeiska unionen har redan minskat växthusgaserna med fyra procent mellan 1990 och 1999 och kommer att kunna uppfylla den kvarvarande kvoten till 2012 (4 procent) genom billiga åtgärder. Enligt Europeiska kommissionens uppgifter är det möjligt att uppfylla Kyoto genom att tillämpa åtgärder som kostar mindre än 20 euro per ton koldioxid. Bland de åtgärder Europeiska kommissionen föreslår (europeiska klimatförändringsprogrammet och ramdirektivet om handel med utsläppsrätter), finns ingen satsning på kärnkraft.

Souchet
. -(FR) Frågan om medlemsstaternas energiförsörjning är en grundläggande förutsättning för deras säkerhet som givetvis i första hand är en fråga som lyder under den nationella suveräniteten. Men med hänsyn till den betydande ömsesidiga påverkan som uppstår med de olika energibesluten kan det vara intressant att inta ett framåtblickande synsätt och studera frågan på Europanivå, vilket man gör i grönboken. En sådan studie måste självklart genomföras genom att man lämnar alla ideologiska fördomar åt sidan, som syftar till att demonisera eller romantisera olika energikällor. I annat fall lämnar vi den rationella diskursen.
Det är denna väg man har valt i betänkandet av Chichester, genom att i likhet med grönboken betona kravet på att medlemsstaterna skall bibehålla en balanserad kombination av olika energikällor, vilket således ger utrymme för elektricitet från kärnkraft. Detta är det enda sättet att inte förvärra de europeiska ländernas beroende av omvärlden. Det är också det enda sättet för Europeiska unionen att följa sina internationella åtaganden för att begränsa utsläppen av koldioxid till atmosfären. Man bör således fortsätta att forska om och utveckla kärnenergin, på ett sådant sätt att vi kan uppvärdera vårt vetenskapliga och industriella framsteg på det här området, garantera våra länder en maximal självständighet i energiresursfrågor, bevara miljön och komma fram till en tillfredsställande slutförvaring av avfallet.
När det gäller denna sista punkt beklagar jag att denna forskningsinriktning inte fick tillräckligt med utrymme i betänkandet av Caudron, eftersom den är avgörande. Rör vi oss inte åt det här hållet kommer den ökade efterfrågan ödesdigert nog att inriktas på fossila energikällor, som är lika klandervärda ur miljösynpunkt som problematiska när det gäller trygg energiförsörjning.
Betänkande (A5-0341/2001) av Flemming

Stihler
Herr talman! Alldeles innan jag börjar tala om Flemming-betänkandet vill jag tala om Katiforis betänkande, som vi förkastade. Jag anser bestämt att vi, genom att förkasta detta betänkande, i dag inte har gjort något i denna kammare för att främja folkhälsan. Vi får aldrig glömma att tobak är den största orsaken till sjukdomar som går att förhindra inom EU, och att en halv miljon EU-medborgare varje år dör i onödan på grund av tobak. Kommissionens förslag skulle ha hjälpt människor att sluta röka, och det är mycket tråkigt att vi inte gav detta betänkande vårt stöd.
Men nu vidare till den aktuella frågan - Flemming-betänkandet. Även om betänkandet förkastades, skulle jag vilja förklara varför jag och mina två kolleger från Skottland gav vårt stöd till några av ändringsförslagen. För det första anser vi, i enlighet med ändringsförslag 3, att inget land skall tvingas att lämna över vatten mot sin vilja och utan ersättning. Ändringsförslaget talar för sig självt, och det var därför vi gav det vårt stöd.
I ändringsförslag 5 behandlades den mer tekniska frågan om avrinningsområden. Vi håller med om att avrinningsområden inte är lämpliga som grund för vattenprisets utformning i alla regioner. En stor del av vårt vatten i Skottland finns i avrinningsområden med samförvaltning och därför var vi tvungna att stödja det.
För det tredje garanterade förkastandet av Flemming-betänkandet troligen att inget enskilt betänkande skulle kunna tas över av ett sådant nationellt intresse. Jag hoppas att vi kommer att fortsätta diskussionen om vatten, eftersom en så stor del av många av våra medborgare är mycket bekymrade över denna fråga.

Alyssandrakis
Betänkandet antar fullt ut kommissionens meddelande med dess tankegång om att betrakta en naturtillgång, nämligen vatten, som en handelsvara och som grund för att driva ytterligare negativ politik, exempelvis inom jordbrukspolitiken. Vi motsätter oss fullständigt denna tankegång och de negativa förslag genom vilka denna skulle förverkligas.
Som betänkandets huvudprincip hänvisas till den " prissättning som främjar en hållbar användning av vattenresurserna" genom täckning av kostnader i samband med vattentjänster samt en begränsning av konsumtion och användning av vatten just på grund av det ökade vattenpriset. Samtidigt är betänkandet påverkat av den välkända tankegången om att " att förorenaren betalar" vilken leder till nya drivkrafter och vinster för kapitalet.
Med den hycklande och påstådda förevändningen att säkra en hållbar användning av vattenresurserna kommer det i praktiken att bli konsumenterna som skall betala, och de kommer att få betala dyrt för följderna av de föreslagna åtgärderna - huvudsakligen gäller detta bönderna och då särskilt i södra Europa eftersom såväl betänkandet som kommissionens meddelande i frågan hänvisar till att de är de största vattenkonsumenterna och därtill betalar mindre än den " verkliga kostnaden" . Denna politik kommer att leda till en ökning av kostnaden och vidare till att de små och medelstora jordbruken utplånas vilka redan är drabbade av den gemensamma jordbrukspolitikens katastrofala följder.
Utmärkande för betänkandet är hur det lägger fram en uppdelning av kostnaden på ekonomiska resurser samt miljö- och vattenresurser och uttrycker uppfattningen att man hittills bara har tagit hänsyn till de ekonomiska resurserna. Fortfarande i enlighet med betänkandet kan således exempelvis kostnaderna för att en damm anläggs i en flod och används på grund av överutnyttjande av vattenresurserna (genom användning i jordbruket) läggas på användarna eller, till och med, om det anses vara nödvändigt att rena vatten på grund av att det förorenats av t.ex. gödning så skall detta betalas av jordbrukarna.
Vi motsätter oss alla försök att betrakta vatten som en " handelsvara" . Vi förkastar kategoriskt att kommissionen utnämns till beskyddare av vattenresurserna vilken med förevändning att man " främjar en hållbar användning" ännu en gång ger sitt stöd åt de privata intressena och erbjuder dem möjlighet att tränga in på och verka inom en sektor som helt och hållet är av allmännyttig karaktär. Hela försöket utgör inget annat än ytterligare ett kapitel av den katastrofala gemenskapspolitik som bedrivs till konsumenternas och jordbrukarnas nackdel och som samtidigt fungerar som ett stöd även för annan politik, exempelvis utplåningen av jordbrukssektorn. Skyddet av och det riktiga användandet av vattenresurserna kan inte ha framgång genom ordningar för en repressiv prissättningspolitik och åtgärder när det gäller avgifter vilka drabbar konsumenterna. De enda som kommer att gynnas av denna politik är vissa stora företag som genom att dyrt sälja sin " miljövänliga" profil kommer att få ytterligare ett bra tillfälle att avsevärt höja sin vinster.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. -(FR) I skälen till detta betänkande hävdas att vatten " inte bara [är] en vanlig handelsvara" och att " tillgången till vatten är en omistlig mänsklig rättighet" . Detta påstående väger dock inte särskilt tungt gentemot Vivendi, Suez och andra stora grupper som tillskansar sig " marknaden" för vatten i syfte att göra sig stora vinster, med välsignelse från de stater som står i deras tjänst. Påståendet liknar en from önskan i förhållande till de industrier som förorenar och slösar med jordens resurser till stor förmån för sina aktieägares bankkonton.
Under det 21:a århundradet, en tid då världen har tillgång till aldrig så många tekniska medel, är kapitalismens sociala barbari det som i första hand bär ansvaret för att en del av mänskligheten inte har tillgång till rinnande vatten, eller ens dricksvatten.
Problemet med vatten, som är avgörande för hundratals miljoner människor, går långt utanför Europas geografiska ramar, och för att få en lösning förutsätter det, i likhet med många andra problem, att mänskligheten äntligen sätter punkt för marknadens, vinstens och konkurrensens diktatur. Eftersom föredraganden är anhängare av detta system ser hon på en " hållbar förvaltning av vattenresurserna" mot bakgrund av prissättning och beskattning. Vilket återigen innebär att de som har medel, enskilda personer och framför allt industrigrupper, kan fortsätta att slösa och t.o.m. förorena, medan andra, de fattigare, kommer att fortsätta att berövas denna resurs.
Vatten, denna avgörande tillgång, bör erbjudas gratis till alla av samhället, och vattenhushållningen bör planeras i förhållande till verkliga behov och underställas befolkningens demokratiska kontroll. Detta innebär att den nuvarande organisationen av ekonomin, som grundas på sökandet efter vinst, är organiskt oförmögen att garantera en " hållbar förvaltning av vattenresurserna" , varför den utgör ett hot mot mänsklighetens framtid, på det här området liksom på många andra.

Meijer
. (NL) Människan består själv till stor del av vatten och en stor del av vår mat är också full av vatten. Även i vårt arbete och i hemmet har vi mycket med vatten att göra. Utan en kontinuerlig tillförsel av vatten kan vi inte leva. Det som besitter vattnet besitter därmed sina medmänniskor. Därför får inte vattenförsörjningen hamna i privata händer. Utskottet för miljö har helt riktigt dragit slutsatsen att tillgången till vatten är en mänsklig rättighet och vatten alltså ingen handelsvara. Frågan är nu hur vattenbristen och vattenföroreningarna skall bekämpas. Den riktiga principen att förorenaren betalar är bra för att skumma av förorenande företags vinster men inget bra argument för att betydligt höja hushållens kostnader. Ökningen av den tillgängliga mängden rent och sött dricksvatten sker bättre genom avsaltning av havsvatten än genom en djupare uppumpning av grundvatten eller genom att leda om floder till vattenreservoarer. En gång i tiden ville man i Sovjetunionen fylla Aralsjön med vatten från floder som rinner mot Nordpolsområdet. Nu vill Spanien tappa av hälften av vattnet i floden Ebro för att främja turismen i Sydspanien. Det sker på bekostnad av växt- och djurlivet och de människor som bor i det nuvarande flodområdet. Tack vare kritiken så hindrar högern ett sådant beslut. Det bevisar att pengar och prestige fortfarande betyder mer än hållbar miljöpolitik.

Moreira da Silva
Trots de portugisiska icke-statliga organisationers protester och mina egna insisterar den portugisiska regeringen på det maximalistiska projektet i Alqueva som man planerar att fylla till en nivå av 152 meter.
Detta meddelande och detta betänkande om en hållbar prispolitik för vatten visar att en fyllnad till en nivå på 139 meter, som jag har föreslagit, inte bara skulle rädda 600 000 träd och mycket viktiga livsmiljöer, utan skulle också vara mer ekonomiskt hållbart.
Vi riskerar att först hugga ner allt upp till 152 meter och därefter konstatera att en fyllning till 139 meter vore tillräckligt för jordbruksbehoven.

van der Laan
. (NL) De senaste dagarna har den gröna vänsterparlamentarikern Alexander de Roo både här i kammaren och i media insinuerat att den liberala skuggledamoten, föredragande Chris Davies skulle ha ändrat sin inställning under påtryckning från regeringen Aznar i samband med ett eventuellt val av Pat Cox till parlamentets talman.
Det var en absurd och grundlös anklagelse. Davis har samvetsgrant försökt förena sin egen (av mig delade) avsky för det spanska projektet med den ståndpunkt som majoriteten av den liberala gruppen intar, nämligen att man inte skall fördöma ett specifikt land i ett allmänt betänkande.
Omröstningen i dag visade att vår grupp avstått från att rösta och att Davis och olika gröna ledamöter från ELDR-gruppen röstade för ett fördömande av Spanien.
Gruppen De gröna har dock, genom att rösta mot det liberala ändringsförslaget (vilket sedan ledde till att hela betänkandet förkastades), missat en viktig chans att hindra det spanska projektet på grund av allmänna principer. Gruppen De grönas avsikt var måhända nobel men deras metod var varken effektiv eller övertygande. Nu har Europaparlamentet ingen enda ståndpunkt i denna viktiga fråga.
Betänkande (A5-0373/2001) av Riis-Jørgensen

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Varvsindustrin har i flera år mottagit omfattande subventioner från nationalstaterna liksom av EU-institutionerna. Detta har inte hindrat industrin från att dra ned på sina personalstyrkor eller t.o.m. lägga ned hela varv och ställa arbetstagare på gatan.
Arbetsgivarna inom varvsindustrin försöker se till att dessa subventioner förlängs genom att hänvisa till konkurrensen, men pengar som utbetalas till dem skulle fortsätta att öka företagens vinster, som delas av deras aktieägare - om inte de sistnämnda frigör sitt kapital så snart varven blir mindre lönsamma för att investera dem någon annanstans, utan att tänka på vad som händer med arbetstagarna.
Detta blir mycket lättare för dem med tanke på att många skeppsvarv är beroende av industrigrupper som, i likhet med Alstom, har intressen i flera sektorer och avskedar folk inom vissa av dem, samtidigt som de tar emot subventioner i andra.
Eftersom vi inte har för avsikt att på något sätt hjälpa aktieägare i stora truster inom varvsindustrin, har vi röstat emot detta betänkande.
Är varvsindustrin nödvändig för den europeiska ekonomin måste man förstatliga den, och inte subventionera dess privata ägare för att inte få någonting tillbaka.

Brie
. (DE) Min grupp välkomnar kommissionens förslag om att ta till tidsbegränsade skyddsåtgärder för de europeiska varven med hänsyn till de strandade förhandlingarna om ett omedelbart stopp för den orättvisa internationella konkurrensen inom varvssektorn. Vi stöder även de ändringsförslag från parlamentet som finns i betänkandet, i synnerhet förlängningen av giltighetstiden fram till slutet av 2003.
Min grupp har tillsammans med kolleger från andra grupper under lång tid pekat på problemen för den europeiska varvsindustrin i allmänhet och den internationella konkurrenssituationen i synnerhet. I september satte sig GUE/NGL-gruppen på plats in i situationen för de östtyska varven och uppmanade återigen kommissionen att agera.
Vi anser att det är positivt att det numera äntligen finns ett kommissionsförslag som garanterar varven, som bevisligen skadats avsevärt genom illojala koreanska handelsvanor, hjälp i fråga om snabbt genomförbara lösningar. Många av dessa varv finns i struktursvaga regioner med stora ekonomiska och sociala problem och utgör kärnan i den befintliga ekonomiska strukturen. För att säkra tusentals arbetsplatser och den ekonomiska utvecklingen i dessa regioner finns det inga alternativ till att dessa existerar och blomstrar.
Min grupp anser dock att ytterligare åtgärder krävs för att säkra framtiden för den europeiska varvsindustrin, som hör till de absolut nödvändiga europeiska industrigrenarna. Detta skulle i synnerhet kunna vara:
Program för att främja investeringar och med långsiktiga, strukturella och sysselsättningsfrämjande effekter,
Främjande av det europeiska samarbetet inom den maritima näringen i fråga om forskning och utveckling,
Utveckling av en samordnad maritim politik på europeisk nivå,
Skapande och genomförande av en europeisk transportpolitik som främjar en överföring av frakt- och persontrafiken från land till vatten.
Vi uppmanar kommissionen att under det första halvåret 2002 ta ställning till de grundläggande frågorna om den europeiska varvsindustrins framtid och föreslår ett handlingsprogram för att lösa de problem som finns på medellång och lång sikt.

Damião
. (PT) Jag röstade för detta förslag för att det är mindre dåligt. Men den illojala konkurrensen, nu när det gäller Korea, medför att verksamheten definitivt förskjuts österut och gör att all verksamhet i Europeiska unionen när det gäller skeppsbygge eller reparation och omvandling försvinner.
Utan aktiva varv med modernaste teknik äventyras strategierna för sjösäkerhet, sysselsättning och regional sammanhållning, och dessa kan svårligen återfås med hjälp av mildrande insatser.
Betänkande (A5-0352/2001) av Katiforis

Costa, Raffaele
 - (IT) Jag betraktar, förmodligen i likhet med alla i denna kammare, skyddet av människors hälsa som något grundläggande. Det är därför viktigt att stödja förslaget att införa såväl en punktskatt motsvarande 57 procent som en minimiavgift - 70 euro - i syfte att höja priset på tobaksvaror. Förslaget är av avgörande betydelse när det gäller att avskräcka från det vanemässiga bruket av tobak. Det har dessutom ett preventivt värde genom att avskräcka dem som närmar sig användning för första gången. Som jag redan understrukit i en skriftlig fråga - se P-2140/99 - till Europeiska kommissionen, så anser jag det inkonsekvent att bevilja europeiska bidrag till tobaksproducenter och att förklara att man engagerar sig i kampen mot rökning. Jag hoppas därför att Europaparlamentet genom att förklara att man stöder denna åtgärd bidrar till att skapa klarhet i frågan. Allt detta bör emellertid ske under förutsättning att medlemsstaterna och gemenskapens organ samtidigt ökar kontrollen av och de förebyggande insatserna och kampen mot den illegala smugglingen av och handeln med cigaretter.

Lulling
. (FR) Kommissionen är i färd med att reta upp oss med illa övervägda och olämpliga förslag på området för indirekt beskattning, framför allt punktskatter.
I dag gäller dess förslag tobaken.
Vi känner också till att kommissionen " kokar ihop" ett förslag för att höja punktskatterna på alkohol och avskaffa nollskattesatsen på vin, vilket är lika olämpligt, ja t.o.m. kontraproduktivt.
I likhet med oss har Ekonomiska och sociala kommittén förkastat den överväldigande delen av kommissionens förslag som ett icke-lämpligt redskap, som i stället för att minska skillnaden mellan medlemsstaternas punktskatter t.o.m. riskerar att öka den ytterligare.
Det påstådda målet, dvs. en större harmonisering, skulle således inte uppnås, och den balanserade kompromiss som uppnåddes under det luxemburgska ordförandeskapet 1992 - mellan anhängare av ett proportionellt skattesystem och anhängare av ett skattesystem av specifik karaktär - skulle således bli onödigt ifrågasatt.
Denna kompromiss grundades i själva verket på en balans mellan de olika uppoffringar som krävs för en harmonisering, med syftet att möjliggöra inrättandet av den inre marknaden 1993.
Genomförandet av detta olyckliga förslag från Europeiska kommissionen medför dessutom en fara för massiv smuggling från EU:s södra medlemsstater och, efter utvidgningen, från Centraleuropa. Höjningen av cigarettpriserna skulle hamna på mellan 200 och 500 procent, vilket är ytterligare en illustration på förslagets avsaknad av realism.
Föredragandens argument, som jag ställer mig bakom, för att kommissionens förslag skall förkastas som det är, övertygar i mer än ett avseende. Jag citerar:
· Analysen har tekniska fel
· Länderna behandlas olika
· Den nuvarande jämvikten bryts
· De föreslagna målen är osäkra och orealistiska
· Man åberopar skillnaden i skatteintäkter i stället för konvergens av skattesatser
· Risk finns för att medelstora tillverkningsföretag elimineras på en marknad dominerad av gigantiska multinationella bolag.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137 i arbetsordningen.)

