
Hernández Mollar
Hr. formand, i går skete der en frygtelig tragedie i den spanske by Melilla, hvor store dele af byen blev oversvømmet som følge af brud på et stort vandreservoir. Det tragiske resultat var ni dødsfald, talrige kvæstede og betydelige materielle tab. Jeg vil bede om, at Parlamentet over for præsidenten for den selvstyrende by Melilla, hr. Ignacio Velázquez, ytrer sin medfølelse og solidaritet med ofrene og med dem, der har lidt så store tab.

Formanden
Hr. Hernández Mollar, det vil blive gjort.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Er der nogen indsigelser?
Jeg giver ordet til hr. Wynn.

Wynn
Hr. formand, det drejer sig om punkt 8 i protokollen, nemlig arbejdsplanen. Ifølge den dagsorden, vi vedtog i går, skulle der kl. 19.00 være »uopsættelige udvalgsmøder efter henvisning fra formanden«. Jeg deltog i to af disse møder, nemlig i Budgetudvalget og i Budgetkontroludvalget. I begge udvalg blev der taget punkter af dagsordenen, fordi man vurderede, at de ikke var uopsættelige. Jeg vil gerne bede Dem om at være meget præcis i Deres definition af, hvad der er uopsætteligt, når De henviser til udvalgsmøder i Strasbourg.

Formanden
Det skal jeg nok, hr. Wynn.

Corbett
Hr. formand, jeg har blot en bemærkning til tilstedeværelseslisten. Jeg var her i går, hvilket De måske bemærkede.

Formanden
Jeg hørte Dem, så det vil blive rettet.

Andrews
Hr. formand, i går forsøgte jeg at rejse spørgsmålet om Roisín McAliskey og hendes fortsatte forvaring på en sikker psykiatrisk institution i England. Formålet hermed var, som det fremgår af protokollen, at gøre de britiske og tyske medlemmer opmærksom på det uretfærdige i tilbageholdelsen af hende. De bad mig skrive et brev til Dem om sagen, hvilket jeg vil gøre. Det afskærer mig imidlertid fra at opfordre de britiske og tyske medlemmer til at anmode deres regeringer om at løslade Roisín McAliskey udelukkende af humanitære årsager. Jeg ønsker ikke at gå nærmere i detaljer om hendes fortsatte forvaring. Hun befinder sig på en sikker mor/barn-institution i England, og hvis det anstændige engelske folk, der kæmpede hårdt for Louise Woodwards løsladelse, hører om den uretfærdige fængsling af denne unge kvinde på baggrund af meget spinkle beviser, er jeg overbevist om, at det vil anmode regeringen om at løslade hende.

Formanden
Deres brev vil blive sendt til alle tyske og britiske kolleger, så De vil få opfyldt formålet med Deres indlæg.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, ligeledes vedrørende protokollen. Mit navn er ikke opført på listen over mødedeltagere, måske på grund af en personlig fejl. Jeg deltog i går i andre møder både i Gruppen og i mit udvalg, men måske glemte jeg at skrive mig på for mødet her i salen.

Ephremidis
Hr. formand, på side 14 står der i sidste afsnit, at betænkning af Scapagnini er udsat til den næste mødeperiode. Jeg hørte begrundelsen for denne udsættelse i går og bad om ordet, men det så ikke ud til, at De lagde mærke til det, og jeg fik da heller ikke sagt det, jeg ønskede. Nu ser jeg så, at det står at læse i protokollen. Det er altså udsat til den næste mødeperiode. Der er ingen henvisning til nogen artikel i forretningsordenen. Den dag og det tidspunkt på dagen, hvor betænkningen var opført til forhandling, passede bare ikke hr. Scapagnini og en bestemt gruppe. Spørgsmålet, hr. formand...
(Formanden afbryder taleren)

Formanden
Hr. Ephremidis, i går var der allerede et indlæg imod, hvilket er det maksimale i henhold til forretningsordenen, og derfor kan jeg ikke give Dem ordet. Ved afstemningen var emnet kendt, og der var et indlæg imod. Vi vil ikke åbne denne sag igen.
(Protokollen godkendtes)

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Forslag til Rådets forordning (EF) om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle godtgørelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Kap Verde om fiskeri ud for Kap Verde, for perioden 6. september 1997 til 5. september 2000 (KOM(97)0521 - C4-0566/97-97/0270(CNS))

Forslag til Rådets forordning (EF) om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle godtgørelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og regeringen for Republikken Ækvatorialguinea om fiskeri ud for Ækvatorialguineas kyster, for perioden 1. juli 1997 til 30. juni 2000 (KOM(97)0522 - C4-0567/97-97/0268(CNS))
Fraga Estévez (PPE), formand for Fiskeriudvalget. (ES) Hr. formand, jeg vil blot angive, at Fiskeriudvalget er for alle tre uopsættelige anmodninger.

Samland
Jeg vil gerne på Budgetudvalgets vegne fastslå følgende: Vi har ganske vist endnu en gang accepteret den uopsættelige behandling, men vi vil indtrængende gøre Rådet opmærksom på - også selvom det ikke er til stede, men så i det mindste via protokollen - at vi i en interinstitutionel aftale har fastlagt, at der i tide skal forelægges en finansieringsoversigt for de pågældende protokoller. Men ved alle tre protokoller har det først efter gentagen protest fra Parlamentet været muligt at få udleveret en sådan finansieringsoversigt. Det er en utålelig tilstand! Vi insisterer på, at den interinstitutionelle aftale bliver overholdt, og i modsat fald må Parlamentet statuere, at uopsættelighedsprocedurer afvises, også selvom de angår en vigtig sag. Det kan nemlig ikke accepteres, at den ene part gang på gang skal give efter, for at uopsættelighedsproceduren kan gennemføres, mens den anden part simpelthen ikke overholder sine forpligtelser!

Thomas
Hr. formand, jeg har en kort bemærkning til forretningsordenen. Vil De venligst minde Parlamentets medlemmer om reglen om mobiltelefoner i mødesalen? Det kunne se ud, som om nogen har glemt, at vi har en regel herom.

Formanden
Mange tak, hr. Thomas.
(De tre uopsættelige anmodninger godkendtes)

Revisionsrettens årsberetning og revisionserklæring for regnskabsåret 1996
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse af årsberetningen og revisionserklæringerne vedrørende aktiviteter på det almindelige budget for regnskabsåret 1996.
Jeg giver ordet til hr. Friedmann.

Friedmann
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, min hjerteligste tak for den ære, det er at måtte tale for Dem her til morgen. Jeg ved, at De har lange aftenmøder bag Dem, og værdsætter derfor så meget mere, at De er kommet.
70 % af de europæiske skatteydere har den opfattelse, at der skal ses langt mere kritisk på bedragerisk og ukorrekt omgang med skattemidler end på skatteunddragelser. Det betyder, at Revisionsrettens arbejdsområde mere end nogensinde er i overensstemmelse med skatteydernes forventninger.
Jeg skal begynde med budgettets indtægtsside. Som De ved, udgør toldindtægterne som den betragteligste del af de traditionelle egne indtægter en vigtig finansieringskilde for Den Europæiske Union. Det må derfor være magtpåliggende for os alle, at disse toldindtægter så fuldstændigt som muligt tilflyder Den Europæiske Union. Selvom disse toldindtægter som følge af GATT-forhandlingerne er faldende, finansierer de dog ca. 15 % af det samlede budget. I de forløbne år har vi gentagne gange gjort opmærksom på, at der er en betragtelig risiko i forbindelse med transittransporten. De, mine damer og herrer, har derfor viet det første undersøgelsesudvalg efter Maastricht til dette emne. Vi er Dem og især formanden, hr. Tomlinson, taknemmelige for, at De har bragt så vigtige resultater for dagen. Denne gang beskæftiger vi os på dette område med de risici, der forekommer ved de toldfrie zoner, hvortil jo de fleste havne hører, og vi beskæftiger os også med den aktive forædlingstransport. At der her sker mange toldunddragelser, og at der forekommer disse risici, hænger sammen med, at eksisterende retlige bestemmelser ofte slet ikke anvendes, ofte kun anvendes ufuldstændigt og frem for alt ikke korrekt. Vi bør være interesseret i, at dette misforhold fjernes, og i parentes vil jeg bemærke, at også medlemsstaterne jo mister skatteindtægter, når varer unddrages fortoldning. For så vidt er dette efter vores mening et vigtigt område.
I den forbindelse spiller oprindelsescertifikaterne en vigtig rolle. Immervæk sker ca. halvdelen af alle indførsler til Den Europæiske Union på præferencemæssige vilkår, på toldpræferencevilkår, og det er derfor ikke mærkeligt, at netop dette forhold gang på gang forleder til uregelmæssigheder. Mere end halvdelen af alle de uregelmæssigheder, der forekommer i forbindelse med det europæiske budget, vedrører dette område, altså toldpræferencer. Vi har f.eks. konstateret, at et tredjeland har eksporteret tre gange så meget appelsinjuice til Den Europæiske Union, som det selv producerede. I et andet tilfælde i forbindelse med tekstilvarer har vi konstateret, at oprindelsescertifikaterne var forfalskede, man kunne se det på stemplerne, der overhovedet ikke svarede til de originale. I et enkelt tilfælde var hovedstadens navn endda skrevet forkert, og da vi stillede spørgsmål, blev rigtigheden af disse certifikater oven i købet dokumenteret af oprindelseslandet!
Her er den største forsigtighed altså påkrævet for at sikre Fællesskabets indtægter, og det drejer sig her om ganske betydelige beløb. I perioden fra 1986 til 1996 har vi foretaget revision i 700 tilfælde, og det er kun 700 ud af nogle tusinde. Vi har her konstateret, at i de 700 tilfælde var der ekstra krav på grund af uregelmæssigheder på ikke mindre end cirka ECU 1 milliard, men meget ofte er der tale om forældelse. Selvom de oprindelige undersøgelser påbegyndes rettidigt, trækker de nødvendige efterfølgende undersøgelser i langdrag, således at der indtræder forældelse. I 23 tilfælde, som vi har undersøgt under synspunktet forældelse, opstod der tab for Den Europæiske Union på hele ECU 80 millioner.
Jeg kommer nu til udgiftssiden og begynder her med landbrugspolitikken. Som De ved, blev garantiprisen for korn nedsat væsentligt som led i MacSharry-reformen. Formålet med denne foranstaltning var, at der ikke som følge af priserne skulle opstå unødvendige tilskyndelser til overproduktion. Garantipriserne var ikke mere omkostningsdækkende. Naturligvis kan landmanden ikke leve af tab. Derfor har man indført direkte støtte, som er arealrelateret. Det var også i orden, så længe garantipriserne var meget lave. Men i mellemtiden er udbuddet af korn faldet i Den Europæiske Union som følge af de iværksatte foranstaltninger. Også på verdensmarkedet faldt udbuddet af korn, til dels betinget af klimatiske årsager. Det har bevirket, at priserne på verdensmarkedet i første omgang steg kraftigt, og som følge deraf steg også markedspriserne i Den Europæiske Union langt ud over garantipriserne. Egentlig havde det ikke mere været nødvendigt at betale direkte støtte i den størrelsesorden, men i de relevante forordninger var der ingen bestemmelser om, at man i sådanne tilfælde skulle sænke de direkte støtteordninger, og på den måde skete der udbetalinger på ECU 3 milliarder, som efter vores mening således ikke var nødvendige. Jeg siger ikke, at disse betalinger var ukorrekte, men de var ikke nødvendige ud fra det, der var idéen med dem. Man skal i fremtiden ved en ny programperiode være opmærksom på, at der er variationsmuligheder op og ned.
På landbrugspolitikkens område har vi i det sidste år endnu en gang beskæftiget os med tobaks- og vinsektoren, efter at vi allerede i 1993 fremlagde særberetninger herom. Nu som før rammer den europæiske tobaksdyrkning ikke de europæiske rygeres smag, det vil sige, tobakssorterne bliver i stor udstrækning eksporteret. Det er her betænkeligt, at af de provenuer, producenterne får, udgør tilskuddene 4/5. Selvom man tager hensyn til, at der er mange arbejdspladser i tobaksindustrien, må man på den anden side også se på, at der dør mange mennsker på grund af rygning. Det er heller ikke helt let at forstå, hvorfor Den Europæiske Union finansierer en kampagne mod rygning, mens den samtidig støtter tobaksindustrien.
Ved vindyrkningen er vi kommet til det resultat, at både rydnings- og destillationspræmien ikke opfylder forventningerne. Ganske vist er udbuddet af vin gået tilbage, men det havde i det væsentlige med klimatiske betingelser at gøre. Nu som før produceres der vin specielt med henblik på destillation, og det har aldrig været meningen hos ophavsmændene til ordningen. For så vidt har vi her fremført vores forbehold.
På strukturforanstaltningernes område er mange ting blevet bedre, for så vidt som både forpligtelserne og betalingerne i vid udstrækning er blevet gennemført målt i forhold til det, der var fastsat i budgettet. 98 % af forpligtelserne og 95 % af betalingerne er gennemført, således som budgettet foreskriver, men ved nærmere øjesyn må man konstatere, at forpligtelserne og betalingerne hovedsageligt er sket i det sidste kvartal og her igen for 2/3's vedkommende i december måned. Det vil sige, at der er blevet udbetalt mange forskud, og forskud betyder ikke, at de påtænkte foranstaltninger også er blevet gennemført.
Et eksempel herpå giver programperioden fra 1989 til 1993, der for længst er afsluttet. 3/4 af alle foranstaltninger, der falder inden for denne programperiode, er indtil i dag ikke afsluttet. Som også tidligere skal det beklages, at der ikke foretages de nødvendige evalueringer på strukturområdet. For så vidt der foreligger beretninger, er disse snarere tilstandsbeskrivelser, men netop nu, hvor der allerede forhandles om den nye programperiode fra år 2000, ville det være vigtigt at kunne råde over passende evalueringer.
Som De ved, udgør strukturstøtten altid en vis modsætning til konkurrencevilkårene. Det europæiske indre marked bygger på konkurrenceprincippet, og subsidier har tilbøjelighed til at forvride konkurrencen. Derfor fastsætter artikel 92/93 i EU-traktaten, at sådanne tilskud kun må udbetales med Kommissionens godkendelse og desuden kun tidsbegrænset til bestemte formål. Her har vi påvist nogle tilfælde, som efter vores mening ikke i tilstrækkelig grad opfylder bestemmelserne.
På strukturstøtteområdet har vi naturligvis også foretaget revisioner rettet mod socialfondene. Det kan her konstateres, at der i forbindelse med socíalfondene adskillige gange er udbetalt midler til mennesker, som slet ikke var berettiget til at modtage pengene. Ikke få gange er der ikke tilvejebragt den foreskrevne samfinansiering. I andre tilfælde har den foretrukne hensyntagen til små og mellemstore virksomheder ikke fundet sted.
Til strukturstøtteområdet hører også støtte til små og mellemstore virksomheder. Vi har indtil nu ikke været tilfreds med den måde, dette sker på fra Kommissionens side. Vi har den opfattelse, at de små og mellemstore virksomheder netop ud fra synspunktet om beskæftigelse er særlig vigtige - i øvrigt bestemt et emne for beskæftigelsestopmødet i næste uge - og at de i denne forbindelse i højere grad skal støttes. Kommissionen kan imidlertid ikke engang nævne det nøjagtige beløb, som kommer disse virksomheder til gode. Der findes indtil i dag ikke engang en definition af, havd der skal forstås ved en mellemstor eller lille virksomhed.Vi har foretaget en stikprøvekontrol af 33 såkaldte små og mellemstore virksomheder. Her konstaterede vi, at kun 11 i virkeligheden var små eller mellemstore. De andre 2/3 af de udtrukne virksomheder tilhørte koncerner. I ét tilfælde blev endda en virksomhed med 2000 beskæftigede defineret som en lille virksomhed. Dette er ikke i sin orden!
Heller ikke fællesskabsinitiativerne for små og mellemstore virksomheder, som skal styres af Kommissionen selv, fungerer rigtigt. Til disse fællesskabsinitiativer er der afsat ECU 910 millioner i budgettet, men hidtil er der kun udbetalt ECU 140 millioner i forskud. Kun en enkelt stat, nemlig Tyskland, har forelagt et udgiftsbilag på kun DEM 3 millioner, og også det var kun et forskud. Det vil sige, at Den Europæiske Kommission skal udvikle flere aktiviteter på området små og mellemstore virksomheder.
Til strukturstøtteområdet hører også fiskeripolitikken. Vi er kommet til det resultat, at det ønskede mål nu som før ikke er nået. Medlemsstaternes fiskeriflåder har endnu ikke udvist den nødvendige kapacitetstilpasning, og heller ikke deres struktur svarer til forventningerne.
På strukturpolitikkens område skal jeg også komme ind på PHARE- og TACIS-programmet. De er jo i sidste ende også strukturprogrammer. Nu som før skal det i forbindelse med disse to programmer beklages, at udbetalingen af midler er for ringe. Alligevel er der bestemt meget, der taler til gunst for disse programmer. Ved at udnytte de midler, der er afsat til programmerne, lærer forvaltningerne i de central- og østeuropæiske stater f.eks. at samarbejde med EU's medlemsstater og med Kommissionen. Det drejer sig om stater, som tidligere var gearet til samarbejdet inden for COMECON. Det er helt afgjort en vigtig opdragelsesproces, men der er absorberingsvanskeligheder i forvaltningerne i Central- og Østeuropa, for øvrigt et punkt, som er vigtigt, når der om et stykke tid skal forhandles om udvidelsen.
Man må også se på, at på landbrugspolitikkens område som led i PHARE- og TACIS-programmet er målet langt fra nået endnu. Så længe ejendomsforholdene ikke er afklaret i disse stater, så længe der ikke findes tingbogsregistre og dermed ikke kan stilles sikkerhed som grundlag for lån, er en privatisering af landbruget næppe mulig, for et nyt privat landbrug er afhængigt af lån. For så vidt er det vigtigt at arbejde videre på dette område, og jeg mener også, at PHARE og TACIS i øget grad skal udnyttes i forbindelse med udvidelsen i Central- og Østeuropa. De finansielle midler skal efter vores opfattelse i højere grad end hidtil rettes mod dette mål.
Vi har også foretaget revision på området udviklingshjælp. For så vidt det drejer sig om samarbejdet med de udviklingslande, der ikke er tilsluttet Lomé-konventionen, har vi konstateret, at i mindst et tilfælde har der været inddraget en bank, som ikke blev anset for særlig succesrig på dette område, således at der efter vores mening med urette er blevet udbetalt ECU 1 million. Som led i udviklingsfonden, det vil sige Lomé-konventionen, har vi ligeledes foretaget revision af den offentlige ordereafgivelse, nærmere bestemt i perioden fra 1988 til 1993. Der er meget at klage over dér, fordi for eksempel mestbegunstigelsesklausulen ikke blev anvendt, fordi der ikke er taget hensyn til skattemæssige bestemmelser, og fordi tilbud og licitationsudbud ikke stemte overens.
Som De ved, skal vi også udarbejde revisionserklæring for hele budgettet. Det fastsætter Maastricht-traktaten. Vi fremlægger i år den tredje revisionserklæring. Denne gang er revisionserklæringen, certifikatet, en del af vores årsberetning, nemlig bind II. For så vidt det drejer sig om det almindelige budget, er vi kommet til følgende resultat: Fællesskabets regnskaber er en korrekt gengivelse af indtægter og udgifter, bortset fra ubetydelige undtagelser, og dermed også af Fællesskabets finansielle tilstand. De aktiviteter, der ligger til grund for indtægterne, opfylder i det store og hele principperne om lovlighed og forsvarlighed. Det samme gælder for forpligtelserne. Hvad angår de aktiviteter, der ligger til grund for betalingerne, er der imidlertid efter vores opfattelse alt for mange substantielle fejl. Vi er kommet til det resultat, at i 1996 var 5, 4 % af de aktiviteter, der ligger til grund for betalingerne, behæftet med alvorlige fejl, hvor vi har gjort opmærksom på, at fejlprocenten ligger over gennemsnittet på strukturstøtteområdet og under gennemsnittet på landbrugspolitikkens område. Jeg vil også gerne her slå en ting fast: Disse 5, 4 % betyder på ingen måde, at det her kun drejer sig om tilfælde af bedrageri. De omfatter også andre tilfælde, som for eksempel anvendelse af en forkert valutakurs i Socialfonden eller andre forhold. Således kunne vores revisorer f.eks. ved en lejlighed ikke foretage revision, fordi en vred bonde drev sine bidske hunde på dem.
Vi kommer også til det resultat, at der er 4, 3 % såkaldte non opinion-tilfælde, hvor vi ikke kunne foretage en vurdering, fordi der måske netop blev strejket i den pågældende stat på det tidspunkt, vi ville gennemføre revisionen, eller måske fordi anklagemyndigheden netop havde beslaglagt materiale, da vi ville foretage revisionen. Men på området formelle fejl er det vores opfattelse, at der er alt for mange af den type, men formelle fejl er hos os dem, der ikke giver sig mærkbare negative udslag på budgettet.
Vedrørende Lomé-konventionen, som vi har afgivet en separat revisionserklæring om, kommer vi i år til det resultat, at alle de kategorier, som jeg netop har påpeget med eksempler fra det almindelige budget, er i orden, således at vi som helhed på nogle få undtagelser nær kan sige, at på Lomé-konventionens område vil vores revisionserklæring være positiv.
Lad mig i al hast gøre endnu et par bemærkninger om virkningerne af Amsterdam-traktaten, som endnu ikke er ratificeret. Med Amsterdam-traktaten er Revisionsretten nu blevet revisionsret for hele Fællesskabet. Den er for så vidt formelt ligestillet med Fællesskabets øvrige institutioner.
Vi skal nu aflægge beretning om uregelmæssigheder, - således er det bestemt i traktaten. Der er indføjet en passus herom, men jeg vil gerne her definere vores rolle. Vores opgave er i første række præventiv, det vil sige, vi skal bidrage til, at der slet ikke forekommer uregelmæssigheder. Vi opfatter ikke os selv som politi og heller ikke som anklagemyndighed, men når vi under udførelsen af vores ganske normale opgaver støder på uregelmæssigheder, for slet ikke at tale om bedragerier, går vi tingene efter i sømmene og inddrager derefter også de relevante myndigheder.
Vi ser det således som vores opgave at yde et bidrag som led i den økonomiske kontrol, og opfatter os som sagt ikke som politi og ikke som anklagemyndighed. Traktaten forudser også, at vi samarbejder i tillid med de nationale rigsrevisioner. Desuden bestemmer traktaten, at vi ved revisionen af Den Europæiske Investeringsbank foretager denne som led i den allerede eksisterende treparti-aftale. Selvom aftalen ved en lejlighed ikke skulle være i kraft, består vores revisionsrettigheder fortsat.
Tiden er nu gået, som jeg har fået til at tale for Dem. Lad mig sige tak for det gode samarbejde. Denne tak gælder Budgetkontroludvalget og dets formand, fru Diemut Theato. Vi er taknemmelige for den meningsudveksling, som vi gang på gang gang har haft i Deres udvalg, og vi ved, at De også denne gang uden tvivl vil træffe de nødvendige beslutninger på grundlag af vores forarbejde. Vi takker også Budgetudvalget under Detlev Samland, hvor der bliver debatteret med stor sagkundkab om vores arbejde. Jeg takker også hovedordføreren, hr. James Ellis. Mange tak for Deres arbejde! Jeg vil også gerne takke Kommissionen, især kommissær Liikanen.
Jeg vil gerne påskønne, at Kommissionen har taget mange af de ting op, som vi nævner i beretningen. Kommissionens reformbestræbelser er koncentreret omkring SEM 2000. Det ses allerede nu, at det her indførte forvaltnings- og informationssystem giver forventning om forbedringer. Vi ser også, at den nye regnskabsprocedure på landbrugspolitikkens område giver positive forventninger. Vi er også taknemmelige over, at Kommissionen deler vores opfattelse. Der skal udarbejdes en ny finansforordning, som vi allerede har ydet de behørige bidrag til, og vi er også taknemmelige over, at der er formuleret definitioner på strukturområdet, som kan forebygge uregelmæssigheder. En stor tak for det, hr. Liikanen, som repræsentant for Deres kolleger. Tak for Deres opmærksomhed.
(Bifald)
Liikanen
Hr. formand, i Revisionsrettens årsberetning og revisionserklæring for regnskabsåret 1996 nævnes en række mangler vedrørende anvendelsen af EU-midler. Inden for visse nøgleområder vil det hjælpe Kommissionen med at styrke det fælles ansvar gennem en betydelig forbedring af EUmidlernes effekt i bestræbelserne på at nå Unionens mål.
For det første bemærker Revisionsretten, at en rigelig tildeling af budgetbevillinger kan mindske incitamentet til at gennemføre en streng økonomisk forvaltning. En sådan potentiel risiko er tydeligvis mindsket for 1998-budgettet. Uanset hvordan man måler det - i vækstrater, margener under de finansielle perspektiver eller i forhold til loftet for egne indtægter - er det kommende 1998-budget rigoristisk.
Lige som Revisionsretten og hr. Friedmann har også Kommissionen gjort opmærksom på en overkompensering af kornproducenter set i lyset af landbrugsreformerne i 1992. Kommissionen har fremsat forslag om en delvis justering. Til dens store fortrydelse er dette forslag ikke blevet vedtaget af hverken Rådet eller af EuropaParlamentet. Kommissionen vil derfor vende tilbage til dette spørgsmål i forbindelse med Agenda 2000.
Hvad angår den fælles landbrugspolitik i almindelighed, så er alle Revisionsrettens bemærkninger værdifulde for regnskabsafslutningen, og Kommissionen vil gøre fuld brug af dem.
Jeg har også med interesse bemærket Revisionsrettens konklusion om, at der i EUGFL, Garantisektionen, er tegn på, at de nye ordninger vedrørende den finansielle regnskabsafslutning har nogen gavnlig effekt.
Hvad angår strukturfondene, er der fortsat for mange alvorlige fejl, der påvirker betalingerne. Det er inden for dette område, at de vigtigste beslutninger er truffet i 1997. Man blev enige om reglerne for støtteberettigelse i april. I oktober vedtog Kommissionen en forordning om mindstekrav vedrørende finanskontrol fra medlemsstaternes side. Disse mindstekrav gælder for opgaver, der samfinansieres via strukturfondene. I sidste måned tog Kommissionen også de interne retningslinjer om anvendelse af finansielle rettelser til efterretning. Jeg afgav beretning om de trufne foranstaltninger over for ØkoFin i går. Støtten fra Revisionsretten og Europa-Parlamentet har haft afgørende betydning for denne proces. Det har ikke altid været let.
Opmærksomheden skifter nu til udformningen af bestemmelser for den næste programperiode. Her skal der være plads til et kvalitativt spring mod en forbedret omkostningseffektivitet. Hovedtemaerne er koncentration, forenkling og decentralisering kombineret med strengere kontrol og prøvelse af resultater.
Drøftelserne om Revisionsrettens årsberetning for 1996 og dechargeproceduren er sammenfaldende med Kommissionens forslag, og de vil gøre det muligt at drage de bedst mulige konklusioner for næste periode.
Jeg vil derfor i denne forbindelse fremsætte et ønske over for Revisionsretten. Det ville være af stor værdi, hvis Revisionsretten med de ekstra ressourcer til revisionserklæringen fremover kunne give flere sektoroplysninger. Det ville gøre det lettere at lokalisere årsagen til problemet og ansvarsområderne, hvilket til gengæld ville sætte os i stand til bedre at målrette reformaktiviteterne.
Jeg nogle andre korte bemærkninger. Revisionsrettens årsberetning styrker mig i overbevisningen om, at der under mange områder af Fællesskabernes budget er for mange små projekter med for mange mål. Det er nødvendigt med en koncentration og forenkling over alt i Fællesskabernes budget.
I flere kapitler kritiserer Revisionsretten forvaltningen af EU's tilskud. I tråd med bemærkningerne fra dens eget generalinspektorat og Europa-Parlamentets fortsatte insisteren, arbejder Kommissionen hen imod generelle standarder på dette område. Den vedtager en interimsbetænkning senere i dag, og jeg vil informere EuropaParlamentets budgetudvalg om denne betænkning i næste uge.
Endelig har Revisionsretten overbevist Kommissionen om fordelene ved en generel gennemgang af Fællesskabernes finansforordninger. Kommissionen skulle kunne levere et første reflektionsdokument i første halvdel af 1998.
Afslutningsvis vil jeg forsikre Dem om, at Kommissionen vil følge grundigt op på alle Revisionsrettens bemærkninger i årsberetningen for 1996. Det kommende formandskab har også givet udtryk for sit engagement i den henseende.
Reformen vedrørende forvaltningen af fællesskabsfinanserne er en fortsat proces. Som jeg tidligere har sagt, har man vedtaget en række reformer. Implementeringen heraf skal være vedholdende og streng . En forbedring af den økonomiske forvaltning er en fortsat proces. Det er vores og medlemsstaternes pligt. Kun på denne måde vil vores bestræbelser bære frugt, og vi vil kunne forbedre regelmæssigheden af Fællesskabets udgifter og få mere for pengene.
Jeg ønsker hr. Friedmann tillykke med denne årsberetning. Kommissionen er fuldtud engageret i et samarbejde med formanden for Budgetkontroludvalget, fru Theato, ordføreren hr. Ellis og alle de involverede parlamentarikere om at drage de nødvendige konklusioner.

