ES un Krievijas attiecības (debates)
Priekšsēdētājs
Pirmais darba kārtības punkts ir Padomes un Komisijas paziņojumi par ES un Krievijas attiecībām.
Benita Ferrero-Waldner
Komisijas locekle. - Priekšsēdētāja kungs, attiecības starp Eiropas Savienību un Krieviju mūsdienās ir vienas no sarežģītākajām attiecībām. No vienas puses, ir sarežģīts kopēju pasākumu tīkls un saistītas intereses. No otras puses, mēs esam liecinieki notikumiem Gruzijā.
Eiropas Padome lūdza mūs izvērtēt ES un Krievijas attiecības, un šīs pārdomas radās saistībā ar tiem notikumiem, kas liek būtiski apšaubīt ES un Krievijas attiecības. Tas, ka Gruzijas teritoriālā integritāte tika pārkāpta, izmantojot spēku, un ka Krievija vienpusēji atzina Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarību, ir nepieņemami, un mēs nevaram piekrist ārpolitikas principiem, kas nesen tika formulēti Maskavā, arī attiecībā uz ietekmes jomu atjaunošanu.
Tāpēc, izvērtējot attiecības, ir saprātīgi jānovērtē ES pašas intereses šajās attiecībās. Vienlaikus ekonomiskās un tirdzniecības attiecības starp Eiropas Savienību un Krieviju ir spēcīgas un arvien nostiprinās. Krievija jau ir mūsu trešā svarīgākā tirdzniecības partnere, un tirdzniecības apjoma pieaugums ir līdz pat 20% gadā. Enerģijai ir lielākais īpatsvars, bet ir būtisks pieaugums arī pakalpojumu jomā.
Ņemot vērā Krievijas augstos un noturīgos izaugsmes rādītājus un vidusslāņa veidošanos, Krievija ir svarīgs jauns tirgus, kas atrodas tepat pie mūsu robežām un sniedz ES uzņēmumiem jaunas iespējas. Krievija ir mūsu trešais lielākais tirdzniecības partneris, un savstarpējās tirdzniecības apmērs katru gadu palielinās par līdz pat 20 %. Šajā saistībā nozīmīgs aspekts ir enerģētikas nozare, tomēr iespaidīgi izaugsmes rādītāji ir vērojami arī pakalpojumu jomā. Eiropas Savienība ir lielākais ieguldītājs Krievijā - ES ieguldījumi veido 80 % no visiem ārvalstu ieguldījumiem. Ievērojama daļa Krievijas ārvalstu valūtas rezervju tiek glabāta eiro, tādējādi Krievija ir kļuvusi par vienu no lielākajiem eiro aktīvu īpašniekiem pasaulē.
Tāpēc mūs ļoti interesē Krievijas turpmākā ekonomikas attīstība, un mēs esam ieinteresēti atbalstīt tās centienus modernizēties, arī izveidojot patiesi neatkarīgu tiesu sistēmu, kas spēj nodrošināt līgumu izpildi. Tas atbilst prezidenta D. Medvedev uzsvērtajam par tiesiskuma nozīmi Krievijā.
Enerģijas piedāvājuma un pieprasījuma drošība ir mūsu attiecību galvenā sastāvdaļa. ES dalībvalstis ir galvenie Krievijas enerģijas produktu pircēji, un maz ticams, ka īstermiņā un vidējā termiņā tas mainīsies.
Attiecību pamatā ir savstarpēja atkarība, nevis atkarība. Eksports uz Eiropas Savienību ir būtiski veicinājis Krievijas iespaidīgos izaugsmes rādītājus pēdējos piecos līdz sešos gados. Joprojām ir veicams liels darbs, lai enerģētikas jomā izveidotu patiesu partnerību, kuras pamatā ir Enerģētikas Hartas nolīguma principi, proti, pārredzamība, savstarpīgums un nediskriminācija.
Vēl svarīgāk ir tas, ka Krievija ir nozīmīgs ģeopolitisks spēks, kura konstruktīvā iesaistīšanās starptautiskajā politikā ir obligāts priekšnoteikums efektīvai starptautiskās kopienas rīcībai. Mēs sadarbojamies jautājumos saistībā ar Irānu, Tuvajiem Austrumiem, Afganistānu, Balkānu valstīm un citiem reģioniem, kā arī starptautiskos forumos. Mēs arī kopīgi esam ieinteresēti, lai netiktu izplatīti masu iznīcināšanas ieroči. Sadarboties visās šajās jomās ne vienmēr ir viegli, bet sadarbība ir jāturpina. Ciešāka sadarbība brīvības, drošības un tiesiskuma jomā palīdz novērst, piemēram, terorisma un organizētās noziedzības izraisītos draudus.
Tieši izmantojot izveidoto dialogu, mēs spējam apspriest tādas jomas kā cilvēktiesības. Šodien Parīzē notiek konsultācijas. Mēs atkal atgādināsim Krievijai saistības, ko tā uzņēmusies kā Eiropas Padomes un EDSO dalībvalsts, jo īpaši attiecībā uz preses brīvību un, piemēram, notikumiem Ingušijā, kā arī citiem cilvēktiesību jautājumiem.
Ir skaidrs, ka Eiropa atbalsta vērtības un pieņemtās normas attiecībā uz starptautisko rīcību, un mēs tās ievērojam jebkuros apstākļos. Tas attiecas arī uz teritoriālās integritātes ievērošanu un strīdu mierīgu atrisināšanu. Eiropadome ar gandarījumu norādīja, ka Krievijas karaspēks ir atkāpies no reģioniem, kas atrodas blakus Dienvidosetijai un Abhāzijai, un ka tas ir būtisks solis sešu punktu plāna ieviešanai. Pagājušajā nedēļā tika uzsāktas sarunas Ženēvā, kas ir kārtējais būtiskais solis uz priekšu. Protams, darāmā vēl ir daudz.
Rīt es vadīšu Gruzijas donoru konferenci, lai mobilizētu finansējumu sagrautās infrastruktūras atjaunošanai un iekšēji pārvietoto personu atkārtotai integrēšanai un lai paātrinātu Gruzijas ekonomikas atlabšanu pēc konflikta. Šiem mērķiem, sadarbojoties ar Parlamentu, es plānoju ziedot līdz pat 500 miljoniem eiro, un vēlos pateikties Budžeta komitejas priekšsēdētājam un Ārlietu komitejas priekšsēdētājam, kas man rakstiski apliecināja atbalstu šai pieejai.
Eiropadomes veiktais ES un Krievijas attiecību izvērtējums saskaņā ar lūgumu sniegs visaptverošu pārskatu pār attiecību daudzpusīgumu, sākot no mūsu centieniem atbalstīt Krievijas iestāšanos Pasaules Tirdzniecības organizācijā līdz vīzu režīma atvieglošanai, sadarbībai muitas jomā, izglītības apmaiņu programmām un sadarbībai zinātniskās pētniecības jomā. Šim izvērtējumam jānosaka mūsu attieksme pret visiem mūsu pašreizējiem pasākumiem ar Krieviju un tiem pasākumiem, kas ir apturēti. Tas jāapspriež nākamajā Vispārējo lietu padomē, kas notiks 2008. gada 10. novembrī un kurā, cerams, man radīsies pareizā izpratne par sarunām par jaunu ES un Krievijas vienošanos.
Es to saku, jo nezinu labāku veidu, kā īstenot mūsu pašu intereses un panākt to, ka mūsu bažas tiek sadzirdētas. No otras puses, mēs nedrīkstam uzvesties tā, it kā nekas nebūtu noticis. Mums ar savu rīcību jānodrošina un skaidri jānorāda, ka esam skaidri izvērtējuši savus mērķus, un jānodrošina, ka ES kā saliedēts spēks atbalsta šos mērķus.
Varbūt ir piemēroti, ka mēs apspriežam šo jautājumu šodien - dienu pirms starptautiskās donoru konferences, kuru, kā jau minēju, es vadīšu ar Pasaules Banku un pašreizējo Francijas prezidentūru, un turpmāko Čehijas prezidentūru.
Eiropas Savienība tāpat kā visu šo krīzes laiku turpinās būt konstruktīvs, uzticams partneris, kas vadās pēc savām vērtībām, būtiski veicinot stabilitāti un mieru.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, dāmas un kungi, pirmkārt, es atvainojos, un paldies Ferrero-Waldner kundzei par to, ka viņa uzstājās pirms manis, jo es tikko atgriezos no Komiteju priekšsēdētāju konferences. Šā rīta debašu dēļ sarunas notika mazliet ilgāk nekā plānots, un tajās uzstājās Padomes priekšsēdētājs un notika balsojums. Tāpēc, lūdzu, atvainojiet mani.
Kā norādīja Ferrero-Waldner kundze, mēs ES un Krievijas attiecībās faktiski esam nonākuši krustcelēs, jo īpaši pēc Gruzijas konflikta. Pēc 1. septembra Eiropadomes ārkārtas sanāksmes, kā minēja Ferrero-Waldner kundze, Padome šo jautājumu apsprieda 13. oktobrī. Toreiz, pēc tam, kad Eiropas Savienība sāka neatkarīgu civilās novērošanas misiju Gruzijā, Padome apgalvoja, ka karaspēks ir izvests no Dienvidosetijai un Abhāzijai līdzās esošajām teritorijām. Tas bija būtisks papildu solis, lai īstenotu 12. augusta un 8. septembra nolīgumus, kas tika noslēgti ar Eiropas Savienības starpniecību attiecībā uz Gruzijas neatkarību, suverenitāti un teritoriālo integritāti - kā jau man vairakkārt ir bijusi iespēja norādīt jūsu Ārlietu komitejai.
Eiropas Savienība turpinās aicināt puses pildīt saistības, ko tās uzņēmās apspriedēs un kuras paredz šī gada 12. augusta un 8. septembra nolīgumi.
Kā zināms, šīs sarunas tika sāktas 15. oktobrī Ženēvā Eiropas Savienības, Apvienoto Nāciju un EDSO aizbildniecībā. Lai sagatavotu un vadītu šīs sarunas, mums saistībā ar krīzi Gruzijā ir īpašais pārstāvis Pierre Morel, kas izcili pilda savus pienākumus. Pirmā sanāksme, kas notika 15. oktobrī, deva iespēju attiecīgajām pusēm tikties bez starpniekiem.
Protams, šī jautājuma risināšana būs ilga. Tas ir garš process, bet galu galā, ja atceramies, no kā parasti sastāv miera process, jo atminamies situāciju Balkānu valstīs, tas, ka ir notikusi tikšanās, kurā visām pusēm bija iespēja satikties bez starpniekiem, jau pats par sevi iezīmē svarīgu posmu, lai gan mēs zinām, ka, kā jau minēju, ceļš būs garš.
Šajā procesā nākamā tikšanās notiks 18. novembrī Ženēvā. Mēs ceram, ka puses šo apspriežu turpināšanai apņemsies atrast pragmatisku risinājumu, kas dos iespēju atrisināt visus neizšķirtos jautājumus, jo īpaši pasākumus drošībai un stabilitātei, arī Kodoras ielejas augšdaļā un Abhāzijas reģionā, kā arī, protams, aktuālais jautājums attiecībā uz pārvietotajām personām.
Savienība ir apņēmusies virzīt uz priekšu Gruzijas konflikta atrisināšanas procesu un panākt saprātīgu atrisinājumu, pamatojoties uz starptautisko tiesību principiem.
Plašākā nozīmē pašlaik Eiropas Padome ir lūgusi Komisiju un Padomi veikt pilnu un pamatīgu ES un Krievijas attiecību novērtējumu, ņemot vērā nākamo samitu, kas paredzēts 14. novembrī. Kā šorīt minēja Padomes priekšsēdētājs N. Sarkozy, ir būtiski runāt ar Krieviju, un tas ir mūsu interesēs, jo attiecības ar Krieviju ir tik būtiskas.
Ferrero-Waldner kundze mums atgādināja, ka šī ir būtiska partnerība - Eiropas Savienība un Krievija ir savstarpēji atkarīgas, un ir skaidrs, ka mēs, izmantojot dialogu, varam nodrošināt to, ka Krievijā un reģionā uzlabojas cilvēktiesību situācija. Mūsu pašu interesēs ir aicināt Krieviju uz sadarbību, kas vajadzīga abām pusēm.
Es vēlos atgādināt, ka Krievija mums ir vajadzīga, lai stātos pretī globālajiem izaicinājumiem, piemēram, cīņai pret terorismu, klimata pārmaiņām un lai novērstu masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanos. Eiropas Savienība izdarījusi šo izvēli, un mēs uzskatām, ka arī Krievijas interesēs ir veikt šo izvēli, un tāpēc mēs patiesi vēlamies turpināt šo dialogu.
Gaidāmais samits 14. novembrī dos iespēju izvērtēt to attiecību dažādos aspektus, kas mums jāveido ar Krieviju, un mums konstruktīvi jānosaka, vai Krievija cer gūt visas šī dialoga sniegtās priekšrocības. Tomēr mums šis dialogs jāturpina, kā šorīt norādīja Padomes priekšsēdētājs, ievērojot Eiropas integrācijas pamatā esošos pamatprincipus.
Dialogu ar Krieviju var veidot, tikai pamatojoties uz valstu suverenitāti, tiesiskumu un kopējiem noteikumiem. Šajā kontekstā Krievijas pievienošanās tādai organizācijai kā Pasaules Tirdzniecības organizācija ir mums abpusēji izdevīga. Tādējādi patiešām būtu iespējams atrisināt vairākus strīdīgus jautājumus, kas skar noteiktu skaitu dalībvalstu.
Ar to es domāju tiesību aktus par kokmateriālu eksportu un nodokļiem, kas noteikti Sibīrijas pārlidojumiem. Mēs arī uzskatām, ka mūsu apņemšanās panākt ciešākas attiecības ar Krieviju ekonomikas un tirdzniecības jomā ir būtiska saskaņā ar šorīt notikušajām apspriedēm. Arī šajā jautājumā mums un Krievijai jāvienojas par zonu, kas ir skaidrāk definēta ekonomikas un tirdzniecības līmenī, un mums, ja iespējams, jāveicina kopējas ekonomikas telpas izveidošana Eiropas Savienībai un Krievijai.
Šajā saistībā mēs, protams, turpināsim pārliecināt Krieviju par to, cik nozīmīga ir pārredzamība, savstarpīgums un nediskriminēšana enerģētikas jomā. Tas plašākā izpratnē attiecas arī uz investīcijām, jo Eiropas Savienības uzņēmumi, kas darbojas Krievijā, bieži saskaras ar patiesām problēmām, kurām pašlaik nav apmierinoša risinājuma.
Ir arī skaidrs, ka samita laikā mums jāapspriež finanšu krīzes ietekme uz Krieviju. Šis ir jauns jautājums, un tas ir svarīgs Eiropas Savienībai. Tas ir svarīgs arī Krievijai, investīciju politikām un ES un Krievijas savstarpējās tirdzniecības politikām.
Kā jau minēju, mēs arī atkārtoti uzsvērsim mūsu bažas par saistību izpildi cilvēktiesību, demokrātijas un tiesiskuma jomā. Starptautiskā līmenī mēs risināsim visus sadarbības jautājumus attiecībā uz mūsu kopējiem kaimiņiem un, protams, aktuālos jautājumus, kas radušies pēc Gruzijas konflikta. Tomēr mēs arī risināsim tādus abpusēji interesējošus starptautiskus jautājumus, kā Tuvie Austrumi, Irāna un Afganistāna.
Nobeigumā es vēlos pateikt, ka mūsu interesēs ir turpināt dialogu ar Krieviju, lai patiešām to nostiprinātu. Mēs uzskatām, ka šī ir vienīgā iespēja Krievijai spert soli uz priekšu un nodrošināt, lai mūsu nākotnes pamatā būtu arvien vairāk kopēju vērtību. Mums jāmācās no tā, kas notika Gruzijā, un jācenšas veidot konstruktīvas, līdzsvarotas attiecības ar Krieviju, jācenšas ar šo valsti veidot ilgtermiņa stratēģisku partnerību. Gruzijas konflikts nedrīkst attālināt mūs no šī mērķa, bet, tieši pretēji, tam šis mērķis jāstiprina kontekstā ar to, ko nozīmē Eiropas Savienības identitāte attiecībā uz citiem partneriem, kam attiecībās ar Krieviju ne vienmēr ir tādas pašas intereses kā mums.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos sākt runu, citējot dažus vārdus no priekšsēdētāja Sarkozy kunga teiktā šī rīta debašu laikā. Viņš teica, ka Eiropas Savienība nedrīkst piedalīties jaunā aukstajā karā un ka tā nedrīkst bezatbildīgi veicināt saspīlētību, izraisot krīzi starp mums un Krieviju. Patiesībā Krievija tiek mudināta kļūt par pozitīvu un konstruktīvu Eiropas Savienības partneri, ņemot vērā tās stratēģisko nozīmi, dabas resursus, militāro un kodolspēku, mūsu tirdzniecības līmeni ar Krieviju - kā atgādināja komisāre - un arī vienkārši tāpēc, ka Krievija ir galvenā ES enerģijas piegādātāja.