Sbarbati
. (IT) Jag röstade för Katiforis lagstiftningsresolution om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 92/79 EEG, direktiv 92/80 EEG och direktiv 95/59 EEG när det gäller strukturer och skattesatser i fråga om punktbeskattning av tobaksvaror, där kommissionen uppmanas att dra tillbaka sitt förslag, av en serie anledningar som enhälligt delas av hela den italienska ELDR-gruppen (republikaner, demokrater, Italia dei Valori).
Förslaget om ändring av de nuvarande bidragen till tobaksproduktion skulle få katastrofala effekter på ekonomin i de landsbygdsdistrikt som hör till de mest missgynnade i hela EU, vilket framgår av en europeisk statistisk undersökning som nyligen utförts av Eurostat.
Den rent hälsoinriktade modell som kommissionen valt för att närma sig " tobaksfrågan" får rättfärdiga försöken att ifrågasätta gemenskapens bidrag till producenterna och man går så långt som att föreslå en tidigareläggning av översynen av den gemensamma organisationen av marknaden för att kunna slå mot de stöd och bidrag som är avsedda för tobakssektorn.
En sådan ståndpunkt verkar förhastad och felaktig och lyckligtvis korrigerades den vid toppmötet i Göteborg. Vi är övertygade om att man inte får belasta en jordbrukssektor som bär upp stora delar av ekonomin i länder som Grekland, Italien och Spanien.
Kommissionens förslag skulle, snarare än att minska konsumtionen av cigaretter, bara skapa problem för tillverkarna som skulle bli tvingade att tänka om när det gäller sina leveranser från tredje land, med följd att den nationella produktionen skulle ersättas av import av sorter av sämre kvalitet.
Vi anser slutligen att de som menar att kampen mot tobaksmissbruk skulle vara beroende av stödet till tobaksodlarna intar en tvetydig ståndpunkt.
Egendomligt nog skulle de medlemsstater som inte är producenter men som inte har förbjudit rökning få tillbaka pengar som skulle gå till det egna jordbruket, som redan får tillräckligt med stöd, och dessutom skulle de genom sitt hyckleri kunna fortsätta att inkassera miljontals euro i skatter och punktskatter på tobaksprodukter.
Betänkande (A5-0356/2001) av Schörling

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Fördelen med betänkandet av Schörling är att det påminner om att " EU är världens största kemikalieproducent" och att det " har alltför länge rått ett behov av att utveckla en ny strategi för övervakningen av kemikalier" . Man vet att " det stora flertalet existerande ämnen - som alltså funnits ute på marknaden i åtminstone 20 år! - aldrig någonsin testats ordentligt" , och man konstaterar att vissa allvarliga sjukdomar blir vanligare och att det " verkar finnas en koppling till exponeringen för kemikalier" .
I betänkandet förordas följaktligen att de kemikalier som är ute på marknaden skall genomgå strikta kontroller, att den här typen av produkter skall testas innan de släpps ut på marknaden och att de ämnen som inte klarar dessa tester skall dras tillbaka från marknaden. Dessutom föreslås en rad tvingande åtgärder för industriidkare och distributörer inom handeln, i syfte att förplikta dem att garantera en miniminivå när det gäller säkerhet.
Denna ståndpunkt beaktar befolkningens intresse, men gillas inte av Union des Industries chimiques (ung. kemiindustriförbundet), en fransk arbetsgivarorganisation som i en skrivelse ställd till Europaparlamentets ledamöter vänder sig emot de krav som man skulle vilja ställa på företag som tillverkar eller saluför kemikalier.
Denna skamliga lobbying som kemikalieindustrins arbetsgivare bedriver är det enda som uppmuntrar oss att rösta för betänkandet av Schörling och de åtgärder som föreslås i betänkandet, trots att föredraganden i övrigt uttalar sig för marknaden.

Jackson
 - (EN) Både kommissionens vitbok och det betänkande som har utarbetats av Schörling har brister, det senare grundläggande sådana.
Betänkandet bygger på det allmänna antagandet att det finns ett stort antal kemikalier som utgör ett hot både för människors hälsa och för miljön, och i betänkandet bortser man från de positiva hälso- och miljörelaterade fördelar som många kemikalier som tillverkas av människor har för samhället.
I punkt 16 i betänkandet strävar man efter att utvidga Reach-systemet till att omfatta kemikalier som produceras i mängder på under ett ton per år; detta kommer att leda till en möjlig tjugofaldig ökning av det antal kemikalier som kräver tillståndsprövning, och en omöjlig arbetsbörda för dem som skall utföra denna uppgift. Räckvidden borde begränsas till de kemikalier som produceras i mängder på över ett ton, i enlighet med vad som fastställts i vitboken.
Punkt 38, i vilken det fastställs vilka ämnen som skall anses som ämnen som inger särskild oro, är också för bred för att något tillståndsprövningssystem skall kunna fungera. Definitionen borde begränsas till CMR (kategori 1 och 2) och till POP-ämnen, i enlighet med definitionerna i Stockholmskonventionen.
Bestämmelserna i betänkandet kommer att leda till en oacceptabel ökning av antalet tester som utförs på djur. I en rapport från Institute of Environmental Health, IEH (Miljö- och hälsoskyddsinstitutet) i Förenade kungariket, uppskattade man att 12,8 miljoner djur kommer att behövas för att testa 30 000 kemikalier. Dessa siffror har upprepats av många europeiska grupper för djurs välbefinnande. Föredraganden erkänner detta problem, men har en alltför stor tro på tillgängligheten och godtagbarheten av tester som inte utförs på djur.
Dessutom skulle det ta ungefär 36 år att enbart samla in en grundläggande informationsnivå för endast kemikalier som produceras i mängder på över ett ton per år, enligt IEH:s rapport. Den tidsplan som fastställs i betänkandet (2008) är alltså fullständigt orealistisk.
Den europeiska kemikalieindustrin rådfrågades alldeles för sent, och föredraganden har i detta betänkande fullständigt ignorerat dess försök till självreglering (dvs. produktomsorg, forskningsprogrammet " Long Range Research Initiative" och programmet " Confidence in Chemicals" ). Eftersom det verkar troligt att förslagen i betänkandet kommer att öka den administrativa bördan för industrin (särskilt för små och medelstora företag), samt skada dess konkurrenskraft i global utsträckning, är detta ett allvarligt förbiseende.

Mann, Thomas
. (DE) Jag röstade nyss emot Schörlings betänkande. Min PPE-grupp lyckades inte få majoritet för sina konstruktiva ändringsförslag. Det som man nu har röstat igenom är otvetydigt ideologiskt belastat. Naturligtvis handlar det om vad som är säkert för miljön. Men det handlar också om konkurrenskraftiga, innovativa arbetsplatser inom den kemiska industrin.
De senaste veckorna har jag informerat mig på plats om effekterna av Schörlings betänkande. Jag har besökt produktionsanläggningar och fört samtal med företagsledningar, arbetstagare och fackföreningar. Inte från något håll ifrågasätts målsättningen i kommissionens vitbok, nämligen att säkra hållbarhet inom kemin. I ekologiskt avseende behöver vi naturligtvis största möjliga skydd av miljön och konsumenterna. I ekonomiskt avseende behöver vi enhetliga ramvillkor för att säkra en rättvis konkurrens för små och medelstora företag, användare och förädlare. I socialt avseende handlar det om en hög nivå på hälso- och arbetsskyddet.
Vi kunde åtminstone förhindra att det fattades beslut om registreringsplikt för ämnen med en årlig produktion på ett ton. Till och med den aktuella indelningen av ämnen från 10 ton och kravet att märka dem innan de sätts i omlopp är svåra för myndigheterna att klara av.
PPE-gruppen var framgångsrik i det avseendet att det inte blev någon majoritet för dubbelkontroller av samtliga kemikalier. Dessa innebär ingen vinst för säkerheten, utan är tids- och kostnadskrävande och för övrigt fullständigt onödiga eftersom myndigheterna redan undersöker dessa uppgifter.
Jag anser inte att det är godtagbart att ersätta farliga ämnen och metoder som i annat fall skulle förbjudas. Definitionen " farlig" kan inte bero på egenskaperna hos ett ämne, bara på användningen! Det är som med en kniv: Den är utpräglat användbar i hushållet och i vardagen - men blir farlig när den används som vapen, för allt från kroppsskador till flygplanskapningar.
Det är också beklagligt att beslut har fattats om offentliggörande av konfidentiella uppgifter: När både produktionsstorlekar, förfaranden eller specialsammansättningar som utgör en marknadsfördel måste deklareras kan vi lika gärna avskaffa konkurrensen med en gång. Det handlar om kärnan i våra företag! Varje konkurrent kan utan problem efterapa de system som tänkts ut. Det måste entydigt fastställas för vilka uppgifter det finns äganderätt och för vilka det inte finns det.
Jag hoppas att de tre utskott som berörs av detta tar sig samman inför den andra behandlingen för att uppnå bättre balans.

Moreira da Silva
. (PT) Jag välkomnar inte bara denna text utan också den betydelse (vilken är tydlig i Europeiska unionens strategi för konferensen " Rio+10" som äger rum 2002) som Europeiska kommissionen ger den nya kemikaliepolitiken. Jag anser att följande punkter är särskilt positiva:
1) Totalförbud, inom loppet av en generation (fram till 2020), för utsläpp av alla farliga ämnen i miljön.
2) Skapandet av ett gemensamt system för registrering, utvärdering och bedömning av kemikalier (Reach), i stället för det nuvarande systemet som behandlar nya och befintliga ämnen på olika sätt.
3) Fastställandet av försiktighetsprincipen genom att omvänd bevisbörda skall gälla för ämnen som inger särskild oro. Det blir tillverkarens uppgift att bevisa att en produkt är ofarlig.
När det gäller Schörlings betänkande anser jag att det är mycket positivt, men när det gäller mängdgränsen föredrar jag Europeiska kommissionens ståndpunkt. Systemet kommer att skydda medborgarna om det genomförs. Att göra samma utvärdering av ämnen som produceras i mängder som understiger eller överstiger 1 ton per år gör systemet för tungrott och går därför emot de fastställda målen.

Patrie
. (FR) Jag skulle vilja klargöra skälen till att jag har röstat för detta betänkande, såsom det har ändrats.
Först och främst anser jag att detta är en väl avvägd ståndpunkt som förbättrar miljöskyddet och medborgarnas hälsa å ena sidan och å andra sidan upprätthåller den kemiska industrins konkurrenskraft, samtidigt som den följer strategin om en hållbar utveckling, vilken antogs i Göteborg.
Man bör vara medveten om att det endast är en oändligt liten del av de mer än 100 000 existerande kemikalierna som hittills har testats, och att produktionen av dem dessutom ökar för varje år. Endast 14 procent av de kemikalier som produceras i mängder som överskrider ett ton blir klassificerade i det aktuella systemet. De tragiska händelserna i Toulouse visade nyligen att det är brådskande att komma till rätta med denna brist på kunskap. Samtidigt är det nödvändigt att skapa ett system för registrering, bedömning och godkännande som är " hanterbart" för de offentliga myndigheterna, och att industrin i god tid skall kunna tillhandahålla nödvändiga data.
Synsättet i betänkandet verkar också vara väl avvägt, eftersom man utöver de strikt miljömässiga hänsynstagandena också beaktar vissa socioekonomiska aspekter på den framtida lagstiftningen (framför allt det faktum att arbetstagarna inom kemiindustrin är mer exponerade eller de specifika kraven på små och medelstora företag). På samma sätt främjar betänkandet öppenheten samtidigt som skydd av uppgifter och industrisekretessen respekteras, vilket framstår som en god sak. Tydliga hänvisningar till försiktighetsprincipen och subsidiaritetsprincipen har dessutom fogats till kommissionens text.
En av de viktigaste punkterna är enligt min mening slutligen kravet på att alla ämnen måste registreras (även om det kan vara ett förenklat förfarande för vissa av dem). Det är ofta de ämnen som tillverkas i minst mängder som är allra farligast för hälsan och miljön. De tidtabeller som förordas i betänkandet verkar också vara de rätta, eftersom de är realistiska.
Jag gläder mig åt att vitboken kommer att åtföljas av en rad framtida lagstiftningsförslag från kommissionen, och jag väntar på dem med intresse.

Ries och Sterckx
. -(FR) Omröstningen i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor är ett tydligt budskap till industrin och de nationella myndigheterna om att kontrollen av kemikalier bör vara felfri och att toxiska ämnen som är skadliga för hälsa och miljö bör avlägsnas.
I det avseendet stöder vi på det hela taget filosofin i betänkandet, som på ett antal punkter förbättrar kommissionens förslag, som redan det var långtgående.
Samtidigt anser vi att vårt budskap också måste vara väl avvägt, om vi skall bli hörda.
Därför skriver vi under på en pragmatisk strategi och avvisar en rad orealistiska krav som innebär en hård bestraffning av den europeiska kemikalieindustrin. Tillåt oss trots allt påpeka att denna industri omfattar inte mindre än 5 miljoner direkta och indirekta arbetstillfällen.
Punkt 16 först och främst. Här kräver man att alla kemikalier som produceras i mängder på under 1 ton skall registreras: 100 000 produkter berörs i stället för de 30 000 som föreslogs av kommissionen, tiotusentals ärenden, en osannolik byråkrati, ett helvete för många små och medelstora företag inom sektorn, och detta för produkter som till största delen aldrig kommer ut på marknaden!
Utvidgningen av tillämpningsområdet för systemet för godkännande (punkt 38) är också ogörlig: för att undvika att skapa en situation som är omöjlig att hantera begär vi att man skall utesluta de ämnen för vilka det inte finns några bevis om toxicitet (vårt ändringsförslag 68).
Kort sagt, om budskapet skall vara kraftfullt, måste det också vara trovärdigt. Att förklara krig mot industrin, arbetstagarna och de nationella myndigheterna tycks varken lämpligt eller fruktbart.

Sacrédeus
. Med tanke på den risk som kemikalier utgör för människors hälsa och för miljön anser vi svenska kristdemokrater att det är självklart att kemikalier som inte genomgått vissa tester inte heller skall få marknadsföras, enligt principen " no data, no marketing" .
Vidare stöder vi substitutionsprincipen som utgör en sedan länge väl förankrad princip för den svenska kemikaliepolitiken. Likaså anser vi att omvänd bevisbörda skall gälla för ämnen som ger anledning till oro, vilket innebär att det är industrin, inte myndigheterna, som har att påvisa att ett ämne kan användas på ett acceptabelt sätt.
Eftersom kemikalier kan medföra betydande risker även i mindre mängder, anser vi att också kemikalier i mängder på mindre än ett ton som importeras till eller produceras inom EU skall omfattas av det nya systemet. Således kommer vi att i flera delar avvika från den ståndpunkt som PPE-DE-gruppen har intagit.
Betänkande (A5-0323/2001) av Corbey

Meijer
. (NL) Översvallande förpackningar är nu en form av reklam för att locka köpare. Mycket material slösas på det. Det låter miljömedvetet att ge de konsumenter som köper förpackade livsmedel eller förpackade bruksföremål skulden för det. Dessa konsumenter producerar dock själva inget avfall utan har kvar det efter sina inköp. De blir utsatta för att man i dag ofta inte kan köpa någonting utan avfallet runt omkring. Därför måste vi bekämpa produktionen och försäljningen av avfall direkt i stället för konsumenterna. Corbey säger helt riktigt i resolutionsförslaget att tillverkare och säljare har ansvaret för att förebygga alstringen av förpackningsavfall och hon konstaterar att förpackningsdirektivet från år 1994 inte har gett så mycket resultat. Europeiska kommissionen fortsätter vara passiv när det gäller att lägga fram nya förslag och medlemsstaterna genomför tidigare avtal om återvinning med flera års försening. Föredragandens förslag är fortfarande för tvehågset. Jag instämmer helt i hennes försök att förebygga avfall. Det gäller inte med avseende på att låta konsumenten betala mer på grund av allt avfallet. Återanvändning är visserligen viktigt men inte den viktigaste lösningen.
Betänkande (A5-0336/2001) av Salafranca Sánchez Negra

Bonde, Krarup, Okking och Sandbæk
. (DA) Vi röstar emot betänkandet trots goda initiativ kring partnerskap mellan EU och de latinamerikanska länderna, härunder förebyggande av konflikter, utvecklingssamarbete, samt fattigdoms- och narkotikabekämpning. Motståndet beror på att ett överstatligt samarbete på EU-nivå inom bl.a. försvars-, säkerhets- och utrikespolitiken, samt inom områden för institutionella, rättsliga och inre angelägenheter, tas för givet i en rad av förslagen i betänkandet. Vi anser att samarbetet inom ovan nämnda områden kan ske helt på mellanstatlig nivå.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) De enstaka meningarna i betänkandet om " hälsa, utbildning och bekämpande av extrem fattigdom" , " narkotikabekämpning" och miljöskydd" , några av de mål som Europeiska unionen gör anspråk på att försvara i den här delen av världen, är enbart en täckning för långt mindre hedervärda avsikter.
Genom att framställa en " bilateral, preferentiell, ökande och ömsesidig liberalisering av handeln med alla slags varor och tjänster mellan de båda områdena, i enlighet med Världshandelsorganisationens bestämmelser" som det " yttersta syftet" , driver Europeiska unionens länder med den latinamerikanska befolkningens öde, som om de inte alls brydde sig om det. De skulle framför allt vilja ta igen sin eftersläpning när det gäller att ta sig in på Latinamerikas marknader, som redan har härjats en hel del av andra tidigare mäktigare rovdjur, såsom de nordamerikanska multinationella bolagen.
I stället för den utlovade utvecklingen har öppningen av marknaderna för de stora företagen och de finansiella instituten försatt Latinamerika i misär. Minst 224 miljoner latinamerikaner lever i svår fattigdom, dvs. mer än 40 procent av befolkningen i denna region!
Och det är inte ens tal om att planera att skriva av de skulder som kväver dessa länder.
Vi har följaktligen röstat emot detta betänkande.

Marques
. -(PT) Toppmötet i Rio de Janeiro den 28/29 juni 1999 utgjorde inledningen av en ny etapp i de biregionala förbindelserna som syftar till ett strategiskt partnerskap mellan Europeiska unionen, Latinamerika och Karibien. Den nya gemensamma strategin bör, i enlighet med de prioriteringar som antogs i Rio, ha som huvudsakliga politiska mål en utvidgning av den biregionala politiska dagordningen, aktualisering och revidering av den politiska dialogen på ministernivå, inrättande av en transatlantisk församling för EU och Latinamerika, ekonomiska, finansiella och handelsmässiga mål (avslutande av pågående förhandlingarna om olika associeringsavtal och inrättandet av en frihandelszon mellan Europa och Latinamerika fram till 2010), samt sociala och kulturella mål (inrättandet av en fond för biregional solidaritet och upprättandet av en övergripande plan för narkotikabekämpning, bland andra).
Jag ger därför mitt fulla stöd till föredragandens ståndpunkt då han upprepar behovet av att förverkliga det biregionala strategiska partnerskapet som beslutades på toppmötet i Rio de Janeiro och i Europeiska rådets rekommendation för att godkänna en gemensam strategi för EU i förhållande till Latinamerika och Karibien, utifrån målen i Rio-mötets prioriteringar.
Slutligen vill jag betona behovet av att stärka samarbetet utifrån ett hållbart och integrerat partnerskap som siktar på att främja utvecklingen av mänskligheten och det civila samhället och som därmed gynnar alla befolkningsskikt.
Resolutionsförslag om flygtransporter (B5-0702/2001)

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Att framställa flygbolagen som drabbade av attentaten den 11 september i Förenta staterna är en skamlös lögn. Att vissa bolag har svårigheter är inte något som började i går, och långtifrån alla befinner sig i det läget. Bolaget Air France har t.ex. ökat aktieägarnas utdelning med 22 procent, och det tre dagar efter attentaten mot New York och Washington. Bolaget har just köpt upp Air Afrique och lockat till sig Alitalia till sin intressesfär, liksom det tjeckiska bolaget CSA. Och i likhet med andra stora europeiska bolag gör Air France stora vinster på AOM/Air Libertés, Sabenas och Swissairs konkurser.
Så ser det ut, det marknadens fria spel som nationella och europeiska ledare påstår skall styra allt; ekonomin och arbetstagarnas öde. Detta spel har under de senaste månaderna varit anledningen till att hundratusentals arbetstillfällen har gått förlorade inom flygtransportsektorn i Europa, och det har inte berört de nationella och europeiska ledarna det minsta, eftersom bolagens aktieägare på så sätt har inkasserat enorma vinster, t.ex. den stenrike baron Seillière, " arbetsgivarnas arbetsgivare" i Frankrike.
Attentaten den 11 september har endast tjänat som förevändning för flygtransportsektorns kapitalister att lyfta nya bidrag och samtidigt fullfölja sin offensiv mot de anställda. Och i detta får de hjälp och beskydd av olika nationella regeringar. Det har vi nyligen fått se i Frankrike, i Belgien och i Schweiz, i samband med att bolag har gått i konkurs och ställt tiotusentals anställda på gatan, utan att detta kostar något som helst för de viktigaste huvudpersonerna och de ansvariga för dessa konkurser, såsom baron Seillière.
Vi har således röstat emot denna resolution, där man cyniskt nog åberopar sysselsättningen för att ge täckning åt nya subventioner till företagen och kapitalisterna inom flygtransportsektorn, de som redan bär ansvaret för att hundratusentals arbetstillfällen har förstörts.

