Eiropadomes sanāksmes sagatavošana, iekļaujot jautājumu par pasaules finanšu sistēmas stāvokli (debašu turpināšana) 
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs - (FR) Priekšsēdētājas kundze, J. P. Jouyet, dāmas un kungi, vispirms es vēlos izvērtēt Padomes Francijas prezidentūras lomu.
Kā J. P. Jouyet tikko minēja, Padomes Francijas prezidentūras laikā vispirms bija Krievijas un Gruzijas krīze un tagad vēl nepieredzēta krīze - globālā finanšu krīze. Šī krīze aizsākās ārpus Eiropas, proti, Atlantijas okeāna otrā pusē, un Eiropā pagaidām, un es uzsveru vārdu "pagaidām”, vēl nav izstrādāti noteikumi, kas ļautu Eiropai atbilstoši rīkoties. Es apliecinu, ka Francijas prezidentūra un Nicolas Sarkozy ir ieguldījis milzīgu darbu, lai rastu risinājumu šai ārkārtas situācijai Eiropā.
Komisijas priekšsēdētājs - Mums visiem ir skaidrs, cik nopietna ir šī finanšu krīze, un es pilnīgi piekrītu, ka tas ir galvenais jautājums, kas ir jāizskata Eiropas Padomes sēdē nākamajā nedēļā.
Šī krīze ir liels pārbaudījums finanšu sektoram, dalībvalstīm, Eiropai un tās iestādēm, kā arī starptautiskajām finanšu iestādēm. Ir iesaistītas ļoti daudzas puses - bankas un citas finanšu iestādes, uzraudzības iestādes, ECB un citas centrālās bankas, valstu valdības un Komisija -, tāpēc mums ir jārīkojas saskaņoti. Notikumi attīstās ļoti strauji, tāpēc mums ir jārīkojas nekavējoties.
Pagājušajā nedēļā es aicināju iesniegt saskaņotu Eiropas rīcības plānu, jo, manuprāt, pretējā gadījumā Eiropai būs daudz grūtāk pārvarēt šo krīzi. Šobrīd mani iedrošina dalībvalstu apņēmība sadarboties, ko apliecina deklarācija, ko pirmdien Eirogrupas un Ekonomikas un finanšu padomes sēdē iesniedza 27 dalībvalstu vadītāji un es to skaitā. Taču ar to nepietiek - mēs varam darīt vairāk, un mums tas ir jādara.
It sevišķi es mudinu dalībvalstis ciešāk sadarboties savā starpā un ar Eiropas iestādēm. Jā, dažas valstis jau ir sākušas rīkoties, pārsvarā vietējā mērogā, jo tur ir naudas līdzekļi un kompetences. Tas apliecina to, ka esam valstu savienība, nevis atsevišķa valsts, kur zināmā mērā situācija ir atšķirīga. Vairumā gadījumu dalībvalstu īstenotie pasākumi ir bijuši veiksmīgi. Taču dalībvalstīm ir jāievēro vienoti principi, jārīkojas saskaņā ar kopīgi pieņemtu sistēmu un jāņem vērā tas, kā šo valstu rīcība ietekmē citas valstis.
Izmantojot izdevību, es vēlos izteikt atzinību par pasākumiem, kurus šodien iesniedza Apvienotā Karaliste un kas atbilst principiem, kurus vakar apstiprināja Ekonomikas un finanšu padome.
Protams, ir arī daudzas lietas, kuras mēs jau darām, kā arī īstermiņa, vidējā termiņa un ilgtermiņa pasākumi, kas vēl ir jāīsteno Eiropas iestāžu līmenī. Es runāju par konkrētiem, praktiskiem un reāliem priekšlikumiem.
Izteikšos precīzāk: tas ir ļoti vilinoši, taču šis nav īstais laiks un īstā vieta, lai paustu savu politisko nostāju un izrādītos vai nāktu klajā ar grandiozām iniciatīvām, kuras nav iespējams īstenot. Tirgū šāda rīcība tiks nekavējoties sodīta un izmaksas segs uzņēmēji, turklāt galvenokārt uz nodokļu maksātāju rēķina. Ir vajadzīgs reāls un atbildīgs mērķis.
Saistībā ar to es vēlos izteikt atzinību ECB, kas sevi ir pierādījusi kā drošu un efektīgu pasaules mēroga dalībnieku, kas spēj nodrošināt eiro stabilitāti.
Komisija ir izdarījusi visu, kas ir tās spēkos. Valsts atbalsta un konkurences noteikumi izrādījās ļoti būtiski, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Šie noteikumi ir būtiski gadījumā, ja kādas dalībvalsts rīcība negatīvi ietekmē kādu citu dalībvalsti. Tajā pašā laikā Komisija ir apliecinājusi elastību un spēju operatīvi rīkoties. Es atzinīgi vērtēju to, ka valsts atbalsta noteikumu izdevīgums un veids, kā Komisija šos noteikumus piemēro, ir ievēroti Ekonomikas un finanšu padomes secinājumos. Tuvākajā laikā Komisija sniegs norādījumus par sistēmu, kas ļautu ātri izvērtēt, vai rekapitalizācijas un garantiju shēmas ir saderīgas ar valsts atbalsta noteikumiem.
Nākamajā nedēļā likumdošanas jomā mēs iesniegsim divus priekšlikumus. Pirmkārt, lai veicinātu noguldījumu garantiju shēmu konverģenci. Pastiprināti un vienotāki noteikumi būs būtiska krīzes risinājuma stratēģijas daļa. Mani iedrošina Ekonomikas un finanšu padome, kas pieņēma mūsu priekšlikumu vismaz dubultot kopīgo minimālo slieksni un noteica to 50 000 eiro apmērā, bet lielākā daļa dalībvalstu to noteikušas līdz pat 100 000 eiro apmērā.
Otrkārt, mēs iesniegsim priekšlikumu, kas nosaka, ka saistībā ar grāmatvedības noteikumiem un to skaidrojumu Eiropas finanšu iestādes nedrīkst būt nelabvēlīgā situācijā attiecībā pret to starptautiskiem konkurentiem. Pagājušajā nedēļā es tikos ar Eiropas banku pārstāvjiem, kuri bija vienisprātis, ka tā ir nopietna problēma. Komisijas pienākums bija likt saprast, ka ir jārīkojas un ir nepieciešams politisks stimuls, un šķiet, ka šobrīd dažu dalībvalstu radītie šķēršļi beidzot ir novērsti.
Ir arī vidēja termiņa un ilgtermiņa pasākumi: pasākumi, kas ir jāveic, lai atjaunotu finanšu tirgus stabilitāti un ilgtspējību. Esmu to teicis iepriekš un saku vēlreiz - ir nevis tikai jālikvidē uzņēmumi, bet arī jāvieš ticība pašreizējai ekonomiskajai situācijai. Nepietiek ar to, ka ugunsgrēks ir nodzēsts. Komisija šajā jomā darbojas jau gadu - kopš šīs krīzes sākuma.
Dalībvalstīm ir jāpierāda, ka tās ir iemācījušās veidot pareizu regulatīvo sistēmu, lai mazinātu krīzes riskus. Būs stingri jāuzrauga darbs pie pagājušajā gadā apstiprinātā Ekonomikas un finanšu padomes ceļveža.
Es vēlos īpaši uzsvērt trīs lietas. Pirmkārt, es vēlos, lai Padome un Parlaments kā prioritāti izvirzītu mūsu pagājušās nedēļas priekšlikumu par noteikumiem attiecībā uz kapitālu. Otrkārt, nākamajā nedēļā mēs iesniegsim paziņoto priekšlikumu par vērtēšanas aģentūrām. Un es zinu, ka es varu paļauties uz jums, ka šis priekšlikums tiks ātri izskatīts. Treškārt, mēs izskatīsim arī mūsu 2004. gada decembra ieteikumus par vadošo darbinieku atalgojumu, kuru dalībvalstis diemžēl ignorēja; pareizāk sakot, Komisijas 2004. gada decembra ieteikumus daļēji ievēroja tikai viena dalībvalsts. Tas uzskatāmi liecina par pretestību, ar kādu mēs dažus pēdējos gadus saskaramies šajā jomā.
Un pēdējais ir sistemātiskākas dabas jautājums. Mums vairāk uzmanības ir jāpievērš arī Eiropas līmeņa pārraudzībai vienotajā finanšu tirgū. Eiropas Savienībā darbojas vairāk nekā 8000 banku, taču divas trešdaļas kopējo Eiropas Savienības banku aktīvu tiek glabāti 44 pārrobežu iestādēs. Dažas no tām darbojas 15 dalībvalstīs. Mēs darbojamies vienotajā tirgū, taču pārrobežu bankām ir jāņem vērā katras dalībvalsts uzraudzības sistēma, un valsts uzraudzības iestādes nevar izvērtēt bankas darbības ārpus valsts robežām. Būtu jānovērš neatbilstības starp tirgu kontinenta mērogā un valstu uzraudzības iestādēm. Pieredze liecina, ka, ja kāda pārrobežu banka ir nokļuvusi spiedīgā situācijā, vairākas valsts uzraudzības iestādes, darbojoties paralēli, var rast ātru risinājumu, taču, godīgi sakot, tas ir sarežģīti.
Es zinu, ka ar dažām dalībvalstīm šajā jautājumā būs grūti vienoties. Šobrīd Parlamentā norit debates par Maksātnespējas II direktīvu, un ir redzama liela pretestība pret mēģinājumiem uzlabot pārrobežu uzraudzību.
Maksātnespējas II direktīvā un Kapitāla prasību direktīvā mēs piedāvājam ieviest stingru nepieciešamo minimumu. Es noteikti esmu pārliecināts, ka būs nepieciešami papildu pasākumi.
Tāpēc ir svarīgi to uzsvērt. Ja Komisija atbalsta vienotu nostāju attiecībā uz uzraudzību Eiropā, mēs to nedarām, lai piesavinātos vairāk kompetenču. Mēs to darām tāpēc, ka to prasa pašreizējā situācija, proti, ka gandrīz divas trešdaļas Eiropas Savienības banku aktīvu tiek glabāti pārrobežu iestādēs. Tas ir Eiropā, un mums ir jārod Eiropai raksturīgs risinājums.
Ir jāuzsāk pārdomu process, lai vienotos. Tāpēc es plānoju izveidot augsta līmeņa darba grupu, kas meklētu piemērotāko veidu, kā panākt to, lai finanšu tirgi atbilstu vienotā tirgus standartiem un lai uzraudzības iestādes sadarbotos, stājoties pretī pārrobežu banku izaicinājumam. Man ir tas gods paziņot, ka bijušais SVF rīkotājdirektors, Francijas bankas vadītājs un ERAB prezidents Jacques de Larosičre ir piekritis vadīt šo neatkarīgo darba grupu, kuras sastāvā darbosies augsta līmeņa eksperti attiecīgajā jomā. Esmu pārliecināts, ka šīs darba grupas idejas ietekmēs vispārējo pārdomu procesu un, cerams, piedāvās kādus ilgtermiņa risinājumus.
Pašreizējā krīze liecina, ka mums ir vispusīgi jāpārdomā finanšu tirgu regulatīvie un uzraudzības noteikumi, kā arī noteikumi attiecībā uz ieguldījumu fondiem un privāto kapitālu, kā norāda Parlaments. Mēs pie šiem jautājumiem vēl atgriezīsimies. Es tikai ceru, ka visas dalībvalstis izrādīs tādu ieinteresētību kā Parlaments un Komisija.
Un tātad, īsumā. Tuvākajā laikā mums it jānodrošina tas, lai glābšanas operācijas un cita veida publiska iejaukšanās Eiropas līmenī būtu koordinēta un konsekventa. Valsts atbalsta noteikumi ir jāīsteno nekavējoties, lai iedrošinātu dalībvalstis un mēs varētu ļoti ātri reaģēt. Nākamajā nedēļā mēs plānojam iesniegt priekšlikumu par noguldījumu garantiju shēmām un grāmatvedības noteikumiem.
Būtu jāuzsver trīs vidēja termiņa pasākumi: pagājušās nedēļas priekšlikums par kapitāla prasībām, mūsu nākamais priekšlikums par vērtēšanas aģentūrām un mūsu pārskats par 2004. gada ieteikumu par vadošo darbinieku atalgojumu.
Un ilgtermiņā manis pasludinātajai augstākā līmeņa grupai ir jāpanāk vienošanās par pārrobežu uzraudzību.
Lai Eiropas Savienība atrisinātu radušās problēmas, visi šie pasākumi ir jāveic, dalībvalstīm darbojoties vienoti un saskaņoti. Pārliecība būs lielāka, ja iestādes spēs parādīt savu apņēmību rīkoties nekavējoties.
Attiecībā uz Komisiju es vēlos jums darīt zināmu, ka esmu nolēmis kolēģijā izveidot pastāvīgu vadības grupu, kas risinātu ar finanšu krīzi saistītus jautājumus; šo grupu vadīšu es, un tās sastāvā darbosies komisāri J. Almunia, C. McCreevy un N. Kroes. Es vēlos turpināt sarunas ar Parlamentu par šiem jautājumiem. Es zinu, ka Parlaments jau ir apliecinājis savu atbalstu tūlītējiem priekšlikumiem, un es ceru, ka mēs varēsim šo ļoti svarīgo un delikāto jautājumu atrisināt kopīgiem spēkiem, jo finansiāla stabilitāte ir sabiedrisks labums. Mums ir jāpierāda, ka esam apņēmušies kopīgiem spēkiem rast risinājumu šai ļoti sarežģītajai un neatliekamai situācijai.
Kā tikko norādīja Padomes priekšsēdētājs, šajā jautājumā ir ļoti būtiska sadarbība starptautiskā līmenī. Eiropai ir jāmeklē risinājumi, taču mums ir arī jāsadarbojas ar starptautiskām finanšu iestādēm.
Es īpaši atzinīgi vērtēju prezidenta N. Sarkozy priekšlikumu organizēt starptautisku konferenci. Tā būtu pareiza rīcība. Jo vienotāk darbosies valsts iestādes, jo efektīvāka būs mūsu rīcība un mazāka iespēja, ka tiks ierobežota godīga konkurence un Eiropas integrācijas acquis.
Uzsvars ir likts uz finanšu krīzi, un tas ir pamatoti. Taču būtu kļūda uzskatīt, ka eiropietis tās dēļ ir pārstājis darboties. Ir vēl divas jomas, kurās šī gada rudenī ir jāpanāk būtiski uzlabojumi. Īstenībā ir vēl vairākas būtiskas jomas, taču laika trūkuma dēļ es īsi apskatīšu tikai divas no tām - klimata pārmaiņu/enerģētikas pakete un Lisabonas līgums.
Vispirms apskatīsim jautājumu par klimata pārmaiņām un enerģētikas paketi. Kļūdās tie, kas uzskata, ka šī politika nav aktuāla ekonomiskās lejupslīdes apstākļos. Šī pakete ir ļoti būtiska Eiropas turpmākajai labklājībai. Ja netiks īstenota šī politika, vēlāk pieaugs izmaksas, mūs vairāk ietekmēs enerģijas deficīts, un mēs nevarēsim izmantot dažus lielos, jaunos tirgus. Protams, nozaru pārstāvjus uztrauc tas, ka pārmaiņas nozīmē papildu izmaksas. Tas ir pilnīgi saprotami. Taču es arī esmu pārliecināts, ka mēs varam rast veidu, kā nomierināt šīs nozares, ka tām netiks piemēroti neizdevīgi konkurences nosacījumi.
Es mudināšu Eiropas Padomi rīkoties ātrāk un darboties saskaņā ar grafiku, ko ievēro Parlaments un ļoti veiksmīgi izmanto Francijas prezidentūra - es atzinīgi vērtēju Padomes priekšsēdētāja tikko izteiktās piezīmes. Vakar Parlaments veica būtisku procesuālu darbību. Mēs tikko esam sākuši iestāžu sarunas. Komisija ir gatava konstruktīvi iesaistīties, lai Padomes un Parlamenta plenārsēdēs panāktu pēc iespējas lielāku atbalstu.
Visbeidzot par Lisabonas līgumu. Šobrīd ir pāragri spriest par precīzu turpmāko rīcību. Taču vēlos atgādināt, ka pēdējo nedēļu un mēnešu notikumi kārtējo reizi apliecināja to, cik ļoti Eiropai ir vajadzīgs Lisabonas līgums. Sakiet godīgi, vai mēs spēsim nākotnē atrisināt tādas krīzes, kāda bija starp Krieviju un Gruziju, ja Padomes priekšsēdētājs mainās ik pēc sešiem mēnešiem? Ir nepieciešama lielāka stabilitāte. Mūsu rīcībai ir jābūt saskaņotākai. Lēmumu pieņemšanas procesam Eiropā ir jābūt efektīvākam. Eiropai ir jābūt efektīvākai, demokrātiskākai un ar skaidru nostāju starptautiskajā arēnā. Tāpēc es uzskatu, ka Lisabonas līgums ir jāapstiprina.
Šis nav ierasts laiks. Šis ir bezprecedenta laiks, kas mums visiem - Komisijai, Padomei un Parlamentam - liek rīkoties. Kopējiem spēkiem Eiropai ir jāatrisina šī finanšu krīze. Tas ir mūsu pienākums pret Eiropas pilsoņiem.
(Aplausi)
Joseph Daul
PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi! Finanšu krīze, kas pēkšņi pārsteidza mūsu ekonomiku, rada nopietnas bažas. Tā liek bažīties par mūsu ekonomiku, mūsu darbu un galvenokārt par miljoniem cilvēku, kuri smagi strādāja un krāja naudu pensijai un nelielam mantojumam saviem bērniem un kuri tagad apjauš, ka viņu pūliņi ir bijuši velti. Melnā pirmdiena, ko biržas visā pasaulē atkal piedzīvo šajā nedēļā, liecina, ka tirgus var strauji mainīties un finanšu sistēma var kļūt grūti kontrolējama.
Šo krīzi izraisīja vairāki faktori. Eiropas Komisija notikušajā lielā mērā pamatoti vaino ASV iestādes. Komisijai ir taisnība, ka tām ir jāsniedz paskaidrojums. Taču arī Eiropai ir jārīkojas, lai atrisinātu šo krīzi un no tās mācītos.
Šajos grūtajos laikos dalībvalstis pirmām kārtām domā pašas par sevi. Taču mums kā Eiropas vadītājiem būtu jāapvieno spēki, lai šī finanšu krīze pēc iespējas mazāk ietekmētu ekonomiku. Mums ir jādara viss iespējamais, lai šī krīze pēc iespējas mazāk ietekmētu uzņēmējdarbību, īpaši mazos un vidējos uzņēmumus. Komisijas priekšsēdētāj, Padomes priekšsēdētāj, man ir aizdomas, ka šī krīze liks maziem un vidējiem uzņēmumiem pamest tirgu un visiem būs vienalga. Ir jāizstrādā atbalsta plāns maziem un vidējiem uzņēmumiem.
Mums ir jānodrošina, lai mūsu līdzpilsoņi nezaudētu ticību banku sistēmai un nekristu panikā, kas šo situāciju tikai pasliktinātu. Tāpēc es aicinu dalībvalstis rīkoties saskaņoti un mērķtiecīgi, lai šī krīze neietekmētu pensijas, darbu un izaugsmi Eiropā.
