1. december, svetovni dan boja proti aidsu (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je izjava Komisije o svetovnem dnevu boja proti aidsu, ki je bil 1. decembra 2007.
Markos Kyprianou
komisar. - Gospod predsednik, ponovno imamo priložnost, da v Evropskem parlamentu razpravljamo o tej resni nevarnosti za zdravje. Samo pred nekaj meseci smo imeli priložnost razpravljati o akcijskem načrtu Skupnosti v zvezi s to nevarnostjo za zdravje. Nismo zaskrbljeni samo zaradi Evropske skupnosti, ampak tudi zaradi celega sveta.
Zaskrbljeni smo zaradi povečanja števila okužb in 33 milijonov ljudi po vsem svetu, ki so okuženi z virusom HIV, kar je po našem mnenju preveliko število. Zato želimo ukrepati znotraj Evropske unije in se tudi uskladiti z vsemi ostalimi mednarodnimi udeleženci zunaj EU, da bi rešili to vprašanje na svetovni ravni. To ustreza tudi novi zdravstveni strategiji Evropske skupnosti, ki vključuje svetovno vlogo Evropske unije na področju zdravja.
Osredotočiti se je treba na preprečevanje okužbe, kar je zelo pomembno. Hkrati je treba zagotoviti testiranje, zdravljenje in oskrbo tam, kjer je to potrebno. Da bi to dosegli, moramo spodbujati ozaveščenost, kar je zelo pomemben dejavnik, pri katerem zaostajamo in h kateremu se bom vrnil čez trenutek Pomembna je tudi družbena zaznamovanost. To je ena od glavnih skrbi, saj deluje kot začarani krog, ker se ljudje zaradi družbene zaznamovanosti ne želijo testirati in izvedeti, ali so bili okuženi, pri čemer tako lahko okužijo druge. Nočejo se testirati in zdraviti, kar ima negativne posledice. To je še bolj skrb vzbujajoče med mladimi, zato je to naša glavna naloga in cilj.
Naše raziskave in ankete kažejo, da vlada med mladimi pomanjkanje znanja, kar bi lahko tudi obravnavali kot nevednost glede teh nevarnosti za zdravje. Zato jim je treba na uravnotežen način predstaviti informacije brez ustvarjanja preplaha ali samozadovoljstva ter jim pokazati, da je to nevarna bolezen, za katero ni zdravila, vendar se lahko proti njej zaščitijo, pri čemer se jim lahko pokaže, kako to storiti, in da se jim ni treba bati sodržavljanov, ki so okuženi ali bolni.
Podatki Eurobarometra so pokazali dve skrajnosti. Nekateri mladi mislijo, da ta bolezen ni skrb vzbujajoča ter da jo je mogoče ozdraviti z nekaj antibiotiki. Hkrati tudi menijo, da se lahko samo z dotikom okuženih ljudi ali celo z uporabo istega kozarca ali s poljubom tudi sami okužijo. Torej vidimo dva skrajna vidika glede te nevarnosti za zdravje in oba sta neučinkovita pri doseganju našega cilja v zvezi z nadzorom nad širjenjem okužb.
Svetovni dan boja proti aidsu je pomemben dan, ki nam omogoča razpravo in spodbujanje ozaveščenosti, vendar se ne smemo omejiti samo na ta dan, zato sem zadovoljen, da bomo vsaj v Evropski uniji stalno razpravljali o teh vprašanjih. Vendar v zvezi z mladimi se moramo spomniti, da smo v 80. letih prejšnjega stoletja imeli zelo dejavne, učinkovite in agresivne kampanje, ki so dosegle cilj v zvezi s spodbujanjem ozaveščenosti, vendar smo potem pozabili, da je nova generacija mladih postala spolno dejavna po koncu teh kampanj. Pravzaprav so se nekateri od njih rodili prav pred koncem teh kampanj in niso imeli koristi od teh pobud v zvezi s spodbujanjem ozaveščenosti, ki so se takrat izvajale, zato smo zdaj priča razmeram, ki sem jih pravkar omenil. Vemo, da lahko prek preprostih sporočil in metod, vzornikov, znanih osebnosti ter oblikovalcev javnega mnenja, ki dajejo vzgled in pojasnjujejo razmere, dosežemo želeno ozaveščenost.
