Handel med tjenesteydelser (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Syed Kamall for Udvalget om International Handel om handel med tjenesteydelser.
Syed Kamall
Hr. formand! Først vil jeg gerne rose skyggeordførerne og deres grupperådgivere for deres nyttige bidrag til denne betænkning. Jeg synes, at vi havde nogle meget interessante debatter, og vi var ikke altid enige. Men i det mindste formåede vi at gennemføre debatterne på en civiliseret måde.
Jeg vil også gerne takke sekretariatet hos Udvalget om International Handel for deres bidrag, og mens jeg er i gang med at takke, ønsker jeg også at takke tjenestemændene fra GD Handel for deres nyttige råd og forslag.
Som den største eksportør af tjenesteydelser har EU selvfølgelig en stor interesse i at åbne nye markeder for tjenesteydelser. Min personlige interesse i emnet drejer sig mere om, hvordan tjenesteydelserne kan anvendes som et redskab til at hjælpe de fattigste mennesker ud af fattigdom.
Men inden vi gør det, skal vi minde os selv om tjenesteydelsernes betydning. Tjenesteydelserne repræsenterer omkring 75 % (der er nogen uenighed om de præcise tal) af EU's BNP sammenlignet med kun 2 % for landbruget. I Afrika repræsenterer tjenesteydelserne 52 % af BNP, og tallet er stigende, sammenlignet med 16 % for landbruget. I lyset af disse tal er det virkelig ærgerligt, at der blev lagt så stor vægt på landbruget under Doha-udviklingsrunden, når det faktisk er en åbning af adgangen til markedet for handel og tjenesteydelser, der vil kunne hjælpe mange mennesker ud af fattigdommen. Derfor var jeg parat til at acceptere ændringsforslag, der fastslår, at forhandlinger om handel og tjenesteydelser ikke kun gavner EU's interesser men også den økonomiske vækst i de fattigste lande.
Vi skal ikke glemme, hvad udvikling faktisk betyder. Den bringer folk ud af fattigdom, og det kan lykkes ved at tilskynde iværksættere til at skabe velstand og job.
I mange af de fattigste lande fortæller iværksættere mig, at de er vilde efter at gøre noget ved fattigdommen. Men hvad de virkelig har brug for er banktjenesteydelser for at få det ekstra billige lån, der gør det muligt at udvide deres forretning og ansætte flere folk og skabe mere lokal velstand; forsikringstjenester, der sikrer dem noget at falde tilbage på, hvis deres liv eller deres forretning styrter i grus; juridisk bistand til at håndhæve kontrakter med deres partnere; og kommunikationstjenester, kendskab til de bedste priser på lokale markeder og evnen til at afgøre, hvornår de faktisk skal gå ind på de lokale markeder.
Vi bør imidlertid alle erkende, at hvor regeringer uforskyldt er ude af stand til at levere grundlæggende tjenesteydelser såsom sundhed, uddannelse og vand til de fattigste borgere, der bør iværksættere kunne træde til for at lukke hullerne i leveringen af tjenesteydelserne.
Desværre udgør handelen med tjenesteydelser kun omkring 25 % af verdenshandelen, men den har potentiale til at skabe langt større velstand og langt flere job. Men lad os vende os mod nogle af stridspunkterne i betænkningen.
Et af debatpunkterne har været de såkaldte "tjenesteydelser af almen økonomisk interesse", men vi skal huske på, at forskellige lande definerer sådanne tjenesteydelser forskelligt. Nogle lande mener, at sundhed, uddannelse og vand kun kan leveres af staten. Andre anvender ikkestatslige aktører. I Ethiopien, Nigeria, Kenya og Uganda tilbydes mere end 40 % af befolkningen i den laveste indkomstkvintil sundhedspleje fra private leverandører. Vi bør bestemt fremme flere investeringer i disse sektorer.
Med hensyn til undervisning opfordrer jeg mine kolleger til at se på det arbejde, der udføres af professor James Tooley fra Newcastle University. Han startede sin forskning i det London-baserede Institute of Education med den overbevisning, at privatundervisning var en vederstyggelighed. Han opdagede imidlertid snart - måske mod-intuitivt - at privatskoler kunne give de fattige en bedre undervisning. Da der blev gennemført en undersøgelse af statsskoler i Indien, var der ganske enkelt nogle af dem, der blev lukket. I nogle dukkede lærerne ikke op, og i et tilfælde fik læreren dagen lang sine elever til at lave te til sig selv. Så de arbejdende fattige stemte med fødderne. De sparede penge op til at betale for privatundervisning, ikke i et tårn bygget af stål og glas men typisk i et simpelt værelse over en forretning. Disse skoler gav så støtte til gratis undervisning af de fattige, der ikke havde arbejde.
Jeg spørger, hvad der er forkert i at fremme handelen med disse tjenesteydelser, når det gavner de fattigste? Nu hører jeg, at nogle af medlemmerne af Europa-Parlamentet mener, at kun staten kan levere sådanne tjenesteydelser, og at den bør have monopol herpå. Og selv hvor staten er i opløsning, eller hvor den har for få indtægter til at levere sådanne tjenesteydelser, mener de ikke, at ikkestatslige aktører skal have lov til at fylde hullet. Ser de hellere, at de fattigste ikke får adgang til vand? Ser de hellere, at de fattigste ikke får adgang til uddannelse? Ser de hellere, at de fattigste ikke får adgang til sundhedspleje, end at gå til en privat udbyder?
Det næste stridspunkt har været suverænitet. Jeg er enig med dem, der siger, at vi ikke skal tvinge en åbning af adgangen til handel og tjenesteydelser ned i halsen på vores forhandlingspartnere. Men vi bør kunne enes om, at hvor et land beslutter at liberalisere noget, vi kan betragte som en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse, der har vi ingen ret til at fortælle dem, at de ikke skal liberalisere deres markeder.
Jeg må imidlertid sige, at jeg har været skuffet over nogle af mine kolleger. Nogle af medlemmerne af Europa-Parlamentet mener, at vi faktisk bør bede udviklingslandene om at lukke deres markeder. Det skal ikke handle om lokale versus udenlandske udbydere. Det skal handle om, hvad der fungerer. I stedet synes jeg, at vi alle bør samarbejde om at fjerne de handelshindringer, der fordømmer de fattige.