Tomēr mēs izveidojām sevi ne tikai kā ekonomisku un komerciālu savienību, bet arī kā vērtību savienību. Tāpēc nevaram atlasīt un izvēlēties šīs vērtības pēc tā, kurš ir visietekmīgākais vai nozīmīgākais partneris.
Es uzskatu, ka šīs vērtības, piemēram, brīvība, demokrātisko vērtību ievērošana, cilvēktiesības un valstu suverenitāte un teritoriālā integritāte ir tās vērtības, kas jāņem vērā. Mēs nedrīkstam novērsties un izlikties, ka šovasar nekas nenotika, lai gan patiesībā mēs bijām liecinieki tam, ka suverēnā valstī notika iebrukums, un ar spēku tā tika okupēta.
Mums jāstiprina sava kaimiņvalstu politika un jābūt konsekventiem attiecībā uz vērtībām, ko aizstāvam.
Vēl paredzēti vairāki notikumi: Eiropas komisāre un viņas nodaļas Komisijā veic novērtējumu, Ženēvas sarunas un donoru konference, kas notiks Briselē; tie visi, manuprāt, ir svarīgi notikumi.
Es vēlos nobeigt, vēlreiz citējot Padomes priekšsēdētāju, kas teica, ka Eiropas Savienībai jārunā vienā stingrā balsī. Mēs nespēsim runāt vienā stingrā balsī - tā vietā mēs patiesībā izrādīsim vājuma pazīmes - ja nākamajā samitā, kas notiks 14. novembrī Nicā, Eiropas Savienība sāks sarunas, lai noslēgtu vienošanos vai partnerību ar Krieviju, ja šī valsts pilnībā nepilda un neievēro nolīgumus, ko tā parakstīja ar Eiropas Savienību 12. augustā un 8. septembrī.
Jan Marinus Wiersma
PSE grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs, tāpat kā Salafranca kungs, es vēlos atgādināt, ko prezidents N. Sarkozy apgalvoja šorīt: mums jācenšas atrisināt problēmas ar Krieviju, izmantojot dialogu, nevis konfrontāciju. Mums Eiropā jācenšas izveidot tādas attiecības, kuru pamatā ir partnerība, bet arī partneru vienlīdzības princips, protams, ja vajadzīgs, izsakot kritiku.
Šajā saistībā mums jācenšas risināt problēmas, kas saistītas ar Gruziju, un mums jāstrādā ar Krieviju saistībā ar vairākiem būtiskiem jautājumiem, kuri jau tika šeit pieminēti, piemēram, ieroču neizplatīšanas režīma nākotne, ar Irānu saistītās problēmas un turpmākie soļi pēc Kioto. Mūsu pašu vides mērķi netiks sasniegti, ja nevienosimies par tiem ar citiem galvenajiem partneriem pasaulē.
Jācenšas sadarboties ar Krieviju attiecībā uz finanšu krīzi un Krievijas lomu G8 forumā. Finanšu krīze atkārtoti parādīja, cik ļoti esam atkarīgi no Krievijas un cik ļoti Krievija ir atkarīga no starptautiskās ekonomikas. Tas, ka pasaule ir pilnībā mainījusies, salīdzinot ar to, kāda tā bija pirms 30-40 gadiem, ir papildu iemesls tam, kāpēc atgriešanās pie aukstā kara taktikas nav pieļaujama.
Otrkārt, mēs izsakām atzinību Francijas prezidentūras vadībai un Savienības vienprātībai, pievēršoties Gruzijas konfliktam. Ir ļoti būtiski, lai saglabājam šo vienprātību arī turpmākajās nedēļās un mēnešos. Tas ir jo īpaši svarīgi sarunās, kas notika Ženēvā un kuras turpināsies novembrī. Protams, tūlītēja vienošanās par to, kā risināt Gruzijas jautājumu, netika panākta.
Patiesībā šo jautājumu atrisināt varētu būt grūti, jo mums un Krievijai ir būtiski atšķirīgi viedokļi. Mēs uzskatām, ka Gruzijas teritoriālā integritāte jāsaglabā, un tas, ka Dienvidosetija un Abhāzija ir atzītas par neatkarīgām valstīm, mums ir nepieņemami. Paredzams, ka šo jautājumu apspriešana būs grūta.
Šajā saistībā ir svarīgi sev atgādināt, ka arī Eiropā, izmantojot Helsinku procesu, plašāk jādebatē par drošības struktūrām un spēkā esošo regulējumu. Krievi ierosinājuši to labot un pilnveidot, bet Padomei un Komisijai šajā jautājumā arī varētu būt savi apsvērumi.
Šīs apspriešanas kontekstā svarīgi ir skaidri pateikt, ka mēs nevēlamies strīdēties par ietekmes jomām un ka mēs tās nepieņemam pat ne apgabalos, kas robežojas gan ar Krieviju, gan Eiropas Savienību. Es neatbalstu NATO paplašināšanu tajā virzienā.
Tomēr es atbalstu aktīvu ES politiku, lai garantētu tādu valstu neatkarību kā Ukraina, Gruzija un Moldova, un es ceru, ka Komisijas šoruden virzītie priekšlikumi attiecībā uz austrumu partnerību palīdzēs stiprināt saites ar minētajām kaimiņvalstīm, lai mēs spētu palīdzēt tām nodrošināt attīstību un neatkarību.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
ALDE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Jouyet kungs, Ferrero-Waldner kundze, pirmkārt, es vēlos ieteikt labu grāmatu jūsu Ziemassvētku brīvdienām - brīnišķīgo grāfienes Ségur biogrāfiju. Jūs uzzināsiet, ka grāfienes Ségur patiesais vārds bija Sophie Rostopchine - jā, Rostopchine - un ka viņas tēvs bija tas cilvēks, kas pārtrauca imperatora Napoleona iebrukumu Krievijā. Grāmatā brīnišķīgi aprakstīts, kā tas viss notika. Dažas tās sniegtās mācības joprojām noder šodien. Jebkurā gadījumā šis bija tikai ievads.
Pirmkārt, es vēlos paskaidrot, ka šī rīta uzstāšanās laikā es nekādā gadījumā nevēlējos ierosināt, ka ES un Maskavas samitam nevajadzētu notikt. Protams, ka nē. Tam jānotiek. Ņemot vērā, ka man bija tikai pusotra minūte laika, varbūt es neskaidri izteicos. Es vēlējos pateikt, ka no Padomes secinājumiem biju sapratusi, ka ir pieņemts lēmums no jauna uzsākt partnerības sarunas, sarunas par asociācijas līgumu un ka 14. novembra samita, kas droši vien būs grūts, iznākumam katrā gadījumā ir maza nozīme, jo sarunas tiktu atsāktas un, protams, tiktu ņemts vērā Komisijas un Padomes novērtējums, kas ir diezgan pareizi. Patiesībā es vēlējos mazliet labāk izskaidrot šo jautājumu.
Tāpēc es nezinu, vai Sarkozy kungs mani pārprata tīšām vai nē. Jebkurā gadījumā viņš man neatbildēja, bet, Jouyet kungs, es būtu pateicīga par atbildi, jo personīgi man būtu žēl, ja lēmums par sarunu atsākšanu jebkurā gadījumā jau būtu pieņemts. Es pilnībā atbalstu dialogu ar Krieviju. Ir skaidrs, ka tā ir lieliska valsts. Tā ir lieliska valsts, kas ir ļoti lepna un kura nejūt līdzi un, manuprāt, neciena tos, kas nostāda sevi vājā pozīcijā.
Tāpēc tas, ja lēmums par sarunu atsākšanu jebkurā gadījumā, iespējams, jau ir pieņemts pat pirms samita, nenorāda uz labākajām diplomātijas prasmēm. Jebkurā gadījumā mans laiks ir beidzies, tāpēc Jouyet kungs, es, galvenokārt, ceru, ka jūs tā vai citādi sniegsit man skaidru atbildi, par ko es būšu ļoti pateicīga.
Bart Staes
Verts/ALE grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs, Jouyet kungs, Ferrero-Waldner kundze, dāmas un kungi, par konfliktu starp Krieviju un Gruziju ir daudz, kas sakāms, un tas noteikti ir noteicošais aspekts mūsu pašreizējās attiecībās ar Krieviju.
Jebkurā gadījumā var teikt to, ka gan Krievija, gan Gruzija piedzīvoja neveiksmi. Ir nepieņemami, ka valstis izmanto militārus līdzekļus savu konfliktu risināšanai. Politikas zinātnē ir teorija, saskaņā ar kuru demokrātiskas valstis principā atrisina konfliktus demokrātiskā veidā, izmantojot dialogu, nevis, izmantojot militārus līdzekļus. Ņemot vērā, ka šajā gadījumā tas netika darīts, Gruzija un Krievija noteikti nav pilnībā demokrātiskas valstis. Pretējā gadījumā notikumi būtu risinājušies citādi.
Šodienas debašu centrā ir mūsu attiecības ar Krieviju. Krievijas situācija, saudzīgi izsakoties, joprojām ir ļoti kritiska tādās jomās kā demokrātija, cilvēktiesību ievērošana, preses brīvība un biedrošanās brīvība, situācija Čečenijā - kas varbūt vairs neparādās ziņu virsrakstos, bet ikviens, kas cieši seko šai valstij, zina, ka situācija Čečenijā joprojām ir ļoti kritiska - un arī attiecībā uz tām problēmām, kas saistītas ar gatavošanos ziemas olimpiskajām spēlēm Sočos. Visi šie jautājumi rada lielas problēmas.
Manuprāt, un kā jau tika minēts, Eiropas Savienība un Krievija ir savstarpēji atkarīgas. Tā ir taisnība. Katru reizi, kad runājam par savstarpēju atkarību un apspriežam minētās problēmas, lai gan, manuprāt, mums vajadzētu uzsvērt šīs citas vērtības, demokrātijas vērtības, Eiropai raksturīgās vērtības, citus konflikta risināšanas veidus, vairāk demokrātijas un ,,maigās varas” instrumentu izmantošanu.
Zaļo/Eiropas Brīvās apvienības grupa atbalsta dialogu, kas, manuprāt, ir viena no Eiropas Savienībai raksturīgajām pazīmēm. Eiropas Savienība ir galēja konfliktu risināšanas un mierīgas konfliktu novēršanas izpausme. Tāpēc mēs, pieņemot, ka tiek ievēroti visi nosacījumi un ka Padome, Komisija un Eiropas Parlaments stingri iestājas par minētajām vērtībām, varam mierīgi, apņēmīgi un mērķtiecīgi sākt dialogu ar Krieviju, arī attiecībā uz partnerības un sadarbības nolīgumiem.
Adam Bielan
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, Krievijas bruņoto spēku rīcība Gruzijā ir īpaši svarīgs pārbaudījums Krievijas pašreizējiem nodomiem. Tas ir pārbaudījums arī Eiropas Savienības politiskajam spēkam un darbības pamatprincipiem. Diemžēl vairāku dalībvalstu vadītāji rīkojas tā, it kā Krievijas iebrukums suverēnajā demokrātiskajā Gruzijā nekad nebūtu noticis.
Dāmas un kungi, Krievija kārtējo reizi pazemo Eiropas Savienību, apgalvojot, ka tās bruņotie spēki ir atkāpušies līdz tai pozīcijai, kurā tie atradās pirms iebrukuma. Kā lai izskaidro to, ka Gruzijas ciemati Dienvidosetijas reģionā un tā apkārtnē tiek pakļauti brutālai etniskai tīrīšanai? Kā lai izskaidro to, ka diviem simtiem Savienības nosūtīto novērotāju tiek liegta pieeja konflikta apgabalos? Šāda situācija krasi attālina mūs no situācijas, kāda tā bija 7. augustā, kas ir nosacījums sarunu uzsākšanai ar Krieviju. Viens no Krievijas mērķiem, iebrūkot Gruzijā, bija terorizēt kaimiņvalstis reģionā, lai izjauktu Nabucco projektu, kas ir būtisks Savienības enerģijas drošībai. Šķiet, ka pašlaik netiek domāts par gāzes un naftas transporta koridoru caur Gruziju. Šis koridors ir būtisks mums un vienīgais, kas nav Kremļa kontrolē.
Es arī vēlos atsaukt atmiņā, ka Savienības kaimiņvalstīs dzīvo ievērojams skaits Krievijas pasu turētāju. Kā piemēru es varu minēt Ukrainu, Baltkrieviju un Baltijas valstis. Tāpēc mums jāpatur prātā, ka Kremlis jebkurā brīdī var apgalvot, ka šiem cilvēkiem vajadzīga tā sauktā aizsardzība. Tieši tas notika Dienvidosetijā. Es atkārtoti uzsveru, ka Savienības dalībvalstīm un to tuvākajiem kaimiņiem draud tieša Krievijas agresija.
Mēs pašlaik saskaramies ar situāciju, kurā Krievija, nodarbojoties ar šantāžu enerģētikas jomā, ir aizgājusi tiktāl, ka papildus savam arsenālam pret Savienības dalībvalstīm un to tuvākajiem vērš militāras rīcības draudus. Pašreizējā situācija Gruzijā ir nepārprotams piemērs. Šādos apstākļos runa nevar būt par partnerību starp Savienību un Krieviju. Sarunas gaidāmajā 14. novembra Nicas samitā atkal parāda to, ka Eiropas Savienības vadītāji absolūti nespēj mēroties spēkiem ar Krieviju.
Esko Seppänen
GUE/NGL grupas vārdā. - (FI) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, Amerikas Savienoto Valstu akciju tirgi ir sabrukuši, Eiropas Savienības dalībvalstu akciju tirgi ir sabrukuši un Krievijas akciju tirgi ir sabrukuši. Mums visiem ir viena, turbokapitālisma izraisīta krīze. Neņemot to vērā, dažas ES valstis, pārņemot vadību no Baltijas valstīm, kuru prezidenti ieguva izglītību Amerikas Savienotajās Valstīs, un jo īpaši Polija vēlas izolēt Krieviju no Eiropas Kopienas. Vispirms tika apturētas sarunas par partnerības nolīgumu, un šodien iemesls ir Gruzijas un Abhāzijas konflikts ar Krieviju.
Daudzās rietumu valstīs plašsaziņas līdzekļi ir izveidojuši Krievijas kā uzbrucējas tēlu. Šis tēls ir nepareizs. M. Saakashvili armija uzbruka un tādējādi izraisīja globālo konfliktu. Viņu nevajadzētu par to slavēt. Šajos jautājumos Eiropas Tautas partijas grupa (Kristīgie demokrāti) un Eiropas Demokrāti Eiropas Parlamentā diemžēl ir pašas ekstrēmo deputātu gūstā.
Protams, Krievija guva militāru uzvaru pār M. Shakashvili armiju - armiju, ko apmācīja amerikāņi un izraēlieši un apbruņoja ukraiņi. Atzīt Dienvidosetijas un Abhāzijas neatkarību bija politiski pārspīlēta reakcija. Pašlaik Krievija izjūt politiskās sekas. Tomēr mūsu grupa uzskata, ka Krievijas izolēšanai nevajadzētu būt vienai no tām. Eiropas kapitālismam ir vajadzīgi Krievijas dabas resursi, un Krievijai vajadzīga Eiropas politiskā pieredze demokrātijas, pilsoņu brīvību un tiesiskuma jomā.
Šie mērķi netiks sasniegti, izmantojot politisko vardarbību, bet sadarbojoties un risinot dialogu. Par to droši vien šodien Helsinkos runā bruņoto spēku vadītāji Mike Mullen un Nikolai Makarov. Turklāt ES nevajadzētu boikotēt dialogu.
Mēs ceram, ka prezidējošās valsts pozitīvie mēģinājumi izdosies.