Meijer
. (NL) Skälet till att jag inte kan rösta för den här resolutionen är att den i huvudsak utgår från att skydda luftfartens tills nyligen för självklar ansedda expansion. Fram till nu var den expansionen ett stort problem för miljön med tilltagande överbelastning, ökande osäkerhet och ett ökande markutrymme för flygplatser. Dessutom hade luftfarten en kraftig skattefördel gentemot järnvägen eftersom fotogen fortfarande inte beskattas medan däremot alla former av resande på land visst gör det. Även före den 11 september fanns det flera skäl att söka efter möjligheter för att sätta stopp för den expansionen och vrida den tillbaka. Nu när antalet passagerare minskar kraftigt borde det inte vara något skäl för att hjälpa flygbolagen med ännu mer skattepengar utan i stället ett skäl för att använda pengarna till att förbättra andra former av persontransporter inom Europa. En ökning av de under de senaste åren kraftigt minskade flygpriserna kan täcka de kraftigt höjda försäkringspremierna. Det finns inget skäl till att använda mer statliga medel till luftfarten. Dessa pengar behövs dock verkligen för att skydda personalens anställning i flygbolagen. De trodde under flera år att de hade ett fast, statligt skyddat jobb i en växande sektor men nu krymper den sektorn eller går i konkurs.
(Sammanträdet avbröts kl. 14.00 och återupptogs kl. 15.00.)

Skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0348/2001) av Bouwman för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (KOM(2000) 832 - C5-0017/2001 - 2001/0008(COD)).

Bouwman
. (NL) Fru talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Innan vi börjar med debatten om mitt betänkande - jag hoppas att ni tänker på tiden också - så vill jag ta upp en sak i samband med hur det här betänkandet vidare skall behandlas. Det skulle ha behandlats nu på förmiddagen före kl. 12.00. Det blev försenat. Det är inget att göra åt, så brukar det vara här. Det är ett betänkande inom ramen för medbeslutandeförfarandet om arbetstagares rättigheter vid företags insolvens. Jag har själv som föredragande inga invändningar mot att vi behandlar det nu, men däremot mot det faktum att vi sedan skulle rösta om det vid en mycket otydligt sammanställd röstsammankomst, senare i eftermiddag. Jag vill alltså egentligen be om - det har jag diskuterat med de större partierna - att i förväg avtala att vi behandlar betänkandet nu men att vi skjuter upp omröstningen till den korta sammanträdesperioden i Bryssel och eventuellt till ett senare datum, fast det skulle jag dock vara väldigt mycket emot. Det ger oss också tid till ett antal ändringsförslag och förskjutningar i helheten. Det verkar vara ett mycket oomstritt betänkande men det finns ändå några saker som måste diskuteras. Därför vill jag be om att det skjuts upp till nästa gång. Jag vet inte om ni kan gå med på det nu.

Talmannen
Tack så mycket, herr Bouwman! Jag har hört er begäran. En talare för och en talare mot kan få ordet. Vem vill tala för denna begäran? Det är van den Burg. Ni har ordet i en minut.

van den Burg
Jag skulle vilja ge denna begäran mitt stöd eftersom jag tror att en omröstning om ett betänkande inom medbeslutandeförfarandet mycket riktigt inte skall hållas med mycket få parlamentsledamöter närvarande. Dessutom ger det oss måhända litet mer tid att även se efter om det finns någon möjlighet till kompromisser angående de saker som just nu är kontroversiella. Det är ju nämligen ett invecklat betänkande med några oklarheter när det gäller de olika ändringsförslagen. Jag stöder alltså denna begäran.

Talmannen
Tack så mycket, fru van den Burg! Då vill Gollnisch gärna tala emot detta. Ni har en minut.

Gollnisch
Egentligen inte, fru talman, jag begärde ordet för en ordningsfråga, men den har att göra med föredragandens frågor. Jag ville veta om det var möjligt för kommissionen att ge oss några indikationer om skälen till att den drog tillbaka det uttalande om Världshandelsorganisationen som ursprungligen var inskrivet på föredragningslistan, och eventuellt när detta viktiga uttalande kommer att göras.

Talmannen
Tack så mycket, herr Gollnisch! Jag skall snart ta upp denna begäran men först skall vi behandla den punkt som står på föredragningslistan, nämligen Bouwmans begäran.
(Parlamentet beslutade att återförvisa betänkandet till utskottet.) Då ger jag nu gärna ordet till Diamantopoulou så att hon kan tala om varför WTO-debatten tagits bort från föredragningslistan.

Diamantopoulou
. (EN) Fru talman! Jag skulle bara vilja säga att det var omöjligt för Lamy att närvara, eftersom WTO-mötet varade längre än väntat. Så kommissionen kommer förvisso att göra ett uttalande till parlamentet om WTO, men jag kan inte säga när detta kommer att ske. Lamy kommer att komma hit så snart han kan.

Talmannen
Tack så mycket, fru Diamantopoulou! Jag kan bara bekräfta det. Jag kom själv nyss tillbaka från Doha och det var en tuff förhandlingsrunda. Lamy landade först i morse kl. 6.00 i Bryssel så vi kan väl vara litet tillmötesgående. Herr Bouwman! Ni har nu ordet som föredragande i fem minuter om ert betänkande.

Bouwman
. (NL) Tack än en gång, även för det breda stödet för förslagen. Det här är kanske en pyrrhusseger men det får vi väl se. Jag skulle gärna vilja ta upp följande. Vi har här en akt angående arbetstagares rättigheter vid insolvens, dvs. om ett företag inte längre kan uppfylla sina finansiella skyldigheter. Det gäller en revidering av rådets direktiv 80/987EEG med ett antal förbättringar mot vad som tidigare stod i det. Ett sådant direktiv skall ge ett minimum av skydd vid fall av insolvens.
Nästan samtidigt som jag utsågs till föredragande av det här ärendet kom det in en grupp personer från företaget Sintel i Spanien, - ett företag som hade avskilts från Telefonica, sålts egentligen - vilka i månader demonstrerat i Madrid eftersom de i flera månader inte fått någon lön utbetald. Jag behövde alltså med andra ord ingen mer realistisk beskrivning än vad jag då redan visste, för att på ett levande sätt även känna det bakom insolvensterminologin dolda betänkandet. Den gamla akten härrör naturligtvis redan från 1980. Under tiden har mycket förändrats, särskilt på arbetsmarknaden, när det gäller typer av arbetstagare och beskrivningen av dem, det finns en större globalisering och internationalisering av ekonomin, det finns fler företag som är verksamma både i det egna landet och i utlandet. Dessutom finns det även fall där det inte är helt tydligt från vilket lands fonder som bidragen skall komma. Det har naturligtvis förts ett antal processer vid domstolen och allt detta tillsammans har lett till att kommissionen var tvungen att lägga fram ett förslag om ändring av det nuvarande direktivet. De tre viktigaste problemen var då: begreppet insolvens, fastställandet av tidsfrister för garantisystemet och främst insolvens med en gränsöverskridande dimension. Jag hyser stor uppskattning för dem som tagit fram kommissionens förslag och som även, efter ingående förhandlingar, gjort ett antal ändringar. De gäller främst den nya rättsliga grunden efter Amsterdamfördragets ikraftträdande, ett förtydligande av tillämpningsområdet och en eventuell strykning av de bilagor i vilka flera grupper nämns som får uteslutas eller inte, den nya definitionen av begreppet intervention och framför allt de nya bestämmelserna för fastställande av en garantifond som är behörig för gränsöverskridande ärenden. Jag tror att det är viktigt att ännu en gång se till det jag kallar helhetens tillämpningsområde, det kan nämligen fortfarande diskuteras vilka kategorier som kan undantas, främst inom området hushållspersonal och de så kallade share fishermen. Jag skulle helst vilja stryka allt det där, det har jag också sagt under debatten. Jag tror att kommissionen egentligen också är för det men några länder har undantagsbestämmelser och vi vill inte ställa till allt för stora besvär. Däremot anser vi det viktigt att kommissionen via befintliga direktiv redan tagit med element som höll på att utvecklas på arbetsmarknaden i detta initiativdirektiv, nämligen vad avser deltidsarbetande, personer som arbetar via personaluthyrningsföretag eller personer med tidsbegränsat kontrakt. Då vi ännu inte är säkra på vilka konsekvenser det kommer att få så måste vi påpeka, - och flera har redan gjort det, det kommer väl direkt att tas upp, - att det just nu blir allt fler kategorier av egenföretagare, egenföretagare på halvtid, kvasi-egenföretagare som de kallas av vissa, utan personal, med personal som kommer i fråga eller inte, och sedan de utan personal. Med personal är de egentligen arbetsgivare. Dessutom har vi också kategorier som hemarbetande, observera översättningen i det fallet, jag menar alltså bokstavligt talat hemarbetande och det finns väl fler möjliga diskussionspunkter. Egentligen skulle det vara mycket bra att i linje med diskussionerna inom ramen för den sociala dialogen om modernisering av arbetsförhållandena, arbetsrelationerna, även i det lagstiftande arbetet ta ett steg framåt och av den anledningen har vi lagt fram ett antal förslag. Jag uppmanar nu mina kolleger att stödja ändringsförslag som gäller egenföretagare utan personal, self-employed, och i alla fall öppna debatten med rådet. Jag vill påpeka att det handlar om ett medbeslutandeförfarande och att vi efter andra behandlingen kommer att förhandla med varandra för att kunna ta ett steg framåt när det gäller den sociala tryggheten och socialpolitiken i Europa.

Pronk
Fru talman! Det är litet konstigt att nu föra ordet för utskottet för rättsliga frågor men det kommer sig av att Oomen-Ruijten, som skrivit yttrandet om Bouwmans betänkande - vilket jag verkligen vill gratulera honom till -, inte kan vara närvarande just nu på grund av den ändrade föredragningslistan. När det gäller yttrandet kan jag vara ganska kortfattad. I detta görs ett försök att understryka de rättsliga aspekterna av det här direktivet. En del saker har antagits, andra saker har inte antagits av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. I varje fall ser utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som mycket viktigt att ärendet är bra sammanställt. Därför är det också viktigt att lämna tillbaka det till utskottet så att det kan fundera över hur det ligger till igen. Det gäller också och kanske till och med främst egenföretagarnas ställning. Det är ju bra att egenföretagarna omfattas av det, åtminstone egenföretagare som kan jämställas med arbetstagare. Å andra sidan skulle det naturligtvis kunna vara så att det ger en enorm öppning för personer som vi egentligen inte alls vill låta omfattas av den definitionen, att de blir en slags prioriterade kreditorer vid en konkurs. Jag vet inte om det i texten som den ser ut nu verkligen görs tillräcklig åtskillnad mellan de två situationerna. Det är ett problem som måste granskas närmare, även när det gäller egenföretagarnas ställning.

Avilés Perea
Fru talman, fru kommissionär! Innan jag börjar mitt inlägg skulle jag vilja säga Bouwman att han talade om företaget Sintel, som gick i konkurs och lämnade många arbetstagare utan arbete, men redan för ganska många månader sedan betalade den spanska staten ut de retroaktiva lönerna för detta företag och omplacerade och sökte lösningar för alla dess arbetstagare. Detta för att komplettera er information, herr Bouwman.
Nu övergår jag till mitt inlägg om detta betänkande. Det handlar i det betänkande vi diskuterar om ett förslag att ändra direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens. Bouwman har gett ett mycket tydligt exempel på situationen. Med ändringen vill man ta hänsyn till förändringar i medlemsstaternas lagstiftning om insolvens och överensstämmelser med andra gemenskapsdirektiv om arbetsrätt som antagits under tiden. Utgångspunkten är den politiska viljan att garantera de löneanställda ett minimum av gemenskapsskydd vid företagets insolvens.
Svårigheterna att uppnå det mål som eftersträvas i direktivet är, enligt mitt sätt att se det, av tre slag. Det första är definitionen av begreppet insolvens; det andra det komplicerade arrangemang som infördes för att möjliggöra en begränsning i tiden av garantin, och det tredje insolvensfall vid transnationella situationer.
I förtydligande syfte har Europeiska folkpartiets grupp upprepat två ändringsförslag. Ändringsförslag 16, som tar upp underleverantörskontrakt, fiktiva egenföretagare etc., som skulle kunna dölja ett verkligt anställningskontrakt. Vi anser att det är nödvändigt att visa verkligheten som den är innan skyddet infrias: man skyddar lönearbetaren. Annat skulle vara att öppna på ett lock som snart skulle göra slut på respektive fond.
Ändringsförslag 17 är ett förtydligande av den garanterade ersättningen från respektive nationell fond och för att undvika bedrägerier. Allt detta i enlighet med den skyddskaraktär den arbetsrättliga lagstiftningen har och inspirerat av viljan att med tydlighet definiera nödvändiga begrepp för att fonden skall uppfylla sina syften. Tydliga begrepp som leder till rättssäkerhet och harmonisering.
Tyvärr är detta något som sker i stora företag. Nyligen såg vi det i ett annat belgiskt företag. Det beror på omstruktureringar av företagen och de rådande förhållandena i ekonomin.

van den Burg
Fru talman! Jag vet inte om det här är första gången som ni i dag sitter på parlamentets talmansstol. Jag gratulerar er till det. Jag vill också gratulera föredraganden till hans utomordentligt bra betänkande och bra förberedelser för det här ärendet. Jag är rädd för att det i det nuvarande läget mycket riktigt är ett mycket aktuellt ärende och att det absolut kommer att förbli så under den närmaste tiden. Desto större anledning att se till att vi ger de arbetstagare som drabbas av konkurser och betalningsstopp ett bra skydd. Det är insatsen i förberedelserna inför det här betänkandet.
Jag är också glad att vi i utskottet för sysselsättning och socialfrågor lyckades uppnå en omfattande enighet. Det finns ett par lösa trådar, ett par punkter, där vi inte lyckats finna varandra helt ännu. Jag hörde nyss Pronk säga att det mycket riktigt fortfarande kan finnas ett antal missförstånd angående ändringsförslag. Jag tänker i det sammanhanget särskilt på den punkt som han nämnde, nämligen att man å ena sidan även vill låta regleringen omfatta ett antal egenföretagare, nämligen egenföretagare som i mycket hög grad kan jämställas med arbetstagare, men att det inte får innebära att dörren öppnas för arrangemang mellan arbetsgivare och tjänsteleverantörer att också kunna utnyttja den fonden. Avsiktsmässigt är vi överens. Den tid som vi nu har på oss fram tills omröstningen om det här betänkandet verkligen äger rum, borde vi utnyttja till att se efter om vi kan bli av med dessa missförstånd och om den gemensamma avsikten kan uttryckas i ett kompromissändringsförslag.
Frågan om egenföretagare tycker jag är väldigt viktig, även i det här ärendet. Den förekommer för övrigt även i några andra ärenden. Därför skulle jag vilja påpeka den saken för kommissionären och undra om kommissionen kan ta litet mer initiativ, även när det gäller en definition av vilka kategorier som verkligen skall jämställas med arbetstagare. Det gäller naturligtvis inte bara för insolvensfrågan utan är även av stor betydelse för flera andra frågor i arbetsskyddet och i arbetsrätten. I den europeiska lagstiftningen överlåts definitionerna fortfarande till medlemsstaterna. Vi märker att det finns stora skillnader där. Ju mer det alltså arbetas över gränserna, och det kommer att ske allt mer i Europeiska unionen, kommer det att innebära att vi allt mer konfronteras med på olika definitioner och olika grupper som orsakar en störning i arbetsmarknadsförhållandena. Det är främst en stor orospunkt när det gäller utvidgningen, såsom vi sett tidigare och som vi nu ser i Europeiska unionens gränsområden. Jag skulle därför vilja fråga kommissionären vilka initiativ hon i det avseendet tänker vidta och med eftertryck uppmana henne att verkligen gå till verket utan dröjsmål.

Koukiadis
Fru talman! Tillsammans med mina lovord till föredraganden för hans arbete skulle jag också vilja uttrycka mitt tack för det samarbete han fick till stånd för att de nödvändiga ändringarna i hela det utförda arbetet skulle godtas. Ändringen av detta direktiv följer på ändringen av två andra direktiv som rör kollektiva uppsägningar och överlåtelse av företag och de har som gemensamt mål att skydda arbetstagarnas intressen vid omstrukturering av företag. Detta bör vi inte glömma. I praktiken tar man alltså upp en fråga om samordning av de allmänna begrepp som används, vilket jag anser att man bör vara uppmärksam på under den slutliga behandlingen.
För det andra lämnas frågan öppen - även i detta direktiv - om huruvida lönebegreppet skall göras till en gemenskapsfråga. Att de femton antar ett gemensamt minimibegrepp avseende arbetstagaren utgör, trots arbetets svårigheter, en förutsättning för att direktivet skall tillämpas på ett enhetligt sätt. I annat fall ändrar varje land enligt eget tycke direktivets tillämpningsområde alltefter hur man uppfattar vad det omfattar. Detta är en punkt vi bör uppmärksamma.
Bland ändringsförslagen, vilka även jag stöder, finns bland annat en utökning av direktivets tillämpningsområde till dem vilka enligt nationell lagstiftning jämställs med arbetstagare, nämligen de så kallade fiktiva egenföretagarna. Om vi inte är mogna att utöka direktivet till att omfatta egenföretagarna skulle vi åtminstone kunna utöka direktivets tillämpningsområde till de arbetstagare vilka är egenföretagare och enligt speciallagstiftning anses vara arbetstagare. För det andra innefattas ändringen i begreppet innestående fordringar eller avgångsvederlag som utbetalas vid uppsägning vilket anges i Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention 173 och jag kan inte se varför vi i Europa inte kan betala ersättning. För det tredje är detta den tydligaste omdefinitionen av begreppet insolvens så att det omfattar alla förfaranden vid kollektiv insolvens och inte bara det klassiska förfarandet vid konkurs. Detta ingår för övrigt även i direktivets målsättning och man har inte utrett någon formulering därav.
Dessa tre ändringsförslag bör antas av kammaren.