Tāpat kā Padomes prezidentūra, kas rīkojās mērķtiecīgi, arī mūsu darba grupa uzskata, ka mums ir jābūt vienotiem cīņā ar šo globālo krīzi. Ir skaidri redzams, ka finanšu tirgu uzraudzība nedarbojas. Tāpēc ir jāizveido Eiropas kontroles sistēma. Eiropai atkal ir jārāda piemērs visai pārējai pasaulei. Šobrīd uzraudzības trūkums ir ļoti nopietna problēma, un kredītreitingu aģentūru nespēja rīkoties kopējās interesēs un atklāt pasaules finanšu tirgu galveno dalībnieku patieso maksātspējas līmeni vairs nav pieļaujama.
Vēlos arī norādīt, ka šajā laikā, kas miljoniem mūsu līdzpilsoņu vieš neskaidrību un nedrošību, manis pārstāvētā grupa uzskata, ka ir pilnīgi nepieņemami tas, ka direktori, kuri pieļāvuši, ka to organizācijas bankrotē, paliek nesodīti. Arī šajā gadījumā cilvēkiem ir jāatbild par savu rīcību.
Vēlos atkārtot J. P. Jouyet sacīto, ka ir pienācis laiks rīkoties. Mums ir jārīkojas saskaņoti, mums ir nepieciešama visu divdesmit septiņu dalībvalstu drosme un solidaritāte, lai atjaunotu mūsu ekonomiku.
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Eiropas Padome izskatīs arī jautājumu par Lisabonas līgumu, un es vēlos aicināt visas dalībvalstis, kuras to vēl nav ratificējušas, to izdarīt pēc iespējas ātrāk, lai katra dalībvalsts varētu izteikt savu galīgo viedokli šajā jautājumā. Es zinu, ka šeit ir daži cilvēki, kuri šo līgumu neatbalsta, taču es viņiem nepiekrītu.
Mēs izprotam situāciju, kādā ir Īrija, un mēs arī saprotam, ka Īrijas valdībai ir vajadzīgs laiks, lai sniegtu atbildi pēc tās iedzīvotāju balsojuma, kuru mēs cienām. Eiropas Savienība ir gatava nogaidīt un apliecināt savu sapratni, taču vidējā termiņā un ilgtermiņā status quo nav pieņemams. Tāpēc es aicinu Eiropas Padomi apliecināt savu politisko gribu, kas, izvērtējot situāciju oktobrī, ir nepieciešama saistībā ar ceļvedi, kuru jūs ierosinājāt decembrī apstiprināt kopā ar noteiktu grafiku.
Es arī aicinu Eiropas Padomi uzņemties atbildību par saviem lēmumiem: piemērot Lisabonas līgumu, kas būtu saistošs visām valstīm, vai Nicas līgumu, kas būtu saistošs visām iestādēm. Protams, Eiropas Parlamentā būs mazāk deputātu un mazāk pilnvaru nekā tad, ja tiktu apstiprināts Lisabonas līgums, taču arī Eiropas Komisijai būs mazāk komisāru nekā dalībvalstu. Šobrīd ir spēkā Nicas līgums. Tā arī ir realitāte. Par visiem politiskajiem lēmumiem ir dārgi jāmaksā, un, ja Eiropa vēlas iemantot uzticību, tai ir jāuzņemas atbildība par saviem politiskajiem lēmumiem, vai tie būtu saistīti ar finanšu krīzi, vai Eiropas iestādēm.
Priekšsēdētājas kundze, Komisijas priekšsēdētāj un Padomes priekšsēdētāj! Es vēlos piebilst, ka šajos grūtajos laikos darbs pie enerģijas/klimata paketes ir jāturpina piesardzīgi, lai saglabātu noteikto kursu un neaizbiedētu uzņēmumus un līdz ar to arī investīcijas.
Tiem, kas nepiekrīt, es tikai norādīšu, ka es atrisināju ļoti nopietnu krīzi - govju trakumsērgu. Neskaidrība valdīja pusotru gadu. Mums ir jānodrošina, jāpieņem un jāturpina īstenot šī sistēma vides un mūsu planētas jomā, taču mums ir jāņem vērā arī tas, kas notiek finanšu jomā. Ja mēs kavēsimies vēl vienu gadu, mēs par gadu vēlāk sāksim darīt to, kas nepieciešams, lai glābtu šo planētu un nodrošinātu mūsu bērnu un mazbērnu nākotni.
Martin Schulz
Priekšsēdētājas kundze, es arī vēlos sākt ar jautājumu par Īrijas referendumu, tas ir, Lisabonas līgumu. Komisijas priekšsēdētāj, jums ir taisnība - mums šis līgums ir vajadzīgs vairāk nekā jebkad. Tāpēc es uzskatu, ka mums ir nepieciešams stabils pamats, lai to ieviestu, un Īrijas iedzīvotāji un balsotāji ir jāpārliecina atbalstīt šo līgumu.
Ja Īrijas valdībai neizdosies to panākt pirms Eiropas vēlēšanām, tad nākamā Eiropas Parlamenta un Komisijas sastāvs tiks veidots uz Nicas līguma pamata. Taču pēc tam šis jautājums atkal būs aktuāls, jo mums ir vajadzīgas šīs reformas. Tās ir vajadzīgas saistībā ar paplašināšanos un lai risinātu krīzes situācijas, piemēram, tādas krīzes, ar kādu atkal cīnāmies šobrīd. Līdz nākamajam Īrijas referendumam mums ir pietiekami daudz laika, lai noskaidrotu, kas finansē Lisabonas līguma apturēšanas kampaņu - CIP, militārie un ražošanas spēki Amerikas Savienotajās Valstīs vai citi spēki.
(Neapmierināti izsaucieni)
Vai dzirdat? Cilvēki, par kuriem es runāju, jau iejaucas. Mēs zinām, kur viņi ņem naudu. Varat būt droši, ka mēs šo jautājumu izskatīsim daudz rūpīgāk.
Komisijas priekšsēdētāj, jūs precīzi aprakstījāt šobrīd valdošo krīzi, taču es vēlos piebilst vēl dažas lietas. Neņemiet ļaunā to, ko teikšu: man patika lielākā daļa jūsu runas, taču man rada bažas vadības grupa, kuru jūs plānojat izveidot, lai atrisinātu šo krīzi. Protams, ir svarīgi, ka tās sastāvā būsiet jūs un augsti kvalificētais komisārs J. Alumnia. Taču tagad jūs sakāt, ka jūs šajā vadības grupā vēlaties iekļaut arī C. McCreevy. C. McCreevy ir visneobjektīvākais maldinoša tirgus radikālisma aizstāvis Parlamentā un Komisijā.
(Aplausi)
Lai cik ļoti arī to gribētos, ļaunprātīgi dedzinātāji nekļūst par ugunsdzēsējiem! Tas nav iespējams. Runājot par komisāri N. Kroes, jūs minējāt, ka Eiropā ir 8000 banku. Pajautājiet N. Kroes kundzei, ko viņa domā par valsts banku sistēmu Eiropas Savienībā. Manā valstī ir valsts bankas, kurām ir mazāk valsts garantiju, nekā vairākās valstīs šobrīd tiek piešķirts privātajām bankām. Manā valstī jūsu minētā N. Kroes kundze tikko likvidēja krājbankas, turklāt ar Ziemeļreinas-Vestfālenes valdības palīdzību! Ieceļot āzi par dārznieku, mēs dārzu nenosargāsim.
Vairākus gadus mums bija jāklausās neoliberāļu dogma, ka situācija tirgū nostabilizēsies. Vairākus gadus mums centās iegalvot, ka tirgus radītās sekas mazināsies un beigās ieguvēji būs visi. Taču izrādījās, ka par visu ir jāmaksā tiem, kuriem bija paredzēts gūt vislielāko labumu, proti, nodokļu maksātājiem. Šobrīd valdošās krīzes apstākļos tas noteikti jāpasaka.
Māja ir liesmās, un liesmas ir jānodzēš. Pasākumi ir pareizi, un jums ir taisnība, ka tie ir jākoordinē visā Eiropā, lai iedvestu pārliecību un atgūtu uzticību un lai uzvarētu bailes. Pretējā gadījumā šīs bailes tikai paātrinās sabrukumu, kuru mēs šobrīd cenšamies apturēt. Mēs atbalstām arī šos pasākumos, taču es vēlos piebilst, ka to, kas ir sagrauts, nevar atjaunot tieši tādu, kāds tas bija iepriekš. Tas, kas būvēts no jauna, būs atšķirīgs. Tas jābūvē uz stabiliem pamatiem saskaņā ar skaidriem noteikumiem.
Dennis Snower, Ķīles Pasaules ekonomikas institūta vadītājs un radikālo sociālistu kustības biedrs kādā intervijā ļoti labi pateica, ka šī sistēma nedarbojās tādēļ, ka finanšu tirgus regulējums bija nepietiekams un neatbilstošs. Jā, viņš zina, ko runā. Taču jūs, kas sēž šīs plenārsēžu zāles labajā pusē, neatbalstījāt tos, kuri gadiem ilgi lūdza iespēju izstrādāt regulas, sakot, ka viņi joprojām dzīvojot 19. gadsimtā. Nesenajās debatēs, kad es aicināju izstrādāt regulu un nodrošināt pārredzamību, un runāju par vērtēšanas aģentūrām un noteikumiem, kas nepieciešami, lai to sasniegtu, G. Watson man atbildēja: "Tā ir balss no pagātnes”. Tad nu, lūk, balsij no pagātnes ir kas sakāms - iepriekš izstrādāti noteikumi ir vajadzīgi turpmākajai izaugsmei. Tā ir mūsu skaidra atbilde neoliberāļu kustībai, kas ir izjukusi pēc klasiskā stereotipa.
(Aplausi)
Šīs grūtības, ar kurām šobrīd saskaramies, būs grūti atrisināt. Tas prasīs daudz laika. Un šajā laikā ir svarīgi nepieļaut, ka šāda situācija atkārtojas. Tāpēc, izstrādājot noteikumus, ir svarīgi ar likumu aizliegt atsevišķus spekulācijas veidus.
Neviens nevar pateikt, vai kaut kādā mērā var morāli attaisnot spekulāciju starptautiskos finanšu forumos saistībā ar pārtikas trūkumu, cerot, ka pārtikas cenas pieaugs, jo investīcijas pārtikas uzņēmumos nodrošina lielu peļņu. Pārtikas trūkums rada izsalkumu, taču, kas vienam ir izsalkums, tas otram ir veids, kā gūt peļņu. Šī sistēma darbojas nepareizi. Ir jābūt tiesību aktiem, kas to ierobežotu. Komisijas priekšsēdētāj, varbūt jūsu veidotā finanšu tirgus uzbūves augsta līmeņa darba grupa varētu izskatīt šo jautājumu.
Nobeigumā es vēlos jūs apsveikt. Tas ir pareizs lēmums. Taču es arī vēlos norādīt, ka Parlaments jums lūdza to izdarīt pirms trīs gadiem saistībā ar J. Muscat ziņojumu. Trīs gadus jūs šo lūgumu ignorējāt. Jūs rīkojaties novēloti, taču labāk vēlu, nekā nekad, un par to es jums saku lielu paldies.
Graham Watson
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es Padomes priekšsēdētājam vēlētos teikt šo: nākamnedēļ Eiropadomes sanāksmē jums ir jāturpina diskusijas par Lisabonas līgumu. Jums jābūt konstruktīvam, taču arī taktiskam pret valstīm, kurām šis līgums vēl jāratificē. Lai gan mums ir jāmeklē iespējamās shēmas kvalificētu darba ņēmēju ieplūšanai un jāpārvalda migrācija, jums ir jāpieņem Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakts un jāapspriež sasniegtais klimata pārmaiņu apkarošanā.
Taču neviens nevar atļauties kļūdīties attiecībā uz vissteidzamāko jautājumu, kas jārisina šai Padomei. Pasaules finanšu tirgos plosās vētra, un tās sekas ir jūtamas visā Eiropā - tiek zaudētas darbavietas, samazinātas pensijas, un arī iekrājumi ir apdraudēti. Mūsu pilsoņi ir uztraukušies. Problēmas, ar ko saskaramies, var mūs smagi ietekmēt vēl daudzus gadus, un tās attīstās zibens ātrumā. Tieši šādos brīžos Eiropas Savienībai ir jāparāda, ko tā spēj. Mums ir kopīgi jārīkojas. Mēs nevaram pieļaut tādu situāciju, ka dalībvalstis cita citu pārsteidz ar vienpusējiem lēmumiem, kuriem ir daudzpusējas sekas. Eiropai ir vajadzīga saskaņota un konsekventa politika, lai pretotos finanšu zaudējumu plūsmai, lai nodrošinātu pārredzamību un labāko praksi un lai novērstu problēmas nākotnē.
Daži domā, ka nu viņi var dejot stepu uz kapitālisma kapa, taču risinājumus nevarēs rast slēgtos tirgos un plānveida ekonomikā. Tā Eiropas pilsoņus vienmēr tikai apkrāpusi. Ja jūs šādos apstākļos uzbūvēsiet savu māju, Martin Schulz, tad tas būs salmu namiņš. Tas, ko pašlaik piedzīvojam, nav tirgus ekonomikas neveiksme. Drīzāk tās ir neierobežotu, neefektīvi regulētu tirgu pārmērības. Pašlaik finanšu tirgi vairāk saistās ar filmu "Cincinnati Kid” nekā ar Ādamu Smitu. Šeit noteikti ir vainojama atsevišķu baņķieru, tirgotāju un īsās pārdošanas veicēju alkatība, taču tāpat arī valdību nespēja nodrošināt darījumu pārredzamību un godīgumu.
Liberālie demokrāti jau ilgu laiku tika brīdinājuši par briesmām, kas Padomi un Komisiju pārsteidza nesagatavotas. Pagājušā gada maijā mans draugs Otto Graf Lambsdorff kopā ar Jacques Delors un citiem parakstīja vēstuli Padomes prezidējošajai valstij Slovēnijai. Tajā tika uzsvērti tie būtiskie ekonomikas sabrukšanas draudi, ko pēdējā laikā radīja banku prakse. Vēstulē viņi rakstīja, ka "īstam kapitālismam ir vajadzīga efektīva valsts politika. Peļņas gūšana ir tirgus ekonomikas galvenā būtība, taču tad, kad pārdots tiek pilnīgi viss, sociālā kohēzija izzūd un sistēma sabrūk”. Eiropa šādām bažām uzmanību pievērsa ļoti lēni. Tagad tai ir jādara viss iespējamais, lai sistēma atsāktu darboties.
Liberāļi un demokrāti cer, ka Ekonomikas un finanšu padomes secinājumi būs Eiropadomes vienošanās pamatā. Tās nav zāles, kas palīdzēs vienas nakts laikā, taču tās palīdzēs ārstēt galvenos slimības simptomus. Ir pareizi noguldījumu garantijas paaugstināt vismaz līdz EUR 50 000 visā Eiropas Savienībā. Ģimeņu ietaupījumi būs drošībā, un kapitāla aizplūšana būs novērsta. Mēs vēlamies dzirdēt arī Komisijas priekšlikumu par noguldījumu garantiju shēmu konverģenci un atbalstām jūsu ideju par kapitāla pietiekamības uzlabošanu ātru pieņemšanu. Kad analizējat kredītvērtējuma aģentūru darbu, tad ņemiet vērā, kas maksā to rēķinus un kā tās tiek uzraudzītas.
Taču mums ir jāstiprina arī saikne starp valstu finanšu regulatoriem. Eirozonas centrālo banku pārstāvji visi kopā darbojas ECB Padomē. Tāpat mums ir vajadzīga arī Eiropas mēroga finanšu pakalpojumu regulēšanas iestāde, lai starp finanšu iestādēm uzturētu kārtību un pārredzamību. Eiropadomes sanāksmē vajadzētu uzdot jautājumu par to, vai būtu iespējams izmantot Eiropas Savienības budžetu, lai Eiropas Investīciju bankai un Eiropas Investīciju fondam ļautu izsniegt kredītu garantijas mazajiem uzņēmumiem. Galu galā tieši tie nodrošina darbavietas, no kā eiropieši ir atkarīgi. Tieši šiem cilvēkiem pašlaik ir vajadzīga ātra un konkrēta rīcība, viņiem vajag, lai visas partijas un visas dalībvalstis strādātu vienoti, viņi sagaida kopīgus risinājumus kopīgai problēmai.
Pierre Jonckheer
Verts/ALE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, Almunia kungs! Eiropas Zaļo grupa, kuru man lūdza šajā pēcpusdienā pārstāvēt, ir apstiprinājusi vakardienas Ekonomikas un finanšu padomes lēmumus. Manuprāt, vienīgais, par ko mums būtu jāsatraucas un kas rada bažas arī jums, ir tirgu pašreizējā reakcija, jo, šķiet, tie nav guvuši pilnīgu pārliecību par to, ka priekšlikumi ir pareizi. Es ceru, ka tirgi atkal spēs atgūties, un ceru, ka Eiropas iestādes šajā sakarībā turpinās rīkoties.
Es vēlētos jums izteikt trīs komentārus vai trīs piezīmes. Pirmā piezīme attiecas uz pašu Eiropu. Patiesībā Parlaments ir daļēji sašķēlies. Daudzi cilvēki ir vēlējušies uzsvērt, ka Eiropa nepiedalījās banku nozares un finanšu krīzes pārvaldībā. Mēs, Eiropas Zaļie, vēlētos norādīt, ka krīze banku nozarē jo sevišķi parāda kopējo Eiropas noteikumu nepiemērotību un ka šajā nozarē, tāpat kā daudzās citās nozarēs, dalībvalstīm jāsadarbojas vēl vairāk, nevis mazāk.
Otrā piezīme attiecas uz iesaistīto pušu atbildību. Esmu dzirdējis un saprotu, ka Barroso kungs uzskata, ka ir pienācis laiks rīkoties; protams, bet es domāju, ka ir pienācis laiks arī nosaukt tos, uz kuru pleciem gulstas atbildība. Būtu pārāk vienkārši parādīt ar pirkstu uz Padomi, uz valdībām, kas veido Padomi, vai uz Komisiju, jo daži komisāri uzskatīja, ka labāka likumdošana nozīmē pašregulējumu un nepavisam ne likumdošanu. Lai minētu konkrētu piemēru, pievērsīsimies direktīvai par noguldījumu garantiju shēmām - 2006. gada novembrī Komisija iesniedza ziņojumu, kurā bija teikts, ka šajā jomā vairs nav vajadzīgi nekādi tiesību akti. Neesmu pārliecināts, vai jūs šo nostāju atbalstītu arī šodien.
Taču patiesībā es šobrīd uzrunāju Parlamentu. Pirms nedēļas mēs šajā Parlamentā balsojām par Rasmussen kunga ziņojumu. Pirmā redakcija bija lieliska, un mēs to atbalstījām. Parlamentam balsu vairākumu nācās nodrošināt, pazeminot paša referenta noteiktās prasības.
Šodien mēs to pašu piedzīvojam attiecībā uz Lamfalussy ziņojumu par finanšu tirgu uzraudzības struktūru. Arī šajā gadījumā katram ir jāuzņemas sava daļa vainas. Es domāju, ka PPE grupai un Liberāļu grupai, Watson kungs, ir jāuzņemas īpaša atbildība par ziņojuma, par kuru rīt balsosim, vājināšanu.