Letos smo v okviru naše pobude ministrom za zdravje Evropske unije predlagali, da bi istočasno obiskali šole in razpravljali o teh težavah z mladimi na svetovni dan boja proti aidsu, s čimer bi omogočili izmenjavo mnenj v zvezi s tem. Odziv je bil pozitiven, saj je več kot polovica ministrov držav članic sledila temu pristopu.
Obiska na šolah sem se udeležil tudi sam, pri čemer so mi razprave in diskusije z mladimi ter razumevanje njihovega znanja ali neznanja o bolezni in tudi nekaterih dejanskih težav odprli oči. Vedo, na primer, da je uporaba kondomov najboljša zaščita, vendar jih hkrati zanima, kako priti do njih. Preveč jim je nerodno ali pa so zaskrbljeni ali sramežljivi. Opazili smo nekaj dejanskih posledic, za katere nismo vedeli, da predstavljajo težave in da se z njimi soočamo v Evropi. Vendar kljub temu obstajajo.
Ker želimo govoriti z mladimi v jeziku, ki ga razumejo, je Komisija letos prevzela pobudo za izdelavo novega televizijskega oglasa, ki obravnava preprečevanje prenosa virusa HIV. To je bilo izvedeno v okviru tekmovanja med mladimi, na katerem je zmagal poljski študent. Izdelani oglas je bil predvajan na številnih televizijskih programih in uporabljen med obiski na šolah. To je pomembna strategija, ki ji moramo slediti, ne nazadnje je z mladimi treba govoriti v jeziku, ki ga razumejo.
Vendar, kot sem rekel že prej, izzivi, povezani z virusom HIV in aidsom, daleč presegajo meje Evropske unije. Res je, da je bil v zvezi z dostopom do storitev, povezanih z virusom HIV, dosežen viden napredek na svetovni ravni, zlasti v državah z nizkimi in srednjimi dohodki. V teh državah zdaj živi približno 95 % ljudi, okuženih z virusom HIV.
Zahvaljujoč izjemnemu povečanju mednarodnih sredstev v teh državah se je število ljudi, ki se zdravijo, znatno povečalo, in sicer s 100 000 leta 2001 na 2,5 milijona ljudi leta 2007. To so prepričljive številke, vendar se kljub temu več kot 70 % ljudi, potrebnih zdravljenja z antiretroviralnimi zdravili ne zdravi ali nima dostopa do zdravljenja. To dokazuje, da je treba še veliko storiti.
Evropski ukrepi se financirajo prek številnih finančnih instrumentov na nacionalni in svetovni ravni, kot je na primer svetovni sklad. Obstajajo tudi drugi finančni mehanizmi, ki delujejo prek javno-zasebnih partnerstev. Na podlagi tega skupnega prizadevanja je bil sicer dosežen napredek, vendar je treba v zvezi s tem še veliko storiti, za kar je potrebno tesno sodelovanje med evropskimi institucijami.
Kot sem povedal na začetku, je naš glavni cilj znižati število novih okužb z virusom HIV in si prizadevati za najboljšo rešitev v zvezi s podporo, zdravljenjem in oskrbo za tiste, ki že živijo z virusom HIV/aidsom. Zato ponovno poudarjam, da je boj proti zaznamovanosti, socialni izključenosti, diskriminaciji proti bolezni in ljudem, obolelih zanjo ali kako drugače prizadetih, je zelo pomemben in če se proti temu ne bomo borili, nikoli ne bomo imeli nadzora nad razmerami. Da bi to dosegli, moramo izvajati kampanje za spodbujanje ozaveščenosti in povečati njihovo število.
Zato se geslo Evropske komisije v boju proti aidsu glasi "Ne pozabi na aids", ker je aids bolezen, ki se zanemarja ali se je začela zanemarjati na vseh ravneh. Zdaj bomo to bolezen ponovno postavili v ospredje, pri čemer je treba državljane in nosilce odločanja opozoriti na njen obstoj, da bi zagotovili, da se ta bolezen obravnava kot prednostna naloga in da se sprejmejo potrebni ukrepi. V zvezi s tem računam na podporo Evropskega parlamenta, o kateri sem tudi prepričan.