Diamantopoulou
. (EN) Fru talman! Jag välkomnar det positiva mottagande som kommissionens förslag har fått och jag skulle vilja tacka parlamentet för deras bidrag som syftar till att ytterligare stärka skyddet för arbetstagare som påverkas av arbetsgivarens insolvens.
Insolvensdirektivet har visat sig vara ett värdefullt instrument för att skydda arbetstagarna vid ekonomiska nedgångar, och det kommer att vara ett grundläggande lagstiftningsinstrument för att bemöta det nuvarande klimatet med nedläggningar och avskedanden. Även om direktivets grundläggande struktur bör behållas, måste särskilda punkter i direktivet revideras.
Jag välkomnar ändringsförslag 2, vilket syftar till att förhindra att nya restriktioner införs utöver dem som för närvarande gäller i medlemsstaterna, och också ändringsförslag 9, i vilket det förslås att man skall förbjuda tröskelbestämmelser för att uppfylla kraven för fordringar enligt direktivet.
Jag stöder också ändringsförslag 4, i vilket en utvidgning föreslås av skyddet av arbetstagarna hos arbetsgivare i andra insolvenssituationer utöver de situationer som omfattas av den definition av insolvens som kommissionen föreslår. För det första är utvidgningen av definitionen helt och hållet godtagbar. Men när det gäller ändringsförslag 6 kan utvidgningen till att omfatta eventuella andra förfaranden eller till och med " de facto" -situationer med insolvens endast godkännas som ett alternativ för medlemsstaterna och inte som en skyldighet.
Jag kan också godkänna ändringsförslag 11, i vilket man föreslår att avgångsvederlag skall läggas till vid upphörande av anställningsförhållandet, med tillägget av begreppet " där det är lämpligt" . Begreppet " lön" bör fortsätta att definieras i medlemsstaternas nationella lagstiftning.
Ändringsförslag 14, i vilket avskaffandet av en övre gräns föreslås, är inte godtagbart i sin helhet, men jag delar er oro angående denna fråga, och jag skulle kunna godta en bestämmelse enligt vilken övre gränser tillåts som är förenliga med direktivets sociala ändamål, i syfte att undvika en nivå som är oacceptabel för arbetstagarna. Jag är också villig att foga en klausul om icke-försämring till denna bestämmelse, som hindrar medlemsstaterna från att sänka det skydd som redan tillhandahålls, vid tillämpningen av det ändrade direktivet.
Jag kan slutligen godkänna återinförandet av den gamla artikel 5 i direktivet - ändringsförslag 15 - men enbart i den gamla oförändrade versionen av denna artikel i direktivet från 1980.
Jag kan inte godkänna de återstående ändringsförslagen, särskilt ändringsförslag 13, som syftar till att öka minimiperioden för lön till sex månader. En sådan ökning skulle allvarligt minska direktivets möjlighet att antas och skulle lägga ytterligare en avsevärd ekonomisk börda på statskassan och på arbetsgivarna, vilket i sin tur skulle leda till ett ifrågasättande av systemet med lönegarantier i sin helhet.
Jag kan inte godkänna ändringsförslag 1, vilket syftar till att förhindra att arbetstagare " omvandlas" till egenföretagare; ändringsförslag 7, i vilket införandet av en gemenskapsdefinition av " arbetstagare" föreslås; och inte heller ändringsförslagen 8 och 16, i vilka det föreslås att kategorier för arbetstagare som inte kan undantas från direktivets räckvidd skall läggas till. Ansträngningar för att bekämpa olaglig " omvandling" måste göras på nationell nivå. En gemenskapsdefinition av en anställd person bör inte införlivas i ett särskilt direktiv, och arbetstagare som är egenföretagare kan inte omfattas, eftersom de inte har någon arbetsgivare som skulle kunna vara insolvent.
I enlighet med era kommentarer håller jag med om att det finns olika typer av egenföretagare. Det finns vissa egenföretagare som är ekonomiskt beroende. Denna fråga togs upp 2000, när vi hade ett samråd med arbetsmarknadens parter. Svaren från arbetsmarknadens parter underströk behovet av att klargöra och analysera situationen i alla medlemsstater, eftersom det finns en mängd olika situationer, och många olika typer av egenföretagare. Detta är skälet till att vi redan har startat en studie som kommer att ge oss en översikt av fenomenets karaktär inom hela Europeiska unionen. När vi väl har resultaten av studien, kommer kommissionen att analysera dem, och efter ett samråd med arbetsmarknadens parter kommer vi att lägga fram ett lämpligt sätt att ta itu med denna fråga.
De andra kategorierna - hemarbetande och dem inom liknande kategorier - omfattas i den mån som de anses vara anställda enligt den nationella lagstiftningen. Det finns därför inget behov av att nämna dem särskilt.
Slutligen bör några ändringsförslag förkastas, eftersom de inte skulle bidra till att uppnå förslagets bakomliggande mål.
Sammanfattningsvis kan jag, med förbehåll för vissa smärre ändringar, godkänna ändringsförslagen 2, 4, 6, 9, och 11, och delar av ändringsförslagen 14 och 15. Jag förkastar ändringsförslagen 1, 3, 5, 7, 8, 10, 12, 13, 16, 17 och 18.
Jag skulle vilja tacka er för ert bidrag. Jag skulle särskilt vilja tacka och gratulera herr Bouwman till hans bidrag och till betänkandet.

Talmannen
Omröstningen uppsköts nyss, innan debatten började. Ni kommer senare att få reda på när det skall ske. Jag förklarar härmed debatten för avslutad. Jag tackar så mycket. Åh ursäkta, herr Bouwman!

Bouwman
. (NL) Jag skulle helt kort vilja ta tillfället i akt att gratulera denna kammares talman efter att hon behandlat sitt första betänkande som talman.

Talmannen
Tack så hjärtligt! Det var ett nöje att direkt ha en nederländsk föredragande här. Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet av Nobilia för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla.

Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla
Ribeiro e Castro
Fru talman! Jag vill, för min kollega Nobilias räkning, vilken inte är närvarande, och för min grupp, åberopa artikel 146 och be kammaren att debatten om detta viktiga betänkande skall bordläggas till sammanträdet i december. Min kollega har på andra vägar försökt få till denna bordläggning, men tyvärr var inte detta möjligt enligt parlamentets arbetsordning, och därför har vi inget annat alternativ än att enligt artikel 146 be kammaren om en bordläggning till december. Både debatten och omröstningen.

Talmannen
Herr Ribeiro! Jag har hört er begäran. Då skulle jag nu gärna vilja ge ordet till en talare som vill tala för denna begäran. Pronk får en minut.

Pronk
Fru talman! Låt mig också ta tillfället i akt att gratulera er till er första debatt, i vilken så många nederländare haft ordet.
CDA vill som största delegation i den största partigruppen också ställa sig bakom detta. Denna begäran är logisk, tycker jag. Ärendet har flyttats. Nobilia visste inte om det. Det är ett viktigt betänkande och jag tycker det är bra så. Jag tror inte att vi just nu och på det här sättet kan föra en rimlig debatt. Vi måste skjuta upp det här. Det är inte absolut nödvändigt att ha en omröstning i dag. Därför stöder vi denna begäran.

Talmannen
Då, herr Pronk, den som vill tala emot. Om det inte är fallet så röstar vi nu om denna begäran.
(Parlamentet beslutade att återförvisa betänkandet till utskottet.) Jag tror att vi kommer att ångra det här för så många frågor skjuts upp och året är så kort. Den här debatten har alltså skjutits upp till en annan gång. Det, kolleger, betyder att vi avbryter sammanträdet fram till kl. 16.00 eftersom debatten om aktuella och brådskande frågor kommer att hållas då. Tack för att ni var här. Jag avbryter sammanträdet fram till kl. 16.00 i eftermiddag.
(Sammanträdet avbröts kl. 15.35 och återupptogs kl. 16.00.)

Debatt om aktuella och brådskande frågor
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om aktuella och brådskande frågor.

Olyckan i Sankt Gotthardtunneln
Talmannen
Vi inleder den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B5-0710/2001 från Wallis, Sanders-ten Holte och Caveri för ELDR-gruppen om olyckan i Sankt Gotthardtunneln
B5-0718/2001 från Isler Béguin m.fl. för Verts/ALE-gruppen om olyckan i Sankt Gotthardtunneln
B5-0724/2001 från Simpson och Swoboda för PSE-gruppen om olyckan i Sankt Gotthardtunneln
B5-0725/2001 från Ainardi m.fl. för GUE/NGL-gruppen om katastrofen i Sankt Gotthardtunneln
B5-0734/2001 från Muscardini för UEN-gruppen om olyckan i Sankt Gotthardtunneln.

Isler Béguin
De nyligen inträffade och alltför repetitiva katastroferna, i Mont Blanc-tunneln och Sankt Gotthardtunneln, pekar på ett dramatiskt sätt ut den transportpolitik som just nu bedrivs i Europa. Och i det här fallet bör utpekande förstås som fördömande.
Vägtransportsektorn tycks i själva verket ha gått utanför alla rättsliga ramar, alla kontrollnormer. Godsföretagen behöver inte ha licens, arbetstillstånd har blivit frivilligt för chaufförerna, som allt oftare kommer från länder utanför gemenskapen, då deras körtid vidrör normerna och sömnen vidrör dem. Hur många Gotthard och Mont Blanc måste fatta eld innan de omfattas av en strikt lagstiftning och ett effektivt harmoniserat kontrollsystem på europeisk nivå? De som bor nära känsliga eller tättbefolkade zoner, liksom alla berörda yrkesgrupper, frågar efter Europa på det här området och det är verkligen brådskande.
Det förnuftiga i dag vore att organisera säkerhetseskorter för konvojer med lastbilar i varje större tunnel. Så länge denna första skyddsåtgärd inte har vidtagits kommer det att uppstå risker för andra människors liv när dessa två katastrofdrabbade tunnlar öppnas på nytt. Man bör inte längre vädja till vårt tålamod för att uppnå en harmonisering av säkerhetsnormerna för tunnlar, utan klart och tydligt peka ut - genom att framföra kritik - denna politiska ängslighet, de offentliga myndigheternas brist på engagemang gentemot en nödvändig men kostsam omorganisering av de underjordiska korridorerna. Metoderna inom vägtransportsektorn måste förbättras, men vi måste ägna lika stor kraft åt en genomgripande diskussion om vår transportpolitik. De tragedier som har inträffat i tunnlarna visar det praktiska och ideologiska dödläge som uppstår med den dominerande ställningen för vägtransporterna, som korkar igen ett antal transportleder och kväver hela vår miljö.
Bara vi öppnar ögonen och frigör oss från vägtransportrutinens skygglappar, så kommer vi äntligen att få se hela denna europeiska struktur med stationer och järnvägar som fortfarande är nästan helt outnyttjade för transporter på blockvagn. Då kommer vi att märka att hamnarna, t.ex. de i Italien, har möjligheter att ta upp transittrafik och lätta upp den täta trafiken på den europeiska handelns huvudleder. Minnet av offren i Gotthard och Mont Blanc bör stimulera oss till en ny anda, som är mer förebyggande och respektfull för våra sätt att förflytta oss.

Swoboda
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Som vi kan dra oss till minnes skulle vi förra Strasbourgveckan egentligen ha en debatt för att fira öppnandet av Mont Blanc-tunneln. I själva verket nödgades vi redan då diskutera de bedrövliga händelserna i Gotthard-tunneln. Om vi återigen bara diskuterar och inte vidtar några åtgärder, då måste vi räkna med att det kommer att ske ytterligare olyckor i dessa ömtåliga och känsliga zoner, i synnerhet i Alperna. Detta är emellertid inte godtagbart ur min synvinkel, med min politikererfarenhet. Därför måste vi satsa allt för att det som kommissionen så korrekt har infört i sin vitbok också genomförs i praktiken.
Jag betvivlar inte att det också behövs konkreta säkerhetsåtgärder i tunnlarna. Jag betvivlar inte att det också krävs en strängare kontroll av framför allt arbetstiderna. Jag hoppas att vi här snart kommer fram till slutet av förlikningsprocessen och framför allt till genomförandet och kontrollen av lämpliga åtgärder över hela Europa när det gäller arbetstiden. Men roten till det onda beror säkerligen på att det rullar för mycket trafik på vägarna och att tunga lastbilar rullar genom Alperna.
Det handlar absolut inte om, som det gång på gång felaktigt och demagogiskt insinueras, att förhindra ekonomiska förbindelser och sammanhållningen, utan det handlar om att denna sammanhållning, dessa ekonomiska förbindelser och handeln genomförs på ett sätt som för det första miljön tål och för det andra minimerar olyckriskerna. Vi kan inte undvika dem helt, men minimera dem och därigenom framför allt ge järnvägen en stor chans. Jag, som också har skrivit ett betänkande om att öppna upp internationella sträckor för godstransporter, är för att järnvägen deltar mer i konkurrensen. Samtidigt är jag också å min grupps vägnar för att transportpolitiken såsom det krävs och fastställs i vitboken - det säger jag ännu en gång avslutningsvis -, genomförs snabbt och då menar jag snabbt, för att så snabbt som möjligt undvika olyckor som de i Gotthard.

Laguiller
Vem skulle kunna vända sig emot det formella innehållet i denna resolution när, efter tragedin i Mont Blanc, ännu en tunnel har orsakat död? Parlamentet kommer utan tvekan att rösta för. Sedan återgår man till föredragningslistan, och saker och ting kommer att fortsätta som förut, eftersom det inte räcker att tala om en integrerad transportpolitik för hela alpregionen i en resolution om den skall kunna tillämpas i verkligheten.
Det krävs en verkligt ny inriktning för transportpolitiken, som är av europeisk omfattning. Det krävs en politisk vilja för att attackera vägtransportsektorns lobbygrupper. Och det krävs framför allt att man investerar för att utveckla järnvägsnäten i förhållande till allas behov och inte i förhållande till vinsten. Detta fordrar en radikal brytning med vår politik för privatisering och nedmontering av de allmänna tjänsterna.
Vidare är organisationen av varutransporterna inte möjlig att skilja från den övergripande ekonomiska funktionen. Ett exempel är utvecklingen av det lagerlösa systemet, vilket de privata intressena tjänar på, men som är absurt ur social synvinkel, eftersom det i hög grad medverkar till att vägarna korkar igen. Att prioritera privata intressen är således med nödvändighet en motsats till det allmänna intresset. Under dessa förhållanden kommer denna resolution, som vi kommer att rösta igenom, sälla sig till den långa lista över fromma önskningar, som Europaparlamentet producerar i stor mängd.

Santini
Herr talman! Det verkar nästan vara ödet, men förra sammanträdesperioden, sista dagen - det var den 24 oktober - diskuterade vi situationen i tunneln under Mont Blanc, inför nyöppnandet. Vi grälade en aning: det fanns de som var för, till exempel undertecknad, och de som hellre ville skjuta upp detta viktiga datum. Under debattens gång exploderade plötsligt nyheten om olyckan i Sankt Gotthard, en fullständigt oväntad olycka, liknande den i Mont Blanc, men en olycka som man trodde aldrig mer skulle inträffa.
För att ge goda motiv till en omedelbar nyöppning av trafiken genom tunneln under Mont Blanc, så framhöll de som var för en öppning än en gång säkerhetsaspekten. De grundade sitt resonemang framför allt på ett dokument från företaget som var ansvarigt för driften, i vilket det sades, kanske en aning pompöst och eventuellt också med goda skäl, att i dag, efter olyckan, är tunneln genom Mont Blanc världens säkraste.
Tja, jag minns lovorden, den officiella märkningen, om man säger så, som utnämnde Sankt Gotthardtunneln till den bästa, om inte i världen, så i alla fall i Europa. Men i det ögonblicket föll alla försök att sätta etiketter på tunneln till marken inför nyheten om en ny olycka. Nu vet vi att det räckte med, att det räcker med och även i framtiden kommer att räcka med, en banal olycka för att förvandla dessa supersäkra tunnlar till dödsfällor för många personer, som alltid betalar med sina liv. Det är svårt att hitta de ansvariga till dessa olyckor, och för övrigt är det inte vår uppgift. Men ett faktum kan det vara rätt att understryka här, för det gäller vårt ansvar, framför allt kommissionens ansvar. Med tanke på att de fordon som kör genom Gotthard är fem gånger fler än de som normalt färdas på alla andra genomfartsleder, så står vi inför ett misslyckande när det gäller transportpolitiken, och här kommer Europa in i bilden, eftersom största delen av fordonen, framför allt de tunga fordonen, är europeiska.
Jag vill därför fråga kommissionen två saker: vad hände med direktivet om harmonisering av minimireglerna för säkerheten i väg- och järnvägstunnlar? Vart tog - jag frågar kommissionen - handlingsplanen för en integrerad transportpolitik för alpregionen vägen? Låt oss först besvara de här frågorna, och sedan gå vidare till det vanliga argumentet att flytta gods från däck till räls.
En sista fråga, herr talman: jag håller inte med om att man bör stoppa transittrafiken för tunga fordon. Även speditörerna utöver sin rätt till genomfart och service.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! De dramatiska följderna av olyckan i Sankt Gotthardtunneln vilken dessutom följde på de likaledes tragiska följderna av olyckorna i Mont Blanc-tunneln och Val Thorens, gör frågan om tunnlars säkerhet ännu mer brådskande. På europeisk nivå behöver man främja två saker. Den första är förbättrade bestämmelser för tunnlar och den andra är en utökning av transport av motorfordon på järnväg genom Alperna.
I vitboken, vilken nästan alla parlamentsledamöter hänvisade till, tillkännagav kommissionen att man skall föreslå en europeisk regel där de fåtaliga bestämmelserna om tunnelsäkerhet skall fastställas. Dessa bestämmelser rör den tekniska utrustningen, trafikregler, information till användarna samt regler för utbildning av både den personal som använder tunnlarna och den som arbetar med olyckor i händelse av problem samt personal från räddningstjänsten. Att genomföra detta är ett komplicerat arbete i vilket man måste ta hänsyn till en mängd olika faktorer med tanke på de stora skillnader som finns mellan tunnlarna, såväl på grund av de geografiska särdragen som storleken och trafiktätheten.
Kommissionen har för närvarande i samarbete med mycket skickliga sakkunniga inlett förberedande arbeten för att lägga fram ett förslag för parlamentet i början av 2002. Kommissionen skall samtidigt också sammankalla ett möte med ledande personer inom politik och ekonomi från Alperna och Pyrenéerna. Naturligtvis måste lämpliga lagförslag godkännas och tillämpas för att leda till resultat. Särskilt när det gäller tunnelsäkerheten skulle jag vilja påminna om även andra förslag vilka ännu inte har antagits. Jag skulle vilja påminna om förslaget om införandet av digitala färdskrivare som kan kontrollera exakt hur lång tid det tar för lastbilsförare att köra vilket är ett förslag som ett fåtal medlemsstater stöder. Dessutom bör man uppmärksamma kommissionens förslag om arbetsvillkoren för lastbilschaufförer. Swoboda har redan hänvisat till detta. Frågorna om behörighet för yrkesförare och små lastbilar som genom att ständigt överskrida hastighetsgränsen på 90 kilometer har blivit till rörliga riskelement på flertalet vägar i de flesta medlemsstaterna bör uppmärksammas.
Branden i den aktuella tunneln tydliggör även behovet av information till tunnelns användare. Om användarna hade blivit informerade skulle uppenbarligen många ha kunnat räddas genom bruk av nödutgången eller genom att omedelbart gå ut ur sina bilar. Och naturligtvis aktualiserar nämnda olycka åter frågan om transporter av gods i Alperna. På medellång sikt är det en yttersta prioritet att snarast möjligt öppna järnvägslinjer som skall underlätta transporter av gods genom järnvägstransport av motorfordon, en fråga som är en av vitbokens främsta prioriteter.
Europeiska kommissionen har under perioden 1994-2000 även gått vidare med finansieringen av utredningar vilka syftar till att upprätta den nya järnvägsförbindelsen mellan Lyon och Torino, finansieringar som hittills har uppgått till 60 miljoner vilket är 50 procent av de totala kostnaderna. Detta arbete, för vilket gemenskapen hittills är den tveklöst största finansiären, är ett av de 14 arbeten som Europeiska rådet i Essen antog 1994 och som tyvärr inte kommer att kunna utföras före 2010.
Även järnvägsförbindelsen vid Brenner borde i enlighet med 1996 års riktlinjer om det västeuropeiska transportnätet snarast möjligt börja fungera. Vad kan göras på kort sikt beträffande det problem som har uppstått efter stängningen av Sankt Gotthardtunneln? Möjligheterna till transporter av motorfordon på järnväg i Alperna måste genast utnyttjas. Denna olycka med sina tragiska följder är ytterligare en anledning till att inte spara några ansträngningar för att flytta transporterna av gods från väg till järnväg vilket är ett transportsätt som i Europa uppgår till bara 8 procent medan det i Förenta staterna omfattar 40 procent av marknaden.
Därtill har Europeiska kommissionen även tagit nya initiativ. I januari 2001 föreslog kommissionen att rådet i Europeiska kommissionens namn skulle underteckna det protokoll om transporter, vilket är en bilaga till Alpkonventionen, som ett politiskt budskap om att upprätta en jämn fördelning rörande olika slags transporter. Med anledning av svårigheterna beträffande finansieringen av dessa arbeten finns det förslag i vitboken om gemenskapslagstiftning vilken skall fastställa principer för en rättvisare prissättning så att hänsyn tas till alla utgifter som uppstår vid alla transportsätt samt förslag om säkerhet. Denna prissättning skall möjliggöra finansiering av arbeten i känsliga områden, såsom Alperna och Pyrenéerna, och den skall göra det möjligt att finansiera stora strukturella järnvägsarbeten och på så vis tillämpa det schweiziska systemet. Dessutom avser kommissionen att göra allt gemenskapsstöd till transeuropeiska nät beroende av att de strängaste säkerhetsbestämmelserna orubbligt följs.
Som slutsats har kommissionen vidtagit eller kommer att vidta olika konkreta åtgärder för att ge en lösning på de särskilda problem som finns i Pyrenéerna, Alperna och i andra känsliga områden. Jag skulle vilja försäkra er om att man inte kommer att spara några ansträngningar för att garantera användarna en säkerhet på högsta nivå.