Turpinājumā es vēlētos teikt dažus vārdus par krīzi. Šī piezīme ir domāta jums, Barroso kungs, jo tieši jūs veidojat vēl vienu izvērtēšanas grupu (daudzas tādas jau ir, taču vēl viena, jauna varbūt pat ir vēlama), kas īpaši vērtēs saikni starp finanšu krīzi un ekoloģisko krīzi. Kā jūs pats esat teicis, finanšu krīzes iestāšanās dēļ ekoloģiskā krīze nemazinās. Raugoties no šī viedokļa, es domāju, ka pašreizējā banku krīze īstermiņā parāda to, ka ietaupījumu izvietošana Eiropas Savienībā patiesi ir problēma. Es un Eiropas Zaļie vēlētos, lai jūs šīs grupas darba kārtībā iekļautu to instrumentu izvērtēšanu, kas varētu būt Eiropas Savienības rīcībā. Šeit es īpaši domāju Eiropas Investīciju banku, kurai būtu jāuztic ilgtermiņa finansējuma piešķiršana, lai efektīvi varētu garantēt enerģētikas un klimata paketes īstenošanu un tajā paredzētos ieguldījumus. Manuprāt, tas ir pats svarīgākais.
Brian Crowley
UEN grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, vispirms es vēlētos apliecināt cieņu Padomei un īpaši apsveikt to par tās centieniem attiecībā uz Krieviju un situāciju Gruzijā. Bija vajadzīgs daudz spēka, drosmes un lieliskas diplomātijas, lai atrastu mierīgus risinājumus grūtībām, ar kurām bijām saskārušies. Ja kādam vēl bija vajadzīgi papildu pierādījumi, tad tika pierādīts, ka visi kopā un ar stingru vadību, vienkārši ar piemēru, ko sniedzam, un ar taktiku, kuru izmantojam, mēs varam panākt daudz, daudz vairāk nekā ar militāru spēku vai ekonomisko labklājību.
Otrkārt, es domāju, ir svarīgi pārliecināties, ka nākamās Padomes darba kārtībā tiek iekļauta Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu partnerības izveide. Vēl nekad mūsu vēsturē nav bijis tik ļoti vajadzīgs visu Vidusjūras reģiona valstu līmenī savest kopā mūsu partnerus, lai garantētu, ka varam nodrošināt ne tikai ekonomisko attīstību, bet arī nāciju mierīgu līdzāspastāvēšanu. Sevišķi mums būtu jāseko Ēģiptes valdības piemēram, ko tā rāda miera sarunās ar Sudānu, Čadu un citām teritorijām.
Vēlos teikt vēl divas lietas. Būtu nepareizi nepieminēt situāciju saistībā ar Īriju un Lisabonas līgumu. Dalībvalstis Īrijai jau ir devušas laiku pārdomām, par ko mēs esam pateicīgi, taču tas ne ar ko neatšķiras no pārdomu laika, ko saņēma Francija un Nīderlande, kad tās noraidīja Konstitucionālo līgumu. Lai izvirzītu priekšlikumus un idejas par to, kā atrisināt šīs grūtības, ir nepieciešams laiks. Mums Parlamentā vajadzētu parūpēties, lai mēs nemēģinātu likt ieroci pie kādas valsts deniņiem saistībā ar to, vai tā ratificēs vai neratificēs Lisabonas līgumu, it īpaši tāpēc, ka šī Līguma ratifikācijas garantēšanai ir nepieciešams demokrātisks tautas balsojums.
Otrkārt, kas attiecas uz pašreizējo finanšu krīzi, es nevainoju un nerādu ar pirkstu ne uz vienu konkrētu personu. Es apsveicu Padomi par to, ka tai izdevās saņemt sevi rokās un izlēmīgi rīkoties. Es vēlreiz apsveicu Komisiju par to, ka tā piecēlās un pateica to, kas bija jāsaka vēl pirms Padomes veiktajiem pasākumiem, un par to, ka tā nodrošināja, ka tiek atgūta uzticība tirgum, sakot, ka mēs spējam, varam un vēlamies rīkoties vai nu ar ECB, Ekonomikas un finanšu padomes, atsevišķu dalībvalstu, vai jebkādu citu palīdzību.
Taču nepieļausim kļūdu, sakot, ka viss pēdējo divu nedēļu laikā notikušais ir nepareizs un ka viss, kas sagaidāms nākotnē, būs pareizs. Mums jāmācās no vēstures, ka laika periodā, kad dzīvojam šajā pasaulē, ir notikušas pārmaiņas un reformas. Šīs pārmaiņas un reformas cilvēkos izraisa bailes no grūtībām.
Pirmām kārtām mums ir jāgarantē vienkāršo cilvēku aizsardzība. Bankām ir galvojums. Bankām ir garantija. Līdz ar šo garantiju bankām ir jāuzņemas atbildība un jāsāk izsniegt aizdevumus uzņēmumiem un privātpersonām, lai ļautu ekonomikai atkal atgūties. Svarīgi ir ne tikai samazināt vadošo darbinieku algas; svarīgi ir arī nodrošināt, lai ekonomikas cikls varētu atgriezties tur, kur tam vajadzētu būt. Noguldījumu garantija ir tikai neliels aspekts visā šajā procesā.
Francis Wurtz
Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, jau vairākas nedēļas mēs esam vērojuši vispārēju paniku un neciešamus zaudējumus, kas reibinošā ātrumā pieauga līdz miljardiem eiro un dolāru.
To izraisīja sistēma, kuras vārdā Eiropas līderi gadiem ilgi ieteica ievērot mērenību attiecībā uz algām un sociālajiem izdevumiem un ļāva nevienlīdzībai aizvien palielināties. Šie paši līderi tagad ķeras pie banku glābšanas, lai pirms to nodošanas atpakaļ privātajam sektoram tās noturētu virs ūdens, vienlaikus izziņojot ilgu recesijas periodu, kura laikā iedzīvotājiem būs jānes upuri.
Daudzi cilvēki, kas seko līdzi šiem notikumiem, ir pilnībā apmulsuši un nevar darīt neko citu, kā vien mācīties no šiem notikumiem, taču nevis par pārmērībām, Watson kungs, bet gan par kapitālisma būtību visā tā netaisnīgumā un brutalitātē, neskatoties uz to, kādas būtiskas pārmaiņas tas ir piedzīvojis dažās pēdējās desmitgadēs. Es domāju, ka Eiropas līderiem būs jāsniedz mūsu līdzpilsoņiem daži paskaidrojumi. Domājiet par savu atbildību, nevis par to, kā panākt Īrijas vai kādas citas valsts piekrišanu.
Šodien es vēlētos izteikt trīs steidzamus, saprātīgus priekšlikumus par to, kā risināt steidzamākos jautājumus, tajā pašā laikā paverot ceļu patiesām izmaiņām politiskajā orientācijā. Vispirms, es domāju, mums nevajadzētu skopoties ar nomierinošiem vārdiem mazo un vidējo ietaupījumu īpašniekiem, kas pašlaik pamatoti ir nobažījušies par saviem pieticīgajiem ietaupījumiem. Es uzskatu, ka paziņojums par šo jautājumu nāca par vēlu un bija bikls un neskaidrs. 15. oktobrī visai Eiropadomei ir svinīgi jāpaziņo par pilnīgu noguldījumu garantiju sniegšanu visā Eiropas Savienības teritorijā.
Otrkārt, elementārai ētikas pārzināšanai un tikpat lielā mērā arī vienkāršām bažām par efektivitāti būtu jānovērš dažu tirgus dalībnieku iespējas patlaban un nākotnē gūt peļņu no valsts iejaukšanās, kas vajadzīga viņu neracionālo pārmērību izraisītā sabrukuma dēļ. Tādēļ katrai valdībai, ilgstoši nacionalizējot finanšu iestāžu veselīgos aktīvus, vajadzētu kompensēt vai vismaz mēģināt kompensēt to palīdzības apjomu, kas sniegts apdraudētajām finanšu iestādēm. Tā mērķis varētu būt nākotnē izveidot valsts finanšu sektoru, kas būtu paredzēts tikai un vienīgi sociāli noderīgu ieguldījumu finansēšanai, it īpaši tādu ieguldījumu, kas rada darbavietas.
Treškārt, vispārīgi runājot, reālajai ekonomikai ir jāpalīdz ar vērienīgu, jaunu kredītpolitiku. Tas attiecas uz EIB tikpat lielā mērā kā uz ECB. Iesākumā EIB ir jāuzliek atbildība un jāpiešķir resursi, lai garantētu MVU piekļuvi visiem kredītiem, kas tiem nepieciešami ražošanas attīstīšanai, ar noteikumu, ka tiek radītas reālas, atbilstoši apmaksātas darbavietas un ka tiek ievērotas darba ņēmēju tiesības. Šajā sakarībā pieņemtais lēmums palīdzēt MVU, trīs gadu laikā sniedzot tiem 30 miljardus EUR, ir ļoti svarīgs, taču man šķiet, ka summa ir pārāk maza un noteiktais laiks - pārāk ilgs. Francijā vien MVU ir vajadzīgi EUR 60 miljardi gadā, un ES ir divdesmit septiņas dalībvalstis. Turklāt daudzos gadījumos tiem skābeklis ir nepieciešams tieši šobrīd. Vēlāk jau var būt par vēlu.
Kas attiecas uz ECB, ir skaidrs, ka mums tai jāprasa, lai tā savu darbu pielāgo ekonomikas un mūsu uzņēmumu ļoti svarīgajām vajadzībām un novirza naudu nevis uz finanšu tirgiem, bet gan uz reālo ekonomiku, un tas ir jāprasa tieši tagad vai arī nekad. ECB rīcībā ir instruments, lai to izdarītu, un mēs nesaprotam, kādēļ tā neparko negrib to izmantot. Šis instruments ir selektīvs kredīts, kas ir ļoti dārgs, ja to izmanto finanšu operācijām, taču ir ļoti viegli pieejams situācijās, kad tas veicina darbavietu radīšanu, apmācības un visus noderīgos ieguldījumus.
Es zinu, ka daži no šiem priekšlikumiem nav pārāk tradicionāli. Un kas par to? Brūkošajā ES es tradicionālas politikas vietā dodu priekšroku radošai politikai, tādai politikai, kas spēj pretdarboties un kalpo Eiropas atjaunošanai un cieņpilnas dzīves nodrošināšanai eiropiešiem.
Nigel Farage
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, cik gan Eiropas Savienība var būt dīvaina, vai ne? Pagājušās sestdienas pēcpusdienā, pēc jaukām un labām pusdienām Elizejas laukos, Eiropas līderi stāvēja uz kāpnēm un ar vārgiem smaidiem sejās runāja par solidaritāti. Protams, ka smaidi bija samocīti, jo prezidenta Sarkozy ASV stilā ieturētais glābšanas plāns jau bija pārvērties putekļos. Tomēr tika teikts, ka "mēs esam vienoti”. Un tomēr Vācijas kanclere ar gandrīz komisku liekulību izlēma, ka Vācijas intereses ir svarīgākas un tikai tad tām seko Eiropas intereses, un viņa rīkojās un, iespējams, pirmo reizi daudzu gadu laikā saņēma aplausus no saviem vēlētājiem.
Protams, īri bija pirmie, kas nedēļu iepriekš aizsāka šādu tendenci, izvēloties paši savu ceļu, un es Īriju apbrīnoju ar katru dienu vairāk. Taču es domāju, ka pagājusī nedēļa izrādīsies kā pavērsiena punkts visā Eiropas projektā. Redziet, vienīgais veids, kā atturēt valstis no rīkošanās to nacionālajās interesēs, ir atņemt viņām šīs tiesības, Frankfurtē izveidojot Valsts kases departamentu, kuram būtu dotas pilnvaras kontrolēt nodokļus un valdību izdevumus. Es šajā pēcpusdienā tiešām esmu dzirdējis, ka daži ES ekstrēmisti dedzīgi uz to aicina. Tomēr, jūs to nevarat darīt, jo tas negūs sabiedrības atbalstu. Patiesībā šāda rīcība būtu vēl nepopulārāka par jūsu nīsto Lisabonas līgumu.
Nē! Drīzāk ir iespējams, ka pagājušajā nedēļā notikušais iezīmē beigu sākumu. Tirgi to jau parāda. Itālijas valdības obligācijas pašlaik dod par 1 % vairāk peļņas nekā Vācijas vai Francijas valdību izlaistās obligācijas. Tirgi saka, ka ekonomiskā un monetārā savienība vairs ilgi neturpināsies. Un es par to nejūtos pārsteigts, jo tā nekad nav bijusi optimāla valūtas zona. Viena procentu likme nekad nevar būt piemērota visām šīm dažādajām valstīm, un jums nekad nav bijis atbilstoša sabiedrības atbalsta.
Taču ir jāizvēlas viens vai otrs. Vai nu pilnīga ES, kas kontrolē visu, vai arī sadalīšanās un atgriešanās pie kontroles valstu līmenī. Kredītu krīze sāpīgi skar mūs visus, taču es redzu mazu gaismiņu tuneļa galā. Es redzu dividendes - iespējams, visa šī pārsteidzīgā un negribētā projekta beigu sākumu.
Jana Bobošíková
(CS) Dāmas un kungi, Komisijas un Eiropas Savienības dalībvalstu pārstāvjiem nākamnedēļ vajadzētu izvairīties no diviem kārdinājumiem. Pirmkārt, viņiem būtu jāpieņem fakts, ka Lisabonas līgums ir pagalam un ka jebkāda spiediena izdarīšana uz Īrijas pilsoņiem, lai tos piespiestu mainīt viedokli, ir nepieņemama, un viņiem būtu jāaptur ratifikācijas process. Otrkārt, visiem vecākajiem politiķiem vajadzētu saprast, ka nepastāv tāda lieta kā brīvpusdienas. Tieši tagad viņiem būtu jābeidz uzvesties kā mesijām, kas glābs Eiropas Savienības ekonomiku, tajā pašā laikā spēlējot ruleti ar tirgus brīvību un nodokļu maksātāju naudu. Akcionāriem un banku vadītājiem ir jāmaksā par baņķieru slikto pārvaldību.
Dāmas un kungi, patlaban visi politiķi piedāvā garantijas, lai tādējādi glābtu bezatbildīgos baņķierus. To darot, viņi rada morālu kaitējumu. Piedāvājot valsts garantijas, viņi smejas tieši sejā nodokļu maksātājiem un daudz slavētajiem mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Galvenajiem ieguldītājiem viņi raida tikai viena veida ziņu: jums ir tiesības sagaidīt lielu peļņu, un, to darot, jūs neuzņematies nekādu risku un, galvenais, arī nekādu atbildību. Taču apmaiņā pret šo palīdzību politiķi prasa maksāt augstu cenu, un tā būs tirgus regulēšana. Tā krīzi nenovērsīs. Tā tikai uz laiku to atliks. Turklāt, atsakoties no godīgas konkurences noteikumiem, mēs radīsim džungļu apstākļus.
Dāmas un kungi, mēs saskaramies ar recesiju un pieaugošu bezdarbu. Tajā pašā laikā politiskajai elitei priekšā stāv sarežģīts pārbaudījums: padoties vai nepadoties populisma kārdinājumam, kas vienmēr piedāvā vienkāršus risinājumus. Pagājušā gadsimta 30. gados Eiropa neizturēja vētru un cieta neveiksmi. Es noteikti ticu, ka šodien mēs vētru izturēsim.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, Komisijas priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Izteikšos īsi. Noklausoties visu teikto, es tikai vēlējos jums pastāstīt, ka mācība, ko esmu guvis no Francijas prezidentūras laika pirmās puses, ir, ka viena krīze citām krīzēm atkāpties neliek.
Finanšu krīze neliek atkāpties krīzei ārlietās saistībā ar Krieviju un Gruziju un citām pasaules vietām; krīzes finanšu un ārlietu jomās neliek atkāpties pārtikas krīzēm un ekoloģiskajām krīzēm. Visas šīs problēmas ir jārisina, pat ja mums ir jāpielāgojas, lai saglabātu savas prioritātes.
Ir trīs veidu prioritātes. Pirmo jūs uzsvērāt savās runās; kā teica Komisijas priekšsēdētājs, tā ir uzticības atgūšana, lai mūsu līdzpilsoņi varētu justies aizsargātāki attiecībās ar Eiropu un lai novērstu bezdibeņa veidošanos starp Eiropas Savienību, kas ir mūsu visu kopējā ideja par Eiropu, un mūsu līdzpilsoņiem.
Otrā prioritāte ir pielāgot mūsu institucionālo sistēmu tā, lai mums būtu Eiropa, kas vairāk iesaistās visos procesos, lai mums būtu labāk organizēta Eiropa, kas spēj lemt labāk un ātrāk, jo mēs apzināmies, ka nevienu no šīm problēmām nav iespējams atrisināt katram atsevišķi vai valstu līmenī.
Trešā prioritāte ir virzīties uz tādu attīstības modeli, kas būtu ilgtspējīgāks, koncentrēts uz ilgtermiņa jautājumiem un resursu taisnīgu pārvaldīšanu, tajā pašā laikā ņemot vērā ļoti pēkšņo mūsu ekonomikas izaugsmes palēnināšanos, ar kuru, kā mums visiem zināms, mums nāksies saskarties.
Es pilnībā atbalstu Eiropas Komisijas priekšsēdētāja teikto. Mums ir jābūt godīgiem, mums ir jākompensē zaudētais laiks un jāpārskata zināmas dogmas. Es domāju, ka Komisijas priekšsēdētājs to ir sapratis un ka viņa izteiktie priekšlikumi ir vērsti pareizajā virzienā. Mums noteikti ir jāveicina lielāka integrācija un labāka finanšu uzraudzība Eiropas līmenī.
Es neatgriezīšos pie dažādajiem uzskaitītajiem pasākumiem, taču ir acīmredzams, ka Padomei un dalībvalstīm jāuzņemas atbildība un arī šim Parlamentam jāuzņemas atbildība par apspriežamajiem, ļoti vajadzīgajiem priekšlikumiem attiecībā uz standartiem, kredītvērtējuma aģentūrām, ar kredītreitingiem saistīto kapitālu, vadītāju atalgojumu un citu banku nozarē strādājošo atalgojumu (ir vēl arī tirgotāju atalgojums, par kuru bieži netiek runāts, taču man šķiet, ka arī tas rada būtiskas problēmas). No šī viedokļa skatoties, es uzskatu, ka augsta līmeņa grupas izveide ir lieliska iniciatīva. Tomēr es prezidējošās valsts vārdā vēlētos teikt, ka šo grupu es vērtētu augstāk, ja tās sastāvs būtu dažādāks un tā būtu pēc iespējas plašāka, tajā pašā laikā nezaudējot efektivitāti. Kā teica Komisijas priekšsēdētājs, šodienas likviditātes krīzei rīt nevajadzētu pārvērsties par uzticības krīzi.
Daul kungs lieliski uzsvēra, kādas izmaiņas būtu veicamas attiecībā uz atlikušajiem mērķiem, it īpaši uz enerģētikas un klimata paketi. Kā viņš norādīja, ļoti svarīgi ir, lai mums būtu iespēja atbalstīt MVU un lai Eiropas Investīciju banka tiešām stingri rīkotos. Līdz ar to finanšu pakete, par ko esam vienojušies, ir svarīga un ir strauji jāīsteno attiecībā uz mazo un vidējo uzņēmumu atbalstu.
Es piekrītu Schulz kunga teiktajam. Mums ir vajadzīga daudz pamatīgāka saskaņošana. Mums ir vajadzīgs rīcības plāns. Mums ir vajadzīgs arī rīcības plāns uzņēmējdarbības atbalstam. Tas ir Schulz kunga teiktais, un es tam pilnībā piekrītu. Viņš zina, ka mēs viņu šajā jautājumā atbalstīsim. Tā kā Schulz kungam jau ir labas attiecības ar Steinbruck kungu, es domāju, ka viņš spēs pārliecināt arī viņu.
