Fremtidig aftale om Kosovo (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om fremtidig aftale om Kosovo.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne redegøre kort for situationen i Kosovo. Der er uden tvivl blevet gjort betydelige fremskridt i løbet af de seneste år med hensyn til stabiliseringen af det vestlige Balkan. Den vigtigste udfordring er imidlertid fortsat at konsolidere disse fremskridt, dvs. at nå frem til en endelig afklaring af Kosovos fremtidige status og at gennemføre løsningen med en strategisk målsætning for øje.
Der er brug for en rettidig og gennemførlig resolution, der skaber grundlag for et demokratisk og multietnisk Kosovo, der har vilje til at sikre retsstatsprincippet og fremme den regionale stabilitet og regionens europæiske perspektiv. Afklaringen af Kosovos status er en afgørende forudsætning for en konsolidering af regionens stabilitet. EU har foretaget mange investeringer i Balkanlandene både i økonomisk og politisk henseende, og vi ønsker således ikke, at regionen på ny destabiliseres.
Da der er tale om en europæisk region, bør EU gå i spidsen for bestræbelserne på at løse problemerne i Kosovo. Der skal derfor hurtigst muligt findes en løsning inden for rammerne af FN's Sikkerhedsråd. Den nuværende situation er ikke holdbar.
I overensstemmelse med erklæringen fremsat af EU's udenrigsministre i forbindelse med mødet i Luxembourg den 18. juni bekræftede Rådet sin støtte til den særlige udsending, Martti Ahtisaari, og understregede på ny, at Rådet støtter hans samlede forslag som grundlag for en afklaring af spørgsmålet om Kosovos status baseret på en ny resolution fra FN's Sikkerhedsråd.
EU er fortsat fast besluttet på at sikre, at FN's Sikkerhedsråd vedtager en sådan rettidig resolution, der også vil danne grundlag for den internationale tilstedeværelse og EU's tilstedeværelse. Det vil være af afgørende betydning for opfyldelsen af dette mål, at medlemsstaterne fastholder en fælles holdning til og en fast og konsekvent politik over for Kosovo. Rådet understregede desuden på ny, at den er overbevist om, at der er tale om en helt unik løsning, der ikke vil skabe præcedens.
EU vil fortsat være indstillet på at spille en vigtig rolle i forbindelse med gennemførelsen af løsningen af Kosovos fremtidige status. Vores forberedelser på stedet er godt i gang og er baseret på den overordnede strategi, som Rådet vedtog i december 2006, og en forventning om, at FN's Sikkerhedsråd vedtager en ny resolution, der giver EU et klart mandat.
Vi er fast besluttet på at sikre en vellykket overgang, og vi har med dette for øje arbejdet tæt sammen med De Forenede Nationers Mission i Kosovo, der har forsikret, at den vil opretholde sin operative styrke, indtil dens mandat udløber.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Kosovos fremtidige status er det sidste tilbageværende statusspørgsmål efter opløsningen af Jugoslavien. Det er af afgørende betydning, at FN's Sikkerhedsråd griber ind i denne fase. Sikkerhedsrådets medlemmer er nødt til at påtage sig deres del af ansvaret for at afklare spørgsmålet om Kosovos status og etablere en multilateral ramme, der sikrer en bæredygtig løsning i hele regionen.
Jeg opfordrer Serbien til at spille en konstruktiv rolle i processens næste fase. Jeg opfordrer alle berørte parter til ikke at træffe ensidige foranstaltninger, uanset om der er tale om erklæringer eller trusler om veto, der kun kan skade os alle i en stabil region, der kan blive et fuldgyldigt medlem af EU.
I marts vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om Kosovo. Efter min opfattelse er vores institutioner enige langt hen ad vejen. Parlamentet gav udtryk for den holdning, at den eneste bæredygtige løsning er en løsning, der respekterer alle befolkningsgrupper, bidrager til Kosovos økonomiske genopbygning og sikrer en international tilstedeværelse for at beskytte alle etniske befolkningsgruppers interesser.
I juni bekræftede Rådet EU's støtte til FN's særlige udsending, Martti Ahtisaari, og hans omfattende forslag som grundlag for afklaringen af spørgsmålet om Kosovos status og en ny resolution fra FN's Sikkerhedsråd.
Vi støtter forslaget, idet vi mener, at det er det bedst mulige kompromis, der kan sikre alle befolkningsgrupper en fremtid i Kosovo, hvor demokratiet og retsstatsprincippet kan blive fast forankret.