Talmannen
Oändligt stort tack, fru kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Massaker på 200 civila i Förbundsrepubliken Nigeria
B5-0711/2001 från Nicholson of Winterbourne och Van den Bos för ELDR-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Nigeria
B5-0712/2001 från Belder för EDD-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Nigeria
B5-0713/2001 från Bowis, Maij-Weggen och Deva för PPE/DE-gruppen om händelserna den 22 oktober i delstaten Benue, Nigeria
B5-0720/2001 från Swoboda och Sauquillo Pérez del Arco för PSE-gruppen om massakern på civila i Nigeria
B5-0726/2001 från Morgantini m.fl. för GUE/NGL-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Nigeria
B5-0732/2001 från Maes, McKenna och Rod för Verts/ALE-gruppen om situationen för de mänskliga rättigheterna i Nigeria
B5-0735/2001 från Muscardini för UEN-gruppen om händelserna i delstaten Benue, Nigeria

Van den Bos
Det är av avgörande betydelse för freden i världen att människor av olika ras och med olika trosuppfattningar respekterar varandra och lever fredligt vid sidan av varandra. På allt fler platser i världen är det inte längre fallet och det är mycket oroande. Nigeria är tyvärr ett oroväckande exempel. Det finns inte mycket kvar av den förhoppning som väcktes av den demokratiskt valde presidenten som den korrumperade militärregimens efterträdare. Etniska och religiösa tvister är vardagshändelser överallt i landet. Ingen månad går förbi utan blodbad med hundratals offer och det blir värre, inte bättre. Resultatet i månaden oktober är i det avseendet skräckinjagande. Striden mellan muslimer och kristna i Jos och kravaller i Kano, där det dessutom utbrutit kolera. Etniska oegentligheter och massakrer av regeringstrupper i Middle Belt. Regeringen själv förblev tyst. Först efter två veckor tillkännagav president Obasanjo att morden skall undersökas av en särskild kommission. Den stora frågan är om presidenten fortfarande är kapabel att leda detta ovanligt svårstyrda land. Tydligen är hans ställning inte tillräckligt stark för att hålla samman landet och låta de olika befolkningsgrupperna leva i fred tillsammans. Det är oroväckande. Nu när vi nästan blivit av med talibanerna, har vi områden där sharia har införts, som i norra Nigeria. De här områdenas självständighet får inte gå så att man har egna regler att följa som strider mot den nationella lagstiftningen och förtrycker befolkningen, främst kvinnorna. Att döma en gravid kvinna till döden på grund av en beskyllning om sex före äktenskapet är avskyvärt. Vad kan Europeiska unionen göra? Det frågar jag kommissionen. I varje fall måste dialogen med Nigeria intensifieras. Europa kan dock inte göra mycket om presidenten och regeringen själva inte har modet att agera och göra allt för att låta nigerianerna leva i fred med varandra.

Belder
Herr talman! För två år sedan byttes den militära diktaturen, efter rättvisa val i den folkrika och multietniska staten Nigeria, ut mot en parlamentarisk demokrati. Allt mer ser sig den erfarna presidenten Olusugun Obasanjo sig dock stå inför den svåra utmaningen att behärska oroligheterna mellan nordliga muslimer och kristna i söder, vilka ofta utmynnar i förskräckliga blodbad.
Vi larmades till exempel nyligen genom en tvivelaktig militär vedergällningsaktion i delstaten Benue. Jag konstaterar med oro att militären i flera fall verkar ta rättvisan i egna händer. Det är förståeligt att den med de södra delarna förbundna tivs-gruppen hyser stora misstankar om att militären styrdes av den nordligt inriktade jukun-gruppen, den befolkningsgrupp som även den nuvarande försvarsministern hör till. Det är av största vikt att de militära krafterna håller sig inom sitt grundlagsstiftade uppdrag och tjänar alla medborgares säkerhet.
Med den ökade spänningen i Middle Belt illustreras samtidigt min växande oro av den tillspetsning av de religiösa motsättningarna som rör sig allt längre mot mitten av landet och söderut. För knappt två veckor sedan vid ett personligt möte med sin amerikanske kollega, president Bush, i Washington garanterade president Obasanja ännu en gång sitt stöd till den internationella koalitionen mot terrorism. Samtidigt konfronterades han dock samma fredag den 2 november med genomförandet av beslutet i Kaduna att som trettonde delstat införa den islamiska straffrätten, sharia. Det kommer inte att främja den fredliga samexistensen mellan muslimer och den stora kristna minoriteten i den staten.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag härifrån uttala mitt kraftiga stöd för den nigeriska presidentens och parlamentets försök att utreda orsakerna till de ständiga etniska och religiösa konflikterna och göra något åt dem, vilket bland annat tas upp i punkt fyra i resolutionen. Jag uppmanar rådet och kommissionen att efter bästa förmåga bidra till detta.

Bowis
Herr talman! De av oss som var i Abuja och Kano förra året för AVS-mötet välkomnade president Obasanjos övergång från militär diktatur till demokrati. Vi var också medvetna om det sjudande och spända läget i landet, särskilt i de norra delarna, där våldsutbrott förekommer. sharia har varit en kraftfull symbol för orsaken till detta spända läge, och krävs av vissa muslimer, och fruktas av de flesta kristna och anhängare av andra trosläror; den är delvis resultatet av att norra Nigeria inte ser några fördelar av oberoendet och oljan liksom södra landet har gjort, och att man föraktar den korruption som man uppfattar som kronisk i landet. Tusentals har dött till följd av våldet, särskilt i Kaduna, och många kristna hem, kyrkor och affärsrörelser har förstörts.
Den statliga regeringen i Zanfara har gett lokala medborgargardesgrupper makten att införa sharia. Som svar har sjutton sydliga stater begärt rätten att få inrätta sina egna polisstyrkor. Nordborna lämnar Lagos efter upplopp som har lett till dödsfall. I nord hotas journalister i Kano med sharia om de framställer den negativt.
Vi bevittnar nu i Benue och Taraba i östra och centrala Nigeria icke-religiösa krig mellan stammar. Jukun- och tiv-konflikterna handlar om land och urgamla rivaliteter, inte om religion. Nitton soldater som försökte upprätthålla freden fördes bort och mördades. Sedan bevittnade vi de fruktansvärda repressalierna i vilka Zakibian, en stad med 20 000 invånare, förstördes och över 200 människor dödades.
Vi välkomnar naturligtvis president Obasanjos tillkännagivande av en utredning. Det etniska och religiösa våldet måste upphöra i Nigeria. Det måste finnas en jämlikhet inför lagen och inte fruktan och våldsdåd. Korruption från alla källor, vilka de än är, måste utrotas. Europeiska unionen måste stödja detta. Den måste också ge humanitärt stöd till Nigeria, där över 200 människor har dött i kolera under de senaste veckorna, och hjälpa de människor som har tvångsförflyttats till följd av detta våld.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar! Händelserna i och runt Afghanistan gör att vi glömmer bort krishärdar i andra delar av världen, exempelvis i Nigeria.
Europeiska unionen får dock inte vara likgiltig inför vad som sker i detta land som är Afrikas folkrikaste. I början av det här året förklarade den nigerianske presidenten Obasanjo att år 2001 skall vara det år då den nigerianska befolkningen skall få skörda demokratins frukter. Det hoppades vi på när vi samlades i Abuja för den gemensamma parlamentariska församlingen AVS-EU. Förtroendet övergick dock i djup oro. En brytning inom regeringspartiet i Nigeria, uteblivna ekonomiska förbättringar och ihållande svåra livsvillkor för befolkningen har framkallat en ökande våldsbenägenhet, och därmed skapas en jordmån för politiska extremister.
För att hålla dessa i schack har president Obasanjo sett sig nödsakad att sätta in soldater i sju nigerianska förbundsstater. Mer än 3 000 människor skall sedan dess ha fått sätta livet till, och rädslan för att militären återigen skulle kunna ta makten infinner sig åter. De religiösa och etniska spänningarna tilltar genom att sharia införs och används i allt fler förbundsstater. Våldsverkare går ofta straffria.
Presidenten och alla demokratiska krafter i Nigeria uppmanas att med rättsstatliga medel obevekligt ta itu med våldsverkare, värna de mänskliga rättigheterna och driva på ekonomiska reformer till gagn för alla delar av landet, om det skall bli ett slut på det här eländet.
Av kommissionen måste man vänta sig att den på ett offensivt sätt följer denna process och gör allt vad som står i dess makt för att denna krishärd i Afrika skall omvandlas till en demokratins plats.

Sylla
Herr talman! När ni kallar till debatt om den demokratiska republiken Nigeria är jag säker på att man, liksom jag, snarare tänker på en militär, korrumperad oligarki, ett land i Afrika som vi stöder. Nigeria är ett bevis på, herr talman, att ett lands rikedom och värde ofta mäts efter det utrymme som landet ger de mänskliga rättigheterna, framför allt för kvinnor, barn och arbetstagare.
Nigeria är det mest tättbefolkade landet i Afrika. På det sättet förfogar det över levande krafter. Detta land förfogar också över gruvresurser och en omfattande oljeproduktion som borde skydda befolkningen från all misär. Dessutom skulle dess stora mångfald kunna utgöra en verklig dynamik. Men sedan flera årtionden tillbaka har man låtit ett våldsklimat gentemot demokraterna utvecklas. De styrande har aldrig på allvar utfärdat straff för morden och det utomrättsliga våldet.
Genom att inte vidta några förebyggande åtgärder har den militära makten låtit ett klimat med jäsande etniska konflikter slå rot, och en av dessa konflikter, den som pågår i landets östra del mellan folkgrupperna tiv och jukun, har just orsakat 200 döda civila, som massakrerades av militärer. Vad som är ytterst chockerande, herr talman, fru kommissionär, är att de statliga myndigheterna försöker banalisera denna handling genom att förklara att de soldater som var inblandade i massakern gjorde det som en reaktion på mordet på deras miliskolleger.
Enligt min mening bör vi, vilket vi bekräftade vid AVS-ländernas toppmöte den 1 november i år, förplikta de länder som hävdar att de är våra samtalspartner och som vi väljer ut som samtalspartner, och som ber om finansiering, att rätta sig efter gemensamma regler och internationella konventioner. När det gäller Nigeria förutsätter detta en bekämpning av tillämpningen av den islamiska sharian - bl.a. lät man en kvinna stenas till döds inför TV-kamerorna, inget land reagerade, det var för några veckor sedan - och på samma sätt är ett islamofobiskt klimat också på väg att utvecklas: det finns moskéer som håller på att brinna upp, och även detta passerar förbi i en allmän likgiltighet.
Till sist krävs det att en oberoende utredning tillsätts om de mord som begicks i november 1999 och oktober 2001. Man bör veta att våra parlamentariska kolleger i Nigeria har benämnt dessa massakrer som etnisk rensning. Slutligen har jag ofta vädjat om en avskrivning av skulderna i tredje världens länder. En skuldavskrivning måste förknippas med ett villkor, herr talman, nämligen att man i dessa länder verkligen respekterar de mänskliga rättigheterna, arbetstagarnas rättigheter, barns och kvinnors rättigheter. Vi får inte längre godta att dessa länder benämner sig själva demokratier genom att underteckna konventioner och sedan inte tillämpa dem.

Rod
Herr talman! Mellan den 22 och 24 oktober i år attackerade nigerianska soldater befolkningen i provinsen Benue. Fler än 200 civila dödades i denna massaker, hus och butiker sattes i brand.
Det krävs en snabb, opartisk och effektiv utredning om dessa massakrer. Den nigerianska federala regeringen måste omedelbart garantera full respekt för författningen och rättsstatens principer. Men det gör den inte, trots de förhoppningar som fanns på denna regering. Den nigerianska armén är oförmögen att återupprätta den civila ordningen, vilket för övrigt inte är dess roll. Endast en polis som respekterar de mänskliga rättigheterna har förmåga att återupprätta förtroendet mellan de olika befolkningsgrupperna. Europaparlamentet har skyldigheten att fördöma dessa massakrer, som förvärrar den religiösa intoleransen och rättvisans funktionsbrister. Den oegentliga tolkningen av sharia, såsom den nu tillämpas i Nigeria, är en kränkning av de grundläggande mänskliga rättigheterna, framför allt kvinnors rättigheter. Varken Europeiska unionen eller Förenta nationerna har i sina resolutioner noterat att de etniska konflikterna i Nigeria har förvärrats. Det är brådskande att ge humanitärt bistånd till flyktingar och personer som tvångsförflyttats. Europeiska unionen bör slutligen tillämpa det förfarande som anges i artikel 96 i Cotonouavtalet.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Morden på hundratals medlemmar i samhället Benoue men också steningen av den gravida kvinnan i norra Nigeria visar på den förtvivlade situation som detta land befinner sig i. Europeiska kommissionen följer uppmärksamt situationen inom ramarna för sina befogenheter och möjligheter. I maj 2001 tillkännagav kommissionen en gemensam ståndpunkt vilken anger en förstärkning av den politiska dialogen med Nigeria. Grunden för denna gemensamma ståndpunkt är de mänskliga rättigheterna, och två delegationer från Europeiska unionen med diplomater i ledningen har kommit i kontakt med Nigerias regering. Den ena delegationen gällde den ekonomiska situationen och den andra de mänskliga rättigheterna och den betonade problemet med de mänskliga rättigheterna och behovet av ingripande från regeringen och vidtagande av åtgärder från dess sida.
Regeringen medgav problemen och betonade att den kommer att fortsätta sina ansträngningar i denna riktning, men parlamentsledamöterna noterade även, tror jag, gränserna för nämnda regerings möjligheter att ingripa.
Det finns två punkter som tas upp i resolutionerna vilka jag mycket kort skulle vilja hänvisa till. Den första rör utbildning av säkerhetsstyrkorna inom området för de mänskliga rättigheterna. Detta är ett nytt område för gemenskapen då det hittills har ingått i det militära samarbetet. Gemenskapen stödjer emellertid för närvarande sådana program i Algeriet, Guatemala, Ukraina och på det palestinska området. Kommissionen utreder åter möjligheterna till ingripande i västra Afrika, Liberia samt Elfenbenskusten och när det gäller Nigeria deltar Förenade kungariket, Frankrike och Förenta staterna i sådan verksamhet. Kommissionen följer problemen inom den aktuella ramen för de mänskliga rättigheterna men kan inte ingripa på detta område för utbildning av säkerhetsstyrkorna avseende de mänskliga rättigheterna om inte även Nigerias regering har begärt detta.
När det gäller den humanitära hjälpen ingriper Europeiska kommissionen där de nationella och lokala myndigheterna inte är i stånd att ta itu med naturkatastrofer eller katastrofer framkallade av människor, under förutsättning att dessa länder begär hjälp från utlandet. Hittills har Nigeria inte begärt hjälp. De lokala myndigheterna tar i större eller mindre utsträckning itu med de problem som uppstår huvudsakligen genom förflyttningar av befolkning i landets inland, men vi bör understryka, såsom har sagts, att Nigerias problem är av mycket djupgående strukturell karaktär. Kortsiktig u-hjälp räcker inte för att försöka komma tillrätta med dem. Kommissionen anser emellertid att det är viktigt att direkt och på plats följa utvecklingen nyligen och av denna anledning planerar kommissionen en ECHO-delegation till Nigeria med målsättning att registrera de faror som man redan har hänvisat till.