Formanden
Mange tak, hr. Liikanen.
Vi går over til forhandling om beretningen. Spørgsmålene bedes venligst være korte.

Wynn
Hr. formand, jeg har fire spørgsmål. Det første er et generelt spørgsmål: I hvilket omfang taler vi om svig, hr. Friedmann, over for dårlig forvaltning af midler? Kan De give os en billede af det?
De næste tre spørgsmål drejer sig alle om revisionserklæringen. I årsberetningens afsnit 19.30 taler man om materielle fejl - hvilket De også henviste til i deres tale - hvor EUGFL's garantifonde er under gennemsnittet. Betyder det, at der er tale om en positiv revisionserklæring for landbruget? Betyder det også, at der kun er en negativ revisionserklæring for strukturfondene?
I afsnit 19.27, hvor Kommissionen taler om begrænsninger for deres arbejde, nævnes to områder: et vedrørende offentlig oplagring og et vedrørende uforudsete juridiske og fysiske omstændigheder. Der står ikke noget om, hvad disse er i beretningen eller i Kommissionens svar. Kan De forklare, hvad de er, hr. Friedmann?
Endelig, som svar på afsnit 19.28 til 19.36 fremsætter Kommissionen en redegørelse, som jeg nu har set tre gange. Ifølge denne redegørelse skal Revisionsrettens resultater tages med visse forbehold på grund af den indbyggede usikkerhed i enhver statistisk metode, og fordi det vil tage nogen tid, før revisionserklæringen er modnet tilstrækkeligt. Hvad er Deres reaktion herpå?

Theato
Hr. formand, hr. formand for Revisionsretten, først hjertelig tak for Deres redegørelse, for en konstruktiv beretning, som jo også Kommisionen allerede har draget konsekvenser af, som vi netop har hørt det fra kommissær Liikanen. Vi er også interesserede i at beskytte skattemidlerne og vil derfor nu gå konstruktivt i gang med arbejdet.
Men der er nogle punkter, som naturligvis bekymrer os meget, især hvad angår samarbejdet med medlemsstaterne. Når jeg hører, at ni ud af ti fejl finder sted i medlemsstaterne, som De har påpeget, så er det i sandhed meget betænkeligt.
Mit spørgsmål angår det omtalte toldområde. Konstaterer De tilsvarende risici i forbindelse med momsen og også ved den fjerde indtægtskilde, bruttonationalproduktet? Skulle de nødvendige kontroller her gennemføres mere effektivt, også i de tilfælde, hvor vi ikke har en oprindelsesattest, men hvor momsen opkræves i de andre lande? Mit spørgsmål om de små og mellemstore virksomheder lyder: Har de anbefalinger til, hvordan miseren kan undgås, og frem for alt hvordan den mangel på information, der åbenbart råder, kunne afhjælpes? Det ville glæde os meget! Vi har kun lidt tid, derfor skal jeg fatte mig i korthed. Men til sidst vil jeg endnu en gang fremhæve, at vi nu vil tage meget energisk fat på arbejdet og her regner med Revisionsrettens og Kommissionens samarbejde, som vi har gjort det i alle årene!

Giansily
Hr. formand, hr. formand for Den Europæiske Revisionsret, De har vedrørende de særlige programmer, herunder PHARE- og TACIS-programmerne, sidste år understreget, at det var vanskeligt både at kontrollere midlernes anvendelse og underforbruget af de bevillinger, der er afsat. Jeg mener, at Revisionsrettens arbejde vil vise sig at være særdeles nyttigt ved udarbejdelsen af procedurerne for finansiering af Agenda 2000afsnittet, der er beregnet til ansøgerlandene.
Men jeg vil gerne bede om Deres mening om et emne, der bekymrer mig specielt meget, idet jeg er ordfører for dette budget. Det drejer sig om genopbygningen af ex-Jugoslavien. Er De, hr. formand, i besiddelse af særlige oplysninger om anvendelsen af midlerne til dette formål? Kan De bl.a. sige, om De råder over effektive midler til at sikre Dem, at de bevillinger, der er afsat til rehabilitering og genopbygning, ikke anvendes til andre formål? Til sidst, eftersom forvaltningen i et stort omfang er overdraget til Verdensbanken, kan De oplyse os om Deres forbindelser med dette organ, herunder med hensyn til retningslinjerne for kontrol af de kontrakter, der indgåes?

Kjer Hansen
Hr. formand, Revisionsretten leverer jo endnu en gang en barsk kritik af den måde, Fællesskabets midler bliver forvaltet på, og f.eks. bliver Det Økonomiske og Sociale Udvalg kritiseret voldsomt for fråds i forbindelse med rejseudgifter, der er refunderet uden korrekt dokumentation, og mødelisterne er ikke pålidelige. Det får mig til at spørge Revisionsrettens formand om, hvornår vi egentlig får en undersøgelse af EuropaParlamentet? Hvorfor har vi ikke forlængst fået forelagt en rapport om forholdene i Parlamentet, så vi kan få rettet op på vores egen forvaltning af midlerne og dermed, kære kolleger, også få rettet op på vores image, for det er vel ikke sådan, at Revisionsretten forhandler med Europa-Parlamentets formand om, hvorvidt der overhovedet skal foretages en revision af Parlamentet? Mit andet spørgsmål, hr. formand, vedrører revisionserklæringen, hvor jeg stadigvæk synes vi mangler at få svar på, hvorfor der er så mange fejl i betalingerne. Vi mangler at få afklaret, om det egentlig er Revisionsrettens metode, som er mangelfuld, om det er Kommissionens kontrolsystem, det er galt med, eller om det simpelthen er medlemsstaterne, der sjusker. Hvem er det, der har ansvaret for tingenes tilstand, og hvor stor en fejlmargin mener Revisionsretten overhovedet er acceptabel?

Müller
Hr. formand, jeg henviser til nummer 1426, det tidligere Jugoslavien. De fastslår i Revisionsrettens beretning, at indtil juli 1997 blev der af de midler, som vi i december 1995 havde stillet til rådighed for genopbygningen i Jugoslavien, anvendt i alt 1, 3 %. Vi har for to uger siden for 1997 overført over ECU 100 millioner, som var afsat til genopbygningen, til fiskeriet eller til noget andet, fordi DG 1 a ikke er i stand til at bruge midlerne!
Jeg har bedt hr. Westendorp om at møde i Budgetkontroludvalget i næste uge og oplyse os om, hvordan det egentlig forholder sig i denne sag, fordi vi på dette sted ikke har fået udførlige informationer fra Kommissionen om, hvad årsagen er. Mit spørgsmål til Dem lyder: Når De siger, at Deres arbejde har et præventivt formål, og når De siger, at Kommissionen har vist, at den vil tage ved lære og gå ind på Deres forslag, hvordan bedømmer De så i dette tilfælde evnen hos DG 1 a til at tage ved lære af miseren i 1996 med henblik på 1997 eller 1998 og de følgende år?

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, årsberetningen for regnskabsåret 1996 er ligesom årsberetningerne for de forrige regnskabsår yderst interessant læsning. Jeg frygter desværre bare for det videre forløb. Jeg vil gerne nævne et aktuelt eksempel, nemlig kapitel 6, der omhandler de små og mellemstore virksomheder, på tærsklen til det europæiske topmøde, hvor Den Europæiske Union agter at bekæmpe arbejdsløsheden ved gennem Den europæiske Investeringsbank at yde en betydelig økonomisk indsats til fordel for de små og mellemstore virksomheder.
Det fremgår således af årsberetningen, i forbindelse med EFR, at der ikke er nogen foreskriftsmæssig definition af SMV'er, at talrige aktioner til fordel for SMV'erne ikke har været genstand for en status eller en opgørelse over beløb, der er afsat til finansiering deraf. Det fremgår, at SMV'er stadig har vanskeligheder ved at skaffe kapital, opnå lån, at SMV-initiativet, hvortil der er afsat ECU 1 milliard for perioden 1994-1999, ikke har gjort det muligt at gøre samhørigheden og støttestrategien mere sammenhængende, at procedurerne ikke gør det muligt at sikre overholdelse af reglerne om støttekumulation, og at Kommissionen kun har foretaget nogle få analyser af de sociale og økonomiske følgevirkninger af de konkrete aktioner til fordel for virksomhederne. De få analyser, der findes, kan ikke bevise, at netto-jobskabelsen skyldes disse finansierede aktioner.
Mit spørgsmål er derfor som følger: Agter Revisionsretten at anbefale Kommissionen hurtigst muligt at rationalisere og forbedre anvendelsen af disse fællesskabsinstrumenter til fordel for SMI'er og SMV'er, inden det sammen med Parlamentet bevilger flere millioner ECU, som man på forhånd ved, ikke vil tjene noget formål?

Le Gallou
Hr. formand for Den Europæiske Revisionsret, De har tilegnet et helt kapitel til tilskud af generel karakter, hvor De fremhæver en lang række uregelmæssigheder i tildelingen af disse tilskud. Men der er kun nogle få hundrede af disse tilskud, hvor de forskellige kapitler i budgettets afsnit B omfatter flere hundrede tusinder tilskud. Jeg har derfor følgende spørgsmål: Agter De at udvide de undersøgelser, som De har foretaget af tilskud af generel karakter under afsnit A-3, til også at omfatte alle kapitler i afsnit B i fællesskabsbudgettet, således at vi kan få et bedre overblik? Det er mit overordnede spørgsmål.
Jeg har også et tillægsspørgsmål. I samme kapitel nævner De to særlig store uregelmæssigheder, hvor den ene drejer sig om et tilskud på ECU 400.000 til udelukkende interne formål, men uden at angive det organ, der har modtaget tilskuddet. Ville det ikke have givet større gennemskuelighed at nævne det pågældende organ?

Dankert
Fru Kjer Hansen har allerede omtalt det af formanden for Revisionsretten ikke berørte spørgsmål om rejsegodtgørelserne i Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Udvalget om Regionalpolitik. Revisionsrettens undersøgelse er baseret på en stikprøve. Mit spørgsmål er: Ville det ikke være klogt at fuldstændigøre undersøgelsen, såvel efter antal medlemmer som efter den tid medlemmerne har haft sæde i Det Økonomiske og Sociale Udvalg for at give Rådet, der er politisk ansvarlig for udnævnelsen af medlemmerne af Det Økonomiske og Sociale Udvalg lejlighed til at træffe de nødvendige forholdsregler?
For det andet, Revisionsretten taler klart om en undervurdering af commitments til et beløb af flere hundrede millioner, med andre ord, formand, det er egentlig mere et spørgsmål til formanden for Kommissionen, får man det indtryk, at Kommissionen tillægger Rådets opfattelse større betydning end budgetmyndighedens og det finansielle reglement.

Garriga Polledo
Hr. formand, jeg er meget glad for, at formanden for Revisionsretten og kommissær Liikanen begge er til stede, da mine spørgsmål netop vedrører den manglende kommunikation mellem dem. Jeg vil gerne stille tre konkrete spørgsmål.
Det første spørgsmål vedrører de væsentlige fejl. Det synes, som om De har forskellige fortolkninger af, hvad en væsentlig fejl er, og hvad disse væsentlige fejls budgetmæssige virkning er. Dette har ret stor betydning, fordi det bl.a. berører de beløb, som De anser for uholdbare, f.eks. på områder så vigtige som strukturfondene. Er det muligt, at kommunikationen mellem Dem kunne blive bedre?
Det andet spørgsmål vedrører valgbarhedsreglerne. Jeg udleder af Kommissionens svar, at der allerede er udarbejdet fælles valgbarhedsregler for alle medlemsstater. Er Revisionsretten ikke blevet informeret om disse valgbarhedsregler?
Og tredje spørgsmål, hr. formand, vedrører de nationale kontrolorganer. Det er tydeligt, at der stadig ikke er et ordentligt samarbejde mellem Retten og disse organer. Mener Revisionsretten, at den kan udføre sin kontrolopgave uden disse organers samarbejde?

Rosado Fernandes
Hr. formand for Revisionsretten, De har i Deres beretning omtalt, at der i forvaltningen af strukturfondene sker formelle fejl, der svarer til lovovertrædelser. Fire femtedele af disse fejl skyldes strukturelle og institutionelle mangler i medlemsstaterne. De administrerer jo 80 % af de europæiske fonde, af det europæiske budget. Hvordan mener De, hr. formand, at man kan imødegå denne medskyldighed eller denne fejl fra medlemsstaternes side, uden at der sker en virkelig strafferetlig ændring, og forbrydelse i Europa således ikke mere kan betale sig, sådan som det indtil nu har været tilfældet? Hvad er det, der skal gøres, og hvorfor begrænser Revisionsretten sig til at konstatere i stedet for at anklage og nævne de medlemsstater, der faktisk fungerer dårligt?

Mulder
Hr. formand, jeg har et spørgsmål om overbetalingen af indtægtstilskuddene i landbruget. Jeg vil spørge hr. Friedmann, hvis jeg har forstået det rigtigt, drejer det sig kun om 1996, har han også medtaget de foregående år? Og hvis det er tilfældet, har han så også taget højde for de monetære aspekter og med de skiftende grønne kurser? Næste spørgsmål. Er forskrifterne anvendt forkert? Eller er de anvendt korrekt, og har de fra begyndelsen været forkerte? Er man gået ud fra en fem eller ti procent svingning i forhold til garantiprisen? Det er nemlig vigtigt i forbindelse med overkompensationen. Og så det sidste spørgsmål, også i forbindelse med Agenda 2000: Disse indtægtstilskud blev fastsat for seks år, finder han det rimeligt, at spillereglerne ændres på halvvejen, og mener han, at dette er troværdigt for de forslag, som Kommissionen stiller i den forbindelse før Agenda 2000?

Holm
Hr. formand, Friedmann sagde, at der var cirka 5, 3 procent uregelmæssigheder i EU's budget. Mit spørgsmål er: Hvordan ser det ud i sammenligning med medlemsstaternes budgetter? Er uregelmæssighederne lige så store i medlemsstaternes egne budgetter som i EU's budget? Eller er det EU, der har så svært ved at holde orden på sine penge?
Med hensyn til tobakssubventionerne er disse meget beklagelige. Jeg er enig i, at tobakssubventionerne burde laves om og afskaffes helt, da det ikke kan være rimeligt, at EU's skatteydere skal betale fire femtedele af tobaksdyrkernes indtægter.
Mit sidste spørgsmål drejer sig om Kommissionen. Den Europæiske Kommission har 17 000 ansatte. Jeg finder imidlertid meget lidt i dokumenterne om, hvordan Kommissionen håndterer den interne situation, det vil sige, hvor meget korruption, der er blandt EU's ansatte. Det kan ikke bare være medlemsstaterne, der har svært ved at holde styr på EU's penge. Det må også være svært for EU-ansatte.

Tomlinson
Hr. formand, jeg vil gerne stille to spørgsmål.
For det første, er Revisionsretten enig i, at den trussel mod egne ressourcer, der påvises i årsberetningen, ikke kan elimineres alene på fællesskabsplan? Medlemsstaterne modtager 10 % som betaling for inddrivelse af traditionelle egne ressourcer, og de må derfor acceptere en høj grad af forpligtelse med hensyn til denne betaling, specielt da det er sammenfaldende med deres egne interesser. Ifølge den årsberetning over de britiske told- og punktafgifter, der blev offentliggjort i går, mangler der alene i tobaksindtægter £ 1 milliard.
For det andet, kan Kommissionen selv se og acceptere, at der er tale om et paradoks vedrørende tobaksordningen? Mens Kommissionen forsøger at forhindre tobaksvirksomhederne i at bruge deres overskud efter skat på sportssponsorater, støtter den samtidig en tobaksordning med mere end ECU 1 milliard, som om der var tale om sund landbrugsvirksomhed. Vil Revisionsretten sørge for, at Kommissionen fuldtud forstår kritikken af den eksisterende ordning, og vil den samtidig påpege over for Kommissionen, at den kun kan hæve sin moral ved at standse støtten til denne ordning?