Vi bør samarbejde om at afskaffe statsmonopoler, der efterlader mange af de fattigste uden væsentlige tjenesteydelser, og vi bør altid være venligtsindede over for de iværksættere, der ønsker at bekæmpe den globale fattigdom ved at skabe velstand og job gennem øgede investeringer i tjenesteydelser.
Peter Mandelson
Hr. formand! Jeg er Europa-Parlamentet taknemmelig for denne betænkning. Den viser, at tjenesteydelserne tegner sig for den største andel af BNP i de udviklede lande. Liberaliseringen af handelen med tjenesteydelser har derfor afgørende betydning for den økonomiske vækst hos os såvel som i udviklingslandene, hvor tjenesteydelserne ikke er tilstrækkeligt avancerede.
Jeg deler i høj grad de synspunkter, der kommer til udtryk i denne betænkning. De er i overensstemmelse med vores globale europæiske strategi. Den bygger på en ambitiøs multilateral dagsorden og på et omhyggeligt udarbejdet sæt bilaterale aftaler. Vi støtter fuldt ud udviklingsdimensionen af den multilaterale forhandlingsrunde, og som betænkningen bekræfter, finder vi en multilateral aftale om tjenesteydelser meget positiv både for EU's interesser og for de fattigere landes interesser.
Jeg glæder mig over betænkningens tilskyndelse til et entydigt forpligtelsesniveau i de løbende og kommende forhandlinger om de bilaterale og regionale handelsaftaler. Vi noterer os omhyggeligt betænkningens henstillinger vedrørende de forskellige igangværende forhandlinger, der generelt berører de sektorer, som vores tjenesteydelsesindustri finder vigtige.
Tillad mig at foretage en general betragtning vedrørende forhandlingen om tjenesteydelsesaftaler, der gælder for både bilaterale og multilaterale aftaler. Der findes ikke nogen let løsning på forhandlinger om tjenesteydelser, ingen let formel der kan gælde for alle servicesektorer og alle lande. Disse forhandlinger omfatter de komplekse og ofte detaljerede lovgivningsmæssige rammer for lande i områder, der er så forskellige som dem, der afspejles i sidste del af betænkningen - fra finansielle tjenester til sundhedspleje eller uddannelse. Vi bør gøre det på en ikkepåtrængende måde, der bevarer tredjelandenes ret til at regulere de forskellige indenlandske servicesektorer efter eget ønske, samtidig med at de åbnes for eksterne forsyninger, hvis man går ind for konkurrence. Der bør ikke forskelsbehandles.
Vi erkender, at nogle servicesektorer tegner sig for en større andel af BNP end andre, og at en liberalisering af handelen med dem derfor kan få en større effekt på vores generelle velfærd. Hvis vi prioriterer givne sektorer, skal vi imidlertid bl.a. også tage hensyn til den relative specialisering af EU's lande og regioner i forskellige sektorer.
Til slut vil jeg komme med en betragtning om den multilaterale proces. Betænkningen bifalder meddelelsen om en signalgivende konference om tjenesteydelser som en del af Dohaudviklingsdagsordenens ministerielle forhandlinger. Vi pressede faktisk meget hårdt på for at få denne begivenhed til at finde sted i juli i Genève. Vi hørte ikke alle de signaler, vi gerne ville have hørt, men vi hørte nok til at sige, at WTO-medlemmerne og adskillige af vores mållande forstod den betydning, vi tillægger et tilfredsstillende markedsadgangsresultat i servicesektoren.
Jeg har ingen krystalkugle, hvor jeg kan se, hvordan de multilaterale forhandlinger i Dohaudviklingsdagsordenen vil udvikle sig, efter vi forlod dem i juli. Vi befinder os i en situation, hvor ét spørgsmål - den særlige beskyttelsesmekanisme inden for landbruget for udviklingslandene - har været den umiddelbare årsag til et sammenbrud, selv om der også er andre problemer, der skal løses. Så støtte til den skitserede modalitetsaftale som helhed betragtet er meget skrøbelig og ikke kun et spørgsmål om, at USA og Indien løser deres uoverensstemmelser på landbrugsområdet. Jeg føler det, som om vi står med en uvurderlig papirtynd vase i flot håndværksmæssig udførelse, som nu skal bæres hen over et meget glat gulv. Én forkert bevægelse, og det hele kan gå i tusinde stykker. Vi skal derfor være forsigtige med vores bevægelser. Vi kan ikke stå stille, men det er også meget vanskeligt at gå fremad.
Vi er klar til atter at træde til på ethvert gavnligt niveau for at sikre os, at vi ikke mister, hvad vi allerede har opnået, og som fortsat er på bordet. Men der skal være tale om ægte politisk engagement fra andre om at deltage i en forhandlingsproces. I denne sammenhæng vil fremskridtene fra den signalgivende konference om tjenesteydelser ikke gå tabt. Signalerne kastede lys over vores vigtigste handelspartneres fleksibilitet på serviceområdet, og det er uvurderlige oplysninger.
Det bedste bidrag, vi alle kan yde under de aktuelle omstændigheder med forhandlingssammenbruddet i Genève, er at være realistisk positive og forklare, hvor stor en mulighed vi kan misbruge, hvis det hele slår fejl. Betænkningen er derfor betimelig, da den udsender et klart og afbalanceret budskab om den store betydning, som en handelsliberalisering på et af de centrale områder af en Dohaudviklingsdagsordensaftale - tjenesteydelser - vil have både for os og for vores partnere. Jeg ser derfor frem til at fortsætte samarbejdet og dialogen med Parlamentet både på dette og på andre handelspolitiske. områder.
Olle Schmidt
Hr. formand! Handel med tjenesteydelser er i dag blevet en nødvendighed for alle økonomier. Det er umuligt for noget land at opnå økonomisk fremgang med en dyr og ineffektiv infrastruktur for tjenesteydelser. Derfor vil jeg gerne rette en stor tak til Syed Kamall for en god og vigtig betænkning.
Producenter og eksportører af tekstiler, tomater og andre varer vil ikke være konkurrencedygtige, hvis de ikke har adgang til et effektivt bankvæsen, effektive forsikringsselskaber, revisionsselskaber, telekommunikation og transportsystemer.
I ECON-udvalgets udtalelse understreges det, at adgang til finansielle tjenesteydelser som mikrokreditter, adgang til grundlæggende banktjenster og internationale bankoverførsler er nødvendige for, at enkeltpersoner i udviklingslandene kan komme i gang med økonomisk virksomhed og med at starte egen virksomhed.
