Välkomsthälsning
Talmannen.
Mina damer och herrar! Innan vi börjar vill jag välkomna den förra Europeiska ombudsmannen, Jacob Söderman, som kommer att följa dagens förhandlingar från åhörarläktaren.
(Applåder)
Jag skulle vilja ta tillfället i akt och tacka honom för det engagemang, den pålitlighet och den professionalism som han har visat under åren som Europeisk ombudsman. Jag är säker på att den nye ombudsmannen Nikiforos Diamandouros, som jag också hjärtligt välkomnar, kommer att gå i hans spår.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0229/2003) av the Earl of Stockton för utskottet för framställningar om årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2002 (C5-0271/2003 - 2003/2068(INI)).
Jag ger ordet till Europeiska ombudsmannen Nikiforos Diamandouros.

Diamandouros
. (EN) Herr talman! Jag tackar för att jag fått tillfälle att för första gången tala inför denna kammare i egenskap av europeisk ombudsman och redogöra för ombudsmannens årsrapport för 2002. Rapporten omfattar det sista året som den första europeiske ombudsmannen var verksam, Jacob Söderman, som också är närvarande i dag och som avgick i mars 2003. Jag vill gärna hedra honom för hans många insatser på de europeiska medborgarnas vägnar.
Den främsta av Södermans insatser är att ha inrättat Europeiska ombudsmannen som en effektiv och välkänd institution som främjar öppenhet, ansvarsskyldighet och god förvaltning. Andra viktiga insatser är en kodex för god förvaltningssed som parlamentet godkände genom en resolution 2001 och som är en förfarandekod för klagande enligt artikel 226 om överträdelseförfaranden, antagen av kommissionen förra året, samt avskaffandet av åldersgränser vid rekrytering till institutioner och organ. Som observatör vid konventet som utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna föreslog Söderman med framgång att stadgan skulle omfatta rätten till god förvaltning. Som observatör vid Europeiska konventet lyckades han se till att förslaget till konstitution uttryckligen nämner ombudsmannen, ger en rättslig grund för lagstiftning om god förvaltning och informerar medborgarna om deras rätt till gottgörelse vid nationella domstolar. Han gav mig också avgörande råd och stöd vid inrättandet av ombudsmannaämbetet i Grekland. Jag skall försöka leva upp till de förväntningar som dessa insatser gett upphov till och fullfölja hans arbete genom att vidmakthålla och vidareutveckla institutionens förmåga att hjälpa samtliga unionsmedborgare så verkningsfullt och effektivt som möjligt.
I årsrapporten för 2002 noteras de framsteg som gjorts i handläggningen av klagomål, främjandet av god förvaltning och för att göra institutionen mer känd bland medborgarna. Under 2002 ökade antalet klagomål till 2 211, vilket innebar att det var det första året i Europeiska ombudsmannens historia som det totala antalet ärenden översteg 2 000. Andelen klagomål som lämnades in via webbplatsen och e-post fortsatte att öka. Runt hälften av de klagomål som togs emot 2002 skickades på detta sätt. Dessutom mottogs elektroniskt och besvarades över 3 700 förfrågningar om information.
Ombudsmannen inledde fler undersökningar under 2002 än någonsin tidigare - 8 procent fler än 2001, inräknat två undersökningar på eget initiativ - och handlade dem mer effektivt. Vid årets slut har jag glädjen att rapportera att alla klagomål utom fyra har avslutats inom ett år, vilket varit målsättningen. Jag lovar att vidmakthålla och förbättra vår service till medborgarna genom att använda resurserna så effektivt som möjligt och vid behov sträva efter en realistisk utökning av resurserna.
Ombudsmannen behöver också samarbeta med andra institutioner för att besvara klagomål snabbt, fullständigt och korrekt. I rapporten för 2002 finns många exempel på fall där institutioner och organ snabbt vidtog åtgärder för att lösa frågan när ett klagomål hade inkommit, eller för att ge ett positivt svar på ombudsmannens förslag och rekommendationer. Ombudsmannen arbetade också hårt under 2002 för att öka allmänhetens kunskap om medborgarnas rätt att inge klagomål - att klaga på ett sätt som gav större genomslag. Vi tog fram en ?Guide för medborgare? som publicerades på elva språk. Vi gav ut ett pressmeddelande i genomsnitt var tionde dag, och åtskilliga presentationer av ombudsmannens arbete gjordes vid seminarier och möten i medlemsstaterna.
Som före detta nationell ombudsman kan jag vittna om att Europeiska ombudsmannen förvisso tillhör de mest välkända ombudsmannainstitutionerna i världen, och antagligen är den allra mest välkända. Över 3 000 webbplatser har till exempel numera en aktiv länk till Europeiska ombudsmannens hemsida. 
Under 2002 vidtog också Europeiska ombudsmannen viktiga förberedelser för den kommande utvidgningen av unionen och blev en av de första EU-institutioner som vände sig till medborgarna på kandidatländernas språk, både i pappersform och elektroniskt.
Vi intensifierar nu förberedelserna för att klara övergången till att handlägga klagomål från 25 medlemsstater så smidigt som möjligt. I förberedelserna ingår rekrytering av juridisk personal från de nya medlemsstaterna och införandet av en förbättrad databas som hjälpmedel i handläggningen av klagomål.
Ombudsmannainstitutioner finns i samtliga de tio stater som ansluter sig till unionen nästa år. De är nu helt integrerade i nätverket för samarbete mellan Europeiska ombudsmannen och ombudsmän och liknande organ i medlemsstaterna. Samarbetet genom nätverket har förbättrats för samtliga medlemmar, gamla som nya. Nätverkets resurser on-line omfattar nu till exempel en regelbunden service med ?Dagens ombudsmannanyheter? till medlemmarna och ett välbesökt Internetforum för informations- och tankeutbyte.
Det främsta syftet med Europeiska ombudsmannainstitutionen är som jag ser det att bidra till att stärka unionsdemokratin genom att främja rättsstatsprincipen, god förvaltning och respekten för mänskliga rättigheter i Europeiska unionens nuvarande och framtida medlemsstater.
Förutom att besvara de klagomål som kommer in bör ombudsmannen även ha en förebyggande roll för att främja demokratiska värden, ge medborgarna inflytande och bredda tillgängliga valmöjligheter för dem.
Genom att bygga vidare på det som redan har uppnåtts och fullt ut utnyttja den nya teknikens möjligheter tänker jag arbeta i nära samarbete med nätverket av nationella och regionala ombudsmän för att förbättra ställningen för icke-rättsliga åtgärder, för att öka ombudsmannens närvaro som institution och nå ut till samtliga medborgare i Europeiska unionen, unga som gamla, för att informera om deras rättigheter enligt EU-lagstiftningen och om hur de kan utöva och försvara dessa rättigheter. Den resolution som i går antogs av kammaren i betänkandet av Gil-Robles/Tsatsos kommer att bli till stor hjälp vid dessa insatser, och jag uppskattar detta mycket.
Det skulle vara en verkligt synlig landvinning för medborgarna, som alltför ofta tycks hamna på åskådarplats i den europeiska integrationen, om en hänvisning till systemet med icke-rättsliga åtgärder även kunde införas i konstitutionen. Jag lovar att med all kraft sträva mot detta mål.
Jag vill tacka Earl of Stockton för hans utmärkta betänkande och de konstruktiva förslagen i det. Jag vill också tacka ordföranden i utskottet för framställningar, Vitaliano Gemelli, för den uppmuntran och det stöd som utskottet gett uttryck för och fortfarande gör beträffande Europeiska ombudsmannens arbete. Sedan jag tillträdde har jag erfarit att många av unionens institutioner och organ är villiga att samarbeta med ombudsmannen. Jag vill särskilt nämna det positiva bemötandet från parlamentets talman Pat Cox och ansvarig kommissionsledamot Loyola de Palacio.
Jag ser fram emot att fortsätta det nära samarbetet med samtliga institutioner och organ för att både förbättra kvaliteten på Europeiska unionens förvaltning och nå ut till medborgarna.
Slutligen vill jag tacka samtliga ledamöter i detta vördnadsvärda parlament för deras förtroende och erbjuder dem mitt fulla samarbete i det ofta okända arbete de utför för att hjälpa medborgare som stöter på problem.

Stockton (PPE-DE).
Herr talman! ?Toppa den!?, säger vi i England. Ombudsmannen har redogjort för mitt betänkande lika noggrant som jag själv hade gjort. Jag har dock en eller ett par kommentarer. Det är med stor glädje jag ser att den förre ombudsmannen Jacob Söderman tagit plats på åhörarläktaren. Han var till oerhört stor hjälp vid utarbetandet av mitt betänkande, vilket även gäller hans efterträdare. Några av de rekommendationer jag lägger fram i slutet, under underrubriken ?Hur går vi vidare??, togs fram som ett destillat av deras kunnande, och eventuellt, min kraft.
Den förre ombudsmannens prestation att placera ombudsmannarollen så bestämt i medvetandet och på förvaltningskartan har varit anmärkningsvärd. Jag är mycket glad över att få veta att kommissionen, efter upprepade förfrågningar från utskottet för framställningar och andra utskott, nu allvarligt överväger att underteckna kodexen för god förvaltningssed. Nikiforos Diamandouros har redan berättat för mig att arbetet verkar få fart och att något kanske kan uppnås senast 2005. Han har utan tvekan svingat piskan riktigt hårt bakom kommissionen.
Det finns dock en eller ett par andra kommentarer jag skulle vilja göra. Ombudsmannens undersökande roll i samverkan med parlamentet är mycket viktig. Det förekommer ofta frågor som inte bara läggs fram genom ett klagomål eller i vissa fall genom en framställning till utskottet för framställningar, utan det finns även mer generella frågor som behöver granskas. Jag skulle välkomna en utvidgning av ombudsmannens befogenheter och en utvidgning av samarbetet, inte bara med utskottet för framställningar, till att även omfatta andra områden inom Europaparlamentet.
Det är också uppmuntrande att ombudsmannen har inlett inrättandet av, och fortsätter att arbeta med, nationella och regionala ombudsmän. Om jag minns rätt skall han under något av de kommande åren hålla en konferens där han samlar ihop trådarna så att europeiska medborgare får ett gemensamt synsätt på ombudsmännen, oavsett om de är verksamma på regional, nationell eller europeisk nivå. Jag skulle, om möjligt, vilja be honom att ta med minst en ledamot från utskottet för framställningar vid denna konferens, så att vi får kontinuitet - ett friktionsfritt tillvägagångssätt. Vi känner alla till hur lätt det är att frågor som är viktiga för enskilda medborgare faller mellan olika stolar, mellan ett eller annat departement, utskott eller direktorat. En av de uppgifter detta parlament måste utföra i samverkan med ombudsmannen är att se till att sådana fallgropar blir så små som möjligt och att inte fler frågor trillar ned i dem än vi kan hantera.
Detta har också varit viktigt vid utvecklandet av förbindelserna med medborgarna i de nya medlemsstaterna. Vi glömmer kanske hur förtrogna vi som medborgare har blivit med många av institutionerna och hur förtrogna vi är med en del mekanismer. De siffror ombudsmannen nämnde visar att Europas medborgare blivit väl medvetna om institutionerna. Detta är dock inte nödvändigtvis fallet i de nya medlemsstaterna. Därför bör vi kanske koncentrera våra resurser och insatser till att föra upp deras kunskapsnivå och förståelse till samma nivå som hos övriga europeiska medborgare.
Jag vill än en gång tacka Jacob Söderman. Han har alltid varit tillmötesgående mot mig och har vid mer än ett tillfälle visat att han inte bara hade ett fast grepp över sina områden, utan även kanske en ganska ovanlig känsla för humor när han tog del av resultaten. Jag skulle vilja rekommendera kammaren betänkandet och tacka den nuvarande ombudsmannen för hans vänliga ord.
(Applåder)

Talmannen.
Jacob Söderman, kommentaren om sinne för humor skall tolkas som en komplimang då den kommer från en engelsman!

De Palacio
Herr talman, herr Diamandouros, herr Söderman, mina damer och herrar! Denna diskussion hålls vid en viktig tidpunkt eftersom denna verksamhetsrapport skrivits och lagts fram av den förre ombudsmannen, en tjänst som Nikiforos Diamandouros tog över i april 2003.
I början av april hade kommissionen tillfället att träffa den nye ombudsmannen och gratulera honom till utmärkelsen. Vi önskade honom även allt tänkbart samarbete och samverkan i hans arbetsutövning, inte minst eftersom hans företrädares gärning blir svår att leva upp till. I sådana fall får man ta till alla medel, men jag är säker på att Nikiforos Diamandouros kommer att bli mycket framgångsrik i sitt arbete. 
Kommissionen hade också anledning att gratulera Jacob Söderman under den förra diskussionen av detta slag, om Europeiska ombudsmannens verksamhet under 2001. Vid det tillfället var det för hans roll som föregångsman för uppförandet av ett europeiskt medlingssystem. Dessutom hyser jag inga tvivel om att vi kommer att hålla farten upp vid sidan av Nikiforos Diamandouros med samma kompetens, företagsamhet och kraft.
Liksom er föredragande kan kommissionen bara välkomna ombudsmannens upprättande av nätverket av nationella och regionala ombudsmän, de märkbara förbättringar han har gjort för att korta ned behandlingstiden av klagomål, hans bidrag till konventet och hans aktiva förberedelser inför utvidgningen.
Vad gäller förfarandet för behandling av klagomål stöder kommissionen parlamentets beslut som ledde till att europeiska myndigheter antog lämpliga åtgärder för att, i många fall, hitta en lösning så snart problemet i fråga blev känt medan en för båda parter godtagbar lösning togs fram i flera andra fall.
Vi är här för att tjäna våra medborgares intressen. Därför har kommissionen alltid gjort sitt yttersta för att samarbeta med ombudsmannen i den dagliga behandlingen av enskilda klagomål. Det är emellertid riktigt att åsikterna ibland går isär, vilket dock är förståeligt, men dialogen är alltid uppriktig och konstruktiv.
Föredraganden, Earl of Stockton, som jag vill tacka för hans mycket goda arbete, refererade uttryckligen till kodexen för god förvaltningssed. Kommissionen arbetar med detta, men vi måste koordinera aktiviteterna noga. Kommissionens kodex började gälla i november 2001. I huvudsak överensstämmer den med vad vi då diskuterade och talade om med Jacob Söderberg och vad parlamentet antog. Det första uppföljande dokumentet har tagits fram, men ännu har inte tillräckligt med tid gått för att ge oss en fullständig bild om hur den nuvarande bestämmelsen fungerar och, i och med det, hur den kan förbättras.
Det finns ytterligare en fråga. Ett andra uppföljande dokumentet är under framtagande. Även om den rapporten kommer att täcka samtliga institutioner och borde tillåta oss att bestämma en gemensam riktning för dem alla, måste vi komma ihåg att vi ännu inte känner till resultatet från regeringskonferensen. Om regeringskonferensen antar konventets text i denna fråga, skulle vi eventuellt kunna ha en legal grund för att lansera ett initiativ som stöder en gemensam kodex för alla institutioner, vilket skulle inkludera ett medbeslutandeförfarande med parlamentets fulla deltagande. Jag skulle emellertid vilja påminna er om att saker och ting, som de förhåller sig i dag, regleras av artikel 308 i fördraget. För tillfället skulle det sålunda endast krävas en enkel ståndpunkt, och en enhällig sådan, av Europaparlamentet. Med det i åtanke är det viktigt att invänta resultaten från regeringskonferensen innan avgörande steg tas med hänsyn till detta.
Beträffande frågan om tillgång till dokument avseende överträdelseförfarandet, bör vi inte glömma bort att överträdelseförfarandet är en viktig del av kommissionens uppsättning av instrument för att se till att gemenskapslagstiftningen efterlevs. Kommissionen måste utan tvivel helt självständigt kunna genomföra sina utredningar och kommunicera med medlemsstaterna. Om den skall kunna utöva denna makt, måste den få hela det handlingsutrymme som den behöver. Frågan gäller därför att balansera behovet av öppenhet med den sekretess som krävs i dialogen mellan kommissionen och medlemsstaterna. Dessutom har ett legalt ramverk i frågan slagits fast genom EG-domstolens rättspraxis. Detta ramverk kan inte ignoreras. För slutna överträdelseförfaranden har dock kommissionen reviderat sin praxis. Dokumenten kan sålunda i princip vara tillgängliga, i enlighet med förordning (EG) nr 1049/2001.
Mina damer och herrar! Jag vill återigen tacka föredraganden, Earl of Stockton, och ge honom all uppmuntran. Jag kan även försäkra att vi inom kommissionen kommer att stödja den nye ombudsmannen Nikiforos Diamandouros på samma sätt som vi gav hans företrädare vårt stöd. Jag kan hur som helst inte avsluta mitt tal utan att ära den som äras bör. Nikiforos Diamandouros sade för en liten stund sedan att huvudsyftet med Europeiska ombudsmannen som institution är att stärka demokratin i unionen genom att främja rättssäkerhet, god förvaltning och respekten för mänskliga rättigheter.
Med detta i åtanke bör vi alla tacka Jacob Söderman för hans gärning och arbete under alla dessa år, eftersom han som ordförande för ombudsmannainstitutionen har arbetat för att uppnå just denna förbättring, stärkandet av rättssäkerhet, god förvaltningssed och respekten för mänskliga rättigheter i hela Europeiska unionen och även i de nya kandidatländerna, vilka även de inom kort kommer att bli medlemmar av unionen.
(Applåder)

Gemelli (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också tacka Jacob Söderman för att han i sin roll som Europeisk ombudsman sedan starten byggt upp institutionen steg för steg.
Jag vill hälsa den nye ombudsmannen, som övertar detta värdefulla arv, välkommen. Liksom Loyola de Palacio helt riktigt sade, är det svårt att leva upp till företrädarens nivå och nu måste vi fortsätta att höja ombudsmannens juridiska och kulturella status och, framför allt, öka allmänhetens medvetenhet om ombudsmannen.
Jag måste säga att vi fick bevis på hur stor medvetenheten är då ett stort antal kandidater till posten som ny ombudsman presenterades inför Europaparlamentet. Parlamentet valde sedan Nikiforos Diamandouros, som kommer att ha vårt fulla stöd i arbetet med att utveckla och befästa ombudsmannens roll. Vi måste utan tvivel främja denna roll i medlemsstaterna - mitt hemland och flera andra medlemsstater har, till skillnad från många andra länder, ingen nationell ombudsman - och i de anslutande länderna.
Vi överväger också att ge vårt stöd till det initiativforum som Europeiska ombudsmannen har föreslagit och som nämnts av föredraganden Earl of Stockton. Forumet skulle vara öppet på samtliga nivåer - lokal, regional och nationell - och innebära ett bra tillfälle till kommunikation och utbyte av idéer om hur institutionen skall drivas.
Jag är mycket glad att Europeiska ombudsmannen har lagt fram ytterligare ett förslag - att i hans ansvarsområde inkludera förbättringen av systemet för icke-rättsliga åtgärder, inte minst för att ge förbindelserna mellan institutionerna och medborgarna ett innehåll. Vad vi nu måste göra, vilket jag kommer att upprepa eftersom jag talar tre gånger i dag, är att stärka de organ som försvarar och skyddar medborgarnas rättigheter. Jag tror att Nikiforos Diamandouros kommer att klara av denna uppgift. Han har visat god vilja och hans tidigare erfarenhet som nationell ombudsman kommer att komma honom väl till pass. Jag vill därför uttrycka vårt tack på förhand och vårt stöd för hans framtida insatser.

Thors (ELDR).
Herr talman! Kommissionsledamot, ombudsmän! Jag vill tacka Jacob Söderman för att han är här i dag, för hans arbete men också för den glädje som han alltid sprider var han än rör sig. Jag är glad över att Earl of Stockton också nämnde det.
Vi har kunnat ta del av årsrapporten för 2002. Det är en gedigen årsrapport som bygger på ett gediget och solitt arbete. Tonen är ljus, vi ser framåt. Låt mig dock med nordisk rättframhet säga att det nog också finns vissa problem i relationerna mellan Europaparlamentet, kommissionen och ombudsmannen. Ett problem är att kommissionen inte har reagerat på några av de betänkanden som vi har skrivit med anledning av ombudsmannens särskilda rapporter. Det är ett vakuum som vi borde göra någonting åt.
Ett annat problem som vi måste ta itu med när regeringskonferensen har slutförts är att förslaget till ändring av ombudsmannens stadga på sätt och vis har fastnat. Förslaget har inte gått vidare, vi har inte fått de garantier för ombudsmannens tillgång till alla handlingar som behövs. Vi måste ta ny sats när regeringskonferensen har slutförts. Visst nämns ombudsmannen i utkastet till konstitution, men jag tror att vi är många som hade sett en ännu starkare position för ombudsmannen som institution.
Det är lite ödets ironi att vi i dag diskuterar ombudsmannens rapport, ombudsmannen som skall motverka dålig förvaltning, när resten av huset är fullt av rykten om mal-administration och Eurostat. Dessa är förstås inte skäl att juridiskt ta ställning till Eurostat och till det som har hänt, men man frågar sig om de administrativa relationerna mellan de olika europeiska kontrollorganen är som de skall. Hur är det möjligt att revisionsrätten inte har hittat fel hos Eurostat? Hur är det möjligt att OLAF:s meddelande till kommissionens generalsekreterare har varit så hemliga att kommissionsledamöterna inte har fått dessa meddelanden? Många frågor kring informationsgången ställs i Eurostat-affären. Jag tror att det skulle vara alldeles utmärkt om den nya ombudsmannen kunde undersöka förhållandena mellan revisions- och kontrollorganen och se om de uppfyller kraven på god administration och tillräcklig öppenhet.
Jag respekterar fullt ombudsmannens oavhängighet, men jag tror ändå att det kunde vara en idé som ombudsmannaämbetet kunde ta fasta på i det kommande arbetet. Jag vill lyckönska vår nyvalda ombudsman till hans arbete. Vi vet att han redan har lämnat goda spår i vår förvaltning.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, ombudsmän, mina damer och herrar! För det första vill jag gratulera min kollega Earl of Stockton till detta betänkande, som min grupp stöder till fullo. När man talar om Europas framtid och den framtida konstitutionen jämför man dem ibland med en vågskål. Å ena sidan måste unionen vara demokratisk och öppen och å andra sidan måste den vara effektiv och ändamålsenlig. Från parlamentets sida måste vi se till att vågskålen inte tippar över på öppenhetens bekostnad. Jag lyckönskar även den förste Europeiska ombudsmannen Jacob Söderman, vars sista årsrapport vi diskuterar i dag, och jag tackar honom än en gång på min grupps vägnar för hans mångåriga insatser. Han har aldrig upphört att betona att insyn och öppenhet är de billigaste sätten att säkerställa god förvaltning och bekämpa bedrägeri. Jag skall inte starta en diskussion om Eurostatfrågan här: det skulle leda oss långt bort från ämnet.
Därutöver har ombudsmannens årsrapporter visat oss hur medborgarnas klagomål rörande dålig förvaltning kan leda till påtagliga förbättringar i institutionernas arbetssätt. I de flesta fall har institutionerna reagerat positivt på ombudsmannens kommentarer och lösningar på klagomålen har hittats. Ibland finns det emellertid en motvilja till att ändra på dåliga regler och rutiner från den berörda institutionens sida. Ombudsmannen kan när så är fallet vända sig till parlamentet med en särskild rapport.
Två dylika ärenden är aktuella för tillfället. Det finns ett behov av en gemensam kodex för god förvaltningssed för alla institutioner. Parlamentets beslut om detta grundar sig på Perrys betänkande. Jag kan fortfarande inte förstå varför det skulle vara så svårt, särskilt för kommissionen som ju verkligen är de som borde statuera exempel här. Varför vänta på regeringskonferensen när vi själva kunde ta initiativet?
Det andra betänkandet, som min kollega Jean Lambert var föredragande för, handlar om datasäkerhet och dess användande i syfte att begära konfidentiell behandling av ärenden som egentligen borde vara offentliga. Två fundamentala rättigheter står mot varandra här: rätten till information å ena sidan och rätten till skydd för personliga uppgifter å andra sidan. Jag skulle med anledning av detta vilja fråga kommissionen hur den avser att lösa denna fråga samt problemen mellan våra institutioner.