De vigtigste elementer i dette forslag er hovedhjørnestenene i ethvert moderne samfund. De omfatter bl.a. beskyttelsen af forskellige befolkningsgruppers interesser, beskyttelsen af den kulturelle og religiøse arv og grundlæggende forfatningsmæssige og sikkerhedsmæssige bestemmelser. Alle disse aspekter er af afgørende betydning for et demokratisk og multietnisk Kosovo.
Vi skal således kort sagt gøre tre ting nu. For det første skal vi løse spørgsmålet om Kosovos status uden unødige forsinkelser. For det andet skal vi fastholde de væsentlige aspekter i det nuværende løsningsforslag, og for det tredje skal vi fortsat støtte Kosovos ønske om EU-medlemskab og fremskridt hen imod EU.
I min egenskab af kommissær har jeg allerede givet adgang til en række instrumenter inden for rammerne af stabilisering og associeringsprocessen. Kommissionen fører en regelmæssig dialog om reformer. Vi yder omfattende bistand. Vi overvåger fremskridt inden for rammerne af det europæiske partnerskab, og vi har iværksat regionale samarbejdsaktiviteter i Kosovo.
En udskydelse af processen for udskydelsens skyld kan være en farlig øvelse. Den vil næppe føre til en forening af de diametralt modsatrettede holdninger til spørgsmålet om status, men den kan øge risikoen for ustabilitet i området.
Vi er derfor nødt til at vise borgerne i Kosovo, at der sker noget, og at der vil komme en løsning. Vi må ikke tillade, at strammerne får overtaget. Balkanlandene og Europa vil komme til at lide under følgerne af en sådan udvikling.
Kosovo er helt sikkert et helt igennem europæisk anliggende. Vi har meget at vinde ved at finde frem til en bæredygtig løsning. Som angivet i Parlamentets beslutning fra marts, er det af afgørende betydning for stabiliteten i og videreudviklingen af hele regionen, at der findes en løsning på grundlag af Martti Ahtisaaris forslag. Både Serbien og Kosovo har udsigt til fuldt medlemskab af EU sammen med deres nabolande, idet Vestbalkans fremtid ligger i EU.
Hverken Rusland eller USA er helt så direkte berørt af udviklingen på Balkan som europæerne. Europa kommer til at betale prisen, hvis statusprocessen mislykkes, og problemet vedrørende Kosovos status skal derfor ikke løses gennem ensidige erklæringer eller ensidige trusler om veto, men gennem en effektiv og ansvarlig multilateralisme. En bæredygtig løsning opnås helt sikkert nemmest gennem en styret, multilateral proces.
Jeg vil gerne afslutningsvis gentage, at vi ikke kommer nogen vegne ved at udskyde statusprocessen for udskydelsens skyld. Vi risikerer blot, at situationen i Kosovo bliver ustabil, at forlænge pinen i Serbien og forsinke regionens tilnærmelse til EU.
Europa, EU og medlemsstaterne, bør derfor nu udvise lederskab og medvirke til at sikre en bæredygtig løsning i Kosovo. Det skylder vi Kosovo. Det skylder vi Balkanlandene, og det skylder vi EU.
Bernd Posselt
for PPE-DE-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren for at sige tingene klart og tydeligt. Også den nye FN-generalsekretær bekræftede endnu en gang i går, at fortsat passivitet i statusspørgsmålet er en alvorlig trussel mod freden. Hvis Kosovo, hvor 90 % af befolkningen er albansk, ikke endelig får, hvad det fortjener, nemlig en internationalt kontrolleret uafhængighed, er der risiko for økonomisk ustabilitet og politisk uro. Derfor er det på høje tid, at vi anlægger en pragmatisk linje her.
75 % af parlamentsmedlemmerne stemte for Ahtisaari-forslaget. Vi præciserede, at vi går ind for en internationalt kontrolleret uafhængighed. Kommissionen, flertallet af medlemsstaterne og USA indtog den samme holdning. Derfor er det på høje tid at få sat en stopper for dødvandet i FN's Sikkerhedsråd. Den russisk-serbiske nationalisme må ikke længere stå i vejen for en fredsløsning, som sikrer serberne i Kosovo vidtgående internationalt garanterede rettigheder, som er langt bedre end dem, der gælder for andre etniske mindretal i andre europæiske lande.
Nu er det blevet tid til at fremme en løsning, ikke mindst fordi vi i forbindelse med vores vitale EU-mission har brug for både et stabilt retsgrundlag og en bred accept i Kosovo-befolkningen, hvis vi skal undgå at blive betragtet som en besættelsesmagt dér. Derfor er det essentielt, at vi presser på med henblik på at opnå en længe ønsket politisk løsning.
