Kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten i 2005 (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Monica Frassoni for Retsudvalget om Kommissionens 23. årsrapport om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten (2005).
Monica Frassoni
Hr. formand, mine damer og herrer! Gennemførelsen af fællesskabsretten er en vigtig del af den strategi for "bedre lovgivning", som Barroso-Kommissionen iværksatte. I et stykke tid har den været en slags Askepot, der stod fortabt mellem modefænomener som konsekvensvurdering og udgiftsreduktion.
I dag er Kommissionen begyndt at rette op på dette, også takket være det pres, som Parlamentet har lagt på Kommissionen. Det er en procedure, der i årevis bare har været en slags bureaukratisk trummerum, hvor den ene overtrædelse har efterfulgt den anden uden den store effekt, men det er stadigvæk en absolut nødvendig procedure.
Tallene taler deres tydelige sprog. Hidtil er der blevet indledt 2.518 overtrædelsesprocedurer på de mest forskellige områder og navnlig inden for miljø og det indre marked. Hertil kommer de hundredvis eller rettere tusindvis af andragender, som Europa-Parlamentet modtager hvert år. Her henvises der ofte til specifikke tilfælde, hvor fællesskabsretten er blevet overtrådt, og hvor borgerne føler sig magtesløse og derfor henvender sig til Parlamentet.
Spørgsmålet er, hvilke chancer de har for at blive hørt. Overtrædelsesproceduren er beskrevet i traktatens artikel 226 og 228, og derfor er der ikke meget plads til kreativitet. De gældende bestemmelser giver os nogle langsomme og uklare procedurer, hvor den mest effektive foranstaltning - en bøde - meget sjældent anvendes og kun efter meget lang tid, sågar årtier.
Der kan dog gøres rigtigt meget, og jeg vil gerne takke Kommissionen, fordi den i de sidste to år - og i en særlig meddelelse i september sidste år - har foreslået en række foranstaltninger, som analyseres og vurderes i min betænkning, og som jeg gerne vil knytte et par kommentarer til.
Først vil jeg dog komme med en bemærkning, som efter min er af afgørende betydning i denne forhandling. At sørge for lovgivningens håndhævelse kan være et meget politisk spørgsmål og et fantastisk instrument til at øge EU-institutionernes troværdighed og synlighed på.
Jeg vil nævne to konkrete eksempler på forskellig adfærd fra Kommissionens side, nemlig affaldskrisen i Napoli og motorvejen Via Baltica i Rospudadalen i Polen.
Affaldskrisen i Napoli er en direkte konsekvens af de overtrædelser, der har fundet sted år efter år af praktisk taget alle EU's affaldsbestemmelser. Der er således blevet indledt en meget lang række overtrædelsesprocedurer mod Italien, og Domstolen har dømt Italien ved adskillige lejligheder. Men det er først nu flere år efter, hvor situationen er blevet uacceptabel for alle og umulig at skjule, at Kommissionen har besluttet at slå i bordet. Kommissionens besøg følges med meget stor opmærksomhed, og borgere, der protesterer over de ulovlige affaldsdeponeringsanlæg, udtaler til tv, at de vil indgive andragender til Europa-Parlamentet. Jeg spørger dog mig selv, om man ikke kunne have gjort dette noget før. Kunne vi ikke have haft en anden tilgang til problemet, så vi undgik at komme til at stå i denne situation? Jo, det kunne vi!
Det var faktisk det, som kommissær Dimas gjorde i sagen med Rospudadalen i Polen, der risikerede at blive ødelagt af en infrastruktur i forbindelse med Via Baltica, og hvor kommissæren for første gang bad om, at Domstolen nedlagde påbud om suspension, hvilket også skete. Dette skaber en meget vigtig præcedens, der sender et særdeles klart budskab, nemlig at Kommissionen kan og skal være fast og streng over for de medlemsstater, der lader som ingenting, og at den skal bruge alle de midler, som det demokratiske system giver den, nemlig medierne og den offentlige mening.
En af de vigtigste nyskabelser i Kommissionens meddelelse er en såkaldt ny arbejdsmetode. Vi har stillet os meget tvivlende over for denne nye arbejdsmetode, som grundlæggende består i at sende klager direkte tilbage til den medlemsstat, der klages over, for at forsøge at løse problemet. Vi har givet udtryk for tvivl, og Kommissionen har givet os nogle forsikringer, som jeg håber, at vi også kommer til at høre igen i dag, men vi vil følge dette spørgsmål meget nøje, og når det gælder overtrædelsesprocedurerne, håber vi virkelig, at gennemsigtighed, muligheden for at hænge de pågældende medlemsstater ud og samarbejdet med Parlamentet vil give resultater.
Ved forhandlingens afslutning vil jeg tage ordet igen i to minutter og bruge det sidste af min taletid.
Janez Lenarčič
formand for Rådet. - (EN) Hr. formand, fru Frassoni, mine damer og herrer! På Rådets vegne vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med fru Frassonis betænkning om Kommissionens årsberetning om kontrollen med gennemførelsen af Fællesskabsretten og den yderligere analyse, der nævnes i Kommissionens meddelelse "Et resultatorienteret Europa - anvendelse af fællesskabsretten". Efter vores mening er Parlamentets betænkning et meget nyttigt bidrag til vores fælles mål om at sikre en korrekt gennemførelse af Fællesskabsretten til tiden.
På Rådets vegne vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med konklusionerne i fru Frassonis betænkning, som efter vores mening er meget væsentlige, nemlig at Fællesskabsrettens positive indflydelse på EU's borgeres hverdag primært afhænger af effektiviteten af EU's politikker og af overvågningen af og kontrollen med de metoder, hvormed medlemsstaterne efterkommer Fællesskabsretten.