Paul Marie Coûteaux
IND/DEM grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Jouyet kungs, ir pienācis laiks nožēlot - šādu iespaidu rada šodienas noskaņojums - vai vismaz pārskatīt dogmas un instinktīvas reakcijas, un turklāt es esmu pateicīgs Sarkozy kungam par šorīt parādīto piemēru, kas šķita patiess. Tāpēc vēlreiz apsvērsim mūsu seno, ļoti seno neuzticību visam, kas saistīts ar Krieviju, vai drīzāk šai valstij, kas, patīk mums vai ne, ir viens no mūsu partneriem.
Raugoties no šī skatupunkta, es, tāpat kā Neyts-Uyttebroeck kundze iesaku izlasīt grāfienes Ségur biogrāfiju, jo īpaši to, kuras autore ir Strich kundze un ko izdeva lieliskā izdevniecība Bartillat, un jūs redzēsit patieso nozīmi vārdam, kuru, ja saklausīju jūs pareizi, jūs minējāt divreiz - ,,savstarpēja atkarība”.
Jā, mēs nepārprotami esam savstarpēji atkarīgi, bet ne tikai terorisma vai masu iznīcināšanas ieroču apkarošanas ziņā. Mēs esam savstarpēji atkarīgi visās jomās: nepārprotami attiecībā uz enerģiju, bet daudzos veidos, protams, arī attiecībā uz pētniecību, rūpniecību un politiku.
Iztēlosimies, kāda būs Eiropas seja 21. gadsimtā, atkarībā no tā, vai mūsu valstis joprojām sekmēs Sibīrijas milzīgās bagātības. Lūdzu, beigsim iesaistīties svešos strīdos, ko izraisa trešie spēki, lai sašķeltu Eiropu un dominētu pār to. Ticiet man, šajā saistībā es ņemu vērā Eiropas intereses, ja spējat pieņemt to, ka Francijas suverenitātes atbalstītāji arī ir noraizējušies par šo jautājumu.
Jana Bobošíková
- (CS) Dāmas un kungi, es uzskatu, ka Padomes lēmums neatsākt sarunas ar Krieviju par stratēģisko partnerību ir muļķīgs, tuvredzīgs un kaitīgs Savienības pilsoņiem. Mums jāsaprot, ka tas ir partneris, no kura Eiropa ir atkarīga izejvielu piegādes jomā. Tas nav jautājums tikai par gāzi un naftu. Bez Krievijas titāna, piemēram, mēs nespētu saražot nevienu aerobusu. Vēl ļaunāk, pašlaik Eiropā izplatītās rusofobijas pamatā nav fakti, bet to atspoguļojums politikā un plašsaziņas līdzekļos. Mums jāapzinās, ka konfliktu Kaukāzā, neņemot vērā iznākumu, sāka Gruzija, nevis Krievija. Turklāt es nezinu nevienu konkrētu iemeslu, kāpēc nevajadzētu ievērot Dienvidosetijas un Abhāzijas neatkarību, ņemot vērā, ka vairākas Savienības dalībvalstis uzreiz un ar lielām gavilēm atbalstīja Kosovas neatkarību. Mani iepriecina, ka Václav Klaus, Čehijas Republikas prezidents - valsts, ko šeit pārstāvu, patiesi aprakstīja situāciju, sakot, ka šajā gadījumā Gruzija nav labā un Krievija - ļaunā. Diemžēl viņa nostāja neguva atbalstu. Ja Savienība nopietni vēlas kļūt par stratēģisku partneri un globālu spēlētāju, tai jāatzīst Krievija par līdzvērtīgu. Konfrontācijas politika nevienam nebūs izdevīga.
Elmar Brok
(DE) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, Padomes priekšsēdētāja kungs, viens no iepriekšējiem runātājiem apgalvoja, ka principam šajā jautājumā jābūt ,,neizmantojot spēku”. Spēku izmantot nedrīkst abas puses, kā paredzēts starptautiskos tiesību aktos. Mums jāuzstāj, ka starptautiskie tiesību akti tiek ievēroti, arī teritoriālā integritāte, neiejaukšanās citas valsts iekšlietās, ietekmes nedemonstrēšana un augusta un septembra nolīgumu ievērošana. Es ceru, ka šie nosacījumi tiks ievēroti arī Ženēvā.
Mums jāturpina nodrošināt, lai tiktu ievēroti Eiropadomes 1. septembra lēmumi un rezolūcija, par ko vienojās Komisija attiecībā uz asociāciju nolīgumiem, brīvās tirdzniecības nolīgumiem un paplašināto Eiropas Ekonomisko zonu, vai tamlīdzīgs nosaukums, lai varētu nostiprināt, stabilizēt un iesaistīt atsevišķas valstis, neaizkaitinot citas valstis, un izdarīt vajadzīgo darbu donoru konferencē.
Vienlaikus mums Eiropas Savienībā un NATO Austrumeiropas dalībvalstīm jāsniedz drošības un solidaritātes sajūtu. Es uzskatu, ka tas ir svarīgi arī psiholoģisku iemeslu dēļ.
Komisāre, es esmu pateicīgs, ka minējāt to, ka esam savstarpēji ekonomiski atkarīgi, kas ir vislabākā iespējamā drošības politika. Tomēr, jo vairāk šī savstarpējā atkarība tiek stiprināta un kļūst par abu pušu interešu jomu, un tādējādi abas puses nostiprina saiknes, jo grūtāk mums būs izkļūt no šīs atkarības, izmantojot vardarbīgus līdzekļus. Šajā gadījumā mums jābūt vadībā. Mums arī jāatbalsta jebkuri pasākumi, kas uzliek juridiskas saistības un kuros ir iesaistīta Krievija, arī Pasaules Tirdzniecības organizācija un partnerības nolīgumi, kas paredz attiecīgus pienākumus. Kad mēs šādā veidā ar juridiskiem un līgumiskiem pasākumiem nostiprināsim mūsu savstarpējo ekonomisko atkarību, mēs spēsim virzīties uz priekšu.
Tomēr visam pamatā jābūt mūsu interesēm. Enerģijas drošība ir viens punkts, un visā pasaulē šajā jomā ir jārisina problēmas. Ne velti 5+1 vēlreiz satikās, lai apspriestu Irānas jautājumu un tad pievērsās normālajam darbam. Tas pats notiek citos līmeņos. Esmu dzirdējis, ka Eiropas Parlamenta komiteja atkal devās uz Maskavu. Irāna, Tuvie Austrumi, klimata pārmaiņas, terorisms un daudzi citi jautājumi - Krievijai ir būtiska loma visos šajos jautājumos.
Mums jābūt gataviem apspriedēm. Drošības partnerība ar Krieviju darbosies tikai tad, ja tā nekaitēs esošajām apvienībām un neatstumj ASV no Eiropas. Šis ir nosacījums šādai partnerībai.
Reino Paasilinna
(FI) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, dāmas un kungi, abas puses rīkojās nepareizi un pārkāpa starptautiskos līgumus. Tagad jautājums ir par to, cik ātri spēsim virzīties uz priekšu un atjaunot situācijas stabilitāti.
Šim nolūkam mums arī jāsadarbojas ar Krieviju. Tas ir pamatnosacījums. Patiesībā daudzi Krievijas mērķi atbilst mūsu mērķiem, kas noteikti Lisabonas līgumā. Prezidents D. Medvedev izteicās, ka ir vajadzīgas institucionālas reformas. Tā ir taisnība. Vēl viņš norāda arī uz reformām infrastruktūras jomā. Trešais punkts ir investīcijas. Šie jautājumi mums ir zināmi. Tad vēl ir inovācijas, par kurām mēs, ja tā drīkst teikt, zinām daudz vairāk. Visi šie jautājumi mums ir kopēji. Krievija vēlas līdzdarboties starptautiskās finanšu krīzes risināšanā, un šim mērķim tai nepietiek kapitāla. Ir acīmredzami, ka tāpēc tā nevēlas tikt atstumta, un mums uz to jāreaģē ar sadarbību, kas dos mums iespēju vadīt Krieviju vēlamajā virzienā.
Krievija nevēlas runāt par ideoloģiju, bet to pašlaik vēlas Eiropas Savienība. Mēs vēlamies, lai Krievijā būtu demokrātija; tā ir mūsu ideoloģija. Krievija vēlas praktiskus risinājumus, un droši vien ir vērts saskaņot abus šos mērķus, un tādējādi mēs virzīsimies uz priekšu. Tāpēc mums vajadzīgs vēl viens ,,i”, t.i. integrācija, ievērojot D. Medvedev četrus ,,i”, lai mēs arī varētu labvēlīgi ietekmēt Krievijas nākotni un palielināt stabilitāti.
Janusz Onyszkiewicz
- (PL) Apspriežot Krievijas un Gruzijas konfliktu, mēs sliecamies atstāt bez ievērības to, kas notika Abhāzijā, nevis Osetijā. Patiesībā Abhāzijā notika kaut kas ļoti svarīgs. Krievijai ir zināms pamats apgalvot, ka tās rīcība, lai gan neproporcionāla, bija atbilde centieniem atrisināt Osetijas problēmu, izmantojot militārus līdzekļus. Attiecībā uz Abhāziju nenotika nekas tamlīdzīgs. Krievijas karaspēka masu iebrukums, flotes piestāšana Gruzijas piekrastē un tādas teritorijas iekarošana ar karaspēku, kas atrodas Gruzijas pārvaldē, liecina par to, ka Krievija ir gatava izmantot tās kaujas spēkus, aizbildinoties ar aizsargpasākumu veikšanu. Tādējādi šāda rīcība jāklasificē kā tāda, kuras pamatā ir tikai vienpusējs ārpolitikas resursu izvērtējums.
Prezidents D. Medvedev savā paziņojumā atgriezās pie jēdziena par kopīgu drošības zonu, kas stieptos no Vankūveras līdz Vladivostokai. Es jautāju jums, dāmas un kungi, kā gan iespējams paļauties uz kopīgu rīcību šajā kopīgajā drošības zonā, ja Krievija parāda, ka tā pati ir draudu avots? Attiecībā uz pārējiem jautājumiem, ko prezidents D. Medvedev vēlas iekļaut politiskajā nolīgumā, mums jāatceras, ka tie visi jau ir iekļauti spēkā esošajos nolīgumos. Šis nolīgums tika pieņemts 1990. gadā, un tas tika nosaukts par Parīzes hartu jaunajai Eiropai. Protams, varbūt šajā gadījumā patiesais jautājums nav dialogs, bet veto tiesības attiecībā uz dažādiem pasākumiem, ko var veikt NATO.
(Aplausi)
Rebecca Harms
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos atsaukties uz to, ko savā runā minēja Staes kungs, par citiem konfliktiem, kuri joprojām notiek Kaukāzā.
Ja tagad atsāksim sarunas ar Krieviju - ko mēs atbalstām - mūsuprāt, ir ļoti būtiski neaizmirst, ka ir arī Karabaha, Čečenija, Moldova un Piedņestra un ka mums turpmākajā desmitgadē nāksies risināt ļoti sarežģītu strīdu Ukrainā attiecībā uz Krimu. Eiropas Savienība nedrīkst pieļaut to pašu kļūdu, ko tā pieļāva pirms Gruzijas kara, neuztverot šo konfliktu pietiekami nopietni.
Mēs uzskatām, ka tāpēc visi šie konflikti ir jārisina. Kaukāza apgabals un kaimiņos esošie reģioni ir ļoti nozīmīgi. Tie visi atrodas Eiropā, un tāpēc tie ir jārisina Eiropā, un tas jādara Eiropas Savienībai, nosakot šim jautājumam lielāku prioritāti, un tas jādara kopā ar Krieviju.
Es pašlaik neesmu pārliecināta par to, vai mēs spējam atrisināt šo konfliktu apmierinoši vai nē, bet patiesībā esmu diezgan optimistiski noskaņota, ka šī aukstā miera sajūta, kas izplatījusies Eiropā - un patiešām visā Eiropas Savienības teritorijā - un kura patiešām satraukusi Krieviju, bija pietiekams trauksmes signāls un ka dažādās puses dedzīgāk atsāks sarunas.
Raugoties no šī rietumu skatupunkta, ir arī ļoti interesanti tas, ka šajā finanšu krīzē Krievija glābj veselas valstis, lai pati pārvaldītu šo krīzi. Globalizācijas laikmetā mūsu ekonomiku sasaistītais raksturs ir daudz plašāks par to, ko mēs apspriedām attiecībā uz enerģijas jomu.
Ja mēs izvēlētos labāku intonāciju un ja rietumi varbūt vienmēr neuzvērtu, ka rietumu sistēma kopš 1980. gadu beigām ir vadošā, mēs iegūtu labāku pozīciju strīda risināšanai.
Konrad Szymański
(PL) Priekšsēdētāja kungs, varbūt Krievija guvusi lielākās priekšrocības no finanšu krīzes. Nesen mēs manāmi novirzījām uzmanību no Krievijas agresijas pret Gruziju uz problēmām, kas skārušas mūsu bankas. Tas bija acīmredzami visās šī rīta debatēs.
Tomēr mēs nedrīkstam aizmirst, ka pašlaik Krievija Osetijā un Abhāzijā joprojām ir izvietojusi 7 000 karavīru. Šis skaits trīskārt pārsniedz to karavīru skaitu, kas tur bija 7. augustā, un Krievija tādējādi neievēro miera līgumu tā, kā mēs vēlamies. Tas nozīmē, ka Eiropas Savienības un Krievijas attiecības joprojām ir strupceļā. Tas arī nozīmē to, ka pašlaik mums nav iemesla atsākt politisko dialogu kopējo Eiropas un Krievijas struktūru līmenī; nav pamata atsākt sarunas par partnerības nolīgumu. Visbeidzot, esmu vīlies par atsevišķu dalībvalstu nostāju, kas vedina domāt, ka varam ignorēt Krievijas agresiju pret Gruziju un ka šis ir tikai laika jautājums. Šī pasīvā politika var pārāk dārgi izmaksāt Eiropas Savienības ārpolitikai kopumā.
Vittorio Agnoletto
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, mums jāatzīst, ka Padome pārvaldījusi attiecības ar Krieviju proporcionālākā veidā nekā Eiropas Parlamenta pieņemtā rezolūcija par notikumiem Gruzijā. Šajā rezolūcijā visas apsūdzības bija veltītas tikai Krievijai, un tika attaisnots pat Gruzijas 7. un 8. augusta uzbrukums.
Ja tomēr mums patiešām rūp miera stabilizēšana, par Gruzijas un Ukrainas pievienošanos NATO mums jāpasaka skaidrs ,,nē”. Mēs zinām, ka tas tikai destabilizētu visu reģionu un krietni palielinātu turpmāku karu iespējamību. Sarunas ar Krieviju jāatsāk ne tikai ekonomisku interešu dēļ, bet arī tāpēc, ka problēmas izzūd tikai tad, kad tās tiek apspriestas, un tas vienmēr ir labākais risinājums.
Vienlaikus mums jābūt ļoti stingriem attiecībā uz cilvēktiesībām, informācijas brīvību un politiskajām brīvībām, kas pavisam noteikti nav pašsaprotamas Krievijā. Būt par ķīlniekiem enerģētikas jomā noteikti nav labākais veids, kā spēt aizsargāt tiesības, bet, lai mēs spētu pārtraukt atkarību no Krievijas, mums ne tikai jādažādo mūsu enerģijas avoti, bet arī jāinvestē alternatīvās tīrās enerģijās.
Nobeigumā es minēšu tikai vēl vienu novērojumu. Esmu dzirdējis, ka gan Komisija, gan Padome ir izteikusies, ka ļoti tic, ka Krievija pievienosies Pasaules Tirdzniecības organizācijai. Es vēlos jums atgādināt, ka jūs tādus pašus komentārus izteicāt tad, kad Ķīna pievienojās Pasaules Tirdzniecības organizācijai, un mēs jau esam pieredzējuši, kādas šausmīgas sekas šī pievienošanās atstāja uz Eiropas ekonomiku un Eiropas strādniekiem. Varbūt tad mums vajadzētu risinājumus meklēt citur - varbūt tas patiesībā ir Pasaules Tirdzniecības organizācijas mehānisms kopumā, ko mums vajadzētu aicināt pārskatīt.