Kellett-Bowman
Hr. formand, denne fremlæggelse fortjener mere tid, men dens korthed bør ikke afholde os fra at lykønske Revisionsretten og takke den for denne udmærkede årsberetning. Jeg vil blot stille tre spørgsmål.
I kapitel 15 redegør Revisionsretten for manglerne ved Fællesskabets decentraliserede organer. Jeg vil bede Revisionsretten om hurtigst muligt at se på de forslag fra Kommissionen, som Budgetkontroludvalget behandler i øjeblikket, for derefter at tage stilling til, om de efter Revisionsrettens mening vil kunne løse problemet.
I kapitel 1 gøres der opmærksom på problemerne med tab af indtægter i frizonerne. Er det muligt på et tidspunkt at få et overslag over indtægtstabet i disse zoner?
For det tredje, hvad angår den sætning, som kommissæren citerede vedrørende overforbrug af ressourcer inden for forskellige områder, så vil jeg minde Parlamentet om, at dette overforbrug finder sted inden for kapitlerne om obligatoriske udgifter. Det støtter Parlamentets argument om, at den obligatoriske del af budgettet bør fjernes.

Blak
Hr. formand, jeg har læst Revisionsrettens beretning med stor glæde i år, for jeg kan nemlig ikke se, at Danmark er omtalt i beretningen, som vi har været de andre år, og det er jo glædeligt. Jeg vil støtte min kollega Eva Kjer Hansen i hendes forslag om, at vi får en undersøgelse af Parlamentets forhold omkring rejsegodtgørelser, så vi kan få vores image forbedret. Men jeg har en sag, som jeg meget gerne vil have et svar på fra hr. Friedman: Forholder det sig sådan, at vi pumper en masse EU-midler i Investeringsbanken og Den Europæiske Investeringsfond, uden at vi har nogen som helst mulighed for at se, hvad pengene bliver brugt til? I beretningen står der jo, at man ikke vil samarbejde, og jeg tror, det er et problem vi bliver nødt til at tage op. Endelig vil jeg sige, at inden jeg kom herned, læste jeg utrolig mange kriminalromaner, nu læser jeg vores årsberetninger, og jeg får mit behov for spænding rigeligt dækket.

Friedmann
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg takker Dem for den interesse, De viser beretningen. Hr. Wynn, De har som den første spurgt, i hvor høj grad vi taler om bedrageri. Vi taler generelt om uregelmæssigheder, hvor det står klart, at bedrageri er en del, et underbegreb af uregelmæssighederne, nemlig fordi der indtil i dag kun i tre stater i Den Europæiske Union findes strafferetlige definitioner på bedrageri i forbindelse med penge fra Den Europæiske Union.
Derefter spørger De, hvorfor vi ikke har afgivet en positiv revisionserklæring for EAGFL-området., når dette ligger under gennemsnittet. Gennemsnittet er som sagt 5, 4 %, men vi skal aflevere en samlet revisionserklæring. Derfor opdeler vi ikke efter enkelte politikområder i forbindelse med kvantificeringen af revisionserklæringen
Så spurgte De om statistiske usikkerheder og Kommissionens forbehold over for revisionserklæringen. Jeg mener at kunne sige, at vi er kommet et godt stykke videre med udviklingen af vores revisionserklæring i henseende til metode og også i diskussionen med Kommissionen. Fru Theato, De gør opmærksom på de risici, der findes ved momsen. Deres spørgsmål herom er meget velbegrundet, for vi har ved momsen i det indre markeds system en lignende situation som inden for toldområdet. Så længe modtagerlandsprincippet gælder, er varen fri for moms på vejen til modtagerlandet, og dermed foreligger der en risiko.
De spurgte, hvordan det ser ud med bruttonationalproduktets komponent. Problemet består i, at beregningsmetoderne endnu ikke er helt de samme i medlemsstaterne. Vi arbejder med sagen og har desuden også inddraget eksterne eksperter.
Hvordan står det til med de små og mellemstore virksomheder? Kan vi give anbefalinger? Også De, hr. parlamentsmedlem, har berørt dette emne. Generelt vil jeg sige, at med henblik på beskæftigelsen spiller små og mellemstore virksomheder en stor rolle. Vi har konstateret, at når man giver pengene til store koncerner, rationaliserer disse i første række og afskaffer arbejdspladser, hvilket erhvervsøkonomisk set kan være fornuftigt. Men hver lille og mellemstore virksomhed, der opstår som ny, betyder hver gang en ny arbejdsplads. Derfor har de små og mellemstore virksomheder en så fremtrædende plads med henblik på de aktuelle problemer i Fællesskabet.
Jeg er blevet spurgt om, hvordan det forholder sig med PHARE- og TACIS-programmet og med henblik på Eks-Jugoslavien? De har selv nævnt, hvor lave procentsatserne er ved anvendelsen af disse midler. Jeg kender vanskelighederne mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Jeg har også selv for nylig talt i telefon med den ansvarlige generaldirektør. Jeg er ikke tilfreds med situationen.
Når man tænker på, at det nu bliver vinter i Bosnien, og at arbejdet på de huse, der trænger til reparation, ikke kan sættes i gang, selvom pengene til det er skaffet til veje, så er det mere end deprimerende!
Jeg har dermed forsøgt at besvare spørgsmålet fra fru parlamensmedlem Müller. Fru Kjer Hansen, De nævner Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Vi har faktisk måtte udtale skarp kritik af dette udvalg. Vi har kritiseret, at der er uregelmæssigheder ved godtgørelse af flybilletter, at der er uregelmæssigheder som følge af kumulation ved dagog mødediæter og yderligere visse ting. Vi har gjort opmærksom på de procentsatser, som vi sidste år og året før har beregnet for ukorrektheder i denne forbindelse. De er betragtelig høje. Vi har taget til efterretning, at Det Økonomiske og Sociale Udvalg nu har meddelt, at det har iværksat passende modforanstaltninger og vil forlange uretmæssigt betalte penge tilbage.
De spørger, hvordan det forholder sig med revisionen i Europa-Parlamentet. Denne revision er i fuld gang. Vi har samtaler med Deres formand og også med de kompetente repræsentanter for Parlamentet. Vi vil forelægge resultatet af revisionen efter aftale med Dem i løbet af det næste år.
Hr. Le Gallou, De spørger, hvorfor vi ikke nævner den organisation, De har kritiseret, og som vi også kritiserer, ved navn. Vi er i sådanne tilfælde tilbageholdende med at nævne navne. Netop nu er vi blevet indstævnet for Europa-Domstolen i en sag om erstatning på ECU 1 million, fordi vi har nævnt navnet på et privat firma i en forbindelse, som firmaet ikke finder heldig. For så vidt er det altid et problem for os, hvor langt vi skal gå, når det drejer sig om, hvorvidt vi nævner firmanavne.
Vi kan i øvrigt generelt ikke altid skrive alt det, vi ved, i beretningen, især hvis der parallelt hermed foregår efterforskninger hos anklagemyndigheden. For på grund af den foreskrevne kontradiktoriske procedure ville vi i modsat fald advare modparten for tidligt. Dette gælder for eksempel for særberetningen om turisme.
Hr. Dankert, også De har bragt Det Økonomiske og Sociale Udvalg på tale. Jeg har allerede svaret fru Kjer Hansen herom. Hr. Garriga Poledo, De spørger om følgevirkningerne af fejlprocenterne. Jeg nævnte for lidt siden kort SEM 2000, hvor der præsteres et meget lovende arbejde, og jeg konstaterer også, at man i medlemsstaterne i stadig højere grad er opmærksom på konsekvenserne. Man må huske på, at vores revisionserklæring angiver tendensen. Når det for eksempel i UCLAF's bedrageriberetning står, at der i landet X har været så og så mange tilfælde af bedrageri, som er blevet anmeldt, så beviser dette kun ved hjælp af eksempler, at den fejlprocent, vi nævner, er berettiget. Vi nævner altså fejlprocenten, enkelte tilfælde af bedrageri er så bevis på, at vores bedømmelse går i den rigtige retning.
De spurgte også, hvilke konsekvenser det får, når 4/5 af alle uregelmæssigheder finder sted i medlemsstaterne? Det er rigtigt: På den ene side har Kommissionen ansvaret for at gennemføre budgettet. Dette er også på ny fastsat i Amsterdam-traktaten. Men 4/5 af budgettet gennemføres de facto af medlemsstaterne, og for så vidt er det i forbindelse med denne kritik også medlemsstaterne, der sættes i gabestokken.
(Bifald) Når man i det hele taget gang på gang bebrejder Fællesskabet, at der er så og så mange procent uregelmæssigheder, så må man huske på, at ved Fællesskabet er der ikke beskæftiget flere mennesker end i den kommunale forvaltning i en mellemstor by. Fællesskabets udgiftsprogrammer gennemføres af medlemsstaterne. Generelt afhænger det af deres kvalitet, hvor ordentligt man omgås med de europæiske skatteyderes penge.
(Bifald) Hr. Mulder, De spurgte, om skønnet på ECU 3 milliarder, som der efter vores mening er blevet betalt for meget på landbrugspolitikkens område, angår et eller flere år. Dette skøn angår landbrugsåret 1995/1996. Jeg har i går under debatten med Dem taget ad notam, at der i de første år af programperioden var en anden situation. Det, vi lægger på bordet, er måske en vigtig erfaring, hvis denne politik skal videreføres i de næste år, og der i så fald skal tilvejebringes nye forskrifter.
Hr. parlamentsmedlem Holm, Deres spørgsmål lyder, at når 5, 4 % her er behæftet med alvorlige uregelmæssigheder, hvordan står det så ikke til i medlemsstaterne? Man må huske på, at Fællesskabets budget næsten udelukkende er et budget bestående af subsidier, og at det derfor i høj grad er udsat for uregelmæssigheder. Når som helst nogen får tildelt penge, udvikler den menneskelige ånd opfindsomhed. Også den del af de nationale budgetter, der har med subsidier at gøre, er i samme grad udsat for uregelmæssigheder. Det er derfor langt vigtigere at udvikle mekanismer, som gør bedrageri uinteressant, idet man f.eks. tilbyder billige lån i stedet for tilskud, frem for alt når det drejer sig om profitable investeringer. Jeg tror, at vi i fællesskab må gøre os mange overvejelser i den retning!
(Bifald) Hr. parlamentsmedlem Tomlinson, De har gjort opmærksom på, at det ved de egne indtægter jo ikke kan være EU's skyld, når så meget går skævt. De har fuldkommen ret! Indtægterne fra told tilhører Fællesskabet, men de opkræves udelukkende af toldforvaltningerne, som er nationale. Toldembedsmænd er nationale tjenestemænd. Det er yderst beklageligt, hvad De også selv siger, nemlig at medlemsstaternes toldforvaltninger har et elendigt samarbejde, og at de langt fra i tilstrækkelig grad udnytter den nye teknik på informationsområdet. Det er så meget mere besynderligt, fordi medlemsstaterne får 10 % af toldindtægterne som vederlag for deres arbejde. Medlemsstaterne bør endelig også forstå, at når varer ikke fortoldes, medfører det, at der også mangler andre skatteindtægter i medlemsstaterne. Hvad det angår, må vi i øget grad vinde gehør i medlemsstaterne for dette, så disse toldunddragelser ikke mere finder sted i dette omfang
Hr. Kellett-Bowman, De har delvis stillet spørgsmål til Kommissionen, men også taget emnet frizoner op. Frizoner er for det meste havne, hvor varer netop ankommer uden at fortoldes og eksporteres igen uden at fortoldes. Til dels foreligger der ikke de nødvendige dokumentationer, således at man ikke rigtigt ved, om det virkeligt går sådan for sig, som det er fastsat i lovgivningen.
Hr. Blak, De siger, at vi ikke har nævnt Danmark denne gang. Det skal vi jo heller ikke nødvendigvis! Europa er stort nok. Danmark er naturligvis indeholdt i de samlede tal ligesom alle andre lande. Hvad Den Europæiske Investeringsfond angår, så har De fuldkommen ret. Vi deltager kun med en tredjedel og kan derfor ikke foretage revision, således som De gerne så det, og som vi også gerne ville have det. Jeg ville være Dem taknemmelig, hvis De ville øve et tilsvarende politisk pres, så vi måske i fællesskab kunne komme et stykke videre, for immervæk drejer det sig også om Fællesskabets penge! Mange tak for Deres opmærksomhed.
(Bifald)
Formanden
Mange tak, hr. formand. Forhandlingen er afsluttet.

BSE
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
beretning af hr. Böge for Det Midlertidige Udvalg om Opfølgning af Henstillingerne vedrørende BSE (A4-0362/97) om Kommissionens opfølgning af henstillingerne fra Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om BSE; -16 mundtlige forespørgsler til Rådet og Kommissionen for UPE-Gruppen, B4-0525/97 og B4-0526/97), for PSEGruppen, B4-0714/97 og B4-0715/97, for V-Gruppen, B4-0716/97 og B4-0717/97, for ELDR-Gruppen, B4-0718/97 og B4-0719/97, for PPE-Gruppen, B4-0720/97 og B4-0721/97, for ARE-Gruppen, B4-0722/97 og B4-0723/97, for GUE/NGL-Gruppen, B4-0897/97 og B4-0898/97, for I-EDN-Gruppen, B4-0899/97 og B4-0900/97, om beretningen fra Det Midlertidige Udvalg om Opfølgning af Henstillingerne vedrørende BSE.
Böge
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, den 23. april besluttede Parlamentets plenarforsamling at nedsætte et midlertidigt udvalg om opfølgning af henstillingerne fra Undersøgelsesudvalget om BSE. Opgaven bestod i at føre tilsyn med Kommissionens opfølgning af de 70 henstillinger, der var fremsat af Undersøgelsesudvalget og aflægge beretning herom til Formandskonferencen i begyndelsen af november. Vi var for så vidt ikke et nyt undersøgelsesudvalg, selvom det undertiden kunne være fristende at åbne sagerne igen.
Grundlaget var Undersøgelsesudvalgets henstillinger og de statusrapporter, Kommissionen fremlagde med månedlige mellemrum. Hvis man sammenligner den første statusrapport fra Kommissionen før sommerferien med det endelige kommissionsdokument, kan man konstatere, at der er sat mange ting i gang. BSE var faktisk ikke den "act of god«, som man ville have os til at tro i Undersøgelsesudvalget, men det var en utrolig blanding af forkert adfærd, managementfejl, fejlvurdering og uvidenhed, og disse fejl ligefrem skriger efter konsekvenser. Sammenfattende kan jeg i dag sige, at overalt, hvor det drejer sig om at drage konsekvenser af betydning for forbrugerne og at fremskynde afgørelsen er vi på en god kurs. Enten er de fremsatte henstillinger blevet gennemført eller sat i gang, eller Kommissionen har lovet dem inden for en fast tidsplan. Dette, hr. kommissionsformand, er veksler på fremtiden. De bedes indfri disse veksler, for det gælder her som i forretningslivet: Den, der ikke indfrier sine veksler, kan ikke mere drive forretning!
Jeg tilføjer, at overalt, hvor vi har begivet os ind i traktatens eller traktatfortolkningernes jungle, har der i sandhed været problemer. Med kendskab til de meget forskellige juridiske fortolkninger i Parlamentets og Kommissionens tjenestegrene må jeg sige, at her kunne vi virkelig have ønsket en mere offensiv optræden og større mod fra Kommissionens side. På den anden side anerkender vi absolut, at Kommissionen i nogle vanskelige spørgsmål har bevæget sig, endda så sent som i de allersidste minutter - jeg minder om tilsagnene om at ændre tjenestemandsvedtægten, og jeg minder også om det meget klare tilsagn fra Dem, hr. kommissionsformand, om som led i nyforhandlingen af den interinstitutionelle aftale at stille Dem på Parlamentets side.
Lad mig nævne nogle positive eksempler, hvor vi er kommet ind i en god udvikling. Naturligvis er tilbagebetaling af BSE-udgifter, disciplinære foranstaltninger, administrativ sag mod Det Forenede Kongerige, søgsmål på grund af hr. Hoggs manglende fremmøde eller mistillidsvotummet mod de enkelte kommissionsmedlemmer så at sige de negative eksempler, der ikke er blevet fulgt op. Særlig positivt vurderer vi resultaterne af bestræbelserne for mere gennemskuelighed og information, som omfatter Parlamentets og offentlighedens adgang til dokumenter fra den videnskabelige rådgivning, nybesættelse af de videnskabelige komitéer, øget medvirken af humanmedicinere. Vi kræver på dette sted, at de samme principper om åbenhed, klarhed og information også skal gælde for internationale videnskabelige råd, ellers vil vi i fremtiden afvise sådanne synspunkter som forhandlingsgrundlag.
Positivt vurderer vi omorganiseringen af tjenestegrenene, opdelingen af lovgivningsarbejde på den ene side og videnskabelig rådgivning og overvågning på den anden side. Også tillægsbudgettet er jo nu omsider sat på skinner. Men jeg siger også her, at Kommissionen, hvis den havde handlet som et kollegium, allerede for længst kunne have gennemført oprettelsen af de nødvendige stillinger ved omstrukturering af ubesatte stillinger. Og De bedes sørge for, at det uafklarede spørgsmål om kontoret for veterinærinspektionen ordnes efter princippet om effektivitet og ikke efter spørgsmålet om placering. Dette er også et emne, hr. rådsformand, som angår Kommissionen.
Medlemsstaternes og Kommissionens foranstaltninger og kontrolaktiviteter som led i det indre markeds muligheder var i sandhed dårligt koordineret og utilstrækkelige. Her ligger der en række gode forslag til forbedring, som er blevet lovet os. Stikprøver i oprindelseslandet, fysiske kontroller ved grænserne i forbindelse med forbedret information af modtagerlandet, uafhængigt af BSE, kan her vise vej ind i fremtiden. Jeg forventer her af Rådet, at det erklærer sig parat til også at gøre veterinærinspektionernes resultater tilgængelige for offentligheden. Den offentlige menings pres og presset fra markederne ville i så fald have langt større virkning end Kommissionens indledning af en eller anden traktatbrudsprocedure.
Hr. rådsformand, den uforsvarlige adfærd og af og til foragt for fællesskabsretten, der er udvist i nogle medlemsstater, skal stoppes en gang for alle. Jeg tænker især på de utrolige begivenheder og den skødesløse adfærd ved gennemførelsen af det pågældende direktiv om sterilisering af kød- og benmel.
Derfor kan det kun betyde, at Kommissionen i fremtiden langt hurtigere skal indlede traktatbrudsprocedure. Den skal vise mere mod end hidtil ved anmodninger til EF-Domstolen om at udstede midlertige forbud, og principielt skal opfølgende kontroller være reglen ved konstaterede mangler, og omkostningerne skal pålægges den forsømmelige medlemsstat.
Det er i overensstemmelse med gennemskueligheden, åbenheden og tæthed på borgerne, at der med støtte fra Kommissionen i Amsterdam kunne gennemføres en udvidelse af medbestemmelsesproceduren til områderne "dyresundhed og plantebeskytttelse«. Dette er positivt, men samtidig forventer vi også, at Kommissionen påtager sig forpligtelsen til altid at udnytte fortolkningsspillerum i spørgsmål om retsgrundlag til Parlamentets fordel. Vi har talt længe om spørgsmålet om erstatning til ofrene for denne krise. Efter lang tids tøven har Kommissionen erklæret sig parat til i solidaritetens navn at tilvejebringe penge fra fællesskabsbudgettet som supplement til dem, der stilles til rådighed af medlemsstaterne, hvis medlemsstaterne også tager tilsvarende initiativer.
Vi betragter den lovede støtte til at samarbejde aktivt på dette område som det første skridt i den rigtige retning og opfordrer den britiske regering og Kommissionen til sammen med organisationerne at drøfte passende støtteforanstaltninger og aflægge rapport til os. Det står fuldkommen klart, at roden til hele miseren har været den fuldstændigt vanvittige anvendelse af ikke tilstrækkeligt steriliseret kød- og benmel, som tilmed endda er blevet brugt som foder til drøvtyggere.
Vi har indgående belyst og klarlagt dette spørgsmål i forbindelse med en international konference med forskere og eksperter. Resultaterne finder De i beretningen. Et egentligt funktionsdygtigt genanvendelsessystem kan kun opretholdes, hvis der i fremtiden tages hensyn til tre sikkerhedsmæssige nøglebetingelser: rent udgangsmateriale, kun slagteaffald fra dyr, der er tilladt som menneskeføde, højstmulige standarder i forarbejdningen og aldrig nogensinde anvendelse som foder til drøvtyggere! Her er medlemsstaternes adfærd simpelthen en skandale. Hvis et medlemsland nægter overhovedet at gennemføre dette direktiv, skal det sættes i gabestokken!
Også det forbud mod bortskaffelse, som Kommissionen har udstedt, var rigtigt, men det kom rigeligt sent. Jeg vil supplere, at vi som Parlament med henblik på problematikken omkring Kommissionens afgørelse af 30. juli om risikomateriale med denne beretning giver både Kommissionen og Rådet en virkelig håndsrækning til, hvordan man kan komme ud af dilemmaet: trinvis ophævelse af eksportforbuddet på de klare betingelser, som er aftalt i Firenze, afklaring af hullerne i afgørelsen af 30. juli med henblik på lægemidler og mange andre uafklarede fagspørgsmål. Læs venligst beretningen meget grundigt! Jeg tror, vi her har givet Dem nogle gode forslag. Det er klart, at de personalemæssige og disciplinære foranstaltninger ikke er blevet gennemført i tilstrækkelig grad.
Hr. formand Santer, vi hilser det velkommen, at De har foretaget personalemæssige omrokeringer, at der har fundet en reorganisering sted. Vi beklager, at De har nægtet at iværksætte disciplinære foranstaltninger. Vi står her fast på vores standpunkt, men tilsagnet om i lyset af denne erkendelse at ændre tjenestemandsvedtægten er ligeledes en veksel på fremtiden, som vi udtrykkeligt hilser velkommen.
I lige så høj grad hilser vi, hr. kommissionsformand, det tilsagn velkommen, som De endnu en gang klart har afgivet, at De ved nyforhandlingen af den interinstitutionelle aftale med Parlamentet vil arbejde for, at nationale regeringsmedlemmers fremmøde i fremtiden skal være obligatorisk. Det er jo klart, at hvis Rådet ikke kommer, vil ansvaret udelukkende blive skubbet over på Kommissionen, og derfor har De en egen interesse i, at dette for fremtiden ændres.
Lad mig afslutningsvis sige, hr. formand, at vores devise skal være: et landbrug, en landbrugsmæssig drifsform byggende på princippet om bæredygtighed og med tanke på generationerne, nødvendigheden af et landbrug, der er tilpasset de lokale forhold, respekt for forebyggelsesprincippet ved produktionsfremmende midler og hormoner og udarbejdelse af en kodeks for god landbrugsdrift.
Jeg tror, at Parlamentet i de forløbne 16 måneder med Undersøgelsesudvalget og i opfølgningen af henstillingerne har gjort et forsøg på igen at give sundheds- og forbrugerbeskyttelse en fortrinsstilling i det indre marked. Men jeg advarer også eventuelle nysgerrige: Parlamentet er til enhver tid i stand til igen at iværksætte en sådan procedure. Lad derfor fortiden være en lære for os alle! Jeg vil bede Kommissionen om følgende: Sørg for også i fremtiden at være Europa-Parlamentets faste allierede, når det gælder om at sætte forebyggende forbruger- og sundhedsbeskyttelse i centrum i bestræbelserne for det indre marked.
(Bifald)
Formanden
Hr. Böge, jeg tillod Dem at overskride Deres taletid som en lille anerkendelse fra formandens side for Deres glimrende beretning. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke både Dem og hele undersøgelsesudvalget under fru Roth-Behrendts ledelse for det glimrende arbejde, De har ydet gennem disse ni måneder.