Vi ser positivt på Parlamentets engagement i at støtte udvekslingen af god praksis blandt medlemsstaterne. Efter vores mening kan sådanne udvekslinger i væsentlig grad bidrage til en mere effektiv og ensrettet gennemførelse af Fællesskabsretten.
Her må jeg forklare, at formandskabet for Rådet ikke kan kommentere på de fleste af de spørgsmål og forslag, der fremføres i denne værdifulde betænkning. Som vi ved, hører ansvaret for den administrative gennemførelse af Fællesskabsretten principielt under medlemsstaterne i henhold til deres forfatningsmæssige bestemmelser og under Kommissionen, der som traktaternes vogter er ansvarlig for at kontrollere den ensartede gennemførelse af Fællesskabsretten.
Günther Verheugen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Kommissionen er taknemmelig for denne lejlighed til at drøfte dette vigtige spørgsmål med Europa-Parlamentet, og jeg er meget taknemmelig for fru Frassonis betænkning og indlæg, som indeholder mange værdifulde oplysninger. Jeg kan forsikre Dem, at Kommissionen tager Deres oplysninger meget alvorligt.
EU er et retssamfund, og som sådant er det enestående i hele verden. Kun loven kan garantere de frihedsrettigheder, som borgerne har krav på, og kun loven kan udforme markedsøkonomien på en sådan måde, at den er til gavn for alle.
Kommissionen er traktaternes vogter. Den skal overvåge, at fællesskabslovgivningen bliver gennemført overalt og korrekt anvendt overalt. Selv den bedste lov er værdiløs, så længe den blot står på papiret. Derfor vil en af de vigtigste opgaver for enhver Kommission være at sørge for, at vores lovgivning bliver fyldt med liv.
Vi har et effektivt våben med proceduren vedrørende overtrædelse af traktaten og EF-Domstolen. Dette våben skal benyttes, når en overtrædelse af lovgivningen ikke kan afhjælpes på andre måder. Det er imidlertid ikke noget mål i sig selv, og bruger man det for tit, kan det miste sin styrke.
Kommissionen mener ikke, at antallet af sager vedrørende overtrædelse af traktaten er en målestok for, hvor seriøst og beslutsomt den overvåger, at fællesskabslovgivningen bliver overholdt. Kommissionen mener tværtimod, at det handler om at løse problemer. Den virkelige målestok er, hvor mange problemer med anvendelsen af fællesskabslovgivningen, vi har løst, og hvor hurtigt.
Vi har foretaget en kritisk gennemgang af vores egne arbejdsmetoder og er nået til følgende resultater. Problemer, som er blevet identificeret, skal løses hurtigt og effektivt. Borgere og virksomheder har krav på hurtige svar. Derfor, fru Frassoni, tager jeg også Deres bemærkninger om affald i Campania med hjem til Kommissionen, og dette spørgsmål skal tages op. Jeg er helt enig med Dem i, at det er nødvendigt at gå hårdt, hurtigt og beslutsomt frem, hvis fællesskabslovgivningen ganske enkelt bliver ignoreret.
En samarbejdsmodel er at foretrække frem for en konfronterende model. Derfor ønsker Kommissionen mere dialog og større gennemsigtighed i disse spørgsmål. Vi vil også foretage en klar prioritering. Det vigtigste skal behandles først og hurtigt, vi skal ikke skyde gråspurve med kanoner. Og vi skal stille de nødvendige ressourcer til rådighed.
Her vil jeg gerne komme med en bemærkning. Hvis problemerne hober sig op bestemte steder i forbindelse med anvendelse af fællesskabslovgivningen, kan det også skyldes, at selv lovgivningen er uklar eller selvmodsigende. Vi må ikke på forhånd gå ud fra, at medlemsstaterne ikke ønsker at følge loven.
Som en konsekvens af disse overvejelser har vi taget en række initiativer, og jeg vil gerne som udgangspunkt sige, at vi fortsat vil anvende sager om overtrædelse af traktaten og straks indlede dem, hvis de nødvendige informationer foreligger. Men vi foreslår en ny arbejdsmetode, som gør, at vi hurtigere kan få de nødvendige informationer.
Denne metode består i at forbedre samarbejdet med medlemsstaterne, før der indledes en formel sag, undtagen - og det er meget vigtigt, fru medlem - naturligvis i de tilfælde, hvor det fra begyndelsen er klart, at der med stor sandsynlighed er tale om en overtrædelse af traktaten. I sådanne tilfælde taler man ikke først med medlemsstaterne, der handler man.
Her er der i øvrigt ikke tale om en helt ny proces, men om en indledende procedure, hvis vi har brug for yderligere procedurer, eller hvis man dermed kan opnå en hurtigere løsning uden sag om overtrædelse af traktaten.
Alle forespørgsler og alle klager besvares hurtigt og direkte og kan alt efter forholdene føre til en sag om overtrædelse af traktaten. Altså: Alle henvendelser bliver registreret og behandlet. Hvis de direkte er formuleret som en klage, eller kan betragtes som en klage, så bliver de behandlet som en klage, og Kommissionen vil indlede de relevante skridt.
Vi er i øjeblikket ved at afprøve denne nye arbejdsmetode i en pilotfase 15 medlemsstater deltager i pilotprojektet. Dermed vil vi sikre, at vi virkelig opnår fremskridt, og naturligvis vil vi orientere Parlamentet om resultaterne af pilotfasen og diskutere de videre skridt med Parlamentet.