Jeg vil godt understrege, at vi ikke kan acceptere, at Vesten går i en fælde, som indebærer, at den serbiske forfatning gør territorielle krav på Kosovo, og russerne siger, at de vil nedlægge veto, indtil Serbien accepterer - hvilket er umuligt, fordi forfatningen blev vedtaget ved en noget tvivlsom folkeafstemning. På den måde skabes der en kunstig barriere, som udgør en alvorlig trussel mod freden.
Hannes Swoboda
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Forhandlingerne forløber ikke så hurtigt, som nogle måtte ønske sig. Jeg ser udmærket den risiko, som kommissæren refererede til. Men jeg ser også en mulighed. Vi bør udnytte denne mulighed og ikke kun se de negative sider. Hvad ønsker vi? Ved hjælp en stabilitets- og associeringsaftale samt visumlettelser, og under forudsætning af at Serbien samarbejder med ICTY, ønsker vi at sende et signal til Serbien om, at landet er velkomment i EU, og vi ønsker, at dette permanente selvpineri og mindreværdskompleks får en ende.
Desuden ønsker vi en ny status for Kosovo på basis af hr. Ahtisaaris forslag til en resolution. Dette betyder ikke, at det ene eller andet ikke vil kunne ændres. Men dette kræver forhandlinger og en vilje fra repræsentanterne for Serbien og Kosovo til at tale med hinanden. Jeg tror ikke, at de vil blive enige, men de skal i det mindste få afklaret de ting, som kan afklares. Begge parter bør vise ansvar, for de skal også leve sammen i denne region i fremtiden, og navnlig hvis de ønsker at være en del af Europa. Der er ikke plads til en situation, hvor stabiliteten bringes i fare.
Det handler altså ikke om en udsættelse for udsættelsens skyld, hvilket jeg er fuldstændig enig med kommissæren i, men derimod om at anvende tiden konstruktivt. Jeg glæder mig meget over udtalelsen fra Kosovos ministerpræsident om, at han ikke agter at tage noget ensidigt skridt i de kommende måneder. Dette er bedre end noget af det, som jeg hører her i Parlamentet. Det glæder mig også utroligt meget at høre, hvis det da er sandt, at USA heller ikke vil støtte sådanne skridt, da EU ville være det primære offer. Vi opfordrer Rusland til at opgive sin vetopolitik i forhold til resolutionen. Rusland kan ikke vinde noget for Abkhasien og Transnistrien, som det ikke allerede har opnået ved militær magtanvendelse.
Nu handler det om at skabe en fredelig overgang. Det er også i Kosovos og Albaniens interesse at inddrage Serbien så tæt som muligt i den nye status, og at Serbien får klare signaler fra Europa. Albanien og albanerne i Kosovo kan ikke ønske sig mere.
Ignasi Guardans Cambó
Hr. formand! Jeg har ikke haft mulighed for at lytte til kommissærens indlæg, da jeg deltog i andre parlamentariske aktiviteter, men efter det, jeg hører, er jeg helt enig i, at vi ikke har for meget tid her, og at vi samtidig ikke har denne fornemmelse af pres, der gør, at hvis vi ikke træffer beslutningen i dag, vil vi stå med en voldelig konflikt ved Europas dør, hvilket er det budskab, nogle har forsøgt at give os. I denne henseende er erklæringerne fra Kosovos premierminister meget positive, og de bør vurderes positivt.
For det første mener jeg, at vi skal gøre en indsats og komme med et budskab til Serbien om respekt. Respekt for dets historie, dets nutid og dets fremtid. Det er klart, at vi skal kræve, at Serbien arbejder tættere sammen med Domstolen, men det er også klart, at nogle af budskaberne fra EU risikerer at blive opfattet af Serbien som udtryk for manglende respekt.
For det andet er der noget, jeg fortsat savner fra EU's side og fra alle de aktører, der behandler Kosovos juridiske og politiske fremtid: Kosovos økonomiske realitet.
Når man lytter til visse diskurser, får man den fornemmelse, at den blotte erklæring om uafhængighed, at FN's blotte resolution om Kosovos juridiske fremtid praktisk taget vil skabe rigdom i Pristina, at den vil skabe beskæftigelse for tusindvis af personer, der lever dér, og som har en arbejdsløshedsprocent på langt over 50, og at det vil skabe en økonomisk stabilitet, som vil medføre investeringer.