Roth-Behrendt
Hr. formand, det er muligt, at jeg er nødt til at vende tilbage til denne generøsitet, men jeg håber, at jeg kan nøjes med den tid, der er tildelt mig, og ikke behøver at tale længere.
Kære kolleger, hr. Böge har i sin beretning givet en særdeles præcis og særdeles god fremstilling af kredit og debet i Europa-Parlamentets krav, som vi har fremsat i Undersøgelsesudvalget, og vi har i dag givet en særdeles detaljeret fortegnelse over det, der er udført, og det, der mangler i det, som Kommissionen har præsteret i det forløbne halve år. Jeg siger også på dette sted meget klart: Vi taler om Kommissionen, og jeg har aldrig lagt skjul på, at jeg langt hellere ville tale om Rådet! Og når vi, hvad vi alle ved, også har overvejet og overvejer et muligt mistillidsvotum, så var det Rådet, som fortjente dette mistillidsvotum. Det skal siges med al tydelighed, og jeg ville have været den første til at støtte et sådant mistillidsvotum.
Men når vi som Europa-Parlament i dag blandt institutionerne kun kan tale om Kommissionen og skal vurdere, hvad Kommissionen har præsteret, hvad den har præsteret i det sidste halve år, så viser den vurdering, som også hr. Böge har fremsat, meget klart, at pludselig fungerer det! Pludselig er der bevægelighed, pludselig er der gennemskuelighed, pludselig udfolder Kommissionen bestræbelser. Bestræbelser! Et ord, som vi i den forudgående periode i de år, der er forløbet siden 1987/1988, ikke har kendt i forbindelse med BSE. Tidligere var der tværtimod tilsløring, nu har vi gennemskuelighed. Større kan modsætningen ikke være. Og pludselig er anstrengelserne mulige, og det i en grad, som alle udvalgsmedlemmer i alle grupper i Kontroludvalget for seks måneder siden ville have anset for umulig. Vi havde aldrig troet, at vi nogensinde ville komme dertil, hvor vi er. Alle udvalgsmedlemmer har sagt, at de ikke havde troet om Kommissionen, at den kan bevæge sig sådan. Jeg selv ærligt talt heller ikke. At der skulle en trussel om et mistillidsvotum til for at sætte Kommissionen i bevægelse og også sætte den under pres, er imidlertid på den ene side beklageligt, men på den anden side også glædeligt, for det viser, hvad en molok som Kommissionen kan præstere, når den er nødt til det.
Jeg gør mig imidlertid kun få illusioner om, hvorvidt der virkelig er sket en sindelagsændring i alle generaldirektorater, og jeg tvivler meget stærkt på, at der ville have været et sådant tempo og også en sådan intensitet i forandringen uden kommissær Boninos og hendes generaldirektorats koordinering. Og hvis De spørger mig om min personlige mening, vil jeg sige Dem ganske klart, jeg tror det ikke! Der er stadigvæk uopfyldte krav fra Europa-Parlamentet, måske kun få, måske heller ikke de vigtigste. Således måtte en erstatningsfond for pårørende til ofre for Creutzfeldt-Jakobs sygdommen endnu for nogle uger siden tvinges igennem ved pres fra Europa-Parlamentet.
Hr. Böge gjorde opmærksom på, at stillinger i Kommissionen, der længe har været ledige, tilsyneladende ikke fleksibelt og hurtigt kunne overføres til områder, hvor de havde været på sin plads, nemlig til generaldirektorat XXIV. Det viser alt sammen også, at der er hårdt brug for det, som Kommissionen med rette har skrevet i sin fjerde statusrapport. Den håber på, jeg forstår det i hvert fald som et håb, at Europa-Parlamentet fremover vil være en fast besluttet allieret for Kommissionen. Ja, det vil vi bestemt være, men jeg tilføjer som så ofte før: fast besluttet ja, men frem for alt vagtsom. Vi vil være meget vagtsomme! Denne vagtsomhed har kollegerne i Kontroludvalget i de sidste måneder præsteret ved intensivt arbejde, og nu er det op til Europa-Parlamentets stående udvalg at sikre, at Kommissionen bliver på denne vej med ny åbenhed, ny gennemskuelighed og ny bevægelighed, og ikke igen bliver søvnig og uopmærksom. Jeg siger dette med en let advarende undertone, jeg vil ikke sige truende, men advarende.
De halvårsrapporter, som Kommissionen har lovet i sin fjerde statusrapport, vil bestemt være en påmindelsesfaktor for Kommissionen, og jeg kan forsikre Dem om, hr. Santer, og jeg tror på vegne også af alle kolleger, at vi vil granske indholdet og også kvaliteten at disse halvårsrapporter meget nøje.
Lad mig til afslutning takke Europa-Parlamentets tjenester for deres hurtighed og den hjælp, de har ydet os i udvalget, for den fleksibilitet, hvad mødetider og mødelokaler angår, den ukomplicerede sikring af spontane møder, hvilket heller ikke i dette Parlament er en selvfølge. Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentets tjenester, især oversættelsestjenesterne, og mit udvalgs udvalgssekretariat for det meget hårde, meget præcise og meget hurtige arbejde, uden hvilket det ikke ville have været muligt for os at præstere det, vi har præsteret.
I første række vil jeg takke hr. Böge og alle kolleger i dette kontroludvalg for det meget fair, meget kollegiale samarbejde, med hvilket det har været en stor glæde for mig at være formand, og jeg håber, jeg har været en nogenlunde tålelig formand! Kun med dette kollegiale samarbejde, som vi har oplevet i dette sidste halve år, har det været os muligt at yde dette arbejde. Jeg er glad for, at det er slut, men jeg er også glad for den tid, hvor vi har kunnet bevæge Kommissionen en smule, og hvor vi har kunnet samarbejde.

Formanden
Fru Roth-Behrendt, jeg vil gerne deltage i Deres glæde over Kommissionens tjenestegrene: det sker en gang i mellem, at de på overraskende vis udfører deres arbejde, så det er uretfærdigt, hvis vi ikke nævner det og gør en undtagelse!
Dernæst vil jeg gerne takke Dem selv personligt for det arbejde, De har udført som formand for udvalget.
Jeg har modtaget otte forslag til beslutninger om beretningen og forespørgslerne til Rådet og Kommissionen, jf. forretningsordenens artikel 40, stk. 5.
Afstemningen herom finder sted onsdag kl. 12.00.

Santini
Hr. formand, hr. kommissionsformand, kommissærer, inden jeg kommer til kernen i de spørgsmål, som jeg ønsker at komme ind på, vil jeg gerne understrege vigtigheden af det arbejde, som vi har udført i de to udvalg, først i undersøgelsesudvalget og siden i opfølgningsudvalget, og uden at skamrose ønsker jeg ligeledes at fremhæve det gode samarbejde, der har været i de to udvalg. Jeg har haft den glæde at være stedfortrædende næstformand i begge udvalg, først med Böge og siden med Roth-Behrendt.
Jeg kan forsikre Parlamentet om, at vi har valgt, om jeg så må sige, to store vagthunde, som skarpsindigt og kløgtigt har vidst, hvornår det var vigtigt at bide, men som også har vidst, hvornår de skulle afstå fra at angribe og i stedet give plads for en dialog. Jeg tror, at alle vi, der har deltaget i disse udvalgsarbejder, har haft en oprigtig følelse af at gøre noget nyttigt, idet vi hele tiden var klar over, at vi stod over for spørgsmål, der virkelig berørte borgerne og deres interesser på tæt hold.
I stedet for at gå i detaljer, og eftersom vi i morgen skal afgive vores stemme, har jeg indladt mig i noget af et vovestykke, nemlig at give min stemme til kende for hvert af de spørgsmål, som vi har været inde på, og som vi altså skal afgøre i morgen. Vi skal give et klart standpunkt til kende, som vedrører Det Forenede Kongerige, Kommissionen og Rådet. Med hensyn til enkeltspørgsmål, så som veterinærkontrol, giver jeg Kommissionen et plus for med så lille en personalestab og med så lidt ekstra hjælp at have været i stand til at gå ind i denne opgave og træde i stedet for medlemsstaternes kontrolorganer, som, må man pointere, har vist sig at være utilstrækkelige.
Kommissionen får også et minus, fordi den ikke har været i stand til rettidigt at tage kommissær Boninos opfordring til sig om at integrere 150 nye funktionærer i veterinærinspektionen og især for ikke rettidigt at have været i stand til at finde de nødvendige økonomiske midler til den fælles handling, der blev vedtaget på Generaldirektorat V, VI og XXIV.
Med hensyn til forholdet til Det Forenede Kongerige vil jeg give et plus ikke kun for at have lagt pres på den britiske regering, som har ført til et mere massivt skub i retning af en global gennemførelse af embargoforanstaltninger - jeg skal senere komme tilbage til virkningerne - men også for, at Det Forenede Kongerige er blevet klar over, hvor vigtigt det er at handle til gavn for de familier, som er blevet ramt af den nye variant af Creutzfeldt-Jakobs sygdom.
Embargokontrollen får et minus for at være opsigtsvækkende mangelfuld. Vi ved godt, at det måske er umuligt at kontrollere alt, men sandheden er, at der fra Det Forenede Kongerige hver dag eksporteres store mængder af ukontrolleret kød. Det ser ud til, at der i det sidste stykke tid er blevet eksporteret 100 tusinde t ikke bare til det europæiske kontinent, men især til tredjelande.
Nedslagtningsplanen, som kører med garantier om tilfredsstillende videnskabelig sikkerhed, får et plus. Derimod får den indsats, som Det Forenede Kongerige har lagt for dagen i denne sag, et minus, fordi det først om ti år vil være muligt at bortskaffe det antal kvæg, som EU har anført til nedslagtning, idet landet kun disponerer over treogtyve slagterier og syv forbrændingsanlæg.
Med hensyn til anvendelsen af mel af animalsk oprindelse og forbuddet om at bruge det som foderstof til drøvtyggere giver jeg det et plus. Vi bliver dog nødt til at finde ud af, om den slags mel nu kan bruges som dyrefoder til ikke-drøvtyggere eller ej. Det skal understreges, at denne aktion har ført til en åbenbar forbedring i BSEsituationen, idet der i løbet af den sidste måned kun har været 500 tilfælde i forhold til 3.000, da det var værst.
Den britiske regering får et minus for stadig ikke at udvise tilstrækkelig vilje over for de familier, som er blevet ramt af sygdommen. Endelig får Kommissionen desværre et minus for de manglende disciplinære foranstaltninger. Vi indtager ikke en undskyldende holdning, da vi faktisk uden at lægge fingrene imellem havde placeret ansvaret hos seks tjenestemænd, men ingen af dem er blevet ramt af disciplinære foranstaltninger, hvilket vi beklager meget dybt.

Green
Hr. formand, jeg vil gerne starte med på vegne af Den Socialistiske Gruppe at rose Det Midlertidige Udvalg for dets arbejde. Jeg vil specielt fremhæve ordføreren hr. Böge og formanden fru RothBehrendt, men jeg vil også lykønske alle de øvrige medlemmer, der deltog i dette eksemplariske stykke arbejde. Det er vigtigt, fordi det viser, at Europa-Parlamentet er blevet myndigt, hvad angår overvågning og undersøgelse af samt kontrol med Kommissionen, hvilket er en af dens grundlæggende opgaver. Vi viser nu, at vi kan klare denne opgave. Derfor vil min gruppe gerne sende en varm tak til de pågældende medlemmer.
Ingen, der har læst beretningen, kan være det mindste i tvivl om den seriøsitet, hvormed man er gået til opgaven. Det er det samme stykke kvalitetsarbejde, som vi så fra det første undersøgelsesudvalg, og som resulterede i de henstillinger, som Det Midlertidige Udvalg har gennemgået. Kombinationen af Undersøgelsesudvalget og det opfølgende arbejde fra Det Midlertidige Udvalg lover godt for vores fremtidige rolle i denne henseende.
Det giver mig en vis personlig tilfredsstillelse, at Det Forenede Kongeriges nye landbrugsminister som en af sine første handlinger efter parlamentsvalget den 1. maj tilbød at møde op her i Parlamentet for at tale til Det Midlertidige Udvalg i modsætning til hans forgænger, der nægtede dette. Ved at møde op i Palamentet erkendte han den britiske regerings ansvar for hele denne BSE-krise. Det ændrede tonen i debatten med den britiske regering, og det hilser jeg velkomment..
Jeg anerkender Kommissionens enorme engagement i det arbejde, der skal gøres for at fuldføre henstillingerne fra det oprindelige undersøgelsesudvalg. Jeg glæder mig over hr. Santers og hans kollegers åbenhed i diskussionerne. Hr. Böge og fru Roth-Behrendt har kommenteret, hvad der mangler at blive gjort, og jeg siger ikke, at alt er i orden. Vi er klar over, at der stadig er mangler, specielt inden for de fem områder, hvor der stadig er noget arbejde, der skal gøres færdigt. Skønt jeg er overbevist om, at Kommissionen ikke forventede lutter ros fra vores side, bør vi alligevel rose den for det engagement, den har udvist i arbejdet med Det Midlertidige Udvalg.
Der er stadig mangler, som mine kolleger vil tale om senere i dag. Men det er ikke nogen dårlig bedrift at have behandlet 70 henstillinger, og det bør vi glæde os over. Her i Parlamentet har vi holdt øje med, og vil vi fortsat holde øje med, hvad der foregår - det vil sige, hvordan Kommissionen reagerer på henstillingerne fra Det Midlertidige Udvalg og det oprindelige undersøgelsesudvalg via de stående udvalg. Det er nu deres opgave at overtage dette arbejde. Hvis der er en væsentlig mangel - og fru Roth-Behrendt har allerede nævnt det - så er det det faktum, at vi ikke har kritiseret Rådet i vores beslutning. Det står klart, at Rådet på nogle områder, hvor Kommissionen har søgt at føre Undersøgelsesudvalgets henstillinger ud i livet, ikke har været behjælpeligt, snarere tværtimod. Vi bør tage det op her i Parlamentet. Hr. Böge påpegede, at de nationale regeringer ikke lever op til deres ansvar.
Vi giver ikke Kommissionen en helt ren sundhedsattest, og vi bevarer vores kritik. Men med de fremskridt, der er gjort i 70 af henstillingerne, er det min gruppes opfattelse, at Kommissionen har reageret, og at vi for vores vedkommende ikke bør fremsætte et forslag om mistillidsvotum i denne anledning.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, det betingede mistillidsvotum viste sig at virke. Kommissionen har bevæget sig, men hvad der også er meget vigtigt, Europa-Parlamentet har selv påtaget sig et ansvar. Den måde, den lovgivningsmæssige kontrol er udført på i eksemplet BSE, er uden fortilfælde i Europa-Parlamentets korte historie. Når vores formand siger, at pludselig udfolder Kommissionen bestræbelser, pludselig er der åbenhed, og pludselig er der bevægelighed, så har det lige netop noget at gøre med, at vi fra Parlamentets side ved dette blide pres, men også via indsigten i det gode arbejde i BSE-Undersøgelsesudvalget, har tvunget Kommissionen til at gå ind på Parlamentets krav. Et af disse krav bestod jo i, at der skulle finde en adskillelse sted mellem Kommissionens lovgivningsarbejde og kontrolfunktionen. Det er sket, men vi må ikke glemme, at den egentlige lovgivningsmæssige kontrol udgår fra Parlamentet.
Jeg vil gerne fremhæve, at det, der nu er sket i Undersøgelsesudvalget og i Kontroludvalget, i grunden er det normale arbejde for et sædvanligt parlament. Jeg beder derfor også dette Parlament om, at det påtager sig et ansvar, og at det også i fremtiden varetager Parlamentets rolle i mindre grad med radikale udtalelser udadtil - det siger jeg også henvendt til min egen gruppe og også til den socialistiske gruppe - og i højere grad med konsekvente krav indadtil og med konsekvent arbejde. I så fald vil Kommissionen vise bevægelighed.
Mange tak til kommissær Fischler, kommissær Bonino, hr. Reichenbach - det har været et godt samarbejde. Jeg tror, at vi alle som helhed har draget nytte af det, og at vi alle går ud fra, at vi ikke falder tilbage under den standard, som vi har nået. Ved fælles arbejde vil vi historisk trænge dette historiske unikum Rådet, som samtidig er udøvende og lovgivende magt - Montesqieu ville vende sig i sin grav - tilbage og komme frem til et normalt parlamentarisk arbejde og lovgivningsarbejde, hvori vi alle har vores ansvarlige plads.

Kofoed
Hr. formand, vi kan i dag konstatere, at det var rigtigt at nedsætte et opfølgningsudvalg. Vi fik indblik i, hvad Kommissionen havde foretaget sig, og hvad den ikke havde foretaget sig. Groft sagt kan vi sige, at to tredjedele af Parlamentets henstillinger er blevet opfyldt. Det var faktisk mere, end vi havde forventet. Jeg skal kort nævne nogen af dem. Vi fik gjort bekæmpelsen af BSE mere gennemskuelig, vi fik en omfattende informationspolitik, således at vi kunne sprede oplysninger om forskningsresultater på dette område, hvilket var meget vigtigt. Vi fik også en styrkelse af de nationale myndigheders inspektion på det veterinære og sundhedsmæssige område, hvilket desværre viste sig at være meget nødvendigt. Vi fik vedtaget bedre systemer for transport af fødevarer i Unionen, men de er endnu ikke færdigudviklet.
Selvom udvalgsarbejdet er slut, må vi desværre konstatere, at det er BSE-sygdommen ikke. Men der er tegn på, at sygdommen ebber ud i løbet af 4-6 år, forudsat at de programmer, der er vedtaget, bliver overholdt. Nu er det jo ofte sådan, at når man først har fået en epidemi, så vænner man sig til den, og så svækkes interessen for bekæmpelsen. Man er ikke så agtpågivende mere. Derfor er det meget vigtigt, at de regler, vi har lavet, bliver fulgt op, således at der ikke sker en sådan svækkelse af interessen under bekæmpelsen af BSE-sygdommen. I Unionen har vi tradition for, at vi regionaliserer epidemier for bedre at bekæmpe dem. Jeg vil derfor anmode Kommissionen om at leve op til den henstilling, vi har rettet til den i udvalget, om at forsøge at lave en regionalisering af BSE, således at de områder, hvor der ikke har været BSE, og som opfylder reglerne med hensyn til identifikation af kalve og køer, bliver erklæret BSE-fri af den simple og enkle grund, at man dermed animerer BSE-områderne til at styrke bekæmpelsen af denne sygdom. Det er mit ønske, at man fortsætter denne tradition og følger henstillingen op.
Til sidst vil jeg sige, at jeg på en måde beklager, at det var nødvendigt at nedsætte dette udvalg, men på den anden side må jeg erkende, at når man har en så tung organisation som Kommissionen, så er det nogen gange nødvendigt at angribe den for at få den til at gøre sit arbejde bedre. En regering kan man afsætte, og man kan lægge politisk pres på den, men Kommissionen er en mærkelig blanding af regering og administrativt organ. Derfor har det desværre vist sig at være nødvendigt at lægge pres på den for at få den til at gøre sit arbejde bedre, og det er foreløbig lykkedes. Jeg vil ikke håbe, at det i den nærmeste fremtid bliver nødvendigt at nedsætte endnu et undersøgelsesudvalg.

Trakatellis
Hr. formand, efter et års stædig og hård indsats fra medlemmerne i Parlamentets Undersøgelsesudvalg om BSE kan vi nu se, hvad der er gennemført og om der er sket nogle væsentlige fremskridt med hensyn til beskyttelsen af den offentlige sundhed og forbrugerne. Der kan konkret peges på følgende punkter, som vi ikke bør glemme i fremtiden.
For det første er det uden tvivl lykkedes Europa-Parlamentet med sin beslutning af 19. februar 1997 at befæste sin position, således at det nu har en mere væsentlig kontrolbeføjelse over for Kommissionens handlinger.
For det andet kan det fastslås, at medlemsstaternes og Kommissionen handlinger med hensyn til det indre marked ikke var korrekte, og at de derfor ikke var i stand til at sikre den offentlige sundhed på tilfredsstillende vis.
For det tredje er det absolut nødvendigt, hr. kommissionsformand, at Kommissionens veterinærkontroltjeneste bliver mere effektiv, lige som det i fremtiden må sikres, at dens tjenestegrene arbejder mere korrekt og mere virkningsfuldt hvad angår Kommissionens beføjelser, informationsstrømme, sikring af hurtig og effektiv handel på det lovgivningsmæssige og politiske niveau samt overholdelse af traktaterne.
For det fjerde er en mere effektiv koordinering, hr. kommissionsformand, og samarbejde mellem de forskellige tjenestegrene og mellem medlemsstaterne et væsentligt fundament - sammen med udarbejdelse og gennemførelse af de nødvendige fællesskabsprogrammer og -strategier i denne sektor - til støtte for beskyttelsen af den offentlige sundhed og forbrugerne
For det femte må der ikke i produktionen af foder til dyr anvendes rester af slagtedyr, der betragtes som uegnet til menneskeføde.
For det sjette bør foder fremstilles under streng overholdelse af sikkerhedsforskrifter og regler for forarbejdningen.
For det syvende bør Kommissionen fremover, hr. kommissionsformand, med udgangspunkt i de til enhver tid gældende videnskabelige resultater arbejde mod det højest mulige beskyttelsesniveau for den offentlige sundhed og forbrugerne, navnlig i foderproduktionssektoren.
For det ottende er det nødvendigt, at Kommissionen aktivt overvåger omsætning og gennemførelse til national lovgivning af fællesskabsretten i medlemsstaterne og fremsætter forslag til forbedring af systemerne for kontrol med og eksport af kød og andre foderstoffer fordi en effektiv forbrugerbeskyttelse afhænger af gennemførelse af forebyggende kontroller og ikke efterfølgende, når sygdommen først er brudt ud, som det var tilfældet med BSE.
For det niende har Kommissionen rettet sig efter mange af Undersøgelsesudvalgets henstillinger, men ikke i alle tilfælde på samme tilfredsstillende måde. Der er fem henstillinger, som slet ikke er blevet fulgt. For eksempel henstillingen om undersøgelser af handlinger, der er foretaget af bestemte af Kommissionens ansatte, henstillingen om erstatning til de skadelidte som følge af BSE og henstillingen om administrative skridt over for Det Forenede Kongerige: dette er tre af Europa-Parlamentets henstillinger, som Kommissionen har valgt overhovedet ikke at reagere på. Det skal i denne forbindelse tilføjes, at undersøgelser udført efter afslutningen af Undersøgelsesudvalgets arbejde har vist, at der findes en nær forbindelse mellem BSE i kvæg og en variant af Creutzfeld-Jacob-sygdommen. Denne sygdom er usædvanlig voldsom og stiller ofrenes familier i en tragisk situation med en sygdom, hvis endelige antal ofre endnu ikke er kendt, da der stadig findes mennesker, hvor sygdommen endnu ikke har vist sig.
Jeg vil gerne, hr. kommissionsformand, minde Dem om Deres forpligtelse til at lade enhver retsakt, forordning, direktiv eller program, som skal bringes for Europa-Parlamentet og har forbindelse med sundhedsbeskyttelse følge proceduren med fælles beslutningstagning.
Endelig vil jeg gerne understrege, at denne dramatiske krise, der har ført menneskelige tragedier med sig og haft sociale og økonomiske følger for det indre marked, og hvor det har vist sig, at såvel Rådet og Kommissionen som Det Forenede Kongerige har et ansvar, bør få os til omsider at handle effektivt og lægge retorikken på hylden. Handle, hr. kommissionsformand, ud fra det princip, at beskyttelsen af de europæiske borgeres sundhed tilkendes den allerhøjeste prioritet i Den Europæiske Union og derfor tillægges langt større betydning end de øvrige aspekter af det indre marked.