Kas attiecas uz Watson kunga teikto, es viņam piekrītu, ka mums vajadzīgs nevis stingrāks regulējums, bet gan situācijai labāk piemērots regulējums. Tieši tas ir svarīgi. Mēs arī neesam dogmatiķi attiecībā uz regulējumu. Kā daudzi no jums jau ir teikuši, ir skaidrs, ka, lai atgūtu uzticību, mums minētajās jomās ir vajadzīgs regulējums un tam ir jābūt labāk pielāgotam un aktīvam regulējumam. Arī šajā jomā dalībvalstīm ir jāuzņemas atbildība.
Visbeidzot, kā norādīja Wurtz kungs, mums ir jānodrošina, lai Eiropas Investīciju banka pašreizējā situācijā darbotos aktīvi. Arī Eiropadomes sanāksmē par to tiks runāts, un mums ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka mums ir institucionāla sistēma, kas piemērota finanšu grupām un finanšu tirgus dalībniekiem, kuri aizvien vairāk strādā aiz valstu robežām. Šajā krīzē mums ir jāsaskaras ar īstu trūkumu: ar to, ka mūsu darba organizācijas veids saglabājas pilnībā nacionāls, savukārt problēmas ir Eiropas mēroga problēmas. Kopā mums ir jāatrod tādi pasākumi, kas mums dotu iespēju nevis padarīt regulējumu stingrāku, bet gan mainīt regulējuma metodes, un mums ir jāpārliecinās, ka Eiropa apvienojas, lai nākamajās starptautiskajās sanāksmēs tās balss būtu dzirdama, lai, pretēji iepriekš notikušajam, mums netiktu uzspiesti citu noteikumi un nekārtība, kuras sekas mums pēc tam būs jāuzņemas, un lai mēs varētu virzīties uz stabilāku starptautisko kārtību, kas būtu atbilstošāka problēmām, ar kurām mums jāsaskaras globālā līmenī.
José Manuel Barroso
Komisijas priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos uzsvērt divas vai trīs lietas, kas šajā debašu posmā šķiet būtiskas. Vispārīgi runājot, esmu konstatējis, ka tomēr pastāv vienprātība attiecībā uz vispārējiem pasākumiem, kas mums jāveic.
Ir jāsaprot, ka šī situācija, kādā esam, ir ļoti neparasta, un ka mūsu rīcībā ir galvenokārt nacionāla līmeņa sistēma, ar kuras palīdzību jārisina starptautiska krīze. Patiesība ir tāda, ka uzraudzības iestādes ir valsts iestādes. Komisijai un Eiropas Centrālajai bankai nav finanšu uzraudzības pilnvaru.
Kas attiecas uz Komisijas pilnvarām, it īpaši attiecībā uz valsts atbalstu, mēs šai sakarā esam strādājuši, un es varu jums apliecināt, ka starp mūsu dienestiem un valdībām, kuras jau no paša sākuma vēlējās ar mums sadarboties, notiek lieliska sadarbība. Varu jums arī izstāstīt, ka sadarbība ar Eiropas Centrālo banku ir bijusi lieliska un ka es vēlreiz esmu bijis liecinieks milzīgajām pūlēm, ko Francijas prezidentūrai nācās ieguldīt, lai šajā sarežģītajā sadrumstaloto uzraudzības sistēmu situācijā, kurā tomēr bija jūtama arī Eiropas dimensija, panāktu Eiropas līmeņa pieeju. Katrā ziņā es šajā sakarā vēlētos atzinīgi novērtēt Eiropas Centrālās bankas šodien pieņemto lēmumu samazināt procentu likmes, lēmumu, kas tika saskaņots ar citām centrālajām bankām.
Attiecībā uz jautājumiem, ko uzsvērāt savās runās, es vēlētos uzsvērt divas lietas. Viena, ko minēja arī Daul kungs, attiecas uz jautājumu par reālo ekonomiku un MVU. Tagad jau ir droši zināms, un tas ir vispāratzīts, ka krīze jau ir atstājusi sekas uz reālo ekonomiku un ka mums priekšā ir vēl grūtāki laiki. Es uzskatu, ka mums starp visām Eiropas īstenotajām reformām ir jāatrod mērķtiecīgi pasākumi, ar kuriem varētu pielāgoties daudz sarežģītākiem konkurences apstākļiem un atrast veidus, kā konkrētā veidā palīdzēt MVU. Tas arī ir iemesls, kādēļ ar šo iniciatīvu palīdzību Eiropas Investīciju banka tika mudināta izveidot pasākumus MVU atbalstam. Dažu nākamo mēnešu laikā ir ļoti stingri jāseko šiem pasākumiem - to ietekmei attiecībā uz reālo ekonomiku.
Vēl viens Schulz kunga ierosinātais jautājums attiecas uz problēmu, kas skar cilvēkus ārpus Eiropas, problēmu, kas skar pašus nabadzīgākos. Uzskatu, ka arī mans pienākums ir vērst jūsu uzmanību uz šo būtisko problēmu. Mēs patlaban runājam par "finanšu glābšanu”, taču mēs nedrīkstam aizmirst par "cilvēku glābšanu”. Pēc Pasaules Bankas datiem, šogad vēl 75 miljoni cilvēku kļūs par bada upuriem. Tiek paredzēts, ka nākamgad to būs vēl par 100 miljoniem vairāk.
Tādēļ, atzīstot, ka mūsu problēmas Eiropā ir vairojušās, mēs tomēr nedrīkstam aizmirst problēmas jaunattīstības valstīs. Mēs nedrīkstam aizmirst traģēdiju Āfrikā. Mums ir jācenšas pozitīvi reaģēt uz lūgumu, ko visu valstu vadītājiem un valdībām un, manuprāt, arī Eiropas Parlamenta priekšsēdētājam adresētā vēstulē nesen izteica Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretārs un Pasaules Bankas priekšsēdētājs, proti, ka Eiropas Savienības iestādēm, t.i., Parlamentam un Padomei, vajadzētu apstiprināt Komisijas iniciatīvu par ārkārtas situāciju plānu īstenošanu, lai jaunattīstības valstīs atbalstītu lauksaimniecību.
Kā Jouyet kungs pareizi teica, mēs nedrīkstam aizmirst, ka visas krīzes ir savā starpā saistītas: finanšu krīze, pasaules pārtikas krīze, krīze enerģētikas jomā un svarīgie aspekti, kas saistīti ar ģeopolitisko krīzi. Es ļoti vēlētos redzēt Eiropu iesaistāmies konstruktīvā pieejā šiem jautājumiem ne tikai mūsu, eiropiešu labā, bet arī pārējās pasaules labā.
Mēs veicinām jaunu globalizācijas kārtību, kuru vēlamies padarīt godīgu, nevis izslēdzot sevi no spēles, nevis apšaubot tirgus ekonomikas koncepciju, bet gan cenšoties tirgus ekonomikā izmantot godīgākus principus un noteikumus. Kā jau tika teikts, pašreizējā problēma ir arī nespējas problēma, taču tā drīzāk ir nevis tirgus nespējas problēma, lai gan daudzi tirgus dalībnieki izturas pilnīgi nepieņemami, bet gan kompetences trūkums no konkrētu politisko vai valsts iestāžu puses, kuras nav atradušas piemērotus risinājumus pašreizējai tirgus situācijai saistībā ar regulējumu.
Nobeigumā varu jums pateikt, ka mūsu ikdienas kontaktos ar valdībām es redzu, ka tiek atzīta šīs Eiropas dimensijas nepieciešamība. Piemēram, kā jums neapšaubāmi ir zināms, līdz šim starptautiskajām finanšu iestādēm Eiropa un arī eirozona kā tāda patiesībā nemaz nepastāvēja. Tikai pirms dažiem mēnešiem Eiropas Komisija pēc gadiem ilgas uzstājības beidzot ieguva tiesības piedalīties un būt klāt Finansiālās stabilitātes forumā.
Tas ir nenoliedzams fakts, ka līdz šim, lai gan mums ir Stabilitātes un izaugsmes pakts un Eiropas Centrālā banka, ES ārējā pārstāvība starptautiskās finanšu iestādēs tikpat kā neatspoguļoja Ekonomikas un monetārās savienības patieso nozīmi un to, kas ir Eiropas Savienība kā tāda. Tādēļ pat pašā krīzes vidū es saskatu iespējas. Ja mēs būsim gudri, ja sapratīsim, ko varam un kas mums jādara, tad es redzu iespēju attīstīt mūsu ideju par Eiropu, kas darbojas mūsu pilsoņu labā.
Philip Bushill-Matthews
Priekšsēdētājas kundze, pašreizējā finanšu krīze skar ne tikai bankas un ieguldītājus. Ražotājiem, mazumtirgotājiem, importētājiem un eksportētājiem ir aizvien grūtāk saņemt nepieciešamo apgrozāmo kapitālu, un pastāv risks, ka tirdzniecība varētu palēnināties vēl straujāk. Tādēļ ļoti svarīga ir brīvas preču plūsmas uzturēšana ne tikai Eiropas teritorijā, bet arī uz un no jaunattīstības valstīm, kā to tikko minēja priekšsēdētājs Barroso kungs.
Tādēļ patlaban ir ārkārtīgi svarīgi ātri iecelt amatā jaunu tirdzniecības komisāru, un šī ir pirmā no manām divām piezīmēm par attiecīgo jautājumu. Kolēģi Parlamentā atcerēsies, ka lielākā daļa partiju un delegāciju atbalstīja Peter Mandelson laikā, kad viņš tika iecelts amatā. Viņu atbalstīja pat Lielbritānijas Konservatīvā partija. Es ceru, ka tāpat tiks atbalstīta viņa darba turpinātāja, taču vēlos ar Parlamentu dalīties informācijā par to, ka vairāki kolēģi no dažādām delegācijām jau ir izteikuši nopietnas bažas par to, ka viņai acīmredzami nav pieredzes, kāda vajadzīga, lai ieņemtu šo svarīgo tirdzniecības komisāra amatu.
Tādēļ es ierosinu - gan viņas, gan mūsu visu interesēs - pārcelt viņas uzklausīšanu no 10. novembra uz agrāku laiku, ja tas vispār ir iespējams. Mēnesis ir ilgs gaidīšanas laiks un ilgs laiks, kurā vēl var rasties jaunas šaubas. Tam ir vēl viens iemesls: es tikko saņēmu e-pasta vēstuli, kurā teikts, ka 16. oktobrī ieplānoto Transatlantiskās Ekonomikas padomes sanāksmi nācies atlikt, jo komisārs, kura pilnvaru laiks beidzies, ir atstājis amatu un nākamais komisārs šai amatā vēl nav apstiprināts. Tādēļ, lūdzu, sāksim strādāt. Tas ir mūsu visu interesēs.
Otra piezīme no manas puses attiecas uz MVU, par kuriem tik dedzīgi runāja mans labs draugs un kolēģis Joseph Daul. Padome runā par kopējo ainu, vai tā, lūdzu, nevarētu runāt arī par mazākiem faktoriem? Es nesen konstatēju, ka augusta beigas bija laiks, kad tika pabeigta Direktīvas par maksājumu kavējumiem apspriešana. Manuprāt, laiks bija izvēlēts neveiksmīgi. Lai ko arī uzņēmumi nebūtu teikuši laikā līdz augusta beigām, tagad to vēstījums noteikti būtu daudz spēcīgāks. Vai es varētu lūgt šo apspriešanas periodu atjaunot vēl uz pāris mēnešiem, jo uzskatu, ka mums noteikti būtu jāņem vērā jaunākā informācija par apgrozāmā kapitāla trūkumu. Es neesmu pārliecināts, ka Direktīvas par maksājumu kavējumiem pārskatīšana atrisinās šo problēmu, taču domāju, ka šāda veida analīze palīdzētu labāk izprast problēmu.
Pervenche Berès
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, ļaujiet izteikt nožēlu par to, ka šeit nav par Ekonomikas un finanšu padomi atbildīgās ministres. Viņa ir šīs padomes priekšsēdētāja un aicina uz ciešu sadarbību Eiropas līmenī. Es domāju, ka viņas īstā vieta šodien būtu šeit, starp mums.
Komisijas priekšsēdētāja kungs, es dzirdu jūsu teikto un nedomāju vēlreiz atkārtot jau teikto, ka tie ir tikai vārdi, bet tomēr, vai kopš krīzes sākuma es esmu jūs redzējusi tiešām koncentrējušos uz šo jautājumu risināšanu? Reizēm, kad jutāt, ka dalībvalstīs, it īpaši lielākajās, (šeit es domāju Franciju un Vāciju jautājumā par valsts ieguldījumu fondiem) varētu rasties grūtības, jūs ieradāties šeit ar priekšlikumiem. Jūs nācāt ar priekšlikumu, kas sagatavots jūsu kabinetā, nepiedaloties atbildīgajam komisāram Charlie McCreevy.
Taču kopš tā laika man patiešām nav radies iespaids, ka jūs būtu īpaši koncentrējies darbam. Tā vai citādi, es vēlējos jums ko jautāt: kur jūs šodien esat noslēpis komisāru, kurš ir atbildīgs par finanšu tirgu stāvokli? Es brīnos, kādēļ gan viņa nav jums blakus. Es priecājos jums blakus redzēt mūsu draugu Joaquin Almunia, taču man šķiet nedaudz dīvaini, ka atbildīgā komisāra nav šeit.
Kas attiecas uz atbildīgo komisāru, - ko viņš 2007. gada jūlijā, kad visi viņa dienesti bija koncentrējušies darbam, darīja, lai mūs informētu par to, ka situācija kļūst Eiropas bankām dramatiska un ka šīs krīzes radītās sekas Eiropas ekonomikā būs dramatiskas? Jūsu dienesti bija informēti. Tas, Barroso kungs, bija brīdis, kad vajadzēja nākt klajā ar priekšlikumiem, kas būtu devuši iespēju Eiropas iekrājumu veidotājus pārliecināt par noguldījumu garantijām un par to, kā mēs tiksim galā ar šīm sarežģītajām situācijām. Kur tad bija jūsu komisārs?
Jūs priecājaties par to, ka Komisija - Barroso kungs, klausieties manis teikto - tika uzaicināta piedalīties Finansiālās stabilitātes forumā. Vai jūs zināt, ka pagājušajā pirmdienā, kad forums atkal sanāca, jūsu komisārs McCreevy kungs turp nedevās, jo viņš bija Dublinā? Ko viņš teica, kad valsts, no kuras viņš ir, nolēma rīkoties neatkarīgi no citām attiecībā uz jautājumu par noguldījumu garantijām nozarē, par kuru viņš Komisijā ir atbildīgs?
Jūs mums sakāt, ka Eiropadomē pastāv pretestība, taču vai tiešām jums ir jāgaida norādījumi no finanšu ministriem, lai izveidotu noguldījumu garantiju shēmu vai lai sekotu līdzi grāmatvedības standartu piemērošanai Eiropas līmenī?
Barroso kungs, jūsu politiskais pienākums šodien ir izrādīt drosmi, spēju vadīt un iniciatīvu. Līdz šim es neko tādu neesmu redzējusi.
Wolf Klinz
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, notikumi attīstās ļoti strauji; tirgi atrodas brīvā kritienā. Neviens nezina, vai tas notiek uzticības trūkuma dēļ, kas iestājies visās jomās, vai tāpēc, ka varbūt darbojas spekulanti, mēģinot uzzināt, vai un cik lielā mērā tiem vēl ir iespējams tirgu nospiest uz ceļiem.
Vienas dienas darbseminārā šāgada februārī Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupa jau mēģināja noteikt krīzes iemeslus un konkrētus pasākumus, kas mums balsojumā būtu jāapstiprina, lai izvairītos no šādas krīzes atkārtošanās nākotnē.
Ar atsevišķu tirgus dalībnieku vainošanu var panākt ļoti maz. Patiesībā mums ir jāatzīst, ka mēs visi esam cietuši neveiksmi: investīciju bankas, kurās tika izveidoti tik sarežģīti produkti, ka neviens tos nespēja izprast, hipotēku bankas, kuras atteicās no kredītu izvērtēšanas, reitingu aģentūras, kuras pilnībā ignorēja interešu konfliktus, un uzraudzības iestādes, kuras savā starpā vai arī ar attiecīgajām centrālajām bankām pietiekami cieši nesadarbojās un necentās panākt patiesu pārredzamību īpašajās finansēšanas iestādēs, kurām netika prasīts katrai atsevišķi sniegt atskaites par kontu bilanci.
Pārāk ilgi nekas netika darīts! Komisija, kurai mēs jau pirms daudziem gadiem lūdzām izpētīt kredītvērtējuma aģentūras, lai radītu skaidrību par to darbībām un lai uzlabotu pārredzamību citās jomās, pārāk ilgi nogaidīja, pirms veica jebkādus pasākumus. Tagad pilnīgi katru dienu tiek veikti pasākumi, kuri pirms dažiem mēnešiem būtu likušies neiedomājami: G7 valstu sanāksme sestdien, 27 dalībvalstu sanāksme pirmdien, finanšu ministru sanāksme otrdien, Lielbritānijas valdības veiktie pasākumi šodien, kā arī vienlaikus ar iepriekš minēto - saskaņota iniciatīva no centrālo banku puses un procentu likmju samazināšana! Labi! Es ceru, ka šie pasākumi palīdzēs, taču tirgi tos varētu arī pārprast un uzskatīt par pieaugošas panikas izpausmi - no tā noteikti ir jāizvairās.
Mājā ir 27 istabas, liesmas jau laužas caur jumtu, bet ko dara 27 iedzīvotāji? Tā vietā, lai darbotos kopā, tie rīkojas katrs atsevišķi, katrs cenšas apkarot uguni savā istabā.
Hélène Flautre
(FR) Priekšsēdētājas kundze, šajos finanšu krīzes apstākļos Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakts nonāks otrajā plānā. Varbūt tas nemaz nav slikti. Varbūt tas nonāks tur, kur tam vienmēr būtu bijis jābūt. Patiesībā mēs vēlējāmies uzzināt, ar ko šis Imigrācijas un patvēruma pakts atšķiras no politikas, kuru Eiropas Savienība un dalībvalstis ir piekopušas gadiem ilgi.
Tā ir patiesība! Kas, īstenojot šo paktu, mainīsies to migrantu dzīvē, kuri kļuvuši par policijas vardarbības, cilvēku tirdzniecības un absurdas birokrātijas upuriem? Vai tas apstiprina cilvēka cieņas respektēšanu un viņu tiesību ievērošanu? Vai tas apstiprinās Starptautisko konvenciju par visu migrējošo darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu tiesību aizsardzību? Nē!
Kas mainīsies nabadzības, kara, dabas katastrofu un aizvien pieaugošo patvēruma tiesību ierobežojumu upuru dzīvē? Vai cilvēki sāks apšaubīt smieklīgo noteikumu par patvēruma pieprasīšanu pirmajā patvēruma valstī? Vai tiks pielikts punkts vispārīgajām pārbaudēm un neuzticamajiem, sauksim tos tā, drošo valstu sarakstiem? Vai migrantiem, kuri ir legāli nodarbināti un ir patiesa mūsu ekonomikas un sociālās dzīves daļa, tas nozīmēs, ka viņi tiek oficiāli atzīti? Nē!
Kā ir ar migrantiem, arī nepilngadīgajiem, kas tiek ieslodzīti cietumā vai izraidīti - pat uz tādām valstīm, kuru attieksme pret viņiem būs slikta, kurās viņiem nav ģimeņu, kuru valodā viņi nerunā? Vai kaut kas mainīsies? Vai mēs atteiksimies no atpakaļuzņemšanas un tranzīta nolīgumiem ar valstīm, kurās tiek pārkāptas cilvēktiesības? Nē!