Udvalget fremhæver også, at den finansielle sektors særlige karakter kræver afbalancerede løsninger i en globaliseret verden. Det var også noget, kommissær Peter Mandelson selv var inde på. Hvis vores partnere i forhandlingerne, først og fremmest udviklingslandene, siger nej til muligheden for at åbne tjenesteydelsesmarkederne, vil de forværre deres muligheder for økonomisk udvikling.
Til Dem her i salen, der tvivler, siger jeg: Se, hvordan Deres egne lande har udviklet sig! Udvikling af handelen med varer er gået hånd i hånd med udviklingen af handelen med tjenesteydelser. Og det til alle borgeres fordel!
Zbigniew Zaleski
Hr. formand! Bag den socialistiske tilgang til ikkeliberaliseringen af dette marked ligger frygten for, at hvis en tjenesteydelse overlades til private, mister staten kontrollen med den, og noget vil være forkert. 50 års kommunisme har vist, at det ikke er tilfældet. Konkurrencedygtige tjenesteydelser inden for turisme, finans og transport - at gøre ting tilgængelige - og inden for uddannelse og erhvervsuddannelse er store udfordringer og et håb om at hjælpe fattige lande med at udvikle sig.
Hvordan ser jeg denne udviklingshjælp, hvis vi sammenligner markedet for varer - håndgribelige ting - og tjenesteydelser? Tjenesteydelser er folk, der foretager sig aktiviteter. De giver mulighed for at overføre viden. Det handler ikke om at give en fisk men en fiskestang, som vi tidligere sagde her i Europa-parlamentet. Hvad vigtigere er, giver det mulighed for at frigive personligt initiativ, innovation og mere engagement i forskellige aktiviteter. Markedet for tjenesteydelser er også bedre i stand til at tilpasse sig kulturelle krav, det er mere fleksibelt, og det kan lettere tilpasse sig kravene i lokale bestemmelser, der ville skulle overholdes i mit land. Dermed kan det reducere arbejdsløsheden. På det sociale plan kan det skabe større engagement fra folk med forskellig baggrund og fra forskellige sociale klasser.
Vi taler om vand, uddannelse og sundhed, og hvorfor ikke? 50 års kommunisme og nylige ændringer i mit hjemland beviser, at liberalisering er en god snarere end en ond kraft, og jeg støtter den fuldt ud.
Françoise Castex
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke ordføreren for kvaliteten af hendes betænkning. Den har givet os mulighed for en ny indgående drøftelse om handel med tjenesteydelser. Vi har fundet overensstemmelser såvel som uoverensstemmelser. Vi får se, om der er tale om alvorlige uoverensstemmelser ved afslutningen på forhandlingen og afstemningen.
Uanset om vi taler om det indre marked eller om udenrigshandel, er vi enige om, at markedet for tjenesteydelser tegner sig for den største andel af den øgede velstand og en fjerdedel af verdenshandelen. Det er bestemt muligt, at der fortsat er et vækstpotentiale for denne økonomiske sektor i EU. Det er derfor legitimt at medtage markedet for tjenesteydelser i bilaterale og multilaterale handelsforhandlinger. Vi er imidlertid nødt til at definere principper og betingelser for markedet for handel med tjenesteydelser.
Det første punkt, som min gruppe ønsker at fremhæve, er ønsket om at sondre mellem markedet for tjenesteydelser og markedet for varer. Tjenesteydelser er ikke ligesom varer af en række årsager. For det første er tjenesteydelser ikke af samme natur, og nogle af dem er forbundet med grundlæggende behov og rettigheder. Vi tror meget på behovet for at sondre mellem kommercielle og ikkekommercielle behov og rettigheder inden for både sundhedspleje og uddannelse. Livsvigtige tjenesteydelser såsom vand og energi skal have en særlig status.
Tjenesteydelser er ikke ligesom varer, fordi handelen med dem meget direkte involverer menneskelige aktiviteter og ikke kun den virtuelle handel med en teknologi. Skønt de har potentialet til at skabe job, er de også den sektor, hvor vi finder den mest uformelle beskæftigelse og den største usikkerhed. Det glæder mig derfor, at betænkningen fastslår, at handelsreglerne skal respektere ILO's arbejdsnormer. I vores udviklingsmål skal vi også bekæmpe utryghed og fattigdom.
Endelig har vi ikke glemt Dohamålene og den internationale handel som en udviklingsvektor. Dette begreb forpligter os til at tage hensyn til medlemsstaternes og udviklingslandenes forskellige interesser, når vi forhandler om oversigter over forpligtelser og økonomiske partnerskabsaftaler. EU skal tage hensyn til landenes udviklingsfaser, hastighed og ønsker i forbindelse med åbningen af markeder for tjenesteydelser og i særdeleshed ved en liberalisering af nogle af deres tjenesteydelser. Her tænker jeg specielt på finansielle tjenester. Der kan ikke være tale om at lægge pres på tredjelande med hensyn til deres opfattelse og regulering af tjenesteydelser. Disse landes suverænitet skal respekteres med hensyn til så følsomme emner som offentlige tjenester og finansielle tjenester.
Jeg ved ikke, om vi bliver helt enige om dette spørgsmål. Det er muligvis et emne, der skiller højre fra venstre her i Europa-Parlamentet.
Ignasi Guardans Cambó
Hr. formand! Betænkningen understreger på bedste vis betydningen af tjenesteydelserne for vores økonomier og betydningen af en gradvis liberalisering heraf.
Sandheden er, at det har været interessant for mig som stedfortrædende ordfører at følge denne forhandling, der har bekræftet, hvorfor der er nogle af os, der sidder i midten af salen og ikke i den ene eller anden side.
Hvad er det, der reelt adskiller os, og det siger jeg med den største venlighed, fra nogle personer, der fastholder en rigid opfattelse af, hvad der forstås ved tjenesteydelser, hvad der kan, og hvad der ikke kan være privat, og fra personer, der stadig er allergiske ved tanken om, at den private sektor kan yde visse tjenesteydelser meget effektivt og ofte mere effektivt end selve den offentlige sektor, og det er i mange tilfælde endda uafhængigt at landets udviklingsstadium, og fra personer, der fortsat ønsker at pålægge et enormt pres fra statens side i de mindre udviklede lande, som om at løsningen på alle deres problemer er, at staten skal tage sig af det, uden at tage hensyn til, at dette statslige pres ofte er årsag til den meget stærke korruption i disse lande?