John Bowis
v imenu skupine PPE-DE. - Gospod predsednik, veliko je še treba storiti. Začenjam s tem, kar je gospod komisar dejansko poudaril v svojem govoru, in sicer s posledicami aidsa za otroke, ker se ena od letošnjih kampanj glasi "Ustavimo aids med otroki". Vemo, da se vsako minuto rodi otrok, okužen z virusom HIV, da je na svetu 2,3 milijona otrok, okuženih z virusom HIV, da se zdravi samo eden od desetih otrok, ki potrebujejo zdravljenje z antiretroviralnimi zdravili, da po ocenah sodeč zaradi pomanjkanja zdravljenja umre ena tretjina otrok do prvega leta starosti in polovica do drugega leta, da je 15,2 milijona otrok, mlajših od 18 let, zaradi aidsa izgubilo enega ali oba starša te da bo do ciljnega leta 2010 zaradi aidsa osirotelo več kot 20 milijonov otrok.
To so izzivi v zvezi z otroki in odraslimi. Poznamo število ljudi v naših različnih državah, ki so bili diagnosticirani s to boleznijo in ki živijo z virusom HIV, pri čemer je skrb vzbujajoče to, da se to število še povečuje in da vsak tretji človek ne ve, da je okužen
To je izziv, vendar obstajajo tudi posebni izzivi, ki jih po mojem mnenju letos moramo poudariti, pri čemer je gospod komisar nekatere že omenil. Raven osnovnega znanja se je v zadnjih petih letih dejansko znižala, saj je ozaveščenost javnosti manjša kot v preteklosti. Vedno več je mitov in nesporazumov. Vsak peti človek ne ve, da se lahko virus HIV prenaša prek spolnih odnosih brez uporabe kondoma. Manj kot polovica spolno dejavnih ljudi z novim spolnim partnerjem vedno uporabi kondom.
Vemo, da se je število ljudi, ki so bili diagnosticirani s to boleznijo, od leta 1997 potrojilo, da tvegano spolno vedenje narašča, da je vzrok četrtine smrti, povezanih z virusom HIV, pozna diagnoza in da je tretjino smrti mogoče preprečiti. Zlasti pa vemo, da neuspešni prosilci za azil, ki so okuženi z virusom HIV, prepogosto niso upravičeni do brezplačnega zdravljenja okužbe z virusom HIV in si zato ne morejo privoščiti oskrbe, ki bi jim rešila življenje, ter lahko tako okužijo druge. Vemo tudi to, da je stopnja okuženosti z virusom HIV med moškimi zaporniki petnajstkrat višja kot med ostalim prebivalstvom.
Vse to že vemo na podlagi spodbudnih raziskav. Nedavno sem bil v Ruandi priča poteku klinične raziskave in potrebi po raziskavah v Afriki v zvezi s cepivi za Afričane.
Vendar je treba do ciljnega leta 2010 nujno obravnavati vsa ta vprašanja. Leta 2010 bo moj mandat in mandat gospoda komisarja potekel. Ne smemo se skrivati za tem dejstvom in ga prepustiti svojim naslednikom. Upam, da bova z gospodom komisarjem do leta 2009, ko bo najin mandat potekel, izpolnila vsaj to obljubo.
Jan Marinus Wiersma
v imenu skupine PSE. - (NL) Gospod predsednik, čestitam Komisiji za njeno prizadevanje, ki ga je gospod komisar pravkar opisal. Poudarjam, da sta svetovni dan boja proti aidsu in naša skupna odgovornost v zvezi s tem zelo pomembna. Razmere v svetu so namreč skrb vzbujajoče, zato si zaslužijo večjo pozornost.
Zato naša skupina podpira današnjo razpravo v Strasbourgu. Številke govorijo zase. Na svetu je 33 milijonov ljudi, ki imajo aids v zadnjem stadiju ali so okuženi z virusom HIV, pri čemer je do zdaj zaradi te bolezni umrlo že 25 milijonov ljudi.
Vendar se veliko ljudi obnaša, kot da aids ne obstaja. Ker je aids povezan s spolnimi odnosi, veliko ljudi raje ne govori o njem. Kot je povedal gospod komisar, je zato težko izobraževati ljudi o aidsu. Posledice tega so vidne predvsem med mlajšo generacijo. Polovica vseh ljudi, ki se okužijo z virusom HIV, je mlajših od 25 let. V času mojega govora se bo z virusom okužilo šest mladih, zaradi aidsa pa bodo umrli trije otroci. Govorimo o generaciji, ki ne pozna sveta brez aidsa.