Gerard Batten
Priekšsēdētāja kungs, Kremlis panāca visu, ko vēlējās no darījuma ar prezidentu N. Sarkozy. Prezidenta N. Sarkozy ,,mūsdienu miera” darījums iedeva viņiem to, ko viņi vēlējās, un diplomātisku izeju. Kopš Otrā pasaules kara starptautisko attiecību pamatprincips ir bijis, ka agresiju nedrīkst veikt vai agresoriem nedrīkst politiski piekāpties, bet Maskava vienmēr ir uzvarējusi un NATO tikusi pazemota, un Eiropas Savienība bijusi abās lomās.
Eiropas Savienība kā struktūra jaunajā aukstajā karā vienkārši nav demokrātiskajā rietumu pusē. ES nepieder brīvajai pasaulei. Tā ir pretdemokrātiska, nedemokrātiska un imperiālistiska. Iestāžu līmenī tā sliecas pieslieties citām pretdemokrātiskām impērijām, nevis brīvām valstīm. ES pārvalda ideoloģija, nevis likums.
Diemžēl Eiropas valdības - kā labi eiropieši - izvēlēsies turpināt ES postošo nostāju pret Krieviju, nevis īstenos pašu valstu kopīgās intereses.
Sylwester Chruszcz
(PL) Krievijas Federācija kopā ar Amerikas Savienotajām Valstīm ir viena no Eiropas Savienības galvenajām partnerēm. Krievija ir stratēģiskā partnere un izejvielu piegādātāja enerģijas ražošanai Eiropas Savienības dalībvalstīm, arī manai valstij Polijai. Sadarbība ar Krieviju ir vienkārši fakts, un abu pušu interesēs ir, lai šī sadarbība būtu veiksmīga. Gruzijas uzbrukums Dienvidosetijai un tam sekojošais konflikts nopietni apdraudējis Briseles un Maskavas attiecības.
Tomēr tas nenozīmē, ka mums, kā vēlētos daži Eiropas politiķi, vajadzētu novērsties no Krievijas vai pat pārtraukt ar to visas attiecības. Krievija pēdējos divdesmit gadus ir ievērojami centusies pievienoties Eiropas demokrātisko valstu lokam, un, lai gan neapšaubāmi daudz kas vēl jāsasniedz, nav ne mazāko šaubu, ka Krievijas iedzīvotāji stingri atbalsta Krievijas Federācijas pašreizējo prezidentu un bijušo prezidentu. Es ceru, ka, neņemot vērā noteiktus šķēršļus, Eiropas Savienība un Krievija turpinās to sekmīgo sadarbību, jo tā ir abu pušu interesēs.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Priekšsēdētāja kungs, Jouyet kungs, Ferrero-Waldner kundze, dāmas un kungi, nav noliedzams, ka attiecības ar Krieviju pēdējā laikā mainījušās. Es vēlos piebilst, ka Krievijas izolēšana, manuprāt, nav risinājums. Vienlaikus ir grūti runāt par partnerību, ja dalībvalstīm ir tik augsts neuzticības līmenis Krievijai.
Tomēr es kā priekšsēdētāja delegācijas attiecībām ar Krieviju uzskatu, ka mums dialogs jāturpina. Tieši to dara Padome un Komisija, un tas jādara arī Parlamentam. Patiesībā šis bija ļoti dedzīga strīda temats mūsu Krievijas delegācijā saistībā ar Maskavas vizīti, ko mēs esam ieplānojuši nedēļas beigās. Šīs apspriedes iznākums ir tāds, ka mums jāturpina dialogs, bet mums jāpasaka partneriem, ka viss nav kā agrāk. Mums jābūt godīgiem, to pasakot, un jācenšas izveidot konstruktīvas sarunas.
Mēs no Krievijas gaidām daudz vairāk. Karaspēka vienību izvešana no buferzonas bija tikai pirmais solis. Saspīlētība mazināsies tikai tad, ja karaspēka vienību skaits Abhāzijā un Dienvidosetijā tiktu samazināts un ja šie karavīri tiktu izvesti pavisam. Lai gan nolīgumos tas nav burtiski noteikts, tas atbilst nolīgumu garam, un es vēlos dzirdēt Jouyet kunga nostāju šajā jautājumā.
ES un jo īpaši tās prezidējošā dalībvalsts pēdējos mēnešos ļoti skaidri izteikusies un bijusi izlēmīga. Manuprāt, to vajadzētu saglabāt.
Man palikuši trīs jautājumi. Pirmkārt, attiecībā uz sagatavošanās darbiem samitam - kuri konkrēti signāli un soļi, jūsuprāt, vajadzīgi sarunu atsākšanai? Otrkārt, vai jūs šajā jautājumā iesaistīsiet Parlamentu? Treškārt, es jums vēlos pajautāt sekojošo: Krievija neparakstīja to līgumu par kasešu bumbām, kas tiek parakstīts Oslo. Tagad atklājās, ka Krievijas kasešu bumba nogalināja Nīderlandes žurnālistu. Ferrero-Waldner kundze, kā mēs galu galā varam iesaistīt Krieviju šajā jaunajā līgumā, kas tiek parakstīts Oslo?
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Priekšsēdētāja kungs, Francijas prezidentūra bija paraugs citām valstīm, vadot krīzi Gruzijā. Mēs zinām, kā vadīt krīzes, bet neesam vēl spējīgi tās novērst. Es vēlos atgādināt Parlamentam, ka ES reiz bija ārlietu ministrs Steinmeier kungs, Vācijas ārlietu ministrs, kas ierosināja ļoti nopietnu krīzes atrisināšanas plānu, kuru pieņēma visas puses, izņemot Tbilisi. Tas ir vēsturisks fakts. Žēl, jo tas, iespējams, pat varētu novērst karu. Esmu pārliecināts, ka mēs varētu izmantot F. W. Steinmeier plānu kā pamatu saskaņotam risinājumam, lai gan situācija šodien ir daudzkārt grūtāka, ņemot vērā, ka Abhāzijas un Dienvidosetijas iedzīvotāji pauž pavisam citu nostāju. Vēl es vēlos piebilst, ka sarunas nevar notikt, neiesaistoties abām minētājām tautām - abhāziešiem un dienvidosetiešiem. Viņu nostāja attiecībā uz attiecībām ar Krieviju arī noteikti ir būtiska.
Mēs, protams, nevaram vienkārši turpināt no tās pašas vietas, kur sākām. Krievija joprojām ir stratēģisks partneris, bet, lai gan mēs nevaram to izolēt, mūsu uzticība ir mazinājusies. Krievijai tāpat kā mums jāgūst mācība no šiem notikumiem, un jo īpaši mums jāsaprot, kāpēc Krievija ir daudzkārt iecietīgāka attiecībā uz Ukrainas un Gruzijas tuvināšanos ES, nekā tuvināšanos NATO. Šī ir mācība, kas jāapgūst gan Amerikas politiķiem, gan mums, ja vēlamies normalizēt stratēģisko partnerību starp Krieviju un ES. Paldies par uzmanību.
Henrik Lax
(SV) Priekšsēdētāja kungs, Krievijas uzbrukums Gruzijai nav atsevišķs incidents. Krievijas attiecībās ar kaimiņvalstīm mainījusies paradigma - šai paradigmas maiņai, ja ES nerīkosies gudri, var būt nopietnas sekas. Patiesībā mēs esam krustcelēs, kā norādīja valsts sekretārs Jouyet kungs. Es esmu nobažījies, jo daudzi ES vadītāji jau atbalsta atgriešanos pie ierastās kārtības ES un Krievijas attiecībās. Viņi izturas tā, it kā karš Gruzijā nebūtu noticis, bet Krievijas karaspēka vienības, vismaz 8 000 vīru, joprojām atrodas okupētajos apgabalos. Joprojām notiek etniskā tīrīšana.
ES jānosūta skaidra ziņa un stingri jānosoda Krievijas imperiālistiskā politika, saskaņā ar kuru tā uzskata, ka tai ir tiesības aizsargāt ,,savus” pilsoņus, okupējot suverēnas valstis. Šodien Gruzija, rīt Ukraina un Baltkrievija. Es to atkārtošu, piektdien tiekoties ar Krievijas delegāciju Maskavā. Ja ES sāks beznosacījuma vienošanās sarunas ar Krieviju saskaņā ar pašreizējiem nosacījumiem, mēs pieņemsim Krievijas rīcību Gruzijā un ļausim Krievijai turpināt īstenot tās imperiālistisko politiku. ES ir pienākums palīdzēt upuriem, ne uzbrucējiem. Es vēlos izteikt atzinību komisārei B. Ferrero-Waldner par viņas priekšlikumu piešķirt 500 miljonus eiro un ceru, ka rītdienas donorkonference būs veiksmīga.
Tatjana Ždanoka
Priekšsēdētāja kungs, es šodien runāju ne tikai kā savas politiskās grupas pārstāve un ES un Krievijas delegācijas locekle, bet arī kā vienīgā šī Parlamenta krieviski runājošā deputāte, kurai krievu valoda ir dzimtā.
Daži politiķi aizmirst, ka Krievija iedzīvotāju skaita ziņā patiesībā ir Eiropas lielākā valsts un krieviski runājošie iedzīvotāji ir Eiropas Savienības lielākā minoritāte - līdz pat 10 miljoniem iedzīvotāju. Diemžēl daudzi no tiem, kas runā par Krievijas resursiem, vienkārši domā par izejvielām un aizmirst cilvēku dimensiju. Mums jāatceras, ka cilvēki ir ES un Krievijas attiecību pamats. Eiropas Savienības krieviski runājošie iedzīvotāji atbalsta ES un Krievijas attiecības, kuru pamatā ir stratēģiska partnerība. Mēs atbalstām ne tikai ES un Krievijas kopējo tirgu, kā šodien minēja prezidents N. Sarkozy, bet arī cilvēku brīvu pārvietošanos. Mēs atbalstām cilvēktiesības - ko arī pieminēja Sarkozy kungs - bet mēs iebilstam pret dubultstandartiem gadījumos, kad Eiropas Savienības iestādes izliekas nemanām krieviski runājošo iedzīvotāju tiesību pārkāpumus Baltijas valstīs.
Ģirts Valdis Kristovskis
. - (LV) Konkurenti vai sadarbības partneri, viltīgs spēlētājs vai atkarīgs vientiesis? Es runāju par Rietumu demokrātijas un Krievijas autokrātijas attiecībām. Tās atgādina spēli kaķa un peles starpā. Komiski, bet divus mēnešus pēc militāras vardarbības Gruzijā D. Medvedev piedāvā jaunu Eiropas drošības līgumu. Sarkozy kungs ir ļoti atsaucīgs, neredz, ka Krievija ir palielinājusi savu militāro klātbūtni Dienvidosetijā un Abhāzijā. Vai ir pamats uzticībai pret Krieviju? Kosovas process, Gruzijas karš varēja būt vairāk pamācošs. Kas Eiropas līderos vieš optimismu? Krievija sekmīgi izmantos Rietumu paļāvību, tā alkst revanša pret Rietumiem, kur vien tas iespējams. Ievērojams risks ir Krievijas deklarētā cittautiešu politika Osetijā, Abhāzijā, Ukrainā; notiek cīņa informatīvajā telpā. Ne velti Krievijas tautieši un to masu mediji, arī Baltijas valstīs, atbalstīja Krievijas iebrukumu Gruzijā. Pašreiz nebūtu jāsteidzas ar pilna apjoma sarunu atsākšanu ar Krieviju. Vispirms Krievijai jāizpilda miera plāns Kaukāzā!
Roberto Fiore
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es vēlos atteikties no idejas, ka Krievija uzbruka Gruzijai. Es uzskatu, ka mums jāpieņem krievu izteiktais ierosinājums, saskaņā ar kuru krievi lūdza tribunālu pieņemt lēmumu, kurš patiesībā ir atbildīgs par kara sākšanu.
Ņemot to vērā un sabrūkot ,,radošajai grāmatvedībai”, es uzskatu, ka ir būtiski padomāt par reālo ekonomiku, kas mūs sagaida nākotnē un kura sastāv no izejvielām, zemes un darba, un pašlaik Eiropas interešu lokā iekļauj arī Krieviju. Es arī vēlos pateikt, ka tas nav tikai ekonomisks fakts - Rietumeiropas pamatā ir katolicisms, un tā varētu apvienoties ar Austrumeiropu, kuras pamatā ir pareizticība, un tādējādi tā varētu būt savienība, kas apvieno Eiropas abas plaušas - tās abas garīgās plaušas.
Tāpēc Eiropas interesēs ir būt ar Krieviju, un Krievijas interesēs ir būt ar Eiropu.
Zbigniew Zaleski
- (FR) Ministr, pēc Sarkozy kunga šorīt sacītā par to, ka Eiropai jārunā stingrā balsī, es izteikšu dažus komentārus poļu valodā.
- (PL) Pēdējā laikā attiecības ar Krieviju bija citādas. Eiropa bija sašķelta; tā nerunāja vienā balsī. Komisārs P. Mandelson teica, ka jautājums par aizliegumu Polijas gaļas importam bija abpusējs. Es nevēlos tādu Eiropu, un šādai Eiropai te nav vietas.
Krīze Gruzijā uz laiku atvēra Rietumeiropas acis, jo īpaši mūsu sociālistisko kolēģu acis, uz to, kāda var būt Krievija. Proti, tā var būt pievilcīga, apburoša, bet arī neprognozējama, tā var neievērot pašas parakstītos līgumus, un tās attieksmi pret Pasaules Tirdzniecības organizāciju ne tuvu nevar raksturot kā entuziastisku. Krievija vēlas saglabāt savus noteikumus, kas tai dod iespēju pieņemt sev izdevīgus lēmumus. Tādējādi nebūs iespējams panākt mums vajadzīgos miera nolīgumus, ja neapzināsimies šo faktu. Krievija ir mūsu tuvākais kaimiņš, valsts ar ievērojamu potenciālu un kultūras mantojumu, lepna tauta; lepna par savu valsti no Baltijas jūras līdz Beringa šaurumam. Mums vajadzīgs dialogs ar Krieviju, kas pauž cieņu pret Krievijas iedzīvotājiem, bet arī pauž apņēmīgu, kopēju nostāju attiecībā uz tās līderiem, proti, Medvedev kungu un Putin kungu, un nedzīvo bailēs no tā, ka krievi jebkurā laikā varētu aizgriezt gāzes krānus.
Lielā mērā Krievijas iedzīvotāju dzīves līmenis ir atkarīgs no Eiropas Savienības preču importa, lai apmierinātu iedzīvotāju vajadzības. Tam vajadzētu stiprināt mūsu vadītāju nostāju un pašapziņu sarunās ar spēcīgāku partneri. Tāpēc tā vietā, lai rāpotu uz ceļiem, mums kā partneriem Kremlī jāsēžas pie sarunu galda. Nobeigumā, komisāres kundze, Padomes priekšsēdētāji uzsver, ka Krievijas atvilkšana no buferzonas bijusi veiksme un ka šī rīcība bija pozitīva zīme. Tā vietā varbūt tas jāuztver kā solis atpakaļ, kā piekāpšanās, jo Krievija nav atkāpusies no Osetijas vai Abhāzijas, un tai nav šāda nodoma. Domāsim reālistiski un mēģināsim paredzēt tās nākamo soli.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, komisāre, Amerikas Savienotās Valstis un Krievija ir ļoti atšķirīgas. Pirmkārt, es vēlos, lai Krievijā prezidenta vēlēšanas būtu vismaz tikpat brīvas kā pašlaik ASV.
Tomēr lielvarām ir noteiktas līdzības, un es ceru, ka daudziem no jums drīz būs iespēja redzēt kanāla ARTE pārraidi par Henry Kissinger pesonību. Attiecībā uz iejaukšanos Čīlē un turpmāko iejaukšanos Latīņamerikā, H. Kissinger un ģenerālis Alexander Haig izteicās, ka, ja kāds traucēs Amerikas Savienotajām Valstīm, tad tās iejauksies un izraisīs režīma maiņu. Viņi pasludināja savu rīcību par pilnībā attaisnojamu. Mēs varbūt varam līdzīgi raksturot Krieviju, lai gan droši vien mazākā skaitā gadījumu nekā attiecībā uz Amerikas Savienotajām Valstīm.