Barthet-Mayer
Hr. formand, hr. Böge, der som formand for BSE-Undersøgelsesudvalget beviste sin grundighed, har i dag fremlagt denne udmærkede betænkning fra Opfølgningsudvalget, og jeg ønsker tillykke med dette, men jeg beklager, at min gruppe, Radikal Alliance, var udelukket fra dette Udvalg som følge af et ikke særlig gloriøst proceduremæssigt hokuspokus-nummer.
For seks måneder siden afslørede Undersøgelsesudvalget nogle alvorlige fejl i behandlingen af krisen. Vi var 118 parlamentsmedlemmer, der mente, at dette burde medføre et forslag om mistillidsvotum. Som det vil sig i et demokrati, faldt det ikke ud på denne måde, og vi skal derfor i dag drage de politiske og institutionnelle konklusioner af hr. Böges betænkning. Det er rigtigt, at der allerede er gjort meget, men situationen viser, at der stadig er meget at gøre.
På Parlamentets opfordring har Europa-Kommissionen iværksat en række reformer, der udgør nogle betydelige fremskridt. Forbrugerne er dog stadig bekymrede og den seneste svindel i Belgien viser, at vanskelighederne endnu ikke er overstået. Den Europæiske Union er stadig ikke udstyret med instrumenter, der giver mulighed for at håndtere en krise af denne art eller for at undgå andre, idet en krise som denne uundgåeligt vil ske igen. Kommissionen skal således på forhånd udstyre sig med effektive mekanismer til styring af de generelle risici, og vi tager de anstrengelser, som den helt tydeligt gør på dette område, til efterretning.
Alt for mange spørgsmål er dog stadig uden svar og mange svar er utilstrækkelige. Hvor er de store mængder ubearbejdet mel, der er potentielt forurenet? Foregår oplagringen under forsvarlige forhold? Giver kontrollen en egentlig sikkerhed? Hvorfor fortsætter man med at genanvende syge dyr? Hvorfor anvender visse medlemsstater ikke altid EF-lovgivningen? Hvem skal yde erstatning til ofrenes familie? Hvorfor bliver de ansvarlige, der udpeget, ikke stillet til ansvar, uanset om det drejer sig om medlemsstater eller embedsmænd?
Denne krise har medført en anden, nemlig en krise i de europæiske borgeres tillid til medlemmerne af dette Parlament. Den Europæiske Union har for nylig været rystet af en alvorlig krise, men skal den også betale prisen i stedet for de egentligt ansvarlige?
Vi er forpligtet til at sørge for, at Kommissionen fører sit arbejde til ende. Hvis dette ikke var tilfældet, ville jeg håbe, at den politisk korrekte konsensus, der hersker i denne forsamling, endelig ville falde til jorden, og at vores Parlament, der er begyndt at stramme sig an, vil kunne træffe de fornødne beslutninger i vores medborgeres interesse, for ellers vil den ultraliberale maskine nok kunne indføre sit herredømme.

Jové Peres
Tak, hr. formand. På vegne af min gruppe vil jeg lykønske fru Roth-Behrendt, som det har været min fornøjelse at lære at kende i forbindelse med udvalgsarbejdet, hr. Böge, som jeg allerede havde fornøjelsen at kende, fordi han var formand for det forrige Undersøgelsesudvalg, og også mine kolleger med det store arbejde, de har udført. Endelig vil jeg nævne hr. Reichenbach som symbol på Kommissionens deltagelse og samarbejde, altså alle hans kolleger, som kontinuerligt har deltaget i vores arbejde.
Det er nødvendigt at vurdere Undersøgelsesudvalgets og Opfølgningsudvalgets arbejde samlet. Det er nødvendigt at tage hensyn til, at siden Undersøgelsesudvalget afsluttede sit arbejde, er der kommet klare beviser på en sammenhæng mellem den nye variant af Jakob-Creutzfeldts sygdom og BSE, hvilket øger alvorligheden af det ansvar, der er defineret af Undersøgelsesudvalget. Endvidere blev overtrædelsen af embargoen mod britisk oksekød også kendt efter offentliggørelse af Undersøgelsesudvalgets betænkning. I denne forbindelse havde Opfølgningsudvalget ikke mandat til at undersøge nye ansvarsområder eller ændre Undersøgelsesudvalgets vurderinger.
De efterfølgende anbefalinger kan vurderes mere med håb end med tilfredshed. Ganske vist er der taget nogle skridt i den rigtige retning med hensyn til forbrugerbeskyttelse, og der er skabt nye administrative enheder. For øjeblikket kan min gruppe dog kun håbe på, at alt fungerer tilfredsstillende. Vi har beviser på de forvridninger, der kan opstå i beslutningstagningsprocessen, og også på driftsproblemer.
I Opfølgningsudvalgets betænkning er der blandt de anbefalinger, som er blevet fulgt, flere, der kun er blevet delvist fulgt, eller hvis overholdelse kræver løfter fra Kommissionen. Jeg tror, at Parlamentet alvorligt må drøfte en metode til kontrol og vurdering af disse forhold. Hvad angår de anbefalinger, som ikke er blevet fulgt, må en fællesnævner fremhæves: Enten har alle institutionel karakter, eller også har forhindringerne for deres gennemførelse institutionel oprindelse. Blandt de anbefalinger, som ikke er blevet fulgt af Kommissionen, vil jeg gerne fremhæve mangelen på disciplinærmidler over for alvorlige overtrædelser udført af nogle tjenestemænd, og med dette mener jeg, at nødvendigheden af at korrigere dem ikke berettiges - efter min opfattelse i forholdet til Parlamentet - ved en inkvisitorisk holdning, snarere tværtimod.
Under alle omstændigheder er det indlysende, at ikke alle Undersøgelsesudvalgets anbefalinger har samme betydning. Og nogle af dem har afgørende betydning på lovgivningsmæssigt plan med hensyn til sikkerhedsforanstaltninger for risiko- og kontrolmaterialer, som endnu for det meste ikke er blevet gennemført. Der opstår stadig fejl i f.eks. anvendelsen af risikomateriale til fordel for medicinalindustrien.
Jeg må tilstå, at jeg i de to udvalg - Undersøgelsesudvalget og Opfølgningsudvalget - er gået fra at have en meget kritisk holdning over for Rådet til at have den over for medlemsstaternes opførsel. Men Rådet må optræde meget mere aggressivt for at få staterne til at opfylde fællesskabsreglerne.
Det er klart, og hermed vil jeg slutte, at mange af de fremskridt, der er nået, er sket som følge af pres fra Parlamentets side. Det ville derfor være grundlæggende fra nu af at standardisere ud fra en total gennemskuelighed i de normale forhold mellem Parlamentet og Kommissionen. Min politiske gruppe, som er håbefuld, og som gerne ville have haft en helt igennem tilfredsstillende vurdering, mener, at denne modsigelse kun kan løses, hvis Kommissionen næste år opfylder alle sine løfter.

des Places
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg vil gerne allerførst takke vores ordfører, hr. Böge, for hans arbejde, men også for at have været særdeles lydhør og for at været til rådighed for alle Udvalgets medlemmer.
Vores gruppe har med hensyn til beretningen fra Opfølgningsudvalget fremlagt et meget kort beslutningsforslag, idet det kun indeholder syv afsnit. Det er dog tilstrækkeligt til at definere vores holdning og give udtryk for vores vilje.
For det første er vi fast besluttet på at støtte vores ordførers forslag til konklusion om nødvendigheden af at sikre gennemsigtigheden inden for Kommissionen. I denne sag har det største problem således været denne vilje til at dysse den såkaldte "kogalskabssag« ned, og dette som vi alle ved med henblik på at undgå forhindringer ved gennemførelsen af det indre marked, ratifikationsprocessen vedrørende Maastricht-traktaten og sikkert også - desværre - for at tilfredsstille andre skammelige interesser.
Hvad angår Opfølgningsudvalget kan vi kun beklage, at Parlamentet ikke har valgt en mere effektiv procedure ved at afvise at give Opfølgningsudvalget status som Undersøgelsesudvalg. Jeg er med andre ord bange for, at vores konklusioner ikke har den fornødne og tilstrækkelige juridiske tyngde til at tvinge Kommissionen til at ændre handlemåde og adfærd.
I tredje afsnit i vores resolution kritiseres de ændringer, der tilføres Amsterdam-traktaten - som jeg gerne vil minde om er ved at blive ratificeret - i artikel 100A, idet den nye ordlyd klart privilegerer enhedsmarkedet fremfor de europæiske forbrugeres helbred. Og jeg vil gerne minde om, at det var takket være den daværende franske landbrugsminister, hr. Philippe Vasseur, at det var muligt at gennemføre en embargo mod britisk oksekød. I sin nye udgave giver artikel 100A, stk. 4, ikke længere mulighed for at anvende denne metode uden at påkalde os Kommissionens og Domstolens vrede.
I femte afsnit i vores resolution præciseres det, at vi ønsker at få oplyst konsekvenserne af den nye fælles landbrugspolitiks udvikling, således som den beskrives i Agenda 2000, og konsekvenserne af de internationale aftaler, navnlig aftalerne inden for rammerne af WTO om kvaliteten af de landbrugsprodukter og fødevarer, der leveres til forbrugerne.
Alt tilskynder således de europæiske landbrugere til at forbedre produktiviteten, selvom de inderst inde ikke ønsker dette. De skal forvalte en virksomhed, og denne virksomhed er ofte deres og deres families eneste indkomstkilde.
Afslutningsvis, hr. formand, vil jeg gerne påpege, at vores gruppe forbeholder sig retten til at fremsætte et forslag om mistillidsvotum i løbet af mødeperioden i november 1998, det vil sige om et år dag for dag, hvis Kommissionen ikke tager hensyn til konklusionerne i vores to beretninger, nemlig beretningen fra Undersøgelsesudvalget og beretningen fra Opfølgningsudvalget.
Jeg vil gerne minde om, at vores tidligere kollega, Philippe de Villiers, i starten af denne sag allerede havde truet Kommissionen med et forslag om mistillidsvotum. Som De har kunnet konstatere, skete dette nogle måneder senere. Vi holder, hvad vi lover. Det gælder vores troværdighed og selvfølgelig, hr. formand for Rådet, Deres egen troværdighed.

Boden
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, Luxembourg har altid været overbevist om Europa-Parlamentets vigtige rolle i Fællesskabets dagligdag og har derfor aldrig sparet på sine bestræbelser for, hver gang det havde formandskabet for Rådet, at føre en intens og konstruktiv dialog med Deres Parlament. Vi finder dette så meget des mere nødvendigt i dag, at emnet for debatten er særdeles vigtigt og følsomt.
Jeg vil i mit indlæg bestræbe mig på at gøre status, hvilket nødvendigvis skal være kortfattet men samtidig så fuldstændigt som muligt, over Rådets forhandlinger om BSE-problemet, navnlig efter den beslutning, De vedtog den 19. februar i år som konklusion på Undersøgelsesudvalgets arbejde. Jeg vil ligeledes gerne benytte mit indlæg til at besvare forskellige mundtlige forespørgsler til Rådet.
Jeg tror, at det generelt ville være på sin plads at understrege, at Rådet ud over at tage hensyn til de berettigede, økonomiske eller sociale bekymringer, der opstår i betragtning af det store antal mennesker, hvis tilværelse afhænger af kvægbranchens overlevelse, hele tiden og inden for dets lovmæssige kompetence har handlet og fortsætter med at handle på grundlag af to principper. Først og fremmest at man bør sikre beskyttelsen af folkesundheden og dermed fastsætte regler, der gør det muligt at sikre levnedsmidlernes kvalitet og sikkerhed. For det andet at enhver aktion bør bygge på de bedste og allerseneste videnskabelige beviser.
Rådet er enig med Europa-Parlamentet og ordfører Böge i at anerkende, at det er ved at handle i fuld gennemsigtighed, klarhed og ansvarlighed, at man kan bidrage til at genskabe de europæiske borgeres tillid til vores institutioner og dermed forsikre forbrugerne i Unioen og tredjelandene om grundigheden i de foranstaltninger, der er truffet på europæisk plan for at beskytte folkesundheden.
Ud over behovet for de lovgivningsmæssige bestræbelser med hensyn til levnedsmidlers kvalitet og sikkerhed anerkender Rådet ligeledes, at det er særdeles vigtigt at have et effektivt kontrolsystem, navnlig til bekæmpelse af svindel.
Det er desuden klart, at kampen mod BSE ud over den veterinære og fytosanitære lovgivning skal udvides til at omfatte forskning og forebyggelse af de forskellige former for BSE.
Efter forekomsten af BSE og især efter de seneste videnskabelige opdagelser, der har påvist en mulig forbindelse mellem BSE og Creutzfeldt-Jakobs sygdom, har Rådets aktion i sine foreskellige sammensætninger taget sigte på alle disse aspekter.
Lad os starte med Rådet (landbrug), der har vedtaget en hel række foranstaltninger på fødevarerområdet, det veterinære område og det fytosanitære område samt regler gældende for dyr.
Blandt de vigtigste resultater, man har opnået, fortjener to beslutninger især at blive understreget. For det første Rådets vedtagelse af forordningen om identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter, der især skal gøre det muligt at sikre sporbarhed af oksekødprodukterne og således en effektiv kontrol. For det andet Kommissionens beslutning af juli sidste år som følge af Rådets drøftelser om at forbyde anvendelsen af det specificerede risikomateriale, især inden for menneske- og dyreføde. I denne beslutning har forsigtighedsprincippet spillet en afgørende rolle.
Desuden vil jeg, uden at påstå at være udtømmende, gerne påpege forskellige foranstaltninger såsom forbuddet mod hormoner og derivater deraf inden for kvægopdræt, certificering af dyr og dyreprodukter, beskyttelse af kalve, sundhedspoliti for handel med kvæg inden for Fællesskabet. Ved at vedtage disse forskellige lovgivningstekster har Rådet i vidt omfang taget højde for Europa-Parlamentets holdning.
Med hensyn til embargoen mod eksport af britisk oksekød er De alle bekendt med de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Firenze. Rådet (landbrug) informeres regelmæssigt om situationens udvikling og om arbejdet vedrørende det britiske program for certificerede kvæghold.
Tiden er stadig ikke inde for Rådet til at udtale sig om en eventuel lempelse af denne embargo. Vi vil gøre dette, når Kommissionen mener, at betingelserne er til stede og fremlægger formelle forslag derom. Jeg kan på dette punkt bekræfte, at de beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Firenze om de gældende kriterier og de procedurer, der skulle følges, respekteres fuldt ud.
Spørgsmålet om kontrol, og især om de huller i systemet, som de seneste tilfælde af svindel har påvist, udgør en alvorlig bekymring for befolkningen, for Europa-Parlamentet og ligeledes for landbrugsministrene, der har behandlet dette emne under mit formandskab. Vi er alle klar over, at det er illusorisk at tro, at man fuldstændigt kan afskaffe kriminelle aktiviteter, der hovedsagelig bekæmpes af de retsmyndigheder. Landbrugsministrene har dog alle været enige om at bekræfte deres vilje til at gøre alt, hvad der er i deres magt, til både på nationalt og fællesskabsplan energisk at kæmpe mod svindel. Det er derfor, at vi ud over vedtagelsen af strengere nationale regler har givet vores fulde støtte til Kommissionen, når den har givet udtryk for at ville forstærke det eksisterende kontrolsystem.
Hvad angår hormoner støtter Rådet udtrykkeligt Kommissionens aktion inden for rammerne af WTO, idet vi mener, at Fællesskabet har ret til at fastsætte det niveau for beskyttelse af folkesundheden, som det finder passende, og dermed forbyde anvendelsen af stoffer, der betragtes som farlige for folkesundheden.
På forskningssiden er der opnået et vigtigt resultat for at forbedre samarbejdet og koordineringen af forskningsarbejdet inden for BSE i kraft af en fælles beslutning fra Rådet og Europa-Parlamentet på baggrund af ekspertrapporten fra professor Weissmann, der omfatter en ekstra bevilling på ECU 35 millioner til forskning inden for BSE, vacciner og virusinfektioner inden for rammerne af det fjerde rammeprogram for forskning og udvikling. Med denne beslutning øges forskningsmidlerne til ECU 50 millioner.
For så vidt angår Rådet (sundhed) vil jeg gerne påpege, at dets konklusioner om BSE understreger, at det er nødvendigt at give den højeste prioritet til beskyttelsen af folkesundheden og at træffe alle relevante foranstaltninger for at eliminere risikoen for overførelse af BSE. Rådet (sundhed) er fast besluttet på at fortsætte en nøjagtig registrering af de forskellige tilfælde af Creutzfeld-Jacobs sygdom og at samle og analysere alle disse oplysninger på europæisk plan. Det vil sørge for, at tilfældene af BSE meddeles på passende vis. Rådet agter i øvrigt at tage alle disse spørgsmål op på sit møde den 4. december i år.
Mine damer og herrer, vi har med stor interesse læst Kommissionens meddelelse om forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed samt grønbogen om de generelle principper for Den Europæiske Unions levnedsmiddellovgivning. Det luxembourgske formandskab har i sit handlingsprogram klart angivet, at det ville lægge stor vægt på levnesmiddelsikkerhed. Det har derfor anmodet Rådet om på dybtegående vis at deltage i den store offentlige debat, som disse dokumenter fra Kommissionen giver anledning til. Inden slutningen af året vil disse dokumenter være blevet undersøgt af de kompetente ministre inden for landbrug, det indre marked, forbrugerne og sundhed. Ministrene med ansvar for landbrug og forbrugere har allerede foretaget denne undersøgelse og har erkendt, at beskyttelsen af folkesundheden og bestræbelserne på at opnå det højeste sikkerhedsniveau for levnedsmidler skal have den højeste prioritet i den europæiske lovgivning.
Hr. formand, kogalskabskrisen er en begivenhed, der gør stærkt indtryk ikke alene på den offentlige mening men ligeledes på de beslutningstagere som vi er, og som stiller spørgsmålstegn ved både holdninger og adfærd. Hvis der er noget, som vi kan og skal lære ved denne krise, er det, at det ikke er muligt effektivt at beskytte folkesundheden og udvikle et bæredygtig landbrug uden at konstant at forsøge at opnå en harmonisk integration af landbruget og naturen. At lægge bånd på og gribe ind naturen vil i sidste instans bringe landbruget selv i fare.
Denne større og større bevidsthed, der øges for hver dag, der går, inspirerer landbrugsministrenes drøftelser om Agenda 2000. Vi skal allerede i dag eller i morgen vedtage vores fælles indstillinger om den fælles landbrugspolitiks fremtid. Vi agter i denne kontekst at bekræfte og forsvare en identitet for det fremtidige europæiske landbrug, der navnlig skal være i stand til at vedligeholde landskabet, bevare det naturlige miljø og især at tage højde for forbrugernes bekymringer og krav med hensyn til levnedsmidlernes kvalitet og sikkerhed, miljøbeskyttelse og beskyttelse af dyrenes velfærd. Vores målsætning er at sikre bæredygtige produktionsmetoder inden for landbruget og produktion af sikre og sunde fødevarer.
Ved at bekræfte denne identitet for det europæiske landbrug, som det ønsker at styrke og udvikle i kraft af reformer, der skal iværksættes, ønsker Rådet ligeledes at sende et klart og entydigt signal til de lande, der søger om optagelse i Den Europæiske Union, om, hvorledes deres landbrugspolitik skal orienteres for at fremme denne optagelse. Rådet har med udsigten til de kommende multilaterale forhandlinger med WTO desuden villet understrege behovet for at anvende en offensiv strategi beregnet på at bevare Europas muligheder for en udvikle et landbrug, der lever op til dets karakteristika og meget høje normer for kvalitet og sikkerhed.
Endelig, hr. formand, og for at besvare de mundtlige forespørgsler fra de forskellige politiske grupper, vil De sikkert kunne forstå, at det i dag ikke er muligt at tage stilling til konklusionerne i beretningen fra Det Midlertidige Udvalg om Opfølgning af Henstillingerne vedrørende BSE, idet Rådet ikke har haft den fornødne tid til at behandle denne beretning.
Generelt vil jeg gerne sige, at Europa-Parlamentet og Kommissionen har gjort et godt stykke arbejde og at Rådet i et meget stort omfang har taget højde for Europa-Parlamentets holdning i forbindelse med sine drøftelser af Kommissionens forslag for at følge op på Deres henstillinger fra februar i år. Jeg har ingen grund til at tvivle på, at dette også vil være tilfældet for de forslag, som Kommissionen vil fremlægge som følge af Deres konklusioner fra i dag.
Jeg har for mit vedkommende taget henstillingerne fra de ærede parlamentsmedlemmer i forbindelse med BSE-undersøgelsen til efterretning og jeg vil også tage Deres bemærkninger under dagens debat til efterretning. Jeg agter at forelægge disse henstillinger og konklusionerne fra Deres debat for Rådet.
Inden jeg slutter vil jeg gerne komme ind på to aspekter i forholdet mellem Parlamentet og Rådet. Deres Parlament havde på grundlag af det arbejde, der blev udført af BSE-Undersøgelsesudvalget, anmodet om en styrkelse af sine beføjelser, herunder med hensyn til de aspekter i landbrugspolitikken, der berører eller kan berøre beskyttelsen af sundheden eller levnedsmidlernes kvalitet. Der er på dette område ligeledes opnået betydelige fremskridt, hvilket De i øvrigt også har understreget. Amsterdam-traktaten har således på betydelig vis ændret Europa-Parlamentets lovgivende rolle, bl.a. på dette område, som ligger Dem meget på sinde. Artikel 129 er således blevet ændret for at tage hensyn til Deres anmodninger. Især er der som en dispensation for artikel 43 fastsat en fælles beslutningsprocedure for vedtagelse af veterinære og fytosanitære foranstaltninger med en direkte målsætning om at beskytte folkesundheden. Det luxembourgske formandskab glæder sig meget over denne udvikling, som det anser for meget positiv. Vi er overbevist om, at dette vil bidrage til i endnu større grad at forbedre og udvikle fællesskabslovgivningen med hensyn til beskyttelse af folkesundheden.
Hvad angår Rådets og medlemsstaternes deltagelse i BSE-Undersøgelsesudvalgets arbejde og de bekymringer, der er blevet givet udtryk for vedrørende samarbejdet fra medlemsstaternes regeringer, vil jeg gerne understrege, at Rådet og medlemsstaterne har bestræbt sig på at bidrage til dette Undersøgelsesudvalgs arbejde. Jeg vil for så vidt angår Rådet gerne påpege, at det har overdraget Undersøgelsesudvalget alle de oplysninger, som det har anmodet om vedrørende Rådets drøftelser om BSE. Hr. Yates tog i sin egenskab af formand for Rådet imod en invitation fra Undersøgelsesudvalget og deltog personligt i Udvalgets arbejde og gav yderst fyldestgørende og detaljerede oplysninger om Rådets fremgangsmåde og de foranstaltninger, som Rådet tidligere havde iværksat. Selv har jeg haft foretræde for Opfølgningsudvalget for at oplyse om samtlige foranstaltninger, der er truffet siden februar 1997. I henhold til artikel 3 i den interinstitutionelle afgørelse af 19. april 1995 har Rådet desuden udpeget en højere tjenestemand fra sit sekretariat, der har beføjelse til at møde ved Undersøgelsesudvalget. Denne embedsmand har løbende deltaget i Undersøgelsesudvalgets arbejde.
Jeg vil desuden gerne påpege, at det ikke påhviler Rådet at udtale sig om, hvorledes medlemsstaterne behandler anmodninger, som et Undersøgelsesudvalg fremkommer med i henhold til artikel 3, stk. 2, i afgørelse af 19. april 1995. Jeg vil afslutningsvis også gerne minde om, at den interministerielle afgørelse af 1995 udtrykkeligt giver mulighed for en revision for at tage højde for de erfaringer, der er opnået. Denne mulighed er defineret i artikel 6 i førnævnte afgørelse.
I forbindelse med mit fremmøde for Det Midlertidige Udvalg om Opfølgning af Henstillingerne vedrørende BSE fik jeg den opfattelse, at parlamentsmedlemmerne ønskede at behandle dette problem inden for rammerne af trilogen. Jeg har allerede informeret formanden for Rådet (generelle anliggender) om dette ønske, som jeg personligt betragter som en mulig fremgangsmåde til at belyse dette spørgsmål og forbedre forståelsen mellem vores institutioner.
Hr. formand, debatten i dag fremhæver endnu en gang tydeligt, at Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet med hensyn til folkesundhed og fødevaresikkerhed har en delt ansvar og fælles forpligtelser. Det drejer sig derfor om at forene vores kræfter og anstrengelser og at samarbejde på tæt vis på dette område. Jeg gentager, at Rådet er indstillet på at tilskynde til dette samarbejde.