Det er ikke sandt. Der er brug for en økonomisk plan for Kosovo. Et ruineret Kosovo uden økonomiske muligheder og med en arbejdsløshed på 70 % vil fortsat være et stort problem for alle os andre. Det er nu, at vi skal tænke på det, det er nu, at vi stadig kan få indflydelse, hvilket ikke betyder, at det skal være en betingelse for en sådan uafhængighed, med dog med en mulighed for at få indflydelse på de økonomiske strukturer i Kosovo, som vi ikke vil have, når først Kosovo er blevet uafhængigt. Det er EU's ansvar, og det synes jeg ikke, at vi lever op til.
Brian Crowley
for UEN-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren og rådsformanden for deres bemærkninger.
Som Martin Luther sagde: "Fred er ikke kun fravær af vold, men også tilstedeværelsen af retfærdighed". Hvis vi betragter den tragiske historie i hele Balkanområdet, er et af de aspekter, der havde været fraværende i meget lang tid, denne retfærdighed. Retfærdighed er en forudsætning for fred.
Martti Ahtisaaris forslag giver os mulighed for at tage dette store skridt, for at vove springet, ikke blot for at skabe fred, men også for at vinde retfærdighed. I en ideel verden burde vi have overladt det til dem selv at løse problemet, men de formåede ikke dengang at finde sammen om en løsning, og derfor var vi nødt til at foreslå dem en løsning. Dette er vores bedste mulighed for at forsøge at finde en langvarig og retfærdig fredsløsning mellem de forskellige traditioner og de forskellige befolkningsgrupper i området.
Det er af afgørende betydning, at vi også tager hensyn til Serbiens unikke og særlige problemer, når vi præsenterer Kosovo for en ny mulighed. Det er vigtigt, at vi ikke blot er i dialog med Kosovo, men også med Serbien, således at Serbien tilskyndes til at gøre fremskridt og finde en ny vej til at opbygge nationen.
Jeg har desuden lært af mine egne erfaringer i Irland gennem de sidste 10 år, at den vigtigste forudsætning for imødegåelsen af konflikter og forskelsbehandling og had er dialog. Vi skal skabe dialog mellem parterne, og denne dialog skal holdes i gang. Om end det er en langsommelig og vanskelig proces, kan der kun skabes en retfærdig løsning på problemet på denne måde.
Joost Lagendijk
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Enhver, som i de seneste dage på nært hold har fulgt EU-repræsentanters udsagn om Kosovo, og navnlig om EU's fremtidige rolle, kan kun stå tilbage med et indtryk af forvirring.
Naturligvis er alle i New York optaget af at få puslespillet til at gå op. Hvordan får man vedtaget en resolution i Sikkerhedsrådet? Hvordan undgår man med andre ord et russisk veto? Alle gør naturligvis deres bedste for at værne om enigheden i EU, og naturligvis opfordrer vi kosovoerne til at forholde sig roligt. Så vidt hersker der klarhed.
Men hvilken rolle skal EU helt præcist spille i den nærmeste fremtid, og hvornår påtager EU sig denne rolle? Vi kan se på et par vilkårligt udvalgte dagbladsartikler. Cristina Gallach, der er talsmand for hr. Solana, udtaler, at EU vil påtage sig sit ansvar og træffe en beslutning om Kosovo, såfremt Rusland fortsat siger nej. Med andre ord vil EU gribe ind, også selv om der ikke bliver vedtaget nogen resolution. Hr. Solana udtalte den 10. juli, at det er umuligt for os at sende en mission uden noget mandat, og derfor forventer vi en resolution. En anonym EU-diplomat udtalte samme dag, at EU håber, at en ny FN-resolution åbner mulighed for, at der kan sendes en ikke ubetydelig mission, selv om områdets fremtid stadigvæk er uklar. Med andre ord er der behov for et mandat, men vi behøver endnu ikke komme ind på spørgsmålet om uafhængighed.
Hr. kommissær, hr. rådsformand, lad os omsider høre, hvad en resolution som minimum skal indeholde, for at EU på kort sigt kan sende en mission til Kosovo. Og hvornår får vi en drøftelse af udsendelsen af en mission? Det var oprindeligt hensigten at udsende missionen fire måneder efter vedtagelsen af en resolution. Er EU nu klar til at sende en mission, selv om der ikke er nyt om spørgsmålet om uafhængighed? Jeg beder Dem venligst om at bringe klarhed over disse forhold. Det skylder De både os og vælgerne.