Talmannen
Oändligt stort tack, fru kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Naturkatastrofer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Orkanen Michelle i Nicaragua, Kuba och Honduras
B5-0714/2001 från Salafranca Sánchez-Neyra, García-Margallo y Marfil och Van Velzen för PPE/DE-gruppen om orkanen Michelle
B5-0721/2001 från Kreissl-Dörfler m.fl. för PSE-gruppen om orkanen Michelle i Centralamerika och Kuba
B5-0727/2001 från Di Lello Finuoli m.fl. för GUE/NGL-gruppen om cyklonen Michelle i Kuba, Nicaragua och Honduras
B5-0733/2001 från Muscardini för UEN-gruppen om orkanen Michelle i början av november 2001 och ovädren i Algeriet
B5-0738/2001 från Frassoni m.fl. för Verts/ALE-gruppen om orkanen Michelle i Kuba
Översvämningarna i Algeriet
B5-0715/2001 från Salafranca Sánchez-Neyra m.fl. för PPE/DE-gruppen om översvämningarna i Algeriet
B5-0722/2001 från Obiols I Germà m.fl. för PSE-gruppen om översvämningarna i Algeriet
B5-0728/2001 från Wurtz för GUE/NGL-gruppen om de allvarliga översvämningarna i Algeriet
B5-0731/2001 från Boumediene-Thiery m.fl. för Verts/ALE-gruppen om de allvarliga översvämningarna i Algeriet
B5-0737/2001 från Muscardini för UEN-gruppen om ovädren i Algeriet
Orkanen Michelle i Nicaragua, Kuba och Honduras

García-Margallo y Marfil
Herr talman! Innan jag börjar ta av min tid på två minuter och som ordningsfråga vill jag tala om för presidiet att det är ett fel i den text som skrivits ut.
I punkt fyra i resolutionen fattas en mening som ordagrant lyder " som överensstämmer med Europeiska unionens inställning till utvecklingsbistånd samt respekt för mänskliga rättigheter och demokrati" . Det var den text man kommit överens om med alla grupper, enligt vad som står skrivet i ett dokument som Gruppen de Grönas rådgivare i internationella frågor lämnat till presidiet.
Nu, herr talman, vill jag när jag börjar mitt egentliga inlägg visa att det som denna resolution försöker ta upp är problemet med den ödeläggelse orkanen Michelle orsakade, som särskilt drabbade tre länder: Honduras, Nicaragua och Kuba. Ännu värre är skadorna med tanke på att de tre länderna befinner sig i en situation av vad jag skulle vilja kalla det extrem fattigdom.
Eftersom man i resolutionen hänvisar till den resa vi nyligen gjorde till Nicaragua, vill jag helt enkelt som illustration över situationen i landet tala om att landet för närvarande är det fattigaste på den latinamerikanska kontinenten och att 50 procent av nicaraguanerna lever i fattigdom och 17 procent i extrem fattigdom. Att vara fattig i Nicaragua innebär att vara tvungen att leva på en dollar per månad.
I makroekonomiska termer har Nicaragua en utlandsskuld på 6 500 miljoner dollar. Landet exporterar mindre än en tredjedel i förhållande till vad det importerar och landet får sina betalningar att gå ihop och lever egentligen på det internationella biståndet och bidrag från utvandrare, särskilt i Förenta staterna och Costa Rica.
När det gäller situationen på Kuba, som delegationen också besökt, anser jag att vi alla var överens om att situationen i landet är oerhört mörk. Kuba lever för närvarande i huvudsak av bidrag från utvandrare och för det andra av turismen. Dessa poster är större än den sammanlagda kubanska exporten.
Så är läget. Det som eftersträvas i denna resolution är för det första att visa solidaritet med de folk och de människor som drabbats till följd av orkanen.
För det andra, och jag vänder mig särskilt till kommissionären, vill jag visa parlamentets tillfredsställelse över hur Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd agerat.
För det tredje ber jag att de skador som bedöms i Honduras och Nicaragua skall beaktas inom ramen för återuppbyggnadsprogrammet för Centralamerika.
När det gäller Nicaragua finns det ett ändringsförslag från den socialdemokratiska gruppen, och jag vänder mig nu till föredraganden, som säger att eftersom medel kommit på villovägar - vilket syftar på de europeiska fonderna - så måste man göra på ett visst sätt. Jag har besvärat mig med att ringa kommissionens delegation i Nicaragua. Jag har här en fax där det står att det inte i något fall bevisats, och inte heller förekommit någon utredning om dessa medel. Därför kan man inte säga att medel försvunnit.
Vid det nyligen genomförda besöket kunde vi se att dessa anklagelser uppkommit inom ramen för en valkampanj, men att det inte finns något rättsligt beslut angående detta. Därför anser jag att det är oerhört obetänksamt att göra påståenden i denna fråga.
Herr talman, när det så gäller Kuba kan den mening vi lagt till tolkas av olika politiska krafter som de själva vill. Men när vi säger att vi vill att det skall vara ett samarbetsavtal i överensstämmelse med det europeiska synsättet vill vi säga det som sades i Newens betänkande och vad som sades i den gemensamma ståndpunkten. Vi kommer att få ett samarbetsavtal den dag den kubanska regimen på ett märkbart sätt går mot en förbättring av respekten för de mänskliga rättigheterna och mot en pluralistisk demokrati. Det är unionens synsätt, som finns underförstått i denna resolution.

Talmannen
Kära kollega! Jag kan meddela er att man drog av tiden för ert inlägg, vilket innebär att ni talade under tre och en halv minut. Men ert uttalande var intressant, det är inga problem.

De Keyser
Jag skulle bara vilja säga att orkanen Michelle gör att Centralamerika drabbats av en ny tragedi, tre år efter orkanen Mitch. Sedan dess har regionen känt av en jordbävning, torka och hungersnöd. Men trots dessa katastrofer kan man i dessa länder bevittna ett långsamt återuppbyggande av demokratin, och den europeiska delegationen, där jag ingår, som just har rest genom Guatemala, Honduras och Nicaragua, är enhällig på den punkten. Den senaste tidens regelmässiga val i Nicaragua vittnar också om detta. Jag anser att Europeiska unionens agerande har varit avgörande i denna demokratiska utveckling, och det kan vi vara stolta över. Därför ber jag om två saker: den första är en ökning av de belopp som anslås till återuppbyggnadsplanen för Centralamerika, vilka just nu uppgår till 250 miljoner euro för perioden 1999-2002, eftersom man inte har beaktat de nya katastroferna. Den andra är en översyn av Europeiska unionens anakronistiska ståndpunkt gentemot Kuba. Kuba, som också förstördes helt och hållet av den nya orkanen, den värsta på 50 år, är för närvarande det enda land i Centralamerika som inte har ingått ett samarbetsavtal med Europeiska unionen och kan i nödsituationer endast räkna med humanitärt bistånd och katastrofhjälp.
När det gäller Kuba skulle jag kunna säga er, med ett leende, att ni inte bör vara bättre katoliker än påven, i vetskap om att han inte har tvekat om vilket val som bör göras. Men den tragiska situationen i detta land tillåter mig inte att le. Med ett större allvar skulle jag vilja säga er " låt oss inte ta miste på fiende" . Fienden är inte längre kommunismen, utan terrorismen, och den finner sin jordmån i misären; en demokrati byggs inte på hungersnöd. Kuba är en viktig bit, ja t.o.m. avgörande, för den pågående integrations- och pacificeringsprocessen i Centralamerika.
Jag vill därför omedelbart be rådet att ge kommissionen mandat att återuppta de demokratiska samarbetsdiskussionerna med Kuba, dock med absolut respekt för de europeiska demokratiska värderingarna, som innebär att man inte får ha två olika synsätt, två olika tillvägagångssätt.

González Álvarez
Herr talman! Det är rätt så tråkigt att vi dessa eftermiddagar då vi behandlar brådskande ärenden nästan alltid skall behöva begära ny hjälp för katastrofer som ödelägger just de fattigaste länderna.
Såväl delegationen som besökte Kuba och El Salvador, som García Margallo sade, som den senare delegationen som reste till Honduras och Nicaragua kunde se vilken situation länderna befinner sig i. Det är en dyster situation. Ingen skulle säga om Kuba att situationen är mörk. Säkert finns det många problem som Kuba måste lösa, men det finns inget mörkt i detta vilket alla som reser till Kuba själva kan se.
Herr talman, jag tror ändå att man måste gratulera kommissionen för den snabba reaktionen på denna katastrof. Man måste också välkomna att inte så många drabbades på Kuba tack vare den mycket snabba och goda organisation de tjänstgörande myndigheterna kunde bidra med för såväl befolkning som turister. Några spanska turister berättade i TV att de fått ett utmärkt bemötande i denna akuta situation.
Jag var mycket glad över att den sista meningen i stycke 4 försvunnit, som är ett tillägg som sitter mycket löst. Det som de enskilda organisationerna, kyrkan och Europeiska unionens företrädare och till och med dissidenterna beklagar är att det finns en gemensam ståndpunkt som hindrar ett normaliserat förhållande med Kuba, på samma sätt som man har med övriga länder.
Det är rätt så ledsamt för Europeiska unionen att Kuba är det enda land i Latinamerika som inte har ett samarbetsavtal.
Vi är medvetna om att då en resolution som denna antas här måste det föreligga en majoritet. Om det fanns en överenskommelse att denna mening skulle vara med bör den vara det, men det man verkligen måste beklaga är att det inte finns något samarbetsavtal med Kuba eftersom man av detta land bör kräva detsamma som av övriga länder.
I går diskuterades denna fråga här och vi såg att det inte krävs att åtgärder vidtas innan en överenskommelse nås vare sig av Turkiet eller Marocko, och inte heller av en stor del av de latinamerikanska länderna. Vi kräver det bara av Kuba. Det är skillnaden. Och det kunde vi konstatera här, herr talman. Om meningen måste inkluderas så skall den inkluderas, men det är beklagligt att Kuba är det enda land där man kräver att de skall uppfylla dessa villkor.

Isler Béguin
Herr talman, fru kommissionär! Å Gruppen De Grönas vägnar vill jag också uttrycka vår solidaritet med befolkningarna i Honduras, Nicaragua och Kuba, som på ett grymt sätt har drabbats av den förödande orkanen Michelle. Med Iris den 8 oktober, eller Mitch, som vi fortfarande minns, är denna orkan med på den långa listan över naturkatastrofer som regelbundet drabbar redan sköra områden och förvärrar fattigdomen med nöd. Dessa katastrofer, som klassas som naturkatastrofer, påminner oss återigen om att klimatförändringarna och en icke-hållbar utveckling förstärker och kommer att förstärka ytterligare de redan omfattande förödande konsekvenserna.
Europeiska unionen kan visserligen glädjas åt det stöd som unionen ger till Honduras och Nicaragua, men man måste konstatera att Kuba är helt utesluten från denna solidaritet. Kuba, som har upplevt den största katastrofen på 50 år, kan inte ta emot stöd från oss, eftersom det är det enda land i Latin- och Centralamerika som inte har ett samarbetsavtal med unionen. Denna situation motsvarar inte längre det aktuella läget och det är vår sak att hävda att vi snabbt måste sluta ett samarbetsavtal med Kuba inriktat på en miljömässigt hållbar utveckling och att Europeiska unionens ståndpunkt bör revideras.
Vi förespråkar lika behandling av alla länder, en regel som Kuba inte alls omfattas av. Det amerikanska embargot mot denna ö innebär dessutom att den inte kan köpa in de livsförnödenheter och läkemedel som det kubanska folket lider obarmhärtig brist på. Apoteken är tomma och sjukhusen saknar allt. Vi kan inte godta en situation som berövar ett helt folk på stöd som går till befolkningar i grannländerna drabbade av samma katastrofer. För att ändra på detta förhållande måste vi också stödja begäran om att embargot mot Kuba skall hävas.

Martínez Martínez
Herr talman! Vår första reaktion är att vi vill visa vårt sanningsenliga medlidande med de drabbades familjer och folk. Vi bör också omedelbart åter upprepa vår solidariska förpliktelse gentemot de drabbade länderna och försäkra oss om att denna solidaritet skall omvandlas i omedelbara, generösa och effektiva insatser.
Den inledande huvudrollen har åvilat Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd (ECHO) och det verkar som om kommissionen genom nämnda kontor agerat med nödvändig snabbhet. Europeiska unionens insats bör dock inte stanna vid det utan vårt deltagande borde vara stort i återuppbyggnaden av allt det som förstörts eller skadats av orkanen Michelle.
En stor del av vårt engagemang kan inrymmas i återuppbyggnadsplanen för Centralamerika, samt inom ramen för de avtal unionen har med Honduras och med Nicaragua. Och det är här vi stöter på den beklagansvärda avsaknaden av ett liknande avtal med Kuba. Det är något vi påtalat många gånger. Det är inte vettigt att Kuba, som bl.a. i Europeiska unionens medlemsstater har sina huvudsakliga samtalsparter när det gäller ekonomi, handel, turism etc. skall vara det enda land i Latinamerika som unionen inte har undertecknat ett samarbetsavtal med. Därför är Europeiska unionen begränsad att agera nästan uteslutande inom området för bistånd och katastrofhjälp.
Härifrån ber vi kommissionen om stor flexibilitet vid tolkningen av lämpligheten av projekt som, tillsammans med detta slags stöd, också bidrar till att komma över skadorna och till återuppbyggnaden av de sektorer som drabbats mest på ön på grund av orkanen.
Det är bråttom att ändra Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Kuba som i dag är obsolet och till och med ger motsatt verkan, i förhållande till de mål man ville uppfylla då den kom till 1996, dvs. framgång och välstånd för det kubanska folket. Jag skulle också ha föredragit att det stycke som lagts till av Europeiska folkpartiets grupp skulle vara att man kräver detsamma av Kuba som av andra länder unionen samarbetar med. Hur som helst tror jag inte att det är så mörkt på Kuba som genom de glasögon vissa sätter på sig bara för att se på Kuba.
Herr talman, vi hoppas att dialog, utan förutbestämda villkor och utan att utesluta något från dagordningen, som verkar ha återupptagits med mötet denna måndag i New York mellan rådets ordförande och den kubanska utrikesministern snabbt ger frukt och leder till undertecknandet av ett samarbetsavtal som främjar Kuba och som gör det möjligt för Europeiska unionen att agera normalt, mer effektivt och med större påverkan i sina förbindelser med landet.
Översvämningarna i Algeriet

Bowis
Herr talman! Algeriet har varit ett plågat land i många år. Dess rykte och bild utomlands har förstörts av det våld, de massakrer och de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som har skett där, men det är ingenting jämfört med den smärta och det lidande som landets befolkning utstår. En miljon människor dog i kampen för oberoende och ytterligare 100 000 har dött under den nuvarande maktkampen mellan islamiska militanter och militären och bland det berbiska minoritetssamhället, som söker politiskt och kulturellt erkännande.
I detta land, som till fyra femtedelar - ironiskt nog - består av Saharaöknen, har vi nu översvämningskatastrofen i Alger, där dödssiffran till följd av plötsliga översvämningar stiger mot 1 000, alltmedan den ohyggliga uppgiften med att sålla igenom leran och spillrorna pågår. Det är inte den första katastrofen av sitt slag. 1994 blev 30 000 människor hemlösa i Tindouf-området, men skillnaden är att sju människor miste livet vid det tillfället, medan 693 människor denna gång redan har dött och över 300 människor saknas, och ungefär 20 000 människor tros vara hemlösa.
Det är nu absolut nödvändigt att Europeiska unionen spelar sin roll när det gäller att ge humanitärt bistånd. Det finns ett tydligt behov av logi, mat, och läkemedel och jag välkomnar innerligt de 750 000 euro som har tilldelats detta syfte i enlighet med ECHO-fonden, och förvisso de 225 miljoner euro som har utlovats från Europeiska investeringsbanken för ledningar för dricksvattensförsörjningen.
Det finns också ett behov av lämpliga anläggningsmaskiner för att hantera situationer som denna och det verkar även vara brist på hackor och spadar. Det verkar förvisso inte finnas några spårhundar. Med tanke på Algeriets läge inom ett jordbävningsområde vore det verkligen klokt att ha sådana saker tillgängliga inför framtiden. Jag skulle vilja att kommissionen berättade vilka förslag den har för att hantera detta. Det finns också ett behov av att titta på principen med att försluta de avlopp som leder bort översvämningsvattnet med tanke på terroristverksamhet, något som i detta fall klart har förvärrat situationen.

Swoboda
Herr talman! Bestörta står vi inför det stora antalet offer för denna översvämningskatastrof, och jag anser att det är Europeiska unionens, de enskilda medlemsstaternas och kommissionens plikt att göra allt vad man kan för att hjälpa de drabbade människorna att komma ur denna svåra situation. Även om Algeriet ligger längre söderut än de breddgrader vi befinner oss på vet vi att det kan vara kallt och mycket regnigt på vintern. Därför är hjälp absolut nödvändig och allt som kan göras för att mildra lidandet måste göras, och det villkorslöst. Detta betyder inte att vi inte trots detta knyter ett hopp till denna fruktansvärda katastrof och till vår hjälp, nämligen hoppet om att Algeriet kommer att hitta en väg för att förstärka den dialog som landet behöver, nämligen dialogen mellan dem som vill ha fred och frihet i det här landet. De offer som gjorts i Algeriet, inte bara under kriget mot kolonialherrarna, utan även de senaste åren och månaderna, är hårresande. Dåden är hårresande och det är hög tid att regeringen och presidenten i det här landet finner en väg ur krisen.
Många förhoppningar var kopplade till valet av Bouteflika som president, men det har också varit många besvikelser de senaste månaderna, besvikelse över att det talas mer och handlas mindre, besvikelse över att det talas från talarstolen: till folket och inte med befolkningen. De tragiska händelserna i Kabylei - en kommission i Algeriet har undersökt dem och framför allt funnit deras orsaker - borde vara anledning att förändra förhållandena när det gäller dialogen, när det gäller de politiska förhållandena i Algeriet. I samband med oroligheterna i Kabylei, vilka ju har spritt sig till hela landet eller till stora delar av landet, var det inte så att det var några våldsamma demonstranter eller några människor som är styrda utifrån som inledde det hela, utan den algeriska kommissionen har konstaterat att det framför allt var ett felaktigt agerande från säkerhetsstyrkorna som ledde till detta. Därför borde man också använda de tragiska händelserna de senaste dagarna så att det i Algeriet bedrivs en annan politik som resulterar i att befolkningen erbjuds fler möjligheter och fler chanser, även ekonomiska och sociala möjligheter.
(Applåder)

González Álvarez
Herr talman! Som Swoboda sade har Algeriet fått ett tillräckligt straff med de fortsatta dödsfallen, särskilt oskyldiga människor, och också med den fattigdom som härjar en del av befolkningen. Därför förvärrar denna katastrof situationen med över 600 döda, som det sades, och med över 20 000 personer som blivit helt utan bostad
Även i detta fall välkomnar vi i resolutionen att kommissionen reagerat omedelbart, men förmodligen skulle det behövas speciellt bistånd.
Det är sant att Europaparlamentet lagstiftar gemensamt med rådet om budgeten och därför blir resultatet det vi tillsammans uppnår. Jag vet det men det gör mig sorgsen att vi inte har en post som är tillräckligt stor för alla dessa katastrofer, särskilt dessa eftermiddagar då vi tyvärr måste tala om så många av dem. Alltid hamnar vi i behovet att tigga, att samla in någon summa för att klara av dem alla.
I det konkreta fallet i resolutionen ber man också att kommissionen skall sända experter och tekniker som hjälper till att bedöma skadorna och för att finna sätt att återuppbygga det som förstörts.
Jag vet att man begär mycket av kommissionen men det är också sant att Europaparlamentet är mycket känsligt, såväl för situationen i länderna i Centralamerika, som vi sade tidigare, som den i länderna kring Medelhavet.
Man skulle behöva begära, och begära av oss, som vi sade häromdagen i utskottet för bistånd och utveckling då vi talade om återuppbyggnaden av Afghanistan (... efter att först ha förstört det ...), att nämnda återuppbyggnad inte skall innebära att medel tas av medlen för länderna kring Medelhavet, i Latinamerika och Afrika, som har så stort behov av dem.

Rod
Herr talman! Först och främst skulle jag vilja uttrycka min och min grupps odelade solidaritet med det algeriska folket, som återigen drabbats av en stor olycka. Vi, det algeriska folkets vänner, särskilt i dess kamp för oberoende, är chockerade av de tragiska konsekvenserna av översvämningarna i Algeriet.
De materiella och framför allt mänskliga skadorna äventyrar landets utveckling och skandaliserar de strukturella såväl som politiska brister, som landet bara lider alltför mycket av.
Denna katastrof belyser än en gång den algeriska regeringens oförmåga. Att man har byggt bostadsområden och väginfrastrukturer i områden som lätt översvämmas och avsiktligt stängt avloppstrummor av påstådda säkerhetsskäl vittnar om ledarnas verkliga oansvarighet. Till detta kommer problem med korruption och att resurserna inte används med förnuft.
Regeringen har misslyckats med sitt viktigaste uppdrag: att tillfredsställa det allmänna intresset. Folkets behov och säkerhet har inte i något fall garanterats. Följaktligen måste vi uppmana de algeriska myndigheterna att snabbt rätta till sina tidigare misstag. Denna situation får under inga omständigheter upprepas i Algeriet, eller någon annanstans. Vi får inte längre godta att medborgarnas liv äventyras av oansvariga, egennyttiga eller brottsliga beteenden.