Disse musikalske toner er fulde af mistillid til den fri konkurrence, næringsfriheden og muligheden for, at borgerne faktisk modtager tjenesteydelser via selve samfundet, der yder dem via den fri økonomi.
Det er det, vi har lyttet til under denne forhandling. Men jeg vil også gerne understrege, og derfor er vi nogle, der sidder i midten, at vi heller ikke deler den fornemmelse, som vi til tider har af, at ordføreren - selv om han har været god til at acceptere ændringsforslag fra andre grupper - reelt ikke har, eller i hvert tilfælde nogle gange ikke har haft, tilstrækkelig forståelse til at vurdere, hvad almenhedens interesse betyder, og til at forstå, at man ikke kan overlade alting til markedskræfterne, og at staterne naturligvis er nødt til at have frihed til at bevare og holde visse tjenesteydelser uden for de rene markedskræfter ved at regulere dem eller endog i nogle tilfælde udelukkende at lade den offentlige sektor udbyde dem.
Hvad er det for nogle tjenesteydelser? Det kan vi ikke sige. Ikke engang i Europa er der enighed om, hvad der er almenhedens interesse: Hvad angår renovation, uddannelse, vand, bedemandsforretninger, kirkegårde, kollektiv transport og post, er der forskellige svar på, hvor stor vægt henholdsvis den private og offentlige sektor skal have, selv i Europa. Men vi er naturligvis nødt til at forstå, at uddannelse, sundhed m.v., som er store områder, ikke udelukkende kan overdrages til ren privat forretning.
Lad os derfor fremme liberaliseringen af tjenesteydelserne, for det vil forbedre de tjenesteydelser, som borgerne modtager. Det er vigtigt, at EU tager initiativ hertil i forbindelse med alle sine handelsaftaler, især når vi ser, hvordan Doharunden er brudt sammen - selv om vi endnu ikke ved, om det er midlertidigt eller definitivt - og hvordan det står til med det multilaterale samarbejde som helhed inden for dette område.
EU har derfor et vigtigt ansvar for at kræve denne vækst i liberaliseringen af tjenesteydelserne, selv i de mindre udviklede lande, men vi skal naturligvis respektere deres frihed og forstå, at dette skal være ledsaget af en meget omfattende regulering. I mange tilfælde skal liberaliseringen følges op med regulering og klare regler, som respekterer de enkelte staters frihed og selvbestemmelse til at beslutte, hvad der for dem af traditionelle årsager eller af hensyn til befolkningen eller omstændighederne fortsat bør høre under den offentlige sektor.
Cristiana Muscardini
Hr. formand, mine damer og herrer! På UEN-Gruppens vegne vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Kamall, med det glimrende arbejde, han har udført. Som han selv mindede om, er servicesektoren den største sektor i næsten hele verden. Selv i Afrika og Asien tegner den sig for størstedelen af BNP. Det er nu denne strategiske sektor, der skal skabe større økonomisk vækst, navnlig i udviklingslandene.
I betænkningen understreges det med rette, at den betydelige vækst i handelen med tjenesteydelser er et redskab til større velfærd og stabilitet, ikke mindst for de lande, der stadig skal udvikle sig. Handel med tjenesteydelser er også en videnoverførsel mellem lande og borgere, og friheden til at foretage en sådan handel - når blot den finder sted inden for et system med fælles regler, der overholdes - er således af afgørende betydning for en hvilken som helst vækststrategi. Der er dog ingen, der skal forsøge at pådutte andre deres modeller - de enkelte udviklingslande skal anvende den tidsplan, der passer til deres egen vækstkapacitet.
Den nye vej til liberalisering skal således tage højde for, at regeringerne skal opfylde borgernes behov og ikke - sådan som det desværre nogle gange har været tilfældet i Afrika - sælge muligheden for at levere tjenesteydelser til offentlige selskaber, der har forbindelse til andre landes regeringer, når de selv er ude af stand til at give deres egen befolkning basale tjenester som vand og energi. Dette giver nemlig helt klart risiko for økonomiske, politiske og sikkerhedsmæssige problemer, også på internationalt plan.
Doharundens fiasko gik desværre ud over alle, både EU, industrilandene og efter vores mening ikke mindst de fattigste lande. Derfor håber vi med denne betænkning, at vi endnu en gang kan sende et stærkt signal om en harmonisk udvikling af hele samfundet.
Caroline Lucas
Hr. formand! Først vil jeg gerne takke ordføreren for hans åbenhed og samarbejde. Når det så er sagt, kan vores gruppe imidlertid ikke stemme ja til betænkningen under morgendagens afstemning, til dels på grund af antagelsen om, at handel med tjenesteydelser i alt væsentligt er præcist det samme som handel med varer. Som fru Castex allerede har sagt, er det ganske enkelt ikke tilfældet. Det er vi ikke enige i, ikke mindst fordi handelen med tjenesteydelser næsten altid kræver ændringer i den nationale lovgivning eller i gennemførelsesforordninger, der ofte er helt centrale elementer af et samfunds sociale netværk - specielt hvis det drejer sig om basisfaciliteter, som folk er afhængige af.
Det taler også imod betænkningen, at WTO's medlemmer selv i stigende grad skelner mellem handel med varer og handel med tjenesteydelser. På det seneste WTO-ministermøde i Genève for nogle få måneder siden luftede en gruppe latinamerikanske lande tilmed et forslag om helt at fjerne sundhedspleje, undervisning, vand, telekommunikation og energi fra WTO, netop fordi disse i alt væsentligt er offentlige tjenesteydelser og menneskerettigheder, der ikke skal behandles som omsættelige varer. Endelig citerer betænkningen ganske selektivt nogle positive nationale eksempler på liberalisering og basisfaciliteter, men den nævner overhovedet ikke de ganske mange katastrofale eksempler, der lige så vel kunne være nævnt, og som vi også bør have in mente.
Det emne, jeg gerne vil fokusere på, er problemet med liberaliseringen af finansielle tjenester. Intet emne har domineret overskrifterne mere i år end den globale finanskrise. Der er bred enighed om, at den er blevet hjulpet på vej af manglen på en passende regulering af de finansielle markeder. Ikke desto mindre ønsker de rigere lande under WTO-forhandlingerne om tjenesteydelser en yderligere deregulering og liberalisering af de finansielle markeder, og denne betænkning støtter fuldt ud dette forslag. Det forekommer mig en smule ironisk, at WTO's generaldirektør Pascal Lamy har opfordret til en afslutning på WTO-dagsordenen som en løsning på den globale finanskrise, når dens faktiske politikker objektivt set sandsynligvis ville kunne bidrage til yderligere finansiel usikkerhed.