Diamandouros
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja ge ett mycket kort svar. Låt mig börja med att tacka kommissionsledamoten, ordföranden i utskottet för framställningar och parlamentets ledamöter för deras kommentarer och särskilt för deras mycket varma ord till Jacob Söderman och det ämbete han byggt upp och lämnat efter sig.
Låt mig mycket snabbt säga som svar till Earl of Stockton att ombudsmannen alltid har inbjudit ledamöter och alltid hållit en rad möten med nationella ombudsmän. Vi höll ett möte i Aten i april 2003, och vi har ett annat möte med nationella ombudsmän i Haag 2005. Ordinarie möten hålls alltså vartannat år.
Ordföranden för utskottet för framställningar, Vitaliano Gemelli, var inbjuden till mötet i Aten där han också närvarade och stod för ett mycket värdefullt bidrag. Vi avser att fortsätta enligt detta mönster även i framtiden. Jag håller också med om att det är av största vikt att enskilda personer känner att det finns någon som är redo att gå i bräschen för dem, och vi avser att göra detta och skall fortsätta med det på samma sätt som tidigare.
Vad gäller kommissionsledamotens anmärkningar vill jag tacka henne för hennes vänliga ord. I min ställning som ombudsman är jag mycket angelägen om att ha ett nära samarbete med kommissionen för att försöka främja ett framtida godkännande av något jag skulle vilja kalla ?en europeisk förvaltningsrätt?. Jag gör bedömningen att detta måste ske i tid så att det leder till något som går att tillämpa och till en bästa metod. Jag uppmanar kommissionen att göra detta så snart som möjligt. Regeringskonferensen är givetvis viktig här; vi kan börja utföra mycket som förberedelse inför den så att vi kan fullfölja detta arbete, vilket verkligen vore välkommet. Det skulle också fullborda hela processen med att så snabbt som möjligt skapa en enhetlig förvaltningsrätt.
Jag tackar än en gång Vitaliano Gemelli för hans kommentarer, av vilka jag fäster stor vikt vid behovet av samarbete på alla nivåer. Jag har verkligen för avsikt att arbeta med människor på regional och lokal nivå. Jag har redan besökt Vitaliano Gemellis hemland; jag har också träffat den första ombudsmannen och utskottet för framställningar i Förbundsrepubliken Tyskland. Jag har också varit i Spanien den gångna veckan. Därmed har jag redan besökt tre av de sex länder där det finns ett stort antal regionala och lokala ombudsmän, och jag avser att fortsätta med detta.
Jag välkomnar också Vitaliano Gemellis starka ställningstagande för tanken att regeringskonferensen kanske kan finna det lämpligt att i del III i förslaget till konstitution infoga ett uttryckligt erkännande av icke-rättsliga åtgärder för återupprättelse som ett komplement till de rättsliga medel som givetvis redan tydligt erkänns i samma dokument.
Låt mig också säga, beträffande den mycket viktiga kommentar som Astrid Thors hade, och jag tackar henne än en gång för hennes synpunkter, att jag håller med om att det finns ett rättsligt tomrum och att det måste undersökas. Jag hoppas verkligen kunna arbeta med utskottet för framställningar för att förbättra detta förhållande.
Stadgan måste också ses över igen efter regeringskonferensen, och jag skall se till att detta blir gjort. Jag håller alltid utkik efter områden där ombudsmannen kan ta initiativ för att försvara medborgarnas rättigheter. Jag vill också ha en välavvägd inställning i denna sortens frågor; framför allt vill jag inte konkurrera med parlamentet när det gäller frågor som ligger under dess politiska behörighet och som bör överlåtas till parlamentet självt att avgöra.
Förutom detta är jag mycket angelägen om att arbeta med parlamentet med att ta initiativ som är avsedda att stärka medborgarnas rättigheter i unionen.
Tack så mycket för dessa förslag.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, herr Söderman!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0239/2003) av Laura González Álvarez för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2002-2003 (2003/2069(INI)).

Gemelli (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag tacka föredraganden Laura González Álvarez för hennes insatser i utskottet för framställningar och den stora förståelse hon har visat i samröret med dess medlemmar och med mig personligen. Hon har nu valt att ta tjänst som minister i Asturiens regionala regering och vi gratulerar henne till den befattningen samt önskar henne all framgång i det arbetet, vilket jag är övertygad om att hon kommer att genomföra med sin vanliga lyhördhet.
Jag skulle också vilja ge en hyllning till Loyola de Palacio och till kommissionen i sin helhet för att relationerna mellan Europeiska kommissionens tjänstemän och utskottet för framställningar gradvis har normaliserats och reglerats i takt med att ledamöterna från utskottet för framställningar blivit mer involverade i kommissionens arbete och i takt med att tjänstemännen som arbetar med allmänhetens frågor upphör med att använda byråkratiskt språkbruk.
Detta är bevis på tillväxten av institutionen för framställningar och ökningen av medborgarnas kännedom att använda detta organ för att tillkännage sina problem. Det är med andra ord beviset på den ökade medvetenheten hos Europas medborgare och för den europeiska dimensionen som gradvis sipprar ned till medborgarna.
Den statistik och de fakta som Laura González Álvarez tillhandahållit visar att antalet framställningar, och antalet personer som skriver dem, har ökat dramatiskt. Detta visar i vilken utsträckning detta parlament och de europeiska institutionerna tillhandahåller ökade garantier när de gäller medborgarnas problem. Medborgaren ser obetydlig ut inför institutionernas enorma storlek och inför globaliseringen. Jag menar att vi utan tvivel måste se till att förverkliga rätten att lämna in framställningar och att vi på rätt sätt använder ombudsmannainstitutionen och allt annat som kan hjälpa till att öka medborgarnas betydelse inför dagens och morgondagens enorma uppgifter.
Vi har även genomfört ett uppdrag i Italien - det land som för närvarande innehar ordförandeskapet i rådet - för att uppmana till en förstärkning av detta organ, inte minst som en del av det övergripande programmet för ordförandeskapet i unionen. Vi träffade ministern Rocco Buttiglione, de biträdande ministrarna Stefano Caldoro och Francesco Nucara samt Francesco Fiori, vice-ordförande i deputeradekammaren. Men viktigast av allt var att vi träffade de fyra ordförandena för de organ som i viss grad ersätter en nationell ombudsman. De fyra är professor Rasi för privatlivsfrågor, professor Ranci för energifrågor, professor Tesauro för konkurrensfrågor och professor Cheli för kommunikationsfrågor. Vi bad dem att hellre lägga sin kraft på medborgarnas problem inom sina respektive områden än på att lösa konflikter företag emellan och institutioner emellan. Sanningen är att dessa institutioner mycket ofta störs av behovet av att reda ut konflikter mellan makthavare. Vi däremot har en fråga större än konflikter mellan makthavare att lösa: nämligen att se till att dessa institutioner verkligen representerar medborgarna. Därför måste man genom fortlöpande kontroller övervaka att institutionerna lever upp till det mandat som medborgarna gett dem. Detta kommer bara att bli möjligt om vi lyckas stärka den roll dessa organ, ämnade att skydda medborgarna, har.
Jag skulle mycket kort vilja tillägga att vi, utskottet för framställningar, måste skapa ett strukturellt system inom parlamentet för rådfrågning med andra utskott, och detta kan troligen uppnås genom en intern parlamentarisk bestämmelse. Det bör vidare aldrig uppstå några behörighetskonflikter, utan vi måste i stället arbeta tillsammans och samverka.
Beträffande initiativbetänkanden vill jag kort säga att vi kanske borde ändra arbetsordningen även i detta avseende eftersom de initiativbetänkanden som talmanskonferensen beslutat om utan tvivel bör nå plenum efter att ha behandlats på utskottsnivå med utnämnandet av föredraganden, utarbetandet av betänkandet osv., och de får inte hindras av något organ. Om det måste finnas ett filter, anser jag att det skulle användas redan när förslaget övervägs att utarbeta ett sådant förslag till betänkande.
Den tredje och sista punkten avser omstruktureringen av utskottet för framställningar. Jag är inte för nominalism. Om utskottet för framställningar inte skall se ut som tidigare utan utföra andra uppgifter, är det av yttersta vikt att se till att sekretariatet omstruktureras, annars kommer detta inte att vara möjligt. Bevaras sekretariatet i sin nuvarande form kommer utskottet för framställningar inte att kunna åta sig några andra uppgifter.

De Palacio
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen läste betänkandet om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2002-2003 med stort intresse. Utöver att granska de många inkomna framställningarna, var ert utskott tvunget att ta hand om valet av gemenskapens nye ombudsman. Utskottet utförde sina uppgifter framgångsrikt i det avseendet genom att organisera utfrågning av kandidaterna med minutiös effektivitet.
Vidare utarbetades en serie initiativbetänkanden om principfrågor såsom Perry-Kesslers betänkande om rätten till framställningar i början av 2000-talet, Vitaliano Gemellis betänkande om att förstärka rätten till framställningar med tanke på en revision av Romfördraget samt de Rossas betänkande vilket innehöll ert utskotts bidrag till konventet.
Mina damer och herrar! Jag vill återigen upprepa att kommissionen är mycket medveten om framställningarnas betydelse som en måttstock för de europeiska medborgarnas dagliga angelägenheter. Från den synpunkten är utskottet för framställningar oersättligt, eftersom det är ett idealiskt forum för upprättande av direkta förbindelser mellan medborgarna och parlamentet.
Dessutom kommer utvidgningen att leda till att utskottet blir en god måttstock på den europeiska integrationens utveckling. Vad jag talar om är utskottets önskan att öka sin administrativa kapacitet för att så effektivt som möjligt kunna behandla den förväntade tillströmningen av ett stort antal nya framställningar från medborgare i medlemsstaterna. Med anledning av detta kan jag bara uttrycka min erkänsla och mitt stöd för vad Vitaliano Gemelli just har sagt.
Kommissionen är å sin sida beredd att förbättra sina rutiner. Som kommissionen dessutom sagt vid ett flertal tillfällen är den beredd att med parlamentet och rådet diskutera möjligheten att utvärdera 1989 års skriftväxling angående behandling av framställningar.
Jag vill tacka Laura González Álvarez för hennes arbete, trots att hon inte deltar i dagens diskussion. Jag önskar henne lycka till samt all framgång i hennes nya tjänst. Jag skulle vilja peka på den roll som de nya framställningarna haft vad gäller att tillhandahålla information om de tjänster som finns i samband med genomförandet av gemenskapsrätten. Vidare kommer vi att göra allt vi kan för att på ett lämpligt sätt samordna verksamheten på kommissionens tjänsteområden med utskottet för framställningar.
Jag vill tacka Vitaliano Gemelli för hans erkännande av att svaren från kommissionen i allmänhet och från kommissionens personal i synnerhet, har blivit avsevärt bättre de senaste åren. Jag tackar honom på kommissionens samtliga medarbetares vägnar, vilka gör ett fantastiskt arbete. Jag tycker inte det är mer än rätt att vidarebefordra Vitaliano Gemellis budskap till dem.
Jag känner att jag borde nämna det nät av starka arbetsförbindelser vi byggt upp mellan kommissionen, ombudsmannen och utskottet för framställningar.
Herr talman! Medborgarna måste bättre känna till den roll som utskottet för framställningar har. Från kommissionens sida vill vi därför fortsätta att stödja utskottets arbete och jag hoppas att vi kommer att glädjas åt utvecklingen i framtiden på samma sätt som vi gläds åt de framsteg vi gör i dag. Vi gör framsteg och vi närmar oss det scenario Vitaliano Gemelli beskrev: en alltmer komplex och globaliserad värld i vilken medborgaren inte minskar i betydelse utan snarare ökar sin självaktning, sina prestationer och växer som människa.

Descamps (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Laura González Álvarez betänkande behandlar överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2002-2003. Det tar egentligen inte upp några nya svårigheter. Detta eftersom det i huvudsak sammanfattar utskottets verksamhet och bekräftar dess roll. Inte desto mindre lade jag fram ändringsförslag från Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna. Dessa ändringsförslag antogs och ett antal förbättringar infördes således. Förbättringarna avsåg förbättrade arbetsmetoder och fokuserade särskilt på att öka medvetenheten om utskottets arbete. Ökade ansträngningar för att snabbare besvara de inkomna framställningarna har också påkallats.
Laura González Álvarez betänkande betonar att utskottet för framställningar genom sin blotta existens agerar som en länk mellan parlamentet och Europas medborgare. Utskottet blir alltmer betydelsefullt på grund av dess starka band till medborgarna. Allteftersom utvidgningen närmar sig borde utskottets arbete fortsätta. Det måste intensifieras och förstärkas. Dessutom måste utskottets effektivitet vara oklanderlig.
I detta syfte är det mycket viktigt att se till att utskottet för framställningar blir mer välkänt. Punkt 23 slår faktiskt fast att, med tanke på anslutningen av EU:s nya medlemsstater, parlamentet kräver mer kraftfulla åtgärder för att se till att de nya EU-medborgarna är medvetna om sin rätt att göra framställningar hos parlamentet, kommissionen och ombudsmannen enligt artiklarna 21 och 194 i Romfördraget.
I detta sammanhang bör vårt utskott förbättra sin image gentemot medborgarna eftersom unionen står inför viktiga utmaningar. Förutom att lyfta fram de rådande förhållandena är huvudsyftet med detta betänkande att i realiteten bistå utskottet för framställningar med att utvecklas på ett lämpligt sätt och så att det når sitt mål att vara ett praktiskt redskap för medborgarna att utöva sin rätt i ett utvidgat Europa och verkligen föra Europa närmare sina medborgare.

Thors (ELDR).
Herr talman! Fru kommissionsledamot! Även jag vill sända mitt varma tack till Laura González Álvarez för den vänskap och det goda arbete som vi har utfört. Vi saknar henne redan här i parlamentet. Jag vill också tacka sekretariatet i utskottet för framställningar för ett hårt och framgångsrikt arbete. Med föga utökade resurser har mycket mer arbete utförts, och vi har varit relativt synliga.
Jag tycker att det har varit ett framgångsrikt år. Sedan vår senaste debatt har Perrys betänkande blivit aktuellt. Vi har Stocktons betänkande om Reverend Owen och Fourtous betänkande, som har lett till resultat angående bröstimplantat i silikon. Vi kommer vidare att debattera bushmeat och multipel skleros. Tyvärr kommer vi inte vidare när det gäller den spanska vattenplanen.
Vi är dock alla eniga om att vi inför utvidgningen måste utveckla hanteringen av framställningar, särskilt i början av arbetet, och ta fasta på den samarbetshand som ombudsmannen sträckte ut för något år sedan. Jag tror att detta är viktigt, särskilt inför utvidgningen.
En sak som bekymrar mig är de fall då klagomål till kommissionen på grundval av artikel 226 och framställningar till utskottet berör samma förhållande. Det borde finnas en hederskodex, så att kommissionen offentliggör sitt svar på frågorna just för utskottet för framställningar.
Till slut vill jag säga att våra framställningar fungerar som ett slags medborgarinitiativ som kommer att komma i den nya grundlagen.

Aaltonen (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Det har varit fantastiskt att börja dagen med att lyssna till försöken att överträffa varandra i hjärtliga hedranden som i överflöd tillägnats min landsman Jacob Söderman. Jag önskar de som fortsätter hans arbete allt gott.
För mig som är en förhållandevis ny ledamot av utskottet för framställningar har det varit särskilt intressant att bekanta sig med utskottets arbete, bland annat att sätta sig in i årsrapporten. Särskilt nu, när vi diskuterar framtiden för utskottet för framställningar, är det utmärkt att vi har en rapport som, när man väl läser den, får en att förstå att utskottets särskilda roll bland de övriga utskotten inte nog kan betonas. 
Det är emellertid viktigt att god lagstiftning antas på europeisk nivå, särskilt inom områden som miljöskydd, där problemen inte tar hänsyn till internationella gränser. Men hur skall det gynna oss eller miljön om medlemsstaterna endast tillämpar europeisk lagstiftning i de fall då den inte strider mot andra intressen? Trots att de nationella myndigheterna, och ytterst domstolarna, har huvudansvaret för att övervaka att gemenskapslagstiftningen efterlevs, finns det även ett behov av en europeisk juridisk åtgärd när medborgarna inte sköter sina förpliktelser. Eftersom en vanlig medborgare i regel inte har någon möjlighet att anmäla ett ärende för EG-domstolen att besluta om, är han eller hon framför allt hänvisad till att antingen klaga hos kommissionen eller inge en framställning till parlamentet. Det är självfallet huvudsakligen kommissionens uppgift att på EU:s vägnar övervaka att EU-lagstiftningen efterlevs, men å andra sidan verkar kommissionen inte alltför intresserad av att lägga sig i medlemsstaternas angelägenheter.
Vi i Finland eller de övriga nordiska länderna inger inte framställningar i någon större utsträckning. Ett enstaka fall, som hotar mångfalden i den finska naturen, är Vuosaari-hamnprojektet i Helsingfors. Gemenskapen kom att granska detta efter att ha gått igenom just denna framställningsprocess, vilken de finska myndigheterna betraktat som meningslös. Voussari är ett exempel där kommissionen, av en eller annan anledning, inte har kunnat ingripa.
När man läser Laura González Álvarez betänkande kan man emellertid hävda att utskottet för framställningar har visat sig vara en utmärkt väg till öppen demokrati och konkreta resultat.

Talmannen.
Självklart fru Aaltonen är alla åsikter, med hänsyn till exemplet, förståeliga. Om ni hade varit närvarande i kammaren när vi diskuterade en mycket viktigt ?nationell? fråga - den beryktade situationen för ett franskt företag - hade ni förstått att kommissionen inte behandlar sådana ärenden. Det är likväl sant att många formuleringar, som normalt inte ens används i parlamentets diskussioner, riktades till kommissionsledamot Monti. Jag säger detta för att visa att nationella ärenden i vissa fall får, när det behövs, mycket uppmärksamhet från Europeiska kommissionen.

Perry, Roy (PPE-DE).
Herr talman! Som ledamöterna känner till är det brukligt att i våra anföranden gratulera föredraganden. Det gör jag gärna i detta fall, men i likhet med utskottets ordförande Vitaliano Gemelli vill jag sträcka mig längre än vad konvenansen kräver och särskilt föra till protokollet att jag uppskattar det arbete som Laura González i många år utfört inom utskottet för framställningar. Hon och jag har olika utgångspunkter i det politiska spektrumet, men i utskottet för framställningar upplever vi att vi har ett gemensamt intresse, oavsett nationalitet eller politisk inriktning, i att skydda enskilda medborgares intressen. Laura González har onekligen varit en djärv förkämpe för spanska medborgare och särskilt för miljön i sitt älskade land.
Europeiska unionen anklagas ofta för att lida av ett demokratiskt underskott. I bland är kritiken berättigad, i bland en överdrift, men utskottet för framställningar är en ytterst konkret väg som medborgarna kan använda för att föra fram sina klagomål till parlamentet och få en heltäckande och korrekt behandling av dem.
Jag säger i bland att i utskottet för framställningar finns alla aspekter av människors liv representerade. Jag skall nämna några exempel från mitt eget land, Förenade kungariket. Vi har brittiska pensionärer som har flyttat till Spanien - och vem klandrar dem? - men brittiska staten ville inte ge dem deras bidrag för uppvärmning vintertid som de har betalat in till hela livet. Det var först efter att ha gjort en framställning till Europaparlamentet som de fick sina bidrag. Det finns en tysk medborgare som för närvarande är bosatt i min valkrets som tyckte att han hade rätt till sin pension från tyska staten. Den vägrade att betala. Han gjorde en framställning till parlamentet, och tyska staten gick därefter med på att betala. Pensionen betalades dessutom tillbaka retroaktivt från 1995, så det blev ett mycket välkommet inkomsttillägg.
Brittiska tullmyndigheter har försökt stoppa brittiska medborgare som utnyttjat sin rättighet att resa till Frankrike för att köpa fina viner som detta land med all rätt är känt för. Till följd av en rad framställningar har detta agerande upphört, och de brittiska tullmyndigheterna har blivit tillsagda att de skall sluta konfiskera inte bara vin, utan även bilar tillhörande brittiska medborgare.
Att inge framställningar är ett sätt att få frågor upp till behandling i parlamentet. Senare denna förmiddag skall vi hålla en debatt om framställningar som rör Lloyd's of London. Jag vill även gratulera kommissionens personal och tjänstemän. De besvarar våra förfrågningar på ett mycket bra sätt.
Rådet är tyvärr inte lika tillmötesgående. Jag ser de tomma stolarna här i kammaren och noterar att rådet varken verkar intresserat av ombudsmannens eller utskottet för framställningars arbete. Det är tråkigt. Det är inte det italienska ordförandeskapets fel; det är ett långvarigt problem som rör alla rådskonstellationer.
Innan vi blir alltför översvallande vill jag dock uppmärksamma problemet med kodexen för god förvaltningssed. Jag hörde vad kommissionsledamot de Loyola de Palacio sade. Jag är säker på att hon har hjärtat på rätt ställe, men det är verkligen dags att vi skaffar en kodex för god förvaltningssed som är bindande för alla institutioner, inte frivillig, och som är enhetlig för samtliga institutioner. Jag anser inte att 2005 på långa vägar är tillräckligt bra. Vi har väntat alldeles för länge på att få denna kodex, och om kommissionen bara antar den är jag säker på att många av de problem institutionerna för närvarande står inför kan lösas.
Jag tackar Laura González för hennes arbete. Utskottet kanske inte rankas högst i parlamentet, men när det handlar om att skydda medborgarna är detta det bästa utskottet.

Mathieu (EDD).
Herr talman, mina damer och herrar! Utskottet för framställningar förtjänar verkligen vår fulla uppmärksamhet. Det står ofta i kammarens centrum trots att det ibland faktiskt hotats med att avskaffas.
Jag skulle därför vilja ta det tillfälle som den senaste översikten gett att poängtera att detta utskott är den bästa indikatorn på ett antal svårigheter som medborgarna upplevt. Det fungerar som en kanal genom vilken medborgarna kan göra oss medvetna om sina bekymmer och förväntningar. Tyvärr måste de ibland även använda det till att uttrycka sin besvikelse över Europeiska unionen. Det stora flertalet framställningar kommer från medborgare som tror på europeisk integration och på det hopp denna väcker.
Jag skulle inte drista mig till att föreläsa för kammaren om de många mål som ryms i befintliga fördrag och förslag till fördrag. Betänkandet i fråga är utmärkt i så måtto att det strävar efter att förse oss med praktiska och förnuftiga sätt att uppnå dessa målsättningar. I betänkandet fastslår utskottet för framställningar och dess ledamöter sitt tydliga engagemang för direkt demokrati och visar styrkan i denna förpliktelse genom att åta sig rollen som medborgarnas företrädare.
Utskottet för framställningar, dess ledamöter och dess sekretariat är ett föredöme för oss alla. De strävar ständigt efter att förbättra sin interna organisation för att möta behovet hos de som inger framställningar. Jag är övertygad om att alla som är närvarande i kammaren i dag kommer att vara medvetna om att min grupp och jag inte skräder orden när det gäller Europeiska kommissionen. Vi blundar aldrig för den. Jag måste dock i detta sammanhang framhålla att kommissionens personal genomgående varit mycket tillmötesgående mot utskottet för framställningar. De ger precisa och rättframma svar i klartext. Det vore underbart om denna ödmjuka och ansvarskännande inställning genomsyrade allt arbete som handhas av kommissionsledamöternas kollegium och dess instanser.
Det finns självfallet olikheter och skiljaktigheter. Dock har utskottet för framställningar, hellre än att ignorera dessa, visat sig kapabla att övervinna dem genom att hitta en praktisk väg framåt. Jag skulle till exempel kunna ta upp betraktandet av betänkandet om övervakningen av genomförandet av gemenskapsrätten. Vid det tillfället bad utskottet för framställningar Europeiska kommissionen två gånger att finna för alla parter godtagbara politiska lösningar och särskilt allvarligt överväga behovet av att utarbeta förslag till översyn av de gemenskapsregler som oftast tillämpas på fel sätt eller överklagas.
Låt mig gratulera er till det förslag jag just beskrivit. Det är betydligt mer relevant att säkerställa genomförandet av gemenskapsrätten än att hålla på med ett ökande antal rättsliga åtgärder. Det sistnämnda leder bara till att svårigheterna överdrivs i onödan. Först måste missförstånd redas ut. Medborgarna vill få sin röst hörd i ett Europa som respekterar demokratin och den mångfald som frodas däri. De vill inte bli offer för ett Europa dignande under domar och förfaranden. Både utskottet för framställningar och ombudsmännen är alldeles för ofta undervärderade.