Trods alt er vi allerede i dag i stand til at finde en løsning på 90 % af alle de problemer, vi får meddelelse om, uden at sagen ender i retten. Vi er imidlertid enige med Dem i, at det bør gå endnu hurtigere. Her hjælper omstillingen til en månedlig beslutningsrytme - det har vi haft siden januar - og det sikrer en mere effektiv og hurtig behandling af sager om overtrædelse af traktaten.
Vi forsøger også at indføre så stor gennemsigtighed som muligt og samtidig bevare en rimelig grad af fortrolighed, som EF-Domstolen kræver, at vi skal. Offentligheden vil få onlineadgang til oplysninger om alle verserende sager om overtrædelse af traktaterne, og disse oplysninger ajourføres og sammenfattes regelmæssigt.
Af hensyn til gennemsigtigheden og retssikkerheden skal vi også vide, hvordan medlemsstaterne anvender fællesskabslovgivningen i deres respektive nationale kontekster. Derfor har vi, som det også kræves i betænkningen, brug for sammenlignende tabeller, som klart viser, hvad status for gennemførelsen er i hvert enkelt medlemsland.
Mine damer og herrer! Jeg tror, at vi er helt enige om målet. Vi ønsker en fællesskabslovgivning, som borgerne kan stole fuldt ud på.
Diana Wallis
Hr. formand! I det minut, jeg har på vegne af Udvalget for Andragender, vil jeg gerne gøre tre ting. For det første vil jeg gerne takke fru Frassoni for hendes samarbejde om denne årsberetning, men primært vil jeg gerne gøre det klart, hvor vigtigt Udvalget for Andragender er for denne kontrol- og gennemførelsesprocedure.
Jeg tror, at denne vigtighed langt om længe er blevet anerkendt af Kommissionen. Det takker jeg kommissæren for, for vores to institutioner bør virkelig være partnere i dette forehavende, der især bør inddrage Udvalget for Andragender, for det er faktisk vores øjne og ører som lovgivere gennem vores borgere, som kommer til os med de problemer, de oplever direkte.
Men for at vores borgere skal kunne det, kommer jeg til mit andet punkt. Hr. kommissær! De talte om, at vores lov er en levende lov. Men hvis loven skal være levende, skal den være forståelig - begribelig - for vores borgere. Jeg har haft en lang dialog med Deres kollega fru Wallström om resuméer til borgerne, så de kan forstå vores lovgivning. Hun har ved mange lejligheder lovet os, at de skal udarbejdes til hver eneste retsakt. Det afventer vi fortsat reelle beviser på.
Sluttelig, Udvalget for Andragender - og nu henvender jeg mig til mine egne kolleger - skal have en meget mere fremtrædende stilling og mange flere ressourcer her i Parlamentet. Det er ikke bare et kværulantisk udvalg, der altid blander sig. Det udfører et reelt stykke arbejde med at skabe kontakt til vores borgere.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
for PPE-DE-Gruppen. - (EL) Hr. formand, hr. kommissær! De har helt ret i, at retsstaten er grundlag for EU, og De har ret, når De understreger, at EF-lovgivningen er midlet til at nå målene i EU-traktaterne, hvor grundprincippet er de europæiske borgeres interesser og deres ret til at kræve lovgivningens gennemførelse.
Lovgivningen vokser hele tiden i omfang, bredde og kompleksitet. Som medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti i Europa-Parlamentet udtrykker vi således vores tilfredshed over, at Kommissionen i sin 23. årsrapport om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten og med sin meddelelse af resultaterne i Europa beviser sin vilje til at være traktaternes vogter og sørge for lovgivningens gennemførelse.
De har helt ret, når De siger, at vi gerne vil have de sammenligningstabeller, som Rådet har truffet beslutning om i dag. Fru Frassoni har arbejdet tæt sammen med Dem i forbindelse med udarbejdelsen af sin betænkning, og vi havde en særdeles interessant høring i Parlamentet - og i dag får vi lejlighed til at fortælle Dem, at Parlamentet også gerne vil deltage i kontrolproceduren, vi vil gerne holdes underrettet om Deres aktiviteter, have Dem med til møderne i vores udvalg, som De har gjort med Miljøudvalget, og høre om fremskridtene fra Dem.
Vi vil gerne have Dem til at tage hensyn til de andragender, der kommer til os, som De påpeger i Deres betænkning, og hvad angår vores beslutninger om immunitet, vil vi også gerne have Dem til at kontrollere, at de nationale domstole overholder dem.
Fællesskabsrettens gennemførelse giver de europæiske borgere håb om styrkelse af demokratiet og lov og orden og håb om, at afstanden til EU-myndighederne mindskes. I dag, efter beslutningsforslaget om den nye reformerede Lissabontraktat, ønsker vi alle en bedre fremtid for EU.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Hr. formand! Formålet med fællesskabsretten er at realisere EU's forskellige politiske strategier. Fællesskabsrettens gennemførelse skal netop være en prioritet for alle medlemsstaterne, der garanterer dens ønskede positive virkninger for Europas borgere. Staterne er samtidig underlagt Kommissionens kontrol og overvågning.
Over de seneste år er det samlede antal overtrædelsessager indledt af Kommissionen steget støt, og i 2005 nåede det op på næsten 2.700 overtrædelser. Til trods for EU's udvidelse med 10 nye stater steg det samlede antal overtrædelser ikke de efterfølgende år. Der er således en fare for, at denne tilstand skyldes en manglende registrering af klager eller administrative problemer i de institutioner, der er ansvarlige for behandlingen af overtrædelser.