Jūs saprotat, ka cilvēki visā pasaulē patvēruma un imigrācijas politiku vienkārši izsvilpj. Jūs vairs nevarat apmeklēt nevienu starptautisku konferenci, nedzirdot par plašiem tiesību pārkāpumiem, kurus imigranti ir spiesti ciest Eiropas patvēruma un imigrācijas politikas dēļ. Es uzskatu, ka tai ir jāmainās. Mums ir vajadzīga uz pragmatiskiem apsvērumiem balstīta politika, kas būtu Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakta firmas zīme.
Cristiana Muscardini
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, mēs pilnībā piekrītam tam, ko prezidents Sarkozy kungs teica Evianā: ka tikai saskaņota rīcība no centrālo banku un valdību puses ļaus iegrožot visu sistēmu apdraudošo risku.
Tas nekādā veidā nemazina faktu, ka, neskatoties uz šodienas interesantajām debatēm, mums vēl aizvien ir zināmas bažas par to, kādēļ Eiropas Centrālā banka, ņemot vērā notikumus ASV tirgū, globālajā tirgū un finanšu tirgos, it sevišķi dažās ES valstīs, likmes nesamazināja jau agrāk.
Mēs to jautājam tādēļ, ka nav bijis skaidras nostājas attiecībā uz atvasinātajiem vērtspapīriem, jo zinām, ka šo produktu dēļ nozīmīgas valsts institūcijas un iestādes Itālijā un Eiropā nonāca lielos parādos.
Mēs to jautājam tādēļ, ka banku konsolidācijas politika ir turpinājusies, daudzos gadījumos radot ļoti vājus produktus, kuri maldinošā veidā tādi neizskatās, neņemot vērā reālo, valstīs pastāvošo sistēmu un iemeslus, kādēļ patēriņa kredīti netika kontrolēti, novedot pie milzīgu parādu uzkrāšanās gan privātpersonām, gan pēc ķēdes reakcijas principa arī bankām.
Īsi sakot, mēs Eiropai prasām šodien būt pietiekami drosmīgai, lai pārskatītu Stabilitātes paktu, kurš nu jau pieder pagājušajam gadsimtam. Rodoties jaunām krīzēm, mums ir vajadzīgi ātri un nekļūdīgi lēmumi. Tā kā iepriekš runājām par maziem un vidējiem uzņēmumiem, Padomei ir jābūt skaidram, ka Komisijas pienākums ir turpināt samazināt degvielas cenas.
Frank Vanhecke
(NL) Priekšsēdētājas kundze, izvēloties nedaudz pieticības, nekad nevar nošaut greizi, un tas attiecas arī uz politiķiem. Izskaidrosim jau no paša sākuma: globālajā finanšu krīzē Eiropas Savienības iestādes ir tikai bezspēcīgs vērotājs no malas, un Eiropas Parlaments ir tikai bezspēcīga diskusiju vieta.
Tādēļ es sākšu ar dažu citu lietu apspriešanu, par kurām mēs esam atbildīgi. Sākotnēji bija plānots, ka augstākā līmeņa sanāksmē galvenais būs Īrijas jautājums un mirstošais Lisabonas līgums. Taču nesenie vadošo eirokrātu paziņojumi manī rada spēcīgu déjà vu sajūtu. Viens piemērs tam ir komisāre Wallström kundze, kas vēl šonedēļ paziņoja, ka Īrijas referendumam patiesībā bija visai maza saistība ar Līgumu kā tādu, bet drīzāk gan ar ētikas jautājumiem un nodokļu jautājumiem. Teiktais liek secināt, ka Komisija uzskata - īru "nē” patiesībā bija "jā”. Déjà vu sajūta man ir tādēļ, ka identiski apgalvojumi tika izteikti arī pirms kāda laika, pēc referenduma Francijā un Nīderlandē. Cilvēki teica "nē”, bet eirokrāti dzirdēja "jā”.
Šāda demokrātijas pamatprincipu noniecināšana acīmredzot ir šīs Eiropas struktūras īpašība. Zināma Eiropas elite, kurai ir nosliece uz politisku autismu un kura ir nodalījusies no pārējiem cilvēkiem, vienkārši virzās uz priekšu un pieņem lēmumus, neskatoties uz cilvēku viedokli, un situācijās, kad notiek patiesas katastrofas, kā tas ir tagad, uz visu bezspēcīgi noskatās.
Vēl viens piemērs. Pēdējās aptaujas rāda, ka mūsu valstu pilsoņu pretošanās tam, ka Turcija pievienojas ES, ir spēcīgāka nekā jebkad agrāk, bet ko mēs darām? Mēs vēl vairāk paātrinām pievienošanās sarunu procesu. Eiropa, ko patlaban redzam, ir pilnīgs pretstats visam, kas saistīts ar demokrātiju. Turklāt šo pilsoņu neuzticības problēmu mēs nevaram atrisināt, tagad spēlējot teātri un izliekoties, ka sniedzam būtisku ieguldījumu finanšu krīzes risināšanā.
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Priekšsēdētājas kundze, ministr, komisār, mana ziņa Komisijai un Padomei ir šāda: šajā finanšu krīzes laikā neaizmirsīsim sekot līdzi Padomes ārkārtas sanāksmei 1. septembrī un it sevišķi Gruzijas un Baltkrievijas jautājumam.
Gruzija zaudēja karā, taču tai ir jāpanāk miers, un mums jādara viss iespējamais, lai tas notiktu. Tas nozīmē divas lietas: spēcīgu finansiālu palīdzību Gruzijas atjaunošanai un palīdzību demokrātisko reformu nostiprināšanā.
Attiecībā uz Kaukāza krīzes risināšanu Eiropas Savienība rīkojās ātrāk un efektīvāk nekā mūsu amerikāņu draugi, mūsu rīcība bija saskaņota, un tās pamatā bija vienota pieeja - un par to pateicība un apsveikumi pienākas Francijas prezidentūrai.
Mums ir jāņem vērā Gruzijas krīzes ietekme uz visu reģionu un pašu Eiropas Savienību. Tagad vairāk nekā jebkad agrāk ir nepieciešams nostiprināt attiecības ar mūsu austrumu kaimiņiem, proti, sadarbojoties ar Austrumiem augstākā līmenī. Mums ir vajadzīga spēcīga, demokrātiska Gruzija, tāpat kā Gruzijai esam nepieciešami mēs. Šeit ir arī mūsu kopējās Eiropas intereses, un ar to es domāju energoapgādes drošību un Kaukāza koridora pieejamību alternatīvam naftas un gāzes tranzītam. No Komisijas un Padomes mēs sagaidām, ka tās nodrošinās esošo cauruļvadu drošību un nākotnē izstrādās tik ļoti trūkstošo kopējo ārpolitiku enerģētikas jomā.
Tagad par Baltkrieviju - tur situācija nedaudz uzlabojas un ir manāmas pirmās liberalizācijas pazīmes. Vēlēšanas nebija demokrātiskas. Mums ir nepieciešama jauna politika, lai pārtrauktu Baltkrievijas izolāciju, taču šai pārtraukšanai ir jābūt vienmērīgai, pamatojoties uz stingriem nosacījumiem un "dot un ņemt” pieeju. Tā paredz šādus elementus: Eiropas kaimiņattiecību politikas un cilvēktiesību instrumentu selektīvu piemērošanu, vīzu sankciju selektīvu atcelšanu ierēdņiem, iebraukšanas vīzu maksas samazināšanu uz pusi Baltkrievijas iedzīvotājiem, politiskā dialoga atjaunošanu, atbalstu ekonomiskākai sadarbībai ar Eiropas Savienību, civiliedzīvotāju, NVO, nacionālo minoritāšu un plašsaziņas līdzekļu brīvības aizsardzību; un tas viss tiek īstenots ciešā sadarbībā ar demokrātiskās pozīcijas pārstāvjiem Baltkrievijā.
Enrique Barón Crespo
(ES) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, komisār, dāmas un kungi, ziņa, kas, manuprāt, būtu jānodod nākamajai Eiropadomei, ir nepieciešamība atjaunot un uzturēt Eiropas iedzīvotāju ticību mūsu projektam.
Pamatojums ir tāds, ka mēs esam nolēmuši dibināt ekonomikas un monetāro savienību, kas tiek veidota, bet vēl nav pabeigta. Saistībā ar inficēšanos ar ASV epidēmiju veselu nedēļu mēs bijām pakļauti stihisku masu kustību vai masveida izceļošanas riskam, kas, manuprāt, ir novērsts. Šajā laikā tika uzskatāmi parādīts, ka Eiropas iestādes strādā, proti, tas attiecas uz vakar notikušo ECOFIN sanāksmi un uz koordinētu procentu likmju samazinājumu šodien.
Mums ir jābūt spējīgiem palīdzēt mūsu ražošanas sistēmai. Šajā sakarā papildus Kopienas iniciatīvām es minēšanu arī, piemēram, manas valsts iniciatīvu - vakar tika pieņemts lēmums izveidot EUR 30 miljardu fondu, jo mums ir jāpalīdz uzņēmējdarbībai funkcionēt.
Otra joma, kurā ir svarīgi uzturēt iedzīvotāju pārliecību, ir Lisabonas līguma ratifikācija. Man bija iespēja diskutēt ar ministru Martin kungu. Viņš precīzi noteica situācijas diagnozi, taču ar diagnozi vien nepietiek, ja nav izrakstītas medikamentu receptes. Tāpēc mums ir nepieciešams, lai mūsu īru draugi pārdomātu lietas un saprastu, ka šis nav neitrāls uzdevums, citiem vārdiem sakot, ka Eiropas Savienībā, kuras pamatā ir solidaritāte, tas skar arī mūs un skars pat ļoti lielā mērā, ja līdz vēlēšanām Lisabonas līgums netiks apstiprināts.
Iespējams, vienīgais pozitīvais līguma neratificēšanas aspekts ir tāds, ka tādā gadījumā Eiropas vēlēšanas būs uzmanības centrā. Tomēr ir svarīgi cīnīties un strādāt, lai līdz nākamajām Eiropas vēlēšanām Lisabonas līgums stātos spēkā, lai Eiropas Savienība būtu spēcīgāka un vienotāka.
Sophia in 't Veld
(NL) Priekšsēdētājas kundze, iedzīvotāji pašlaik gaida, lai Eiropa sniegtu aizsardzību un stabilitāti, kā arī būtu vienota. Šajā laikā spēcīga Eiropa ir svarīgāka nekā jebkad agrāk. Ikviens piekrīt, ka iejaukšanās bija nepieciešama, un ir labi, ka rīcība bija ātra. Tas bija nenovēršami.
Ir vairāki pasākumi, kas mani tomēr satrauc, un es arī saskatu zināmu ideoloģiju aiz dažām no šīm darbībām. Daži cilvēki šajā Parlamentā jau ir nosvinējuši kapitālisma nāvi. Tomēr, godīgi runājot, politiķi nav baņķieri. Ārkārtas pasākumi ir viena lieta, taču es esmu pamanījusi arī to, ka dažas darbības izraisa vienkāršu banku nacionalizāciju. Godīgi sakot, ir vairāki baņķieri, kuriem acīmredzot vairs nevar uzticēties un kuriem mēs nevaram uzticēt savus uzkrājumus. Tomēr pajautājiet sev, vai jūs uzticētu savus uzkrājumus politiķiem, kuri rīkojas kā baņķieri. Piemēram, Schulz kungam. Es neuzticētu.
Krīzi nedrīkst izmantot, lai apietu, vājinātu vai pat atceltu noteikumus. Es uzskatu, ka aicinājums elastīgi piemērot konkurences politiku vai Stabilitātes un izaugsmes paktu ir ļoti satraucošs. Tie ir tie paši noteikumi, kas padarīja Eiropu spēcīgu.
Man ir konkrēts jautājums Komisijai, kā arī es nejauši pamanīju, ka Barroso kungs diemžēl neuzskata šīs debates par pietiekami saistošām, lai paliktu līdz beigām. Šajā pēcpusdienā Nīderlandes finanšu ministrs debatēs Nīderlandes apakšpalātā apgalvoja, ka Fortis un ABN-AMRO iegāde - ne tikai bankas, bet arī sistemātiski nesaistītu daļu, tādu kā apdrošināšana - nav uzrādīta kā valsts atbalsts. Tāpēc es vēlētos zināt, kā Komisija ir iecerējusi rīkoties šādos gadījumos turpmāk. Galu galā komisāre Kroes kundze pagājušajā pirmdienā paziņoja - un es pilnīgi piekrītu -, ka konkurences noteikumi un Stabilitātes un izaugsmes pakts arī turpmāk tiks piemēroti pilnā apmērā. Kā mēs risinām šādus gadījumus? Kas notiks, ja vēlāk tiks atklāts, ka tikuši pārkāpti noteikumi par valsts atbalstu?
Ryszard Czarnecki
(PL) Priekšsēdētājas kundze, galvenā problēma, ar ko pašlaik saskaras Eiropa, noteikti ir ekonomiskā krīze. Par spīti nesenajiem Vācijas politiķu un Eiropas Komisijas amatpersonu apgalvojumiem, šī krīze sāk lielā mērā ietekmēt Eiropu. Jautājums nav, vai tā mūs sasniegs, bet gan - kad tas notiks. Pagājušajā sestdienā dažu Eiropas Savienības lielāko valstu pašieceltie līderi nespēja vienoties par kopēju taktiku šajā jautājumā.
Turklāt, ņemot vērā piemēru par tādu valstu kā Grieķija, Īrija un Vācija sniegtajām noguldījumu garantijām - pretstatā citām ES dalībvalstīm -, ir acīmredzams, ka nav vienotas taktikas šīs problēmas risināšanai. Ja nākamajā ES augsta līmeņa sanāksmē netiks izstrādāta vienota stratēģija šajā jautājumā, tas būs ļoti slikts signāls ES dalībvalstu iedzīvotājiem, jo tieši krīzes apstākļos ES iedzīvotājiem ir nepieciešama ES atbalsta sajūta un pārliecība, ka tā ir kopā ar iedzīvotājiem ne tikai labos laikos, bet arī tad, kad rodas problēmas.
Werner Langen
(DE) Priekšsēdētājas kundze, diemžēl Komisijas priekšsēdētāja vairs šeit nav. Viņš sacīja - es to atzīmēju -, ka mums vēl nav noteikumu, kas ļautu Eiropai reaģēt. Šajā ziņā viņam ir pilnīga taisnība. Berès kundze mums pateica, kāpēc viņam ir taisnība, - tāpēc, ka, šķiet, atbildīgais komisārs McCreevy pēdējos četrus gadus ir bijis miris! Viņš ir konsekventi ignorējis Parlamenta ieteikumus vismaz 10 dažādos ziņojumos. Tāda ir realitāte, nevis neoliberālisms, bet gan par finanšu tirgiem atbildīgā komisāra veikta attāla vadība no Dublinas un Londonas. Ja Komisijas priekšsēdētājam būtu mugurkauls, viņš atņemtu šo atbildības jomu McCreevy kungam un atdotu Almunia kungam, kur tā piederas, taču viņam nav drosmes to izdarīt. Tā vietā cilvēki šeit turpina runāt tā, it kā nupat būtu sākusies "izšķirošā stunda”. Vienīgais, ko es varu darīt, ir apjukumā purināt galvu par to, ko Komisijas priekšsēdētājs ir izdarījis. Viņš tik vienkārši nevarēs atrunāties no kopējas atbildības.
Es to saku tik uzsvērti, jo mēs nevaram vienkārši šeit klusi sēdēt un gaidīt. Mums ir jārīkojas ātri. Izdevējbankas ir rīkojušās, finanšu ministri ir rīkojušies. Tas viss ir kļuvis nepieciešams, jo krīze tagad ir sasniegusi tādus apmērus, no kādiem mēs esam baidījušies visus šos gadus.
Kur ir Kroes kundze? Viņa runā muļķības, piesaucot savus konkurences noteikumus, un arī pakļauj briesmām vēl darbojošos banku stabilitātes drošību. Viņa nosaka termiņus tā vietā lai padomātu, vai Īrija var piešķirt 200 % no tās iekšzemes kopprodukta kā garantijas tikai Īrijas iedzīvotājiem un viņu nākotnes aizņēmumiem. Kurš par to ir pateicis kaut vienu vārdu?
Ja Komisijai nav drosmes, lai sniegtu ieteikumus saistībā ar Eiropas Uzraudzības iestādi, pat ja šāda rīcība neatbilst dalībvalstu vēlmēm, tad viss vienkārši sabruks. Ja Eiropas Solidaritātes fonds tiks izveidots pirms noteikumu saskaņošanas, tas būs atklāts sociālisms.
Jo Leinen
(DE) Priekšsēdētājas kundze, klausoties Langen kungā, gandrīz var runāt par vairākuma koalīciju, arī es piekrītu viņa teiktajam.
Krīze Gruzijā, finanšu krīze, enerģijas cenu krīze - tam visam ir nepieciešama stipra Eiropa. Tāpēc kā Konstitucionālo jautājumu komitejas priekšsēdētājs es esmu sajūsmināts, ka visi, izņemot antieiropiešus, ir skaidri pauduši savu atbalstu ātrai Reformu līguma ratifikācijai, un es pateicos Francijas prezidentūrai par šī jautājuma neatlaidīgu virzīšanu. To nedrīkst atcelt uz nezināmu laiku, un es ceru, ka augstākā līmeņa sanāksme nākamajā nedēļā sūtīs skaidru signālu un noteiks termiņus ratifikācijas pabeigšanai.
Zviedrija un Čehija ratificēs līgumu līdz šāgada beigām, un es vēl neesmu atmetis cerību, ka līdz Eiropas vēlēšanām ratifikācija notiks arī Īrijā. Pirmdien Īrijas ārlietu ministrs Micheál Martin manai komitejai sacīja, ka Īrijā ir notikušas izmaiņas pārliecībā un ka cilvēki ir atzinuši ES nozīmi. Politikā seši mēneši var būt ļoti ilgs laiks!
Tagad - pie manas otrās tēmas: mums ir arī jāizskaidro iedzīvotājiem, kāpēc mums ir nepieciešama ES. Man ir prieks, ka augstākā līmeņa sanāksmē mēs apstiprināsim kopēju politisku deklarāciju par ES komunikācijas stratēģiju. Es vēlos pateikties Francijas prezidentūrai par to, ka tā spēja sasaukt kopā visas trīs iestādes. Tagad tā ir jāievēro Īrijas referendumā un Eiropas vēlēšanās. ES ir nevis neskaitāmu problēmu cēlonis, bet gan daudzu problēmu risinājums! Tas ir skaidri jāpauž ārpus ES.
Mario Borghezio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, Eiropa nav aizsargājusi cilvēkus no finanšu spekulācijām. Pat New York Times publicēja pravietisko Ezra Pound teicienu: "Bez augļošanas nevienam nav mājas no laba akmens.” Šodien ASV Federālo rezervju sistēma un Valsts kase vēlas noslēpt plaisas, samazinot likmes. Tieši šis risinājums - viegla piekļuve kredītiem - izvirzīja spekulatīvo burbuli pirmajā vietā.
1933. gadā ekonomistu grupa Čikāgā nāca klajā ar plānu: atjaunot valūtas izdošanas valsts monopolu, aizliedzot bankām radīt viltotu naudu un uzliekot tām pienākumu izveidot 100 % rezervi. Tas padarīja krāpšanos ar kredītiem neiespējamu un pielika punktu finanšu spēlēm, kas izputināja parastus cilvēkus, kaitēja noguldītājiem un kropļoja reālo ekonomiku.