Jeg er skuffet over forkastelsen af alle vores ændringsforslag, der som minimum ville have krævet en pause i en yderligere liberalisering af de finansielle tjenester indtil Forummet for Finansiel Stabilitet har afgivet sine henstillinger vedrørende nogle grundlæggende nye forordninger såsom kapitalkrav og grænseoverskridende likviditet - det var bare en rimelig mild anmodning, at vi skulle vente på det. Derfor her vi genfremsat disse ændringsforslag, som vi bestemt vil bede Dem om at støtte.
Helmuth Markov
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Betænkningens konsensus er den udbredte antagelse, at et multilateralt system af standarder og forskrifter er vigtigt og nødvendigt, at der ikke må være uoverensstemmelser mellem handel og udvikling, og at EU har et særlig ansvar i lyset af dets økonomiske betydning ved udformningen af internationale økonomiske forbindelser.
Der er imidlertid grundlæggende forskelle i tilgangen. Jeg vil indrømme, at det er vigtigt i alt væsentligt at forbedre den globale adgang til samt kvalitet og udbud af tjenesteydelser i specielt udviklingslandene. Det gør man imidlertid ikke med en altomfattende opfattelse af konkurrence, liberalisering og privatisering - specielt i de offentlige sektorer (vand, sundhed, uddannelse, energi og passagertransport).
Langt mindre er den dereguleringsstrategi, som Kommissionen benytter sig af i multilaterale og i stigende grad også i bilaterale forhandlinger, den rette måde at forstærke en global bæredygtig udvikling på, da den primært satser på global adgang for europæiske virksomheder, der opererer tværnationalt og koncentrerer sig alt for lidt om små og mellemstore virksomheder.
Jeg har endnu et punkt. EU vil gerne indgå flere frihandelsaftaler, der også gælder for udenlandske investeringer, med lande som Kina, Korea og Indien samt ASEAN- og AVS-landene. Tyskland indfører derimod i øjeblikket en ny lov, der kan begrænse andelen af udenlandsk ejede aktier med stemmeret til 25 %. Da Bolivia ønskede at begrænse den langt højere andel af udenlandsk kapital i dets naturgasproduktion, lød der et ramaskrig fra Europa.
Min gruppe er overbevist om, at ethvert land selv skal bestemme, hvornår, i henhold til hvilke regler og i hvilket omfang det ønsker at åbne sig over for global konkurrence. Hr. præsident Arias sagde i dag: Vi har brug for en asymmetrisk tilgang. Det er bundlinien.
Georgios Papastamkos
(EL) Hr. formand! Som ordføreren og hr. kommissær Mandelson har sagt, er tjenesteydelser en af de mest dynamiske sektorer i både den europæiske og den globale økonomi. Vi må imidlertid erkende, at det i høj grad er muligt at styrke handelen med internationale tjenesteydelser med de fordele, som det vil give for både virksomhederne samt i endnu højere grad for forbrugerne.
Med hensyn til eksporthandel er servicesektoren også særlig vigtig for udviklingslandene. Den gradvise åbning af deres markeder baseret på princippet om differentieret behandling kan bidrage til overførslen af teknologi og knowhow samt til en forbedring af deres infrastrukturer.
De primære mål for EU er en bindende konsolidering af som minimum status quo med hensyn til adgangen til markeder og deres videre liberalisering. Efter min mening er der brug for at reducere de hindringer, som de europæiske virksomheder støder på samt for at sikre større gennemsigtighed og forudsigelighed i de udenlandske markeder.
Udbudsniveauet og det generelle forløb af WTO-forhandlingerne har hidtil været skuffende i servicesektoren. Bilaterale eller interregionale forhandlinger om ambitiøse frihandelsaftaler bliver en nødvendig tilføjelse til de multilaterale rammer - specielt efter forhandlingssammenbruddet i juli.
I forhandlingerne om en yderligere åbning af markederne bliver det nødvendigt at sikre den reguleringsmæssige ret for EU selv og for dets handelspartnere - specielt inden for offentlige tjenesteydelse og tjenesteydelser af almen interesse.
Carlos Carnero González
. - (ES) Hr. formand! Jeg vil gerne sige til hr. Zaleski og hr. Guardan, at der som bekendt er et berømt maleri af Goya, der hedder "Fantasien uden fornuften avler monstre", og nogle gange kan drømmen om liberalisering, med en stram regulering af markedet, forårsage ineffektivitet og ulighed. Og når vi taler om tjenesteydelser, er det nødvendigt at være meget opmærksom herpå.
Lad os f.eks. forestille os et fattigt land, hvor uddannelsen ikke fungerer ordentligt, og hvor man beslutter, at der skal komme eksterne aktører ind for at forsyne børnene i dette land kvalitetsuddannelse. Hvordan kan vi være sikre på, at disse private virksomheder ikke vil gøre det med det mål at blive til et monopol eller et oligopol eller fastsætte priser, som forbrugerne, i dette tilfælde skoleeleverne, ikke kan betale, og som desuden ender med at udbyde undervisning af dårlig kvalitet? Hvem kan forsikre os om det? For det kan ske. I så tilfælde ville vi ikke have fri konkurrence, men derimod en konkurrencesituation, der er fuldstændigt reguleret af private hænder.
Derfor skal vi sige meget klart ja til privatisering af handelen med tjenesteydelser, men vi skal skelne ordentligt imellem offentlige tjenesteydelser og almennyttige tjenesteydelser og sikre, at kriterierne og reglerne om tilgængelighed og kvalitet bliver opfyldt, og at der naturligvis altid tages hensyn til de sociale kriterier.
At styrke økonomierne betyder at styrke staterne - dem, der er åbne over for markedsregulering - men uden at det betyder, at vi udelukkende skal tilbyde borgerne tjenesteydelser fra dem, der er bedst til at anvende denne regulering.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne takke hr. Kamall for hans udmærkede betænkning. Tillykke!