Ta skrb vzbujajoča bolezen ni prisotna le v Afriki. V zadnjih nekaj letih se je število okužb z virusom HIV v Evropi in Srednji Aziji podvojilo z 1,25 milijona na 2,4 milijona. Skrajni čas je, da Evropska unija proti temu ukrepa. To skrb vzbujajočo bolezen, ki uničuje življenja več milijonov družin po vsem svetu, je mogoče preprečiti. Aids je mogoče preprečiti z učinkovitimi informacijami, večjo dostopnostjo do kondomov in zdravili po dostopnih cenah.
Gospod komisar je upravičeno izpostavil, da smo dovolili, da se aids na naši celini zanemari. Današnja evropska mladina ni bila priča številnim kampanjam za spodbujanje ozaveščenosti javnosti v 90. letih prejšnjega stoletja. Če ne želimo izgubiti nadzora, moramo odločno ukrepati.
Zato je naša skupina začela simbolično in hkrati tudi zelo pomembno kampanjo v zvezi z zmanjšanjem davka za kondome na 5 % po vsej Evropski uniji. Dejstvo, da je stopnja DDV za kondome tako različna, pri čemer v nekaterih državah znaša celo 25 %, kaže na to, da v zvezi s to skupno težavo nimamo skupnega pristopa, ali vsaj na to, da proti temu nezadostno ukrepamo.
Portugalsko predsedstvo je odločno podprlo našo kampanjo in upamo, da jo bo podprl tudi komisar Kovács, ko bo na koncu naslednjega leta začel razpravo o evropskem DDV.
Holger Krahmer
v imenu skupine ALDE. - (DE) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, na svetovni dan boja proti aidsu, ki je bil pred skoraj dvema tednoma, sem naletel na plakat z naslovom "Aids, vedno z vami". Sporočilo je bilo to, da je aids mogoče obravnavati, vendar ne ozdraviti. Številni ljudje, zlasti mladi, pozabijo na to dejstvo ali pa ga namerno zanemarjajo. Število okužb, o katerem so govorili prejšnji govorniki, govori zase. Izobraževanje je edini način preprečevanja virusa HIV in aidsa, pri čemer me veseli, da se s tem strinja tudi Komisija.
Vendar izobraževanje ne sme biti omejeno le na plakatna kampanje ali obiske vladnih ministrov na šolah. Ti ukrepi le začasno pritegnejo pozornost ljudi in morda tudi medijev, vendar ne spreminjajo vedenjskih vzorcev, zlasti med mladimi.
O aidsu in virusu HIV je bilo nekdaj mogoče brati le v najgrozovitejših časopisnih člankih. Veliko ljudi je živelo v negotovosti in strahu, ker se nihče ni zavedal dejanske nevarnosti tega virusa. Sicer ne želim, da bi se takratne razmere ponovile, vendar ob upoštevanju dejstva, da je pojav virusa HIV/aidsa postal del vsakdanjega življenja in da je zdravljenje postalo varnejše, ta težava ne pritegne več toliko pozornosti javnosti kot nekdaj.
Veliko ljudi se je navadilo na ta sporočila, pri čemer so se jih nekateri celo že naveličali. To je nerazumno, vendar resnično. Izobraževanje je treba prilagoditi tako, da upošteva te spremenjene okoliščine. Izobraževanje je treba oblikovati tako, da pritegne pozornost ljudi in pošilja prilagojena sporočila različnim ciljnim skupinam v jeziku, ki ga razumejo. Nekateri mladi virus HIV napačno obravnavajo kot zanemarljivo tveganje, zato je zelo pomembno, da se z njimi pogovorimo v jeziku, ki ga razumejo, in jih opozorimo na posledice okužbe.
Veliko ljudi sicer razmišlja o posledicah, vendar žal šele takrat, ko jih zdravnik ali socialni delavec obvesti, da so okuženi. Ta bolezen, ki je bila vse do takrat nejasna in nepomembna, nato postane zelo resnična. Napredek lahko dosežemo le tako, da ljudi spodbudimo k pravočasnemu razmišljanju o aidsu.