Tobias Pflüger
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Hvis man skal være hudløst ærlig, er det i øjeblikket relativt klart, at vi befinder os i en blindgyde. Der foreligger erklæringer fra Serbiens og Ruslands side om, at de ikke vil acceptere en dikteret uafhængighed, og der er også kommet en udtalelse fra hr. Bush, hvoraf fremgår, at han ønsker en ensidig uafhængighed for Kosovo. EU kommer således til at spille en hovedrolle i den øjeblikkelige situation.
Der er imidlertid en hel række udtalelser, som ikke er til megen hjælp, f.eks. udtalelsen fra hr. Barroso, hvor han sammenligner EU med et "imperium". Dette bekræfter nogle ting, men det er ikke til nogen særlig hjælp i denne situation. EU er selv part heri, og EU vil tilsyneladende opbygge et UNMIK-protektorat i Kosovo. Det ligger helt fast, at det oprindelige Ahtisaari-forslag ikke kommer i spil, og at alle er nødsaget til at tage en dyb indånding og acceptere dette. Der er behov for en international gyldig løsning, hvor Serbien også accepterer hele pakken.
I Parlamentet har vi et akut behov for oplysninger om den planlagte ESFP-mission i Kosovo. Vi har endnu ikke modtaget disse oplysninger, og det er presserende nødvendigt, at vi får dem.
Sylwester Chruszcz
(PL) Hr. formand! Vi drøfter i dag Serbiens territoriale integritet og fremtiden for Kosovo-regionen, hvor der sker krænkelser af almindelige, grundlæggende menneskerettigheder. Den serbiske befolkning står over for en humanitær krise, og Europas fælles kristne kulturarv ødelægges systematisk af islamiske terrorister. Jeg er overrasket over, hvor ofte den internationale offentlighed præsenteres for et skævt billede af begivenhederne og den nuværende situation i Kosovo til skade for serberne. Den uhørte plan om at give Kosovo uafhængighed vil ødelægge Serbiens territoriale integritet og medføre en yderligere optrapning af konflikten. Beslutningen om at adskille Kosovo fra Serbien udgør en trussel mod stabiliteten på hele det europæiske kontinent, hvilket kan få en dominoeffekt i mange andre steder i verden, hvor der er etniske konflikter.
Jeg er bekymret over, at myndighederne i EU ønsker at tage parti i denne Balkan-konflikt, hvilket de hverken har ret eller mandat til at gøre. Det er klart, at Europas og verdens fremtid skal afgøres af suveræne stater og folk i internationale fora som f.eks. FN. Jeg takker derfor også Rusland og de lande i FN's Sikkerhedsråd, der er imod flytningen af grænser i Europa.
Árpád Duka-Zólyomi
(SK) Hr. formand! Det internationale samfund står over for en yderst vigtig opgave. Der skal træffes en afgørelse om Kosovos fremtid og de forskellige befolkningsgruppers sameksistens i regionen baseret på principperne om lighed. Otte års stabilisering og søgen efter den mest hensigtsmæssige løsning har resulteret i hr. Ahtisaaris samlede forslag, der skaber mulighed for en fredelig fremtid i Kosovo.
Det er imidlertid en forudsætning. at EU anlægger en fælles strategi. Det kan skabe farlige spændinger i regionen, endog krig, at hindre en løsning, hvilket der ikke er nogen, der ønsker. Vi er fuldt ud klar over, at en kontrolleret suverænitet i Kosovo understøttet af permanent international tilstedeværelse først kan blive en realitet, når Sikkerhedsrådet har truffet en endelig afgørelse. Serbiens afvisende holdning, som Den Russiske Føderation bakker hårdnakket op om, må ikke svække vores beslutsomhed. Vi skal i en given situation altid handle på grundlag af en rationel vurdering af årsagerne til dette komplekse problem, der blev skabt for otte år siden, da internationale styrker overtog forvaltningen af dette område efter de blodige begivenheder i området.
Denne særlige situation og den efterfølgende udvikling har vist, at det er urealistisk at integrere Kosovo i Serbien. Serbien har rent faktisk mistet alle rettigheder til dette område. På trods af de bekymringer, som visse europæiske politikere og EU-medlemsstater har givet udtryk for, f.eks. Den Slovakiske Republik, der har indtaget en skizofren holdning til Kosovo-problematikken, er jeg overbevist om, at denne løsning ikke vil skabe præcedens i andre lande. Udgangspunktet i Kosovo var atypisk og usædvanligt. Et meget vigtigt stabiliserende element i denne region er skabelsen af et samfund med inddragelse af alle borgere på lige fod, hvor de etniske mindretalsgrupper sikres et retssystem, der giver dem mulighed for at fastholde og udvikle deres identitet. For den serbiske befolkningsgruppe vil dette betyde omfattende autonomi.