Posselt
Herr talman! Vissa kanske frågar sig varför vi ägnar oss åt en översvämningskatastrof - även om denna har stora proportioner - i Algeriet. Faktiskt äger det för närvarande rum en häftig diskussion om vad man berörs av. Vid ett stort arrangemang i Nürnberg för inte så länge sedan beklagade sig en ledande tysk Mellanösternforskare över att man i delar av den islamiska världen berördes så lite av de fasansfulla händelserna i New York. Jag svarade honom då att vi har visat väldigt lite berördhet i fråga om Tjetjenien, där över 100 000 människor har mördats, eller i fråga om Irak, där över 100 000 människor, främst barn, har svultit ihjäl. Faktiskt finns det en slags kultur med delvis berördhet som skiljer sig åt beroende på kultur och på världsreligion.
Därför måste vi se till att vi också visar medlidande med våra muslimska och arabiska partner när de drabbas av sådana här katastrofer, så att inte terroristerna - det var ju målet med den 11 september - spelar ut en civilisation mot en annan, vilket faktiskt kan föranleda en clash of civilisations. De döda i Algeriet är också våra döda. De hemlösa i Algeriet är också våra hemlösa. När vi inom ekonomin talar om en global village, då måste vi också tala om en global village av medlidande och solidaritet.
Därför är det Europeiska unionens plikt att ge humanitärt bistånd framför vår dörr, till våra partner i Medelhavsområdet, i den arabiska världen, med vilka vi måste arbeta tätare än någonsin tidigare. Vi måste dock även sörja för att algerierna slår in på en väg på vilken de mer än tidigare blir i stånd att hjälpa sig själva. Hjälp till självhjälp måste vara vårt främsta mål, men naturligtvis måste det också vara vårt mål att nu omedelbart hjälpa offren för denna katastrof, men inte bara med pengar, inte med en fet check, utan också genom att vi gör det tydligt för dem att deras öde är vårt öde, att det ligger oss européer omedelbart om hjärtat, att det angår oss som om det vore vårt eget öde.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka parlamentets ledamöter för deras vänliga kommentarer när det gäller ECHO, och jag skall framföra dessa gratulationer till Nielson, som är den ansvarige kommissionären.
För det första, när det gäller orkanen Michelle, har kommissionen noggrant övervakat dess inverkan i Centralamerika och Västindien sedan början av krisen, i samarbete med våra experter och partner inom detta område. Michelle startade den 29 oktober som en tropisk storm vid Nicaraguas och Honduras norra kust, där den orsakade allvarliga översvämningar. Kommunikationssystemen visade prov på sin effektivitet, eftersom de var de enda fungerande system som möjliggjorde en snabb utvärdering inom svårtillgängliga områden som Moskita. Den 1 november inledde ECHO diskussioner med de icke-statliga organisationer som var närvarande på fältet för att upprätta nödsystem, särskilt inom Moskita-området i Honduras och Nicaragua - de värst drabbade områdena.
Den 4 november utvecklades Michelle till en orkan som korsade Kuba och drabbade Jamaica. Lyckligtvis hade de lokala myndigheterna vidtagit lämpliga evakueringsåtgärder. ECHO:s enheter beslutade om att man skulle ge finansiering när en första utvärdering av orkanens skador väl hade utförts i Kuba.
Detta beslut att avsätta 1 050 000 euro borde godkännas i slutet av denna vecka och kommer att omfatta Moskita-området i Honduras och Nicaragua, Kuba och Jamaica. Beslutet kommer huvudsakligen att omfatta evakuering av människor i fara, livsmedelsbistånd för Honduras, tillhandahållandet av tillfällig logi i Jamaica och utdelning av vatten-, hygien- och hälsopaket i alla länder.
Ledamöterna av detta parlament har tagit upp två huvudsakliga frågor. En handlar om Nicaragua. Jag skulle vilja försäkra er om att de utdelade medlen regelbundet övervakas och att inga oegentligheter än så länge har upptäckts. Detta var den bedömning som gjordes av den delegation från parlamentet som besökte Nicaragua.
Den andra frågan gällde Kuba. Somliga ville ha en översyn av EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba, vilken tillkännagavs den 25 juni 2001. Men det sades fortfarande att Kuba inte hade fått något humanitärt bistånd förrän nu. Kuba har faktiskt fått ungefär 125 miljoner euro i bistånd sedan 1993, huvudsakligen inom det humanitära området, liksom livsmedelssäkerhetsprogrammet och visst stöd ur budgetposterna. Men för närvarande är den linje som kommissionen följer den som föreslogs i EU:s senaste gemensamma ståndpunkt, som jag redan har hänvisat till.
Vad beträffar Algeriet är situationen i landet mycket komplicerad. Det finns många olika typer av problem, men jag skall bara nämna problemet med översvämningen förra helgen.
Europeiska kommissionen har följt läget med stor uppmärksamhet och oro. Ordförande Prodi sände ett meddelande till president Bouteflika för att uttrycka Europeiska unionens solidaritet med offren för översvämningen i Algeriet. Kommissionen har därför, genom sitt kontor för humanitärt bistånd, handlat snabbt för att bemöta översvämningarna.
Ett beslut att avsätta 758 800 euro i humanitärt bistånd har fattats i enlighet med de grundläggande nödåtgärderna för att hjälpa till att möta offrens trängande behov. Medlen används redan för en rad stödåtgärder inklusive tillfällig logi, sängar, kläder och filtar, vatten, hygien och medicinsk hjälp. Humanitär verksamhet som finansieras i enlighet med detta beslut kommer att införas av Internationella rödakorsfederationen och Röda halvmåneföreningarna och av två icke-statliga organisationer - Läkare i världen och Läkare utan gränser.
Med dessa beslut om orkanen Michelle och översvämningarna i Algeriet betonar kommissionen sin beslutsamhet att ta itu med behoven hos offren för humanitära katastrofer, när de än inträffar.

Talmannen
Oändligt stort tack, fru kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Handel med lätta vapen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0723/2001 från Swoboda för PSE-gruppen om handeldvapen
B5-0729/2001 från Morgantini och Brie för GUE/NGL-gruppen om kontroll av internationella överföringar av vapen och vapenförmedling
B5-0730/2001 från Maes, McKenna och Schroedter för Verts/ALE-gruppen om kontroll av internationella överföringar av vapen och vapenförmedling

Isler Béguin
Fru kommissionär, herr talman! I likhet med vissa konflikthärdar med begränsad geografisk och medial spännvidd, har även vissa s.k. lätta vapenkategorier också " begränsad finansiell och rättslig spännvidd" , nämligen att lagstiftningen inte täcker dem i tillräckligt hög grad och att de inte är dyra. Hur kan man då förvånas över att det är vapen i denna kategori som håller elden vid liv i bortglömda konflikthärdar? Blotta antalet offer borde göra oss upprörda, om inte fattigdomen fanns för att dölja dem.
Det har dock uppstått en internationell medvetenhet i och med Förenta nationernas åtgärdsprogram för att förebygga och reglera överföringar - man borde säga smuggling - av dessa lätta vapen som ligger bakom omfattande förluster av människoliv. Det aktuella världsläget, med den väpnade koalitionen i Afghanistan och den internationella bekämpningen av terrorismen, betonar ytterligare kravet på att sluta sig till och stödja Förenta nationernas frivilliga och banbrytande strategi.
Försvarets Europa, de nationella generalstaberna, får inte vara Europeiska unionens enda militära dimension. Det bör i grund och botten stödjas på ett Europa med förebyggande och kontroll av vapenhandel, med hjälp av en tvingande lagstiftningsarsenal som omfattar alla nivåer inom denna industri. Vapenförmedling, export och innehavslicenser, liksom förfaranden för utlämning och polissamarbete, bör stå i frontlinjen för vår lagstiftning och vara föremål för en harmonisering i Europeiska unionen.
I stället för att försöka ingripa i uppblossande konflikter, vore det inte bättre att lösa dem från början? Unionens nuvarande lagstiftningskonstruktion tillåter detta, eftersom dess militära dimension fortfarande är under utarbetande. Bara Europa tar tag i detta tillfälle.

Van Orden
Herr talman! Vi är verkligen ganska oroade över spridningen av handeldvapen och lätta vapen, särskilt den olagliga handeln med och det okontrollerade omloppet av dessa vapen. Jag är inte säker på varför parlamentet har beslutat att lägga fram en brådskande resolution just nu, såvida det inte vill bidra med något användbart när det gäller den aktuella internationella krisen, det fortsatta hot som utgörs av vapen som innehas av terrorister eller konsekvenserna av den stora ansamling vapen som finns hos talibanerna i Afghanistan. Det hänvisas i korthet till dessa frågor i resolutionsförslaget, som innehåller många användbara element.
Jag har i många år arbetat för att övervinna problemet med antipersonella landminor, men jag har alltid försökt att rikta uppmärksamheten mot de verkliga missdådare som använder sådana vapen på ett omdömeslöst och oansvarigt sätt. Dessa har vanligtvis varit beväpnade rebellgrupper i utvecklingsländer som inte brytt sig om människors liv och de har fått vapnen från icke-västländer.
Det är därför viktigt att vi, när vi beaktar frågan om handeldvapen, är noga med att inte bli alltför upptagna med våra egna myndigheter eller vår egen industri: de är de enkla måltavlorna. I stället bör vi inrikta oss på terroristgrupper och andra kriminella element som har tillgång till vapenlager eller som fortsätter att få vapen från olika källor. Det är till exempel skandalöst att man under så lång tid har tolererat att terroristorganisationer som IRA har stora vapenlager i en EU-medlemsstat, för att kunna hota eller utföra attentat i en annan medlemsstat.
När det gäller Afghanistan får man hoppas att en legitim regering med en demokratisk strävan kommer att inrättas mycket snart, som är ivrig att göra sig positivt delaktig i den verkliga världen och påbörja utvecklingen av en hållbar ekonomi och ett bättre liv för hela dess befolkning. Det måste också göras ansträngningar för att avlägsna talibanernas vapen, och införliva före detta soldater i något slags vanligt samhälle igen. Nu talar jag inte om terrorister.
Mycket har uppnåtts. Vårt fokus inför framtiden när det gäller handeldvapen bör vara att identifiera och förstöra vapenlager som finns hos rebeller, terrorister och brottslingar och skära av deras försörjningskällor. Det är detta område som vi bör koncentrera våra ansträngningar på under de kommande månaderna och åren.

Newton Dunn
Herr talman! För nästan tio år sedan, i början av 1990-talet, reste jag genom Khyberpasset, en resa som jag starkt kan rekommendera till alla kolleger - fast kanske inte just nu. På toppen finns det en liten by där man kan köpa mat, vatten och " souvenirer" . " Souvenirerna" utgörs av droger, hemmagjorda Kalasjnikov-kulsprutor och hemmagjorda luftvärnsraketgevär. Med de pengar jag hade på mig räknade jag ut att jag kunde köpa tio Kalasjnikov-kulsprutor eller tre raketgevär. Det enda problemet var hur jag skulle få dem hem genom tullen, så jag köpte dem inte!
Om man går fram till den 10 oktober i år gjorde den amerikanske vice ministern för vapenkontroll ett tal vid FN i New York. Han använde meningar som lät underbara, som till exempel " vi måste fördubbla våra ansträngningar till icke-spridning och vapenkontroll" , " hela jorden står inför en säkerhetsutmaning!" Men han hade inga alls förslag för att kontrollera handeldvapen. Varför? För att den extremt mäktiga och rika organisationen med namnet National Rifle Association - NRA - hjälpte till att välja den nuvarande administrationen, som därför inte kommer att sätta sig upp emot NRA.
Med händelserna den 11 september och det höga antalet mord inom USA, undrar jag vad som faktiskt krävs för att Amerika skall samarbeta med resten av världen när det gäller detta problem. Min grupp stöder förslaget eftersom det utgör ett litet steg i rätt riktning.

Ribeiro e Castro
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Detta är ett av de värsta problem vi har i världen i dag.
Den första aspekt jag vill ta upp är att begreppet " lätta vapen" är felaktigt för till de lätta vapnen räknas: tunga maskingevär, kanoner, robotlavetter, bärbara granatkastare och mörsare med kaliber under 100 millimeter. Vi pratar om en fruktansvärd beväpning.
För att citera FN:s generalsekreterare, Kofi Annan, på konferensen i juli måste vi inse vilka ödeläggande effekter som den nuvarande handeln med dessa vapen ger. Man räknar med att det finns 500 miljoner vapen i världen och att dessa vapen i genomsnitt dödar mer än tusen människor om dagen.
Detta är alltså en fråga som länderna måste ta på stort allvar. Jag anser att detta är ett av de områden där man lättast ser skiljelinjerna mellan allvaret och hyckleriet. Jag har i många år förespråkat att frågor om vapenindustri och vapenhandel borde vara en exklusiv fråga för staten. Marknadsekonomin som tillämpas på detta område får fruktansvärda konsekvenser och när vi beklagar oss över handeln och brokering borde vi vidta hårdare åtgärder för en statlig kontroll av produktion och handel med dessa vapen.
Men tyvärr går inte heller regeringarna fria från skuld. Just nu driver katolska missionärsorganisationer en kampanj i Portugal, som stöds av den portugisiska sektionen av Amnesty International, och som riktar uppmärksamheten på detta gissel. Och varför missionärerna? Därför att missionärerna är, främst i Afrika, de som oftast råkar ut för de fruktansvärda konsekvenserna av denna situation.
Tyvärr är inte heller mitt land - det är inte bara Frankrike och Förenade kungariket, länder som ofta nämns, fritt från misstag i denna fråga. Enligt offentliga uppgifter sålde Portugal samma år som Europeiska unionens uppförandekod skrevs under, 1998, vapen för nära 9 miljoner euro till länder som man borde ha förhindrats att sälja till. Som exempelvis Angola, Algeriet, Colombia, Israel, Jordanien, Kuwait, Sri Lanka och Turkiet. Landet sålde vapen för nära 5 miljoner euro till ytterligare elva länder som åtminstone borde stå under bevakning.
Detta är alltså en fråga där vi har tagit några steg framåt, vi stöder resolutionen, men vi måste ta mer kraftfulla steg och Europeiska unionen måste kunna visa exempel på detta område. Vi kan inte gråta krokodiltårar över konflikter där den lagliga eller olagliga vapenhandeln hela tiden underblåser dem.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Anhopningen av dessa handeldvapen på många platser på jorden skapar instabila och kritiska förhållanden och Europeiska unionen har förbundit sig att inom ramarna för sina möjligheter bekämpa detta fenomen. Inom ramen för Europeiska unionens gemensamma åtgärd om handeldvapen och lätta vapen föreslår man att en rad förtroendeskapande åtgärder vidtas bland vilka också ingår åtgärder för att förbättra öppenheten. Europeiska unionen utlovar ekonomisk och teknisk hjälp till länder, internationella organisationer och icke-statliga organisationer som efterfrågar stöd i dessa syften.
Europeiska unionen välkomnar resultaten under Förenta nationernas konferens om den illegala handeln med lätta vapen och erkänner naturligtvis, vilket också har sagts av herrar parlamentsledamöter, att resultaten skulle ha kunnat vara mer konkreta och tydliga. Vi anser emellertid att ett viktigt steg har tagits bara genom att denna första konferens ägde rum. Vi välkomnar särskilt beslutet om att en ny konferens skall anordnas före 2006 så att de framsteg som kommer att ha gjorts kan undersökas och bedömas innan dess.

Talmannen
Oändligt stort tack, fru kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
Som vår ljustavla visar är nästa punkt betänkandet av Lynne. Det är inskrivet på föredragningslistan till kl. 17.30. Jag kommer därför att avbryta sammanträdet under en kort stund.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.20 och återupptogs kl. 17.30.)

Meddelande från talmannen
Talmannen
Jag skulle vilja ta upp någonting mycket speciellt: i dag kommer vi för första gången att ha tolv tolkkabiner, såvitt jag inte tar miste och lurar kammaren, för att med tanke på detta betänkande och den inbjudan föredraganden har gjort, har vi i dag en teckenspråkstolkning, som kommer att ske till höger om mig som ni kan se, vilket faktiskt är en liten hyllning till kommunikationen mellan parlamentet och Europas medborgare vilka de än är.

Europeiska handikappåret 2003
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0377/2001) av Lynne för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till rådets beslut om Europeiska handikappåret 2003 (KOM(2001) 271 - C5-0306/2001 - 2001/0116(CNS)).

Lynne
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar teckenspråkstolken. Jag önskar bara att vi kunde ha teckenspråkstolkning vid alla våra debatter för att se till att alla människor får tillgång till samtliga betänkanden. Tidpunkten för denna debatt är mycket tråkig, eftersom så få ledamöter är närvarande i kammaren, och med tanke på att vi sedan skall rösta om betänkandet, vilket är ännu viktigare. Det är mycket viktigt att vi visar vårt engagemang för funktionshindrade människor. Att planera in betänkandet precis vid slutet av dagordningen i Strasbourg visar inte på något engagemang.
Detta sagt, tackar jag kommissionen för deras samarbete när det gäller mitt betänkande och alla de övriga ledamöterna i Europaparlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågor. Jag har lyckats införliva ett antal av deras ändringsförslag. Jag tror att det är ett av huvudskälen till att vi inte har några nya ändringsförslag i dag.
Under Europeiska handikappåret 2003 får vi inte bara låtsas förstå de problem som funktionshindrade möter. Vi behöver konkreta resultat. Till att börja med måste vi verkligen röra oss bort från den medicinska modellen för funktionshinder mot en modell för funktionshinder som är baserad på sociala och mänskliga rättigheter. Vi måste se till att vi integrerar funktionshindrade människor; att all lagstiftning beaktar funktionshindrades särskilda behov, oavsett om de är rullstolsburna, har en synskada, en hörselskada, inlärningsproblem, eller problem med sin mentala hälsa. Alla EU-medborgare borde ha lika rättigheter. Jag hoppas att vi 2003 - om inte förr - ser till att alla parlamentets byggnader är tillgängliga för funktionshindrade människor - det är de inte för tillfället - och att alla EU-medlemsstater är medvetna om de problem som funktionshindrade möter.
Jag skall berätta en historia för er som handlar om vad som hände Jenny, en av mina väljare, som är samordnare för förteckningen om handikappanpassning " Access Charter" . Jag bjöd in henne till utfrågningarna om artikel 13 i icke-diskrimineringsprogrammet. Hon är rullstolsburen. Till att börja med kunde hon inte komma in i parlamentsbyggnaderna i Bryssel utan att gå genom svängdörrarna, eftersom man vägrade att öppna de dubbla dörrarna. Jag protesterade. De låste upp dem, tog av repet som band dem samman, och 20 minuter senare var de låsta och hopbundna igen.
Vi bokade ett handikappanpassat hotellrum för henne. Någon hade placerat en säng framför badrumsdörren så att hon inte kunde komma in. Hon var tvungen att byta hotell. Hon gick sedan ut för att försöka få sig något att äta på kvällen tillsammans med sina kolleger - kom ihåg att hon är rullstolsburen. Ingen taxi i Bryssel ville stanna och ta upp henne. Hon lyckades ta sig till en restaurang. Då kom chefen ut och sade " Ni får inte komma in här. Ert utseende kommer att avskräcka de andra gästerna." När hon tagit sig till flygplatsen fick hon genomgå en fullständig kroppsvisitering. Hon protesterade inför de säkerhetsansvariga. En av dem sade: " Ha en trevlig resa. Jag hoppas att ert plan kraschar." !
Detta visar på de problem som funktionshindrade möter och på det verkliga behovet av ett direktiv om funktionshinder. Jag hoppas att vi kommer att få se ett sådant tillkännages 2003. Vi måste ha finansiering för omfattande forskning när det gäller funktionshindrades situation. Vi måste ha en studie av den situation som funktionshindrade möter särskilt inom institutioner. Det är grundläggande att regionala och lokala regeringar är delaktiga i detta år, men det är ännu viktigare att organisationerna med funktionshindrade och som företräder funktionshindrade är delaktiga i detta år.
Jag har särskilt efterlyst en ökad finansiering från 12 miljoner euro till 15 miljoner euro under dessa två år. Särskilt för teckenspråkstolkning, för personligt stöd, för tillgängliga sammanträdeslokaler, för hotell etc., finns det ökade kostnader; dessutom gäller finansieringen för funktionsnedsättningsrelaterade icke-statliga organisationer enbart för 2002, inte för själva handikappåret.
Jag har dessutom, i enlighet med artikel 13 i handlingsprogrammet om icke-diskriminering, begärt stöd för att anslagen för särskilda evenemang på europeisk nivå skall höjas från " högst 80 procent" till " 90 procent" . Vi måste också ha en verklig utvärdering av handikappåret på ett klart och tydligt språk, och i tillgängliga format. Jag tillgängliggjorde mitt betänkande i alla möjliga format på egen bekostnad. Men jag skulle vilja att kommissionen i framtiden, vid vilket skede som helst av ett betänkande, ser till att det finns i ett tillgängligt format på begäran.
Handikappåret måste slutligen utgöra ett steg i rätt riktning för att bekämpa diskriminering. Men ännu viktigare är att det måste framhäva funktionshindrades bidrag till samhället.
(Applåder)