Santer
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, De skal i løbet af denne mødeperiode udtale Dem om beretningen fra Opfølgningsudvalget om BSE. Det er nøjagtigt ti måneder siden jeg her i Parlamentet deltog i debatten om BSE-Undersøgelsesudvalgets beretning. Ved denne lejlighed den 18. februar gav jeg udtryk for, hvorledes Kommissionen helt konkret allerede havde til hensigt at tage til lære af denne omfattende interpellation. Vi handlede med det samme for at rette op på de svagheder, der blev fremhævet i beretningen.
Jeg vil således gerne henvise til, at Kommissionen allerede i februar besluttede en ikke tidligere set omorganisering af dets tjenestegrene, der havde ansvar for beskyttelse af sundheden. Denne omorganisering er ikke en simpel administrativ manøvre, idet der er skabt et nyt politisk begreb. På fællesskabsplan er alle aktører således bevidste om, at beskyttelsen af sundheden og levnedsmiddelsikkerheden skal være blandt vores højeste prioriteter. Kommissionen har gjort dette emne til et midtpunkt for dens arbejdsprogram for 1998, og Rådet har organiseret drøftelser i fire forskellige rådssammensætninger.
I den forbindelse vil jeg gerne hylde medlemmerne af Opfølgningsudvalget og navnlig dets formand, fru RothBehrendt, og dets ordfører, hr. Böge. Der er blevet udført et umådeligt stort stykke arbejde og der har fundet et intenst samarbejde sted mellem Opfølgningsudvalget og Kommissionens tjenestegrene. Resultatet er særdeles frugtbart, og jeg er overbevist om, at det gensidigt gavnlige forhold, der har udviklet sig omkring denne meget svære sag, på betydelig vis har bidraget til at berige dialogen mellem vores to institutioner.
Hr. formand, beretningen af hr. Böge, som De nu har fået fremlagt, afspejler det arbejde, der er udført i løbet af de sidste par måneder. Det er op til Dem at vurdere de fremskridt, der er opnået. Som formand for Kommissionen kan jeg dog kun glæde mig over at konstatere, at en både ambitiøs og grundlæggende nødvendig målsætning er blevet nået. Enhver, der har har læst beretningen, kan ikke andet end at konstatere, at Kommissionen har gennemført næsten samtlige 70 henstillinger, og at den har forpligtet sig til at overholde nøjagtige frister for at gennemføre de henstillinger, som det på grund af den korte tidsfrist ikke har været muligt at gennemføre.
Jeg vil ikke opremse alle de foranstaltninger, som Kommissionen har truffet eller agter at træffe. De er talrige. De er fremlagt mere detaljeret i den statusrapport om gennemførelse af henstillinger vedrørende BSE, som Kommissionen vedtog den 8. oktober i år. Disse foranstaltninger er kendetegnet af en vilje til gennemsigtighed, der er fuldstændig nyskabende og uundværlig for at genskabe borgernes og forbrugernes tillid, fordi forbrugerne ønsker at blive informeret, at forstå og at vælge i fuld bevidsthed.
Hr. formand, mere end 20 mennesker har været ofre for den nye variant af Creutzfeldt-Jacobs sygdom. Deres familier har vores fulde sympati. Kommissionen har besluttet at tilslutte sig den konkrete støtte, som Parlamentet har besluttet at yde.
Vores medborgere stiller meget store forventninger til os. Deres bekymringer drejer sig ikke udelukkende om BSE men også om andre spørgsmål, som vi skal give tydelige svar på. På grundlag af Kommisssionens nye fremgangsmåde inden for forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed har alle berørte tjenestegrene udført en dybdegående arbejde for at forbedre vores handleevne.
Jeg vil gerne nævne de mest markante eksempler. Vi har foretaget en dybdegående omorganisering af systemet med udtalelser fra de videnskabelige komitéer, der bygger på princippet om gennemsigtighed, uvildighed og ekspertise. Lovgivningsmæssige foranstaltninger til bekæmpelse af BSE og den nye variant af Creutzfeldt-Jacobs sygdom er blevet vedtaget. Kontrollen med overholdelsen af BSE-lovgivningen er blevet forstærket. En lang række overtrædelsesprocedurer er blevet indledt på grundlag af kontrolbesøg hos medlemsstaterne. Vi har sat en række ting i gang for at sikre et mere effektivt kontrolsystem. Jeg har i denne henseende forpligtet mig til at der bliver udarbejdet forslag inden februar 1998.
Kommissionens forskningsprogrammer giver en fremtrædende plads til forskning om overførbare spongiforme hjernesygdomme. Der er blevet organiseret to store konferencer sammen med Dem, nemlig konferencen om mel af animalsk oprindelse og konferencen om levnedsmiddellovgivning. Resultaterne af disse konferencer er blevet omsat til konkrete initiativer og en række foranstaltninger er allerede blevet truffet. Vi har således foreslået, at råstoffer inden for landbruget skal være omfattet af direktivet om produktansvar. Forslagene i Agenda 2000 indeholder betydelige reformer af den fælles landbrugspolitik, der går i retning af et landbrug, der i større grad respekterer folkesundheden og miljøet.
Hr. formand, vi har nu overstået en første etape. Vi er her for at gøre status og tale om fremtiden. De forventer af Kommissionen, at den meddeler, hvad den agter at gøre i den kommende tid med hensyn til henstillingerne i beretningen fra BSE-Opfølgningsudvalget, og især med hensyn til de henstillinger fra BSEOpfølgningssudvalget, der endnu ikke er blevet gennemført eller som ikke er blevet gennemført tilfredsstillende. Deres Opfølgningsudvalg har identificeret fem specifikke henstillinger, som det mener ikke er blevet gennemført. Fem ud af mere end 70 henstillinger. Jeg vil gerne koncentrere mig om hver enkelt af disse.
Kommissionen har ikke vedtaget nogen foranstaltninger, og jeg citerer, «der indebærer, at det økonomiske ansvar for BSE skal påhvile de instanser, som har givet denne sygdom mulighed for at opstå og udvikle sig«. Jeg håber, at De vil kunne forstå, hvorfor vi ikke agter at vedtage sådanne foranstaltninger.
Krisen har fået Kommissionen, og for den sags skyld også Rådet, til at fastsætte en række lovbestemmelser, der indebærer en økonomisk støtte til udryddelse af BSE og til dækning af krisens økonomiske konsekvenser for producenterne. Stats- og regeringscheferne fremhævede således solidariteten på Det Europæiske Råds møde i Firenze. Denne solidaritet skal forblive intakt, navnlig når vi står over for større og komplekse kriser.
Er det således nødvendigt i dag at indlede en regnskabsprocedure, for slet ikke at tale om Kommissionens juridiske kompetence til at pålægge de ansvarlige at betale disse udgifter? Hvad med muligheden for at udpege de ansvarlige? Denne procedure ville ikke være forenelig med målet om solidaritet, der kendetegner vores Fællesskab, og som blev fremhævet i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Firenze.
Dette fører mig til en anden henstilling fra Undersøgelsesudvalget. Udvalget anså det således for nødvendigt, at Kommissionen straks indledte en administrativ procedure mod Det Forenede Kongerige med henblik på tilbagebetaling af de beløb, der er modtaget til udryddelse af BSE. Denne administrative sag vil udelukkende kunne dreje sig om en kontrol af den korrekte gennemførelse af den lovgivning, der fastsættes af Rådet. Rådet vil således inden for rammerne af regnskabsafslutningen vedrørende EUGFL sørge for at drage de nødvendige finansielle konsekvenser, hvis Det Forenede Kongerige ikke har overholdt de pågældnede fællesskabsforordninger, i øvrigt i overensstemmelse med de regler, der gælder for alle medlemsstater. Dette vil ske i forbindelse med kontrollen med iværksættelsen af programmerne til udryddelse af sygdommen.
Jeg kommer nu til et lidt andet emne. Hvordan forholder det sig med de finansielle straffeforanstaltninger mod operatører, der har deltaget i ulovlig handel med britisk oksekøb?
Jeg vil her gerne påpege, at medlemsstaterne er ansvarlige for at anmelde de operatører, der har begået overtrædelser på bekostning af fællesskabsbudgettet. Hovedparten af de ulovlige handler med britisk oksekød var i dette tilfælde indgået med tredjelande og således genstand for eksportrestitution. I september måned anmodede vi om medlemsstaternes reaktion på de operatører, der til Kommissionens tjenestegrenes kendskab havde deltaget i denne handel, og vi vil drage de nødvendige konsekvenser af dette.
Nu til et helt andet spørgsmål. Parlamentet har anmodet Kommissionen om at indlede en retssag ved Domstolen på grund af minister Hoggs manglende fremmøde ved Undersøgelsesudvalget i henhold til den interinstitutionnelle afgørelse af 19. april 1995.
Som De ved, valgte Kommissionen ikke denne løsning. Rent juridisk ville et sagsanlæg af denne art efter vores mening ikke give noget resultat, men vi er grundlæggende enige. Jeg har desuden, for på konkret vis at støtte Deres anmodning, skrevet til Deres formand den 5. november i år. Jeg gav her udtryk for, at Kommissionen er fast besluttet på sammen med Dem at anmode om tvungen fremmøde af medlemsstaternes regeringsmedlemmer ved Europa-Parlamentets Undersøgelsesudvalg ligesom det er tilfældet for medlemmerne af Kommissionen og på i denne henseende at revidere den interinstitutionnelle afgørelse af 1995.
Jeg mener, at det i dette tilfælde drejer sig om en forpligtelse, der måske ikke er juridisk men så politisk. Jeg kan i øvrigt konstatere, at forholdet mellem Rådet og Parlamentet er blevet bedre. Den britiske landbrugsminister, hr. Cunningham, er således mødt ved Deres Udvalg, og i dag kan jeg med glæde konstatere tilstedeværelsen af Rådets formand, hr. Fernand Boden. Som De måske husker, var dette ikke tilfældet den 18. februar i år.
Lad os nu vende blikket mod Kommissionens tjenestegrene. Undersøgelsesudvalget har anbefalet personlige og disciplinære sager mod Kommissionens tjenestemænd.
Jeg vil gerne starte med at sige, at den nuværende Kommission siden 1995 har været i gang med en global reform og modernisering af administrationen. Jeg kan i denne henseende nævne programmerne SEM 2000 og MAP 2000. Kommissærkollegiet vil i øvrigt allerede i eftermiddag her i Strasbourg vedtage en nyt vigtigt dokument om en god og sund administrativ og økonomisk forvaltning. I dette dokument analyserer Kommissionen forskellige muligheder for at forbedre dens aktionsmidler med hensyn til faglig inkompetence, finansielle uregelmæssigheder, svindel og korruption. Kommissionen overvejer også i denne forbindelse at ændre vedtægten.
For så vidt angår de tjenestegrene, der er ansvarlige for bekæmpelse af BSE, har vi som allerede nævnt foretaget en gennemgribende omlægning af disse. Dette var nødvendigt, fordi behandlingen af BSE-sagen havde påvist en række strukturelle mangler og huller.
Hvad angår eventuelle disciplinære foranstaltninger mod tjenestemænd enkeltvis, er Kommissionen efter en grundig analyse af situationen - og De ved, at jeg aldrig har stået tilbage for at indlede disciplinære foranstaltninger - nået frem til den konklusion, at der ikke var tilstrækkeligt grundlag for at indlede en disciplinær procedure, selvom der helt klart er blevet begået visse vurderingsfejl. Jeg vil ligeledes gerne understrege, at vores tjenestemænds arbejde ikke blev gjort nemmere af, at systemet var inadækvat og sagen meget kompleks.
Endelig vil jeg gerne sammen med Dem komme ind på Undersøgelsesudvalgets henstilling om et mistillidsvotum mod medlemmer af Kommissionen enkeltvis.
Mit svar vil nok ikke komme bag på nogen. Som vi i øvrigt allerede påpegede over for regeringskonferencen kan Kommissionen ikke afvige fra det grundlæggende kollegialitetsprincip, der er garant for en uvildig udøvelse af Kommissionens ansvar i alles interesse. En straffeforanstaltning mod Kommissionen kan ligesom dens ansvar kun være kollektivt og kollegialt. Desuden var regeringskonferencen enig med Kommissionen på dette punkt.
Hr. formand, vi er sammen nået et godt stykke hen ad vejen. Opfølgningsudvalgets arbejde er nu afsluttet. Jeg vil gerne gentage, at Kommissionen er fuldt ud indstillet på at fortsætte det frugtbare samarbejde, som dette arbejde har givet anledning til. Vi vil fortsætte dette samarbejde i forbindelse med det arbejde, som Parlamentets stående udvalg udfører. I denne henseende kan jeg desuden glæde mig over, at den fælles beslutningstagning fremover vil finde anvendelse på veterinære og fytosanitære anliggender med henblik på at beskytte folkesundheden.
Der er allerede blevet gennemført meget. Vi har bygget et nyt fundament, et nyt og sundt fundament, og nu skal det egentlige arbejde til at begynde. Kommissionen vil to gange om året fremlægge en statusrapport over BSE-aktiviteter til Parlamentet og Rådet.
Vi har desuden allerede aftalt at mødes igen i slutningen af 1998. En stor konference om forbrugersundhed, der vil blive organiseret sammen med Dem, vil give os mulighed for at vurdere de fremskridt, vi sammen har opnået. Jeg har sammen med Rådet og medlemsstaterne tillid til dette projekt, fordi vi er overbevist om, at kun et tæt samarbejde mellem de tre institutioner og Rådet vil gøre det muligt, ud over det vigtige spørgsmål om beskyttelse af sundheden, at genskabe borgernes og forbrugernes tillid.

Roth-Behrendt
Hr. formand, mange tak, hr. Santer, det, De har sagt til os i dag, stemmer i mangt og meget overens med det, vi har udtalt, og i dag yderligere at diskutere om forskelle mellem Dem og os eller mellem Dem og Udvalget, det anser jeg for overflødigt. Jeg skal kun gøre en kort bemærkning til det, De sagde. At hr. Cunningham som Storbritanniens landbrugsminister og hr. Boden som rådsformand har givet møde i Udvalget, det er ikke noget, jeg ville betegne som værd at fremhæve, så behageligt det end var. Undskyld, hr. Santer, men det er en selvfølge, at de herrer ministre giver møde i et parlamentarisk organ.
På dette sted vil jeg så straks gå over til at henvende mig til Rådet, for Kommissionen har jeg tit nok haft lejlighed til at forhandle med i de sidste måneder. Jeg gør det klart, at jeg ikke mere taler som formand for udvalget, men for min gruppe, for De Europæiske Socialdemokrater.
Hr. Boden, jeg har lyttet omhyggeligt til Dem, og jeg er overbevist om, at De mener det, De siger. Problemet er blot, at De kun er én blandt 15 landbrugsministre, og jeg er ikke sikker på, om De med Deres gode vilje har flertallet af Deres kolleger bag Dem. Jeg har lyttet til Dem, da De sagde, at Rådet hidtil ikke har haft tid til at drøfte mange af de spørgsmål, som for eksempel også er behandlet i vores mundtlige forespørgsler. Det undrer mig noget, for i Kontroludvalget har vi i denne tid ikke sagt andet, end det, vi også tidligere har sagt i Undersøgelsesudvalget, og jeg havde ventet, at Rådet på hver eneste af sine samlinger, som De eller en anden rådsformand har indkaldt til, havde behandlet følgende emner som allerførste punkt på dagsordenen: BSE, bekæmpelse, konsekvenser, og hvad har vi gjort forkert!
Jeg hører Dem ikke sige - og nu siger jeg det til Dem som repræsentant, det gør mig ondt, hr. Boden -, jeg hører Dem ikke sige, hvad har vi gjort forkert? De siger, at forbruger- og sundhedsbeskyttelse skal tilgodeses, godt. Hvorfor siger De ikke, at vi har forsømt forbruger- og sundhedsbeskyttelse, og nu vil vi tilgodese den? Det ville være den korrekte formulering, hr. Boden. Jeg gentager, at det er henvendt til Dem som repræsentant for hele Rådet (landbrug), fordi De for tiden er rådsformand, og jeg ville meget, meget hellere sige det til for eksempel den tyske landbrugsminister eller andre landbrugsministre.
Hvorfor har jeg for eksempel nu som før den fornemmelse, at de, der har ansvaret, intet har forstået? De sagde, hr. Boden, at mærkningen af oksekødsprodukter nu er et nyt bevis, som skal skabe tillid. Hvis det er rigtigt, og hvis De virkelig alvorligt mener at ville skabe tillid dermed - og jeg håber, De mener det alvorligt, hvorvidt de andre ministre gør det, så tror jeg det ikke - hvis det nu er sådan, hvorfor kunne De så ikke støtte den ændring af retsgrundlaget, som Parlamentet sammen med Kommissionen har besluttet? Hvorfor skulle De fravige den og igen vælge den bløde formulering i artikel 43, som er den, der giver Dem mest magt og giver Dem en fribillet? Hvorfor var det sådan, hr. Boden? Vil De ikke nok sige mig det? Og vil De ikke også sige mig, hvorfor jeg nu som før har den fornemmelse, at det er kragesyndromet, der nu som før hersker i Rådet. En krage hakker ikke øjet ud på en anden krage. De sagde, man skal beskytte menneskene og også beskytte de mennesker, der lever af kvæg. Jeg har megen forståelse for, at man beskytter landmænd, men jeg har også megen forståelse for, at man beskytter det store flertal af mennesker i Den Europæiske Union, og de er mange, mange flere end landmændene! Det har De ikke gjort i Rådet (landbrug). Hvorfor har det tidligere været sådan, at kødmarkedet og opretholdelse af markedet var vigtigere end at beskytte sundheden, og hvorfor skal vi nu tro på, at det har ændret sig? Kan De sige os det?
Hvorfor for eksempel har De ikke med jubel støttet det beskedne forsøg fra hr. Santers Kommission i Agenda 2000 på at vedtage en ændring af landbrugspriserne og for eksempel ændre tilskudsskemaet? Hvorfor har jeg hørt hver eneste landbrugsminister kværulere og brokke sig og udtrykke stor bekymring? Vi ved alle, at det vigtigste onde i det, vi for øjeblikket oplever, BSE og meget andet, også kriminalitet, er at finde i dette tilskudsskema. Hvorfor er det ikke kommet fra Dem, at De har sagt: Vi må gribe kraftigt ind og nu ændre det hele. Vi som landbrugsministre vil vise, at vi har begrebet noget.
Hr. Boden, det gør mig ondt, at jeg må sige det så skarpt. Kommissionen har bestemt begrebet noget. Hvor meget den har begrebet, det vil vi få at se i den nærmeste tid. Det er ikke min fornemmelse, at Rådet (landbrug) har begrebet noget som helst, og at landbrugsministrene med Dem som undtagelse har begrebet noget som helst, og dem bør vi med endnu langt større opmærksomhed holde et vågent øje med.