Betænkningen skal først og fremmest roses for, at den indeholder en detaljeret behandling af overtrædelser i forbindelse med andragender samt oplysninger om de forskellige generaldirektoraters beredvillighed til bredt at samarbejde om disse forhold. Vi glæder os endvidere over Kommissionens omfattende meddelelse "Et resultatorienteret Europa - anvendelse af fællesskabsretten". Spørgsmålene om de ressourcer, som er tildelt behandlingen af overtrædelsessager, varigheden af overtrædelsesproceduren, den begrænsede anvendelse af EF-traktatens artikel 228 og evalueringen af anvendelsen af prioriteringskriterierne skal imidlertid præciseres af Kommissionen.
Vi anerkender endvidere den nye arbejdsmetode, som Kommissionen har foreslået indført i 2008 som et pilotprojekt, der omfatter enkelte medlemsstater. Metoden indføres med henblik på at effektivisere gennemførelsen af de hidtidige sager. Vi er dog bekymrede over en af etaperne i proceduren, ifølge hvilken en sag sendes tilbage til den berørte medlemsstat, der først og fremmest er ansvarlig for den ukorrekte gennemførelse af fællesskabsretten. Dette kan nemlig svække Kommissionens rolle som traktaternes vogter.
Ved dannelse af fællesskabsretten skal man imødekomme borgernes problemer, så man hurtigt kan svare på borgernes spørgsmål og klager, hvorved de får nemmere ved at forstå og udnytte deres rettigheder, og antallet af sager om overtrædelse af fællesskabsretten reduceres samtidig som følge heraf. Her til slut vil jeg gerne varmt lykønske fru Frassoni med det meget velforberedte dokument.
Diana Wallis
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne fremhæve, hvor vigtigt det er, at de hver især spiller en rolle i forhold til gennemførelse og kontrol.
Det er klart, at det er Kommissionens betænkning, vi ser på her. Kommissionen har naturligvis det primære ansvar med gennemførelse og håndhævelse, og vi ønsker ikke at træde den over tæerne, hvad det angår. Men jeg tror godt, at Kommissionen kan gå ud fra, at vi vil holde bedre øje i fremtiden.
Vi er taknemmelige for, at man har taget ved lære af mange af de ting, der blev bragt på bane af vores betænkning om sammenbruddet i Equitable Life. Men nu, hvor vi er på vej ind i en ny periode og måske skal afprøve nogle nye idéer, er vi nødt til at være meget forsigtige.
For det første, hvis vi ser på Rådet, er vi stadig nødt til at blive enige - og det glædede mig at høre kommissæren nævne det - idéen om sammenligningstabeller for hver eneste stykke lovgivning, så alle kan se præcis, hvad der sker på medlemsstatsplan, og hvor hvert enkelt lov passer ind.
Pilotprojektet er en glimrende idé. Det er alt sammen meget godt, så lad os se, hvordan det fungerer. Men - og her kommer men'et - jeg er lidt skeptisk over, at så mange medlemsstater har tilmeldt sig. Jeg håber ikke, de opfatter det som en form for blød løsning, og jeg håber, at Kommissionen vil bringe dem ud af den vildfarelse, der kunne have indfundet sig.
Til sidst vores eget Parlament. Det er tydeligt, at vi efter Lissabontraktaten må få en meget vigtigere rolle, hvad angår kontrol. Vi kan ikke gå ud fra, at når vi er færdige med en retsakt her, så er det dét. Vores udvalg er nødt til at påtage sig en langt større rolle i forhold til kontrol. Der er allerede en eller to gennemførelsesrapporter på vej - det antal vil stige - og vi bliver nødt til at påtage os vores ansvar sammen med de andre institutioner.
Som en efterskrift - men en meget vigtig efterskrift - er vi også nødt til at være opmærksomme på uddannelsen af dommerne i vores nationale domstole for at sikre, at de også ved, hvordan Fællesskabsretten skal gennemføres.
Alyn Smith
Hr. formand! Jeg gratulerer min gruppekollega og gruppemedformand fru Frassoni for en velgennemtænkt betænkning, der kommer på det rigtige tidspunkt. Jeg gentager fru Wallis' bemærkninger, som jeg er fuldstændig enig i.
Vi holder forretningen kørende ved at vedtage love, men det er håndhævelsen af dem, der rent faktisk gør en forskel for befolkningen, og manglende håndhævelse af lovene gør os ærlig talt til grin. Jeg gratulerer Kommissionen med en række skridt, der har været meget positive. Men vi er virkelig nødt til at flytte det højere op på dagsordenen i Parlamentet, for i hvert fald i Skotland er der en stærk opfattelse af, at der er én lov for et land og en anden lov for et andet. Jeg er helt klar over, at det ikke er Kommissionens skyld, men vi må alle gøre vores for at løse problemet, hvis vi er ét Europa.
Så idet jeg gratulerer min gruppekollega, glæder det mig at høre, at kommissæren vil tage mange af tingene op. Jeg vil gerne nævne en ting mere, især i forhold til miljølovgivning, hvor mange af konflikterne opstår. Mange af de forskellige retsakters meget værdige mål strider faktisk mod hinanden, og det må vi se i øjnene, når vi udarbejder dem. I forbindelse med gennemførelse er der ikke megen hjælp at hente for lokale myndigheder i forhold til, hvordan de skal håndtere de ofte meget værdige mål, når de strider mod hinanden. Det blev vi lovet en gennemgang af i energipakken, så hvis vores kommissær kunne kaste lidt lys på den proces, som er i gang, ville jeg være meget taknemmelig.