Det er af afgørende betydning at fremskynde beslutningsprocessen i FN. Balkanlandenes, herunder navnlig Serbiens og Kosovos muligheder for medlemskab af EU kan kun sikres gennem stabilitet og fred i regionen.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Hr. formand! Jeg tilslutter mig hr. Swobodas ord. Den udsættelse, der nu er aftalt med Sikkerhedsrådet, åbner efter min opfattelse mulighed for at gøre endnu et forsøg og gøre vores yderste for at nå til enighed i Sikkerhedsrådet. En sådan enighed er i virkeligheden grundlaget for alt. Det er grundlaget for enigheden i EU, grundlaget for EU's fremtidige operation i Kosovo, men også grundlaget for at holde det område samlet, der tidligere udgjorde Jugoslavien.
Det er i denne forstand vigtigt endnu en gang at vise serberne, at ganske vist støtter vi Martti Ahtisaaris forslag, da de danner basis for det, vi ønsker for Kosovo, men vi vil gøre endnu et seriøst forsøg på også at drøfte med dem, hvad der måske kan ændres, hvilke indrømmelser der stadigvæk er plads til. Vi må ikke holde Serbiens nye regering udenfor, for det er stadigvæk vigtigt, at vi bevarer et godt forhold til Serbien.
Det glæder mig, at kommissær Rehn i de seneste uger har gjort gode fremskridt, hvad angår kontakter, relationer og forhandlinger med den nye regering. Det er vigtigt ikke at sammenblande fremgang i forholdet til Serbien med Kosovo-spørgsmålet. Kort sagt, lad os gøre vores yderste i forsøget på stadigvæk at opnå enighed og måske i sidste instans også nå frem til en fornuftig aftale og enighed om, at vi er uenige med vores serbiske partnere i området.
Erik Meijer
(NL) Hr. formand! Det stod allerede i efteråret 2006 klart, at Ahtisaari-betænkningen ville pege på uafhængighed, suppleret med særlige foranstaltninger til beskyttelse af det serbiske og andre mindretal. Det stod også klart, at Serbien ikke ville acceptere en sådan løsning og regnede med russisk veto i FN's Sikkerhedsråd.
Siden har man rejst spørgsmålet, om et sådant veto vil føre til ensidig anerkendelse af Kosovo som stat fra andre staters side, herunder USA og EU's medlemsstater. Det er den kontroversielle model, der blev anvendt i forbindelse med Tysklands anerkendelse af Sloveniens og Kroatiens uafhængighed i 1992, endnu inden der var truffet nogen europæisk eller international afgørelse herom.
Forventer De, at denne model om påkrævet igen tages i anvendelse? Kan det undgås, at den kontroversielle model bringes i anvendelse, hvis området nord for Kosovska Mitrovica, hvor hovedparten af Kosovos serbiske indbyggere er koncentreret, tilbagegives til Serbien? Kan der i så fald opnås anerkendelse fra Serbien og Den Russiske Føderation?
Doris Pack
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi havde egentlig håbet, at Kosovo ikke ville være et internationalt anliggende længere, og at de lokale politikere ville have været i stand til selv at tage ansvar.
Desværre lever den arv, som præsident Milosevic efterlod sig, videre efter hans død, og den udgør en stor belastning for den demokratisk valgte regering i Serbien. I 1996 demonstrerede jeg sammen med medlemmer af denne regering imod Milosevic i Beograd, og jeg kan ikke ønske mig noget bedre, end at netop denne regering får lejlighed til at føre Serbien ind i EU. Jeg oplevede imidlertid også det apartheidregime, som Milosevic installerede i Kosovo i perioden fra 1989 og frem til NATO's intervention. Jeg er ked af, at der fortsat sniger sig alt for meget nationalisme ind i forhandlingerne i Serbien. Hvis Beograd var oprigtig bekymret for kosovoserbernes livskvalitet og ikke for tabet af territorium, ville Beograd stemme for Ahtisaari-forslaget, som giver serberne i Kosovo en grad af selvbestemmelse, som andre mindretal i Serbien og på hele Balkan kun kan drømme om.
Hvis UMRIK trækker sig tilbage nu, og vi ikke kan udfylde vakuumet, som den manglende resolution fra FN's Sikkerhedsråd efterlader, vil vi stå over for en håbløs situation. Hr. kommissær! De har ikke svaret os på dette. Som så ofte før synes europæerne ikke at være parat til at tage de nødvendige skridt på Balkan.