Za dosego tega cilja je potrebno potrpežljivo dolgoročno prizadevanje. Vzpostaviti je treba objekte, storitve in projekte za ciljne skupine, pri čemer je uspešnost teh objektov, storitev in projektov odvisna od njihove raznolikosti in prilagojenosti. Dobrodelne organizacije v zvezi z aidsom, kot so na primer nemška združenja AIDS-Hilfe, lahko v zvezi s tem še vedno imajo pomembno vlogo, če se soočijo s tem novim izzivom. Žal se to ne dogaja povsod.
Tisti, ki so okuženi z virusom HIV, vsaj v zahodni Evropi imajo velike možnosti za dolgo življenje. V drugih delih sveta, na primer v Afriki, so te razmere drugačne. Vendar zaradi teh ugodnejših razmer v zahodni Evropi ne smemo postati samozadovoljni.
Vittorio Agnoletto
v imenu skupine GUE/NGL. - (IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, sem zdravnik, na področju aidsa sem delal dvajset let in moram reči, da sem pričakoval veliko bolj natančne in pragmatične predloge Komisije. V Evropski uniji se aids najpogosteje prenaša s spolnimi odnosi. Naj razložim.
1) Ali Komisija poziva vse države članice, naj organizirajo predavanja o spolni vzgoji v šolah?
2) Ali poziva države članice, naj uvedejo nadzor nad cenami kondomov, ki zaenkrat predstavljajo edini način za preprečevanje prenašanja bolezni s spolnimi odnosi?
Drugi najpogostejši način prenašanja aidsa je souporaba igel z okuženimi, zlasti med uživalci drog. Na kakšen način potemtakem Komisija poziva države članice, naj izvajajo strategije za omejevanje škode, ki predstavljajo edini način, s katerim je mogoče omejiti prenašanje bolezni s souporabo igel z okuženimi med tistimi, ki niso sposobni, ne morejo ali ne želijo opustiti drog?
Kar zadeva preostali svet, sem pričakoval, da nas bo Komisija obvestila o naslednjem: Parlament osem mesecev ni ukrepal in opažamo, da je Parlament glasoval za spremembo člena 6 sporazuma TRIPS; ker to ni omogočilo nobenega predloga spremembe, je Komisija zavezana k boju za spremembe pravil STO. Zdaj pravila STO večnacionalnim družbam omogočajo, da posedujejo patente dvajset let, da droge ne pridejo v Afriko. V zvezi s tem nismo slišali ničesar. Če se ta pravila ne spremenijo, je nesmiselno govoriti o Afriki.
Končno, kako je to možno, ko vsi govorijo o boju proti aidsu, o tem, da komisar Mandelson piše pisma tajski vladi, v katerih jo prosi, naj ne sprejema zakonov, ki bi omogočili razdeljevanje generičnih zdravil, ter v svojih pismih podpira in imenuje podjetja, kot je Sanofi-Avensis? Menim, da bi morala Komisija izraziti svoje stališče v zvezi s tem.
Françoise Grossetête
(FR) Gospod predsednik, da, aids je zahteval preveč žrtev, veliko preveč. Še naprej jih zahteva in še veliko jih bo. Tragično je, da bo veliko otrok okuženih še pred rojstvom. Slišali smo podatke, ki so zastrašujoči, in ne bom jih ponovno navajala.
Na žalost se aids ne širi le v državah članicah EU, ampak tudi v državah, ki niso članice EU; za boj proti temu novemu valu epidemije moramo pospešiti preventivno ukrepanje, zagotoviti več zdravljenja, oskrbe in podpore ter skleniti partnerstva, ki so za ta prizadevanja nujna. Poleg tega, da se posvečamo preprečevanju, moramo izboljšati dostop do informacij in ljudem olajšati dostop do svetovanja, zdravljenja in socialnih storitev. Ublažiti moramo negativne posledice bolezni; eden od najbolj žalostnih vidikov je, da je aids tabu, torej nekaj, o čemer si ljudje ne upajo svobodno govoriti. Da bi vse to dosegli, moramo uporabiti vse vire, ki so na voljo, in se osredotočiti na raziskave, uskladiti svoja prizadevanja in financirati posamezne projekte. Le če bomo vsi skupaj delovali v konstruktivnem partnerstvu, bomo lahko bistveno in v dolgotrajnem smislu prispevali k preprečevanju te epidemije.