Bert Doorn
(NL) Hr. formand! Også jeg vil give fru Frassoni en kompliment for hendes betænkning. Vi har nu haft en række betænkninger om gennemførelse, og der er tydeligvis tale om en rød tråd i disse betænkninger. Det betyder, at der lægges større vægt på gennemførelse, også fra Europa-Parlamentets side. Vi har nu instrumentet gennemførelsesbetænkninger. Jeg vil selv i juli forelægge en betænkning om gennemførelse af det ottende direktiv om tilsyn med revisorer. Det er godt, at Parlamentet også seriøst undersøger, hvordan lovgivningen gennemføres i national ret i medlemsstaterne.
Jeg kommer i den forbindelse navnlig ind på problematikken omkring de tilsynsførende. Vi taler om myndighedernes gennemførelse af EU-lovgivning i national ret i medlemsstaterne, og vi taler om de dommere, som anvender loven. I mange medlemsstater findes der imidlertid også uafhængige tilsynsførende, som anvender lovgivningen, og som udformer lovgivningen nærmere. Erfaringerne viser, at der er opstået store forskelle mellem de forskellige medlemsstater og mellem de tilsynsførende. Virksomheder, som arbejder internationalt i flere medlemsstater, konfronteres stadig oftere med forskellige krav fra forskellige tilsynsførende i forskellige medlemsstater. Dette er overordentligt besværligt, og det frustrerer det indre markeds funktion.
Jeg har endnu ét punkt. Vi kan heller ikke undgå at se nærmere på de lovgivningsinstrumenter, som vi anvender i Europa. Vi har hidtil især arbejdet med direktiver, når det gælder harmonisering. Kommissær Verheugen har allerede ved visse lejligheder sagt, at det måske ville være klogt i højere grad at anvende instrumentet forordning for lovgivning om det indre marked i fremtiden for at undgå alle mulige problemer såsom cherry-picking og gold-plating ved gennemførelsen af direktiver i national lovgivning. Jeg ved, at også de nationale parlamenter, navnlig det nederlandske parlament, langsomt, men sikkert bliver klar over, at gennemførelse med gold-plating og cherry-picking kan være skadelig for det indre markeds funktion og også for vores egen økonomi. Derfor er skridtet mod en forordning, hvor det er muligt, ikke længere så stort.
Manuel Medina Ortega
(ES) Hr. formand! Vi er klar over betydningen af, at De overvåger gennemførelsen af fællesskabsretten. Vi taler om forbindelserne mellem en overstatslig institution og de nationale regeringer. De nationale regeringer er stærke enheder med stor magt, de er offentlige myndigheder. Normalt er Kommissionen EU-rettens vogter, og i mange tilfælde er det den eneste garanti borgerne har for, at de har en ret - for fællesskabsretten er ret - der anvendes korrekt.
Fru Frassonis betænkning tilstræber at styrke det, jeg vil kalde Kommissionens rygrad, så Kommissionen bliver bevidst om betydningen af denne opgave, og så Kommissionen i sandhedens øjeblik, selv om vi ønsker en forudgående fase med forhandlinger med regeringerne om de vanskeligheder, der måtte opstå, optræder, som borgerne forventer, med styrke og stringens, og gennemfører fællesskabslovgivningen.
Det er bekymrende, at det efter udvidelsen ser ud til, at Kommissionen anvender mindre strikse kriterier over for de nye medlemsstater end dem, den anvendte over for de gamle stater. Det ville være negativt for konsolideringen af EU og for EU's omdømme i disse medlemsstater. Jeg, der har fulgt mange af Kommissionens overtrædelsesprocedurer tæt, kan forsikre Kommissionen om, at borgerne og selv de offentlige forvaltninger, når den intervenerer, føler sig styrket af Kommissionens indsats på dette område.
Jeg synes derfor, at Europa-Parlamentets betænkning, fru Frassonis forslag og fru Wallis udtalelse, ønsker at styrke Kommissionen, så den ikke føler sig alene og forsvarsløs over for regeringerne, men kan regne med Europa-Parlamentet, når det drejer sig om at styrke den kontrol- og overvågningsrolle, som tilkommer den i forbindelse med gennemførelse af fællesskabsretten.
Margrete Auken
Hr. formand! Europas borgere har en afgørende betydning for EU's lovgivning. De er ikke bare ofre for overtrædelserne som f.eks. i Napoli. De er ofte i en mængde miljøsager vigtige aktører. Som vagthunde holder de øje med, at lovene gennemføres korrekt i alle kroge af Europa, og i mange tilfælde er det kun dem, der gør det. EU bør også af den grund støtte borgerne ved at sikre dem en stærk placering. Når de gør opmærksom på krænkelser af fællesskabslovgivningen, skal deres klager behandles seriøst og med respekt. Jeg håber meget, at det ikke er et forsøg fra Kommissionens side på at sylte en række af disse klager, for det ville jo være slemt. Derfor en stor tak til Monica Frassoni for at gøre opmærksom på disse trusler. Hendes udmærkede betænkning bliver nu tværtimod et vigtigt skridt i den rigtige retning. I Lissabontraktaten får borgerne i EU en stærkere placering, men hvis det skal være andet end ligegyldigt pynt, må deres indsats for EU tages alvorligt.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningen af fru Frassoni med den perfekt forberedte betænkning. Jeg er også glad for, at optagelsen af de 10 nye medlemsstater ifølge Kommissionens statistik om antallet af overtrædelsessager ikke har haft indflydelse på antallet af registrerede overtrædelser. Statistikken viser dog ikke situationens fulde billede. En af de vigtigste mekanismer til at kontrollere den faktiske gennemførelse af EU-lovgivningen udgøres af systemet med de præjudicielle referencer, der har til formål at sikre, at de nationale domstole har mulighed for at fortolke gennemførelsen af den europæiske lovgivning ensartet i alle medlemsstaterne. Ventetiden på svar fra Domstolen er det grundlæggende problem i denne procedure. Ventetiden er fortsat meget lang, omkring 20 måneder. Den vigtigste årsag - den nødvendige tid til oversættelser - udgør ca. ni måneder. Det er bekymrende, at vi i mange nationale parlamenter hører krav om reducering af budgettet vedrørende netop de skriftlige oversættelser.