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag skulle bara vilja säga att jag har hoppat in i min kollega Andrews ställe, och att jag är mycket hedrad över att få göra detta på grund av de viktiga frågorna i detta utmärkta betänkande från Lynne.
Syftet med detta handikappår är att tillhandahålla en samordnad ansträngning för att få till stånd en attitydförändring och för att främja avskaffandet av de sociala och miljömässiga barriärer som hindrar jämlikheten, och att bidra till den rättsliga och politiska utvecklingen. Detta innebär att man understryker värdet av mångfalden och att mångfalden framhävs. Det innebär också att vi måste medvetandegöras i frågor som gäller många olika typer av diskriminering.
Jag vill betona att vi helt och hållet stöder utnämnandet av 2003 till det Europeiska handikappåret. Jag vet att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor också stöder målsättningen för året, eftersom ledamöterna enhälligt ställde sig bakom min kollegas yttrande.
Det finns ungefär 38 miljoner människor med funktionshinder inom Europeiska unionen. De möter en hel rad hinder, däribland olika typer av diskriminering. Människor med fysiska och psykiska funktionshinder tillhör vårt samhälle i lika hög grad som människor utan funktionshinder. Men mycket ofta hindras de från att delta i vårt samhälle. Vad som gör det ännu värre, som Andrews säger i sitt yttrande, är att de inte hindras av sina funktionshinder, utan av sin miljö och av attityderna mot dem. De utsätts för många olika typer av diskriminering. Detta måste ändras.
Några av problemen inkluderar allmänna transportmedel och tillgång till byggnader, trappor och dörrar som inte är breda nog för rullstolar. Undersökningar visar att den intellektuella kapaciteten hos fysiskt funktionshindrade mycket ofta undervärderas. De kan diskrimineras när de söker jobb. Utestängningen av människor med funktionshinder från samhällslivet inte bara fråntar dem deras grundläggande rättigheter, utan samhället går också miste om en mångfald och social integrering. Funktionshindrade människor kan bidra på ett mycket positivt sätt till samhällslivet. Deras erfarenheter kan främja ökad tolerans, förståelse och medvetenhet om andra människors behov, utöver deras egna kapaciteter och förmågor. Vårt eget mål måste vara att sätta stopp för diskrimineringen och att skydda deras rättigheter. Det är viktigt att diskriminering av funktionshindrade hanteras som en integrationsfråga.
De fyra ändringsförslag som lagts fram av min kollega Andrews fick föredraganden Lynnes fulla stöd, och stödet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor. De är nu ändringsförslag 20, 45, 47 och 48. Jag har inget mer att tillägga, förutom att gratulera Lynne till hennes utmärkta betänkande och till hennes mycket gripande tal till oss när hon lade fram betänkandet.

Santini
Herr talman, ärade kolleger, herr teckentolk! Jag vill redovisa ett par tankar i anslutning till världsåret för personer som lider av handikapp, även som företrädare för min kollega Mario Mantovani, som är speciellt intresserad av denna fråga och som inte kunde vara med oss här i dag.
Detta är verkligen ett mycket omfattande problem. Låt oss titta på ett par siffror: i Europeiska unionen lider i dag cirka 38 miljoner personer av funktionshinder. Det betyder att en europé av tio möter hinder, inte bara på arbetsplatsen, utan även när det gäller tillträdet till offentliga transporter, byggnader, privata företag, utbildning, dvs. överallt i det moderna vardagslivet. Men det finns också andra hinder, kanske mindre synliga, men lika oöverstigliga, som begränsar de funktionshindrade europeiska medborgarnas frihet: det gäller till exempel hindren för förflyttningar inom unionen, i valet att bosätta sig i en annan medlemsstat.
Alla dessa problem förhindrar alltför ofta personer med funktionshinder att spela den aktiva roll i samhället, i arbetslivet, i skolan, i vardagslivet som de skulle vilja. Det krävs en diversifierad strategi för att garantera dessa personer lika rättigheter i full respekt för stadgan om de europeiska medborgarnas grundläggande rättigheter.
Det finns en gemensam rättighet som framträder bland alla andra: rätten till ett fullvärdigt medborgarskap. Därför kommer vår grupp, PPE, att med övertygelse rösta för förslaget om rådets beslut om ett år för handikappade 2003 eller - som man sade en gång i tiden - för personer med alternativ kompetens. Därför vill jag tacka föredraganden Lynne för det goda arbete hon utfört och för att ha tagit upp 17 av de ändringsförslag som lades fram i utskottet. Av dem lade vi fram tre, som vi anser vara särskilt viktiga, eftersom de gäller tre olika koncept: för det första ett erkännande av den roll som familjen spelar i livet för en person med funktionshinder; för det andra främjandet av en kultur av solidaritet och socialt ansvar, vilket innebär förståelse för att värdet hos personen med funktionshinder inte bara uttrycks i det vederbörande gör eller skulle kunna göra utan i det den personen representerar i sin egenskap av mänsklig varelse i alla avseenden; slutligen, för det tredje, en fördjupning av begreppet livskvalitet för personer med funktionshinder, där livskvalitet inte bara betraktas som yrkesverksamhet eller utbildning utan också som vardaglig verksamhet i alla dess övriga former, tillsammans med familjen, mitt inne i samhället, men så att det verkligen blir en bra livskvalitet, densamma även för dem.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, fru föredragande, mina damer och herrar! Jag tycker att det är en lycklig slump att vi denna vecka, bara några meter från plenisalen, kan se en utställning som Bernd Posselt anordnat, med den storslagna titeln " Förståelsens band" . Den visar händer, hjälpande händer, sammanbindande händer, händer som ger kraft, och denna utställning är tillägnad funktionshindrade människor, och även det arbete funktionshindrade människor utför. Jag skulle därför nu vilja tacka alla de människor som skänker tid, tålamod, kraft, kärlek och uppoffring åt de människor som behöver deras hjälp. Det är de funktionshindrades familjer, men dessutom många andra. Inte heller dem skall vi lämna i sticket under handikappåret.
En andra tanke: Jag är glad över handikappåret 2003, just vid den här tidpunkten, eftersom det för mig också visar att stabilitets- och tillväxtpakten och en offensiv handikappolitik inte står i motsats till varandra, utan att det är så att de inte är ömsesidigt uteslutande om vi tar den europeiska välfärdsmodellen, respekten för varje människas värde och de mänskliga rättigheter, som vi bekänner oss till, på allvar.
Det återstår dock fortfarande mycket att göra för oss. Det behövs en mer upplevd lika behandling. Till detta hör det faktiska genomförandet av alla bestämmelser i lagstiftningen. Vi måste ta oss från princip till praktik. För det andra behöver vi en omfattande integration. Integrationen får inte göra halt vid skoldörren, utan måste också påverka yrkeslivet och samhällslivet. För det tredje behöver vi rätt till stöd för ett liv där man själv får bestämma. Funktionshindrade måste själva kunna bestämma hur de vill leva. För det fjärde måste vi förändra de bilder som vi har, nämligen bilden av funktionshindrade människor som sitter och håller på med terapiarbete. Här kan pc:n, Internet, integrationen genom nya medier vara till stor hjälp. I det avseendet gläder vi oss åt handikappåret eftersom vi hoppas att det återigen skärper blicken på oss och att det finns ytterligare saker vi kan göra för att undanröja de orättvisor och hinder som finns i vårt samhälle.
(Applåder)

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Först skulle jag vilja lovorda Lynne inte bara för det aktuella betänkandet utan också för hennes ständiga hängivenhet och kamp när det gäller politiken med tanke på personer med funktionshinder. Jag skulle särskilt vilja tacka parlamentet för det stöd och den värme med vilken man antog förslaget för 2003. 2003 bör bli ett år då ett klart budskap skall ges om att politiken när det gäller personer med funktionshinder inte bara är en solidaritetspolitik. Det är inte bara en humanitär och filantropisk politik. Det är en politik som grundas på grundläggande mänskliga och medborgerliga rättigheter. För det andra är det viktigt för år 2003 att inte bara regeringarna sätter in sina krafter. Såväl samhället som näringslivet och den akademiska världen bör medverka.
Själva regeringarna bör utveckla handlingsplaner som rör flera politikområden. Det kan röra sig om transporter, stadsplanering, den särskilda politiken för arbetsmarknaden och utbildning. Samhället bör mer intensivt, särskilt genom det civila samhället och de icke-statliga organisationerna, utveckla såväl samarbete som nyskapande initiativ vilka skall kunna fungera som en utgångspunkt för nya förslag för Europeiska unionen. Näringslivet kan spela en viktig roll. Stöd till forskning och teknik för nya produkter kan ge utmärkta nya produkter till personer med funktionshinder samtidigt som de nya tekniska produkterna kan anpassas till de särskilda behov som olika former av handikapp medför.
Eftersom Lynne hänvisade till kommissionens trycksaker skulle jag vilja informera er om att jag just i går lade ut min nya webbsida på nätet vilken kan läsas genom blindskrift. 2003 bör antas som ett år då vi skall främja europeiska prioriteringar i enlighet med hur dessa har fastställts i kommissionens meddelande " För ett Europa fritt från hinder för personer med funktionsnedsättning " samtidigt som de olika medlemsstaterna skall kunna främja sina nationella mål vilka skiljer sig åt då nivån varierar mellan länderna när det gäller utvecklingen av politiken för personer med funktionshinder.
Jag måste säga att jag godtar de flesta av era ändringsförslag, antingen andemeningen i dem eller bokstavligen. Jag skulle särskilt vilja framhålla följande punkter: För det första instämmer jag helt i att man mer behöver betona att människor får kunskap om olika slags särskilda behov och det faktum att det finns personer med mycket svåra handikapp vilka är drabbade av många fördomar och, naturligtvis, finns det även personer som befinner sig på institutioner. Den andra viktiga frågan gäller den särskilda politiken för utbildning och sysselsättning. En förutsättning för tillträde till arbetsmarknaden är utbildning och den bör vi lägga vikt vid. Den tredje viktiga frågan gäller behovet av samarbete mellan alla inblandade aktörer. Vi kan inte bara föreslå och genomföra en politik för personer med funktionshinder. Vi måste också arbeta med deras organisationer så att vi lägger fram en politik vilken de själva är delaktiga i.
Vi tror att år 2003 kommer ett nytt slags samarbete att inledas och ett nytt slags nyskapande politik på europeisk nivå för personer med funktionshinder komma till stånd. Budgeten som är på 12 miljoner euro är liten, men vi måste understryka att den inte avser genomförandet av en politik utan en förstärkning av verksamheter vid vissa evenemang av lokal eller nationell betydelse vilka skall fungera mer som inslag för att aktivera samhällen och organisationer. Jag måste alltså säga att vi anser det vara logiskt att ge ett ekonomiskt stöd på 50 procent för verksamheter på nationell nivå eftersom detta kommer att möjliggöra fler arrangemang, men samtidigt också ge regeringarna möjlighet att fungera kompletterande inom olika politikområden.
Jag skulle ännu en gång särskilt vilja lovorda Lynnes personliga hållning och säga till er att rådets slutgiltiga beslut kommer att antas den 3 december 2001, vilket sammanfaller med den dag som är tillägnad personer med funktionshinder.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Anna Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.55 och återupptogs kl. 18.30.)

Posselt
Herr talman! Jag har bara en fråga: Tidigt på tisdag beslutade vi om brådskande förfarande för makroekonomiskt stöd till en rad stater på Balkan, och jag beklagar att detta uppenbarligen kommer att behandlas först vid sammanträdet i Bryssel, för i eftermiddag - vi har avbrutit sammanträdet två gånger - hade vi haft tillräckligt med tid för att behandla denna fråga. Tidigare behandlade vi ju alltid på fredagen det som vi satte upp på föredragningslistan tidigt på tisdagen. Jag hoppas att detta snart återigen kommer att bli möjligt, när vi återigen sammanträder på fredagar, men jag skulle vilja ta det här tillfället i akt att fråga när vid sammanträdet i Bryssel som dessa frågor kommer att behandlas, för det meddelade ni inte.

Talmannen
Herr Posselt! Den information jag har fått är att de kommer att antas torsdagen den 28 och kommer upp på föredragningslistan för torsdagen den 28. När det gäller era övriga iakttagelser, herr Posselt, så har ni all rätt att göra dessa, men jag hoppas att talmanskonferensen kommer att titta på era iakttagelser djupare, för att se om de har någon grund vill säga.

Omröstning
Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för betänkandet om Europeiska handikappåret, men herr kommissionär, kära kolleger, det finns även länder som i sina lagar har regler som diskriminerar de handikappade. Jag är ledsen över att behöva säga det, men även Italien har en lag som diskriminerar de handikappade efter ålder, dvs. den bryter dubbelt mot artikel 13 i Amsterdamfördraget: lagen säger faktiskt att de handikappade som är över 65 år inte har rätt till ersättning på 350 euro, som i stället de handikappade som blir sjuka före 65 års ålder har rätt till. Jag uppmanar därför kommissionen att lägga fram förslaget om att tillämpa artikel 13 även utanför arbetslivet, och tvinga de stater som inte tillämpar artikeln att göra det: jag tänker i första hand på Italien och jag hoppas att regeringen Berlusconi lyssnar på det jag säger och upphäver de lagar som finns mot de handikappade i Italien, dessvärre i likhet med andra delar av vårt Europa.

Posselt
Herr talman! Jag skulle inom ramen för denna röstförklaring vilja tacka kollega Lynne för hennes utmärkta betänkande, men även kollega Karas för att han nämnde min utställning samt fru Petter, som initierat denna utställning. Detta är ett storartat initiativ för de funktionshindrade och traumatiserade barn som tas om hand av barncentret i München (Münchener Kinderzentrum). Denna kampanj kommer nu med hjälp av en rad kolleger att fortsätta i Italien och Frankrike. Kollega Lynne har spontant redan förklarat sig redo att föra den vidare till England. Det tackar jag hjärtligt för! Det är en bra upptakt för vårt förberedande arbete inför handikappåret. Jag vill därför tacka alla kolleger som har anslutit sig till detta storartade initiativ från Bayern!
(Applåder)

Alyssandrakis
. (EL) Trots vår föredragandes goda föresatser är vi rädda för att med handikappåret (2003) som förevändning kommer mycket pengar att förbrukas och många evenemang att genomföras utan att de handikappades situation, och då särskilt vad gäller dem som kommer från de fattiga samhällsskikten, förändras. Vi är rädda för det eftersom vi konstaterar att allt detta av EU:s olika institutioner uttryckta intresse för de handikappade och för personer med funktionshinder är hyckleri eftersom ansvaret för dessa personers situation ligger hos EU:s politik med de kapitalistiska strukturförändringarna och privatiseringen av hälsovården, socialtjänsten samt utbildningen, vilket slår mot det arbetstagarna har uppnått och mot socialförsäkringen.
De första tragiska offren för denna politik är de handikappade och personer med funktionshinder. Hycklande hävdas att man främjar lika möjligheter och bekämpning av diskriminering. Har emellertid den ungdom eller det barn som kommer från de fattiga samhällsskikten lika möjligheter som den ungdom eller det barn som kommer från den borgerliga samhällsklassen - först och främst när det gäller förebyggande åtgärder rörande handikappet - eftersom den handikappade är utsatt för sjukdomsframkallande faktorer och olyckor? Har den som är barn till en högt uppsatt person inom ett multinationellt företag lika möjligheter som ett barn till en arbetslös när det gäller att finna arbete?
Det är omöjligt att bekämpa den diskriminering av olika slag som utvecklas i det kapitalistiska samhället då exploaterade respektive exploaterande i hög grad särbehandlas. Om vilken bekämpning av diskriminering talar de då deras politik sprider elände, arbetslöshet och analfabetism? Av de 38 miljonerna handikappade inom EU är 7,5 miljoner i skolåldern. Hur många av dessa barn går i en särskild skola eller en särskild klass eller har de särskilda medel som behövs för att få utbildning? I Grekland har bara 7 procent av de handikappade barnen en särskild skola att gå i samtidigt som 185 000 barn med funktionshinder står utanför utbildningssystemet.
I ingen av EU:s texter, inte heller i den vi diskuterar, talas det om gratis och offentlig hälsovård, socialtjänst och särskild utbildning, om än bara för dessa personer. Ingenstans talas det om gratis tillgång till nödvändiga tekniska hjälpmedel, utbildning, hjälp till yrkesmässig etablering och det dagliga livet.
Situationen kommer att förändras då både folken, arbetstagarna och de handikappade genom sin kamp sätter upp hinder för den fria konkurrensens och marknadslagarnas politik tills denna bringas att upphöra.
Greklands kommunistparti röstar för denna kamp.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Trots att vi vet att det här slaget av arrangemang - i likhet med kvinnodagen eller aidsdagen - framför allt är avsett att skänka gott samvete till de ärligaste bland dem som tar initiativet till det och att dölja viljan att inte göra någonting bland de mest cyniska av dem, har vi röstat för betänkandet om förslag till rådets beslut om Europeiska handikappåret, eftersom det är en önskan från handikappsammanslutningarnas sida, vilka hoppas på att de insatser som görs i det här sammanhanget kommer att hjälpa dem att väcka allmänhetens uppmärksamhet och därigenom få möjlighet att framföra sina rättmätiga krav.
Vi vill dock kritisera hyckleriet hos alla dem som är i den ställningen att de kan fatta beslut - i Europaparlamentet, andra institutioner inom Europeiska unionen eller nationella instanser - som högljutt ropar ut hur måna de är om de mänskliga rättigheterna, icke-diskriminering och jämlikhet, men som i praktiken vägrar att skrida till handling och vidta bindande åtgärder för att exempelvis tvinga företagen att anställa handikappade eller anpassa transportmedlen. Och allt detta beror på att de låter rätten att skapa sig vinster ta överhanden framför rätten att uppfylla mänsklighetens grundläggande behov. Samtidigt som det finns medel i samhället.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avbröts kl. 18.50.)