De Palacio
Herr talman! När det gäller kodexen för god förvaltningssed för alla tre institutioner instämmer kommissionen helt. Jag skulle dock vilja insistera på att det är bäst för oss att vänta tills vi vet vad som beslutas vid regeringskonferensen. Det underlättar diskussionerna en hel del. Det underlättar också för de tre institutionerna att anta en sådan kodex och framför allt att göra det med parlamentets fulla medverkan. För tillfället, enligt artikel 308 i Romfördraget, har parlamentet endast rätt att yttra sig och utarbeta betänkanden. Det har emellertid ingen rätt till medbeslutande. Som jag sade för en liten stund sedan, vill jag insistera på att vi skjuter upp diskussionen i denna fråga för ögonblicket.
För att övergå till nästa fråga, vill jag svara Thors - jag tror att det var hon som frågade mig - att vi inom kommissionen är beredda att se över det rådande interinstitutionella avtalet. Det är mera korrekt att kalla det en skriftväxling än ett interinstitutionell avtal, eftersom det är det som har reglerat framställningsförfarandet sedan 1989. Jag skulle hur som helst vilja påminna den ärade ledamoten om att det i själva verket är parlamentets enheter som borde ta initiativet till att omarbeta detta avtal. Vi väntar därför på att de skall komma till oss med ett förslag, vilket vi sedan kommer att behandla med största intresse i den konstruktiva anda som jag anser att vi har visat prov på den senaste tiden och vilket har erkänts av många ärade ledamöter, som till exempel Mathieu och Gemelli, ordförande för utskottet för framställningar, i deras anföranden. Jag instämmer fullständigt med det ni båda sagt, eftersom jag tror att sådana instrument är nyckeln till att trygga en aktiv och effektiv demokrati i Europa. Det demokratiska systemet är beroende av dessa instrument för att göra det möjligt för medborgarna att utnyttja sina rättigheter fullt ut, i vissa fall att klaga när de behandlats orättvist, och att göra det utan att nödvändigtvis följa varje krök och sväng på den lagliga vägen, utan genom att använda enklare system, som ibland kan vara mycket effektivare. 
Jag tackar alla ärade ledamöter för deras arbete.

Talmannen.
Tack så mycket fru kommissionär!
Diskussionen är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0203/2003) av Perry för utskottet för framställningar om de framställningar av Lloyd's som förklarats tillåtliga (framställningarna 1273/1997, 71/1999, 207/2000, 318/2000, 709/2000 och 127/2002) (2002/2208(INI)).

Perry, Roy (PPE-DE)
Herr talman! 1997 ingav en engelsk dam, som är så rädd att hon fortfarande går under namnet fru X, en framställning till Europaparlamentet. Hon undrade bara om brittiska staten reglerade Lloyd's of London korrekt och i enlighet med försäkringsdirektivet 73/239/EEG. Samma fråga eller påstående har därefter framförts i andra framställningar, vissa undertecknade med hundratals namn och andra på uppdrag av tusentals. 
Efter att ha utsetts till föredragande har jag lärt känna fru X, och hon har berättat sin historia. Hon insåg att hon genom att investera hos Lloyd's och bli ett ?namn? - för icke-engelska åhörare skall jag förklara att detta innebär en passiv extern investerare som godkänner att överlåta förvaltningen av sina affärer till Lloyd's - skulle åta sig ett obegränsat ansvar. Men hon berättade för mig att hon tog den risken för att hon trodde att Lloyd's reglerades i enlighet med brittiska och europeiska bestämmelser.
Tidigare i år skickade Förenade kungarikets ständige representant vid EU, Sir Nigel Sheinwald, en mycket skarpt formulerad skrivelse till Vitaliano Gemelli, ordförande i utskottet för framställningar, och försökte i realiteten blockera Europaparlamentets rättighet att få fram fakta. Jag är mycket nöjd med att vår egen rättstjänst - som uppger att parlamentet måste vara mycket vaksamt inför försök från andra institutioners företrädare att begränsa våra befogenheter - har bekräftat att det inte finns några bestämmelser som kan förhindra oss från att göra en parlamentarisk granskning, så länge ärendets räckvidd avviker från ärenden som behandlas av en medlemsstats domstolar.
Kommissionsledamot Bolkestein kommer själv att berätta, men det han har sagt till utskottet för framställningar och hans agerande visar tydligt att han är betänksam inför regleringen av Lloyd's. Han har skickat långa frågeformulär och fått svar. Tyvärr har inte dessa skrivelser och svar offentliggjorts eller funnits tillgängliga för utskottet för framställningar eller parlamentet.
Den nyckelfråga som framställarna ställer är: har Lloyd's tillräckliga reserver för att täcka sina åtaganden, vilket krävs enligt direktiv 73/239/EEG? Ett svar på detta kräver en revisionsgranskning av reserverna och en officiell uppskattning av åtagandena. Kanske kommissionen kan ge oss uppgifterna - framför allt vad beträffar Lloyd's gamla åtaganden som de försökte avskilja i det nya systemet kallat Equitas.
Framställarna ställer inga frågor till parlamentet rörande det nuvarande systemet, vilket kommissionsledamoten nu anser kunna vara tillfredsställande. De har frågat oss om tiden från 1978, när direktivet skulle ha trätt i kraft, till 2000, när de lämnade in sina framställningar - eller, i fallet med fru X, 1997. Tillämpades direktivet då? Kommissionen har hittills försökt tiga om denna period då framställarnas tillgångar beslagtogs och vissa tvingades till personlig konkurs, när försäkringstagarna utsattes för en risk om reserver inte fanns tillgängliga och när andra försäkringsbolag i Europa var tvungna att följa direktivet; en period när de engelska domstolarna i ett antal domar förklarade att Lloyd's inte hade något fungerande system för att skapa tillräckliga reserver. Domare Cresswell påpekade år 2000 att listan över de brister och den inkompetens som försäkringsgivare, chefsagenter, medlemsagenter och andra gjorde sig skyldiga till under 1980-talet var förbluffande och spred vanära över en av Citys största marknader.
Jag ber inte kommissionsledamoten att vidta åtgärder mot brittiska staten för eventuella bristfälligheter under denna tidsperiod. Han måste se till att en medlemsstat följer direktivet. Jag ber bara om ett offentligt svar ja eller nej. Tillämpade brittiska staten EU:s försäkringsdirektiv 73/239/EEG helt korrekt mellan 1978 och 2000? Jag hyser respekt för kommissionsledamoten; jag uppfattar honom som hederlig. Jag hoppas att vi kan komma fram till ett tydligt svar.
Brittiska staten har utövat starka påtryckningar, men detta får inte bli ett ärende där ett stort land slipper undan. Om kommissionen kan ge oss garantier och förklara hur bestämmelserna följde direktivet är detta ett svar vi kan förmedla till framställarna. Om kommissionen däremot anser att brittiska staten inte följde direktivet innan finanslagen Financial Services Act antogs, måste den säga det. Vi måste få veta sanningen om vad som hände och varför tusentals människor blev ruinerade.
Jag hoppas kommissionen lämnar formella svar. Det bör inte finnas något behov av att tillsätta en undersökningskommitté. Av den anledningen har jag lagt fram ett ändringsförslag enligt vilket kommissionen får sex veckor på sig att avge ett heltäckande, officiellt och skriftligt svar till parlamentet. Om detta inte görs måste dock parlamentet förbehålla sig rätten att grundligt granska detta beklagliga ärende.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka för denna nya inbjudan att uttala mig inför kammaren och ge er den senaste rapporten om kommissionens undersökning av detta komplicerade och ytterst känsliga ärende.
Som många ledamöter i parlamentet känner till är detta faktiskt fjärde gången jag personligen haft tillfälle att diskutera ärendet med parlamentets ledamöter, och framför allt med ledamöterna i utskottet för framställningar. Förutom att jag själv framträtt i parlamentet har vi också hållit parlamentet fullt informerat om utvecklingen genom regelbundna, skriftliga uppdateringar kompletterade med muntliga redogörelser av min personal vid sammanträden med utskottet för framställningar. Jag har dessutom besvarat en stor säck med brev från ledamöter i ärendet. Kommissionen har på detta sätt försökt hålla parlamentet fullständigt informerat i största möjliga förfarandemässiga utsträckning.
Med dessa utförliga antecedentia i åtanke föreslår jag att vi inte går in på den allmänna bakgrunden i ärendet. Jag föreslår att vi snarare inriktar oss på händelseutvecklingen efter mitt senaste framträdande inför parlamentet, vid den utfrågning som utskottet för framställningar höll den 22 januari 2003.
Kommissionen fick i en skrivelse av den 24 mars 2003 ett utförligt svar från myndigheterna i Förenade kungariket på den kompletterande formella skrivelse som kommissionen avsände den 23 januari 2003, i vilken den hade framfört att det återstod några problem med den nya regleringen av Lloyd's, fastställd enligt finanslagen Financial Services and Markets Act från 2000. Efter en genomgång av detta svar och ytterligare skriftliga och muntliga förtydliganden från de brittiska myndigheterna anser nu kommissionens enheter att det nya systemet är förenligt med kraven i direktiv 73/239/EEG - det vill säga det första direktivet om andra direkta försäkringar än livförsäkringar, i dess ändrade form. Dessa krav hörde framför allt samman med likviditetskontroll, revisionsförfaranden, korrekta förvaltnings- och redovisningsförfaranden och interna kontrollsystem.
För att efterleva de klagandes rätt till ett korrekt förfarande skrev mina enheter under andra halvan av juli 2003 till samtliga som inlämnat klagomål och till framställare som inte ingett något formellt klagomål och beskrev resultatet av denna preliminära analys samt angav enheternas avsikt att föreslå att kommissionen skulle avsluta ärendet. Mina enheter fullföljer nu sin analys av de svar som kommit in från dem som klagat innan de utarbetar ett förslag till kommissionärskollegiets slutliga beslut i ärendet. I enlighet med parlamentets önskemål skall vi försöka fatta detta beslut så snart som möjligt, före utgången av oktober 2003.
Huvuddelen av de kommentarer som kommit in handlade om tidigare förhållanden, innan finanslagen infördes 2000. Som jag redan har förklarat för parlamentet och dem som klagat är syftet med överträdelseförfaranden enligt gemenskapslagstiftningen att garantera eller återupprätta nationell lagstiftnings förenlighet med gemenskapslagstiftningen, inte att döma huruvida det gamla systemet var förenligt eller inte. Detta är en uppgift - och detta säger jag framför allt till Roy Perry - som skall utföras av de nationella domstolarna. Från det att undersökningarna inleddes i detta komplicerade och känsliga ärende har vi upprepade gånger klargjort för de klagande att eventuella anspråk på skadestånd måste göras vid de nationella domstolarna. Jag förstår också att sådana anspråk nu skall prövas vid domstolarna i Förenade kungariket av en grupp klagande.
Därför är kommissionens uppgift i enlighet med EG-domstolens gällande rättspraxis att undersöka huruvida det nya systemet är förenligt med kraven i försäkringsdirektiven.
Under undersökningens gång har tillgång till handlingarna var ett hett och debatterat ämne. Som jag inledningsvis förklarade litar jag på att ledamöterna inser att kommissionen under arbetet med utredningen i största möjliga utsträckning alltid försökt hålla parlamentet fullt informerat.
Såsom anges i betänkandet från utskottet för framställningar är kommissionen bunden av punkt 1.5 i bilaga III till ramavtalet mellan Europaparlamentet och kommissionen. I denna punkt anges att information om överträdelseförfaranden skall förbli konfidentiella tills ett slutligt beslut fattats av kommissionen.
Naturligtvis skall kommissionen sedan den fattat ett slutligt beslut ge tillgång till handlingarna, med reservation för eventuella återstående sekretesskrav.
Om kommissionärskollegiet beslutar att avsluta ärendet kommer den som ett svar på en formell förfrågan från parlamentet att tillhandahålla tillgång till handlingarna i enlighet med ramavtalet, men med reservation för eventuella sekretesskrav som Förenade kungariket lagt på de handlingar landet har utarbetat. Allmänhetens tillgång till handlingarna kommer dessutom att garanteras i enlighet med villkoren i förordning (EG) nr 1049/2001.
Slutligen vill jag kort ta upp en fråga som jag hade hoppats inte behöva nämna mot bakgrund av de omfattande kontakter vi haft med parlamentet. Det finns de som antyder att kommissionen i handläggningen av undersökningen har öppnat vägen för anklagelser om administrativa missförhållanden och onödiga förseningar. Låt mig tala klarspråk. Trots att ärendet är komplicerat och känsligt, och trots de avsevärda mängder korrespondens kommissionen tagit emot, har den alltid strävat efter att genomföra sin undersökning så snabbt som möjligt, enligt vederbörliga förfaranden och med noggranna utredningar, men har lidit av konkreta begränsningar i fråga om resurser. Framställning 318/2000 omfattar sju arkivpärmar. Kommissionen har noggrant granskat klagomål och fört en omfattande och fortlöpande kommunikation med dem som ingett klagomål. Två pressmeddelanden gavs ut och skickades till samtliga klagande och framställare.
Som jag nämnde tidigare har kommissionen dessutom i enlighet med de förfaranden som gäller för klagomål skrivit till samtliga klagande och informerat dem om resultatet av kommissionens preliminära analys och bett om deras kommentarer. Ett påstående om administrativa missförhållanden inom kommissionen har slutligen undersökts och tillbakavisats av Europeiska ombudsmannen Nikiforos Diamandouros. Jag skulle i synnerhet ödmjukt vilja påminna parlamentet om att Nikiforos Diamandouros uttryckligen behandlade påståendena om kommissionens administrativa missförhållanden när det gäller tillgången till handlingar och undersökningen av det nuvarande regelsystemet, inte det tidigare systemet, före 2000 års finanslag. Inte i något av de båda fallen kunde Nikiforos Diamandouros konstatera några administrativa missförhållanden.
Jag har talat en aning längre än jag hade velat, men jag ville att mitt uttalande inför parlamentet skulle vara kristallklart mot bakgrund av ärendets vikt och de tragiska historierna omkring det.
Låt mig avslutningsvis försäkra er, herr talman, om kommissionens beredvillighet att fullt ut samarbeta med parlamentet. Detta samarbete omfattas dock alltid av de juridiska begränsningar som åligger kommissionen. Jag skall, liksom vid tidigare tillfällen, med stort nöje besvara ytterligare frågor ni kan ha.

Gemelli (PPE-DE).
Herr talman! Även jag vill tacka Bolkestein, som jag inte har något att fråga.
Jag vill bara återgå till den tidigare diskussionen för ett ögonblick. Eftersom vi diskuterar framställningar och det ofantliga vågspel globaliseringen fört med sig har jag gjort en jämförelse: medborgaren och jätten. Det finns en enorm skillnad mellan medborgaren och jätten. Parlamentet bör nu fråga sig vad det kan göra för att skydda de medborgerliga rättigheterna. 
Detta är en situation - vilket Perry har klarlagt genom att nämna ett relevant fall - som påverkar många medborgare som har gjort konkurs. Det pågår ett flertal rättegångar i Förenta staterna och även några i Europa, varav flertalet pågår i Förenade kungariket. Hur kan vi låta bli att undra över situationens lösning och hur situationen skall utvecklas? Hur kan vi låta bli att fråga parlamentet, ja, hur kan vi ens låta bli att fråga oss själva vad vi bör göra för att lösa situationen? 
Lloyd's of London är en stor institution som fortfarande åtnjuter global trovärdighet, men helt klart inträffade någonting någon gång, ett misstag begicks, eftersom det annars inte hade skett en sådan ökning av antalet fall som medborgare anmälde. Nu finns det de som kräver att en undersökningskommitté skall inrättas och de som motsätter sig detta, men det är inte ett problem som måste lösas inför domstol, inte minst därför att vi inte vill inleda rättegångar, eftersom vi inte har behörighet att inleda rättegångar och eftersom vi inte vill skapa motsättningar mellan parterna. Allt vi vill göra är att svara på medborgarnas förfrågningar, eftersom detta är vårt uppdrag: uppdraget att företräda fullt ut genom att företräda både medborgarna och institutionerna, som exempelvis Lloyd's of London. Jag avser därför inte att kriminalisera någon.
I stället vill jag försöka förstå varför situationen har uppstått. Om kommissionens svar, när det kommer, inte är uttömmande kan endast en undersökning som vi kan genomföra utan påtryckningar avslöja den springande punkten i frågan, klyftan, kryphålet genom vilket detta stora misstag som har orsakat så mycket bekymmer, lyckades slinka igenom.

Cashman (PSE).
Herr talman! Det är väldigt lätt att reagera känslomässigt, men parlamentet bör inte reagera känslomässigt, utan rationellt. Därför kan jag inte stödja detta betänkande. Jag anser att det är alltför begränsat och behäftat med många fel. Betänkandet lyckas inte ge en väl avvägd bedömning. De citat som används i betänkandet är mycket selektiva och tagna ur sitt sammanhang och ger därför inte en rättvisande bild av det rättsliga läget.
Det finns sakfel, till exempel beträffande Lloyd's redovisningssystem. Avslutade räkenskaper återupplivades inte såsom påstås. Snarare är det så, vilket gäller alla försäkringar, att krav mot en försäkringspolicy kan uppställas först efter det att den har upphört. Det uppges i betänkandet att direktiv inte har genomförts. Detta är en åsikt. Detta har inte bevisats. Inte heller görs i betänkandet någon detaljerad redovisning av de stora ansträngningar som Lloyd's har gjort för att minska ?namnens? förluster. Det har dock även funnits problem inom utskottet för framställningar. Jag påpekade upprepade gånger att det sätt på vilket Roy Perry försökte tillsätta en undersökningskommitté inte var korrekt, att det stred mot arbetsordningen och även mot fördragen.
Sir Nigel Sheinwald försökte inte förhindra en granskning, utan påpekade med all rätt att alla granskningar skulle följa arbetsordningen och givetvis våra fördrag. Låt mig citera det aktuella avsnittet i hans skrivelse. Han anser att arbetsordningen inte medger att en undersökningskommitté tillsätts om de påstådda förhållandena behandlas av en domstol och ärendet fortfarande är föremål för rättsliga förfaranden. Som vi har hört från kommissionsledamoten ligger nu ärendet hos appellationsdomstolen i Förenade kungariket, och det är sant att vi bör vara mycket försiktiga och väl förberedda innan vi tillsätter en undersökningskommitté. Än en gång har Roy Perry använt kommentarer och citat från Jaffrey-målet vid appellationsdomstolen på ett selektivt sätt.
Jag kunde fortsätta hur länge som helst, men låt mig lugna Roy Perry. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att rösta för hans ändringsförslag. Jag tror faktiskt att hans ändringsförslag sammanfattar några av de problem vi har arbetat med. Jag är verkligen nöjd med att parlamentets enheter på mitt förslag har efterlyst fler ändringar, och i synnerhet en strykning av Roy Perrys framhärdande i punkt 5 att hans motivering skulle infogas i resolutionen.
Detta är bara några konkreta exempel på förändringar som krävdes i detta klart bristfälliga betänkande. Jag skall avsluta med detta. Om vi i detta parlament väcker förväntningar hos medborgare och framställare som vi inte kan uppfylla, gör vi det på egen risk. Roy Perrys arbetssätt har hela tiden varit uppriktigt och ärligt, men jag tror att han väcker förväntningar som inte kan uppfyllas. Han kräver också handlingar han vet att han inte kan få. Jag har utarbetat betänkandet om förordning (EG) nr 1049/2001. Roy Perry gör anspråk på att kommissionen skall göra en undersökning som han vet att den inte kan genomföra.
Slutligen, Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att stödja detta, men ärligt talat måste jag med handen på hjärtat säga till kammaren att jag inte kan stödja betänkandet och därför inte kommer att göra det.

Wallis (ELDR).
Herr talman! Tillsammans med många brittiska ledamöter i parlamentet har jag fått en stor mängd personliga brev från väljare som liknar framställarna i detta ärende. Jag välkomnar Roy Perrys ihärdiga arbete på dessa framställares vägnar och bekräftar att min grupp kommer att ge sitt stöd till betänkandet.
Det står dock ännu större saker på spel här, som gäller hur väl gemenskapslagstiftningen fungerar. Jag har de senaste två åren varit föredragande av betänkandena om genomförandet och övervakningen av gemenskapens lagstiftning. Från parlamentets sida uppmanade vi då kommissionen att förbättra sina rutiner vid överträdelseförfaranden och dess handläggning av klagomål, och efterlyste i synnerhet att få tillgång till skriftväxlingen mellan kommissionen och medlemsstaterna.
Detta är det område som en undersökningskommitté borde, och kan, granska: hur genomför kommissionen sin övervakningsplikt när det gäller tillämpningen av gemenskapslagstiftningen? Detta behöver inte ha något som helst att göra med de pågående förhandlingarna vid English High Court. Det handlar om att ge våra medborgare ett svar.
En eventuell undersökningskommitté måste ta itu med denna centrala fråga som gäller överträdelseförfarandenas effektivitet. Det måste påpekas att denna affär pågått länge, ända sedan 1997. Trots min stora respekt för kommissionsledamoten - och jag hyser den största respekt för hans arbete - är det inte helt tillfredsställande att säga att allt nu är i sin ordning. Om inte kommissionen kan bära sin roll som fördragens väktare är detta verkligen mycket allvarligt, och unionens hela juridiska ram kan därmed få dåligt rykte och ifrågasättas. Vi måste ge våra medborgare svar.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Min grupp stöder betänkandet av Perry. EU-fördragen erkänner att det kan bli nödvändigt att utsätta europeiska frågor för parlamentarisk granskning. Om det görs är det inte meningen att ifrågasätta kommissionens arbete med att övervaka att medlemsstaterna tillämpar gemenskapsrätten på ett korrekt sätt. Ibland vill dock kommissionen inte trampa på regeringens tår i någon medlemsstat. 
Vad som emellertid oroar mig är att jag ibland får samma känsla när det gäller vårt eget parlament, till exempel i samband med Prestige. Varför skulle vi ge upp vår rätt att peka på brister i medlemsstaternas myndigheters och regeringars tillämpning av gemenskapsrätten?
När jag läste betänkandet om framställningarna om Lloyd's fick jag först och främst intrycket av att det fortfarande finns frågor som kräver närmare förklaring. För det andra verkar det som att varken Förenade kungarikets regering eller Europeiska kommissionen vill gå in på detta i detalj, trots att ni har lagt fram ett första förslag. Vi är nyfikna. För det tredje verkar det som att vissa kolleger är mera intresserade av att skydda sina egna regeringar än att inta en ansvarsfull hållning gentemot medborgarna och visa att alla är lika inför lagen.

Collins (UEN).
Herr talman! Jag vill uppriktigt tacka vår föredragande Roy Perry för hans betänkande om framställningarna om Lloyd's som började inges redan 1997. Frågorna som uppstått efter förluster på flera miljarder euro under 80-talet och 90-talet, varav många rörde asbest, kan bara behandlas tillfredsställande genom tillsättningen av en undersökningskommitté. Frågan kommer inte att försvinna. En resolution skulle ha utarbetats tidigare, och frågan om ersättningar kan inte förbises. Ärendets kärna är det bristande genomförandet av det första direktivet om andra direkta försäkringar än livförsäkringar från 1973 och följande relevanta direktiv.
Många som investerat gick i konkurs, några begick självmord, och vi måste få veta varför, vem som bar skulden och varför genomförandet av EU:s lagstiftning fördröjdes. Framställarna och de klagande investerade i något de trodde var en ordentligt reglerad marknad i enlighet med Förenade kungarikets och Europeiska unionens lagstiftning. Skulle de ha investerat om de varit medvetna om de icke uppdagade åtagandena? Vi måste ta de påståenden på allvar som går ut på att ingen riktig revision genomfördes av bolagen. Om en sådan hade gjorts kunde omfattningen av de potentiella förlusterna ha upptäckts. De enorma förlusterna och det onödiga mänskliga lidandet kunde ha förhindrats.
De personer som ingett framställningar om Lloyd's kommer inte bara från Förenade kungariket: de kommer även från mitt land, Irland, och från Danmark och Tyskland, för att inte nämna de investerare som gått till domstol i Förenta staterna. Det finns fortfarande ingen lösning på problemet på unionsnivå, men ändå är kommissionen avvaktande och talar om att ärendet är komplicerat. Komplicerat eller inte, framställarna har rätt att få veta varför Europeiska unionens bestämmelser om regleringen av Lloyd's inte var korrekt genomförda. Det krävs en djuplodande undersökning för att besvara alla dessa frågor; det handlar trots allt om investerare som, om katastrofen blir ett faktum, måste betala och betala i en sådan utsträckning att de riskerar att förlora sina företag och bostäder.