Det skal understreges, at markedsadgang og fri handel med tjenesteydelser har grundlæggende betydning for økonomisk vækst og for at reducere arbejdsløsheden. Vores stater og regioner nyder godt af denne løsning. Denne fordel dækker også partnere uden for EU, specielt fattige lande. Forhandlinger under Doha-dagsordenen skal føre frem til en harmoniseret pakke for tjenesteydelser - inklusive finansielle tjenesteydelser - hvor EU er den mest åbne og gennemsigtige.
Denne åbenhed bør imidlertid gå hånd i hånd med gensidighed og respekt. I denne forbindelse skal vi også se på de såkaldte "skattelylande". De bestemmelser, der vedtages, skal tage hensyn til behovet for at fremme konkurrencen, hvilket sænker priserne og øger kvaliteten af tjenesteydelserne, samtidig med at man bekæmper korruption og markedsmonopoliseringer.
Her vil jeg gerne påpege, at handel med tjenesteydelser stadigt oftere omfatter højteknologi, it, kulturgoder osv. Tjenester leveret via internettet kræver særlig opmærksomhed. Man skal sikre de intellektuelle ejendomsrettigheder samt beskyttelse af persondata, ligesom man skal beskytte mod svig, handel med pornografi og andre kriminelle handlinger. Et samfund med en aldrende befolkning og handicappede kræver flere sundheds- og plejetjenester. Vi må derfor regne med, at et stigende antal indvandrere kommer til at arbejde inden for disse områder. Den aktuelle politiske situation bør også henlede vores opmærksomhed på energi- og kommunikationstjenester.
Vi har hørt, at tjenesteydelserne tegner sig for en meget betydelig andel af BNP i hele verden. Den globale handel med tjenesteydelser viser en stigende tendens, og den tegner sig allerede for en fjerdedel af tjenesteydelserne. Lad os så håbe, at vi formår at skabe et system med tydelige og retfærdige regler, der sikrer ligebehandling af alle parter. Det bliver ikke let, men hvem har sagt, at vi kun skal have lette opgaver?
Jens Holm
(SV) Hr. formand! Syed Kamall kræver en omfattende åbning af udviklingslandenes tjenesteydelsesmarkeder. Det er desværre helt i overensstemmelse med EU's nuværende handelspolitik. Hr. Kamall ønsker f.eks., at det, som i dag varetages af lokale virksomheder eller den offentlige sektor i udviklingslandene, skal have konkurrence fra multinationale europæiske virksomheder.
Dette er en politik, der allerede er blevet afprøvet i Europa. Mit hjemland Sverige var et af de første lande, som deregulerede markederne for energi, el, tog og post. I dag ser vi resultatet: højere priser, dårligere vedligeholdelse og ofte også dårligere service. Et lille antal monopolvirksomheder kan nu notere hidtil usete gevinster på det, som tidligere var ejet i fællesskab.
Er dette en udviklingsmodel, vi bør sælge til den tredje verden? Nej! Gudskelov findes der lande, der gør tingene anderledes! Norge, som står uden for EU, har tilbagetrukket alle krav under GATS om liberalisering af fattige landes tjenesteydelsessektorer. Norge har generelt hævet stemmen mod den laissez faire-politik, som EU fører i WTO-regi. Det indgyder håb. EU burde sætte de fattige landes behov øverst i stedet for at råbe op om deregulering og privatisering.
Daniel Varela Suanzes-Carpegna
- (ES) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske hr. Kamall med hans betænkning, hvori han fremhæver behovet for at udvikle et marked med tjenesteydelser på internationalt niveau, og hvor der tages hensyn til udviklingslandenes forskellige situationer, men uden at glemme, at betingelserne skal være retfærdige for alle.
På den ene side er der det store potentiale, som åbningen af nye markeder betyder for EU's servicesektor, hvor vi råder over store komparative og konkurrencemæssige fordele på verdensplan, idet udviklingen af nye veje for sektoren er et af de vigtigste instrumenter, som Europa har til at håndtere udfordringerne i forbindelse med globaliseringen.
På den anden side betyder det også mange fordele for udviklingslandene.
For det første, fordi de kan udnytte EU's viden og kompetence inden for dette område, hvilket er nødvendigt for at udvikle deres egen økonomi, især inden for fundamentale og horisontale sektorer som f.eks. de finansielle tjenesteydelser. På denne måde fremmes overførslen af teknologi fra de europæiske virksomheder og institutioner. Hvis der fandtes en mere gunstig økonomisk ramme, ville det tiltrække investeringer fra andre dele af verden, hvormed gevinsten for deres økonomi ville blive mangedoblet.
For det andet ville fremgangen i forhandlingerne forbedre betingelserne, såvel for dem, der ønsker at yde tjenesteydelser, som for virksomheder, der ønsker at etablere sig i Europa.
Jeg vil gerne fremhæve betænkningens omtale af, at det er nødvendigt at opfylde ILO's grundlæggende regler, især med hensyn til børnearbejde og tvangsarbejde, for vi kan godt iværksætte det asymmetrisk, men vi skal respektere reglerne om loyal konkurrence og fair play, uden at glemme vores virksomheders interesser.
Vi skal især bede de store vækstøkonomier, Kina, Indien og Brasilien, om en større forpligtelse, og altid inden for rammerne af WTO. Betænkningen omtaler konkrete situationer med forskellige handelsblokke som ASEAN, Golfstaterne, Indien og Korea. Der mangler i betænkningen et område, hvis udviklingsniveau og økonomiske og sociale situation er velegnet til udvikling af vores servicesektor. Jeg tænker på Mercosur, nærmere bestemt Brasilien, idet jeg her i Parlamentet har været ordfører for en betænkning om status for forhandlingerne. Selv om det ikke nævnes udtrykkeligt i betænkningens vigtigste punkter, vil jeg imidlertid gerne nævne det, så det også bliver omfattet.
Glyn Ford
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne rose hr. Syed Kamall for hans enorme indsats med denne betænkning om handel med tjenesteydelser, men jeg er bange for, at jeg ikke kan give ham en uforbeholden lykønskning med indsatsen, da jeg er grundlæggende uenig i nogle elementer af hans holdning.
Det centrale punkt er tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. På dette punkt når Socialdemokraterne og De Kristelige Demokrater i Europa-Parlamentet almindeligvis frem til et kompromis, der afspejler den politiske magtbalance i denne institution, men jeg er bange for, at vi i dette tilfælde ikke er nået frem til et kompromis. Faktisk har vi hørt kommentarer fra hans kolleger, der antyder, at nogle af medlemmerne fra hans egen gruppe - dem med en mere veludviklet social samvittighed - vrider sig og er ret utilpas med ordførerens holdning.