Nobela prēmijas laureāts Maurice Allais vienmēr ir atklāti kritiski izteicies par inovatīvu finansēšanu, pārvēršanu vērtspapīros, atvasinātajiem instrumentiem un drošības fondiem, ko ir tik ļoti iemīļojuši finanšu rūķi dažādās Eiropas finanšu sektora daļās. Viņš diezgan pareizi aicina - tāpat kā mēs to darījām kādu laiku - atzīt atvasinātos instrumentus par nelikumīgiem. Apstiprināsim Čikāgas plānu, Allais plānu, atstājot naudas radīšanu valdības rokās.
Pietiek Eiropai nebūt pārliecinātai par to, ko tā dara. Pat pāvests ir brīdinājis, ka bagātība nav nekas.
Tunne Kelam
Priekšsēdētājas kundze, Padomei ir jāizdara secinājumi attiecībā uz invāziju Gruzijā. Lai novērstu šādas agresijas atkārtošanos, ES ir jāpārliecinās, ka ideja par to, ka "stiprākajam vienmēr taisnība”, būs pilnīgi nepiemērota attiecībā uz iebrucējiem. Iebrūkot suverēnā valstī, Krievija kā Drošības padomes locekle ir sagrāvusi ne tika reģionālās, bet arī starptautiskās drošības un stabilitātes paradigmu. Ja nebūs noteikti nekādi ierobežojumi, ceļš būs atvērts spēka demonstrēšanai Ukrainā, Moldovā un citviet.
Pašlaik mums ir nepieciešama efektīvāka partnerība ar Austrumiem un stipra un demokrātiska Gruzija. Diemžēl, pat pirms Krievija bija izpildījusi savas saistības, daži sociālistiskie līderi viesošanās laikā Maskavā paziņoja, ka ES un Krievija ir nepieciešamas viena otrai vairāk nekā jebkad agrāk un ka Krievijai un ES ir jāsadarbojas, lai nosegtu iespējamo drošības robu pēc ASV pavājināšanās. Šķiet, ir bīstamas neskaidrības par to, kas ir mūsu patiesie sabiedrotie un kas ir patiesi ieinteresēti Eiropas novājināšanā un sadalīšanā.
Visbeidzot, ES ir jāreaģē uz Krievijas pasu dalīšanu ārvalstīs. Tā nozīmē, ka mākslīgi tiek radīti jauni Krievijas pilsoņi, kuri jāaizstāv saskaņā ar Medvedev doktrīnu, tādējādi liekot pamatu jauniem starptautisku krīžu perēkļiem. Mūsu reakcijai vajadzētu būt vīzu atteikšanai šiem jaunajiem pilsoņiem, īpaši jauno Krievijas protektorātu līderiem. Nobeigumā - mums ir steidzami jānodrošina gruzīniem un ukraiņiem lielāki vīzas piešķiršanas atvieglojumi nekā tie, kas piešķirti Krievijas iedzīvotājiem.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētājas kundze, es uzskatu, ka Īrijas valdībai - nekavējoties, nevis vēlāk - ir jāmeklē iespēja novērst traucēkļus ceļā uz Lisabonas līguma ratificēšanu, un tas jādara, nodrošinot, ka Īrija paliek pilntiesīga ES dalībvalsts, nevis daļēji atdalījusies locekle, kuras atteikšanās mazinātu mūsu nozīmību.
Tagad Lisabonas līgums mums ir nepieciešams vairāk nekā jebkad agrāk, lai stiprinātu Eiropu globāli un efektīvi reaģētu uz iedzīvotāju bažām. Finanšu krīze ir izraisījusi vēl vienu tirgus sabrukumu. Tas ir noticis atkal tāpēc, ka valdības dzīvoja pasakā, domādamas, ka globālie tirgi var pašregulēties, un nepiemēroja tirgum demokrātisku kontroli.
Eiro ir piemērs tam, ko Eiropa var panākt ar nopietnu attieksmi pret suverenitāti. Ja Īrija būtu saglabājusi īru mārciņu, tā noteikti līdz šodienai jau būtu izzudusi, nogrimusi bez pēdām.
Priekšsēdētājs Barroso atzīmēja, ka dalībvalstis ir nepietiekami sadarbojušās, izstrādājot saskaņotu rīcību saistībā ar krīzi. Tomēr viņš klusē par komisāra McCreevy ilgstošo pretošanos noteikumu izmaiņām. Komisārs McCreevy nespēj atteikties no savas neoliberālās ideoloģijas, un tāpēc mani ļoti satrauc tas, vai viņš ir iekļauts trīs cilvēku grupā, ko veido priekšsēdētājs Barroso.
Vai es nobeigumā drīkstu pieminēt vēl vienu punktu? Es ierosinu ievietot Farage kunga šodienas runu manā mājaslapā, tāpēc ka uzskatu - jo vairāk Īrijas iedzīvotāju dzirdēs, kas viņam ir sakāms par Īriju un Eiropu, jo lielāka ir iespēja, ka balsojums par Eiropas Savienību būs pozitīvs.
Cornelis Visser
(NL) Priekšsēdētājas kundze, jautājums ir, vai šī finanšu krīze izraisīs turpmāku Eiropas integrāciju vai arī notiks pretējais. Es uzskatu, ka ar šāda mēroga krīzi var tikt galā tikai Eiropas līmenī un tam jābūt pamatā turpmākai Eiropas integrācijai. Tomēr tam ir nepieciešama vadība; ne tikai dalībvalstu, bet arī - it sevišķi - Komisijas. Līdz šim uz finanšu krīzi galvenokārt reaģējušas dalībvalstis - ko es atbalstu, piemēram, Fortis krīzes gadījumā -, bet Komisija ir klusējusi.
Manuprāt, finanšu krīzi izraisīja straujās inovācijas finanšu sektorā pēdējo gadu laikā. Banku produkti tika sapakoti tā, lai būtu pēc iespējas ātrāka peļņa, taču tas paredzēja arī lielus riskus. Tomēr šie riski nebija pārredzami, un dažos gadījumos tie tādi nav vēl joprojām. Ekspertiem ir ārkārtīgi grūti veikt atbilstīgu novērtējumu un līdz ar to arī izvērtēt šo jauno finanšu produktu vērtību.
Tāpēc Komisijai tagad ir jāpiedāvā līdzekļi, ar ko palielināt finanšu produktu pārredzamību un ar ko uzlabot banku vadību. Tai arī ir jāsniedz līdzekļi uzraudzības uzlabošanai un priekšlikumi, lai stiprinātu sadarbību starp pašām centrālajām bankām un uzraudzības iestādēm. Parlaments paudīs šo viedokli ziņojumā par Lamfalussy procesa turpinājumu un uzraudzības struktūru nākotnē finanšu sektorā, ko mēs apspriedīsim vēlāk.
Starp citu, man ir ļoti žēl, ka Sociāldemokrātu grupa Eiropas Parlamentā atturējās no balsojuma Parlamenta komitejā par šādu svarīgu ziņojumu. Mani interesē, vai tā arī rīt rīkosies tāpat. Šī krīze parāda Eiropas nozīmību. Ja Eiropas iestādes saistībā ar krīzi darbosies atsevišķi, tas var izraisīt to, ka tiks piešķirts valsts atbalsts un tiks diskriminēti ārvalstu noguldītāji, klienti un investori. Tikai Eiropa var piedāvāt kopīgu pieeju šai krīzei, un tāpēc Komisijai, sākot no šodienas, ir jāuzņemas vadība.
Józef Pinior
(PL) Priekšsēdētājas kundze, tieši tāpat kā situācija Kaukāzā šajā vasarā radīja Eiropas Savienībai jaunu ģeopolitisku problēmu, tā arī šodien krīze pasaules finanšu tirgos rada pasaules ekonomikas problēmu, un Eiropas Savienībai tā ir jāatrisina. Ikviens piekrīt, ka šajā laikā Eiropai ir jārod saskaņots šo problēmu risinājums. Tomēr - kā mēs to varam izdarīt bez Lisabonas līguma? Tas noteikti nav iespējams. Tāpēc Lisabonas līguma ratifikācija ir ļoti būtiska - "būt vai nebūt” Eiropas Savienībai, un nopietna atbilde no Eiropas Savienības pašlaik ir globālas nozīmes jautājums. Priekšsēdētājs Barroso sacīja, ka ES iestādes, to skaitā arī Eiropas Komisija, nav pienācīgi pārstāvētas pasaules finanšu sistēmā. Tas ir vēl viens pierādījums tam, ka nepieciešams pēc iespējas drīzāk ratificēt Lisabonas līgumu tajās valstīs, kur tas vēl nav izdarīts.
Vēl viens jautājums, par kuru es šodien vēlētos runāt, ir tas, ka ar tirgu viss ir kārtībā, kamēr tas ir regulēts tirgus. Kapitālisma ekonomika, kas patur prātā cilvēka faktoru. Tas ir ļoti būtisks jautājums. Galu galā tā Eiropa reaģēja uz krīzi 20. gadsimta sākumā. Eiropa kļuva stipra tieši šī iemesla dēļ.
Vēl pēdējā lieta - izglābsim kuģu būves nozari Polijā. Es vēršos ar šo pie Eiropas Komisijas - ņemot vērā pašreizējo krīzi, kāds labums mums būs vēl no 100 000 bezdarbniekiem?
Jerzy Buzek
(PL) Priekšsēdētājas kundze, šodien vissvarīgākais jautājums ir finanšu krīzes pārvarēšana, taču vislielākais finanšu krīzes radītais drauds ir ekonomikas lejupslīde. Mēs nevaram runāt tikai par finansēm, jo galu galā krīze vienmēr ir saistīta ar ekonomikas konkurētspēju, izaugsmi un darba vietām. Nepareizu leģislatīvu risinājumu pieņemšana saistībā ar klimata un enerģētikas tiesību aktu paketi var pasliktināt prognozes par izkļūšanu no finanšu krīzes. Mēs vēlamies rīkoties saskaņā ar pamatprincipu - līdz 2020. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 20 %. Padomes priekšsēdētājs runāja par klimata un enerģētikas tiesību aktu paketes elastīgumu un līdzsvaru, kas ir jāievēro tās apstiprināšanā. Ko tas nozīmē? Tam vajadzētu nozīmēt spēju pieņemt paketi, konkrēti, pieņemt emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu atbilstīgi pašreizējai situācijai, un šī situācija ļoti atšķiras no tās, kas bija pirms gada, sešiem mēnešiem un pat pirms diviem mēnešiem.
Šo pašu mērķi - samazināt emisijas - var sasniegt ar dažādām metodēm. Mēs zinām rezultātus balsojumam par šo Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvu, kurš notika vakar Eiropas Parlamentā Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejā. Mēs esam tos ņēmuši vērā. Tagad mūs sagaida grūts trialogs, jo ir vairāki iebildumi pret šeit pieņemto regulējumu.
Mums Parlamentā nav bijis pietiekami daudz laika, lai diskutētu par visām ar Emisiju kvotu tirdzniecības direktīvu saistītajām problēmām. Tāpēc es aicinu Francijas prezidentūru un Eiropas Komisiju ņemt vērā arī mazākuma secinājumus un labojumus, lai arī daži no šiem grozījumiem nesaņēma Eiropas Parlamenta komiteju balsu vairākumu. Ja mēs vēlamies rast labu risinājumu, mums šodien ir jārīkojas saskaņā ar veselo saprātu un situāciju, kas nepārtraukti mainās un pasliktinās attiecībā uz ekonomikas prognozēm.
Othmar Karas
(DE) Priekšsēdētājas kundze, komisār, dāmas un kungi, es sākšu ar to, ka sacīšu - esmu ļoti neapmierināts, ka mēs vienmēr saskaramies ar krīzi, meklējot pareizo apņemšanos, pareizos vārdus, pareizo dinamiku vienotai nostājai un Eiropas reakcijai. Eiropas rīcība un Eiropas vadība ir svarīga risinājuma daļa. Tā nav tikai reakcija uz krīzi, bet arī nepieciešamība krīzes novēršanai globalizācijas apstākļos.
Mums ir nepieciešami gan īstermiņa, gan ilgtermiņa pasākumi. Šī krīze parāda, cik atkarīgi mēs esam cits no cita, cik globāla, cik savīta ir finanšu pasaule mūsdienās. Esmu apkopojis Eiropas Parlamenta prasības kopš 2002. gada, uz kurām Komisija ir tikai daļēji atbildējusi un no kurām daudzas ir nolemtas neizpildei dalībvalstu dēļ, un tas kavē Eiropas risinājumu meklēšanu.
Dāmas un kungi, mums ir nepieciešami tiesību akti tādās jomās kā uzraudzība Eiropā, kapitāls parādiem, kredītreitinga aģentūras, aizdevumu piešķiršana, krīzes vadības modeļi, kā arī obligātie standarti visa veida ieguldījumiem.
Es vēlos arī uzsvērt, ka mēs nedrīkstam izmantot krīzi ļaunprātīgi, lai izstrādātu nesamērīgus noteikumus. Runa nav par tirgus nosodīšanu un prasību nacionalizēties. Runa ir par to, kā nodrošināt pēc iespējas lielāku tirgus noietu un izstrādāt tik daudz noteikumu, cik nepieciešams globalizētā pasaulē. Ikvienam ir nepieciešami noteikumi - mēs nedrīkstam izslēgt nevienu -, taču šiem noteikumiem jābūt proporcionāliem riskam un saistītiem ar produktiem. Tieši to es lūdzu un ceru, ka Padome to īstenos.
Colm Burke
Priekšsēdētājas kundze, Eiropadomes augsta līmeņa sanāksmē nākamnedēļ Īrijas valdības vadītājs Brian Cowan nenāks klajā ne ar ko jaunu saistībā ar Īrijā strupceļā nonākušo Lisabonas līgumu. Tā vietā viņš veiks līdzīgu intervenci kā ministrs Micheál Martin, kurš pirmdien Eiropas Parlamenta Konstitucionālo jautājumu komitejā paziņoja tikai par analīzes rezultātiem. Nekas konkrēts netiks ierosināts līdz decembra Eiropadomes sanāksmei, kur plānots izstrādāt skaidru turpmākās rīcības ceļvedi.
Lai paātrinātu šī ceļveža izstrādi, es vēlos izklāstīt savu ideju par to, kā virzīties uz priekšu. Pirmkārt, es uzskatu, ka otrais referendums nedrīkst notikt vismaz 12 mēnešus, lai varētu pienācīgi apspriesties ar Īrijas vēlētājiem. Otrais referendums varētu notikt nākamā gada rudenī, iespējams, oktobrī. Tas nozīmē, ka Parlamenta vēlēšanas notiks saskaņā ar Nicas līgumu, taču tas manā skatījumā ir mazākais no diviem ļaunumiem.
Runājot par otrā referenduma veidu, es vēlos ierosināt plašāku plebiscītu par Lisabonas līgumu Īrijā. Konstitucionālais referendums par Lisabonas līgumu varētu notikt vienlaikus, tajā pašā dienā, ar konsultatīviem referendumiem par tādiem svarīgiem atturēšanās vai piekrišanas jautājumiem kā ES Pamattiesību harta un Eiropas drošības un aizsardzības politika.
Ja paplašinātajā referendumā Īrijā vēlētāji izvēlēsies atturēties kādā no šīm divām jomām, Īrijas valdība varētu mēģināt noslēgt atsevišķu vienošanos Eiropadomē, ko parakstītu 27 dalībvalstis. Šāds solis būtu līdzīgs precedentam, kad Eiropadomes sanāksmē 1992. gadā Edinburgā Dānija panāca vienošanos, ar kuru tai piešķīra četras atkāpes no Māstrihtas līguma. Tas ļāva Dānijai ratificēt šo līgumu kopumā.
Ar šādu plānu tām dalībvalstīm, kuras jau ir ratificējušas Lisabonas līgumu, nevajadzēs to darīt atkārtoti. Šis paplašinātais plebiscīts ļautu Īrijas vēlētājiem izvēlēties, cik lielu lomu viņi vēlas spēlēt Eiropas Savienībā.
Gunnar Hökmark
Priekšsēdētāja kungs, iesākumā vēlos runāt par trim punktiem. Attiecībā uz Krieviju mums ir jāpiekopj atklāta un tajā pašā laikā stingra politika, nekad neakceptējot Krievijas prasības attiecībā uz jebkādām tās interesēm citās valstīs - ne "tuvajās” ārvalstīs, ne arī tālajās. Tam būs būtiska nozīme nākamajos gados.
Otrkārt, pārskatītā budžeta mērķis ir padarīt pieejamu un noregulēt Eiropas lauksaimniecību, radot lielākas iespējas lauksaimniekiem Eiropā, kā arī citviet pasaulē - kaut arī ar mazākām subsīdijām -, lai globālais, funkcionējošais lauksaimniecības tirgus atbilstu jaunajam pieprasījumam pēc pārtikas visā pasaulē.
Treškārt, rīcībai saistībā ar klimata pārmaiņām ir jāsākas tagad, par spīti finanšu krīzei, lai mēs varētu gūt labumu no ilgtermiņa procesa; šādā veidā mēs varam apkarot klimata pārmaiņas un sagatavoties citām pārmaiņām.
Attiecībā uz finanšu krīzi, par ko mēs diskutējam šodien, daudzi runātāji ir aizmirsuši, ka mēs tagad esam cilvēces vēsturē unikāla ilgtermiņa procesa galā - tādas globālās izaugsmes galā, kas ir nesusi labklājību līdz tam neredzētos apmēros. Tagad mēs esam tā visa galā. Es šodien neko par to nedzirdēju no Schulz kunga. Protams, mums ir vairākas problēmas, taču tās nav saistītas tikai ar tirgu. Neviens nevar teikt, ka paaugstināta riska kredīti ASV ir tirgus spēku ietekmes rezultāts. Tie ir apņēmīgu politisko intervenču rezultāts.
Tagad mums ir nepieciešams nodrošināt pārredzamību, pārskatatbildību un uzraudzību mūsdienu tirgos. Tas ir Eiropas un globālais tirgus, un mums ir jānodrošina, ka mēs spējam uzlabot reālo situāciju finanšu tirgos. Tad mēs varam būt konstruktīvi attiecībā uz reālās ekonomikas attīstību.
Piia-Noora Kauppi
(FI) Priekšsēdētāja kungs, nestabilitāte, kas izplatās zibens ātrumā, ir raksturīga mūsdienu pasaulei. Tas īpaši attiecas uz finanšu tirgiem, kas mūsdienās ir globālākais no visiem uzņēmējdarbības sektoriem. Bezatbildība, pārcentība un nespēja noregulēt situāciju vienā pasaules malā cirtīs parasta pircēja makā robu visur. Arī es atbalstu Komisijas iniciatīvu izveidot pastāvīgu darba grupu, kas Komisijā nodarbotos ar finanšu krīzes novēršanu. Kā sacīja Komisijas priekšsēdētājs Barroso kungs, mēs varam un mums ir jādara vairāk.
Tomēr es domāju, ka Komisijai bija uzkrauta pārāk liela atbildība. Atbildības jomām ir jābūt skaidrām. Eiropas Centrālajai bankai ir jānodrošina, ka cenas un naudas vērtība ir stabilas. ECB ir rīkojusies efektīvi, lai mazinātu krīzes ietekmi. Saskaņotais interešu sadalījums šodien ir tam labs apliecinājums. No otras puses, Kopienas iestādes - Eiropas Komisija un Eiropas Parlaments - ir atbildīgas par to, lai nodrošinātu, ka kopējais tirgus ir atklāts un ka tiesību akti darbojas. Tirgus dalībniekiem ir jādarbojas saskaņā ar likumu, jākontrolē savi riski un jāiedrošina mājsaimniecības, kas tiem ir parādā naudu, meklēt piemērotus risinājumus. Finanšu grupām ir ne tikai jāpievērš uzmanība savai uzņēmējdarbībai, bet arī jāuzņemas lielāka sociālā atbildība. Tomēr vislielākā atbildība gulstas uz finanšu ministru pleciem, jo lielākā daļa izaugsmes veicināšanas un krīzes mazināšanas instrumentu ir viņu rokās un nav pieejami ne ECB, ne Eiropas likumdevējiem vai tirgus dalībniekiem.