Stockton (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för hans noggranna, korrekta och detaljerade analys av ärendet. Jag är visserligen ganska nöjd med utgången för Roy Perrys betänkande, men måste för jämviktens skull göra några kommentarer.
Roy Perrys motivering ger inte en rättvisande och opartisk bild av händelserna kring medlemmarnas försäkringsförluster hos Lloyd's under 1980-talet. Jag vill särskilt nämna den högst selektiva användningen av material och den bristfälliga återgivningen av samtliga synpunkter som framfördes av appellationsdomstolen i Förenade kungariket i Jaffrey-målet, däribland dess åsikt att det är enbart med facit i hand som det visat sig att de reserver som syndikaten under 1980-talet inrättade för asbestskadestånd skulle vara otillräckliga på grund av den oväntade utvecklingen för dessa skadeståndskrav.
Jag hyser givetvis den största sympati för de ?namn? som drabbades av dessa försäkringsförluster, varav några återfinns bland mina vänner, däribland ett av mina barns gudföräldrar. Sedan jag engagerade mig i ärendet har jag dock utsatts för en storm av övertramp och smädelser, bland annat anonyma aggressiva telefonsamtal till bostaden, då jag anklagats för att vara en av Lloyd's betalda agenter. Eftersom 97 procent av Lloyd's ?namn? har accepterat förnyelseplanen från 1996 och kunnat minska sina åtaganden med avsevärda belopp har detta ärende efterhand i stort sett blivit heltäckande behandlat.
Som det sades i all reklam: man kan inte garantera att gårdagens vinst är ett tecken på morgondagens vinning.
I centrum för Roy Perrys betänkande och de konkreta anklagelserna från framställarna står, som jag ser det, det faktum att staten i Förenade kungariket inte tillämpade villkoren i EU:s försäkringslag korrekt i övervakningen av Lloyd's. Förenade kungariket tillbakavisar detta påstående. Den rätta platsen för att avkunna en dom är därför i en domstol. Detta är precis vad som sker, eftersom ett sådant mål nu avgörs vid English High Court.
Det rör sig om komplicerade juridiska spörsmål. Parlamentet bör låta den rättsliga processen få ha sin gång och låta domstolen komma fram till ett riktigt utslag.
Under tiden uppmuntrar jag kommissionen att svara på de frågor som väckts i detta betänkande och lämna så fullständiga svar som möjligt. Vi behöver visserligen svaren så snart som det rimligen är möjligt, men jag varnar för att pressa fram en bedömning.
Sammanfattningsvis uppmanar jag kammaren att stödja Roy Perrys ändrade betänkande och inte göra något mer förrän sedvanliga möjligheter till överklagan har uttömts.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Perry har utarbetat ett betänkande och han har presenterat vissa element av fallet Lloyd's för oss. Kommissionsledamoten har i dag givit oss en mängd upplysande förklaringar som verkligen är värdefulla. Och Cashman bestrider Perrys information. Vad leder detta till? Att vi för ögonblicket inte bryr oss om frågans innehåll och att vi inte heller är en domstol. Vårt intresse just nu är enbart att vi efter fem år av betänkanden vill bevara vårt utskotts trovärdighet och följaktligen gäller vårt problem om vi skall få ett definitivt svar på i vilken utsträckning direktivet tillämpades, eller inte tillämpades. Det är bara detta vi bryr oss om. 
Jag tar tillfället i akt att generalisera frågan, eftersom vi i dag fick ta del av ombudsmannens rapport och betänkandet av utskottet för framställningar. Fallet Lloyd's hamnade hos utskottet för framställningar efter det att medborgare ingett framställningar. Ombudsmannen var också inblandad, som kommissionsledamoten sade, när det gällde frågan om huruvida kommissionen skötte sin uppgift på rätt sätt. Och det är naturligtvis en fråga om tillämpningen av gemenskapsrätten. 
Vilka slutsatser kan dras av detta? Att de två tvillingrättigheterna, klagan och framställning, är sammanlänkade. De bör därför inte diskuteras separat. För det andra, när det gäller dessa två dokument, handlar det i stort om den korrekta tillämpningen av gemenskapsrätten; med andra ord om i vilken utsträckning även detta betänkande bör diskuteras gemensamt i dag. Därför föreslår jag parlamentet, kommissionen och mina ärade kolleger att vi undersöker möjligheterna att behandla dessa dokument gemensamt eftersom de uppenbart är de enda dokument som direkt berör de europeiska medborgarna. Eftersom vi alla är intresserade av att förstärka de europeiska medborgarnas delaktighet anser jag därför att vi till viss del bör lyfta fram denna debatt och jag tycker till och med att vi bör utnämna dagen för parlamentsdebatten till de europeiska medborgarnas dag. På så sätt skall vi uppnå trovärdighet och säga att vi verkligen är intresserade av deras rättigheter.
Vad vi nu efter fem år efterlyser är att åtminstone få en klar bild av vad som pågår. Vad vi vill är alltså att snabbt få bilden klar för oss eftersom Cashman de facto kan ha rätt. Vi vet emellertid inte för närvarande vem som har rätt. Och kommissionen har verkligen varit försumlig. Därför skall jag väcka en mer allmän fråga. Utskottet för framställningars slutsatser försenas ofta eftersom kommissionen tillämpar ett tidskrävande förfarande när det gäller framställningar. Kunde den inte förkorta denna tidsperiod så att även vi framstår som mer trovärdiga i de europeiska medborgarnas ögon, medborgare som kommer till oss och säger att det har gått arton månader utan att de har fått svar? Detta är de mer allmänna frågor som dryftas i dagens debatt och jag tror att det är ett gyllene tillfälle för oss att naturligt nog ta upp dem i Europeiska unionens intresse, men viktigare är att vi låter de europeiska medborgarna förstå att vi står på deras sida.

Marinos (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka mitt stöd till förslagen i betänkandet av Perry, men först vill jag påpeka att kommissionsledamot Bolkestein verkligen har gett oss en stor mängd mer aktuell information och förtydliganden i denna fråga. Problemet kvarstår emellertid, som min ärade kollega Koukiadis korrekt och konstruktivt belyst, att vi inte har några tydliga svar på följande: den brittiska regeringen var tydligen mycket sen med att införliva direktivet om privata försäkringar med nationell rätt, vilket också borde ha gällt i Förenade kungariket, som skulle ha omfattat fallet med Lloyd's. På samma sätt råder det tvivel om huruvida det införlivades korrekt. Dessutom uppstår frågorna om Förenade kungariket tillämpar det korrekt och med fasthet ser till att det efterlevs. 
Ett stort antal personer som, visar det sig, är aktieägare - det är en mycket speciell ordning - var tvungna, på grund av att de inte blev informerade eller blev undanhållna information och som följd av den brittiska regeringens försummelse som jag hänvisade till tidigare, att använda alla sina tillgångar för att betala ersättning för de försäkringsrisker de vidhåller att de var ovetande om. Sålunda ruinerades många av dem, det rör sig om stora belopp, medan några av dem blev så förtvivlade att de tog livet av sig. Bland offren finns några av mina grekiska landsmän, vars starka protester har samlats dels på mitt kontor i två till tre år nu, dels i utskottet för framställningar som jag också har äran att vara ledamot i. 
Utskottet för framställningar har försökt att få fullständiga upplysningar av kommissionen och den brittiska regeringen om denna tragiska affär - vi har hållit ett möte bakom stängda dörrar - men försöken ger inga resultat, åtminstone inte när det gäller att informera oss. Vi har inte fått adekvata svar på de frågor vi upprepade gånger ställt, och tystnaden från den brittiska regeringen som vägrar att ge utskottet för framställningar några svar, har också fått stöd av kommissionen. Således kan vi inte skapa oss en klar och fullständig bild av exakt hur komplex denna affär är och i vilken utsträckning den brittiska regeringen bär ansvaret för försummelse och/eller missbruk som följd av förseningen, det bristfälliga införlivandet och den felaktiga tillämpningen av direktivet om privata försäkringar. 
Synpunkterna ovan, som kanske framställer den brittiska regeringen och Europeiska kommissionen i dålig dager, förefaller hittills inte ha påverkat vare sig den ena eller den andra parten. De europeiska medborgarna anser att deras röst bör bli hörd, och detta är ett tillfälle att återupprätta Europeiska unionens och vår institutions trovärdighet och giltighet gentemot medborgarna. Om vi handlar utan öppenhet och utan att ta medborgarnas perspektiv i beaktande, misslyckas vi som europeisk institution vid en avgörande vändpunkt i utvecklingen i stort.

Keßler (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill tacka alla tre föredraganden för deras fantastiska arbete, men särskilt Laura González Álvarez, som vi saknar mycket i utskottet.
Utskottet för framställningar har som uppgift att fastställa huruvida nationella och lokala myndigheter införlivar och tillämpar EU-direktiven på ett korrekt sätt. Därför är vi ständigt tvungna att ge oss in i konflikter med nationella regeringar eller ministerier, och ibland inleder även Europeiska kommissionen överträdelseförfaranden. Uppenbarligen är detta inte till fördel för den ifrågavarande regeringen, men vi är här - och det är så jag uppfattar mitt arbete i utskottet - för att skydda allmänheten. Dessa framställningar om Lloyd's är otrevliga, inte endast för tidigare och nuvarande brittiska regeringar, utan även för Europeiska kommissionen som så tidigt som 1978 tvekade att vidta åtgärder gentemot Förenade kungariket. Omständigheterna kring utbytet mellan kommissionen och den brittiska regeringen angående Lloyd's var mycket egendomliga.

Men vad är egentligen den så kallade Lloyd's-skandalen? Lloyd's hade värvat ?namn? utan att göra dessa människor uppmärksamma på att man stod inför enorma försäkringsförluster, huvudsakligen på grund av domar i Förenta staterna som gällde asbestfall. Lloyd's ledning lät sedan dessa förluster övergå till ?namnen?. Följden var att många förlorade sina tillgångar och några den enda förberedelse de gjort inför sin pension. Det var inte bara britter som drabbades, utan även belgare och tyskar. Några tog till och med sitt eget liv. Nu skulle vi kyligt kunna säga: ?Vilken otur!? Men nej, dessa människor litade på att försäkringsmarknaden var reglerad och att såväl brittisk som EU:s lagstiftning skulle följas. 
Jag befinner mig mellan två mycket uppskattade brittiska kolleger, Roy Perry och Michael Cashman. Jag är mycket nöjd över att en kompromiss har träffats, men jag beklagar också djupt det faktum att detta betänkande varit så politiskt omstörtande. Jag välkomnar kompromissen och hoppas att den gör det möjligt för oss att göra rättvisa åt framställarna och se till att en sådan tragedi inte inträffar på nytt.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag skall försöka vara kortfattad när jag svarar parlamentsledamöterna och på deras frågor.
Diana Wallis undrade om kommissionen verkligen är fördragens väktare i detta ärende. Jag skulle vilja svara henne och övriga ledamöter att ja, det är vi, och det är därför kommissionen har avsänt två formella skrivelser. Kommissionen skickade inte dessa formella skrivelser utan anledning; det fanns skäl att göra det. Förenade kungariket har reagerat och nu, som jag sade tidigare, anpassas lagstiftningen till unionens lagar. Det är kommissionens plikt att se till att så sker.
I centrum för debatten står frågan om kommissionens roll. Kommissionens roll är som jag sagt flera gånger att se till att gällande lagstiftning överensstämmer med gällande EU-lagstiftning. Låt mig nämna ett annat exempel som också rör Förenade kungariket. Förenade kungariket har beordrat sina tullmyndigheter att beslagta de kvantiteter av alkohol och cigaretter som överstiger vad den anser vara rimligt för personligt bruk. Kommissionen har beslutat att dessa åtgärder inte står i proportion till det syfte de är avsedda att uppfylla. Därför har kommissionen avsänt två formella skrivelser, inlett processen med förhandlingar och diskussioner med myndigheterna i Förenade kungariket, och myndigheterna har anpassat sina anvisningar till vad kommissionen anser bör göras. De personer vars bilar har konfiskerats har dock ännu inte fått någon kompensation för de förluster de drabbats av.
Roy Perry och Diana Wallis kan mycket väl säga att kommissionen bör göra något åt saken, se till att de personer vars bilar beslagtagits skall få ersättning för sina förluster. Mitt svar till dem skulle vara detsamma som mitt svar i detta ärende - detta är inte kommissionens uppgift. Därför måste frågan om kompensation för tidigare förluster överlämnas till nationella rättsinstanser och, vilket har påpekats denna förmiddag, en process pågår just nu vid High Court i London.
Därför, med all sympati för de människor som genomlidit sådana tragiska händelser, varav några tagit sitt eget liv, kan jag inte gå längre än lagen tillåter. Därför är det inte sant att kommissionen är avvaktande, som Gerard Collins sade. Kommissionen är inte avvaktande; den kan inte överskrida gränserna för vad den får lov göra.
Detta är vad jag vill säga. Det är inte fråga om David mot Goliat som Vitaliano Gemelli sade; det handlar om vilka juridiska gränser kommissionen har. Ombudsmannen har behandlat frågan om öppenhet och jag har inget att tillägga, förutom att frågan om en undersökningskommitté är något jag måste överlåta åt parlamentet att avgöra. Det är inte min sak att bedöma huruvida det föreligger några omständigheter för en sådan kommitté, eller huruvida processen hittills varit korrekt. Detta måste jag överlämna till parlamentet: jag kommer att respektera utgången.

Perry, Roy (PPE-DE).
Herr talman! Michael Cashman framförde en rad olika ganska allvarliga påståenden i sitt anförande. Jag medger att han har varit konsekvent i sina försök att med alla mål och medel förhindra detta betänkande. Jag skulle bara vilja be er bekräfta att kammarens agerande vid mottagandet av detta betänkande är i full överensstämmelse med arbetsordningen och att det är godtagbart. 
Vad gäller punkt 5 beträffande att bifoga motiveringen lägger jag gärna fram ett muntligt ändringsförslag till mitt betänkande om att motiveringen, i enlighet med våra sedvanliga rutiner, inte skall bifogas betänkandet. Det är betänkandet som är viktigt, men jag ser gärna att ni bekräftar detta.

Talmannen.
Herr Perry! Jag kan bekräfta att parlamentets enheter noggrant har kontrollerat om detta betänkande är godtagbart och har kommit till slutsatsen att det verkligen är godtagbart.
Cashman har ordet.

Cashman (PSE).
Herr talman! Jag håller med om att betänkandet som det ser ut nu är tillåtligt, men detta beror på att ändringar gjordes som jag och parlamentets enheter bad om och som enheterna försvarade.

Talmannen.
Diskussionen är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.59 och återupptogs kl. 12.00.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

Villiers (PPE-DE)
Herr talman! Efter diskussioner mellan Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater vill jag gärna lägga fram följande muntliga ändringsförslag till ändringsförslag 152: ?Kommissionen skall utreda om man på EU-nivå behöver fastställa definitioner av centrala motpartssystem respektive clearing- och avvecklingssystem. På grundval av denna utredning skall kommissionen lägga fram förslag för Europaparlamentet och rådet.?

Talmannen.
Det är med stor glädje jag på parlamentets vägnar välkomnar en delegation från den ryska federala församlingen, ledd av dumans biträdande ordförande och ena ordföranden i den parlamentariska samarbetskommittén EU-Ryssland Vladimir Lukin, och Alexander Evstifejev från federationsrådet, som har tagit plats på åhörarläktaren.
Delegationen har närvarat vid det sjätte mötet med den parlamentariska samarbetskommittén EU-Ryssland i Strasbourg.
(Applåder)

Talmannen.
Omröstningen fortsätter.
Betänkande (A5-0292/2003) av Giorgio Lisi för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i dekorativa färger och lacker samt produkter för fordonsreparationslackering och om ändring av direktiv 1999/13/EG (KOM(2002) 750 - C5-0632/2002 - 2002/0301(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Förslag till gemensam resolution

Imbeni (PSE).
Herr talman! Det muntliga ändringsförslaget gäller ersättandet av nästan hela punkt 22. Hela första stycket bör ersättas med följande: Europaparlamentet ?åtar sig att organisera, i början av 2004, i samarbete med Interparlamentariska unionen, en ny parlamentarisk konferens om WTO som avser att diskutera ??. Resten förblir oförändrat. Jag tycker att denna text är tydligare och jag hoppas att alla ledamöterna kan godta den.

Turco (NI).
Herr talman! Innan vi går vidare till betänkandet av Cashman vill jag påpeka att vi har tagit emot en rättelse som egentligen inte är en rättelse. Rättelsen innebär en ändring av betänkandet av Cashman med hänsyn till parlamentets stöd för förfarandena T-84/03 gentemot rådet av öppenhetsskäl. Rättelsen använder frasen ?diskutera Europaparlamentets deltagande?, medan det i originaltexten står ?stödja? deltagandet. Jag förstår inte hur denna rättelse uppstod, med tanke på att originaltexten är den som för vår del gäller.

Talmannen.
Ärendet har hänvisats till rättstjänsten och till talmannen för yttrande. Talmannens yttrande är att formuleringen i rättelsen överensstämmer med arbetsordningen och är därför tillåtlig. Den ursprungliga formuleringen är emellertid inte tillåtlig.
(Utrop från Pannella)
Innan Pannella blir alltför upprörd, och jag ser gärna honom upprörd eftersom det är så underhållande: det är ingen idé att diskutera detta eftersom talmannen har undersökt frågan mycket ingående. Han har gjort sitt yttrande, och jag håller fast vid det. Ni kan argumentera hur mycket ni vill, men jag kommer att stå fast vid min ståndpunkt.
(Parlamentet antog resolutionen.)
(Protester från Pannella)
Talmannen. Vi kan diskutera saken sedan, herr Pannella! Nu är det klart.

Förslag till resolution (B5-0403/2003) ingivet av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om EU:s bidrag till genomförandeplanen från världstoppmötet om hållbar utveckling (WSSD)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0229/2003) av The Earl of Stockton för utskottet för framställningar om årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2002 (C5-0271/2003-2003/2068 (INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0239/2003) av Laura González Álvarez för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2002-2003 (2003/2069(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0203/2003) av Roy Perry för utskottet för framställningar om de framställningar om Lloyd's som förklarats tillåtliga (framställningarna 1273/1997, 71/1999, 207/2000, 318/2000, 709/2000 och 127/2002) (2002/2208(INI)) 
Före omröstningen om resolutionen i sin helhet:

Cashman (PSE).
Herr talman! Innan vi röstar om resolutionen som helhet, kan ni vara vänlig att bekräfta att parlamentets talman har beslutat att orden ?och bifogade motivering? i punkt 5 kan strykas?

Talmannen.
Detta har överenskommits. Dessa ord kommer inte att ingå i slutversionen av betänkandet. Jag upprepar att talmannen före omröstningen noga undersökte frågan om betänkandets tillåtlighet.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Talmannen. Omröstningen är avslutad.
RÖSTFÖRKLARINGAR

Figueiredo (GUE/NGL)
Det var ett steg i rätt riktning att man vid den andra behandlingen av förslaget till direktiv erkände att traditionell praxis vid offentliga organ med hänsyn till användningen av offentlig information har utvecklats på mycket olika sätt, och att man därför bör ta detta i beaktande. Det var också positivt att man erkände alla medborgares rätt, alla fysiska och juridiska personer i medlemsstaterna, att få tillgång till dokument från Europaparlamentet, rådet och kommissionen. 
När man antar regler som omfattar kommersiell återanvändning av dessa dokument måste man emellertid se till att priserna inte bestäms av marknaden. Om man låter marknaden bestämma priserna hindrar man dem från att stiga överdrivet högt, vilket är bra; det innebär emellertid att vissa intressenters tillgång till information kan försvåras. 
Därför är det viktigt att medlemsstaterna hittar sätt att göra grundläggande information tillgänglig utan kostnad och ser till att den är tillgänglig för alla, speciellt via Internet och andra tillgängliga media, och fäster särskild uppmärksamhet vid personer med handikapp.

Auroi (Verts/ALE)
Jag stödde Reads betänkande. Det är ett utmärkt arbete om Modinisprogrammet. Programmet kommer att bidra till att informationsnätverkens säkerhet förbättras i hela informationssamhället i Europeiska unionen. Det kommer också att främja spridandet av goda rutiner.
Jag vill också förtydliga att användningen av öppna växlar är avgörande för informationssäkerheten. Det är viktigt att program med grund i dessa växlar omfattas av Modinisprogrammet. Budgeten för det sistnämnda uppgår till 25 miljoner euro.

Marques (PPE-DE)
Jag upprepar mitt stöd till Reads föreslagna ändringsförslag av rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett flerårigt program (2003-2005) för övervakning av handlingsprogrammet eEurope 2005, spridning av goda rutiner och förbättrad nät- och informationssäkerhet (Modinis). Hon vill öronmärka minst 21 miljoner euro till detta program.
Det ligger i parlamentets intresse att ha välgrundade förslag med åtminstone de resurser som krävs för att uppnå sina mål. Trots de budgetrestriktioner vi har måste vi se till att de åtgärder vi vill genomföra blir effektiva.

Bourlanges (PPE-DE).
Herr talman! Den text som antogs vid den första behandlingen av Villiers betänkande är inte en betydande förbättring av kommissionens text. Ändå är den en godtagbar kompromiss och vi skulle varit beredda att stödja den om inte andra delen av ändringsförslag 86 antagits. Med tanke på frågans betydelse är det mycket olyckligt att investeringsbolag i praktiken skulle ha uteslutits från handel till de utannonserade priserna. Det står i motsats till öppenheten. Jag vill bara poängtera att ingen betydande majoritet nåddes i kammaren till stöd för denna text. Så var fallet både för ändringsförslag 86 och den slutliga texten. Jag räknar med att Villiers kommer att beakta detta. Det är bara att hoppas att kammaren, när rådet sänder tillbaka texten till parlamentet till andra behandlingen, kan nå en kompromiss som fler ledamöter kan godta.

Figueiredo (GUE/NGL)
Kommissionen vill uppdatera den lagstiftning som gällt för finansmarknaderna sedan 1993. Den är en central, strukturell del i skapandet av en europeisk kapitalmarknad, det slutliga målet för handlingsplanen för finansiella tjänster som omfattades av Lissabonstrategin.
Betänkandet stöder huvuddragen i direktivet, trots olikheterna vad gäller modellen för automatisk uppkoppling av utlandssamtal som kapitalinvesterarnas lobbyister kämpar för - mellan valet av den så kallade anglosaxiska modellen, där investeringsbolagen konkurrerar hårt med börserna, stöder City of London och öppnar för amerikanskt investeringskapital, och det så kallade kontinentala systemet som till större del baseras på börserna och föredras av franskt investeringskapital.
Vad som då står på spel är investeringskapitalets dominans på marknaden för ett eller annat land, medan graden av avreglering av sådant kapital och dess olika operatörer ökar. Det leder till oerhört stora kapitalsummor genom pensionsfonder och privatiseringar av de sociala trygghetssystemen. Samtidigt står grundläggande försiktighetsregler och öppenheten i transaktionerna också på spel på grund av dessas kostnader. Det målet, som vi förkastar, antas vara effektivt men har bidragit till den ökade obalansen och ombytligheten på finansmarknaderna, med påverkan av realekonomin och konsekvenser för ekonomisk tillväxt och arbetstillfällen.