Dette må være den mest liberale betænkning - og det siger jeg, i fald der skulle herske tvivl herom, i udtrykkets nedsættende betydning - som Udvalget om International Handel nogensinde har præsenteret for plenarforsamlingen. Der skelnes ikke effektivt mellem kommercielle og ikkekommercielle tjenesteydelser, og jeg selv og et stort flertal af min gruppe kan kun stemme for hr. Kamalls betænkning, hvis ændringsforslag 2, ændringsforslag 11 og i særdeleshed ændringsforslag 5 vedtages, hvilket vil beskytte universelle og tilgængelige offentlige tjenesteydelser af en høj standard for alle.
Reinhard Rack
(DE) Hr. formand! Tjenesteydelser er en vigtig del af vores økonomiske fremtid. Det gælder ikke kun for de højtudviklede økonomier her i Europa men også og i særdeleshed for de såkaldte udviklingslande. Da det er sandt, skal vi vise, at den deregulering, vi tidligere opnåede i godstransportsektoren, også er vores mål i servicesektoren. Det er måske i mange tilfælde endnu vigtigere her.
Både ordføreren hr. Kamall, som vi skal takke for betænkningen, og hr. Zaleski har påpeget, hvad der er muligt i servicesektoren: formidling af viden, bedre kvalifikationer, job og bedre infrastruktur. Det er ting, som vi i virkeligheden alle i fællesskab bør støtte. Når vi betragter ting fra denne vinkel, bør vi favne mange af de ideologier, vi har kæmpet om her i Europa i de seneste år og århundreder uden at se helt så meget bagud.
"Ja" til særlige behov i visse sektorer men "nej" til disse surrogatslag, som nogle medlemmer af Europa-Parlamentet ønsker at udkæmpe på nakken af udviklingslandene.
Harald Ettl
(DE) Hr. formand! Vi ønsker alle åbne grænser for levering af tjenesteydelser. I denne forbindelse vil jeg gerne berøre to punkter. I 2006 gjorde EU sin holdning til levering af offentlige tjenester klar, og det lagde end ikke det følsomme område for offentlige tjenester ud til åben konkurrence.
Nu forsøger man selvfølgelig under GATS at liberalisere denne følsomme sektor ad bagvejen. Vi kan ikke bruge samme tilgang her som for kommercielle tjenesteydelser. Det modsatte gælder selvfølgelig også for udviklingslandene. EU bør ikke lægge pres på udviklingslandene og tvinge dem til at liberalisere de offentlige tjenester. Det skal de selv kunne afgøre.
Et andet kildent punkt vedrører markedet for finansielle tjenester. Siden 1980'erne har markederne for finansielle tjenester oplevet enorme vækstudbrud i de mest omfattende globaliserede markedssektorer - selv for finansielle transaktioner. Valutamarkederne har en årlig omsætning på 360 trillioner dollars. Engagement i globalt ekspanderende markeder er selvfølgelig en økonomisk frihed, og udviklingslandene er derfor meget sårbare over for eksterne chok. Liberaliseringen af de finansielle tjenester bør derfor (tage hensyn til) udviklingsstandpunktet for den enkelte ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Hr. formand! Der er to emner i denne forhandling, som jeg gerne vil gøre opmærksom på. For det første er det sandt, at servicesektoren i EU i 2007 tegnede sig for hele 75 % af BNP, og at eksporten af tjenesteydelser fra EU tegnede sig for mere end 28 % af den samlede verdenseksport, men der er fortsat adskillige hindringer for den frie udveksling af tjenesteydelser i selve EU for leverandører af tjenesteydelser fra de nye medlemsstater. Jeg håber, at EU vil gøre store fremskridt i denne sag i den nærmeste fremtid.
For det andet bør der komme stor modstand mod de løsningsforslag i betænkningen, ifølge hvilke EU i forbindelse med WTO-forhandlingerne ensidigt skal reducere landbrugsudbetalinger og -subsidier for at få, som der står, en belønning i form af ekstra profit fra handelen med tjenesteydelser. Denne tilgang, som EU allerede har taget mange gange, har ført til en produktionsbegrænsning og undertiden tilmed til en eliminering af mange landbrugsproduktionssektorer i EU, hvilket har svækket fødevaresikkerheden for EU-lande betydeligt, og i de seneste måneder har det også ført til en betydelig stigning i priserne på landbrugsråvarer.
Roberto Fiore
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ville blot henlede Deres opmærksomhed på, at vi talte om liberalisering af banksystemet, men efter Basel II opstod der som bekendt et monopol inden for denne sektor, og vi var vidner til, at hele virksomheder og økonomiske enheder forsvandt, hvilket netop skete som et resultat af finanssystemets monopolisering.
Derfor tror jeg, at vi på en eller anden måde er nødt til at vende tilbage til det gamle system med kooperativer, som i landdistrikterne og rigtig mange andre steder i Europa har givet livsvigtig næring til de små private initiativer og familierne. Vi bør således gøre en sand indsats for at liberalisere og ikke monopolisere på et så vigtigt område som banksektoren, der berører familiernes og virksomhedernes eksistens i hele Europa.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at de små og mellemstore virksomheder efterspørges meget specifikt selv inden for finansielle tjenesteydelser. Vi har 25 millioner virksomheder i Europa. Jeg tror, at mange af dem bestemt vil kunne få en tilsvarende succes på det internationale marked.
Endelig er et af de grundlæggende spørgsmål selv i de mindst udviklede lande også, hvordan man kan generere indtægter. Hr. kommissær Mandelson finder det derfor særligt vigtigt ikke at trække sig i WTO-forhandlingerne men at sætte ny fart i dem. Vi har brug for handelslettelser og tilsvarende engagement, hvilket vi forhåbentlig snart får.
Peter Mandelson
Hr. formand! Jeg agter bestemt at yde en determineret indsats i forhandlingerne om at afslutte Doha-verdenshandelsaftalen. Den er bestemt meget vigtig, og jeg er glad for, at det ærede medlem pointerede det.