Denne ubeslutsomhed er et kardinalproblem, som vil skabe store vanskeligheder. Vi har ikke nogen interesse i, at Kosovo-spørgsmålet bliver udskudt på ubestemt tid. De indirekte følger af vores manglende handlinger vil være uoverskuelige.
Ligesom mange andre stater var Rusland repræsenteret i kontaktgruppen. Rusland er dermed helt klar over, at der ikke har fundet forhandlinger sted mellem Beograd og Pristina. Efter forkastelsen af hr. Ahtisaaris forslag og nægtelsen af at vedtage Sikkerhedsrådets resolution er det urealistisk at kræve forhandlinger. Derfor opfordrer jeg Parlamentet til at følge hr. kommissær og virkelig lægge sig i selen for at imødekomme Ruslands interesser, hvilket ikke har noget med Kosovo eller Serbien at gøre, således at dette spørgsmål kan blive løst.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Hr. formand! En løsning, der belønner albanerne, og som udelukkende straffer serberne, vil ikke være varig. EU er fanget i en fælde og taget som gidsel for de dårlige forbindelser mellem Rusland og USA, som gidsel for Ruslands tiltagende magtpolitik. Vi kan ikke give efter for russisk afpresning, men uden Rusland er der ikke nogen god eller varig løsning. Vi kan heller ikke give efter for albansk afpresning, da Kosovo ikke kan overleve som et uafhængigt land uden EU's opbakning.
Serbien har mistet sin troværdighed igennem de sidste 20 år. Serbien mistede Kosovo som følge af angrebet på Kosovo-albanerne, og derfor er Kosovos uafhængighed uundgåelig. Dette spørgsmål skal diskuteres yderligere, men vi skal for enhver pris undgå ensidige skridt. Ahtisaari-planen har mange gode aspekter, men den er ikke tilstrækkelig. Forslagene vedrørende mindretal og territorial uafhængighed er gode, men samtidig har Europa gennem flere årtier ikke formået at afklare spørgsmål om national selvbestemmelse og territorial uafhængighed. Disse spørgsmål skal afklares.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand! Jeg vil gerne indledningsvis takke hr. Rehn, da jeg ikke havde lejlighed hertil under min første tale og gerne vil gøre det nu.
Jeg har fire eller fem korte bemærkninger. For det første vil jeg gerne bekræfte, hvad jeg sagde i min første tale. Det er ikke holdbart blot at bibeholde status quo i Kosovo. Vi er nødt til at gøre fremskridt. Vi er overbevist om, at det ville være en enorm fejltagelse at bibeholde status quo, hvilket ville kost os dyrt.
For det andet er det af afgørende betydning, at EU fastholder en fælles holdning, hvilket en række af de ærede medlemmer allerede har påpeget. Medlemsstaterne skal med andre ord fortsat stå sammen omkring Kosovo-spørgsmålet. Vi har indtrængende anmodet herom ved en række lejligheder som medlemsstat, og nu, hvor vi har formandskabet, anmoder vi herom med fornyet styrke. Vi ønsker ikke en ny splittelse i EU, navnlig ikke når der er tale om et grundlæggende spørgsmål, oven i købet på europæisk territorium. Vi har derfor altid opfordret EU og medlemsstaterne til at stå sammen om at finde en løsning på den fastlåste situation i Kosovo.
For det tredje mener vi, at vi fortsat bør gøre sætte alt ind på den diplomatiske front i FN for at sikre, at Sikkerhedsrådet vedtager en ny resolution om Kosovo. Denne resolution skal som sagt danne grundlag for den internationale tilstedeværelse og EU's tilstedeværelse i Kosovo. Vi er nødt til at øge vores indsats, og formandskabet vil inden for rammerne af sine beføjelser forsat gøre en aktiv indsats for at sikre enighed i Sikkerhedsrådet om denne nye resolution.
Endelig står det os helt klart, at vi er nødt til at tilbyde de vestlige Balkanlande, herunder navnlig Serbien, et reelt europæisk perspektiv, da Serbien opfylder alle de nødvendige kriterier og betingelser for EU-medlemskab. Vi glæder os over afgørelsen om at genåbne forhandlingerne med Serbien om en stabiliserings- og associeringsaftale med EU. Vi mener, at dette er et afgørende skridt. Det er af afgørende betydning at sikre et europæisk perspektiv for Serbien, da det er en afgørende faktor for stabiliteten i hele Balkan.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil begynde med Serbien. Serbien har et håndgribeligt europæisk perspektiv, og det endelige mål er EU-medlemskab, når landet har opfyldt alle betingelserne for tiltrædelse af EU. Dette er vores udgangspunkt i forhold til Serbien.