Abas lielvaras arī pārkāpj starptautiskos tiesību aktus. Jo īpaši iejaukšanās Latīņamerikā noteikti bija pretrunā ar starptautiskajiem tiesību aktiem. Karš Irākā skaidri bija pretrunā starptautiskiem tiesību aktiem, un Krievijas rīcība Abhāzijā un Dienvidosetijā arī bija pretrunā starptautiskajiem tiesību aktiem. Kosovas problēmas gadījumā mums jāgaida un jāskatās, vai Starptautiskā Kopienu tiesa pieņems lēmumu, ka rīcība bija pretrunā starptautiskiem tiesību aktiem.
Abos gadījumos, Zaleski kungs - un es to saku, jo augstu jūs vērtēju - jums bija pilnīga taisnība, kad teicāt, ka šī ir apburoša un stipra, bet neprognozējama valsts. Tas tādā pašā mērā attiecas gan uz ASV, gan Krieviju, un mums uz to jāreaģē.
Tomēr abos gadījumos, manuprāt, nebūtu pareizi pārtraukt sarunas. Pēc tam, kad karš Irākā nepārprotami pārkāpa starptautiskās tiesības - un tas patiešām bija liels pārkāpums, jo tika nogalināti tūkstošiem cilvēku - mēs neteicām ,,tagad mēs pārtrauksim sarunas ar ASV”. Protams, mēs turpinājām sarunas ar šo valsti.
Es nesalīdzinu ASV un Krievijas iekšējo struktūru, bet tikai to rīcību starptautiskā līmenī. Prezidentam N. Sarkozy ir absolūta taisnība - un es vēlos pateikties viņam par pragmatisko, skaidro politiku - mums neapšaubāmi jāiesaistās šajā dialogā.
Otrs punkts, ko vēlos pateikt, ir, ka mums jācenšas stiprināt kaimiņvalstis, jo īpaši tāpēc, ka tie ir arī mūsu kaimiņi. Mums jāspēcina Ukraina un Gruzija, lai tās spētu tikt galā ar savu sarežģīto kaimiņu Krieviju. Tomēr mums jābūt pārliecinātiem, ka mūsu rīcība ir racionāla, un Saakaschwili kunga rīcība nebija racionāla. Piemēram, Juschtschenko kunga izturēšanas attiecībā uz Timoschenko kundzi arī nav racionāla. Mums jānodrošina, ka mūsu kaimiņi rīkojas racionāli. Ja viņi rīkosies racionāli un mēs tos atbalstīsim, viņi pretosies Krievijai, kas vēlreiz mēģina tēlot lielvaru.
Andrzej Wielowieyski
- (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, ministr, esmu ļoti pateicīgs Swoboda kungam par nevēlēšanos pārtraukt dialogu ar Amerikas Savienotajām Valstīm, bet atgriezīsimies pie aktuālā jautājuma. Ir skaidrs, ka abām pusēm, t.i. Eiropas Savienībai un Krievijai vajadzīga efektīva sadarbība, jo īpaši enerģētikas jomā.
Ja nebūtu mūsu tehnoloģiskās palīdzības, Krievija noteikti nespētu grūt priekšrocības no saviem resursiem. Tomēr ir arī skaidrs, ka mums vajadzīga kopīga un efektīva enerģētikas politika, kādas mums pašlaik trūkst, kā jau šajās debetēs tika uzsvērts.
Nepārprotami, risinot jautājumu par miera izveidošanu Kaukāzā, arī ir vajadzīga kopīga politika. Ir jāīsteno nolīgumi, ko noslēdza prezidents N. Sarkozy un prezidents D. Medvedev, arī attiecībā uz Krievijas karaspēka vienību izvešanu no Abhāzijas un Osetijas - šo vienību skaits ir trīskāršojies, salīdzinot ar periodu pirms trim mēnešiem - tieši tāpēc, lai parādītu vajadzīgo labo gribu un lojālo un uzticamo sadarbību.
Krievijas atbildība attiecībā uz situāciju Kaukāza republikā ir acīmredzama. Tādējādi Krievijas militārā klātbūtne pēdējos 16 gadus nav atvieglojusi konfliktus; tieši pretēji - tas ir bijis šīs varenās valsts imperiālistiskās politikas instruments un tādējādi tā centusies gūt priekšrocības no šiem konfliktiem. No tā izriet, ka, kā jau minēja daži mani kolēģi deputāti, Krievijas karavīru skaita samazināšana Abhāzijā un Osetijā līdz pirmskara līmenim augustā pavērtu ceļu efektīvām sarunām.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Priekšsēdētāja kungs, kad prezidents N. Sarkozy šodien uzstājās šajā Parlamentā, viņš minēja, ka Krievija izpildījusi savas saistības attiecībā uz karaspēka vienību izvešanu līdz to pozīcijai pirms 7. augusta, un viņš aicināja normalizēt attiecības Krieviju. Šāda rīcība būtu liela kļūda un faktiski sniegtu Krievijas Federācijas valdībai absolūtas nesodāmības sajūtu.
Es vēlos jums atgādināt, ka 8 000 Krievijas karavīru pašlaik atrodas Abhāzijā un Dienvidosetijā, arī tajās vietās, kur viņi bija pirms konflikta sākšanās. Pierobežas ciematos notiek brutāla etniskā tīrīšana; Abhāzijas karavīri okupējuši Gruzijas kontrolēto Kodoras aizu. Vairāk nekā 200 Eiropas Savienības novērotāju vēl gaida atļauju iebraukt kādā no abām republikām, kuras Krievija atzinusi par neatkarīgām valstīm. Man šķiet, ka pašreizējā situācija krasi atšķiras no situācijas pirms 2008. gada 7. augusta.
Kamēr Krievija turpina neievērot savas saistības, nevaram runāt par atgriešanos pie normālām attiecībām. Ja Eiropas Savienība nolemj spert šādu soli, tā riskēs kļūt par apsmieklu un parādīs, ka agri vai vēlu tā atzīs par tiesisku ikvienu Krievijas rīcību, pat pašu bīstamāko.
Bastiaan Belder
(NL) Priekšsēdētāja kungs, ES dalībvalstis, reaģējot uz vienpusēju Gruzijas teritorijas sadali Krievijas uzraudzībā, nerīkojās kā viens vesels. Jau atkal Kremļa spēka mahinācijām nebija kopīgas, nemaz nerunājot par stingru, Eiropas atbildes. Tāpēc būtiskais jautājums ir: ko Savienība saprot ar stratēģisko partnerību ar Krievijas Federāciju? Citiem vārdiem sakot, vai Maskava patiešām vajadzīga kā partneris Briselei, vai arī, šo sakot, arī es aizskaru Eiropas politisko nervu?
Galu galā Krievija faktiski līdz šim ir sabotējusi efektīvu starptautisku atbildi Irānas un Ziemeļkorejas kodolprogrammām. Vienlaikus Maskava nav arī īsti parādījusi sevi kā vajadzīgu partneri asiņainajā cīņā pret islāma terorismu, piemēram, Afganistānas frontē.
Tikai enerģētikas jomā bezkaislīgie skaitļi liecina par to, ka droši vien ir stratēģiska, pat vajadzīga partnerība starp Eiropas Savienību un Krieviju. Pašlaik 27 ES dalībvalstis par apmēram 70 % ir atkarīgas no Krievijas naftas un gāzes eksporta. ES pašas labā pēc iespējas ātrāk jāsamazina šī ievērojamā atkarība. Galu galā Maskava atzīst, ka 10-15 gados tās enerģijas rezerves izsīks.
Padome un Komisija, kur ir jūsu enerģijas diversificēšanas stratēģijas? Tas, ka turkmēņi ir atraduši gāzi, noteikti ir pamudinājums rīkoties.
Josef Zieleniec
- (CS) 1. septembra ārkārtas samitā Eiropas Savienība apņēmās atsākt sarunas ar Krieviju par jaunu partnerības nolīgumu, tiklīdz Krievija no Gruzijas teritorijas izvedīs savu karaspēku līdz pozīcijām, kurās tas bija pirms 7. augusta. Lai Eiropas Savienība izpildītu solījumu un parādītu, ka ir konsekvents partneris, vienīgajam kritērijam sarunu sākšanai jābūt tam, vai Krievijas karaspēka vienības ir vai nav pozīcijās, kurās tās bija pirms 7. augusta. Krievija vēl nav izpildījusi šo nosacījumu. Sarunu atsākšanu nekādā gadījumā nedrīkst iztulkot kā mūsu piekrišanu Krievijas politikai Kaukāzā un faktiskas blokādes turpināšanu attiecībā uz sarunām par turpmākajiem pasākumiem reģionā. Mums jānovelk stingra līnija starp sarunu atsākšanu un to turpmāku norisi.
Partnerības un sadarbības nolīgums ir galvenais dokuments mūsu attiecību nostiprināšanai ar Krieviju. Jaunais partnerības nolīgums ir svarīgs Savienībai, un, manuprāt, vēl jo vairāk pašai Krievijai. Jauns nolīgums, kas pilnveido pašreizējo dokumentu gan kvalitatīvi, gan kvantitatīvi, ir priekšnosacījums un vienlaikus atspulgs tam, cik kvalitatīvas ir mūsu attiecības ar Krieviju. Tāpēc ir būtiski vienoties par skaidru nostāju un vērtībām šo sarunu laikā. Es uzskatu, ka, ja objektīvs un vienprātīgs novērtējums parāda, ka Krievija atkāpusies līdz pozīcijām pirms 7. augusta, Eiropas Savienībai, kā solīts, jāatsāk sarunas. Tomēr sarunas jāturpina ar nosacījumu, ka Krievijai vismaz skaidri jāapņemas nelietot spēku pret Gruziju vai citiem kaimiņiem un ka strīdi, kas skar mūsu kopējos kaimiņus, tiks atrisināti, vienojoties ar Eiropas Savienību. Drošam pārbaudes veidam sarunu turpināšanai ar Krieviju jābūt Krievijas gatavībai atrast kopīgu pieeju Kaukāza, Ukrainas un Moldovas problēmu risināšanai, nevis vienpusējai spēka izmantošanas turpināšanai.
Libor Rouček
- (CS) Eiropa kopā ar pārējām pasaules valstīm saskaras ar daudzām nopietnām globālām problēmām. Arī kodolieroču izplatību, starptautisko terorismu, globālo sasilšanu, neatrisinātiem konfliktiem Tuvajos Austrumos un Afganistānā, pasaules finanšu krīzi un daudzām citām. Eiropas Savienība viena pati nevar atrisināt nevienu no tām. Ir vajadzīga citu dalībnieku, arī Krievijas sadarbība starptautiskā arēnā. Arī Krievijai vajadzīga sadarbība un dialogs. Krievijai jāpārdod tās minerālizejvielas, tai jāpērk rietumu tehnoloģijas, ekspertīzes, plaša patēriņa preces un daudz ko citu. Tikai tad Krievijai būs iespēja modernizēt un pakāpeniski reformēt savu ekonomiku un sabiedrību. Sadarbība ar Krieviju radīs kopīgu nākotni Eiropas Savienībai un Krievijas Federācijai. Tomēr tam vajadzīgs dialogs, kas nozīmē dialogu visos līmeņos, sākot no enerģētikas politikas līdz atbilstošiem investīciju pasākumiem, protams, neaizmirstot par dialogu par cilvēktiesībām un pilsoņa tiesībām un demokrātiju.
Eiropas Savienības lēmums turpināt novērtēt ES un Krievijas attiecības pirms gaidāmā samita Nicā, manuprāt, ir pareizs. Savienība ir parādījusi skaidru signālu, ka tā vēlas atsākt sarunas ar Krieviju par jaunu partnerības un sadarbības nolīgumu. Tomēr jāievēro priekšnosacījums, ka Krievija izpilda 12. augusta un 8. septembra nolīgumus.
István Szent-Iványi
- (HU) Priekšsēdētāja kungs, ES cenšas izveidot partnerību un sadarbību ar Krieviju, bet mēs nevaram runāt par partnerību, ja vien tās pamatā nav savstarpīgums, starptautiskie tiesību akti un atbilstība nolīgumiem. Krievijas rīcība Gruzijā sagrāva vissvarīgāko partnerības psiholoģisko pamatu - uzticību. Uzticību var atgūt tikai tad, ja pilnībā un visos sīkumos tiek īstenots sešu punktu nolīgums. Vajadzīgi nevis soļi uz priekšu vai virzība pareizajā virzienā, bet patiesa, absolūta atbilstība. Krievijai vismaz jāizlemj, vai uztvert Eiropu kā partneri, sāncensi vai pretinieku. Maskavai jāzina, ka jebkurā gadījumā - vai uztverot mūs kā partnerus vai pretiniekus - Ukrainas, Gruzijas un citu kaimiņvalstu nākotne un neatkarība nav atkarīga no varas darījumiem. Eiropa nekad nepiekritīs jaunam kontinenta sadalījumam, jaunam Jaltas līgumam. Mēs patiešām vēlamies partnerību, bet tādu, kuras pamatā ir savstarpīgums un abpusēja cieņa. Paldies.
Laima Liucija Andrikien
- Priekšsēdētāja kungs, kā komisāre šodien pareizi uzsvēra, Krievijas un Gruzijas karš un tā sekas norāda uz to, ka Eiropas Savienībai ir politiski nopietni jāizvērtē attiecības ar Krieviju. Turklāt ,,ierastā kārtība” jāpārtrauc, līdz Eiropa no Krievijas saņems skaidras atbildes uz dažiem ļoti būtiskiem jautājumiem.
Jāpiemin, ka Eiropai jāatrod veids, kā runāt ar Krieviju jaunā, citādā, spēcīgākā balsī. Tādēļ, ka Krievija atgriezusies pie 19. gadsimta ,,ietekmes jomām” vai, vienkārši sakot, reālpolitikas doktrīnas. Par to liecina Krievijas runas par neaizskaramām interesēm kaimiņvalstīs. Reālpolitiku veicina agresīvs nacionālisms iekšzemē un tas, ka Krievija uzskata kaimiņvalstis par ienaidniecēm. Tādējādi ir būtiski, lai Eiropa saprastu, ka tai jāizmanto spēcīgāki varas instrumenti.
Eiropas reakcija uz Krievijas un Gruzijas konfliktu un tā sekām ir divējāda. Dažiem šķiet, ka attiecības starp ES un Krieviju atgriežas ierastajā kārtībā. Tas notiek, neskatoties uz to, ka Maskava vēl nav pilnībā izpildījusi savas saistības attiecībā uz karaspēka izvešanu un, vēl būtiskāk, atzina Dienvidosetijas un Abhāzijas neatkarību. Atgriešanās pie ierastās kārtības, pirms Maskava pilnībā izpildījusi saistības, ir tuva izlīgumam. Eiropai jāsadarbojas ar Krieviju, bet tas jādara principiāli un konsekventi.
ES pārsvars pār Krieviju ir ierobežots. Tomēr Krievija noteikti ņemtu vērā vienotu rietumu nostāju. Krievija ir ļoti jutīga attiecībā uz jautājumiem, kas skar tās starptautisko stāvokli un prestižu, piemēram, apsvērumi par G7 un G8 forumu. Maskavu interesē arī pētniecības programmas, kas saistītas ar tehnoloģijām, tirdzniecības līgumi un kodoldegviela.
ES arī jāpaliek nelokāmai un konsekventai, lai sekmētu tās vīziju par to, kā jāattīstās partnerībai ar Krieviju.
Ioan Mircea Paşcu
Priekšsēdētāja kungs, vēstniek J. P. Jouyet, komisāres kundze, ES un Krievijas attiecības vajadzēja pārskatīt, pat neņemot vērā notikumus Gruzijā. Enerģijas, drošības un kopēju kaimiņu jautājumiem vajadzīgs kopīgas pārvaldības koncepts, kas pašlaik vēl nepastāv. ES priekšroku joprojām dod divpusējai, nevis daudzpusējai rīcībai, kas samazina mūsu pieejas efektivitāti. Turklāt, ņemot vērā, ka Savienības valstīm ir dažāda pieredze, austrumiem un rietumiem joprojām nav kopīgas uztveres attiecībā uz Krieviju, kas ir priekšnoteikums kopīgai nostājai. Es izteikšos ļoti skaidri. Mēs austrumos vismazāk sliecamies konfrontācijas virzienā, jo mēs būtu pirmie, kas zaudētu. Tāpat mēs esam neiecietīgāki pret nepieņemamu Krievijas rīcību, jo arī šajā gadījumā mēs būtu pirmie zaudētāji, ja tā atkārtotos.