Presenetljivo je dejstvo, da sedanji mladi Evropejci niso nikdar doživeli takšnih kampanj za učinkovito preprečevanje, kot so potekale v osemdesetih letih 20. stoletja. Evropske družbe morajo prevzeti svojo odgovornost in pridobiti nujne informacije o virusu HIV in aidsu med mladimi. Najnovejše raziskave kažejo, da veliko mladih te bolezni ne pozna dobro. 54 % mladih ljudi v "starih" državah članicah meni, da se z virusom HIV lahko okužiš, če piješ iz istega kozarca kot okužena oseba. To kaže, kako pomembno je izboljšati ozaveščenost ter vlagati v preprečevanje prenašanja bolezni in obveščanje o uporabi kondomov. Še ena tema, ki jo je treba obravnavati, je cena kondomov. Ugotovitve raziskave kažejo tudi, da ne moremo opustiti prizadevanj; ne moremo spregledati bolezni, ki zdaj ni več "nova". Pri ozaveščanju moramo podajati ustrezna sporočila, sporočila, ki so bolj prilagojena javnosti. Za to področje si že prizadevamo. Naša sporočila morajo biti posodobljena in morajo narediti vtis na mlade ljudi. Do nedavnega so morali pacienti predvsem zaradi etničnih razlogov sami poiskati nasvete in zahtevati testiranje za virus HIV. Če pogledamo v preteklost, lahko zdaj opredelimo dve težavi tega pristopa: prvič, dostopnost storitev je bila slaba, in drugič, ljudje so se bali, da jih bo družba zaradi te bolezni stigmatizirala in diskriminirala. V državah z nizkimi dohodki dejstvo, da je testiranje prostovoljno, zelo ovira boj proti pandemiji aidsa. Kako se lahko od prikrajšanih, slabo izobraženih pacientov pričakuje, da bodo prostovoljno soglašali? Kako lahko oseba, ki ni nikdar slišala za virus HIV, privoli v testiranje za virus HIV?
In kakšne koristi ima lahko posameznik od tega, da opravi test za virus HIV, če živi v državi, ki nima sistema socialne zaščite? Nedavne raziskave v podsaharski Afriki kažejo, da je opravilo test in prejelo rezultate le 12 % moških in 10 % žensk. Ta bolezen predstavlja nenehno nevarnost in v zvezi z njo ne smemo postati manj pazljivi.
Pierre Schapira
(FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, aids ostaja kljub posebnim prizadevanjem mednarodne skupnosti za boj proti tej bolezni v zadnjih 20 letih ena od velikih nadlog 21. stoletja, čeprav so bila ta prizadevanja občasno manjša.
Šesta točka na seznamu razvojnih ciljev tisočletja ZN, sprejetega septembra 2000, je zaustavitev in preprečevanje širjenja aidsa do leta 2015. Vendar je treba glede na sedanje razmere v državah v razvoju in zlasti v Afriki, kjer stopnja smrtnosti zaradi aidsa še vedno narašča, naša prizadevanja podvojiti, če želimo doseči ta cilj.
Za evropsko ukrepanje je na tem področju več možnosti. Prvič, lahko okrepimo ukrepe za sodelovanje, zlasti pri lokalnih organih na južni polobli, ker so trajne rešitve v zvezi z oskrbo bolnikov, preprečevanjem bolezni, oskrbo z zdravili ter na splošno z vodenjem zdravstvenih storitev, da se zadosti potrebam lokalnega prebivalstva, možne le na lokalni ravni.
Drugič, najti moramo načine za reševanje težav zaradi pomanjkanja zdravstvenih delavcev v državah z nizkimi dohodki. Evropa mora v tem primeru ukrepati s praktičnimi, ustrezno financiranimi programi, da se zdravstvenim delavcem omogoči, da opravljajo delo, za katerega so se usposabljali v svojih državah, pod ustreznimi pogoji in v okviru ustreznih struktur, s potrebno opremo in zdravili.