Meijer (GUE/NGL)
Mer än någonsin finns det nuförtiden stora summor pengar i omlopp runtom i världen: pengar som tillhör enskilda sparare, småbanker, försäkringsbolag och pensionsfonder. Internationella företag som ger hög avkastning har lagt en stor del av de pengarna under sig och på så sätt tagit kontroll också över pensionsfonderna. Sådana företag producerar ingenting men har fått en dominerande position genom att överbrygga intressena hos de som vill få ränta eller avkastning och de som behöver kapital för sina verksamheter. Det handlar i huvudsak om amerikanska företag med filial i London. För tio år sedan antogs ett direktiv för investeringstjänster som dessa och detta behöver nu uppdateras. Frågan är då vilket syfte denna modernisering tjänar. Kommer det att leda till ett ökat skydd för sparare och pensionsfonder mot finansiella äventyrare eller tvärtom ge större frihet till dem som förvaltar dessa pengar? Föredraganden vill minska byråkratin och kostnaderna och skapar ett antal undantag för den öppenhet hon endast motvilligt accepterar. Skyldigheten att söka den bästa lösningen för kunden, liksom låga transaktionskostnader och investeringsprodukter som passar kunden får träda åt sidan. De stora grupperna delas upp med beaktande av nationella intressen, och investeringsbolagen får på så sätt igenom sin vilja.

Ribeiro e Castro (UEN)
Kommissionens förslag till direktiv syftar till att skydda investerarna (genom att ställa harmoniserade krav på auktoriserade mellanhänders verksamhet) och hjälpa investeringsbolag att verka på europeisk nivå.
Eftersom detta är ett ramdirektiv begränsar det sig till att definiera de allmänna skyldigheter på hög nivå som medlemsstaternas myndigheter skall uppfylla. Det försöker inte tvinga fram en specifik marknadsstruktur utan vara tillräckligt flexibelt för att kunna anpassa sig till mångfalden av marknadsstrukturer i de olika länderna, såväl som att underlätta och främja innovation i en miljö av samarbete mellan nationella myndigheter. Det förtydligar och kompletterar listan på finansiella instrument som kan förhandlas på de reglerade marknaderna och mellan investeringsbolag. Det uppdaterar och harmoniserar de regelverk investeringsbolagen måste följa, både vid det inledande godkännandet och därefter. Det ökar också det praktiska genomförandet av ?ett enda pass? för investeringsbolag och bekräftar åter, och utvidgar, principen att företag skall kunna vara verksamma i hela Europeiska unionen med grund i ett tillstånd och tillsyn av behörig myndighet i sin medlemsstat. Förslaget berörde, och berör, känsliga frågor, vilket stod klart under debatterna i specialistkommittén, men med beaktande av den balanserade kompromisståndpunkt som lagts fram av föredraganden, Theresa Villiers, som jag verkligen vill gratulera, röstade jag för det.

Goodwill (PPE-DE).
Herr talman! Vi brittiska konservativa röstade mot detta betänkande eftersom vi, även om vi stöder mycket av det som står i betänkandet - vi är särskilt nöjda med att klassiska bilar och veteranbilar skall undantas - är oroade över substitutionsprincipen. Den innebär att en produkt kan förbjudas om en annan produkt kan bevisas vara säkrare eller mer miljövänlig. Problemet är att dessa bedömningar ibland är marginella.
Den utgör också ett stort hot mot forskning och utveckling. Företag kommer inte att släppa ut produkter på marknaden om de tror att produkten med ett pennstreck kan komma att tas bort från marknaden.
Slutligen är den mycket farlig för konsumenterna, eftersom den ger upphov till en monopolsituation på produktmarknaden och prisökningar. Vi röstade mot att föra vårt missnöje beträffande denna detalj till protokollet, och det är också något vi kommer att behöva slå ett slag för i samband med det kommande kemikaliedirektivet.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
Lisis betänkande om lösningsmedel i dekorativa färger och lacker syftar till att minska dessa ämnens skadliga effekter och se till att de europeiska medborgarna har ren luft.
Tillverkningen av sådana lösningsmedel leder till betydande utsläpp av ozon, vars effekter är skadliga för människor och miljö. Avsikten är att få industrin att begränsa användningen av dessa medel. De uppmanas att använda mer miljövänliga produktionsmetoder som skulle vara mindre skadliga för folkhälsan, och i synnerhet för arbetshälsan. Åtgärder av detta slag har redan vidtagits i flera europeiska länder. Föredraganden förespråkar en harmonisering till högsta standard snarare än till lägsta.
Det är ett lovvärt mål, men bara de europeiska medborgarna kommer att dra nytta av det. Enligt ett ändringsförslag vi motsatte oss kommer beläggningsmaterial som produceras för export till länder utanför EU inte att omfattas. Det är enligt vad som uppgivits av vikt för de europeiska företagens konkurrenskraft.
Det är tydligt att Europeiska unionen bara försöker garantera ren luft till sina egna medborgare. När det gäller alla andra människor på denna planet, särskilt medborgare i utvecklingsländerna, tvår den sina händer och är beredd att låta dem förgiftas eller till och med dö. Denna text visar åtminstone mycket tydligt hur lite unionen bryr sig om ödet för befolkningarna i de minst utvecklade länderna.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Jag gratulerar föredraganden till hans utmärkta arbete. Jag är mot det ändringsförslag som syftar till att öka den maximala kokpunkten för ett flyktigt organiskt ämne från 250 °C till 280 °C. Eftersom detta knappt ger någon miljövinst och eftersom det också är tveksamt om det uppfyller eko-märkningsreglerna, kan detta ändringsförslag få mycket negativa konsekvenser för små och medelstora färgtillverkningsföretag.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag gratulerar Lisi till hans utmärkta betänkande.
Den höga nivån på hälsoskydd som Europeiska unionen eftersträvar innebär att stor hänsyn måste tas då man på marknaden inför och/eller distribuerar produkter som innehåller ämnen som är skadliga för människors hälsa. Å andra sidan gynnas åtagandet för en hållbar utveckling, införandet av nationella utsläppsgränser och antagandet av idéer om ömsesidig uppfyllelse (som syftar till att industrins miljömedvetande skall ökas) av denna sorts förslag. Jag välkomnar särskilt det faktum att företrädare för de berörda industrierna har följt arbetet, som hanterats så väl av Lisi, vilket är avgörande om vi vill att verksamhetsutövarna skall vara medvetna fullt ut, delta och godta sitt ansvar - förslaget kan trots allt beröra över 50 000 anläggningar i gemenskapen. Jag håller också med om det föreslagna närmandet i två steg för att minska innehållet av flyktiga organiska ämnen (VOC) i dekorativa färger och lacker som täcks av direktivet, så att berörda sektorer får tid att anpassa sig. Det var också ett positivt steg, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, att tillåta medlemsstaterna att upprätta och använda sina egna marknadskontrollmekanismer. Parlamentets antagande av vissa omåttliga ändringsförslag som gick emot föredragandens uppfattning fick mig emellertid att lägga ned min röst i den slutliga omröstningen, även om jag röstade för lagstiftningsresolutionen.

Coelho (PPE-DE)
Betänkandets analys av det första tillämpningsåret av förordningen är relativt positiv, eftersom Europeiska unionens institutioner har gjort stora framsteg. Jag välkomnar det faktum att allmänheten fått tillgång till ett ökat antal dokument, att register har skapats och att medborgarna blir alltmer medvetna om sin rätt att få tillgång till dokumenten.
Förordningen är viktig på så sätt att den fastställer nya rättigheter för allmänhetens tillgång till gemenskapsinstitutionernas dokument och den är ett stort steg mot att skapa större öppenhet och insyn i dessas verksamheter, vilket stärker den demokratiska princip Europeiska unionen bygger på.
Oräkneliga problem gällande tillgången återstår, framför allt den höga procentsats dokument som inte lämnas ut, där tillgången till vissa typer av dokument nekas systematiskt. Det är beklagligt att kommissionen i 38 procent av fallen hänvisade till ?ospecificerat undantag? som motiv till nekandet.
Nödvändiga åtgärder måste vidtas för att nå full överensstämmelse vid införandet av förordningen och för att säkerställa en total öppenhet och medborgarnas rätt till tillgång till dokument.
Denna rätt till tillgång har bekräftats i utkastet till konstitutionsfördrag, som utvidgar skyldigheten till öppenhet till att gälla alla institutioner och organ.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag är en av dem som anser att allmänhetens tillgång till Europeiska unionens institutioners dokument ger stora fördelar och jag stöder därför föredragandens förslag i sin helhet eftersom de syftar till att förbättra medlen för hur denna tillgång skall gå till i praktiken. Det gläder mig således att se att analysen av resultaten av det första år då förordningen om allmänhetens tillgång till dokument genomförts helt visar att de europeiska institutionerna gör alltfler dokument tillgängliga för allmänheten.
Allmänhetens tillgång till dokument gör att gapet mellan de europeiska institutionerna och medlemsstaternas medborgare minskar, vilket främjar ett ökat intresse och en ökad förståelse för aktuella frågor, och förlänar institutionernas arbete större öppenhet.
Jag är dock medveten om att gemenskapsinstitutionernas individuella egenskaper innebär att omfattningen av allmänhetens tillgång till dokument inte är och inte kan vara densamma vid alla institutionerna, man kan bara som exempel jämföra rådet och parlamentet.
Med detta i åtanke, och trots att jag som jag nämnde anser att allmänhetens tillgång till dokument är av yttersta vikt, röstade jag mot förslaget eftersom jag anser att föredraganden glömmer bort mitt förbehåll när han föreslår att alla institutioner skall behandlas lika, utan att beakta vissa relevanta specifika detaljer.

Turco (NI)
I samband med begäran från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att ?stödja Europaparlamentets deltagande? i det rättsliga förfarandet T-84/03 mot rådet har rättstjänsten med samförstånd av Europaparlamentets gruppordförande lagt fram en text för antagande som syftar till att ?diskutera Europaparlamentets deltagande? via en rättelse.
Det rättsliga förfarande jag inledde mot rådet handlar om öppenhet, inte minst sekretessen kring rättsliga utlåtanden, och handlar inte bara om medborgarnas rätt att få tillgång till dokument för att utföra den demokratiska kontroll av institutionernas agerande de har rätt till, utan också om ledamöternas rätt. Rättstjänstens femtielfte trick, i maskopi med Europaparlamentets gruppordförande, var att köra över beslut som tagits av ett parlamentsutskott och som vi skulle rösta om i kammaren.
De europeiska institutionernas rättstjänster är samfund som åtnjuter den största handlingsfrihet och vars initiativ inte kontrolleras på något sätt. Den straffrihet rättstjänsten åtnjuter skadar institutionernas, parlamentets, ledamöternas och medborgarnas rättigheter, så länge parlamentets gruppordförande agerar som ett gäng gamla kompisar som söker skydd.

Berthu (NI)
Ingen djuplodande bedömning av misslyckandet vid WTO:s ministerkonferens i Cancún ges i den resolution som just antagits av Europaparlamentet. Resolutionen innehåller heller inga tydliga riktlinjer för framtiden. I synnerhet missar den att fastställa att:
? Misslyckandet berodde på det alltmer omfattande förkastandet av frihandelssystemet. Det är nödvändigt för att kunna arbeta med att skapa rättvisare regler för den internationella handeln.
? Europeiska unionen agerade som en glödande anhängare av frihandelsdoktrinen. Det är en av de stora anledningarna till misslyckandet i Cancún. Till exempel insisterade unionen på att ta upp förhandlingar om Singaporefrågorna på agendan, bl.a. investeringar och offentlig upphandling trots att utvecklingsländerna motsatte sig detta.
? Kommissionen har stor skuld i misslyckandet. Det beror på att kommissionen vid dessa internationella förhandlingar använde sig av sitt standardbeteende då de internt hanterar förespråkare av politikområden de inte håller med om. Man vägrar helt enkelt att kommunicera med dem.
? Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, såsom den förbereddes före Cancún, är nu till stor del obrukbar. Jag skulle vilja nämna att vi från första början var emot den. Europeiska unionen måste beakta den senaste informationen och skissa på en ny reform, som bättre skall skydda vår jordbruksmodell.

Caudron (GUE/NGL)
Jag skiljer mig från de flesta av ledamöterna i Europaparlamentet i det att jag är en av dem som gläds över misslyckandet i Cancún. Det är inte för att jag är mot globaliseringsprincipen. Jag är faktiskt för teorin om fri rörlighet för människor och idéer. Inte desto mindre är jag mot en oreglerad globalisering. Jag är i synnerhet mot en globalisering som styrs av ett stelbent ekonomiskt och finansiellt regelverk som den starkaste parten tvingar fram.
Dessutom stod det under toppmötet klart att förespråkarna för en alternativ världsordning har kommit förbi stadiet av totalt förkastande. Deras tankegångar utvecklas och verkliga alternativa förslag växer fram.
Därav min vägran att sätta mitt namn under en resolution som så starkt vägde över för beklagandet av misslyckandet. Denna senaste väckarklocka behövdes. De främsta världsledarna måste äntligen förmås att förstå att de aldrig mer kommer att få total och absolut frihet. De kommer inte längre att ha fria händer att tvinga på resten av världen sina idéer och sitt arbetssätt.

Díez González (PSE)
Den spanska delegationen i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp röstade mot ändringsförslag 7 till punkt 11.
Denna delegation kan inte acceptera textens omnämnande av en jordbruksprodukt - bomull - och dess rekommendation att stödet till denna sektor skall granskas och begränsas. Det skulle få en direkt påverkan på över 10 000 spanska jordbrukare och deras familjer och ge upphov till ett orättfärdigt och svårbearbetat socioekonomiskt problem.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det är ett positivt steg att försöka uppnå millennieskiftets utvecklingsmål, som omfattar att utplåna extrem fattigdom och hunger, att garantera allmän grundskola, främja jämlikhet mellan kvinnor och män och se till att kvinnor blir hörda, att minska barnadödligheten, förbättra mödrars hälsa, bekämpa hiv/aids, malaria och andra sjukdomar, garantera en hållbar miljö och främja ett globalt partnerskap för utveckling. Det är ett positivt steg att understryka vikten av de nya åtaganden som gjordes i Johannesburg, även om de är så begränsade.
Man får dock inte glömma att de misslyckade förhandlingarna vid WTO:s femte ministerkonferens i Cancún berodde på att de mer utvecklade ländernas vägrade hitta lösningar som var rättvisa mot utvecklingsländerna. De fortsatte att ignorera behovet att efterskänka de mindre utvecklade ländernas skulder och inriktade sig på sina egna prioriteringar, särskilt Singaporefrågorna, snarare än behovet av rättvis handel och hållbar utveckling.
Vi kräver därför att Europeiska unionen inte skall ta upp de fyra Singaporefrågorna igen och omedelbart dra tillbaka alla de krav som tvingades på andra länder under förhandlingarna om tjänsteområden, särskilt avregleringen av vatten och andra offentliga tjänsteområden.

Meijer (GUE/NGL)
En gång i tiden blev Europas västkust rikt till följd av koloniala erövringar och ekonomisk kontroll av utvecklingsländerna. Istället för att kunna uppnå självförsörjning inom jordbruket, gruvnäringen och industrin tvingades utvecklingsländerna att styra produktionen mot en exportekonomi. Utvecklingsländerna tvingades bidra med billiga råvaror och därefter köpa dyra industrivaror från Europa. Det var detta recept som gjorde att länderna förblev fattiga. De har sedan dess uppnått ett politiskt oberoende: länderna i Sydamerika för snart tvåhundra år sedan och länderna i södra Asien och Afrika för femtio år sedan. De kan nu göra lite motstånd. De försökte detta under 1960-talets alliansfria rörelse. Efter en lång mellanperiod gjorde de åter motstånd vid WTO:s ministerkonferens i Cancún. Jag delar inte alls den indignation över deras agerande som är rådande i kammaren. Europeiska kommissionen och en stor del av denna kammare antar fortfarande att protesterna från utvecklingsländerna bara har skjutit upp en oundviklig utveckling mot internationell frihandel och skydd av utländska investeringar, och att Europas och Förenta staternas önskningar fortfarande skall uppfyllas. Under tiden fortsätter vi med exportstöd för vårt jordbruksöverskott och med tobak som odlas endast för export. Det är dags att ge plats åt en annan ekonomisk utvecklingsmodell. Av dessa skäl röstar jag nej.

Pasqua (UEN)
Misslyckandet vid WTO:s femte ministerkonferens är ett unikt tillfälle att omvärdera unionens handelspolitik. Det råder inget tvivel om att EU-delegationens avsikter var mycket goda och att man inte skydde någon möda. Frågan som därför uppkommer är om själva ramen och uppdragsbeskrivningen för organisationer av detta slag är orsaken till att det blir fel.
Hur orättvist det än verkar ger detta misslyckande Europeiska unionen en möjlighet att överge sin dogmatiska hållning i frågan. Det kommer att göra det möjligt för unionen att börja om på nytt och uppfatta utrikeshandeln som en förhandlingsfråga mellan suveräna stater. Den får inte längre ses som ännu ett av den mäktiga gemenskapens triumfatoriska framsteg. Det borde vara uppenbart att förkastandet var det enda sätt de minst utvecklade länderna kunde visa sin frihet på. Det borde även vara uppenbart att den alltför komplexa s.k. globala förhandling vi förespråkar inför varje ny förhandlingsrunda ger vissa nationer ett väldigt litet handlingsutrymme. Dessa nationer tvingas att välja mellan att stödja överenskommelser mellan EU och Förenta staterna eller bära skulden för misslyckandet.
Om vi bara mixtrar med WTO kommer det nödvändiga miraklet inte att ske. Det handlar inte om att få WTO på rätt kurs igen. Det handlar om att lägga upp en ny kurs.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Inget ledarskap består om det inte är trovärdigt. Sålunda beror vår trovärdighet så här ett år efter toppmötet i Johannesburg för det första på att vi kan se till att de mål och tidsramar som lades fast i genomförandeplanen i Johannesburg kan uppnås genom vårt agerande på hemmafronten. Sanningen är den att det ett år senare är blott ett fåtal av Europeiska unionens medlemsstater som börjat införliva Johannesburgsåtagandena i sina nationella politikområden. För det andra beror det på våra insatser utomlands, för att förse Johannesburgsåtagandena med tillsyns-, bedömnings- och genomförandemetoder som är öppna och bindande. Öppenhet och åtaganden är två sidor av samma mynt. För det tredje innebär det att vi måste dra igång en internationell debatt om reformen av institutionerna. Vi har nya mål och nya tidsramar som styrs av gamla institutioner. Om vi vill reglera globaliseringen är det av avgörande vikt att reformera vissa av de befintliga institutionerna - som t.ex. Världshandelsorganisationen, Världsbanken och Förenta nationerna - och ge dem de sociala och miljömässiga mål de i nuläget saknar, men också att skapa nya institutioner, som Världsmiljöorganisationen och en internationell domstol för miljöbrott.

Marques (PPE-DE)
Jag gratulerar Earl of Stockton till hans utmärkta betänkande om Europeiska ombudsmannens årsrapport 2002, ett betänkande jag stöder, särskilt behovet av att alla unionens institutioner, särskilt kommissionen, skall anta kodexen för god förvaltningssed.
I detta sammanhang vill jag uppmärksamma ombudsmannens roll i den demokratiska processen i Europa, när det gäller att dels se till att alla människor har rätt att få sina ärenden behandlade opartiskt, rättvist och inom en rimlig tid av unionens institutioner och organ, dels att medborgarna får tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens dokument, dels att medborgarna har rätt att hänskjuta fall av dålig förvaltning i gemenskapens institutioner eller organ (med undantag för EG-domstolen och förstainstansrätten i deras respektive roll som rättstillämpare.)
Jag vill också gratulera Söderman då han avslutar sin tid vid ämbetet, som han utfört på ett sådant sätt att europeiska ombudsmannens roll förstärkts i den europeiska integrationsprocessen.

Newton Dunn (ELDR).
Herr talman! Jag kan inte ge mitt stöd till Perrybetänkandet. Detta är internt brittiskt käbbel. Kontinentens skattepengar borde inte läggas på att försöka lösa detta när en brittisk domstol redan arbetar hårt med att försöka lösa problemet. Jag är förbluffad över att se brittiska konservativa gå till attack mot en nationell brittisk institution, för jag tror inte fransmännen, spanjorerna eller tyskarna skulle göra samma sak mot sina egna nationella institutioner. De skulle skämmas. 
För det andra handlar detta om att göra sig till, frisera fakta och förleda -?namnen? - som, det erkänner jag, inte är glada över detta - genom att få dem att tro att detta kan leda till något, vilket det inte kan. Detta kommer att rinna ut i sanden. Det skulle vara mycket justare att berätta för dem - vilket jag gjort när jag besvarat de brev jag fått - att vi är mycket ledsna, men att vi inte kan hjälpa dem. Vi borde inte förvrida fakta och låtsas som något annat.

Cashman (PSE)
. Ledamöterna i Europaparlamentets labourgrupp (EPLP) lade ned sina röster om Perrys betänkande eftersom vi inte anser att betänkandet ger en opartisk bild eller bedömning av fakta. Betänkandet är också behäftat med sakfel.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.50 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0244/2003) av von Wogau för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om rådets fjärde årliga rapport enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport (2003/2010(INI)).

Von Wogau (PPE-DE)
Herr talman! För det första borde vi fråga oss varför vi diskuterar frågor som har med ett europeiskt försvar att göra här i Europaparlamentets kammare, som inte är särskilt full. Jag är särskilt glad över att kommissionsledamot Barnier är här eftersom det var han som drev på frågan om ett europeiskt försvar i konventet.
Till en början vill jag kortfattat förklara varför vi tar upp försvarsfrågor här i parlamentet. 1999 beslutade stats- och regeringscheferna att upprätta en krishanteringsstyrka på mellan 50 000 och 60 000 man. Sedan dess har dock denna krishanteringsstyrka, som egentligen var en virtuell styrka och inte en reguljär EU-armé, använts i två fall. Först i en mindre insats i Makedonien och därefter i Bunia i DR Kongo, under i huvudsak franskt ledarskap. 
Nu kommer jag till Europaparlamentet: den 10 april i år slog Europaparlamentet fast sin syn på försvarspolitiken, baserad på Morillon-betänkandet, och föreslog särskilt en tvåstegsplan. Vid denna tid frågade vi oss vad vi kunde lära oss av Maastricht. Vi lärde av Maastricht att man först och främst bara kan göra framsteg i Europa om man sätter upp tydliga mål och tidsramar för att uppnå dem. Vi sade att vi 2009 skulle ha gjort tillräckliga framsteg för att själva ta hand om en insats med samma intensitet och svårighet som Kosovokonflikten, oberoende av eller tillsammans med våra allierade.
Som ett första steg krävde Morillon-betänkandet, vilket senare en betydande majoritet i Europaparlamentet stödde, att vi skulle ha en 50 000 man stark krishanteringsstyrka 2004, en permanent krishanteringsstyrka tillgänglig dygnet runt för räddningsinsatser och humanitära uppgifter. Detta är alltså vad Europaparlamentet efterfrågar.
Nu övergår jag emellertid till vapenpolitiken. Efter insatserna på Balkan upprepade amerikanerna för oss att Europa bara spenderade 50 procent av vad amerikanerna spenderar på försvar men om man mätte det i termer av effektivitet var det endast 10 procent. Varför är det så? I Förenta staterna finns bara en inköpare av vapen och det är Pentagon. I Europeiska unionen finns inte bara en utan 15 inköpare, som handlar upp mer eller mindre samma saker, men enligt olika kriterier och med olika metoder, och samarbetet i denna sektor lämnar mycket övrigt att önska.
Vi har därför inte en gemensam europeisk vapenmarknad, utan fortsätter att ha 15 undermarknader. Vårt mål måste nu faktiskt vara - om vi vill gå framåt och spendera de europeiska skattebetalarnas medel mer effektivt i denna sektor - att skapa en gemensam marknad, vilket innebär att riva handelshindren mellan medlemsstaterna även i denna sektor. Om vi emellertid vill riva dessa handelshinder måste vi först inte bara se till att det finns gemensamma regler för vapenexport, utan också att dessa gemensamma regler tillämpas på samma sätt av de 15 medlemsstaterna. Allt annat skulle innebära att medlemsstaternas export skulle gå via de EU-medlemsstater som har de lindrigaste bestämmelserna, och detta kan inte tillåtas ske. Den europeiska uppförandekoden för vapenexport är otvivelaktigt vår mest utvecklade lagstiftning. Men först av allt är den bara en kod och den har bara införlivats som lag i vissa länder. Den första begäran som görs i mitt betänkande är att denna kod skall göras rättsligt bindande. Det är den första frågan. Medlemsstaterna får även ensidigt tillkännage att bestämmelserna är rättsligt bindande. Dessutom måste vi så fort de är rättsligt bindande se till att myndigheterna i de 15 medlemsstaterna tillämpar bestämmelserna på exakt samma sätt, eftersom detta är den första och viktigaste förutsättningen för att lyckas.
För det andra efterlyser betänkandet en bättre reglerad vapenhandel. I detta ingår affärstransaktioner som görs i en gråzon, förmedlade av människor som absolut inte borde vara involverade i denna verksamhet. Det är därför vi efterlyser att alla vapenmäklare skall registreras, och anser att ett europeiskt licenssystem bör införas för denna verksamhet.
För det tredje uppmärksammar vi att det är relativt enkelt att förvissa sig om vem som tillverkat vapnen, vilket ofta även ger besked om dess ägare. Det är dock oklart hur de skickas vidare från den ene till den andre. Det är därför vi efterlyser att ett internationellt system införs som gör det möjligt att ta reda på vem som skickat vapnen vidare till slutanvändarna. Det finns ett franskt förslag om detta och vi förordar att detta ligger till grund för att säkerställa en full kontroll över hur vapnen når slutanvändarna, vilket är av avgörande betydelse för säkerheten.