Corrie
Hr. formand, i gennemskuelighedens interesse må jeg erkende en interesse ved det, at jeg er oksekødsproducent.
Få personer i Parlamentet vil have forståelse for, hvilke enorme mængder materiale, dette midlertidige udvalg har gennemgået i løbet af de seneste par måneder, og man må rose ordfører Böge og formanden for deres måde at håndtere arbejdet på.
Den grundige gennemgang af kommissærer, veterinære embedsmænd, videnskabsmænd, ministeriets tjenestemænd og de mange andre, der har udtalt sig, viser tydeligt, at der i denne skrækkelige BSE-epidemis første tid var mange fejl på alle niveauer, både i Kommissionen og på europæisk niveau. Jeg understreger europæisk, for skønt størstedelen af problemet har ramt Det Forenede Kongerige, så er der ingen tvivl om, at der også har været problemer i andre europæiske lande.
Det er en skam, at vi ikke fra begyndelsen havde en ensartet europæisk standardpolitik vedrørende BSE. Med de tonnager af forurenet materiale, der blev eksporteret til det europæiske fastland fra Det Forenede Kongerige, var det tydeligt for enhver, at der måtte komme nogle få tilfælde. Det glæder mig, hr. formand, at hr. Fischler kæmper hårdt for at få udarbejdet en europæisk politik og få indført de samme høje standarder i de andre europæiske lande, som vi har været bundet af i Det Forenede Kongerige. Vi bør heller ikke glemme de enorme omkostninger, som BSE-krisen har påført andre industrier som transportører, tjenesteudbydere og slagterier, der nu handicappes af et katastrofalt lille marked for oksekød og oksekødsprodukter.
Det er fortid. Når man skal se fremad, viser statistikken tydeligt, at BSE-krisen i Det Forenede Kongerige toppede for tre år siden med 37.000 tilfælde, mens der i år kun har været 3.000 tilfælde. Den forrige og den nuværende regerings indsats har således haft en voldsom betydning for nedbringelsen af sygdommens omfang. Men de britiske bjergbønder bliver ladt i stikken, og vi må snarest muligt indføre en certificeret registrering, således at gårde kan blive erklæret rene, og således at man gennem mærkning og identifikation kan spore kød fra dyret til slagterforretningen.
Hr. formand, kan jeg støtte både beretningen fra hr. Böge og beslutningen?

Martin, Philippe-Armand
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, som medlem både af det Midlertidige Undersøgelsesudvalg og af det Midlertidige Opfølgningsudvalg vil jeg utrolig gerne lykønske vores kollega, hr. Böge, for det arbejde, han har udført.
Hr. formand, det er ikke fordi vi i dag afslutter det Midlertidige Opfølgningsudvalgs arbejde, at vi ikke længere kommer til at tale om kogalskab, desværre.
Hvad angår det grundlæggende i sagen vil jeg gerne, hr. formand, understrege vigtigheden af information og gennemsigtighed. Vi har i løbet af vores arbejde kunnet konstatere, at man allerede i lang tid havde gjort alt for at man skulle glemme eller nærmere sagt neddysse sagen.
De europæiske institutioner vil kun bevare deres troværdighed, hvis denne gennemsigtighed er normal skik og brug. Europa-Parlament skal være agtpågivende på dette område, dels fordi kogalskabssagen endnu ikke er afsluttet, dels fordi vi ikke kan være sikre på, at der i morgen ikke opstår andre problemer af samme art med hormoner, GMO eller enhver anden ny og dårligt kontrolleret teknologi.
Jeg vil gerne sige, hr. formand, at jeg naturligvis ikke er imod den teknologiske udvikling, men borgerne i Den Europæiske Union skal kunne have tillid til denne udvikling. De vil kun opnå denne garanti, hvis de fornemmer at der findes en reel gennemsigtighed, der hvor beslutningerne træffes.
Både hvad angår Kommissionens rapport og udviklingen af Kommissionens strukturer er det med stor tilfredsstillelse, at jeg har konstateret oprettelsen og udviklingen af GD XXIV under fru Boninos ansvar. Jeg vil dog gerne gøre Dem opmærksom på, at det er nødvendigt at opretholde en balance mellem de forskellige generaldirektorater. Vi skal passe på med at låne fra Per for at betale Poul, og jeg tænker her specielt på GD VI. Jeg vil gerne påpege, at det har en vigtig og omfattende opgave, og vi skal bevare de grundlæggende midler, der gør det muligt for det at fuldføre sin mission.
Konkluderende, hr. formand, vil jeg gerne minde om, at jeg i sin tid skrev under på det forslag om mistillidsvotum, der blev afvist af dette Parlament, og at jeg på dette grundlag vil følge denne sag på meget tæt hold med hensyn til den måde, hvorpå Kommissionen gennemfører min henstiling. Hvis jeg kan se, at sagen graves ned, uden at spille på ordene, skal jeg nok bringe det til Deres erindring.

Mulder
Hr. formand, jeg vil også gerne være blandt dem, der lykønsker medlemmerne af Det Midlertidige Udvalg om Opfølgning af Henstillingerne vedrørende BSE, formanden, ordføreren og medlemmerne heraf, med det arbejde de har gjort. Det er et godt eksempel af Parlamentet på, hvordan det skal foregå i et undersøgelsesudvalg.
Kommissionen har heldigvis fulgt de fleste henstillinger, og det betyder for vores vedkommende, at brodden er taget af debatten. Vi er glade for, at Kommissionen hver sjette måned vil afgive en betænkning om situationen vedrørende denne sag. Det betyder, at vi hver sjette måned kan behandle spørgsmålet om fødevarernes kvalitet. Vi mener, at dette er meget vigtigt. Vi finder det også vigtigt, at Kommissionen tager spørgsmålet op i internationale organer, fordi jeg finder, at det bliver stadigt vanskeligere at forklare de europæiske landmænd, hvad de må og ikke må af de og de grunde, når det samme ikke gælder for bønder uden for Europa. Det er nødvendigt, at der på internationalt plan opnås enighed om denne type problemer.
Vedrørende ministres fremmøde for undersøgelsesudvalg i Parlamentet har jeg forstået på hr. Santer, at det juridisk er umuligt at tvinge ministre. Jeg mener, at alle politiske midler bør sættes for at opnå dette. Det er uacceptabelt, at et bestemt parlament, der har underskrevet en Maastricht-traktat, der gør denne type undersøgelsesudvalg mulige, og at det samme parlament derefter godkender, at bestemte ministre ikke møder frem. Det er en form for logik, der i mine øjne ikke kan tolereres.
Et af de punkter, der så hurtigt som muligt skal løses, er, hvad der er og ikke er muligt med dyremel ved brug af kvægfoder. Syge dyr kan man sandsynligvis ikke anvende, men hvad skal man gøre med andet dyremel? Det er et punkt, som jeg mener skal løses så hurtigt som muligt.
Et sidste punkt. Medlemmerne af Parlamentets deltagelse som observatører i videnskabelige udvalg er en god ting, fordi åbenhed er godt. Jeg er imidlertid en stærk tilhænger af magtens adskillelse. Parlamentet kan aldrig på forhånd tage ansvaret for disse udvalgs beslutninger.

Tamino
Hr. formand, der er ikke tvivl om, at resultaterne fra i første omgang BSEUndersøgelsesudvalget og Udvalget om Opfølgning af Henstillingerne, som siden skal tilføjes Undersøgelsesudvalgets konklusioner, har vist alvorlige mangler fra både medlemsstaternes og Kommissionens side for så vidt angår vurderingen af risiko og kontrol og gennemførelsen af fællesskabets normer. Europa-Parlamentet har valgt betinget mistillidsvotum for derved at skabe et nyt samarbejdsforhold mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. Denne afgørelse har på en vis måde båret frugt, som det fremgår af de foregående indlæg.
Men der er ikke desto mindre stadig mange uløste problemer, og jeg synes ikke, at hverken indlægget fra formanden for Rådet eller indlægget fra formanden for Kommissionen har været overbevisende. Derfor vil vi Grønne opponere kraftigt imod det fornødne i at imødekomme alle de krav, som de to BSE-udvalg er fremkommet med, for således at sikre forbrugerbeskyttelsen og beskytte såvel borgernes som opdrættede dyrs sundhed.
Jeg ønsker nu kort at minde om et par aspekter, som kræver en yderligere indsats og et større samarbejde mellem medlemsstaterne og alle Unionens institutioner: Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Vi må først og fremmest huske på, at der på grund af sløseri og laden stå til i politikken omkring bekæmpelsen af BSE har været nye sygdomstilfælde, og at det er nødvendigt at være parat til at gribe ind ved sådanne nye tilfælde for at undgå en gentagelse af det, som skete i Belgien, hvor skelettet fra et inficeret dyr blev lavet til animalsk mel.
Ligesom vi vil komme til at se nye tilfælde af BSE, vil vi også komme til at se nye varianter af Creutzfeldt-Jakobs sygdom, som lige nu er i en inkubationsfase, for det er desværre allerede blevet konstateret, at der er en videnskabelig forbindelse mellem den sygdomsfremkaldende agens i BSE og den nye variant af CreutzfeldtJakobs. Det er derfor nødvendigt med en behørig overvågning og aktioner, der kan beskytte borgerne. Som kommissionsformand Santer sagde, er der også behov for økonomiske midler til solidaritetsbidrag til de ramte familier og til en reel skadeserstatning til de sygdomsramte og deres pårørende, også fra medlemsstaternes side.
Vi kan altså konkludere i hele denne sag, at der er behov for at gennemføre en ny politik omkring kontrol, som berører alle led, lige fra landbrugsejendommen til forbrugerens bord, og på passende vis at indføre forebyggelsesprincipper. Ud fra dette synspunkt må jeg minde om, at BSE-sagen er symbolsk og bør være med til at forbedre hele politikken på forbrugerbeskyttelsesområdet og til at realisere en miljørigtig landbrugspolitik. Vi står i den nærmeste fremtid over for nye problemer: revision af lovgivningen på fødevareområdet, hvorom der allerede foreligger en grønbog, men høringen heraf har givet grund til stor betænkelighed, navnlig med hensyn til politikken omkring hormoner, antibiotika i foderstoffer, novel food , tilsætning af genmanipulerede organismer i fødevarer og udviklingen af salmonella i dyrebesætninger. På grund af alt dette håber vi, at de forskellige EU-institutioner i år via Kommissionens halvårsberetning og den fælles konference vil være i stand til at give ordentlige svar, der først og fremmest imødekommer de behov, som Unionens forbrugere og borgere har.

Dell'Alba
Hr. formand, hr. kommissionsformand, medlemmer af Parlamentet, på vegne af AREgruppen vil jeg gerne give udtryk for både min tilfredshed og skuffelse over den situation og den måde, hvorpå BSE-spørgsmålet er blevet behandlet. Som parlamentariker er jeg først og fremmest tilfreds med den meget vigtige rolle, som Europa-Parlamentet har spillet i behandlingen af denne dossier og i at stimulere Kommissionen. Jeg glæder mig også over at se, at Kommissionen på mange måder har imødekommet de rimelige forventninger, som Parlamentet havde, og som også gav sig til kende i den offentlige mening i Europa, om at begrænse de forskellige risici, kontrollere og fra nu af ikke længere lave de fejl, som hidtil er blevet begået med hensyn til den måde, hvorpå spørgsmålet om kogalskab er blevet behandlet.
Men jeg er også skuffet over at se, at ikke alle vores anbefalinger er blevet fulgt af Kommissionen, som måske har været for tilbageholdende - hr. Santer, tillad at jeg siger det - med hensyn til at følge op. Omstruktureringen har været i orden, og det har det arbejde, der er blevet udført indtil videre, også været, især af den ansvarlige kommissær for denne sektor og af Kommissionen i sin helhed. Men det er efter min mening ikke i orden, at man ikke har haft mod til at gå helt til bunds, som Parlamentet krævede, både internt og over for den stat, som, og jeg bliver nødt til at sige det, var årsagen til denne krise. Jeg er også skuffet over, om De vil, de parlamentsmedlemmer, som har taget let på katastrofen ved at ville skyde i blinde og derved give et forkert indtryk af både os og Kommissionen. Heldigvis blev truslerne ikke til noget; der har ikke været nogen censur, som ellers annonceret. Parlamentet vil stemme seriøst om en tekst, der godt nok er kritisk, men som selvfølgelig også bliver nødt til at medgive, at der indtil videre er blevet udført et stort stykke arbejde.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de tidligere taleres ros af udvalgets formand og ordfører for deres veludførte arbejde.
Jeg hilser denne beretning velkommen som et grundlag for at sikre, at vi aldrig igen skal stå over for et så alvorligt eller vanskeligt problem som BSE. Oksekødsproducenterne i Det Forenede Kongerige har været meget hårdt ramt på grund af oksekøds- og benmelsindustriens genveje. Vi må lære af fortidens fejl og sørge for, at de aldrig bliver gentaget. Ja, vi har brug for gennemskuelighed og større åbenhed, og vi må genskabe forbrugernes tillid til, at den mad, de køber i forretningerne, har den bedst mulige standard.
Nu må vi se fremad. Jeg glæder mig over hr. Cunninghams fremgangsmåde, for han har virkelig formået at ændre forholdet mellem Det Midlertidige Udvalg og den britiske regering efter sin tiltrædelse.
Det glæder mig, at man i beretningen undgik nogle af de mere ekstreme synspunkter, som et mindretal havde. Som jeg siger, må vi nu se fremad. Jeg mener også, at vi må prøve på at gøre en ende på den heksejagt, der har været drevet på Kommissionens embedsmænd samt i vidt omfang på den britiske regering.
Det er vigtigt at skabe tillid og vende tilbage til de højeste produktionsstandarder for alle vores levnedsmidler og samtidig sikre, at de levnedsmidler, der importeres til Den Europæiske Union, overholder de samme høje standarder som de levnedsmidler, der produceres af landmændene i Unionen.
Vi må fremover træffe vores beslutninger på rent videnskabelige fakta og ikke på overophedede misinformationer fremsat af medierne og pressen.
Jeg vil gerne rose Kommissionen for den positive måde, hvorpå den imødegår henstillingerne fra Det Midlertidige Udvalg, og jeg vil gerne komplimentere både kommissær Fischler og kommissær Bonino samt deres medarbejdere for deres hjælp og bistand samt den ansvarlige måde, hvorpå de har håndteret dette problem, samt for den måde, hvorpå de har levet op til deres ansvar.
Da jeg kommer fra Nordirland, hvor oksekødsproducenterne har lidt meget under eksportforbuddet mod britisk oksekød, håber jeg, at både Kommissionen og Rådet vil leve op til deres ansvar. Jeg håber, at når betingelserne fra Firenze-beslutningen er opfyldt, som jeg mener, at det er tilfældet i Nordirland, så vil man straks hæve forbuddet. Jeg håber endvidere, at der ikke vil være nogen forhaling eller tilbagetrækning, og at man vil leve op til de øgede krav. Det ser jeg frem til. Jeg ønsker jer held og lykke fremover. Jeg håber, at vi aldrig mere skal vende tilbage til Parlamentet for ved en lignende lejlighed eller på et lignende tidspunkt at løse et sådant problem.

Martinez
Hr. formand, hr. Böge har fremlagt Opfølgningsudvalgets beretning, der har vagt begejstring hos alle vores kolleger.
Kvæget dør fortsat i Belgien, i Frankrig og i Det Forenede Kongerige, man alt går godt. Selvom det er kvæg, der er født efter melforbuddet, gør det ikke noget, også selvom en belgisk ko befandt sig blandt 1.200 t mel! Der er registreret 21 officielle tilfælde af Creutzfeldt-Jacobs sygdom. Sålænge dette ikke rammer Kommissionen, gør det ikke noget. Der er blevet fremlagt videnskabelige beviser for sygdommens overførsel fra dyr til mennesker, men det bekymrer stadig ikke nogen. Melet bliver stadig handlet, fremstillet og brugt, bare der er gennemsigtighed! Også selvom fru Green i gennemsigtighedens navn har fjernet løsgængerne og ARE fra Opfølgningsudvalget har ti millioner vælgere ikke ret til gennemsigtighed. De kan få lov at dø!
Til gengæld har Kommissionen tilbudt os nogle krummer om den interne omstrukturering, forordningen om fjernelse af risikomateriale fra fødekæden, en lille krumme på ECU 50 millioner til forskning og behandlingen af benmel fra slagteaffald, der er blevet en smule forbedret, men der er ikke sket noget gennemgribende. Det vil altså sige, hr. formand, hr. kommissær, at der ikke har været indledt nogen disciplinære foranstaltninger mod de ansvarlige for alvorlige fejl: Kun den stakkels Mansito har været tvunget til at gå på pension, danskeren Hoelgaard er blevet udnævnt til direktør for vegetabilske produkter, således at han efter at have forgiftet dyrene nu kan tage sig af planterne, hr. Meldrum er blevet pensioneret, det er den eneste straf og hr. Marchant sker der ikke noget. Hvad angår geschæftspolitikeren McSharry klarer han selvfølgelig frisag.
Den britiske regering eller brødrene De Mulder er ikke blevet draget til ansvar, den britiske regering har ikke sagt undskyld, hvis ikke for denne forbrydelse mod okseracen, som for evig tid aldrig vil kunne undskyldes, når der trods alt er sket en forbrydelse mod mennesker, i det omfang hvor destruktionen af hele besætninger er et ikke ubetydeligt psykologisk drama for de pågældende kvægavlere, og forbrydelse mod skatteyderne, hvis man skal tro hr. Tillich, der i sin beretning om budgettet for 1998 satte tal på omkostningerne af disse foranstaltninger: ECU 1, 5 milliard for 1996, 2, 2 milliarder for 1997, mere end ECU 1 milliard på indirekte vis. Jeg troede, at Kommissionen var indstillet på at beskytte Den Europæiske Unions økonomiske interesser.
Der findes desuden stadig en række inkonsekvenser: De døde dyr omdannes stadig, selvom det kun er til mel beregnet til ikke-drøvtyggere; risikomateriale, der er forbudt i EU, importeres alligevel fra USA, ligesom hormonkødet. Det er blevet besluttet, at man vil mærke kvæget, men ikke før år 2000! I to år vil der ikke være nogen mærkning, ingen kontrol ved Dover, ingen kontrol af embargoen! Og hvad der er værre: Nordirland, det vil sige den sidste britiske koloni sammen med Gibraltar, nu hvor Hongkong er væk, bliver nu brugt som den trojanske »okse«.
Dette er således en kort beskrivelse af det, man har gjort, det vil sige udlægge et røgtæppe, teknisk røg. Det er korrekt, hr. formand for Kommissionen, at den eneste effektive foranstaltning ville have været at forbyde den fri bevægelighed, men dette var at ramme den europæiske konstruktion lige i hjertet, hermed er det sagt, hvor den eneste effektive foranstaltning skal søges.