Kommissionens anbefalinger til medlemsstaterne og kandidatlandene er baseret på den antagelse, at EU-lovgivningen gennemføres effektivt, når et tilpas kvalificeret personale er ansat, samt når der er øremærket passende midler til formålet. Jeg deler ikke til fulde denne opfattelse. Antallet af ansatte og størrelsen af disponible midler er ikke en god målestok. Man skal også være beslutsom og engageret i gennemførelsen af den europæiske lovgivning. Tre faktorer er afgørende for, om medlemsstaterne kan udføre kommende opgaver korrekt: viden, kompetence og villighed. Den første faktor, dvs. besiddelse af viden, er i dag ikke et problem. Den anden faktor, dvs. evnen til at gennemføre fællesskabslovgivningen, er forbundet med afsættelse af passende midler og ansættelse af yderligere arbejdstagere. Kommissionen lægger i dag mest vægt på netop dette aspekt. Den tredje faktor, villigheden af de personer, der skal indføre og gennemføre den europæiske lovgivning, er klart undervurderet.
Villigheden til at gennemføre fællesskabsretten afhænger i praksis af institutionerne og systemet med procedurer, incitamenter og restriktioner. Om det lykkes eller mislykkes effektivt at gennemføre fællesskabsretten vil i sidste ende afhænge af den relevante institutionsmodel. Viden og penge er ikke alt. Der er også behov for god vilje til at handle.
Reinhard Rack
(DE) Hr. formand! Hr. næstformand! De talte i Deres indledning om, at Kommissionen ikke vil slå løs til højre og venstre, men i en dialog med medlemsstaterne vil forsøge at lodde, om der er noget at gøre. Nu er der jo heller ikke altid helt klare og entydige holdninger til visse spørgsmål i Kommissionen, som jo er et kollegialorgan.
På trafikområdet er der efter min mening et spørgsmål, som vil berede os voksende vanskeligheder i de kommende år - formentlig også i Kommissionen - nemlig at man under overskriften tværsubsidiering vil overføre penge, som tjenes på et mere "miljøuvenligt" område - vejafgifter, parkeringsafgifter og lignende - til mere miljøvenlige trafikformer. Det er i sagens natur naturligvis også subsidier. Er det et spørgsmål, man diskuterer, og hvordan ser situationen ud?
Katalin Lévai
(HU) Hr. formand! Som det allerede er blevet nævnt af flere talere før mig, afhænger succesen med at få opfyldt de mål, der er fremsat i traktaterne og i retsakter, af, hvor effektive medlemsstaterne er til at gennemføre Fællesskabsretten, og af, hvordan de gennemfører den inden for de nationale rammer.
Hvis de ikke gennemfører lovgivningen, ikke håndhæver den ordentligt eller ikke er i stand til at opfylde dens mål fuldt ud, så har vi et problem. I de senere år har vi set en positiv tendens i forhold til overholdelse af lovgivningen, og jeg synes, de 10 nye medlemsstater udviser god overholdelse. Jeg håber, det ikke kun skyldes, at Kommissionen er mere eftergivende over for os, over for de nye medlemsstater, men at det skyldes, at vi gør en oprigtig indsats for at opfylde kriterierne og leve op til forventingerne.
Desværre er det stadig langtfra let at navigere gennem den bureaukratiske jungle. Vi ved, hvor enormt mange lovgivningsinitiativer der er, og det tager ofte utrolig lang tid at gennemføre dem i den nationale og regionale lovgivning. Det er vigtigt at gøre det muligt at forenkle det bureaukratiske sprog og udvide brugen af konsekvensanalyser, og det samme gælder at sikre, at der bruges så lidt tid som muligt på at gennemføre klageprocedurer.
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Hr. formand! De forskellige medlemsstaters gennemførelse af fællesskabsretten er et af EU's grundlæggende principper. Overvågning og eliminering af afvigelser er derfor formålet med mange handlinger. Kontrol af de forskellige stater og offentliggørelse af kontrolresultaterne vil gøre det muligt for borgerne at tage del i gennemførelsen af EU-lovgivningen i staterne.
I stedet pålægger f.eks. Polen fortsat yderligere national merværdiafgift, moms, på trods af det sjette direktiv og domsafgørelser. Det samme er gældende for dobbeltbeskatning af opnåede indtægter. Vi har kendskab til sager om pålæggelse af punktafgifter på biler købt af polske borgere i EU-landene på trods af EF-Domstolens domme samt forsinket tilbagebetaling af forkert pålagte og betalte summer.
Et særlig besynderligt forhold udgøres af den mangeårige tilbageholdelse af vores borgere i arresthuse uden domsafsigelse. Polens borgere venter utålmodigt på, at Kommissionen reagerer på de nævnte eksempler og stopper vores regerings lovstridige handlinger.
Jeg vil her til slut varmt takke Monica Frassoni. Det er blot en skam, at betænkningen vedrører en fortid, der er lidt fjern. Den burde have omhandlet 2007.