Barnier
Herr talman, mina damer och herrar, herr von Wogau! Även jag är glad över att i dag vara hos er igen. Jag har inte glömt den utmärkta dialog vi hade vid de olika parlamentariska och icke-parlamentariska gruppernas möten när ni tog er an frågor rörande det europeiska försvaret. Jag minns särskilt tiden då jag ledde gruppen om europeisk försvarspolitik inom konventet.
Jag vill tacka er, herr von Wogau, för att ni utarbetat det utmärkta betänkande ni nyss lagt fram för oss, nämligen den fjärde årliga rapporten om Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport.
En av detta betänkandes förtjänster är att det sätter in problemet med vapenexport i ett större sammanhang. Det placerar med andra ord in det bland Europeiska unionens politikområden. Av dessa är särskilt utmaningen med den kommande utvidgningen, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och, naturligtvis, försvarspolitiken värda att notera. Ett annat område är behovet av att utveckla en europeisk anskaffnings- och försvarspolitik.
Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport som antogs 1998 är politisk bindande för medlemsstaterna. Det yttersta ansvaret för vapenexporten vilar på de nationella regeringarna. Likväl finns det aspekter av vapenhandeln som tillhör ansvarsområdet för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). Kommissionen stöder GUSP fullt ut och strävar efter att genomföra allt som ligger inom gemenskapens befogenhet. Kommissionen är beredd att samarbeta med medlemsstater på områden där ansvaret är delat. Förenlighet med förordningen om produkter med dubbla användningsområden är ett sådant område.
Kommissionen välkomnar de framsteg som rådet förra året gjorde under de danska och grekiska ordförandeskapen beträffande genomförandet av koden och beträffande öppenheten. Jag skulle särskilt vilja framhäva förbättringarna avseende uppgifterna i den årliga rapporten och i inledningen till ett register över de förfaranden som medlemsstaterna kommit överens om inom ramen för uppförandekoden. Jag skulle också vilja nämna antagandet i juni förra året av den gemensamma ståndpunkten avseende kontrollen av vapenmäklarverksamheten.
Kommissionen är medveten om Europaparlamentets stora intresse av denna fråga. Vi har särskilt uppmärksammat den konstruktiva och ambitiösa ståndpunkt som antagits i kammaren, så som framgår av ert betänkande, herr von Wogau. I ert betänkande uppmanas rådet att fortsätta sitt arbete på detta område och att sträva efter att förbättra det. Vi instämmer i nästan alla era bedömningar beträffande det fjärde året för genomförandet av denna kod, herr von Wogau. Vi uppskattar många av de förslag som läggs fram i ert betänkande. Jag avser då både de som syftar till större öppenhet och strängare kontroll, och de som syftar till en större harmonisering och rättsligt bindande bestämmelser.
Vi instämmer i ert förslag om att i högre grad utnyttja expertisen inom gruppen Export av konventionella vapen och inom rådets geografiska arbetsgrupper för att avfatta gemensamma bedömningar och garantera ett mer multilateralt synsätt. Detta skulle kunna visa sig vara ett betydelsefullt steg mot en harmonisering av vapenexportpolitiken i samtliga medlemsstater. Mer uppmärksamhet måste ägnas försöken att upprätta en gemensam definition av kodens åttonde kriterium beträffande förenligheten mellan vapenexporterna och destinationslandets tekniska och ekonomiska kapacitet.
Jag anser också att det är mycket viktigt för Europeiska unionen att de anslutande länderna är helt engagerade i förfaranden med anknytning till uppförandekoden, särskilt när det gäller utbyte av information och underrättande om avslag avseende tillstånd. Europeiska unionen bör också fortsätta att uppmuntra tredje länder att ansluta sig till kodens principer, och bör dessutom stödja ansträngningar att skapa ett internationellt instrument på detta område, särskilt när det gäller arbetet inom ramen för G8-länderna.
Kommissionen har lagt fram ett förslag till rådets förordning om handel med en del varor och utrustning som skulle kunna användas för utövande av tortyr, dödsstraff eller annan grym, omänsklig eller nedvärderande behandling. Jag anser att det är viktigt att säkerställa respekten för den europeiska politiken som innebär ett fördömande av dödsstraff och tortyr. Inga undantag får tillåtas. Samtidigt måste WTO:s bestämmelser följas. Därav sakens komplicerade natur.
Detta är också anledningen till att utarbetandet av vårt förslag försenats. Förslaget beaktas för närvarande av behöriga organ inom rådet. Vi hoppas emellertid fortfarande att ett antagande av förslaget skall bli möjligt inom en snar framtid.
Europaparlamentets betänkande och de mycket viktiga förslagen av general Morillon ni nyss nämnde, herr von Wogau, framhäver med rätta sambandet mellan exportkontrollåtgärder och utvecklingen av en försvars- och anskaffningspolitik inom Europeiska unionen. En sådan politik föreslogs i kommissionens meddelande från mars 2003.
Det är tydligt att det finns ett samband mellan å ena sidan en minskning av kontrollen av vapenöverföringen inom Europeiska unionen och å andra sidan en förstärkning och harmonisering av praxis när det gäller kontroll av exporten till tredje länder.
Det är i detta sammanhang av största vikt att noga beakta förslagen beträffande ett gemensamt övervakningssystem inom Europeiska unionen. Vi arbetade båda med denna idé inom ramen för konventet. Mot bakgrund av detta är det nu lämpligt att vi utforskar möjligheten att upprätta en europeisk kontrollbyrå för vapenexport. Vi bör också överväga inrättandet av en europeisk byrå för vapen, anskaffning och forskning. En sådan byrå skulle kunna bli ett av instrumenten på en gemensam europeisk vapenmarknad, vilket det, som ni påtalade, i allra högsta grad finns ett behov av.
Detta får avsluta mitt svar på von Wogaus bidrag. Mina damer och herrar, jag tackar för er uppmärksamhet.
Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Det tydliga och väl avvägda betänkande som min kollega Karl von Wogau upprättat förtjänar mitt varmaste tack. I betänkandet analyseras den rådande situationen och föreslås ett konsekvent agerande inför framtiden.
Det är viktigt att i detta sammanhang också ta hänsyn till utvidgningen av unionen eftersom den betydande marknaden för konventionella vapen fortfarande är inriktad på de länder som nu tillhör anslutningsländerna och länder som gränsar till dessa. En granskning och likriktning av Europeiska unionens praxis måste genomföras utan dröjsmål och vi måste se till att de länder som kommer att bli Europeiska unionens nya grannar och länder med vilka Europeiska unionen har ingått stabiliserings- och anslutningsavtal följer Europeiska unionens uppförandekod.
Föredraganden konstaterar med rätta att det är klandervärt av de nuvarande medlemsstaterna att de beträffande export till stabila länder - andra EU-medlemsstater och Förenta staterna - tillhandahåller uppgifter in i minsta detalj medan det saknas sådana uppgifter när det gäller exporten till mindre stabila länder. Det botemedel som föreslås i betänkandet - större öppenhet och ett mer multilateralt tillvägagångssätt - är det enda sättet att komma till rätta med dessa brister och förhindra överföringar av vapen som utgör ett hot mot de mänskliga rättigheterna, den regionala stabiliteten och mot en hållbar utveckling.
Såväl utveckling och harmonisering av lagstiftning som ett register över transaktioner och ett tillståndssystem beträffande vapenexporten är betydelsefullt, och den idé som också läggs fram i betänkandet gällande inrättandet av en europeisk kontrollbyrå för vapenexport bör allvarligt övervägas som ett logiskt nästa steg mot en gemensam europeisk vapen- och anskaffningspolitik och upprättandet av en gemensam vapenmarknad.
En uppgift i motiveringen i von Wogaus betänkande behöver dock korrigeras. Den i Finland gällande lagstiftningen beträffande vapenexport överensstämmer med de rekommendationer som fastställts i Förenta nationernas vapenprotokoll och i OSSE:s dokument om handeldvapen och lätta vapen. Kontrollen av vapenmäklarverksamhet i Finland syftar till att motarbeta kringgåendet av förbud mot vapenexport som införts genom Europeiska unionen, Förenta nationernas säkerhetsråd och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, såväl som genom Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport och andra internationella avtal och förpliktelser beträffande kontrollen av exporten. Syftet är också att förhindra olaglig tillverkning av och handel med vapen. Vi kan därför förutse att mitt land kommer att stödja den politik som föreslås av min kollega von Wogau.

Leinen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder von Wogaus betänkande och jag vill särskilt tacka föredraganden för hans mycket fina analys av framgångarna och bristerna när det gäller kontrollen av vapenexporten i Europeiska unionen.
Vi har i konventet och i utkastet till konstitution sagt att Europa måste axla ett större ansvar i världen. Vår tydliga avsikt är att vi inte enbart skall utgöra en stor marknad, utan även en politisk enhet som tar ansvar också bortom Europeiska unionens gränser, och frågan om vapenexport spelar här en avgörande roll. Vi hör talas om en del fall av fullständigt oansvarigt beteende: där vapen exporteras till krisdrabbade regioner vilket trappar upp konflikterna, i stället för att man minskar eller stoppar vapenexporten, vilket skulle hjälpa till att kyla ned dessa konflikter. Vapenhandeln är en av orsakerna till varför det ofta är i de fattigaste delarna av världen det förekommer väpnade konflikter och, som vi förstår det, är det mycket vanligt att barnsoldater förekommer där.
Vapenhandeln är, vilket vi alla är medvetna om, liksom narkotikahandeln och människosmugglingen en mångmiljardverksamhet. Vinsten är enorm, vilket är orsaken till varför denna ljusskygga verksamhet är så attraktiv för utövarna. Uppförandekoden har bevisat sitt värde - viss förbättring har skett - men i betänkandet uppmärksammas också att export fortfarande, i strid med uppförandekoden, sker till krisdrabbade regioner. Vi har ännu inte uppnått vårt syfte; vi har ännu inte full kontroll över denna fråga.
Jag håller också med föredraganden om att vi, om vi vill ha en gemensam vapenpolitik - vilket innebär att enskilda länder inte forskar på egen hand eller tillverkar sina egna vapen utan att vi gör detta tillsammans på ett europeiskt plan - inte bara behöver en gemensam inre marknad för vapen, utan också en gemensam politik för vapenexport. På samma sätt som vi har en gemensam politik avseende handel med vanliga varor behöver vi en gemensam politik när det gäller vapenexport, och jag håller med om det vi säger i det tredje avsnittet: den tillgängliga informationen är otillräcklig. Vilken typ av vapen som tillhandahålls, det totala värdet av exporten, antalet avslag beträffande tillstånd, mer exakt information beträffande destinationslandet och slutanvändaren - vi behöver alla dessa uppgifter eftersom vi annars inte kan utöva någon kontroll över marknaden och upptäcka när någonting är fel.
Mäklare inom vapenhandeln är ganska speciella aktörer. Vi känner till de olika skandalerna. Som jag redan har sagt finns det mycket pengar att tjäna. Därför välkomnar jag i allra högsta grad vår uppmaning om ett register över vapenmäklare och om ett tillståndssystem av något slag. Vi behöver snabbt en gemensam ståndpunkt om detta och detta parlament ber rådet om att få till stånd ett avtal bland medlemsstaterna. Jag vill också nämna att Europeiska unionen inte ensam kan axla denna börda. Vi behöver våra grannar, men vi behöver även Ryssland och Amerikas förenta stater. Vi skulle bli glada om det franska initiativet blev en framgång. Med tanke på trovärdigheten för Europeiska unionens externa politik är det viktigt att vi håller på våra principer även inom denna sektor, och jag välkomnar verkligen von Wogaus betänkande.

Talmannen.
Tack så mycket, herr Leinen! Vi hoppas att även ert arbete i Europarådet skall gå bra.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Det betänkande som diskuteras rör en fråga av stor strategisk, politisk och ekonomisk betydelse. Produktionen och handeln med vapen medför verkligen enorma extravinster för den multinationella affärsverksamheten, vilken i och med privatiseringen nu kontrollerar dessa sektorer. Bortsett från vinsterna garanterar de producerande länderna genom tillhandahållandet av vapen dock också en politisk kontroll över mottagarländerna, både genom den provision som vapenindustrin betalar under bordet till regeringarna i dessa länder och genom kontroll över deras utrustning. Man använder sig följaktligen av alla medel för att främja efterfrågan på och konsumtionen av vapen, genom att underblåsa spänningar, väpnade sammanstötningar och massakrer av eller stridigheter mellan folkgrupper. Efterfrågan på och konsumtionen av dessa produkter berör också de producerande länderna. Som vi vet stärker i själva verket våra regeringar hela tiden både de repressiva mekanismer som tillämpas mot våra befolkningars snabbt växande demonstrationer mot den gräsrotsfientliga politiken och det konfliktförebyggande arbetet, krishanteringen och kampen mot terrorismen, med andra ord militära ingripanden världen över.
Allt detta, vilket tar sig uttryck i en ständig militarisering av Europeiska unionen, i allt närmare samarbete med Nato, kräver stora mängder vapen. Detta är anledningen till att Solana föreslår en utökning av de militära styrkorna. Denna utveckling är naturligtvis förknippad med stora risker för Europeiska unionens folk och för mänskligheten som helhet inom ramen för en interimperialistisk rivalitet. Utvecklingen tillfredsställer dock det politiska, militära och industriella nätverkets spekulativa hunger, nätverk som, i synnerhet efter den 11 september, har total kontroll över Förenta staternas politik och också stärker sitt inflytande i Europeiska unionens länder.
I det betänkande som diskuteras tas, hur goda föredragandens avsikter än må vara, dessa frågor inte upp, utan snarare döljer dem. I likhet med alla tidigare betänkanden formuleras här önskningar och förslag som aldrig kommer att bli verklighet. Därför behövs inte uppförandekoder, vars efterlevnad beror på medlemsstaternas goda vilja, utan införande av obligatoriska bestämmelser och kontroller, och en successiv minskning av produktionen, överföringen och användningen av vapen, i väntan på ett definitivt vapenförbud. Vi måste förvandla krigsindustrier till fredsindustrier. Detta är fredsrörelsens krav. Vi stöder dem och kommer därför inte att rösta för detta betänkande.
Schroedter (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle först av allt vilja säga att jag delar förhoppningen om att uppförandekoden, tillämpad på längre sikt, kommer att innebära att färre vapen tillverkas, medan von Wogau i sitt tal gav intrycket av att syftet var att mindre pengar skulle spenderas på vapentillverkning. För det andra måste jag påtala - och jag skulle vilja be talmannen om att översända ett meddelande till rådet beträffande detta - att en diskussion pågår här mellan Europaparlamentet och rådet, vilket innebär att det i själva verket är rådets ordförandeskap vi borde tala till, eftersom de är helt ansvariga för genomförandet av uppförandekoden, och jag är besviken över att det inte alls är företrätt här i dag.
För det tredje anser jag, med tanke på att rådets ordförandeskap inte tar sitt ansvar på allvar, att det i själva verket vore förnuftigt om kommissionen delade detta ansvar, nämligen då integrerade instrument är tillämpliga, vilket också skulle ge Europaparlamentet bättre möjlighet att bidra till en förbättring av uppförandekoden. En av nyckelfrågorna vi måste ta itu med är registreringen av vapen inom Europa som involverar samtliga medlemsstater, och jag tror att det i institutionellt avseende vore ett betydande steg framåt att betro dessa uppgifter åt kommissionen.
Det främsta problemet är - vilket redan har nämnts - att koden inte är bindande och därför inte kan tillämpas på ett effektivt sätt. Detta är således ännu en viktig fråga som snabbt kräver en lösning. Fortfarande kvarstår dock problemet - vilket också redan har nämnts - att koden inte räcker till för att se till att vapenöverföringarna övervakas ordentligt. Det är därför vi snabbt behöver en registrering av i första hand produkten, i andra hand av överföringarna av denna, och i tredje hand av slutanvändaren.
Det är också nödvändigt med ett register över hur vapnen är tänkta att användas när de når slutanvändaren, och för detta ändamål behöver vi ett gemensamt övervakningskontor inom Europeiska unionen. Ett medlingskontor, en ombudsman, som kunde ta hand om frågor och kritik från allmänheten vore ännu bättre, eftersom vapen fortfarande kan hamna på fel ställen och eftersom vapen från Europeiska unionen fortfarande orsakar konflikter. Jag tror att det tydligt framstår att det huvudsakliga problemet med uppförandekoden för vapenexport är genomförandet. När det gäller genomförandet klarar vi fortfarande långt ifrån av att leva upp till våra verkliga normer, och vi vet också att vapenexport fortfarande leder till att våld blossar upp i latenta konflikter, leder till brott mot de mänskliga rättigheterna och till krigssituationer, där vi sedan måste bidra med mer pengar och personal för att återställa freden i regionen. En av de huvudsakliga uppgifterna för en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik är därför att se till att vapenexporter spåras och begränsas, och att de som bryter mot uppförandekoden följaktligen bestraffas.
Bordes (GUE/NGL).
I von Wogaus betänkande föreslår man därför en reglering av vapenexporterna och att göra dem mer etiskt försvarbara. Man skulle lika gärna kunna försöka göra mord, plundring och bortförande till mer etiskt försvarbara handlingar. Bara det enkla faktum att stormakterna slösar enorma mängder pengar på massförstörelsevapen visar att den rådande samhällsordningen är barbarisk. Regeringarna i de mäktiga nationer som är ansvariga för kriminella krig från Irak till Afghanistan och är medbrottslingar när det gäller statsterrorismen i Palestina, skulle vilja förneka ett antal mindre länder, vars regimer de inte tycker om, tillgång till vapen. De skulle vilja göra samma sak när det gäller vissa organisationer som av dem beskrivs som terroristorganisationer, liksom när det gäller den organiserade brottsligheten. Även detta visar sig dock vara omöjligt.
Hur kan man i en ekonomi där vapenhandlare är beredda att sälja sin själ om det finns någonting att tjäna på det, hindra dem från att undkomma myndigheternas kontroll? Det faktum att man i betänkandet välkomnar det franska initiativet beträffande framläggandet av ett förslag till en internationell uppförandekod om öppenhet, eller hänvisar till Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport, är både motbjudande och skrattretande, eftersom dessa länder utgör några av världens ledande vapenexportörer och periodvis skakas av politisk-ekonomiska skandaler som involverar högt uppsatta politiker och vapenhandlare.
En större vapenhandlare har nyligen utsetts till en ministerpost, för att företräda ett utvecklingsland i Unesco. Detta är omfattande bevis för hur meningslöst och löjligt det är att försöka införa moral i vapenhandeln. Rättsliga förfaranden har inletts mot denna individ, men han kommer hädanefter att åtnjuta diplomatisk immunitet. Vi är naturligtvis emot detta betänkande.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Så mycket är i alla fall klart. Ni talade om en politiskt bindande kod, men detta är inte genomförbart. Vi kan inte skaka om våra regeringars samveten. Det är synd just när det gäller vapen, eftersom de inte utgör vilka varor som helst. Hur som helst används de alldeles för ofta som om de vore det. Vad beträffar von Wogaus betänkande anser jag att han har rätt när han, vid vårt fjärde tillfälle att ge respons på rådets årliga rapport, konstaterar att framsteg ännu en gång kan skönjas, på papperet, vad gäller rapportering och öppenheten. När det gäller avtalens verkningsgrad har jag intrycket av att avtalen huvudsakligen syftar till att förhindra orättvis konkurrens och till att inte ställa till med besvär för varandra. Mäklarverksamhet skall också tas på avsevärt större allvar.
Jag måste säga att jag i verkligheten inte är så optimistisk. Den europeiska vapenexporten ökar tydligt, i stället för att minska. Många anser att de militära utgifterna bör ökas, medan vi tvärtom är benägna att tycka att de bör minskas. Det militärindustriella komplexet organiserar sig för att lobba intensivt i Bryssel. Stora delar av världen fortsätter att översvämmas av vapen som används inte bara mot de människor som bor där utan också mot våra egna fredsbevarande styrkor. Jag såg ett BBC-reportage där franska fredsbevarande styrkor i östra Kongo besköts med vapen som tillhandahölls med tydlig delaktighet av Rwanda eller Uganda. När jag tittar på listan över leverantörer ser jag att det fortfarande finns europeiska länder som antingen direkt levererar vapen eller låter vapen inhandlas via budgetstöd, vilket utmynnar i samma sak.
Jag skulle även vilja påpeka att flyktingar från Uganda under de senaste veckorna ankommit till Tchad. Icke-statliga organisationer på plats har rapporterat till oss att spridning av lätta vapen i detta område var den direkta orsaken till utbrottet av en väpnad konflikt. Jag läser här att efterforskningar har gjorts beträffande hur vapen kan tillhandahållas av humanitära skäl. Jag anser att det är lite väl mycket sagt att detta skulle vara möjligt. Jag tror inte själv på den möjligheten.
I mitt land var vapenlagen mycket sträng och det sades på den tiden att inga vapen skulle levereras till regioner där det förekom konflikter. Inte desto mindre fann man ett sätt att exportera dem till Nepal, och nu har vi också fått en regionalisering av vapenhandeln. Uppförandekoden må ha antagits på europeisk nivå men det råder fortfarande ett problem med tolkningen och som våra ledamotskolleger redan har sagt är gråzonen omfattande. Att exportera vapen till tämligen instabila regioner innebär naturligtvis att man exporterar till de bästa kunderna, eftersom villiga köpare inte är kräsna. Oavsett om landet är rikt eller fattigt köps vapen och uppenbart betalas det för dem, om nödvändigt med råvaror som stulits från det egna landet, vilket är fallet i östra Kongo.
Barnier
Herr talman! Jag har lyssnat uppmärksamt på alla som talat och noga noterat kommentarerna och kritiken. Jag skulle först och främst vilja svara på en fråga som lyftes fram av Maes. En gemensam rådsinsats som syftar till att begränsa spridningen av lätta vapen har nu funnits i ett antal år. Effekterna av denna insats har dock onekligen varit en aning ojämna. Jag förstår också att Europeiska unionen stöder flera andra specifika åtgärder när det gäller destruktion av lager av sådana småkalibriga handeldvapen eller lätta vapen i särskilda länder.
Jag tänker nu gå över till kommentarer från ett flertal andra talare och i synnerhet från Korhola. Jag skulle vilja erinra om att anslutarländerna redan anslutit sig till den uppförandekod som von Wogau och jag hänvisade till tidigare. Dessa länder deltar i informationsutbytet inom rådet.
Till sist vill jag förtydliga att rådet i juni antog den gemensamma ståndpunkten om övervakning av vapenmäklarverksamheter.
Herr talman! Detta var de tre punkter jag ville lyfta fram när denna debatt nu lider mot sitt slut.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.
Talmannen.
Nästa fråga gäller kommissionens uttalande om Europeiska unionen och kampen mot tortyr.
Kommissionsledamot Barnier har ordet.
Barnier
Herr talman! Under de senaste åren har Europeiska unionen med politiska, diplomatiska och ekonomiska åtgärder gett uttryck för sitt engagemang i kampen mot tortyr i världen. Unionen tar regelbundet upp frågan i de politiska dialoger som förs med tredje länder och går också i främsta ledet när det gäller att främja det fakultativa protokollet till konventionen mot tortyr, som tillåter instiftandet av nationella och internationella mekanismer som gör det möjligt att inspektera platser där människor sitter fängslade.
För att stärka Europeiska unionens åtgärder i ett antal tredje länder håller rådsarbetsgruppen för mänskliga rättigheter just nu på att utarbeta en strategi för ett mer effektivt genomförande av de riktlinjer om tortyr som Europeiska unionen antog år 2001, samtidigt som en analys genomförs av den information om tortyrfall som Europeiska unionens delegationschefer i olika delar av världen har skickat in.
Stora summor pengar ges till ideella organisationer och internationella organ för förebyggande av tortyr och rehabilitering av offer genom det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Förra året, till exempel, delades 25 miljoner euro ut till sådana projekt under en ansökningsomgång för 2002 och 2003.
År 1994 spelade Europaparlamentet en viktig roll i fördelningen av stöd till tortyroffer ur Europeiska unionens budget. Jag är mycket väl medveten om att beslutet om att göra nedskärningar i bidragen avsedda för centrer för rehabilitering av offren har väckt stor oro i denna kammare.
Mina damer och herrar, låt mig i korthet ange huvuddragen i kommissionens nuvarande politik i fråga om finansiering av åtgärder mot tortyr.
År 2001 presenterade kommissionen ett meddelande om mänskliga rättigheter som kännetecknades av en kursändring i fråga om rehabilitering och förebyggande åtgärder och åtagandet att ?garantera att den i så hög utsträckning som möjligt inriktar sig på förebyggande åtgärder, såsom att utbilda polis och andra myndigheter som kan tänkas använda sig av tortyr om mänskliga rättigheter?. Det europeiska initiativets programplaneringsdokument för 2002-2004 går vidare utifrån detta, och betonar att finansiering kommer att riktas om mot långsiktiga förebyggande verksamheter. Jag kommer strax att säga några ord om hur denna politik har genomförts. Men först och främst vill jag förklara anledningarna till den.
Betoningen på förebyggande åtgärder innebär inte att kommissionen inte ser något värde i att rehabilitera tortyroffer, tvärtom. Den rättsliga, sociala och medicinska hjälp som rehabiliteringscentren bidrar med är som vi ser det av oerhört stor vikt. Eftersom medlen som anslogs till det europeiska initiativet emellertid är begränsade till cirka 100 miljoner euro om året, för att finansiera fyra huvudprioriteringar när det gäller försvaret av mänskliga rättigheter, var kommissionen tvungen att göra några svåra och besvärliga val. Meddelandet som kommissionen lade fram 2001 visar tydligt att den allmänna principen i det europeiska initiativets begränsade budget är att koncentrera sig på civila och politiska rättigheter, och det presenterar Europeiska unionen som arkitekten bakom förändringar på området för mänskliga rättigheter.
Vad kampen mot tortyr beträffar innebär denna princip att problemen angrips vid källan, exempelvis genom att utbilda polisstyrkor och fångvaktare, genom att undersöka nätverk inom vilka tortyrredskap säljs, genom kampanjer för att höja medvetandenivån och genom att stödja stora framsteg som görs, till exempel det fakultativa protokollet till konventionen mot tortyr.
Kort sagt, mina damer och herrar, att kämpa mot tortyr betyder att vidta nödvändiga åtgärder för att undvika offer framöver. Beslutet att rikta om unionens åtgärder alltmer mot förebyggande har förenats med specifika åtgärder i syfte att gradvis reducera rehabiliteringscentrens beroende av gemenskapens resurser. Sedan 2001 har således ansökningsomgångar fäst stor vikt vid projektens hållbarhet under utvärderingsfasen. Vidare var åtgärder som syftade till att stärka centrens institutionella kapacitet, i synnerhet genom att utveckla deras förmåga att införskaffa medel, uttryckligen berättigade till finansiering under 2001 och 2002. Jag skulle också vilja påpeka att det, oavsett gemenskapens tillgängliga medel, aldrig har funnits någon garanti för att enskilda center kommer att erhålla medel under ett visst år. Alla finansieringsförslag bedöms av experter och betygsätts utifrån rättvisa och transparenta urvalskriterier. Endast de bästa förslagen beviljas anslag.
Detta tillvägagångssätt måste också betraktas inom ramen för det utbredda nätverk av rehabiliteringscenter som finns i dag. Internationella rehabiliteringsrådet för tortyroffer arbetar med cirka 200 center över hela världen. Uppenbarligen har, mina damer och herrar, inte kommissionen tillräckliga resurser för att täcka sådana behov och kan endast stödja ett litet antal center varje år. Förra året, till exempel, erhöll tretton projekt för hjälp till tortyroffer i och utanför unionen gemenskapsmedel. Denna hjälp läggs till de andra stora internationella finansieringskällorna, exempelvis Frivilliga fonden för tortyroffer som har upprättats av Förenta nationerna och som ett flertal medlemsstater bidrar till. Kommissionen håller för närvarande på att fullborda arbetet med det europeiska initiativprogrammet för 2004, som kommer att prioritera förebyggande av tortyr samt rehabilitering. Detta dokument kommer i vederbörlig ordning att presenteras för parlamentet.
Slutligen, herr talman, vill jag upprepa att kommissionen inte har för avsikt att upphöra med finansieringen av rehabiliteringscenter över en natt. Ansökningsomgången som uppgår till 11,5 miljoner euro, som riktades till rehabiliteringscenter i Europeiska unionen och som utannonserades den 9 augusti 2003, utgör enligt mig ett tillräckligt bevis på detta. Detta var vad jag ville säga i denna fråga.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Vi har att göra med två sorters tortyr, och det är lika viktigt att bekämpa båda. Den första sorten äger rum under förevändningen att det är nödvändigt att utröna viss information, till exempel i fråga om farlig terrorism. Den andra sorten av tortyr syftar helt klart till att tillintetgöra och bryta ned människor. Vi avvisar naturligtvis båda dessa former av tortyr i lika hög grad. Tyvärr är det så att många tror att tortyr är något som hör medeltiden till, och att det är ett problem som vi hade övervunnit åtminstone under upplysningstiden. Det var emellertid just nittonhundratalet som frambringade utstuderat grymma former av tortyr och kommunismens och nationalsocialismens grymma, torterande regimer, och vi måste inse att tortyr tyvärr fortsätter att vara en verklighet i många delar av världen även under tjugohundratalet.
I Latinamerika förekommer tortyr tack och lov i långt mindre utsträckning sedan 70- och 80-talet. I Afrika finns det knappast något land i vilket tortyr inte förekommer. I Asien är det ofta just Europeiska unionens viktiga handelspartner - som annars uppträder i kritstrecksrandigt som affärsmän - som har fulländat olika former av tortyr, och frågan är dessvärre fortfarande relevant här i Europa. För bara några år sedan förekom några särskilt grymma tortyrfall i Kosovo. Eller blicka exempelvis österut: tack och lov har situationen förbättrats i Central- och Östeuropa - bredvid mig sitter min vän Figel från Slovakien som är människorättsaktivist - och lyckligtvis störtade dessa nationer, genom en demokratisk revolution för tolv år sedan, de grymma regimer som utövade tortyr, men i Europarådets medlemsstater, som i detta nu sammanträder på andra sidan Ill-floden, existerar problemet fortfarande. I Tjetjenien, till exempel, gör sig den ryska militären skyldig till brutal tortyr, och ingen talar om det. I Europarådet kommer de i morgon att diskutera huruvida man skall införa övervakning för Liechtenstein. Liechtenstein är en exemplarisk demokrati, medan tortyr fortfarande används i Ryssland, i Tjetjenien. Jämfört med Liechtenstein är det emellertid ett stort land, och det är därför ingen vågar ta itu med frågan. Eller ta Turkiet, ett kandidatland: där finner man det oerhört svårt att hantera tortyrfrågan, och ändå tillhör landet Europarådet och har ett associeringsavtal med Europeiska unionen.
Detta handlar inte bara om avlägsna tredje länder eller historiska tidsperioder; det handlar om vår utrikespolitik i realiteten. Det är därför, herr kommissionär, som jag välkomnar det faktum att kommissionen ger denna fråga sådan hög prioritet. Jag välkomnar det faktum att kommissionen är fast besluten att både ta upp frågan på internationell nivå och att aktivt hjälpa tortyroffren, var de än kommer ifrån - vi har fortfarande ett stort antal traumatiserade tortyroffer från Balkan bland oss i Europa - och framför allt att arbeta förebyggande. Jag skulle vilja ge mitt helhjärtade stöd till detta initiativ. Vår utrikeshandelspolitik och vår politik på området för de mänskliga rättigheterna måste fogas samman; samma sak gäller vår utvecklingspolitik. Den tid då klausuler i våra fördrag om mänskliga rättigheter bara är utsmyckning är över; de måste även tillämpas och om någon bryter mot dem måste vi naturligtvis också vidta åtgärder, eftersom det inte hjälper att enbart klaga, enbart jämra sig och kritisera. Man måste helt enkelt också ta praktiska, avgörande steg framåt, och jag anser faktiskt att ett land i vilket tortyr förekommer dagligen i syfte att skipa rättvisa helt enkelt inte kan vara en lämplig ekonomisk partner för ett demokratiskt Europa. Det är därför jag är för en dynamisk politik på detta område.