Nav pareizi vispārināt abos virzienos. No vienas puses, attiecības ar Krieviju nevajadzētu pilnībā pakļaut tam, kas notika Gruzijā. No otras puses, notikumus Gruzijā nedrīkst ignorēt tikai tāpēc, lai netiktu skartas mūsu abpusējās attiecības. Mums nav jāpārtrauc attiecības ar Krieviju. Galu galā mēs pagātnē spējām samierināties ar vēl lielāku ļaunumu. Mums vajadzīgs patiess dialogs, kura pamatā ir mūsu stiprās puses - šķiet, tas ir vienīgais, ko Krievija novērtē - un tādējādi mēs norādām Krievijai, kas ir un nav pieņemami, un Krievija beidzot pasaka mums, ko tā patiešām vēlas no mums. Es ceru, ka abas puses spēj to pieņemt.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas ārlietu politikā ir tradīcija, ko būtiski ietekmējis Hans-Dietrich Genscher, kurš iesaistījās sarunās ar Padomju Savienību pat vissarežģītākajos aukstā kara periodos, bet to pamatā vienmēr bija saprātīga Krievijas interešu analīze. Tolaik Padomju Savienības galvenais mērķis bija aizsargāt ierasto kārtību, bet mūsdienās Krievijas galvenais mērķis ir mainīt ierasto kārtību par labu sev. Krievijas interešu ziņā tā ir pilnīgi atšķirīga nostāja. Tai ir objektīva interese par iesaldētiem konfliktiem un Parīzes hartas kritizēšanu, atzīstot Abhāzijas un Dienvidosetijas neatkarību. Šīs ir Krievijas intereses. Tai interesē nestabila Ukraina.
Nekas no tā nav labs. Mums tas ir izaicinājums. Tomēr tas ir krietni labāk par eksistenciālajiem draudiem no Padomju Savienības, un pat tolaik mēs vedām sarunas ar krieviem. Tāpēc, kas attiecas uz mums, viens ir skaidrs - mēs negribam auksto karu retorikā, bet negribam arī naivitāti. Mēs vēlamies kritisku dialogu ar Maskavu. Mēs atbalstām stratēģiskās partnerības ilgtermiņa mērķi, bet nedrīkstam naivi pieņemt, ka esam šo mērķi jau sasnieguši.
Es vēlos piebilst, ka būtu gandarīts, ja šīs debates būtu notikušas Briselē, nevis Strasbūrā.
Francisco José Millán Mon
(ES) Priekšsēdētāja kungs, Krievija ir svarīga globālā spēlētāja un Drošības Padomes pastāvīgā locekle. Tai ir milzīgs kodolarsenāls, plaša teritorija un bagātīgi dabas resursi, arī gāze un nafta. Tās sadarbība ir būtiska, lai atrisinātu tādas problēmas kā Tuvo Austrumu miera process vai Irānas kodoljautājums, un apkarotu organizēto noziedzību, terorismu, klimata pārmaiņas un kodolieroču izplatību.
Tāpēc es uzskatu, ka mēs nedrīkstam izolēt Krieviju, bet tā vietā mums ar to jācenšas izveidot dialogu un sadarbību. Mēs arī varētu izveidot attiecības citā mērķtiecīgākā līmenī. Krievijas Federācija ir Eiropas kaimiņš, kas, pagātnē atstājot ilgu politiskā totalitārisma periodu un ekonomisko centralizāciju, pēdējā desmitgadē virzījusies pa demokrātijas, cilvēktiesību un tādas ekonomikas ceļu, kuras pamatā ir privātā iniciatīva.
Ja Krievija turpina stingri ievērot šos ideālus, tās attiecībām ar Eiropas Savienību jābūt pamatīgām un tādām, kādas ir starp patiesiem kaimiņiem un partneriem un kuru pamatā ir kopīgas pamatvērtības. Krīze, kas saistīta ar Gruziju, patiešām bija ļoti nopietna. Mūsu, Eiropas Savienības dalībvalstu, pamatprincipiem jābūt: spēka neizmantošana, valstu suverenitātes un teritoriālās integritātes ievērošana un labticīga starptautisko vienošanos ievērošana.
Krievijas rīcība vasarā nebija saskaņā ar šiem principiem. Man arī šķiet, ka Krievija nav apmierinoši īstenojusi 12. augusta un 8. septembra nolīgumus un varbūt guva priekšrocības no šo nolīgumu neskaidrības.
Arī Ženēvas konference nesākās ļoti labi. Ja Krievijas iestādes ar mums, Eiropas Savienību, vēlas izveidot attiecības, kuru pamatā ir patiesa sadarbība un uzticība, tām nevajadzētu izturēties tā, kā pēdējos mēnešos. Tām arī iekšzemē vajadzētu ievērot cilvēktiesību un tiesiskuma ievērošanas principus, ko prezidents D. Medvedev pats savu pilnvaru sākumā pasludināja.
Dāmas un kungi, manuprāt, šis ir izšķirošs brīdis. Mums jābūt modriem un jācenšas pārliecināt Krieviju, ka tādu intensīvu attiecību pamatā, kurās ir uzticība starp patiesiem partnerim un Eiropas kaimiņiem, jābūt kopīgiem pamatprincipiem un noteikumiem.
Kristian Vigenin
(BG) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, dāmas un kungi, jautājums par attiecībām ar Krieviju ir bieži izvirzīts šajā Parlamentā, kas pats par sevi parāda to, cik šis jautājums ir svarīgs ne tikai iestādēm, bet arī Eiropas Savienības pilsoņiem. Es atbalstu jūsu pieeju, komisāre, jo mums jādzīvo reālā pasaulē un pilnībā jāapzinās riski un negatīvās sekas atklātas konfrontācijas gadījumā ar Krieviju. Mums jācenšas mācīties no katras konfliktsituācijas, turpmāk pārvēršot to par priekšrocību. Mēs par zemu nenovērtējam militārās kampaņas nopietnību Gruzijā. Novēršana ir vienīgā politika, kas varētu novērst līdzīgus notikumus kaimiņvalstīs.
Pirms diviem mēnešiem es jautāju Solana kungam, vai, viņaprāt, Krievija pēc kara Gruzijā būs piekāpīgāka un gatavāka kompromisiem vai turpinās rīkoties konfrontējoši un augstprātīgi. Protams, viņš neatbildēja, bet šodien es varu secināt, ka negatīvais scenārijs nenotiks. Tomēr tas lielā mērā atkarīgs no mums. Es uzskatu, ka problēma, kas mums jāatrisina, ir tāda, kā izveidot jaunas, pragmatiskas attiecības ar Krieviju, neielaižoties kompromisos par Savienības pamatā esošajām vērtībām. Tāpēc ir svarīgi, lai mums būtu skaidra stratēģija, kā garantēt to, ka katram solim tuvāk sadarbībai par ekonomikas, enerģijas un ārpolitikas jautājumiem un problēmu risināšanu sekos solis cilvēktiesību un demokrātijas reformas veicināšanai Krievijā.
Nobeigumā es vēlos norādīt, ka ir svarīgi izvirzīt jautājumus, kas varētu iesaistīt Krieviju to politiku īstenošanā, kuras mums ir kopīgas - es šeit neuzskaitīšu visus šos jautājumus. Es uzskatu, ka Komisijas un Padomes līdz šim parādītā pieeja tiks saglabāta un būs veiksmīga.
Paldies.
Toomas Savi
Eiropas Parlaments ir vienīgā ES iestāde, ko tieši ievēl ES pilsoņi. To mēdz saukt arī par Eiropas sirdsapziņu. Šo sirdsapziņu gadu gaitā ir noslogojuši Krievijas izraisītie konflikti. Atcerieties karu Čečenijā; atcerieties Ukrainu; kravas automašīnas, kas nedēļām ilgi stāv rindā pie Somijas, Igaunijas un Latvijas robežām; iesaldēto konfliktu Piedņestrā; kiberuzbrukumus Igaunijai; Polijas gaļas importa aizliegumu. Turklāt iepriekšminēto papildina Krievijas agresija pret Gruziju.
Esmu uztraucies, ka ES reaģē ļoti bikli, staigājot uz pirkstgaliem, tā vietā, lai apspriestu sankcijas. Mēs tikai iedrošinām Krieviju rīkoties arvien bezatbildīgāk. Esmu pārliecināts, ka tīra sirdsapziņa attiecībā uz Krieviju nav greznība, ko Eiropas Savienība nevar atļauties.
Ari Vatanen
Priekšsēdētāja kungs, nākamnedēļ Maskavā sāks būvēt ,,Formula 1” trasi. Būvējot trasi, ir jāievēro inženiera plāns. Šajā gadījumā nav izvēles. Mums šajā Parlamentā jābūt demokrātijas inženieriem, un patiesībā mums nevajadzētu runāt par ES un Krievijas attiecībām, bet par ES un Kremļa attiecībām, jo Kremļa vadītāji kādu dienu mainīsies, un mēs ceram, ka šīs pārmaiņas būs uz labu.
Protams, mēs vēlamies sadarboties ar Krieviju, un mēs vēlamies sadarboties ar Kremli. Neviens to nevar apstrīdēt, bet jautājums ir par to, kurš izvirza nosacījumus? Viņi nevar izvirzīt nosacījumus. Sadarbības pamatā jābūt vispārējiem nosacījumiem un vispārējām vērtībām. Mums jāaizstāv ES paši pamati. Ja esi skauts, tev jāpakļaujas skautu likumiem. Ja mēs piedosim šo - kā lai to nosauc - Kremļa režīma praksi, mēs zināmā mērā noliedzam ES jēgu. Mēs arī nododam Krievijas iedzīvotājus, jo mums jāatbalsta demokrātiskie spēki visā pasaulē. Nedrīkst pieļaut divkosību. Mums jādod cerība šiem cilvēkiem, kas cīnās par dzīves pamatvērtībām. Tas ir mūsu pienākums.
Ja Krievija kļūst demokrātiska, mums jāatbalsta tās iestāšanās visās starptautiskās struktūrās. Mums jāraugās tālu uz priekšu, kā mēdza darīt mūsu priekšteči. Kāpēc lai Krievija reiz nekļūtu par reformētās ES vai NATO dalībvalsti? Mēs nevaram to zināt. Monnet kungs un Schuman kungs bija ļoti tālredzīgi. Jāvirzās uz priekšu šādā veidā. Šīs sarunas kļūst nopietnas, tāpēc vēlos jums atgādināt - kad domāju par mūsu attiecībām - kādu krievu anekdoti. Vista saka cūkai: ,,Nodibināsim kopuzņēmumu. Izveidosim brokastu uzņēmumu. Es gādāšu olas, bet tu - šķiņķi.”
Katrin Saks
(ET) Ir skaidrs, ka mēs nevaram runāt par mūsu attiecību atjaunošanu vai pilnveidošanu ar Krieviju, ja starp mums nav abpusējas uzticības, un šo uzticību nevar radīt, pilnībā neīstenojot miera plānu. Es raugos uz attiecībām ar Maskavu no diviem skatu punktiem. Pirmkārt, dalībvalstu līmenī es atbalstu nostāju, ka ir prātīgāk runāt par šādiem jautājumiem, nevis pārtraukt attiecības. Tomēr Eiropas Savienības līmenī mūsu nostājai jābūt, ka Savienībai jāņem vērā mūsu, to mazo valstu vēlmes un bažas, kam ir atšķirīga vēsture. Tieši tāpat, kā agresīvā krievu ārpolitika vai cilvēktiesību pārkāpumi nevar būt Krievijas vienīgā nostāja, Eiropas Savienības intereses, apejot tās vājākās, t.i. Austrumeiropas dalībvalstis, nevar būt tās vienīgais rīcības veids.
Man patika tas, ko šodien teica labā spārna Francijas prezidents Nicolas Sarkozy - viņš uzsvēra, ka pretuzbrukuma vietā ir vajadzīgs dialogs. Viņš mums atgādināja par iepriekš pausto nostāju, ka nav jēgas doties uz Maskavu, bet šī rīcība tomēr apturēja Krievijas karaspēku. Protams, mums nav vajadzīgs jauns aukstais karš, bet mums jāaizstāv mūsu Eiropas principi: suverenitāte, teritoriālā integritāte, politika, kuras pamatā ir vērtības, un demokrātija.
Es aicinu Eiropas Savienību turpināt ilgtspējīgu ārpolitiku ar Krieviju un nepārtraukt attiecības. Saspīlējuma atrisināšana ir šī Parlamenta deputātu uzdevums. Mums vajadzīga diplomātija un arī tautas diplomātija, kam labs piemēs ir ļoti veiksmīgais Krievijas teātra festivāls, kurš tikko noslēdzās manā valstī Igaunijā. Es arī vēlos aicināt Eiropas vadītājus, ES prezidentūru un Eiropas Parlamenta frakciju vadītājus neaizmirst kaimiņvalstu bailes un šausmas, ko Krievija turpina radīt, īstenojot savu agresīvo politiku. Ir skaidrs, ka pašlaik Krievijas un Eiropas Savienības attiecībās ir ļoti maz uzticības un cieņas..
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Jerzy Buzek
(PL) Paldies jums par iespēju apspriest šo jautājumu. Esmu pārliecināts, ka mums visiem šajā Parlamentā ir kopīga vēlme. Mēs vēlamies sadarboties ar Krieviju. Mēs arī vēlamies stabilu, prognozējamu politisko situāciju Eiropā. Krievijai arī noteikti vajag mūs - Eiropas Savienību - jo tā vēlas pārdot gāzi un jēlnaftu, bet visvairāk tāpēc, ka tai ir savas iekšējās un ārējās problēmas. Krievijai vajadzīga mūsu stabilitāte, atbildība un spēks. Kā gan mēs šajā Parlamentā atšķiramies viens no otra? Mēs atšķiramies pēc tā, kā mēs vēlamies turpināt attiecības ar Krieviju, lai sasniegtu Eiropas Savienības mērķus, ne tikai ekonomikas jomā, bet lai ievērotu arī tos principus un vērtību sistēmu, kam ticam.
Es vēlos minēt piemēru no savas pieredzes. 2001. gadā attiecības starp Krieviju un Poliju patiešām bija ļoti labas, Polijas ārlietu ministrs ar lielu cieņu tika sagaidīts Maskavā. Krievijas premjerministrs atbrauca uz Poliju un vienojās par svarīgiem jautājumiem par mūsu abpusējām attiecībām, jo īpaši enerģētikas jomā. Viņš pat par vienu dienu pagarināja savu vizīti - rīcība, kas ir ļoti reta normālos apstākļos. Neskatoties uz to, ka tikai pirms diviem gadiem, 1999. gadā, Polija bija izraidījusi apmēram divpadsmit Krievijas diplomātu, kas bija iesaistījušies dažādos pasākumos, kuriem nebija nekādas saistības ar diplomātiju. Pēc tam sekoja neliela krīze, līdz krievi atzina, ka ar mums ir vērts runāt un veikt kopēju rīcību, un tas bija tāpēc, ka tad, kad mums bija taisnība, mums bija spēks aizstāvēt savu nostāju.
Krievi ir lepna tauta ar ievērojamām tradīcijām. Viņi citās tautās augstu vērtē noteiktību un spēku, nevis sarežģītus paskaidrojumus, saskaņā ar ko ,,melns nav gluži melns”. Kad mums ir pilnīga taisnība, vienīgais risinājums ir nelokāma, noteikta nostāja.
Maria-Eleni Koppa
(EL) Priekšsēdētāja kungs, šodien Eiropas Savienība saskaras ar problēmu attiecībā uz attiecību atjaunošanu ar Krieviju. Šo attiecību pamatā jābūt cilvēktiesību un starptautisko tiesību aktu ievērošanai. Starptautiskie notikumi nosaka to, ka jāizveido jaunas stratēģiskas attiecības starp Eiropas Savienību un Krieviju. Galīgais mērķis ir vienota, pagātnes nesašķelta Eiropa.
Mums cieši jāsadarbojas Eiropas kaimiņvalstu attiecību politikas jomā, lai reģionā nodibinātu stabilitāti, ņemot vērā, ka nevienu iesaldēto konfliktu Kaukāzā neizdosies atrisināt bez Krievijas līdzdalības. Mūs interesē kopīgu risinājumu meklēšana kopējām problēmām, turpināt partnerības sarunas pēc iespējas ātrāk un uzsākt dialogu abpusējas sapratnes un abpusējas cieņas garā. Tikai tā mēs varam cerēt atrast abpusēji izdevīgu risinājumu vissarežģītākajām problēmām. Mums tas vajadzīgs Eiropas iekšējās stabilitātes politikai Eiropā kopumā.