Jens-Peter Bonde
Hr. formand! Komitologi er læren om, hvordan man begrænser demokratiet, uden at det går op for vælgerne. Først flytter man magten fra vælgere og folkevalgte til embedsmænd og lobbyister bag lukkede døre i Bruxelles, og så stemmes der efter indviklede regler, som ingen kan huske, og ingen journalist kan skrive om, og ingen lærebogsforfatter kan forklare. Kernen er bare, at de ikkevalgte i Kommissionen bestemmer, medmindre der kan etableres et kvalificeret flertal imod Kommissionen. Det er lovgivende magt, som gøres til udøvende - det er åben lovgivning, som gøres til hemmelige dekreter - det er flertalsdemokrati, som ændres til mindretalsstyre. Det er ikke helt som under enevælde, men det slægter derhenad med et stænk af Mussolinis korporative idéer.
Med den nye interinstitutionelle aftale kan Parlamentet få en sag tilbage på dagsordenen, men kun hvis højre og venstre side i salen er enige og kan producere et absolut flertal af medlemmer bag. Skrot dog den blanding af enevælde og styre ved de kloge og korporativisme! Indfør demokratiet i al lovgivning! Lad os få som grundprincip, at et flertal af folkevalgte skal stå bag enhver lov, enten fra de nationale parlamenter eller her i Europa-Parlamentet! Lovgivning ved embedsmænd, ministre og lobbyister bør høre fortiden til, men desværre cementeres den i Lissabontraktaten. Så det er en anden god grund til at sende den traktat til folkeafstemning!
Janez Lenarčič
Hr. formand! På formandskabets vegne vil jeg gerne slutte af med at understrege, at formandskabet er opmærksomt på, at effektiv kontrol med gennemførelsen af Fællesskabsretten har afgørende vigtighed, hvis den skal respekteres generelt, og hvis de overordnede juridiske principper, som Fællesskabets virke er baseret på, skal sikres.
Men den er primært vigtig af hensyn til retssikkerheden blandt Europas borgere. Man må ikke glemme, at de spiller en vigtig rolle for gennemførelsen af Fællesskabsretten. Denne rolle afspejles også i antallet af gange, borgere har klaget over overtrædelse af Fællesskabsretten.
Under forhandlingen, som jeg fulgte meget tæt, blev adskillige personer forbløffet over, at antallet af overtrædelser, eller i hvert fald oplevede overtrædelser, ikke er steget siden EU's udvidelse. Flere talere nærede mistanke om, at Kommissionen ikke er lige så streng over for de såkaldte nye medlemsstater.
Jeg må understrege, at formandskabet ikke har nogen som helst grund til at bakke denne tvivl op, endsige beviser herfor. Jeg kan imidlertid tilbyde mindst én mulig forklaring. Hvad angår de såkaldte nye medlemsstater, må man tage i betragtning, at de blev medlemmer efter mange år med intens gennemførelse af Fællesskabsret i deres interne juridiske system. De har efterfølgende oplevet, at det har været nemmere at fortsætte processen i mindre målestok. Det nævner jeg blot for at kommentere mistanken om, at Kommissionen ikke er lige så streng over for alle medlemsstater, men jeg synes, det vil være på sin plads, at kommissæren kommenterer denne sag.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at formandskabet lægger stor vægt på de fælles ansvar og mål, der er fastlagt i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning. Til sidst vil jeg gerne opfordre alle institutioner og medlemsstater til at opfylde deres forpligtelser i forbindelse med gennemførelse og håndhævelse af Fællesskabsretten.
Günther Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har allerede sagt, at denne debat i dag vil blive fulgt op, og det vil jeg gerne bekræfte. Jeg vil fortælle hr. Jung om indholdet af denne debat og om Parlamentets input og også stille forslag om det, for der er kommet nogle meget vigtige forslag frem under denne debat, som Kommissionen bør tage alvorligt.
Jeg vil gerne have lov at komme med en retsfilosofisk bemærkning. Et retssamfund bygger på tillid. Det kan kun fungere, hvis parterne har tillid til hinanden. Det er grunden til, at retssager skal foregå offentligt i en retsstat, og det er også grunden til, at jeg er helt enig i fru Wallis' bemærkninger. Her er informationer et absolut must, og gennemsigtighed er en absolut nødvendighed.
Når det gælder anvendelse og fortolkning af lovgivningen, er der ikke plads til hemmelig politik. Alt skal være åbent og offentligt. Det er i hvert fald den konsekvens, jeg drager af denne debat, og det har altid være min overbevisning. Jeg er enig med fru Wallis i det, hun sagde om Udvalget om Andragenders rolle. Jeg vil gerne indrømme - så at sige som Deres kunde - at det mange gange giver meget arbejde og meget besvær. Men borgerne har krav på, at vi gør os denne ulejlighed. Og af de andragender, der kommer ind, lærer vi rigtig meget om, hvordan vores lovgivning og vores politik faktisk bliver modtaget af borgerne.
Fru Frassoni, fru Wallström har allerede lovet Dem, at vi fremover vil udarbejde et Citizens' Summary. Det har Kommissionen i mellemtiden også vedtaget formelt, og det sker nu også, og De vil helt sikkert også finde midler og måder til nøje at kontrollere, at vi også overholder det. Det er besluttet, og det kommer til at ske.
Flere medlemmer har tænkt over spørgsmålet om de nye medlemslande, og hvordan det kan være, at vi trods flere medlemmer ikke har flere sager om overtrædelse af traktaterne.