Jeg havde egentlig ikke til hensigt at kommentere eller deltage i denne forhandling. Jeg gør det alligevel, fordi nogle af indlæggene har givet mig indtryk af ikke kun en misforståelse vedrørende leveringen af tjenesteydelser i det 21. århundrede - specielt hos udviklingslandene - men også af opstillingen af et falsk ideologisk skel, idet nogle af deltagerne i forhandlingen sondrer mellem de såkaldte "kommercielle" og "ikkekommercielle" tjenesteydelser. Jeg må sige, at som en person, der tilbringer det meste af sin tid ude i verden og blandt udviklingslandene, falmer denne sondring og det ideologiske skel, der er blevet beskrevet i denne forhandling. Blandt WTO-medlemmer er det ikke tilfældet, som hr. Lucas antydede, at udviklingslandene i stigende grad ser handel med tjenesteydelser som noget helt andet end handel med varer. Faktisk ser vi den helt modsatte tendens i WTO og i handelsforhandlingerne. Udviklingslandene bringer i stigende grad handel med tjenesteydelser ind i disse forhandlinger. Efter min mening er det forkert - og jeg taler som en mangeårig socialdemokrat, der formentlig og forhåbentlig har en veludviklet social samvittighed - at stille et forslag om, at statslige tjenesteydelser er gode, og at private tjenesteydelser er dårlige. Det er ikke kun en forældet tankegang; det er i strid med udviklingslandenes interesser og med behovene hos de fattigste medlemmer af de lande og de samfund, vi bør forsvare med vores værdier og principper som europæere.
Jeg vil derfor høfligt foreslå, at vi ikke følger og ikke styrker denne ekstraordinære ligning om, at man kan sætte de fattigstes behov i første række ved at nægte udviklingslande mulighederne for at levere ikke kun vand, energi og telekommunikation billigere og mere effektivt til forbrugerne men også at levere sundhedspleje og uddannelse gennem investeringer, teknologi samt ledelsesmæssige færdigheder og teknikker fra en lang række internationale kilder på et konkurrencedygtigt grundlag.
Det betyder bestemt ikke, at disse tjenesteydelser derfor ikke skal være reguleret. Jeg støtter ikke monopolistisk adfærd, prisfastsættelse og karteller, men det handler lige præcis om det, som det ærede medlem nævnte. Reguleringen af udviklingslandenes nationale regeringer har naturligvis afgørende betydning for disse tjenesteydelser, men lad os ikke skabe eller støtte det, der efter min mening, og som jeg har beskrevet, er et falsk ideologisk skel mellem det kommercielle og det ikkekommercielle. Begge dele har lige stor værdi, hvis de reguleres ordentligt, og hvis de på ordentlig vis tjener behovene hos de folk, der fortvivlet ønsker flere af sådanne tjenesteydelser leveret på effektiv vis og i mange tilfælde til en billigere pris.
Syed Kamall
Hr. formand! Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde, da alle har været så venlige. Jeg takker alle for deres bidrag til forhandlingen, og jeg hilser hvert eneste bidrag velkommen.
Jeg vil gerne bruge mine få minutters taletid til at kommentere nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst. Det er ikke ofte, at jeg tager ordet, så De må tillade mig nogen selvoverbærenhed.
Hr. Markov talte om en standardmodel. Det gøres helt tydeligt i denne betænkning, at vi hverken skal prakke liberalisering, protektionisme eller statsmonopoler på andre lande. Det er den holdning, jeg har forsøgt at tage, så der er langtfra tale om en standardmodel. Vi erkender, at der er en mangfoldighed af løsninger for forskellige lande, men lad os give dem muligheden for en liberalisering. Mange mennesker i fattige lande har fortalt mig, at de er godt og grundigt trætte af ikke at have noget valg og være nødt til at gå til enten et statsmonopol, der præsterer dårligt, eller til et privat monopol, som alle ved har forbindelser til den herskende elite. Hvad de virkelig ønsker er i første omgang adgang eller et valg, hvorigennem de faktisk har en form for adgang.
Med hensyn til en pause i liberaliseringen af de finansielle tjenesteydelser er der forskel på finanskrisen globalt set og så dårlig kreditformidling og dårlige lån. Fattige afrikanske iværksættere har fortalt mig, at de ønsker adgang til kapitalmarkederne for at låne penge til at købe en traktor, så de kan pløje markerne og skabe mere lokal velstand, så lad os give dem denne mulighed og adgang til kapital.
Endelig blev jeg fordømt af min kollega hr. Glyn Ford, hvilket jeg faktisk tager som et kompliment. Jeg er meget glad for at høre, at dette er "den mest liberale betænkning", og jeg håber, at det en dag kommer til at stå på min gravsten - men forhåbentlig ikke lige med det samme. Jeg vil gerne pointere, at der er forskel på social samvittighed og socialistisk samvittighed. Social samvittighed betyder, at man ser, hvad der fungerer, og hvordan vi virkelig kan hjælpe de fattige i stedet for at klynge os til en forældet socialistisk ideologi, der - som hr. Zaleski sagde - mistede sin legitimitet efter at være pålagt Central- og Østeuropa i så mange år.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 4. september 2008.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
I juli så vi atter endnu et mislykket forsøg på at afslutte Doharunden, der forsøger at bringe handelsliberaliseringen et skridt videre, og Parlamentet forsøger allerede at godkende en initiativbetænkning, der i sygelig grad stræber efter en verdensomspændende liberalisering af handelen med tjenesteydelser enten inden for WTO eller gennem bilaterale eller multilaterale aftaler med tredjelande fremmet af EU.
Det. vi har her, er en autentisk begynderbog, der baner vejen for en liberalisering af alle tjenesteydelser inklusive offentlige tjenester, som den kalder for "offentlige og almene behov".
Den stræber bl.a. efter en større liberalisering af sundhedspleje, vanddistribution, uddannelse, kulturelle tjenesteydelser, turisme og finansielle tjenesteydelser.
Betænkningen gør sig den ulejlighed at forklare, at "GATS-principperne ikke forbyder hverken privatisering eller deregulering", og den stipulerer, at der efter WTO-overenskomstens ikrafttræden skal gennemføres regelmæssige forhandlingsrunder "med henblik på gradvist at øge liberaliseringsniveauet"...
Med henblik på at bryde det aktuelle "dødvande" i WTO insisterer betænkningen på og ønsker nye initiativer - som f.eks. den "signalgivende konference" - der stræber efter at gøre en aftale mulig i den nærmeste fremtid.
Den europæiske storkapital kunne ikke have skrevet det bedre selv...