Mums jāliek saprast Kaukāza valstīm un Amerikas Savienotajām Valstīm, ka plašāka eiroatlantiska sadarbība nozīmē attiecību normalizēšanu ar Maskavu. Ja mērķis patiešām ir kolektīvā drošība, tad ir vajadzīga visu pušu sadarbība un līdzdalība. Citādi mēs atgriezīsimies pie aukstā kara mentalitātes, kas novedīs strupceļā.
Gunnar Hökmark
(SV) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas karte mainījās pēc bruņotā uzbrukuma un kara. Ar šo rīcību Krievija ir parādījusi, ka tā ir gatava izmantot militāru spēku politisku mērķu sasniegšanai. Nepieļausim, ka šodienas debates to ignorē. Protams, tam jāietekmē mūsu nostāja pret Krieviju, bet tas ietekmēs arī dažādās prasības, kas jāizvirza attiecībā uz turpmāku sadarbību. Es vēlos brīdināt tos, kas salīdzina šo situāciju ar citām. Swoboda kungs, lūdzu, nesalīdziniet šo situāciju ar Irāku. Irāka bija viena no starptautiskās kopienas brutālākajām diktatūrām. Mēs varbūt dažādi uztveram to, kas notika, bet nesalīdziniet Irāku ar Eiropas demokrātiju un suverēnu valsti.
Tas, kas notika Gruzijā, nav attaisnojams. Necentieties piedot to, ko nevar piedot. Ne Krievijai, ne arī citai valstij nav tiesisku drošības interešu kādā Eiropas valstī. Tas jānosaka, uzsākot Eiropas sadarbību. Citādi sadarbības pamats būs sagrauts, un tiks pavērts ceļš turpmākai vardarbībai.
Ir vairākas nopietnas sadarbības jomas, kurās jāiesaista Krievija. Arī enerģētikas nozare, Irānas jautājums un klimata pārmaiņas. Es uzskatu, ka Eiropai un Eiropas Savienībai jābūt gatavām sadarboties, bet noteikti jāizvirza nosacījumi, kas būs šīs sadarbības pamatā. Mums jāveicina sadarbība, bet arī skaidri jānosaka piemērojamās prasības. Šādi arī mēs varam palīdzēt Krievijai ar laiku pieņemt demokrātiju un ievērot pamatnoteikumus. Tam jābūt Eiropas politikas pamatam attiecībā uz Krieviju.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Priekšsēdētāja kungs, ministr, komisāre, es saprotu, kāpēc vairāki deputāti nostājas pret Krieviju. Viņi pagātnē ir cietuši. Grieķijā mums bija pilsoņu karš, kas turpinājās četrus gadus, un daudzi cilvēki aizgāja bojā.
Tāpēc mēs nevaram turpināt skatīties pagātnē. Mums arī jāatzīst tie gadījumi, kad Krievijai ir taisnība. Vai esam aizmirsuši, ka V. Putin brīdināja mūs, ka Kosovas neatkarības atzīšana izraisīs negatīvu reakciju? Vai esam aizmirsuši, ka G. Bush lauza savu solījumu Krievijai par to, ka ΝΑΤΟ nepaplašināsies austrumu virzienā?
Mums jāīsteno tikai viena politika - tā, ko šodien formulēja prezidents N. Sarkozy, ka būtu bezatbildīgi pieļaut krīzi Eiropas Savienības un Krievijas attiecībās.
Adrian Severin
Priekšsēdētāja kungs, Krievija vairs nav padomju ienaidnieks brīvajai, demokrātiskajai Eiropai. Krievija vēl nav Eiropas Savienības stratēģiskais partneris. Ir jāizbeidz šī nenoteiktība. Krievija ir pārāk liela, lai to izolētu; Krievija ir pārāk svarīga, lai to ignorētu. Eiropas Savienībai ir jāņem vērā šī īstenība.
Ģeopolitiskā krīze Dienvidkaukāzā un Rietumbalkānos pierāda to, ka Krievija un eiroatlantiskās demokrātijas varētu brīvi palielināt vienpusējos pasākumus savā reģionā, neņemot vērā otras valsts prioritātes.
Nesenā finanšu un ekonomiskā globālā krīze pierādīja, ka Krievija un Eiropas Savienība ir atkarīga un vajadzīga viena otrai. Tāpēc mums jāsasauc jauna konference par drošību un sadarbību paplašinātajā Eiropā, šajā gadījumā no Vankūveras līdz Šanhajai, lai no jauna noteiktu starptautisko attiecību principus un starptautisko organizāciju starptautiskos tiesību aktus..
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Bogusław Rogalski
(PL) Soli pa solim Krievija atgūst kontroli pār tās kaimiņvalstīm un veiksmīgi sasniedz savus ārpolitikas mērķus. Tā parāda padarīto, bet Eiropa - tikai liekulību un vājumu. Francijas prezidents gandrīz apkrita, slavējot Krieviju, lai gan Krievija neizveda savu karaspēku no Gruzijas dumpīgajiem reģioniem un atzina to neatkarību. Savukārt, Vācijas kanclere Tbilisi apgalvoja, ka Gruzija iestāsies NATO. Pēc dažām nedēļām viņa apliecināja prezidentam D. Medvedev, ka nav pamata steigai.
Jā, Krievija noteikti zina, kā atalgot šādu lojalitāti. Vācijas uzņēmumam E.ON tika piešķirta piekļuve Sibīrijas rezervēm un enerģijas tirgum, un abas valstis kopīgi būvēs gāzes cauruļvadu - nabassaiti - zem Baltijas jūras. Savukārt, Francijas prezidents Maskavā parakstīja līgumu vairāku miljardu vērtībā par Krievijas dzelzceļa sistēmas modernizēšanu. Visapkaunojošākais piemērs tam, kā Eiropa izturas pret Krieviju, bija prezidenta N. Sarkozy apgalvojums, ka Krievijai bija tiesības aizstāvēt savus pilsoņus.
Vai mums jātic, ka Padomes priekšsēdētājs nezināja, ka Krievija pagātnē vairakkārt izmantojusi šo viltību? Šī ir jauna Jalta..
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Priekšsēdētājs
Dāmas un kungi, ja jūs runāsit tikpat ātri kā iepriekšējais runātājs, tulkojums nebūs pieejams, jo tulki, protams, nespēj izsekot runai. Brīvā mikrofona procedūra nav paredzēta kā viltīgs uzstāšanās veids gadījumos, kad jums nav piešķirts laiks. Mēs birojam iesniegsim šo procedūru, jo to izmanto arvien lielāks deputātu skaits. Gadījumos, kad 14 vai 15 deputāti lūdz uzstāties šādā veidā, visiem vienkārši nepietiek laika. Jebkurā gadījumā, lūdzu, ņemiet vērā, ka, ja runājat ļoti ātri, jūs spēs saprast tikai jūsu tautieši un jūs pats, jo tulki vienkārši nespēj turēties līdzi šādam ātrumam.
Christopher Beazley
Priekšsēdētāja kungs, man ir trīs jautājumi komisārei. Viņa pēc kolēģa G. Hökmark savā runā atbalstīja sarunu atsākšanu. Kādas Eiropas intereses viņa īstenos šajās sarunās? Vai viņa prasīs, lai Krievijas karaspēka vienības - Gruzijas teritorijā joprojām atrodas 8 000 karavīru - atkāpjas, jo īpaši no Kodoras aizas, kuru nelegāli okupēja Abhāzijas karavīri, padzenot Gruzijas karaspēku?
Otrkārt, vai Krievija apsvērs līdzekļu piešķiršanu, lai atlīdzinātu tās karaspēka nodarītos zaudējumus Gruzijas pilsoņiem, Gruzijas infrastruktūrai?
Visbeidzot, vai tiesa, ka viņai ir informācija, saskaņā ar ko N. Saakashvili tiek vainots nesavaldīgā rīcība, jo patiesībā bija 400 krievu tanku..
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Miloš Koterec
- (SK) Mēs sākam ar nepareizu pieņēmumu, it kā vēlētos attiekties pret Krieviju kā pret ienaidnieci. Kā jau daudzkārt minēts, mums un Krievijai ir daudzas kopīgas stratēģiskas intereses. Globalizācija ir īstenība, un mums jāapzinās, kas patiesībā apdraud nākotni, mieru, attīstību un mūsu pašu pastāvēšanu.
Es piekrītu. Nosodīsim neproporcionālo reakciju Gruzijā un tamlīdzīgus gadījumus. Bet kas cits varēja notikt? Mēs kritizējam un reaģējam, bet strādāsim arī ar Krieviju kā ar līdzvērtīgu un iespējamu stratēģisko partneri, un atbalstīsim izteiktos priekšlikumus samitā novembrī. Tādējādi mēs vismaz ievērosim paši savas intereses.
Reinhard Rack
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, komisāre, iepriekšējās debates skaidri norādīja uz to, ka mums ar Krieviju ir ļoti daudz saskarsmes punktu, un daudzos no tiem ir konflikti: mēs esam daudzkārt apsprieduši situāciju Kaukāzā un Gruzijā un enerģijas jautājumu, un visbeidzot arī jautājumu par mūsu kopīgajām interesēm saistībā ar finanšu krīzi, kas pelnīti atkal izvirzīta priekšplānā.
Es lūdzu Komisiju un Padomi - un to īsi pieminēja prezidents N. Sarkozy - lai Eiropa pārtrauc vienkārši reaģēt uz situācijām un mēģina aktīvi un proaktīvi uzņemties iniciatīvu un sākt apspriedes par daudziem mums svarīgiem jautājumiem. Ir vajadzīgs konstruktīvs dialogs ar Krieviju, bet to vienmēr nevajadzētu noteikt vienpusējai rīcībai.
Tunne Kelam
Priekšsēdētāja kungs, manuprāt, galvenā problēma nav Krievija, bet ES personības šķelšanās -sašķeltās vērtības un vajadzība pēc ierastās kārtības. Šo situāciju var risināt, pārliecinoši parādot, ka ES nopietni domā praktiski īstenot tās vispārējās vērtības - nav nozīmes, vai tās ir ES vai Krievijas vērtības - un nodrošinot, ka tādi iebrukumi kā Gruzijā nekad vairāk nenotiks Eiropā. Gruzija ir Eiropas sastāvdaļa.
Kā mums to nodrošināt? Nevis staigājot uz pirkstgaliem, kā minēja Savi kungs, bet paužot skaidru nostāju attiecībā uz to, kā novērst šādus notikumus turpmāk.
Mans jautājums attiecas arī uz donoru konferenci. Vai mums jāprasa Krievijai segt daļu zaudējumu..
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Eiropas Savienībai labu attiecību izveidošana ar Krievijas Federāciju ir liela problēma. Krievijas Federācija ir viena no mūsu visietekmīgākajām partnerēm politiskā, ekonomiskā un militārā ziņā.
Nesenie notikumi Gruzijā krietni sagrāvušai uzticību mūsu austrumu kaimiņam. Krievijas ārpolitika atklājusi Kremļa centienus atjaunot plašu, globālu impēriju un parāda, ka nepietiekami tiek ievēroti starptautiskie nolīgumi. Maskava skaidri parādīja savu ietekmes sfēru. Tas nostādīja Eiropas Savienību ļoti grūtā situācijā, kaut gan mēs, par laimi, runājām vienā balsī, lai gan šī balss bija diezgan klusa.
Pēc notikumiem Gruzijā mums jādomā, kā saglabāt konsekventu politiku attiecībā uz Krieviju. Drošības jautājums ir joma, kurā pašlaik vajadzīga mūsu tūlītēja rīcība.
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Charles Tannock
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos izteikt īpašu atzinību Sarkozy kungam par to, ka Francijas prezidentūras laikā par 90 % tika nodrošināta sešu punktu plāna izpilde attiecībā uz karaspēka izvešanu no Gruzijas. Es uzskatu, ka Krievijas vadība ar Putin kungu un Medvedev kungu beidzot aptvērusi, ka tās neproporcionālā agresija Gruzijā bija kļūda, jo viņiem joprojām vajadzīgas labas attiecības ar rietumiem vai arī jāpiedzīvo ekonomikas sabrukums. Turklāt tikai Venecuēla, Nikaragva un teroristiskā Hamas grupa ir atzinusi Dienvidosetijas un Abhāzijas neatkarību, kas ir apkaunojums Krievijas valdībai, un tās ciešākie sabiedrotie, piemēram, Baltkrievija un Uzbekistāna ir pretojušās spiedienam atbalstīt Krievijas jauno un nesen izgudroto pašnoteikšanās konceptu, kas nekad netika piemērots Čečenijai.
Krievijai jāsaprot, ka 19. gadsimta ietekmes sfēras neattiecas uz moderno pasauli, un tā turpmāk nedrīkst iejaukties Ukrainā un jo īpaši Krimā, Moldovā vai Dienvidkaukāza republikās. Maskavai jāievēro to teritoriālā integritāte..
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, komisāre, dāmas un kungi, jāatzīst, ka, ņemot vērā Savienības raksturu, es šajā Parlamentā biju gatavs dzirdēt dažādas nostājas. Šīm debatēm - un saku to ar gandarījumu - bija ļoti augsta kvalitāte, izņemot Batten kunga piebildes, kas mani personīgi šokēja. Tomēr, neņemot vērā šo runu, pārējās bija absolūti pamatotas. Es vēlos arī pateikties Neyts kundzei un Couteaux kungam par ieteikto lasāmvielu, kas dos mums iespēju dažādot mūsu skatupunktus uz attiecībām starp Napoleonu un Krieviju, un sniegs man un Benitai iespēju labāk iepazīt Austrijas un Krievijas attiecības.
Es izteikšu trīs piebildes par ES prezidentūru attiecībā uz konflikta cēloni un attīstību: pirmkārt, spēka izmantošana nepārprotami bija kļūda; otrkārt, Krievijas reakcija bija neproporcionāla, bet, kā šorīt tika uzsvērts, reakcija parasti tiek vērsta uz rīcību pat tad, ja reakcija ir neproporcionāla; un, treškārt, Eiropas Savienība vēlas, lai tiktu veikta neatkarīga starptautiska izmeklēšana par konflikta cēloni un attīstību.
Mēs nedrīkstam izturēties tā, it kā nekas nebūtu noticis attiecībā uz Krievijas karaspēka atkāpšanos un Kaukāza stabilitāti. Mums tika pateikts: ,,Prezidentūra rīkojas tā, it kā attiecības būtu normālas”. Nē, galu galā kopš augusta ir bijuši noteikti noteikumi. Pirms diviem mēnešiem mēs saskārāmies ar bruņotu konfliktu; 10. oktobrī mēs bijām liecinieki tam, ka Krievija izveda karaspēku no kaimiņu apgabaliem. Kā jau minēju, tas ir svarīgs papildu solis.
Tas nenozīmē, ka Krievija izpildījusi visas savas saistības, par to mēs esam pilnībā pārliecināti - šajā gadījumā es atbildu tiem runātājiem, kas uzsvēra pašreizējās problēmas Akhalgori reģionā - bet pašlaik vissvarīgākais ir sākt politisku procesu. Šāds mērķis ir gaidāmajām sarunām Ženēvā. Eiropas Savienības galvenā doma ir tāda, ka šajā kontinentā nav pieļaujamas ietekmes zonas. Eiropas Savienība un Krievija ir kaimiņi, tāpēc mums jāsadarbojas, nevis jāizrāda savstarpēja pretestība.
Attiecībā uz to, vai tiks atsāktas sarunas par partnerību, kā jau tika minēts šī rīta debatēs, sarunas par turpmāku nolīgumu juridisku iemeslu dēļ ir atliktas, nevis pārtrauktas, un, kā minēja Eiropadome 15. oktobrī, turpinot šīs sarunas, tiks ņemts vērā novērtējums, kas tika uzdots Komisijai un Padomei. Tas ir pilnībā loģiski, kā turklāt uzsvēra Neyts kundze. Es vēlos norādīt, ka mums skaidri jānodala sarunu atsākšana un 14. novembra Eiropas Savienības un Krievijas samits. Samits notiks, un, kā parādīja šis debates, tas ir ļoti svarīgi. Samita mērķis nav izmēģināt sarunas par turpmāko partnerības nolīgumu.