Junker (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Med tanke på den senaste tidens händelser vill jag först och främst uttrycka min glädje över att Amina Lawal, som hade dömts till att stenas till döds i Nigeria för äktenskapsbrott, vann när målet togs upp i en högre rättslig instans och inte står inför detta hot längre. Jag tror att även Europeiska unionen bidrog till denna framgång, eftersom den ihärdigt har kämpat för att denna fasansfulla handling inte skulle äga rum. Detta ger mig anledning till att vara optimistisk när det gäller beredvilligheten att debattera och diskutera frågan inom AVS-partnerskapet, för som ni vet är detta en fråga vi tyvärr måste ta itu med i dessa länder. Det har naturligtvis påpekats att det inte råder någon tvivel om att tortyr även förekommer i Afrika och att vi måste ta upp det. Det som hänt i Nigeria kan betraktas som en sorts seger för mänskligheten, och vårt samarbete med AVS-länderna, som naturligtvis är oerhört viktigt för oss i denna kammare, bidrog till det, liksom Europaparlamentets beslutsamhet. Detta visar sålunda att vår politik kan leda till verkliga resultat.
Men för att kommentera frågan i allmänhet: Europeiska unionens åtagande att ta respekten för de mänskliga rättigheterna i försvar och garantera den mänskliga värdighetens okränkbarhet är erkänt i hela världen. Vi lägger också ned stora summor pengar på detta, men det är dessvärre aldrig nog, med tanke på hur mycket elände det finns i världen. Det är därför jag, för min grupps räkning, skulle vilja plädera för att i synnerhet se till att tillförlitliga åtgärder i framtiden vidtas för både förebyggande och rehabilitering. Världen förväntar sig faktiskt att Europeiska unionen fortsatt står fast vid sitt handlande och står fast vid sitt åtagande, som inte kan förväntas förekomma på annat håll.
Det är just dessa nämnda rehabiliteringscenter, både i och utanför Europeiska unionen, som måste kunna lita på att deras framtid är tryggad. De får inte hamna i en situation där de är till synes tvungna att leva ur hand i mun och varje år oroa sig för om deras arbete, som är av oerhört stor betydelse för offren, kommer att kunna fortgå. Jag skulle här vilja betona att det inte bara handlar om att erbjuda offren tak över huvudet, en tillflyktsort, utan även att närmare bestämt ge dem tillgång till rättshjälp och psykologisk behandling.
Detta är särskilt viktigt för kvinnor, vilka som vi vet utsätts för särskilt grymma tortyrmetoder. I Bosnien, men även i andra länder, fick vi verkligen upp ögonen för hur kvinnor blir våldtäktsoffer, där våldtäkter används som ett politiskt vapen, inte bara som en enskild skamlig handling, utan också som ett politiskt vapen. Dessa kvinnor är fullständigt nedbrutna, både fysiskt och känslomässigt, och de behöver ett tillförlitligt stöd. Det är här vår skyldighet att erbjuda dessa människor verklig säkerhet, och att således inte bara fortsätta Europeiska unionens politik, vilket onekligen måste välkomnas, utan också vidareutveckla den. Låt mig tala klarspråk: detta berör båda områdena, såväl förebyggande som rehabilitering. Vissa aspekter överlappar helt klart varandra. Det är utan tvekan rätt att undersöka hur ett enskilt samarbete skall se ut, men här bör det inte råda något tvivel om Europeiska unionens åtagande att ge tortyroffer en fristad.
(Applåder)

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Först av allt vill jag för vår grupps räkning rikta ett tack till er - och även till Patten, som inte kan närvara i dag, och hans personal - för att ni både nu och tidigare visat er vara beredda att diskutera det allvarliga problemet med tortyr med parlamentet.
Ni påpekade själv den viktiga åtskillnad man för närvarande gör mellan rehabilitering av offer å ena sidan och förebyggande å andra sidan. Det är oerhört viktigt att rehabiliteringen av offren är en hjärtesak för oss: ändå har vi skurit ned på anslagen till detta med 45 procent. Vi skulle dock vilja fråga er om ni kan försäkra oss om att vi fortsatt kan räkna med de medel som för närvarande finns tillgängliga. Om så inte är fallet kommer vi att hamna i en obehaglig situation i vilken de som arbetar med rehabilitering måste konkurrera om budgetresurser med de som arbetar med förebyggande, då förebyggande naturligtvis också är en absolut nödvändighet.
Systematiska våldtäkter som ett vapen i krigföring är sorgligt nog en utbredd företeelse. Dessutom tycks situationen att polisen anser det vara normalt att använda tortyr för att utvinna viss information fortfarande vara aktuell, till och med i länder som ansöker om att ansluta sig till Europeiska unionen, som till exempel Turkiet. Det är oacceptabelt att polisen betraktar tortyr som ett medel som helgar ändamålen. Jag anser att det är särskilt positivt att vi också ägnar uppmärksamhet åt att utbilda polisen i detta avseende. Bra metoder, som sätter mänskligheten främst, måste alltid vara vår ledstjärna.
Jag skulle också vilja uppmärksamma det faktum att barn används som vapen mot sina föräldrar. Jag talar här om det motbjudande problemet med barnsoldater, då ett barn förs bort från sitt hem och sedan används till förtryck, som ett vapen mot sin mamma eller pappa.
Herr kommissionsledamot, vi vill arbeta tillsammans för att förebygga denna sorts vidrigheter. Samtidigt som detta är ett viktigt instrument för att förebygga konflikter vill vi också fortsätta att enträget uppmana er att inte tappa offrens rehabilitering ur siktet.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! I denna församling kan tortyr i tredje land fördömas utan större bekymmer - talibanernas behandling av kvinnor är ett klassiskt exempel på detta. Men ingen kan förneka att det vore en verklig prövning att leva upp till vår retorik med konkreta åtgärder för att hantera den eviga strömmen av tortyr i en av medlemsstaterna - Konungariket Spanien.
Jag har väckt samma fråga flera gånger de senaste fyra åren, och ingen i denna kammare har reagerat med att stödja mina anmärkningar. Vår förra talmans, Nicole Fontaines, beteende var särskilt beklagligt, första gången i januari 2001 när jag bad om ett uttalande mot att 15 torterare inom polisen som redan dömts i Spanien benådades. Talmannen beordrade att talaren skulle fråntas ordet. Detta hände vid två olika sammanträden i denna kammare i januari 2001. Andra gången, i december 2001, när jag visade upp en affisch med ett foto av en torterad kvinna, reagerade talmannen på samma sätt.
Herr kommissionär! Vi måste se till att Europeiska unionen höjer sin röst och agerar som svar på alla anmälningar av tortyr. Det är upp till kommissionen att se till att medlemsstaterna följer EU-lagstiftningen så att unionens trovärdighet inför de europeiska medborgarna kan öka.
Politisk realism har gjort att EU:s institutioner kommit fram till att det på detta stadium inte är lägligt att göra något som kan hota Europeiska unionens politiska struktur. Jag är dock övertygad om att majoriteten av européer inte är lika toleranta när det gäller tortyr.
Vi borde inte låtsas som om vi på allvar gör något för att bekämpa tortyr så länge vi inte kommer fram till en mer ambitiös kompromiss och uttryckligen namnger dem vi tar avstånd från och som gör sig skyldiga till tortyr. Tyvärr har inget i det avseendet förändrats inom Europeiska unionen, trots att några djärva betänkanden har utarbetats. Vi väntar på förslag från kommissionen i syfte att fastlägga en rimlig lagstiftning för att förstärka synpunkten att tortyr inte under några omständigheter kan tolereras. Politiska och rättsliga åtgärder måste vidtas snart, för det brådskar med att hitta lösningar till tortyrproblemet.
Jag stöder helt betoningen i kommissionens uttalande, även om jag rent allmänt tror att många människor i landet Baskien skulle anse att det inte går tillräckligt långt för att bemöta deras oro.

Lage (PSE).
Herr talman! Jag har begärt ordet eftersom jag inte kan låta bli att bli berörd av det som föregående talare sade, och jag tror inte att det finns någon spansk ledamot närvarande som kan replikera. Jag kan inte hjälpa att jag kände en viss indignation när jag lyssnade på honom, och utifrån den mest välvilliga tolkningen av hans ord kan jag säga att det var den lastbares hyllning till dygden. Fast nu förhöll det sig inte så. Ledamoten som just talade fördömer inte tortyr; han fördömer inte det våld som den organisation han försvarar tillgriper i Spanien, att människor kidnappas och fängslas i hålor, förtrycks och förvandlas till objekt. Han protesterar mot möjliga tortyrhandlingar av den spanska staten. Herr talman, den spanska staten kommer utan tvekan att fördömas om den gör sig skyldig till några tortyrhandlingar, och rättsliga förfaranden har redan inletts i Spanien mot polis och myndigheter som använde sig av tortyr mot medlemmar av denna organisation. Det är ett korrekt förfarande, ett demokratiskt förfarande. Jag kan inte lyssna på vad ledamoten sade utan att protestera, för det han sade är i själva verket motsatsen till vad han menar.

Talmannen.
Mina damer och herrar, jag vill be er att inte börja debattera denna fråga. En spansk ledamot av kammaren har begärt ordet. Jag är också en spansk ledamot av kammaren, men i egenskap av talman har jag försökt bevara mitt lugn och det kommer jag att fortsätta att göra. Jag lyssnade noga på Gorostiaga i mer än tre minuter, utan att avbryta honom, men jag måste säga att även jag kände indignation eftersom det framgår tydligt för oss alla att Gorostiaga inte fördömer dessa attacker - oroa er inte, herr Gorostiaga, ni kommer att få ordet - och dessutom brukade han tillhöra en organisation som, för att uttrycka det milt, upplöstes av den demokratiska och rättsliga staten på grund av dess förbindelser med en terroristorganisation.
Jag säger inte mer, men detta måste tas med i protokollet. I egenskap av spansk ledamot av denna kammare tar jag ansvar för mina egna ord. Jag skulle vilja be min spanska kollega att avstå från ordet eftersom detta är fel typ av debatt för tal som hans. Gorostiaga har nu 15-20 sekunder på sig att säga vadhelst han bedömer vara lämpligt, trots att han tagit till sin uppgift att peka finger åt personer som inte är närvarande i kammaren.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! Angående en ordningsfråga. Jag kan för det första inte samtycka till det förfarande som talmannen tillämpar, så jag protesterar.
För det andra tar jag utan undantag avstånd från alla som torterar, och jag skulle vilja se att våra spanska kolleger gjorde detsamma, nämligen fördöma den benådning som beviljats de personer som torterat och som dömts för detta. Den spanska regeringen har benådat dem, så att de utan risk kan fortsätta tortera i Spanien.

Talmannen.
Allt vi säger kommer att inkluderas i protokollet. Enligt arbetsordningen har alla, som ni vet, rätt att tala i denna kammare - som, ibland retoriskt, kallas demokratins tempel - och alla tar på sig det moraliska ansvaret för vad de säger.

Gahler (PPE-DE).
Herr talman! Jag säger också vad jag vill säga, och det är därför jag vill börja med att uttryckligen tacka Posselt, inte bara för att han kritiserar och fördömer tortyr i princip, utan också för att han nämner vissa stater som står bakom tortyr. Jag anser att detta är en av de viktigaste politiska punkterna, och vi får inte glömma den. I våra förbindelser med tredje länder borde vi också namnge sådana stater som utövar tortyr. Han nämnde Ryssland och Turkiet, och jag är föredragande för Iran, men det hindrar mig inte från att säga att det tyvärr är så att tortyr fortfarande förekommer i Iran. Vi tar upp detta offentligt, exempelvis i den dialog om mänskliga rättigheter som pågår med detta land. Det är av den anledningen, herr kommissionär, som jag anser att det hade varit bra om ni inte bara tog upp detta i enskilda politiska dialoger, bakom stängda dörrar, utan att även ni namngav länder som förknippas med tortyr.
I detta sammanhang anser jag att det är mycket viktigt för oss att dra in privilegier i de fall då vi har bevis på att tortyr förekommer, till exempel de handelsprivilegier som åtnjuts av många AVS-länder inom ramen för Cotonouavtalet, i enlighet med de försiktighetsåtgärder vi har vidtagit i fördragen. Vi har mekanismer för att göra det, men vi tycks inte använda dem i fråga om de 77 AVS-länderna, förutom när det gäller Zimbabwe, där vi har vidtagit tämligen blygsamma åtgärder.
Ni nämnde ytterligare en sak, nämligen behandlingscenter för tortyroffer. Om jag tolkar det ni sade rätt, så sade ni att ni hade för avsikt att upphöra med finansieringen av dessa behandlingscenter. Den enda reservationen ni sköt in var att det inte skulle ske ?över en natt?, men taktiken är tydlig. Ni nämnde också att det finns andra möjliga finansieringskällor. Detta ger en tydlig indikation på att detta uppenbarligen är er avsikt. Jag vill uppmana er till att tänka om. Rent principiellt kan vi bara dra oss tillbaka om vi har information om att tortyren har upphört eller minskat, men inte utan den informationen.
Det är därför jag stöder förslaget som jag har hört att den socialistiska gruppen tänker lägga fram, nämligen att öka budgetpost B5-813 med 1 miljon euro. Jag försöker också värva stöd för förslaget i min egen grupp. Så vi begär motsatsen till att överge budgetposten: ännu en ökning för tillfället dessvärre. Jag skulle vilja be kommissionen att agera samstämmigt med oss.
(Applåder)

Karamanou (PSE).
Herr talman! Även jag, i egenskap av ordförande i Europaparlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, skulle vilja välkomna frigivandet i dag av Amina Lawal, den nigerianska kvinnan som dömdes till döden, till en fruktansvärd död genom stening, efter att ha stått anklagad för äktenskapsbrott, och jag skulle vilja gratulera kommissionen och mitt utskott för att ha kämpat emot och för att i hög grad ha påverkat dagens beslut. Vi utövade största möjliga påtryckningar. Inte desto mindre kommer denna kvinna fortsätta att symbolisera kampen för kvinnor i hela världen, kvinnor som kämpar för att skydda sina grundläggande friheter och mänskliga rättigheter.
I fråga om tortyr vill jag, herr kommissionär, varmt gratulera er till de initiativ som ni har tagit, särskilt med avseende på förebyggande av tortyr och finansiering av rehabiliteringscenter för tortyroffer. Inte desto mindre är jag säker på att ni tillåter mig att filosofera lite i denna fråga. För tvåtusenfemhundra år sedan framhöll Aristoteles att bekännelser som avlagts under tortyr inte skulle godkännas. En annan grekisk vis man och retoriker, Antifon, sade också att människor som utsätts för tortyr endast säger det som faller i god jord hos den som torterar. Med den erfarenhet vi har nu vet vi naturligtvis att vilka bekännelser som helst kan erhållas med hjälp av tortyr. Offren säger vad undersökningsdomarna vill höra och skriver på vad som helst för att smärtan och tortyren skall upphöra.
Det är ett faktum, hur klichéartat det än må låta, att den 11 september utgjorde en viktig vändpunkt när det gäller de mänskliga rättigheterna. Våldshandlingar och terrordåd, rädslan och otryggheten som en gång begränsades till vissa delar av världen blev till en daglig realitet i många andra områden, inklusive västvärlden.
Herr kommissionsledamot, för några år sedan drev vi en kampanj mot totalitära och diktatoriska regimers bruk av tortyr. Vi var övertygade om att det inte fanns plats för tortyr i västvärlden. Det dröjde dock inte länge innan vi insåg vårt misstag. Vi insåg det när vi såg afghanska fångar med masker som täckte ögon och öron i fånglägret på den amerikanska basen i Guantanamo på Kuba, under förhållanden som var liktydiga med tortyr enligt ett expertutlåtande, Maria Kalli, den grekiska ordföranden för Internationella rehabiliteringsrådet för tortyroffer, vilket ni refererade till.
Samtidigt förfärades vi när vi hörde förment upplysta människor argumentera för att tortyr borde användas i kampen mot terrorism. Med andra ord kommer vi återigen att debattera det vi har vetat är sant i 2500 år. Dock tvivlar ingen på att kriget mot terrorism leder till ännu mer terrorism. Olyckligtvis har kriget mot terrorism förvandlats till ett krig mot frihet, mot frihet att resa säkert, att gå på gatorna, att möta människor och att leva ett vardagsliv utan rädsla och terror. Det senaste och tydligaste exemplet på hur våld leder till ännu mera våld var attacken på Förenta nationernas kontor i Bagdad.
I dag står människorättsaktivister och humanitära frivilligorganisationer i skottlinjen som om de själva var terrorister. Trots detta, herr kommissionär, får vi inte upphöra med våra ansträngningar för att bekämpa våld och skydda offren. Sett ur denna synvinkel gratulerar jag er till de initiativ ni tar.