Finanšu ministri ir parādījuši iniciatīvu. 2007. gada oktobrī viņi pieņēma skaidrus noteikumus krīzes novēršanai finanšu tirgos. Ņemot vērā to, cik ilgstošs būs šis darbs, vakar ECOFIN sagatavotais 13 punktu saraksts ir diezgan nožēlojams. Es neiebilstu pret priekšlikumiem, taču es domāju, ka rīcības programma nav pietiekami izstrādāta. Nepietiek darīt kaut ko: mums ir jādara pareizās lietas, un vēl svarīgāk ir zināt, kā nedarīt neko, ja tiesību akti nav pareizais risinājums problēmām. Mēs nedrīkstam pieļaut populistu spiedienu.
Zsolt László Becsey
(HU) Paldies, priekšsēdētāja kungs! Un es lūdzu piedošanu tulkiem par manu iepriekš nesagatavoto runu. Šeit atslēgvārdi ir solidaritāte, uzraudzība un drošība. Mēs nepārtraukti apgalvojam, ka solidaritāte ir ļoti svarīga saistībā ar pašreizējo finanšu krīzi, īpaši tādā valstī, no kādas esmu es, kas ir pārpildīta ar banku filiālēm, saistītiem uzņēmumiem un meitas uzņēmumiem, tāpēc šeit ir būtiski, kā vadošie uzņēmumu darbinieki un to uzraudzības iestādes reaģē uz problēmām, ar kurām mēs saskaramies.
Attiecībā uz solidaritāti es varu minēt, ka kopējā lauksaimniecības politika tika ieviesta piecus gadus pēc Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas un tagad, gandrīz piecus gadus pēc paplašināšanās, ir laiks arī kopējai enerģētikas politikai. Man ir prieks par ministra sacīto, ka šī ir laba doma, taču tā vēl ir jāīsteno. Tomēr es varu teikt arī to, ka darbības ar noguldījumiem ir saistītas ar solidaritāti. Tas ir iespējams, un šis ir laiks, kad mēs varam veidot pozitīvu Eiropas Savienības tēlu Centrāleiropas valstīs, ja mēs cits pēc cita netērēsim laiku nelietderīgi, bet kopā teiksim, ka krīzes gadījumā mēs patiešām dosim garantijas attiecībā uz visiem iedzīvotāju noguldījumiem. Līdz sešiem mēnešiem vai gadam. Mēs varam izlemt, un - jo ātrāk mēs to izdarīsim, jo labāk, tāpēc ka mēs šeit runājam par cilvēkiem, cilvēkiem riskantos apstākļos, kas mums jāglābj pēc iespējas ātrāk. Es nedomāju, ka tas izraisīs ļoti ilgstošas problēmas.
Otrs jautājums ir par solidaritāti un mūsu neaizsargātību. Tas patiesībā ir par uzraudzības iestādēm, un tas būs nākamais punkts. Es saprotu, ka mēs vēlamies veidot palātas vai kolēģijas, un es uzskatu, ka ir svarīgi, lai mēs virzītos uz centralizētu uzraudzību tieši tāpat, kā mēs nodevām dažus specifiskus konkurences politikas jautājumus attiecīgajai ES iestādei vai ECB (Eiropas Centrālajai bankai), taču ir ļoti grūti saprast, kā mēs stiprināsim pārliecību citam par citu koleģiālā sistēmā. Paldies!
John Purvis
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos teikt jums, Jouyet kungam un Almunia kungam, ka ir ļoti svarīgi atjaunot starpbanku tirgus darbību. Vienīgais drošais veids, kā to panākt, ir suverēnas valsts garantijas vairumam starpbanku noguldījumiem, kā tas ir Īrijas un Dānijas pašmāju tirgos.
Jāatzīst, pārstāvju atbildība ir milzīga, tomēr, kad starpbanku tirgus darbība atsāksies, bankas beigs veidot uzkrājumus, tās atkal sāks izsniegt aizdevumus uzņēmējiem, privātpersonām un mājsaimniecībām, starpbanku likmes atgriezīsies normālā līmenī un pilnīgi noteikti šīs garantijas nevajadzēs izmantot.
Es piekrītu Jouyet kungam, tas ir jādara globālā mērogā. Kā viņš teica - SVF uzdevums ir koordinēt šo darbību, un tikai ar šādu drosmīgu soli globālā mērogā mēs aizdegsim uguni un atmodināsim pārliecību.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Svarīgākā lieta šeit, un es piekrītu Francijas prezidentūrai, ir atrast risinājumu saistībā ar Īriju un Lisabonas līguma ratificēšanu. Attiecībā uz finanšu satricinājumu, es vēlos atgādināt Parlamentam, ka 2008. gada februārī Ungārijas premjerministrs Ferenc Gyurcsány ierosināja izveidot vienotu Eiropas uzraudzības iestādi un vienotu uzraudzības noteikumu grāmatu, ņemot vērā krīzi starptautiskajos finanšu tirgos. Diemžēl Padomes marta sēdē viņš neguva vairākuma atbalstu. Es domāju, ka šo priekšlikumu vajadzētu izskatīt nākamajā sēdē. Ungārijas premjerministrs to ierosinās vēlreiz, jo bez tās, bez Eiropas finanšu uzraudzības iestādes, globālās problēmas radīsies atkal un atkal. Es vēlos lūgt Francijas prezidentūru un dalībvalstis to atbalstīt. Galu galā šīs problēmas atrisināšana ir mūsu visu interesēs.
Marios Matsakis
Priekšsēdētāja kungs, Amerikas banku nozares naudasmaisi kopā ar tādiem pašiem Eiropas naudasmaisiem pēdējo gadu laikā ir dzīvojuši krāpšanas, piesavināšanās un korupcijas orģijās uz parasto cilvēku rēķina. Tomēr tādas atbildīgās iestādes kā centrālās bankas, kā arī finanšu ministri un ES komisāri, kuru pienākums ir aizsargāt iedzīvotājus, būtībā nedarīja neko, lai to apturētu.
Pēc klusēšanas, nolaidības un aizbildināšanās sazvērestības šīs iestādes tagad nekaunīgi piekļūst nodokļu maksātāju naudai, tādējādi ļaujot tiem pašiem naudasmaisiem kļūt vēl bagātākiem. Tas ir briesmīgi, skandalozi un apkaunojoši. Tas nav taisnīgi. Pašreizējā globālajā ekonomikas katastrofā vainīgie un tie, kas viņus piesedza, ir jāapcietina, bet viņu manta jākonfiscē. Tāds ir patiess taisnīgums, un tādam tam būtu jābūt ES. Tāda ir kailā patiesība, ko par ES domā iedzīvotāji.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Priekšsēdētāja kungs, jautājums vispirms Padomei. Kas notiek ar Francijas prezidentūras ierosināto augsta līmeņa konferenci par Gruziju, un kā pašreizējā ES prezidējošā valsts plāno aizsargāt Gruzijas teritoriālo viengabalainību, kad cita valsts ir atzinusi divus separātistu reģionus - Abhāziju un Dienvidosetiju? Ir kauns, ka Barroso kunga nav šeit, jo viņa runa nebija pārliecinoša. Iespējams tāpēc, ka viņš pats nav pārliecināts par saviem priekšlikumiem. Es domāju, ka finanšu un ekonomiskā situācija ir daudz nopietnāka, nekā tā tika aprakstīta. Pat šodien es domāju, ka akciju tirgi turpina brukt par spīti visām intervencēm. Es uzskatu, ka tas ir pilnīgs pašreizējās sistēmas sabrukums, sistēmas, kas ir pilnīgi novecojusi, sistēmas, kas ir izraisījusi bankrotu, kas ir izraisījusi pilnīgu zemes ekspluatāciju un to, ka zeme smok no siltumnīcefekta gāzu emisijām, kas ir izraisījusi nepietiekamu attīstību dienvidos un nepietiekamu attīstību mūsu pilsētās.
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Konrad Szymański
(PL) Priekšsēdētāja kungs! Saistībā ar pašreizējo krīzi mēs risinām jautājumu par valsts atbalstu apdraudētajām ekonomikas nozarēm. Vācu Hypo ir izglābts ar subsīdijām 50 miljardu eiro apmērā, palīdzība britu Bradford & Bingley ir vēl 35 miljardi eiro, un Fortis glābšanai ir atvēlēti 11 miljardi eiro. Vienlaikus Eiropas Centrālā banka ir iemaksājusi vēl 120 miljardus eiro banku depozītos, lai uzturētu tās likvīdas.
Tajā pašā laikā komisārs Kroes runā par politisko krīzi Polijā, kur arī tiek atmaksāts aptuveni pusmiljards, vēlos uzsvērt - pusmiljards, eiro valsts atbalstam trim poļu kuģu būvētavām. Es gribētu zināt, kā Eiropas Komisija vēlētos izskaidrot poļiem situāciju, kurā simtiem miljardu eiro ieplūst vecās Eiropas bankās, bet pusmiljardu eiro nevar pārskaitīt trim kuģu būvētavām, kas var ciest neveiksmi Komisijas darbību rezultātā. Es iesaku to atcerēties, kad nākamajā Padomes sēdē tiks pieņemti lēmumi par turpmākām naudas iemaksām finanšu sektorā.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Priekšsēdētāja kungs! Francijas premjerministrs Édouard Balladur izdeva paziņojumu par to, ka pilnīga tirgus brīvība ir līdzvērtīga džungļu likumam. Viņš piebilda, ka mūsu sabiedrība, demokrātija un iestādes nedrīkstētu ļaut, lai tos pārņem džungļi. Neraugoties uz to, mēs tagad esam džungļos un maksājam par pilnīgu tirgus brīvību, kas kādreiz valdīja Savienotajās Valstīs.
Ja jūs ievērosiet, ka par katru reāli ieguldīto dolāru ASV bankas aizdeva USD 32, pretēji Eiropas banku niecīgajiem USD 12, tad jūs sapratīsiet neaprēķināmību, kas bija izplatīta ASV banku tirgū. Tagad es baidos, ka ne Paulson kunga, ne ASV valdības pasākumi neizvedīs pasauli no šīs krīzes. Domājot par nākotni, man šķiet, ka no šī brīža jāpiemēro stingri noteikumi.
Victor Boştinaru
(RO) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāj, komisār Almunia, godātie kolēģi! Dažu pēdējo gadu laikā nozīmīgi līderi, īpaši sociālisti, ir runājuši par nepieciešamību reformēt pasaules finanšu sistēmu - sistēmu, kura ir pēc Bretonvudsas monetārās sistēmas -, kas varētu atrisināt globalizācijas problēmas. Diemžēl nekas nenotika.
Tāpēc es apsveicu prezidenta Sarkozy un Francijas prezidentūras, kā arī pārējo Eiropas līderu iejaukšanos, kuri atsaucās uz nepieciešamību veikt šādu reformu. Šodien priecājos dzirdēt Eiropas Komisijas priekšsēdētāja Barroso teikto, kurš runāja par nepieciešamību paskatīties tālāk par finanšu krīzi un Eiropu.
Tāpēc es ierosinu, Barroso kungs, ka Eiropas Savienībai un Eiropas Komisijai jāveic noteiktas darbības, kas vajadzīgas, lai reformētu pasaules finanšu sistēmu, kopā ar tādiem pārējiem lielākajiem dalībniekiem kā Savienotās Valstis, Ķīna un Japāna, lai sniegtu cilvēcei vajadzīgos instrumentus, ar kuriem varētu pārvaldīt globalizācijas finanšu aspektus.
Jean-Pierre Jouyet
Priekšsēdētāja kungs, komisāri, dāmas un kungi! Tā kā es jau esmu runājis, tad izteikšos īsi.
Attiecībā uz finanšu krīzes vadīšanu, man ļoti žēl, ka Berès kundzei nepietiek ar manu piedalīšanos, bet esmu priecīgs, ka viņa ir apmierināta, redzot šeit Almunia kungu. Nopietnāk, Berès kundzes, Karas kunga un it sevišķi Kauppi kundzes runa parāda, ka mums vajadzīgs - kā jau tika teikts - pārliecināties, vai mēs efektīvi pieņemam Komisijas izteiktos priekšlikumus, kas aptver visus aprēķinu noteikumu uzraudzības, regulēšanas un grozīšanas aspektus.
Tas notiks, nevis pārmērīgi regulējot, bet pielāgojot pašreizējos noteikumus, kā arī pielāgojot likumus tā, kā tas ir nepieciešams pašreizējā situācijā. Kā mēs jau teicām, šajā jomā mums jādarbojas vairāk Eiropas līmenī un jāpielāgo mūsu noteikumi finanšu iestāžu savstarpējai atkarībai un mūsu likumu savstarpējai atkarībai, lai piešķirtu finansējumu ekonomikai. Mums šajā jomā steigšus jāsāk darboties un jāatgūst tāds stāvoklis, kāds mums bija pirms dažiem gadiem - to jūs apspriedīsiet -, lai pabeigtu organizācijas izveidi, kas bija daļa no darba, ko veica Lamfalussy kungs.
Komisijai ir arī svarīgi, lai tai būtu pilnvaras - lai tai būtu nozīme šā jautājuma risināšanā -, un Komisijai ir visas tiesības uzstāt uz šo punktu. Mums šajā ziņā jābūt loģiskiem. Ja mēs vēlamies lielāku integrāciju, ja mēs vēlamies īstenot risinājumus, kuri ir bijuši noderīgi citiem, tad mums jārada organizācija, kas varētu atrisināt finanšu problēmas, ar kurām mums būs jāsaskaras, un mums jārīkojas ātri. Francijas prezidentūra, kā es teicu, darīs visu, kas tās spēkos, un veltīs visu savu enerģiju, lai palielinātu vajadzīgo saskaņošanu un likumu pieņemšanu šajā jomā.
Mums šajā jomā nepārprotami vajadzīga - un tur jau ir - koordinācija starp Eiropas Centrālo banku, Eiropas finanšu ministriem un Komisiju. Tas ir svarīgāk nekā jebkad agrāk. Mums jāatrod konkrētas atbildes, un mums arī jāparedz sekas, kādas šai krīzei būs uz ekonomikas finansēšanu un uz pašu ekonomiku. Mēs jau varam tam redzēt pirmās pazīmes. Arī šeit - un tā ir uzticības veicināšanas būtiska daļa - mums jāpieņem izšķiroši pasākumi, it īpaši attiecībā uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem.
Attiecībā uz ārējām attiecībām, kuru elementus izvirzīja Saryusz-Wolski kungs un Isler Béguin kundze, es gribētu teikt Saryusz-Wolski kungam, ka Eiropadomes prioritāte, kā jau iepriekš teicu, ir noteikt precīzas stratēģijas un izdot norādes attiecībā uz energoapgādes drošību un solidaritāti. Viena krīze nedrīkst maskēt citu. Pirms trim mēnešiem mums bija enerģijas krīze. Tā joprojām turpinās. Valstis bija atkarīgas cita no citas enerģijas piegādes jomā. Tas joprojām turpinās. Mums jābūt stingrai Eiropas enerģētikas politikai, un arī šajā ziņā mēs esam iepalikuši un mums jārīkojas ātri.
Attiecībā uz Baltkrieviju, es gribēju - mēs to drīzumā apspriedīsim precīzāk - teikt Saryusz-Wolski kungam, ka Vispārējo lietu padomē būs trijotne un ka tad mēs tiksimies ar Baltkrievijas iestāžu pārstāvjiem. Kā jums zināms, un Saryusz-Wolski kungs to uzsvēra, mēs esam izteikuši savas bažas par vēlēšanu procesu, ar kuru mēs neesam apmierināti. Attiecībā uz to mēs būsim atklāti, bet tai pašā laikā Padome apsver iespēju mīkstināt atsevišķas sankcijas, it īpaši vīzu izsniegšanas ierobežojumus, kas noteikti dažām Baltkrievijas amatpersonām, kuras skar šīs sankcijas. Padome joprojām apsver šīs darbības.
Man patika teiciens, kuru jūs lietojāt, priekšsēdētāja kungs, par konfliktu starp Krieviju un Gruziju. Mums jāatjauno miers un jānodrošina, ka Gruzijā ir miers. Tas ļauj man atbildēt Isler Béguin kundzei. 14. oktobra vakarā un 15. oktobrī mums būs augsta līmeņa konference. 14. oktobrī ārlietu ministri tiksies ar Bernard Kouchner, un 15. oktobrī būs augstāko amatpersonu un vadītāju sanāksme, lai atrastu piemērotus risinājumus situācijai Abhāzijā un Dienvidosetijā, kuru atzīšana - man tas jāsaka Isler Béguin kundzei, lai gan viņai tas ir labi zināms, - joprojām notiek pavisam reti, kas ir lieliski, jo Eiropas Savienība un prezidentūra stingri nosodīja šo nepieņemamo rīcību.
Runājot par Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktu, es gribētu atbildēt Flautre kundzei - lai gan es nešaubos, ka Isler Béguin kundze viņai pastāstīs manis teikto, - un teikt, ka šis pakts atšķiras ar labāku koordinēšanu; saskaņošanu, ja jums tīk, it sevišķi patvēruma pieteikumu un imigrantu iesniegumu ziņā. Pakts patiesībā izskaidro migrantu statusu, kas viņiem nodrošina virzību uz priekšu. Būtībā mēs dotu priekšroku pragmātiskākam redzējumam, līdzsvarotākai pieejai, pieejai, kuru varētu izskaidrot saistībā ar Šengenas Līguma paplašināšanu. Demogrāfiskā krīze, demogrāfiskā problēma, arī ir viena no problēmām, kas mums jārisina Francijas prezidentūras laikā.
Visbeidzot - un šis ir galvenais punkts, jo tas ir visa pamatā, - šīs krīzes ir savstarpēji atkarīgas. Šīs krīzes ir savstarpēji saistītas. Ekonomikas un finanšu krīzes ir pašas redzamākās. Tomēr pirms trim mēnešiem bija enerģijas krīze. Katrā ziņā mums joprojām ir pārtikas krīze, mums joprojām ir ārējā krīze. Es atkārtošu vēlreiz - lai reaģētu uz šīm krīzēm un lai risinātu šīs problēmas, dalībvalstīm vairāk jāsadarbojas, jābūt lielākai saskaņotības, lielākai lēmumu pieņemšanas kapacitātei, lielākai pārskatāmībai un atsaucībai. Atbilde uz to ir - plašāka iestāžu iesaistīšanās, bet to mēs varam panākt ar Lisabonas līguma starpniecību. Mums jānodrošina, lai līgums drīz stātos spēkā. Mums kopā ar mūsu īru draugiem jāatrod risinājums. Mēs darīsim visu, kas mūsu spēkos, lai līdz gada beigām mēs rastu politisku risinājumu šai institucionālajai problēmai, kas, paraugoties uz problēmām, ar kurām mēs saskaramies un par kurām esam diskutējuši visu pēcpusdienu, ir steidzami jāatrisina.