Det har Kommissionen en helt klar mening om. Der er to grunde. For det første - og nu er jeg lidt i forlegenhed, for egentlig skulle jeg sige, at det skyldes den tidligere udvidelseskommissærs gode arbejde - for det første skyldes det, at de nye medlemmer faktisk var så godt forberedt på EU's acquis, at de ved tiltrædelsen havde en større opfyldelse af EU's acquis end de gamle. Det kan jeg kun bekræfte. Det er den rene og skære sandhed. Vi kunne slet ikke indgå tiltrædelsestraktaterne, hvis ikke EU's acquis var opfyldt.
Den anden grund er måske lidt mere praktisk. Borgerne i de nye medlemslande er nok først ved at lære, at de kan klage, og hvordan de kan klage. Derfor går jeg ud fra, at antallet af sager vil vokse.
Hr. Smith talte om, at lovgivningen også skal være enkel og anvendelig, netop også miljølovgivningen. Kommissionen arbejder som bekendt på at gennemgå hele EU's lovgivning inden udgangen af næste år for at kontrollere, hvor og hvordan den kan forenkles, og vi lovede for nogle dage siden i vores statusrapport for projektet "bedre lovgivning", at hele denne proces faktisk vil blive afsluttet inden udgangen af næste år.
Hr. Medina, De skal ikke være bekymret for, at Kommissionen lader nogle klager ligge. Jeg kan på baggrund af mine otte år som medlem af Kommissionen forsikre Dem, at jeg væsentligt hyppigere har måttet bremse Kommissionens tjenestegrene i deres iver efter at køre det tunge skyts i stilling og indlede en sag om overtrædelse af traktaten, end jeg har måttet anspore til det. Det sker væsentligt hyppigere, at jeg må sige: Tag det nu lige roligt, prøv først at tale med dem, måske kan man finde en fredelig løsning. Der er altså forsvindende lille risiko for, at Kommissionen undlader at behandle noget. Det sker helt bestemt ikke.
Nu til spørgsmålet fra hr. Rack. Afgørelser om sager om overtrædelse af traktaterne, både om at indlede dem, om at lukke dem og om hvert enkelt skridt derimellem kræver en formel beslutning i kollegiet. Sådan er det organiseret. Jeg kan ikke på stående fod besvare Deres bemærkninger om de konkrete problemer med tværsubsidiering. Jeg vil sørge for, at De får et svar i løbet af denne uge.
Angående hr. Kuc' bemærkninger om varetægtsfængslingers varighed er jeg enig i, at sådan noget, hvis det forekommer, er en skandale, men det ligger uden for EU's kompetence. I den slags sager er det Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, der er kompetent.
Mine damer og herrer! Tak for de mange idéer og den konstruktive ånd, der har præget denne debat. Jeg er temmelig sikker på, at vi vil have opnået yderligere fremskridt, når vi skal diskutere det igen til næste år.
Monica Frassoni
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke parlamentsmedlemmerne, kommissæren og formandskabet for deres deltagelse i denne forhandling, der, som kommissær Verheugen sagde, ikke slutter her.
Jeg vil kort komme ind på nogle få punkter. Jeg vil gerne kommentere spørgsmålet om prioriteringernes fastlæggelse, som kommissær Verheugen talte om. Jeg tror, at dette kunne være et risikabelt foretagende. Reelt er det dog ikke sket endnu. Jeg har altid være ret skeptisk med hensyn til muligheden for at fastlægge egentlige prioriteringer. Hvis De rent faktisk agter at gå denne vej, risikerer De under alle omstændigheder at skulle være gennemsigtige og måske at skulle drøfte disse prioriteringer. Ellers kunne man nemlig få en mistanke om, at man vælger nogle prioriteringer for at blive fri for besværlige overtrædelsesprocedurer. Det ville efter min mening ikke være nogen god idé.
Min anden kommentar er, at selv om Kommissionen siger, at den ikke har brug for flere ressourcer og navnlig flere menneskelige ressourcer, der kan tage sig af overtrædelserne, fik jeg faktisk under næsten alle de møder, jeg havde med Deres kolleger i Kommissionen, at vide af alle, at de ikke har ressourcer og personer nok til at tage sig af dette spørgsmål.
Under forhandlingen rejste man spørgsmålet om antallet af overtrædelser i de nye lande, og det, som både kommissæren og formandskabet sagde, er formentlig sandt. Det skal dog understreges, at der f.eks. på miljøområdet kun er to eller måske tre tjenestemænd, der tager sig af alle de 10 nye medlemsstater, og derfor er der ingen tvivl om, at der mangler menneskelige ressourcer.
Til sidst vil jeg komme ind på spørgsmålet om Parlamentets rolle. Vi drøfter internt de forskellige måder at gøre vores rolle som medlovgiver mere effektiv på, idet vi følger op på gennemførelsen af de direktiver, som vi vedtager. Jeg mener dog, at der er to ting, som vi absolut bør gøre. For det første skal vi ved hjælp af en politisk beslutning kraftigt styrke Udvalget for Andragenders rolle, der - sådan som fru Wallis sagde - er vores vindue mod verden. For det andet skal vi systematisk afholde gennemførelsesmøder, hvilket dog kræver et åbent samarbejde med Kommissionen. Hvis vi afholder møder, hvor vi drøfter direktivernes gennemførelse, og den kommissær, der deltager i mødet, så ikke siger noget eller siger noget, der ikke er særligt interessant - måske fordi han ikke kan sige det, vi faktisk gerne vil vide - bliver hele vores indsats nemlig overflødig.
Under alle omstændigheder skal De have tak. Vi kommer helt sikkert til at drøfte dette spørgsmål igen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