Barnier
Herr talman! Först några ord i samband med det Karamanou just sade och det Junker sade lite tidigare. Jag tror att vi i denna kammare, och naturligtvis även utanför den, är särskilt glada över frigivandet av Amina Lawal i Nigeria. Den där friande domen var något som alla i hela världen önskade, i Europa och i kommissionen - ordförande Prodi till exempel skrev till de nigerianska myndigheterna om det - alla som månar om respekten för de mänskliga rättigheterna. När vi talar om respekt för mänskliga rättigheter så vet vi också att avskaffandet av dödsstraffet är kärnan i kampen för att de mänskliga rättigheterna skall respekteras. Alla länder i Europa har avskaffat det, men det är tyvärr inte fallet i andra delar av världen. Därför är jag glad att kunna ställa mig bakom det ni, Karamanou och Junker, har sagt i denna fråga.
Maes tog upp frågan om rehabilitering eller förebyggande, som även jag själv nämnde. För några minuter sedan förklarade jag varför vi vill prioritera förebyggande. Det europeiska initiativet, fru Maes, gör emellertid ingen absolut åtskillnad mellan förebyggande och rehabilitering och bestrider inte att rehabiliteringscenter kan och måste spela en viktig roll i förebyggandet.
I ansökningsomgången för 2002 framgick det klart och tydligt att centren tilläts att ägna 20 procent av sin budget åt aktiviteter av förebyggande slag. För att få något att tänka på i frågan kommer vi vidare att inom kort börja granska den roll som centren spelar på detta område. Tack, fru Maes, för att ni själv betonade min kollega och vän Chris Pattens hängivenhet och tillgänglighet när det gäller denna och många andra frågor, men i synnerhet denna - jag skall berätta för honom att ni gjorde det.
Jag vill också försäkra föregående talare, Junker och Galler, om det stöd som vi nu och i fortsättningen kommer att ge rehabiliteringscentren. Denna punkt är faktiskt en del av unionens åtaganden. Som jag påpekade kommer finansieringen av rehabiliteringsåtgärder inte att försvinna inom en nära framtid. Man får inte glömma att det europeiska initiativet, som jag sade, inte är den enda källan till stöd som Europeiska unionen ger tortyroffer. Ett flertal av Europeiska unionens medlemsstater ger faktiskt betydande bidrag själva, genom Förenta nationerna, till Frivilliga fonden för tortyroffer, som ger bistånd till rehabiliteringscenter på årsbasis. Jag ville förtydliga detta apropå den oro ni just gav uttryck för.

Talmannen.
Debatten är avslutad.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B5-0276/2003) från Astrid Lulling för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om svårigheter för den europeiska biodlingen.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Parlamentet har försökt uppmärksamma Europeiska kommissionen på den alltmer oroande situationen för den europeiska biodlingen sedan slutet på åttiotalet.
År 1997 lyckades vi sätta lite fart på kommissionen, vilket resulterade i en urvattnad förordning för att förbättra produktionen och marknadsföringen av honung, med ett anslag på 15 till 16 miljoner euro, beroende på vilket år, för alla 15 medlemsstaterna. Kommissionen har aldrig reagerat på denna kammares enhälliga begäran om att vidta bättre lämpade åtgärder för att rädda den europeiska biodlingen, som till exempel polleninsamlingspremien.
Sedan många år tillbaka har biodlingen stått inför nya problem, i synnerhet förlusten av bisamhällen, eftersom bin när de samlar in pollen från vissa grödor förlorar sitt lokalsinne, och det, herr kommissionär, är precis lika farligt som när politiker tappar tråden. Eftersom kommissionen vänder dövörat till våra upprepade varningar trots att rådet uttryckligen har begärt det, den 18 februari i år, har vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för att utveckla åtgärder på detta område i linje med parlamentets krav blivit tvungna att be om att denna muntliga fråga tas med på föredragningslistan med en debatt och en resolution om de nya svårigheter som den europeiska biodlingen ställs inför, en resolution som vi kommer att rösta om den 9 oktober.
Den 28 april i år höll utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling en utfrågning om dessa nya svårigheter. I ett flertal medlemsstater står biodlingen inför problem med omfattande dödlighet hos bikolonier, särskilt i Frankrike, herr kommissionär. Bland annat tror man att denna dödlighet har ett samband med bruket av vissa systemiska insekticider som finns i vissa stora grödors fröpellets, i huvudsak solrosor och majs. Med tanke på att artikel 174 i EU-fördraget tar upp försiktighetsprincipen som den grundläggande principen anser jag att denna princip borde följas när det både finns allvarliga risker och osäkerhetsfaktorer. Som ni kanske känner till sade Einstein att om biet försvann från jordens yta så skulle mänskligheten försvinna två år senare.
Därför står vi som jag sade inför ett stort problem i dag. Biodlare i många regioner i olika medlemsstater har noterat att dödligheten hos bin har ökat i flera år nu. Symptomen skiljer sig från de som orsakas av vädret, till exempel, men de sammanfaller med användningen av nya generationer neurotoxiska, systemiska aktiva substanser som används för pelletering på stora grödor i närheten av bisamhällen. Det är däri osäkerheten ligger: både utfrågningen som vi höll i slutet av april och kommentarerna och uttalandena från mina kolleger i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling visar att forskarna inte är överens.
Jag anser att vi måste ta problemet på allvar, inte kringgå det. Låt oss upprätta en expertgrupp så att vi kan undanröja denna osäkerhet. Vi måste naturligtvis undvika att upprätthålla dubbla standarder under förevändning av ekonomiska intressen, intressen som är oerhört starka, det är sant: miljarder står på spel. Men varken politiker eller forskare borde kontrolleras av de intressen som finns hos de mäktiga finansgrupper som ständigt har trakasserat oss, här och i Bryssel, i flera veckor. Experterna måste arbeta helt objektivt och öppet, i lugn och ro, och de måste ge oss pålitliga och objektiva svar.
Jag skall inte hemlighålla för er att jag i veckan fick en intressant rapport från den vetenskapliga och tekniska kommittén för studier av olika orsaker till bisjukdomar, som består av framstående forskare. Den rapporten slår officiellt fast att doser av de substanser jag nämnde nyss har återfunnits i pollen. Det har rapporterats till mig att självaste bolaget Bayer, jag nämner inga namn, var överraskade över detta nya bevis. För att bara citera ett av dessa rön: bruket av Gaucho för pelletering av solrosfrön resulterar i en påtaglig risk för bin av olika åldrar. Liksom i fallet med solrosor visar sig koncentrationshalten för Gaucho-pelleteringen av majsfrön oroande med tanke på konsumtionen av pollen.
Med detta sagt, herr kommissionär, så finns det ett akut behov av att fastställa de verkliga orsakerna till den oroande dödligheten hos bin. Under tiden behöver våra biodlare hjälp, ökade medel att hantera denna nya kris, oavsett ursprung. Jag hoppas att kommissionen kommer att agera denna gång, att den kommer att ta våra krav på allvar, att den kommer att bli medveten om att seriösa studier utförs för att gå till botten med denna kris. Under tiden måste vi, som jag sade, vidta åtgärder för att förhindra att biodlarna försvinner, med alla de skadliga ekologiska konsekvenser detta skulle medföra. Det är därför, herr kommissionär, vi vänligen ber kommissionen att svara på de tre specifika frågor som vi har ställt till er under denna debatt.

Barnier
Herr talman! Jag har länge varit medveten om ert engagemang i denna fråga, fru Lulling, och om er kompetens och hängivenhet. När ni riktade ordet till mig sade ni att man även märkt av dessa bekymmer i det land jag fortfarande är medborgare i. Det råkar vara så att jag i mina tidigare befattningar - jag har inte glömt - samtalade och mötte människor som ansvarade för biodling, ofta på det sätt som ni anser önskvärt. Jag förstår faktiskt också, av de ord ni använde, ert missnöje och era förväntningar. Dock är detta långt ifrån att säga att vi försöker kringgå frågan, att vi vänder dövörat till eller att vi har tappat tråden. Så jag skall försöka ge ett seriöst och tydligt svar på era tre frågor.
Först och främst vad gäller parlamentets beslut om hur motståndskraftiga systemiska insekticider påverkar bin och folkhälsan, vi har faktiskt noterat dessa beslut. Kommissionen vill emellertid understryka att hänsyn redan har tagits till varje sådan effekt i den utvärdering av insekticider som krävs i direktivet om utsläppande av växtskyddsprodukter på marknaden. Medlemsstaterna får inte lov att godkänna en växtskyddsprodukt om den har en oacceptabel effekt på andra organismer än de man har för avsikt att angripa, till exempel bin.
Vidare är en bedömning av hur restmängder kan påverka folkhälsan ett förhandskrav för att fastställa maximala mängder pesticidrester i livsmedel.
Kommissionen noterar, fru Lulling, att den oro som kommer till uttryck i detta avseende främst relaterar till två insekticider som för närvarande utvärderas. I väntan på resultatet av dessa utvärderingar kommer inga beslut att fattas på gemenskapsnivå om dessa substanser, men kommissionen är medveten om att riskhanteringsåtgärder vidtas i åtminstone en medlemsstat.
Vad gäller undersökningar i frågan kräver inte direktivet att studierna utförs av kommissionen själv. Å andra sidan håller sig kommissionen fullgott informerad om de studier som är nödvändiga för att påvisa vissa substansers godtagbarhet. Kommissionen har erhållit information om nedgången i bisamhällen i vissa medlemsstater, vilket ni själv med allvar betonat. För närvarande, har vi hört, finns det inga vetenskapliga bevis för att denna nedgång beror på en enskild faktor som till exempel användningen av pesticider.
Kommissionen är även informerad om forskning som för närvarande bedrivs i medlemsstaterna, av industrin och av vetenskapliga samfund under samfundens vakande blick. Kommissionen själv följer ärendet mycket noggrant. Den kommer naturligtvis att fortsätta att övervaka utvecklingen och i sinom tid vidta lämpliga åtgärder om det skulle visa sig vara nödvändigt.
Slutligen, fru Lulling, vad gäller stöd i enlighet med rådets förordning nr 1221/97 så samfinansierade kommissionen nationella program för att förbättra produktionen och marknadsföringen av honung med cirka 50 procent under marknadsåret 1999/2000. Det franska programmet, till exempel, omfattade en studie av växtskyddsprodukters effekter på bin. Programmen för marknadsåren 2002/2003 och 2003/2004 ger också stöd för återuppbyggandet av bisamhällen. Slutligen vill jag påpeka att om en medlemsstat så vill, är kommissionen naturligtvis beredd att undersöka möjligheten att öka beloppen som anslås till detta inom den totala budgeten, men det är naturligtvis de nationella myndigheternas ansvar att lägga fram en sådan begäran.
Detta är de mest exakta och precisa svar jag kan ger er på de tre saker ni tog upp i er muntliga fråga.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Vi känner alla till att Lulling inte bara är Europaparlamentets vindrottning, utan även dess bidrottning. Jag vill rikta ett varmt tack till henne för detta åtagande, för vi bör alla vara medvetna om att detta varit ett bekymmer för Europaparlamentet i flera årtionden. På åttiotalet sammanförde den bayerska parlamentsledamoten och paneuropén Heinrich Aigner, som tyvärr inte finns bland oss längre, hundratals bayerska biodlare för att på nytt aktualisera frågan. Vi har arbetat med den i trettio år, dessvärre utan att göra några större framsteg. Jag vill betona, herr kommissionär, att jag är tacksam för era exakta svar och för att ni tar denna fråga på så stort allvar, eftersom en ekologisk kris långsamt håller på att utvecklas i denna sektor. I Bayern och Österrike dog enormt många bikolonier ut i och med vårfrosten, men naturligtvis också på grund av insektsdödande medel och sjukdomar, och vi känner av de ekologiska effekterna mycket tydligt, till exempel vad gäller frukten. Det är därför jag anser att det är hög tid att främja något som är allvarligt hotat, nämligen det att biodling förs vidare till nästa generation. En mycket stor andel biodlare är gamla, eftersom allt färre unga människor är beredda att ta sig an denna krävande men ekologiskt nödvändiga uppgift, inte minst på grund av att de ekonomiska vinsterna är mer knappa än någonsin. Det är därför jag vill betona att jag - liksom Lulling - uppmanar till att åtgärder vidtas för att stödja marknaden för naturlig europeisk honung framför billig, konstgjord honung som saknar innehållsdeklaration, som vi blivit tvungna att konkurrera med vid upprepade tillfällen, eller honung från utlandet. Jag skulle också vilja uppmana till något som alltid är ett föremål för visst löje, men som är ekologiskt viktigt, nämligen pollinationspremien för bikolonier, så att vi främjar denna verksamhet genom att ge biodlarna ett ökat stöd.
Jag vill särskilt tacka er, herr kommissionär, för era exempel från Frankrike, ett land som spelar en ledande roll i denna sektor. Ert land har också en före detta jordbruksminister som president och det är ett land som, tack gode Gud, tar sunt ätande och delikat mat på stort allvar. Jag anser faktiskt att vi i Europa till syvende och sist bör ta denna fråga, som vissa kanske betraktar lite som ett skämt, för vad den är, nämligen en hälsofråga och en grundförutsättning för en fungerande miljö och ett fungerande ekosystem.

Berthu (NI).
Herr talman! Genom att ställa denna muntliga fråga om det brådskande problemet med den omfattande dödligheten hos bin slår mina kolleger Dominique Souchet och Astrid Lulling än en gång larm, och de har mitt starka stöd i detta. I Frankrike har anmärkningsvärda problem med minskande antal bikolonier noterats i flera år nu, sedan 1995 för att vara exakt. Situationen förvärras för varje år som går, det geografiska området och antalet bikupor som påverkas växer stadigt och nu kan vi konstatera att många länder i Europa har drabbats.
Undersöker man saken så verkar det som om denna dödlighet hos bin inte är ett resultat av en konventionell patologi. Många andra hypoteser har undersökts, som klimat, förorening i allmänhet och oriktig användning av växtskyddsprodukter. Trots att dessa ibland har ett visst ansvar kan de emellertid inte på långa vägar anses ligga bakom katastrofen som helhet. På den punkten instämmer jag inte med den åsikt ni just har framfört, herr kommissionär. Enligt experter och yrkesmän har en huvudorsak faktiskt identifierats: miljön runt bisamhällena, när denna inkluderar fält med honungsväxter, raps, solrosor, majs, vars frön har behandlats med insekticider av Gaucho- eller Regenttyp.
De industriella tillverkarna svarar naturligtvis att sambandet aldrig har slagits fast officiellt, men erfarenheten visar tydligt att de störningar som drabbar bin - försämrad orienteringsförmåga, skakningar, oförmåga att samla in pollen och slutligen död - korrelerar perfekt med det faktum att man i närheten odlar grödor vars frön behandlats med Gaucho eller Regent. Ju fler observationer som görs, desto fler av dessa rön bekräftas. Ännu har emellertid myndigheterna inte kommit med några avgöranden, förutom lugnande ord, inledande av undersökningar och ett fåtal begränsade åtgärder som det tillfälliga upphävandet av tillståndet för Gaucho att behandla solrosfrön i Frankrike.
Det är därför utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, än en gång på anmodan av Dominique Souchet och Astrid Lulling, initierade en utfrågning om den europeiska biodlingens svårigheter den 28 april i år. Det vi lärde oss av denna är alarmerande eftersom det kan hända att problemet som påverkar bin endast är den synliga delen av ett mer utbrett problem som påverkar pollinerande insekter, insektsfauna och jordfauna. Gaucho- och Regentmolekyler skulle därför kunna vara skadliga inte bara för bin, utan för en mycket mer omfattande miljö.
Låt oss inte sätta punkt där heller. Eftersom dessa molekyler förekommer i jordbruksprodukter som används i livsmedel eller djurfoder borde vi alltså oroa oss för vår egen hälsa. Det är därför, ställda inför risken av omfattande förgiftning av ekosystemet - och kanske av människan - som vi insisterar på att försiktighetsprincipen skall tillämpas. Jag hörde alldeles nyss kommissionens svar på Souchets och Lullings muntliga fråga. Jag anser att den i allt för hög grad intar en vänta och se-attityd. Som vi ser det innebär försiktighetsprincipen att användningen av produkterna i fråga förbjuds, åtminstone avseende alla honungsväxter. Åtgärder bör också vidtas för att kompensera biodlarna och göra det möjligt för dem att låta sina bikupor bli bebodda på nytt.

Barnier
Herr talman! Jag kommer att kort svara på några av de kommentarer som har framförts. I motsats till vad som kan ha sagts tar kommissionen mycket allvarligt på denna fråga som Lulling med kraft och skicklighet har försvarat och som Souchet har lagt fram tillsammans med henne. Ärligt talat, om någon av er har intrycket av att inga seriösa vetenskapliga arbeten har utförts om växtskyddsprodukter och deras konsekvenser för bin så tror jag att ni misstar er. Arbeten om substanserna i fråga har pågått i många år. Internationella kommissionen för biförhållanden, som har till särskild uppgift att undersöka faror som hotar bin, har just hållit ett internationellt symposium i Bologna i detta ämne. Den har kommit fram till att bins försämrade hälsa och den försämrade prestationsförmåga man har lagt märke till hos bikolonier i ett antal länder antagligen inte har en sådan enkel, enskild orsak. Andra möjliga källor - viss ohyra, vissa jordbruksmetoder och väderförhållanden - kan ha lika skadliga effekter på bins hälsa som växtskydd och veterinärprodukter.
Ni nämnde ekosystemet, herr Berthu. Jag vill påminna er om att jag har varit verksam på detta område sedan lång tid tillbaka. Som tidigare miljöminister i mitt land är jag uppmärksam på denna fråga. Symposiet beslutade att bilda en arbetsgrupp som skall undersöka bins försämrade hälsa. Arbetsgruppen kommer att rapportera till nästa symposium som kommer att hållas 2005. Jag bekräftar att kommissionen kommer att följa detta arbete noga och utifrån det dra ett antal bestämda slutsatser.
Posselt, vars ståndpunkt jag tackar för, beklagade att allt färre unga människor ägnar sig åt denna underbara lantliga sysselsättning. Jag vill bara befästa att nationella program avseende honung ger bidrag till tekniskt stöd för att uppmuntra unga människor att bli biodlare och förbättra sina resultat.
(Applåder)

Talmannen.
Tack så mycket, herr kommissionär! Astrid Lulling vill gärna bidra med några vassa stick så här på sluttampen.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Kommissionsledamoten har sagt att kommissionen inte har några vetenskapliga bevis på sambandet mellan dödligheten hos bin och användningen av den nya generationen pesticider. Jag skulle vilja tala om för kommissionsledamoten att jag har rapporten från den vetenskapliga och tekniska kommittén om studier av olika orsaker till bisjukdomar till hans förfogande, den rapport som jag refererade till i min inledning och som påvisar detta samband. Denna rapport står till ert förfogande, herr kommissionsledamot, och vi möts igen den 9 oktober, då vi kommer att diskutera förslaget till resolution som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kommer att rösta om nästa vecka när denna debatt har avslutats.
(Applåder)

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum den 9 oktober 2003.

Talmannen.
Jag skulle vilja informera kammaren om att Lord Bethell anmält att han vill entledigas från sitt uppdrag, med verkan från den 30 september 2003. I enlighet med artikel 8.3 i arbetsordningen konstateras platsen vakant.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill inte försena oss ytterligare, men det vore fel av mig att inte markera just detta tillkännagivande på kammarens vägnar.
Lord Bethell har varit en populär och hårt arbetande ledamot i parlamentet i en rad år. Hans arbete har uppskattats av alla partier i parlamentet. Vi minns hans arbete för de mänskliga rättigheterna i Sovjetunionen när landet stod på höjden av sin makt. Han förmedlade uppgifter om Solzjenitsyns och Sacharovs svåra belägenhet till en bred allmänhet. Han spelade en central roll vid inrättandet av parlamentets Sacharovpris. Han var också direkt delaktig i avregleringen av flygtrafiken, så han har direkt påverkat konsumenter i hela Europeiska unionen.
Jag tror att alla politiker önskar få uppnå en ställning där de under sin livstid åtminstone på något sätt har kunnat göra något för sina väljare. Lord Bethell kan säga att han har varit en politiker som gjort något för folket i Europa. Han kommer att saknas av alla partier i parlamentet.
(Applåder)

Talmannen.
Jag skulle också vilja informera kammaren om att Hanja Maij-Weggen har utnämnts till landshövding för provinsen Noord-Brabant i Nederländerna. Hon har meddelat att hon vill entledigas från sitt uppdrag, med verkan från den 1 oktober 2003. Jag gratulerar till utnämningen. I enlighet med artikel 8.3 i arbetsordningen konstateras platsen vakant.

Jag har fått uppgifter från behöriga slovakiska myndigheter att Jozef Heriban har utnämnts till observatör i stället för Imrich Béres, med verkan från den 9 september 2003.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0244/2003) av Karl von Wogau för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om rådets fjärde årliga rapport enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport (2003/2010(INI)) 
(Parlamentet antog texten.)

Talmannen. Omröstningen är avslutad.

Bordes (GUE/NGL)
I von Wogaus betänkande föreslår man därför en reglering av vapenexporterna och att göra dem mer etiskt försvarbara. Man skulle lika gärna kunna försöka göra mord, plundring och bortförande till mer etiskt försvarbara handlingar. Bara det enkla faktum att stormakterna slösar enorma mängder pengar på massförstörelsevapen visar att den rådande samhällsordningen är barbarisk. 
Regeringarna i de mäktiga nationer som är ansvariga för kriminella krig från Irak till Afghanistan och är medbrottslingar när det gäller statsterrorismen i Palestina, skulle vilja neka ett antal mindre länder, vars regimer de inte tycker om, tillgång till vapen. De skulle vilja göra samma sak när det gäller vissa organisationer som av dem beskrivs som terroristorganisationer, liksom när det gäller den organiserade brottsligheten. Även detta visar sig dock vara omöjligt.
Hur kan man i en ekonomi där vapenhandlare är beredda att sälja sin själ om det finns någonting att tjäna på det, hindra dem från att undkomma myndigheternas kontroll? 
Det faktum att man i betänkandet välkomnar det franska initiativet beträffande framläggandet av ett förslag till en internationell uppförandekod om öppenhet, eller hänvisar till Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport, är både motbjudande och skrattretande, eftersom dessa länder utgör några av världens ledande vapenexportörer och periodvis skakas av politisk-ekonomiska skandaler som involverar högt uppsatta politiker och vapenhandlare.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 16.40.)