Es arī vēlos atgriezties pie tā, ko minēja vairāki runātāji attiecībā uz savstarpējās atkarības jēdzienu. Šāda savstarpēja atkarība jāaplūko plašāk. Tā ir visās jomās - protams, enerģētikas jomā, un es pat teikšu, ka attiecībā uz atsevišķām ES dalībvalstīm mums šī atkarība ir jārisina, dažādojot piegādes avotus. Turklāt mēs esam atkarīgi arī starptautiskās drošības jomā, un tieši tāpēc Eiropas Savienībai jāatbild uz Krievijas prezidenta Medvedev kunga priekšlikumiem par jaunu Eiropas drošības sistēmu pat, ja Savienības nostāja neatbilst Krievijas nostājai.
Šajā saistībā es, tāpat kā daudzi no jums, vēlos norādīt uz saistībām, ko mums paredz Helsinku Nobeiguma akts un Parīzes Harta - dokumenti, ko ir parakstījusi arī Krievija, kā pareizi uzsvēra Onyszkiewicz kungs. Šajā saistībā mums, kā daudzi no jums minēja, nepārprotami saprātīgi jāanalizē attiecības ar Krieviju. Nevar būt ne runas par atgriešanos pie aukstā kara, ne arī par to, ka mēs pieļausim kompromisu attiecībā uz mūsu vērtībām un principiem. Tomēr, lai to nodrošinātu, ir ļoti būtiski izveidot dialogu ar Krieviju.
Es vēlos pateikties visiem tiem, kas izteica atzinību Eiropas Savienības Francijas prezidentūrai par tās darbu, un jo īpaši Wielowieyski kungam un Tannock kungam. Francijas prezidentūra rīkojās efektīvāk - un es vēlos ar šo nobeigt savu runu - jo tā varēja paļauties uz visu dalībvalstu, Eiropas Komisijas un Parlamenta atbalstu. Eiropas Savienības šķelšanās neapšaubāmi būtu labākais veids, kā Krievijai novājināt ES.
Ņemot vērā debašu kraso polarizēšanos starp valstīm, kas mums pievienojušās nesen, un ES vecajām dalībvalstīm, jāuzsver, ka pašlaik, un to parādījušas šīs debates, mums ļoti vajadzīga vienotība Gruzijas krīzes atrisināšanai un dialogam ar Krieviju - Eiropas Savienībai jābūt vienotai, nosodot abu pušu spēka izmantošanu un teritoriālās integritātes pārkāpšanu; Eiropas Savienībai jābūt vienotai tās rīcībā, t.i., izvietojot civilos novērotājus; un, visbeidzot, Eiropas Savienībai jābūt vienotai, definējot savas intereses, jo īpaši enerģētikas jomā un globālākajā starptautiskās drošības jomā. Tikai pamatojoties uz šādu vienotību, kad pienāks laiks, atsāksies sarunas par turpmāku nolīgumu ar Krieviju.
Benita Ferrero-Waldner
Komisijas locekle. - Priekšsēdētāja kungs, šīs bija ļoti interesantas debates, bet tās parādīja to, ka attieksme ir ļoti dažāda - ka ir dažādas nostājas un dažādi aspekti, un ir saskatāma līdzība ar debatēm Padomē, kurās arī pārsvarā bija atšķirīgi aspekti. Es pilnībā piekrītu mūsu Padomes priekšsēdētājam un manam draugam, ka mums vissvarīgākais ir runāt vienā spēcīgā balsī. Tas jādara nākamajā Eiropas Savienības un Krievijas samitā.
Kādas ir mūsu intereses? Domāju, ka to skaidri pateicu pirmās uzstāšanās laikā. Ņemot vērā to, ka esam tik savstarpēji atkarīgi, mums ir svarīgas visas intereses ekonomikas un enerģētikas jomā, bet ir arī intereses pasaules mērogā. Tās jau tika minētas: klimata pārmaiņas, enerģijas drošība, jautājums par to, kā lai sasniedzam vienošanos Kopenhāgenā. Ko darīsim attiecībā uz Irānu, Tuvajiem Austrumiem? Ir skaidra interese par dažādiem jautājamiem, un to es vēlējos uzsvērt un atkārtot.
Nākamajā Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomē 10. novembrī mums būs ļoti svarīga apspriede, un es ceru, ka mēs vienosimies par pareizu izpratni attiecībā uz sarunām par jaunu ES un Krievijas nolīgumu, jo šīs sarunas ir tikai atliktas uz vēlāku laiku. Domāju, ka prezidents izteicās ļoti skaidri. Es to saku, jo uzskatu, ka šis ir labākais iespējamais ceļš, lai virzītos uz priekšu, bet vienlaikus mums arī jābūt noteiktiem. Mums jāņem vērā patiesā, nevis vēlamā Krievija. Arī tas ir skaidrs. Kā tika paskaidrots šodien, tas nozīmē dialoga veidošanu par cilvēktiesībām un sarunu par visām atšķirībām. Tieši tas tika darīts iepriekšējos samitos, kuros personīgi piedalījos.
Eiropas Padome ir sniegusi skaidru atbildi attiecībā uz visiem jautājumiem par 8 000 karavīru un ar gandarījumu norādījusi, ka Krievijas karaspēks tika izvests no Dienvidosetijas un Abhāzijas kaimiņapgabaliem, kas ir būtisks papildu solis 12. augusta un 8. septembra nolīgumu īstenošanā, kā arī lai uzsāktu Ženēvas starptautiskās apspriedes, kuras paredz šie nolīgumi. Es uzskatu, ka Ženēvā jāturpina sarunas par politisku risinājumu. Tās sākās ar sarežģījumiem, bet process ir uzsākts un pašlaik mēs vēlamies virzīties uz priekšu. Tas ir pirmais punkts.
Otrkārt, sniedzu jums skaidru atbildi, ka Krievija nepiedalīsies donoru konferencē, bet, manuprāt, pienāks brīdis, kad jautājums par zaudējumiem tiks izvirzīts priekšplānā, un tad tiks veikta starptautiska izmeklēšana. To jau apspriede Padomē, un Padome atbalstīja šādu starptautisku apspriedi.
Es vēlos bilst dažus vārdus arī par cilvēktiesībām. Kā jau minēju iepriekš, Krievijā notiek daudzi mūs satraucoši notikumi, proti, žurnālistu vardarbīgās nāves, nevalstisko organizāciju ierobežošana, vispārējā situācija Ziemeļkaukāzā un jo īpaši Ingušijā. Mēs arī esam aicinājuši pilnībā izmeklēt tādus gadījumus kā Anna Politkovskaya nāve un nesenā Magomed Yevloyev nogalināšana pēc tam, kad viņu arestēja policija. Pēdējā cilvēktiesību apspriedes kārta, kā jau minēju, notiek šodien, un tajā noteikti būs iespēja skaidri pieminēt šīs bažas.
Mēs esam arī skaidri pateikuši Krievijai, ka tai pilnībā jāsadarbojas ar Eiropas Padomi un jāratificē 14. protokols par cilvēktiesību tiesu un 6. protokols par nāvessodu.
Mēs, Eiropas Savienība, joprojām stingri atbalstām Pasaules Tirdzniecības organizācijas paplašināšanu, jo, mūsuprāt, tā radīs vienādas iespējas, kas ir vajadzīgas mūsu ekonomiskajai kopienai, un uzskatām, ka mūsu kā Krievijas lielākās tirdzniecības partneres interesēs ir, lai tā pievienotos regulētai sistēmai. Bet tas ir arī svarīgi mūsu divpusējo attiecību turpmākai attīstībai. Tāpēc ir ļoti svarīgi atbalstīt šo jautājumu. Mums jāturpina atklāti sadarboties ar Krieviju šajā svarīgajā procesā, bet ir skaidrs, ka mums jāatrod savlaicīgi risinājumi ar viņiem un viņu labā.
Tika pieminēts jautājums par enerģijas drošību un tīro enerģiju. Vēlos pateikt tikai to, ka mums ir arī dialogs enerģijas jomā un dialogs vides jomā, tāpēc jautājumi par enerģijas efektivitāti, tīro enerģiju u.c. ir aplūkoti dažādās G8 sanāksmēs un mūsu ES samitos, un tas noteikti būs viens no svarīgākajiem tematiem, sagatavojoties Kopenhāgenai, un arī šajā jautājumā mums vajadzīga sadarbība ar Krieviju. Komisija atbalstīja kopīgas īstenošanas projektus, ko paredz Kioto protokols, un ir gatava darīt vēl, jo uzskata, ka tas ir ļoti svarīgs jautājums.
Es tikai vēlos izskaidrot, ka attiecībā uz Eiropas drošības uzbūvi prezidents D. Medvedev to jau pieminēja ES un Krievijas samitā, kas notika jūnijā Khanty-Mansiysk, nevis pēc Gruzijas krīzes, bet pirms tās. Es tur biju un to zinu ļoti labi, tāpēc vēlējos to vienkārši izskaidrot. Tā ir sena Krievijas ideja, kas atkal izvirzījusies priekšplānā, un, manuprāt, ir interesanti, ka prezidents N. Sarkozy ierosināja par to, iespējams, runāt 2009. gada EDSO samitā. Mēs to vēl neesam sasnieguši, bet es vēlos pateikt, ka ir ļoti svarīgi apspriest drošības partnerības jautājumu, bet vienmēr saistībā ar pašreizējām drošības attiecībām. Mums ir skaidri jānovelk šī robeža.
Nobeigumā es vēlos pateikt, ka ir svarīgi virzīt uz priekšu jautājumu par iesaldētajiem konfliktiem - tas ir skaidrs - un es ļoti drīz novembra beigās vai decembra sākumā izvirzīšu priekšlikumu attiecībā uz paziņojumu par austrumu partnerību. Mēs to jau apspriedām Padomē, un tam būs arī ļoti spēcīgs drošības elements, bet mums ir arī citi institucionāli mehānismi, piemēram, Minskas grupa, ko tāpēc nedrīkst izslēgt.
Es pateikšu pēdējos vārdus par kasešu bumbām, jo arī šis jautājums tika pieminēts. Es vēlos pateikt, ka arī mums ir ļoti žēl, ka abas puses izmantojušas kasešu bumbas, tādējādi būtiski sarežģījot iekšēji pārvietoto personu atgriešanos mājās. Tāpēc mēs vēlamies sadarboties ar starptautiskajām organizācijām, kas darbojas šajā jomā, lai iztīrītu skartās teritorijas, bet lai nodrošinātu arī to, ka šīs kasešu bumbas turpmāk netiek izmantotas.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 142. pants)
Alexandra Dobolyi  
rakstiski. - Saistībā ar nesenajiem notikumiem radušies jautājumi par mūsu attiecību raksturu kā ilgtermiņā, tā arī īstermiņā. Mums jādodas tālāk un jālūkojas nākotnē. Starp ES un Krieviju jāturpina sarunas par jaunu stratēģiskās partnerības nolīgumu. Šī nolīguma noslēgšana ir abu iesaistīto pušu interesēs. ES ir ļoti ieinteresēta veicināt patiesu "stratēģisko partnerību” ar Maskavu. Mums jābūt pragmatiskiem un reālistiskiem un jāpanāk uz rezultātiem orientēta politika. ES jārod labākā vienotā pieeja, lai ar Krieviju sadarbotos attiecībā uz tādiem jautājumiem, kas ir mūsu savstarpējās pamatinteresēs, kā, piemēram, pašreizējās globālās ekonomiskās problēmas, enerģētika, savstarpējā ekonomiskā atkarība, ieroču neizplatīšana, terorisms un klimata pārmaiņas. Mēs nevaram atļauties atstāt Krieviju novārtā, mums jāuzsāk konstruktīva sadarbība ar to. Tagad dialogs un ilgtermiņa sadarbība ir nepieciešama vairāk nekā jebkad iepriekš. Attālināšanās no Krievijas nelīdzēs. Attiecības ir jāstiprina dažādās savstarpējo interešu jomās, it īpaši attiecībā uz pašreizējās finanšu krīzes pārvarēšanu, stabilitātes un drošības nodrošināšanu ES un Krievijas kopīgajās kaimiņvalstīs, kā arī uz tādas jaunas globālas finanšu arhitektūras sistēmas radīšanu, kurā absolūti nepieciešama sadarbība ar Krieviju, Ķīnu un Indiju ir.
Lasse Lehtinen  
rakstiski. - (FI) Rietumu pasaule atkal ir likusi maldīgas cerības uz Krieviju. Pēc Padomju Savienības sabrukuma šķita, ka Krievija - brīva no savām ideoloģiskajām važām un noliegusi komunismu - pārtrauks arī totalitārismu, autoritārismu un disidentu vajāšanu. Tolaik, tāpat kā vairums reižu pirms tam, šķita, ka Krievija varētu tuvināties Eiropai un tās vērtībām. Krievijā neveidojās demokrātiska tirgus ekonomika, bet gan tāda sava veida kapitālisma diktatūra attiecībā uz ekspluatāciju, kurā cilvēktiesības ir pakļautas varenākam spēkam.
Diskusijās reizēm ir grūti atšķirt naivas vēlmes no pragmatiskiem aprēķiniem. Uz karu Gruzijā ES dalībvalstis ir reaģējušas ļoti dažādi. Rodas jautājums, vai, piemēram, selektīvā attieksme pret Krieviju, kas uzsver ekonomiskās vērtības, nekompromitē mūsu kopīgo vērtību būtību. ES pamatā ir kopīgas vērtības un ideja par praktisko problēmu atrisināšanu sarunu veidā, nevis karojot. Šiem paradumiem ir jāturpina pastāvēt, lai varētu pastāvēt arī mazākās ES dalībvalstis un tās, kas vēlas pievienoties. Šos kopīgos principus nedrīkst iemainīt pret savstarpējām attiecībām ar Krieviju.
Andres Tarand  
rakstiski. - (ET) Priekšsēdētāja kungs, vairāki Parlamenta deputāti par pašreizējās finanšu krīzes iemeslu ir minējuši alkatību. Savā rakstā, kas klajā nāca pavasarī, Schöpflin kungs šo mūžseno fenomenu dēvē par svarīgu faktoru ES un Krievijas attiecībās. Jāteic, ka tad, kad šo rakstu publicēja, ņemot vērā pēdējo gadu ar enerģētiku saistītās attiecības starp ES dalībvalstīm, arī es uzskatīju tāpat. Pēdējās nedēļās - kopš pirmā trieciena saistībā ar notikumiem augustā - šis pats fenomens vērojams arī attiecībā uz situāciju Gruzijā. Lai atvieglotu kolektīvo sirdsapziņu, vairāki politiķi spēja viens otru pārliecināt, ka galvenais šī konflikta vaininieks ir Saakashvili. Vai iespējams, ka Saakashvili pirms diviem gadiem arī organizēja gruzīnu izraidīšanu no Maskavas un Pskov gaisa desanta divīzijas izsaukšanu uz šo zonu pašā kauju karstumā? Es uzskatu, ka drīzāk tas ir rezultāts bīstamai politikai attiecībā uz Krievijas ietekmes zonu atjaunošanu, un mums uz to vajadzētu attiecīgi reaģēt.
Bernard Wojciechowski  
Tas izpaužas ekonomikas nozarē, jo Krievijai nepieciešamas Eiropas Savienības investīcijas un tehnoloģija. Eiropas Savienībai nepieciešamas izejvielas no Krievijas. 2001. gadā ES dalībvalstis Krievijai bija sniegušas 79 % no visiem tās ārvalstu ieguldījumiem; tas ir gandrīz - 30 miljardu dolāru apmērā. 2004. gada maijā divdesmit piecu Eiropas Savienības dalībvalstu daļa Krievijas ārējās tirdzniecības apgrozījumā bija 55 %.
Attiecību pasliktināšanās ar Krieviju nav Eiropas Savienības dalībvalstu interesēs. Savienībai vajag dažādot tās jēlnaftas un dabas gāzes apgādi. Pateicoties savam politiskajam un ekonomiskajam potenciālam, Krievija ir nozīmīga Eiropas Savienības partnervalsts. Ja Eiropas Savienība vēlētos starptautiskā mērogā veicināt tādu ideju īstenošanu, kas atšķiras no Savienoto Valstu idejām, tad Krievijas politiskais atbalsts varētu palīdzēt šīs idejas realizēt. Piemēram, Kioto Protokols stājās spēkā pēc tam ,kad Krievija apmaiņā pret Eiropas Savienības piekrišanu Krievijas dalībai Pasaules Tirdzniecības organizācijā (PTO), šo dokumentu ratificēja.