Nazadnje, za dolgoročen boj proti aidsu je potrebna trdna zavezanost k temu, da se pacientom v državah v razvoju zagotovi dostop do zdravil, ki jih potrebujejo, po cenah, ki si jih lahko privoščijo. Glede na to, da je veliko obolelih za aidsom na južni polobli že odpornih na zdravila, s katerimi so bili zdravljeni do zdaj, je treba poiskati načine, s katerimi bi se v državah z nizkimi dohodki vsem obolelim omogočil dostop do novejših načinov zdravljenja. Zato posebej prosim Komisijo, da zagotovi, da dvostranski in regionalni sporazumi, v zvezi s katerimi zdaj potekajo pogajanja, zlasti sporazumi o gospodarskem partnerstvu, ne bodo vključevali določb, ki bi lahko državam južne poloble otežile uporabo vse prožnosti, ki je mogoča v okviru sporazuma TRIPS in deklaracije iz Dohe iz leta 2001, za namen zaščite obolelih za aidsom.
Nimam več kaj dodati. Ker zaradi aidsa vsako leto umre več milijonov ljudi, mora Evropska unija prevzeti svojo odgovornost. Čas je, da končamo o tem govoriti in začnemo ukrepati.
Markos Kyprianou
komisar. - Gospod predsednik, kratek bom, ker vem, da nas preganja čas.
Izpostaviti želim samo tri ali štiri točke. Najprej, da je to težava, ki zadeva celotno prebivalstvo, in to sporočilo skušamo posredovati. To ni več vprašanje skupin, ki so izpostavljene tveganju, in za katerega ostalim ni treba skrbeti; to je težava splošnega prebivalstva - mladih, žensk. Povečati moramo ozaveščenost glede tega in tudi politično sporočilo mora biti slišano.
Poseben pristop imamo zlasti do vprašanja priseljencev. Tema portugalskega predsedstva so bila vprašanja zdravja in priseljevanja; dostop do zdravljenja, testiranje in zdravljenje ter skrb za zdravje priseljencev (tudi tisto, ki ni dokumentirano) predstavljajo pomemben vidik. O tem ne razpravljamo samo zaradi njihove zaščite in človekovih pravic, ki so seveda prednostna naloga, ampak tudi zaradi zaščite celotne družbe.
Zastavljena vprašanja, kot so možnost souporabe igel za uporabnike drog, spodbujanje uporabe kondomov, izobraževanje o spolnosti v šolah ter težave v zaporih, so del naših razprav z državami članicami in civilno družbo. Imamo skupino strokovnjakov, pri kateri sodelujejo vsi, kar pomeni, da razpravljajo ter izmenjujejo najboljše prakse in izkušnje. Vendar se seveda zavedamo, da kot Evropska unija nimamo pristojnosti: izvajanje teh politik je odgovornost držav članic. Zato zadevo izpostavimo na politični ravni, razpravljamo na tehnični ravni, vendar je na koncu odgovornost držav članic, da prevzamejo določene pobude.
Med drugimi vprašanji, ki jih je postavil gospod Agnoletto, sem z velikim zanimanjem zabeležil vprašanje sporazuma TRIPS. Zapisal sem to in tudi učinek, ki bi ga imel na dostop do zdravil v državah v razvoju, ter vsa ostala vprašanja, ki jih je izpostavil v zvezi z obravnavanjem držav zunaj Evrope. Zastavil jih bom svojim kolegom, ki so odgovorni za ta posamezna področja, in jih obvestil o točkah, ki jih je izpostavil poslanec.
Na koncu bi rad v zvezi z dostopom do antiretroviralnih zdravil (ARV) v Evropski uniji (upam, da bomo to pozneje lahko razširili na druga območja) dodal, da zelo odločno podpiramo pobudo nemškega predsedstva po konferenci v Bremnu za dostop do poceni in dostopnega zdravljenja z antiretroviralnimi zdravili (ARV) za vse bolnike in za tiste, ki ga potrebujejo. Z Bolgarijo na tem področju že uspešno sodelujemo. Vendar bomo to seveda nadaljevali v tem predsedstvu s podporo Komisije in upam, da se bo z vzpostavitvijo tega modela ta pristop razširil tudi zunaj Evropske unije. To je vedno naš cilj.
Še enkrat se zahvaljujem vsem poslancem za zelo zanimivo razpravo in zabeležil sem si vsa zastavljena vprašanja.
Predsednik
Ta razprava je končana.