Joaquín Almunia
Priekšsēdētāja kungs, ministr, dāmas un kungi! Es sākšu ar Jouyet kunga runas beigām. Kā priekšsēdētājs Barroso teica ievadrunā, Lisabonas līguma spēkā stāšanās ir būtiska, lai mēs varētu virzīties uz Eiropas integrāciju, it sevišķi tādā laikā kā šis. Daži no jums pieminēja ārējās darbības aspektus un kopējo ārpolitiku un drošības politiku: Gruzija. Lisabonas līgums ļaus mums paaugstināt mūsu darbības efektivitāti un intensitāti šādās mūsu pašu drošībai svarīgās lietās, kā arī aizstāvot mūsu vērtības aiz mūsu robežām, kā tas ir Gruzijas un citu valstu gadījumā.
Daži no jums diezgan pareizi pieminēja to debašu par enerģiju un klimata pārmaiņām nozīmi, kuras notiks Eiropadomē. Francijas prezidentūra atbalsta Komisijas vērienīgo priekšlikumu kopumu, kuri, kā mēs ceram, tiks pieņemti un īstenoti. Lisabonas līgums sniegs Eiropas iestādēm - nevis tikai Komisijai - plašākas pilnvaras ķerties pie šīs ļoti svarīgās problēmas.
Daži no jums diezgan pareizi pieminēja imigrāciju, imigrācijas paktu, Francijas prezidentūras un dažu citu dalībvalstu slavējamo iniciatīvu. Arī Komisija nesen ir izteikusi priekšlikumus par imigrāciju, kuri ir apspriesti un pieņemti vai tiek apspriesti un pieņemti Parlamentā un Padomē. Un atkal Lisabonas līgums ļaus Eiropas Savienībai virzīties uz kopēju imigrācijas politiku, kas ir būtiska.
Visbeidzot, vairums runu diezgan dabiski koncentrējās uz ekonomikas un finanšu jautājumiem, par kuriem mēs pašreiz īpaši uztraucamies.
Es piekrītu jums, prezidentūrai un, protams, Komisijas priekšsēdētājam viņa ievadrunā, ka mums vairāk jāsaskaņo mūsu visu, kuriem Eiropā ir pienākumi, darbība. Nav šaubu, ka Komisijai ir pienākumi, Padomei ir pienākumi, Parlamentam ir pienākumi, dalībvalstīm, uzraudzības iestādēm un centrālajām bankām ir pienākumi.
Mums visiem jārīkojas saskaņoti, katram atbilstoši saviem pienākumiem. Veselu gadu kopš krīzes sākuma Komisija izstrādāja priekšlikumus, lai nostiprinātu mūsu finanšu sistēmas nākotni, ar vidēja termiņa redzējumu, kādu to pirms gada apsprieda un pieņēma Padome un Komisija neoficiālā Padomes sanāksmē Oporto un Ecofin sanāksmē pagājušā gada oktobrī.
Tomēr Komisija arī aktīvi piedalās īstermiņa, ārkārtas un būtiskos pasākumos, kas ir Ecofin vakar pieņemto secinājumu daļa, ieskaitot apņemšanos uzlabot noguldījumu garantiju sistēmas, ko būtiski ir skārusi nevis noguldījumu nedrošība finanšu iestādēs, bet gan dažas vienpusējas darbības ar negatīvu ietekmi uz citām valstīm.
Komisija sadarbojas un arī darbojas, lai attīstītu un piemērotu principus, kuri vakar noteikti Ecofin secinājumos, kas ir būtiski attiecībā uz to, kā būtu jārisina sarežģītās situācijas katrā finanšu iestādē: ar rekapitalizāciju un dažos gadījumos ar citiem līdzekļiem.
Kā priekšsēdētājs Barroso teica, Komisija darbojas, lai mēs ātrāk nekā līdz šim virzītos uz priekšu attiecībā uz uzraudzību Eiropas līmenī, pārrobežu līmenī, kas mums acīmredzami ir nepieciešama. Pēdējo dienu laikā mēs visi esam guvuši pieredzi attiecībā uz šo mehānismu nepieciešamību.
Komisija, tāpat kā Padome un Parlaments, ir apmierināta ar ātrumu, kādā Eiropas Centrālā banka un pārējās centrālās bankas šodien ir rīkojušās, ar saskaņotu procentu likmju samazināšanu, kam būtu nedaudz jāmazina spriedze tirgū.
Es pilnīgu piekrītu Purvis kungam, ka nepieciešams katru pasākumu pieņemt savas kompetences robežās, lai veicinātu starpbanku tirgus atgūšanos. Tas ir būtiski. Mēs nevaram uzskatīt, ka likviditātes avots finanšu sistēmas darbībā nākotnē ir tikai centrālās bankas un, protams, Komisija, un es it īpaši atbildu uz in't Veld kundzes runu, kuru viņa teica valstu un valdību vadītājiem svētdien Parīzē un kuru viņa vēlreiz teica vakar Ecofin sanāksmē, ka attiecībā uz valsts atbalsta regulējumu Līgumā ir pietiekami daudz pantu un noteikumu, lai to elastīgi atrisinātu saskaņā ar konkurences noteikumiem un noteikumiem par valsts atbalstu tādā situācijā, kādā mēs patlaban esam.
Vai nu šodien, vai rīt mana kolēģe, komisāre Kroes, publiskos pamatnostādnes, kā viņa vakar paziņoja Ecofin sanāksmē, par to, kāds ir Komisijas viedoklis, kā Līguma elastīguma robežas var tikt izmantotas šajā īpašajā jautājumā, vienlaikus nepieļaujot diskrimināciju starp dažādiem risinājumiem un atbalsta dažādiem veidiem.
Viņa arī atsauksies - un daži no jums arī to pieminēja - uz Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu. Mēs 2005. gadā un vēlāk izdarījām tajā grozījumus, un man šķiet, ka vienu dienu es šeit arī teicu citās debatēs, ka vienprātība par grozītā pakta īstenošanu ir pilnīga - simts procenti. Vakar Ecofin, atkal tāpat kā sestdien Parīzes sanāksmē, vienprātīgi vienojās par to, ka pašreizējā paktā ar 2005. gada grozījumiem - un arī Parlaments piedalījās šajās debatēs un šajā konsensā - ir pietiekami daudz iespēju manevrēt, lai atrisinātu situācijas, kādas sāk rasties un diemžēl turpinās rasties, tādas kā valsts deficīta pieaugums. To var paveikt, ievērojot pieņemtos noteikumus, nevis nobīdot tos malā.
Tas bija skaidrs sestdien Parīzē, tas bija skaidrs vakar Ecofin sanāksmē, un tas ir skaidrs šeit šodienas debatēs, un es jums apgalvoju, ka Komisija nodrošinās, ka tas būs skaidrs arī turpmāk, lai gan mēs piedzīvosim ļoti sarežģītus apstākļus ne tikai finanšu sistēmā, bet arī reālajā ekonomikā.
Rīt mēs dosimies uz Vašingtonu, uz Starptautiskā Valūtas fonda ikgadējām sanāksmēm. SVF prognozes jau atkal ir grozītas lejupejošā virzienā. Mūsu prognozes pēc dažām nedēļām tiks grozītas lejupejošā virzienā. Tas nav tikai uzdevums ekonomikas prognozēšanā, teorētisks uzdevums; diemžēl tas nozīmē mazāku izaugsmi, mazāku nodarbinātību, lielāku spriedzi darba tirgū un līdztekus inflācijas radītajam spiedienam, no kura mēs joprojām ciešam, lai gan pēdējos divus mēnešus tas ir mazinājies, - pirktspējas zaudēšanu un grūtības iedzīvotājiem.
Tomēr tādēļ mums nevajadzētu aizmirst vidēji ilgu termiņu. Tādēļ mums nevajadzētu aizmirst mācību, ko esam guvuši pēdējās krīzēs. Es domāju, ka šajā ziņā lielākajā daļā runu, kuras es šopēcpusdien dzirdēju, tika pastiprināta, atbalstīta un akceptēta vienprātība, kuru vakar panācām - un es domāju, ka tā ir ļoti pozitīva vienprātība, - Luksemburgas Ecofin sanāksmē.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Balsošana notiks nākamajā sesijā.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 142. pants)
Jean-Pierre Audy  
rakstiski. - (FR) Vispirms es gribētu pateikties Padomes priekšsēdētājam Nicolas Sarkozy par pragmatiskajiem un efektīvajiem pasākumiem un Francijas prezidentūrai, ko šodien pārstāvēja mans draugs Jouyet kungs, par teicamo darbu. Eiropas Savienība tika izveidota starp kara radītajām ciešanām.
Šķiet, ka lemts turpināt būt starp ciešanām un krīzēm. Šīs krīzes - Kaukāza krīze Gruzijā, finanšu krīze, PTO neveiksme - parāda, cik ļoti mums vajadzīgas jauna skatījuma iestādes, kuru izveide ierosināta Lisabonas līgumā, un it sevišķi pastāvīga ES prezidentūra.
Attiecībā uz finanšu krīzes jautājumu, ECB tikko nolēma samazināt procentu likmes, un es atzinīgi vērtēju šo lēmumu. Beidzot tā ir pamodusies no savas vienaldzības; tai ir jāmācās no savām monetārās politikas kļūdām, jo nekas nevar būt sliktāk kā atkal paaugstināt likmes, kad atjaunosies ekonomikas izaugsme. Komisija arvien vairāk izjūt nepieciešamību, pamatojoties uz EK līguma 105. panta 6. punktu, nodot šo jautājumu Padomei, lai tā varētu piešķirt ECB politikas mandātu konsultatīvi uzraudzīt kredītiestādes, un izveidot Eiropas banku regulatoru.
Sebastian Valentin Bodu  
rakstiski. - 24. septembrī es rakstiskā deklarācijā jautāju, vai Eiropa ir gatava mīkstināt šoku, ko radīs tās nesaraujamā saikne ar ASV tirgu, un vai ECB un Anglijas bankas piešķirtie EUR 36,3 miljardi tirgū ir pietiekami, lai liktu briesmām pazust. Pēc dažām dienām arī Fortis banka un Dexia banka tika ierautas finanšu krīzes straumē. Turklāt Islandes banku sistēma nonāca strupceļā (tas beidzās ar to, ka valdība pārņēma Glitnir banku) un Apvienotās Karalistes valdība paziņoja, ka tā ieplūdinās papildu naudu (GBP 200 miljardi) savā ekonomikā.
Līdz šim notikušie gadījumi sniedza atbildi uz manu jautājumu, kas tika apzīmēts kā retorisks. Kas tagad notiks tālāk? Tagad mēs zinām krīzes skartās finanšu iestādes. Lielās. Mēs nezinām, kuras vēl ir skartas, bet klusē par to. Kā ir ar daudzajām ASV reģionālajām bankām, kas bija iesaistītas vieglu aizdevumu piešķiršanā mājokļu nozarei? Kā ir ar Eiropas bankām, kuras nevarēja atturēties no ieguldīšanas dažādajos ASV eksotiskajos finanšu instrumentos, kas ienāca tirgos šajā desmitgadē?
Ilda Figueiredo  
Neraugoties uz nedaudz emocionālajiem vārdiem par finanšu krīzi un saistītajām krīzēm, joprojām netiek veikti pamatpasākumi, lai šīs krīzes efektīvi risinātu. Pat tad, kad tika apstiprināti daži ad-hoc pasākumi, kuri pirms dažiem mēnešiem tika noraidīti, piemēram, tādu banku nacionalizēšana, kas bankrotējušas administrācijas un dažu lielāko akcionāru sliktas vadības dēļ, kuri saņēma būtisku peļņu un ieguvumus, bet zaudējumus atstāja sabiedrības ziņā, tas vienmēr tika darīts, aizstāvot lielos uzņēmumus, patiešām neņemot vērā darba ņēmēju un mazāk nodrošināto intereses. Tie neuzveic problēmu tās saknē. Tie neatceļ nodokļu paradīzi. Tie neapstrīd Eiropas Centrālās bankas viltus neatkarību. Tie neatceļ Stabilitātes paktu. Tie nepieņem Solidaritātes un sociālā progresa paktu.
ECB ir samazinājusi savu pamatlikmi pārāk vēlu, pēc vilcināšanās, kas bargi izmaksāja vārīgākām ekonomikām un tiem, kuri ir pamatīgi parādā bankām.
Tādējādi izskatāmie jautājumi ir ārkārtīgi svarīgi un apšauba neoliberālo politiku, kas devusi absolūtu priekšroku brīvai konkurencei, samazinot nodarbinātības līmeni un daudzkāršojot mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu problēmas. Nākamajā Padomē pilnībā jāizbeidz šī neoliberālā politika.
Petru Filip  
rakstiski. - (RO) Tā kā pašreizējā globālā finanšu krīze ir starptautiska, tā var strauji izraisīt lielu paniku ne tikai finanšu, banku un ekonomikas nozarē, bet arī parastos Eiropas pilsoņos. Es uzskatu, ka vēl sarežģītāk par šo smago ekonomisko situāciju, kura jāpārvalda kā no finanšu, tā ekonomikas perspektīvas, ir novērtēt risku, kas draud, ja Eiropas pilsoņus pārņems panika, jo būs nepieciešams daudz ilgāks laiks, lai atgūtos no šīs panikas sekām.
Tāpēc es publiski vēršos pie jums kā pie priekšsēdētāja un lūdzu, lai jūs, vienalga kādus pasākumus jūs veiktu, tieši, nekavējoties un efektīvi risinot pašreizējo ekonomikas un finanšu krīzi, pārliecinātos, ka šie pasākumi ir atklāti Eiropas sabiedrības viedoklim, lai pilsoņi justu Eiropas Savienības aizsardzību, kuras mērķis tieši bija sniegt aizsargājošu struktūru ārkārtas stāvokļu gadījumā.
Ja mums tagad neizdosies stiprināt eiropiešu uzticību un solidaritāti, mēs riskējam ar to, ka pieredzēsim visa tā izzušanu, ko esam ar grūtībām konsolidējuši pēdējos 50 gados.
Filip Kaczmarek  
Mums nevajadzētu paļauties tikai uz to, ka viena Eiropadomes sanāksme atrisinās finanšu tirgu problēmas. Padomes mērķim drīzāk vajadzētu būt - meklēt risinājumus, kā padarīt drošākas Eiropas banku sistēmas. Neapšaubāmi, ka patlaban ir vajadzīga pašreizējā valstu valdību iesaistīšanās, bet, protams, tas neaizstās kopīgas darbības ES līmenī kopumā.
Šodien īpaši svarīgi ir izvairīties no jebkādām populistiskām solījumu vairāksolīšanām un aizsargāt pilsoņus no atsevišķu politiķu ārkārtīgā cinisma. Šis cinisms balstās uz sīkumainu pesimismu, prasot, lai citi politiķi kaut ko darītu. Ja piepildīsies tumšie pareģojumi, ciniķi sacīs: vai mēs jums neteicām? Ja sliktākie scenāriji nepiepildīsies, pseidoglābēji sacīs: mēs gribējām būt piesardzīgi; šādās situācijās labāk ir nestrēbt karstu.
Tagad ciniķi priekā berzē rokas, redzot, ka nevarēs zaudēt. Šis prieks liecina par ārkārtīgu bezatbildību un demokrātiskas politikas pamatvērtību (saprātīgas rūpes par kopējo labumu) noliegšanu. Iespējams arī, ka lielākās briesmas Eiropas maciņiem ir šis pats cinisms. Interesanti ir arī tas, ka šo viltus interesi par pilsoņu nākotni sludina tie, kuri cenšas bloķēt jauno Eiropas Līgumu un kuriem nepatīk doma par kopīgu valūtu. Es ceru, ka Padomes sanāksmē nebūs viltus praviešu. Liels paldies!
Mairead McGuinness  
rakstiski. - Globālā finanšu krīze pelnīti būs oktobra Eiropadomes darba kārtības galvenais punkts. Krīze ir cilvēku radīta - no ASV līdz ES un tālāk; atkusnis banku un finanšu jomā ir tikpat šokējošs, cik patiess.
Ir jaušama neticība, ka neiedomājamais - proti, banku sistēmas sabrukums - ir ar mums noticis. Atsevišķu banku sabrukums un dramatiska valdību iejaukšanās, lai atbalstītu vārīgos finanšu sektorus, ir radījuši milzīgu sabiedrības nedrošību par politiķu spējām to aizsargāt pret šādām iespējamībām.
Bankas negrib regulējumu, un tagad ir skaidrs, ka regulējums bija vājš un neefektīvs, jo neaizsargāja ne banku klientus, ne arī pašas iestādes.
Tagad, kad bankām pienākuši grūti laiki, tās steidzas pie politiķiem pēc glābiņa. Tāpēc mums ir jānovērtē šis mirklis un jānoliek vara atpakaļ tur, kur tai vienmēr vajadzēja būt, un tas ir - politiskajā sistēmā, nevis finanšu tirgos.
Esko Seppänen  
rakstiski. - (FI) Amerikas Savienotās Valstis ir saslimušas ar trako naudas slimību. Tās simptomi ir banku sabrukums, banku un apdrošināšanas sabiedrību socializācija un nederīgas bankas, kas tiek izmantotas parādu socializācijai un kā papildizgāztuve banku atkritumiem. Krīze parāda, ka kapitālam valsts ir vajadzīga citiem mērķiem, nevis tikai karošanai tālās ārvalstīs: Amerikas gadījumā - Irākā un Afganistānā. Krīzes labā puse, ko radījusi "vieglās” naudas izmantošana, ir tā, ka Savienotās Valstis tagad nevar atļauties jaunus karus.
Tas izskatās slikti, kad supervara ir apmulsināta, jo tās pašcieņa citu acīs ir kritusi. Tā tas ir noticis ar Savienotajām Valstīm: - daudzi uzskata, ka šī valsts kā supervara ir piedzīvojusi Padomju Savienības likteni.
Būs vajadzīgi visi Amerikas politiskie un ekonomiskie resursi, lai apdzēstu uguni bankā, ko aizdedzināja vieglā nauda, parādi un spekulācijas. Tomēr tas vairs nav tikai ekonomikas jautājums: milzis, kas stāvēja uz vērtspapīru kaudzes, ir pieredzējis sabrūkam savu varu. Uzpostā Amerika, ideoloģiskās cīņas uzvarētāja, vairs nav uzvarētājas lomas cienīga.
Georgios Toussas  
Padomes un Komisijas paziņojumi un kapitāla politisko pārstāvju debatēs pieņemtās nostājas, gatavojoties ES Padomes samitam, signalizē par nepopulāras politikas pieaugumu kapitālistiskas ekonomikas krīzes vadībā. Krīze nepielūdzami izplatās ES dalībvalstīs un vispār attīstītajās valstīs, vēl vairāk atklājot ES reakcionāro būtību.
Šie paziņojumi, Ecofin izziņotā valsts monopola iejaukšanās un ES dalībvalstu buržuāziskās valdības, kā arī atbrīvošanās no parādos grimstošām bankām un citām monopola uzņēmējdarbības grupām ar valsts naudu, ir pasākumi, lai atbalstītu ES kapitālu solīšanā, lai atbalstītu monopolu ekonomiku un politisko ietekmi. Tas pierāda, ka kapitālismam nav atbilžu, ja runa ir par cilvēku interesēm.
Saskaroties ar krīžu risku, ES un tās dalībvalstu buržuāziskās valdības pastiprina savus uzbrukumus strādnieku šķirai un masām.
Eiropas tautas neko nevar gaidīt no ES samita konferences. Vienīgā izeja strādniekiem ir neievērot un izbeigt ES un tās dalībvalstu buržuāzisko valdību nepopulāro politiku.