Efter dannelsen af den nye demokratiske regering, der er EU- og reformvenlig, og efter at denne nye regering gav et klart tilsagn om at ville samarbejde med ICTY og gennemførte meget effektive og praktiske tiltag med henblik på at opfylde denne forpligtelse, kunne vi genoptage forhandlingerne om stabiliserings- og associeringsaftalen for ca. en måned siden. Vi bør huske på, at stabiliserings- og associeringsaftalen, ud over at være en vigtig aftale, navnlig for så vidt angår vores økonomiske og handelsmæssige forbindelser, også er indgangsporten, mellemstationen til kandidatstatus i EU. Jeg har gentaget dette adskillige gange i den offentlige serbiske debat, og det vil jeg også gøre fremover, og jeg vil vise, at Serbien har en fremtid i EU, såfremt landet er indstillet på at opfylde betingelserne for et fremtidigt medlemskab.
Vi kan ikke forvente, at der vil blive givet køb på indrømmelser vedrørende Kosovo i lyset af det spor, som EU har udstukket for Serbien, men vi kan forvente, at den politiske debat i Serbien langt om længe bevæger sig væk fra en nationalistisk fortid hen imod en europæisk fremtid. Hvis der indledes yderligere forhandlinger i en begrænset periode, kan vi forvente, at Serbien indtager en konstruktiv og realistisk holdning under disse forhandlinger i stedet for at gentage de samme faste fraser, som vi har hørt igennem de seneste par år.
Jeg mener desuden, at det vil være nødvendigt at sikre international overvågning af politiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål i Kosovo i et stykke tid. Formålet hermed må være klart, dvs. at overvåge gennemførelsen af en statusafklaring, der sikrer alle befolkningsgruppernes rettigheder og en bæredygtig udvikling i Kosovo. Vi har i denne forbindelse brug for en resolution fra FN's Sikkerhedsråd. Det er helt ærligt vanskeligt at arbejde under usikre politiske forhold, mens processen i FN's Sikkerhedsråd stadig er i gang.
Vi er i vores fulde ret til at forvente, at alle de permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd erkender deres ansvar for Europas sikkerhed og stabilitet i fremtiden. Vi er i vores fulde ret til at forvente, at alle medlemmerne af FN's Sikkerhedsråd erkender deres store ansvar.
Vi arbejder i Kommissionen hårdt på at sikre, at EU vil være klar til at udsende en civil mission, der skal overvåge gennemførelsen af statusafklaringen. Der vil ikke være tale om en UNMIK-mission, og vi har brug for et forsvarligt retsgrundlag i form af en resolution fra FN's Sikkerhedsråd med henblik på at sikre en vellykket mission.
Endelig viser Kosovo og statusprocessen vedrørende Kosovo overordnet set, i hvor høj grad vi har brug for de forbedrede styrings- og koordineringsmekanismer, som skulle blive endelig sikret med reformtraktaten. Det er virkelig på høje tid at tilvejebringe mere effektive og virkningsfulde instrumenter til udvikling af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i EU.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Alexander Stubb 
skriftlig. - (EN) Spørgsmålet om Kosovos fremtid er en følge af de frygtelige krige i Balkanlandene. Vi taler om et område midt i Europa. Det er ikke en valgmulighed at udsætte problemet.
For at citere præsident Ahtisaari, der ledede forhandlingerne mellem serberne og kosovarerne gennem 14 måneder: "En løsning vil ikke kun være i Kosovo-befolkningens interesse, men den vil også være af afgørende betydning for den regionale fred og stabilitet".
Det er vanskeligt at være uenig. I marts konkluderede han, at der ikke var grundlag for en aftale mellem parterne. Han foreslog efterfølgende, at Kosovo blev uafhængig.
Der er bred international opbakning bag denne plan. Det er på tide at se fremad, og der skal naturligvis tages hensyn til det kosovoserbiske mindretals rettigheder.
Slovenien tiltrådte som den første af de tidligere jugoslaviske stater EU. Makedonien er et kandidatland. De øvrige lande står i kø.
Forhåbentlig vil alle landene i sidste ende blive medlemmer, og de tidligere grænselinjer vil miste deres betydning. Vi er til tider nødt til at trække visse grænser for at kunne udviske dem. Det er tilsyneladende tilfældet i Kosovo.
Ifølge kommissær Rehn støtter Kommissionen præsident Ahtisaaris plan. Det synes jeg også, at vi bør gøre.