Bonino
Hr. formand, jeg vil gerne kort give udtryk for, hvad jeg føler på dette punkt i debatten. For det første vil jeg gerne understrege, at det vi har udrettet sammen i løbet af de seneste seks måneder, netop er en proces, og at vi i dag endnu ikke er nået til det endelige punkt, men kun til en etape i en proces, der skal fortsætte. Ingen troede på, at det hele skulle komme i orden på seks måneder. Vi har derfor fremlagt en hel række foranstaltninger, der skulle gennemføres inden for en fastsat tidsfrist. Vi må ikke misforstå hinanden. Vi er ved en vigtig etape, ikke ved endepunktet.
Der kan ikke være tale om i dag at lempe trykket eller stoppe den gensidige kontrol eller dialogen mellem Parlamentet og Kommissionen. Vores samtalepartner vil måske ikke længere være Opfølgningsudvalget, men jeg mener, at vi i det mindste skal fortsætte med at informere og involvere Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse som vi har gjort det i løbet af de sidste seks måneder. Det hele skal derfor ikke, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, koges ned til to beretninger og en konference, som det er blevet besluttet at afholde i slutningen af 1998 for at holde debatten igang. Et mere permanent forhold, der skal fortsætte, er dialogen med udvalget med ansvar for forbrugerbeskyttelse.
Jeg mener i øvrigt, at denne periode har vist os, at der i så vanskelige sager ikke findes nogen færdige løsninger og at alt ikke er klart og entydigt. Det ville vi ellers også gerne ønske, for alt ville således også være mere klart for os. Men desværre er det ikke sådan. Der går næsten ikke en dag, ikke en uge, uden at der sker nye videnskabelige opdagelser i denne sag. Og vi har sammen kunnet opleve dette, når vi efter at have udarbejdet lovforslag, efterfølgende har måttet ændre disse i lyset af videnskabelige udtalelser, der selvfølgelig gik i den modsatte retning.
Sådan forholder det sig i vores verden, der er midt i en dynamisk proces. I en kontekst, der er så kompleks, mener jeg, at det positive element i løbet af disse seks måneder har været samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet, der har vist, at det var muligt at opnå fremskridt i et modsætningsfyldt klima, der, dette må vi indrømme, ikke altid har været fredeligt, men med lysten til dialog, der er vores bedste hjælpemiddel.
Vi mener for vores vedkommende, at vi snart kan fuldende den struktur, der skal være ansvarlig for kontrol. De videnskabelige rådgivere er allesammen allerede på plads. Den videnskabelige komité har en procedure, som alle kender. Hvad angår kontrolstrukturen tror vi, at den vil være operationnel ultimo 1998 med omkring hundrede inspektører.
Der er et tredje element, som jeg gerne vil fremhæve her. Alle har glædet sig over den adskillelse, der har været mellem lovgivende magt og kontroludøvende magt. Jeg vil dog gerne understrege, at de fleste medlemsstater ikke har valgt denne fremgangsmåde. Dette er således et andet meget kompleks aspekt af en situation, hvor lovgivning, kontrol og videnskabelige udtalelser er adskilt på fællesskabsplan, men ikke på nationalt plan. Vi mener derfor, at der stadig skal gøre en indsats for at styrke dialogen med medlemsstaterne og få dem til også at forbedre deres måde at gøre tingene på, idet kontrollen fortsat først og fremmest påhviler medlemsstaterne.
Vi vil måske have lejlighed til at tale om disse ting endnu en gang inden debatten afsluttes, og vi vil kunne konstatere, at det drejer sig om de tre elementer, der efter min mening springer mest i øjnene i denne sag. Denne sag består i øvrigt ikke kun af sort og hvidt, men desværre også af meget gråt, og grå hjernesubstans, og dette skal få os til at anvende forsigtighedsprincippet under hensyntagen til, naturligvis, at dette princip indeholder en række aspekter, som det ville være interessant at undersøge nærmere.
Jeg takker de ærede parlamentsmedlemmer for deres indlæg. Jeg er sikker på, at Rådet fremover vil være mere samarbejdsvillig. Man kan under alle omstændigheder altid håbe, som man siger. At være lydhør er noget andet, det er der ingen tvivl om. Jeg takker for Deres tilstedeværelse. Vi følte os mere alene for nogle måneder siden. Jeg ønskede, ligesom formanden, at fremhæve dette, der også beviser, at De vil påtage Dem et ansvar. Det var hvad jeg mener at kunne sige på nuværende tidspunkt, idet jeg dog forbeholder mig retten til senere at besvare andre spørgsmål.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, tillad mig, at jeg begrænser mig til nogle få aspekter i Böge-beretningen, som umiddelbart hører under mit ansvarsområde.
Det er i første omgang levnedsmiddelsikkerhed og -kvalitet med samtidig forøgelse af de europæiske landbrugsprodukters konkurrenceevne. Dette er, som De ved, hovedmålene og ledemotiverne i landbrugsdelen i Agenda 2000. Jeg hilser derfor de klare og relevante konklusioner i beretningen velkommen og er taknemmelig for Europa-Parlamentets støtte til også at indføre sociale og økologiske støttekriterier i den fremtidige udformning af den fælles landbrugspolitik, således som jeg har foreslået det i Agenda 2000. Men det vil være nødvendigt, at vi i fællesskab yder en stor politisk indsats for at overbevise medlemsstaterne.
Jeg hilser endvidere ønsket om foranstaltninger, der er tilpasset lokale forhold, velkommen, og også kravet om, at der med udgangspunkt i regionale og lokale forhold tages hensyn til den optimale og specielle intensive drift. Jeg anser dette krav for langt det fornuftigste og er taknemmelig for, at Parlamentet har udviklet dette punkt yderligere. For så vidt er det en logisk konsekvens at gøre forordning 20/78 mere fleksibel.
Forslaget om at binde udligningsbetalingerne til en kodeks for god landbrugsdrift, forstået som en bæredygtig driftsform, finder jeg særdeles sympatisk. Jeg håber, at Rådets formand kan give mig opbakning i eftermiddag, når Rådet (landbrug) skal fastlægge sin holdning til Agenda 2000. Men jeg ser en vis konflikt i forhold til det ovenfor anførte krav fra Europa-Parlamentet om en forøgelse af dyrkningsarealerne og støtte til det ekstensive landbrug. Men vi vil uden tvivl få lejlighed til at uddybe dette punkt i Parlamentets Landbrugsudvalg.
Som De ved, har Kommissionen indanket WTO-aftalen om hormonkød. Vi er her på ingen måde uenige. Ganske vist synes jeg, det er vigtigt, at De også udnytter Deres parlamentariske kontakter især til USA for at gøre det klart for vores handelspartnere, at vi ikke vil give efter i hormonspørgsmålet.
Lad mig nu komme ind på nogle punkter i beretningen. Målet at sikre høje standarder for beskyttelsen af forbrugernes sundhed skal give sig udslag både i lovgivningsarbejdet, men også i medlemsstaternes gennemførelse og overvågning og i den lokale gennemførelse. Vi vil derfor fortsat systematisk skulle kontrollere vores lovgivning for, om den opfylder disse krav, og hvis der er behov for revideringer og tilpasninger, skal disse også gennemføres.
Som supplement vil vi benytte de opdateringer af lovgivningen, som foretages regelmæssigt som tilpasning til den tekniske udvikling, som anledning til at foretage en grundig kontrol af disse bestemmelser. Vi må være klar over, at vi står over for et arbejdsprogram, hvis gennemførelse, som allerede min kollega Emma Bonino har sagt, er en kontinuerlig proces, noget, som skal varetages permanent, og hvis effektivitet også afhænger af de ressourcer, der er til rådighed.
Som første punkt i dette program arbejder mine kontorer på at forbedre Fællesskabets system af kontrolforanstaltninger på veterinærområdet. Et andet område, hvor der findes flere uafklarede spørgsmål, er anvendelse af kød- og benmel i dyrefoder. Kommissionen går her den eneste farbare vej, idet den støtter sin politik på principperne om safe sourcing , safe processing og safe use. I Parlamentets beretning peger De på to specielle problemer i den forbindelse, nemlig spørgsmålet om, hvad der skal ske med selvdøde dyr, og spørgsmålet om, hvorvidt vi overhovedet skal bruge animalsk protein i foder til planteædere.
Hvad begge spørgsmål angår, må vi være parate til en seriøs debat. Som jeg allerede meddelte på kød- og benmel-konferencen, vil disse spørgsmål blive diskuteret som led i et offentligt samråd. Det pågældende samrådspapir er udarbejdet, fremsendt til Parlamentet og fra den 14. november også tilgængeligt på Internettet. Også forskningen er underlagt en permanent videreudvikling, og listen over forskningsprioriteter bliver stadig længere. Vi har nu engang at gøre med en ny sygdom, hvor behovet for forskning er enormt.
Kommissionen forsøger at koordinere forskningsaktiviteter i medlemsstaterne på dette område og at stille penge til rådighed for forskningsprojekter. For også at sikre en tilstrækkelig interesse hos forskerne for forskningen, især for spørgsmål vedrørende anvendt BSE-forskning, bør vi sammen med Parlamentet overveje, om vi ikke også skulle gå nye veje.
De siger i Deres beretning, at Kommissionen i god tid og så tidligt som muligt skal iværksætte foranstaltninger på sundhedsområdet. Jeg er helt enig med Dem. Men jeg vil også gerne præcisere, at dette kun er muligt, hvis der blandt andet står de ressourcer til rådighed, der er nødvendige hertil. BSE har stillet de europæiske institutioner over for en udfordring uden fortilfælde ved håndteringen af en krise af europæiske dimensioner. Parlamentets undersøgelsesudvalg og opfølgningsudvalget har vist nye veje til en fælles formulering af vores politik på sundheds- og forbrugerbeskyttelsens område, men også inden for landbrugspolitikken.
Denne samarbejdets vej for Kommission og Parlament følger jeg gerne sammen med Dem. Tak!

Boden
, formand for Rådet. (FR) Hr. formand, jeg takker Dem for at give mig mulighed for kort at besvare de spørgsmål eller bemærkninger, som Rådet har fået. Jeg har bemærket, at De satte pris på Rådets tilstedeværelse ved dette møde, at De havde tillid til dets formand, men jeg synes, at De mangler lidt tillid til Rådet (landbrug).
Jeg vil gerne sige til fru Roth-Behrendt, at hun tager fejl, og at denne manglende tillid til Rådet (landbrug) er ubegrundet. Det har i øvrigt afbrudt sine forhandlinger vedrørende Agenda 2000, hvor der skal træffes en beslutning inden i morgen aften, for at understrege, hvor stor en betydning det tillægger denne debat og spørgsmålet om levnedsmiddelsikkerhed. Jeg vil ligeledes i løbet af mit indlæg forsøge at påvise, at Rådet, og især Rådet (landbrug), ikke har sparet på sine anstrengelser for at forbedre problemet omkring sundhed og levnedsmiddelsikkerhed, og at det har bestræbt sig på at følge Kommissionens henstillinger og forslag på dette område.
Jeg vil ligeledes gerne sige, at vi i vores forhandlinger ikke har prioriteret de økonomiske eller sociale betragtninger, selvom de er vigtige for et stort antal landbrugere. Jeg har understreget, at Rådet altid har handlet med beskyttelsen af folkesundheden som første prioritet.
Herefter kritiserede fru Roth-Behrendt også Rådet for ikke at have anvendt den artikel, som EuropaParlamentet foreslog, som retsgrundlag for forordningen om mærkning af oksekød og registrering af kvæg. Til dette vil jeg gerne sige, at valget af passende retsgrundlag i overensstemmelse med Domstolens permanente retspraksis ikke afhænger af politiske betragtninger, man skal bygge på indholdet af det dokument, der skal vedtages.
For så vidt angår denne forordning om identifikation og mærkning har Rådet stadig på grundlag af Domstolens retspraksis vurderet, at artikel 43 ud fra de nuværende bestemmelser i traktaten var et egnet og tilstrækkeligt retsgrundlag, idet denne forordning vedrører produktion og markedsføring af landbrugsprodukter som anført i bilag II til traktaten, og idet den bidrager til gennemførelsen af visse mål for den fælles landbrugspolitik som anført i artikel 39.
Selvom Rådet ikke har fulgt Kommissionens forslag, der i øvrigt blev ændret næsten i allersidste minut som følge af debatten i Europa-Parlamentet om dette retsgrundlag, skal man alligevel anerkende Rådet for at have udført et klart og tydeligt og meget hurtigt arbejde og for at have forsøgt at indføre en vigtig forordning, fordi vi ved alle, at registrering af dyr og sikker sporbarhed af deres bevægelser er grundlæggende elementer for effektivt og hurtigt at udrydde sygdommene. Dette er en forudsætning for enhver pålidelig og kontrollerbar mærkning af kød og kødprodukter.
Fru Roth-Behrendt har ligeledes kritiseret Rådet for ikke at have godkendt forslagene om reduktion af de priser, som Kommissionen foreslog. Til dette vil jeg gerne sige, at Rådet (landbrug) er af den opfattelse, at landbrugernes indtægter ikke er så høje, at de kan sættes yderligere ned. Rådet mener, at man nu og med udgangspunkt i forslagene i Agenda 2000 skal insistere på at definere og styrke en identitet for det europæiske landbrug; en identitet, der svarer til den, som Europa-Parlamentet gerne vil give det europæiske landbrug, det vil sige et multifunktionnelt og bæredygtigt landbrug, der er fordelt over hele Europas territorium, som respekterer miljøet og dyrenes velfærd, og som tilbyder sunde og sikre kvalitetsprodukter.
Når vi genoptager arbejdet i Rådet (landbrug) i eftermiddag håber jeg, at mine kolleger vil være enige om at bekræfte og forsvare denne identitet for det europæiske landbrug både inden for og uden for Fællesskabet. Hvis dette er tilfældet, vil vi have gjort et skridt i den rigtige retning, som Europa-Parlamentet ligeledes ønsker for at fremme dette landbrug, der respekterer både sundhed og sikkerhed.

Whitehead
Hr. formand, jeg glæder mig også over det arbejde, mine kolleger har udført, og jeg hylder de virkelige helte bag denne beretning - hr. Medina, hr. Böge og fru Roth-Behrendt - for deres store indsats, samt de personer i Kommissionen, der velvilligt har samarbejdet med os gennem de seneste seks måneder.
BSE og Creutzfeldt-Jacob-sygdommen har være et mareridt for Europa i nogle år. Mange har mistet deres levebrød, og nogle har mistet livet. Medina-beretningen og opfølgningen herpå har vist, at Europa-Parlamentet selv kan tage et passende initiativ i denne sag. Det er en anden form for fælles beslutningstagning, bortset fra at vi i dette tilfælde ikke handlede på opfordring fra Kommissionen eller Rådet men tog et standpunkt, da der ikke fandtes sådanne opfordringer på et tidligere tidspunkt. Kritikken af Kommissionen under debatten om Medinaberetningen blev fremsat i denne ånd.
Vi bør med rette erkende, at Kommissionen har gjort betydelige fremskridt, navnlig via DG XIV, i de seneste seks måneder. Af denne årsag finder et stort flertal i min gruppe samt i andre grupper det upassende at fremsætte et forslag om tildeling af en irettesættelse. Der er stadig mange ting, der bekymrer os. En ting er den noget sendrægtige holdning til disciplinære procedurer hos selve Kommissionen, men det er ikke nogen grund til et forslag om tildeling af en irettesættelse. Vi sagde fra starten, at vi bekymrede os om spørgsmål vedrørende offentlig sundhed og sikkerhed, men at vi ikke er et udvalg for offentlig sikkerhed, der kræver rullende hoveder og skueprocesser som under den franske revolution. Vi ønsker blot at sikre os, at lektien vedrørende intern disciplin læres lige så effektivt som visse andre.
Vi føler også, at Rådet tidligt var letargisk i forbindelse med sit svar til Kommissionens meget nødvendige forslag om sundhed og sikkerhed samt i forbindelse med behandlingen af risikomateriale i hele Fællesskabet. Hele udvalget, specielt under besøget i Det Forenede Kongerige, var rørt over engagementet hos ofrene for Creutzfeldt-Jacob-sygdommen og deres familier, hvilket hr. og fru. Churchill var et meget udtryksfuldt eksempel på. Hele udvalget ønskede at udtrykke sin solidaritet med ofrene for denne frygtelige sygdom samt deres familier. Vi ved, at der både skal være tale om håndgribelig sympati og støtte samt moralsk støtte. Denne støtte skal både komme fra medlemsstaterne og Kommissionen, og vi ser frem til initiativer fra begge parter.
For mit eget vedkommende mener jeg, at der for længst skulle have været gennemført en undersøgelse af Creutzfeldt-Jacob-sygdommens oprindelse i Det Forenede Kongerige, og jeg vil gøre alt, hvad jeg kan for at få en sådan undersøgelse iværksat. Sagen er i princippet færdigbehandlet, og nu bør der ikke være unødvendige forsinkelser vedrørende detaljerne. Den britiske regering glæder sig over denne beretning. Denne gang er der ikke noget af den ondskabsfulde kritik, som blev rettet mod hr. Medinas tidligere beretning. Da minister Cunningham talte for udvalget, gjorde han det helt klart, at udvalget var i sin gode ret til at indkalde ham, og at han altid ville møde op. Det er bedre at fremhæve de positive aspekter heraf, frem for at gå ind i juridisk ordkløveri om, hvad der er eller ikke er tilladt eller nødvendigt i henhold til den interinstitutionelle aftale.
Det Forenede Kongerige har fra starten befundet sig i centrum for BSE-epidemien, men med de beskyttelsesforanstaltninger, som nu er blevet iværksat, kan Det Forenede Kongerige ses som foregangsland, hvad angår standarder for sundhed og sikkerhed, herunder sikker opbevaring af indleverede kadavere. En række personer har henvist hertil. Jeg vil gerne påpege, at mens man har gjort alt for at leve op til Firenzebeslutningen, så er det af altafgørende betydning for sundheden og sikkerheden, at indleverede kadavere - i form af kød og benmel - opbevares fuldstændigt sikkert, indtil de kan brændes på sikker vis. Vi bør ikke forlange, at hele lageret af kadavere skal sendes op i røg på en gang.
Vi mener, at de øvrige medlemsstater nu burde være klar til at gennemføre præcist de samme forebyggende foranstaltninger, som allerede er gennemført i Det Forenede Kongerige. Nylige hændelser i Belgien har vist, at BSE kan optræde i stater, der følte sig sikre på at være fri for sygdommen, og at der kan forekomme fejl i analyser og i den endelige destruktion af de pågældende kadavere. Jeg siger udelukkende dette i en ånd af sympati og - for at bruge det udtryk, som formanden selv brugte i dag - solidaritet med ethvert land, der er berørt af BSE, på samme måde som vi har været berørt i Det Forenede Kongerige.
Svaret er ikke at kræve BSE-frie regioner eller områder, men at acceptere, at Den Europæiske Union findes udgør et område, hvor der er brug for total sikkerhed og årvågenhed samt mulighed for at spore varernes oprindelse for at genskabe forbrugernes tillid samt for atter at kunne sælge oksekød over alt i Fællesskabet under omstændigheder og på et marked, hvor denne tillid er genskabt.
Til slut vil jeg sige, at denne kontrolproces må fortsætte, og jeg ser frem til informationskampagnen om levnedsmidler, som DG XXIV planlægger i 1998. Jeg håber, at denne kampagne vil blive iværksat under det britiske formandskab med fuld opbakning fra medlemsstaterne og diverse forbrugergrupper. Ud af alt dette, og efter så mange kvaler, kan der komme så meget godt for både forbrugere og producenter i EU. Gensidig tillid mellem forbrugere og producenter og ordentlige sundheds- og sikkerhedsordninger skal være udfaldet af BSE-krisen.

Rack
Hr. formand, dette Parlament bebrejdes ofte, at det handler lidet ansvarsbevidst. Denne ikke altid uberettigede kritik kan imødegåes med, at Parlamentet der, hvor det virkelig har magt, handler ansvarsbevidst og her også opnår ikke så lidt. Vi har i dette udvalg opnået ikke så lidt. Vi har tilsagn om, at sundhed, miljø og forbrugerbeskyttelse i fremtiden vil blive prioriteret højere end de øvrige mål for det indre marked. Vi har tilsagn om, at vores landbrugspolitik vil blive ændret, således at det ikke er masse, mængde og areal, der er de vigtigste kriterier, men at vi vil satse på kvalitet, klasse, sundhed og bæredygtig drift. Vi har også demokratipolitisk nået ikke så lidt. Kommissionens arbejde er i dag organiseret anderledes end blot for kort tid siden. Slagordet gennemskuelighed er noget, som vi i de sidste dage og uger har oplevet og gennemlevet.
Lovgivningsarbejdet på dette område vil i fremtiden foregå med Parlamentets ansvarlige medvirken. Det håber vi i hvert fald, og det håber vi senest på grundlag af de kompetenceændringer, som Amsterdam-traktaten vil medføre. Vi har ikke nået alt. Vi har ikke fået individuelle sanktioner over for de ansvarlige. Men vi har i den forbindelse et løfte fra Kommissionens formand om her med nye disciplinære bestemmelser at sørge for, at vi i fremtiden også har det fornødne retsgrundlag, når der finder overtrædelser sted. Vi har ikke fået virkelige erstatninger til ofrene, men vi har dog fået tiltag, der går i den rigtige retning, og vi forventer, at der i samarbejde mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet findes fremadrettede løsninger. Vi har ikke nået alt, derfor skal vi også i de næste måneder i fællesskab fortsat arbejde på, at følgerne af BSE-skandalen bearbejdes, og at vi alle får varigt udbytte af arbejdet i de to BSE-udvalg.

Hyland
Hr. formand, inden for levnedsmiddelsektoren går levnedsmiddelsikkerhed og -kvalitet forud for alt andet. Rentabiliteten kan ikke øges på bekostning af forbrugernes rettigheder og velfærd. BSE har været en dyr lektion for Europa, som aldrig må gentages. Den menneskelige tragedie kan aldrig glemmes. Jeg bifalder i høj grad formand Santers anerkendelse af denne menneskelige tragedie her til morgen. Han behandlede det på en meget fornuftig måde.
Ved at støtte beretningen i Parlamentet, mener jeg, at det er Kommissionens fortjeneste, at der hurtigt blev iværksat foranstaltninger til udryddelse af BSE og - hvad der er mere vigtigt - til hindring af en gentagelse. I den forbindelse må jeg sige, at det særlige udvalgs arbejde og Parlamentets synspunkter også var vigtige. Jeg er glad for at kunne sige, at mange af dem blev godtaget af Kommissionen. Vedrørende BSE vil jeg gerne sige, at landmændene var de uskyldige ofre for omstændigheder, der lå uden for deres kontrol. Landmænd er ikke normalt involveret i sammensætningen af foder, og når de købte foder, var de ikke altid klar over det faktiske proteinindhold.
Hvad angår spørgsmålet om levnedsmiddelsikkerhed og -kvalitet, må vi sikre - og jeg finder dette vigtigt i lyset af de kommende verdenshandelsforhandlinger - at Den Europæiske Unions engagement i forbrugerbeskyttelse ikke indebærer en risiko for forbrugerne eller medfører dårlige konkurrencebetingelser for industrien. Vi har levet op til vigtigheden af levnedsmiddelsikkerhed, og vi må også sikre forbrugerne fuld beskyttelse i den bredere verdenshandel.

Frischenschlager
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på den mangel på politisk ansvarlighed, som er blevet så tydelig i denne sag. Det er jo fuldstændig klart, at hvor økonomiske interesser og massiv støtte med subsidier støder sammen, der er uheldige tilstande nærmest obligatoriske. Her bør vi lukke de institutionelle huller. Et første punkt er det absolutte krav om parlamentisering af den europæiske landbrugspolitik. Her vil vi ikke give køb.
Det andet punkt er den politiske ansvarlighed i forhold til tjenestemænd. Her har Kommissionen afgivet løfter, og vil afvente og se, hvad der sker. Vi har her politisk udnyttet Kommissionens ansvarlighed. Det har været godt og nyttigt, og dette vil vi også gøre fremover. Men et punkt er ikke opfyldt, nemlig de nationale regeringers politiske ansvarlighed. Det er en skandale, når en regering overtræder loven og egentlig kan gøre det uden politiske sanktioner! Her skal vi som europæisk Parlament i højere grad samarbejde med de nationale parlamenter, især med oppositionen.
Det sidste punkt: Det må ikke forekomme, at sådanne overtrædelser ikke har økonomiske konsekvenser! Det skal kræves, at når en regering, en stat vælter så massive omkostninger over på alle andre, skal disse omkostninger også kunne kræves tilbage fra denne regering. Det er et ganske centralt krav, som vi vil følge op fremover.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg skal forsøge at fatte mig i korthed. Jeg vil ikke komme ind på det, rådsformanden her har sagt. Men det forekommer mig at ligge meget langt væk fra virkeligheden. Hr. Boden, De tager overhovedet ingen notits af, at der er en meget lidt udpræget retsbevidsthed i medlemsstaterne angående Fællesskabets retsgrundlag, især i denne BSE-sag. Her kan stater erklære, at de ikke har i sinde at overholde den standard, der for eksempel gælder for kød- og benmel. Kommissionen er henvist til en langvarig traktatbrudsprocedure. Her gælder det om, at vi fra Parlamentets side sætter Kommissionen i stand til at reagere hurtigere for at gennemføre de foranstaltninger, der har betydning for folkesundheden.
Endvidere er det nødvendigt, og det har De heller ikke sagt noget om, at veterinærkontrollerne i medlemsstaterne effektiviseres. I Tyskland skal de f.eks. gøres uafhængige. Her findes der nemlig, enten i form af ansættelsesforhold eller udbetaling af honorarer, en tilknytning for kontrollørerne, som gør dem afhængige af slagterierne. Her gælder det om, at vi vedtager en uafhængig veterinærkontrol, og også dette skal Parlamentet og Kommissionen sørge for at få gennemført.
Jeg har meget mere kritik, som jeg ville have fremført mod Kommissionen, hvis jeg ikke lige havde hørt Deres tale. De nævnte for eksempel mærkningen. Det eneste punkt, der kunne samle enstemmighed hos Dem, var at afvise Parlamentet og Kommissionen!
I virkeligheden har De lagt kompromis til kompromis, og det, der er kommet ud af det, er også det, som Kommissionen har forelagt, og som Parlamentet så har fremsat forbedringsforslag til! Det er alt sammen en skandale! Undskyld, hr. formand, jeg ville gerne have talt ti minutter endnu for endelig for en gangs skyld at give Rådet en ordentlig opsang!

Vandemeulebroucke
Hr. formand, meget kort naturligvis. I forbindelse med hele BSE-sagen er der et tilkommende problem, nemlig at hele undersøgelsen nu truer med at løbe ud i sandet på grund af en anden situation, og derfor finder jeg beretningen relativt ufuldstændig. Vi har faktisk udover BSE-sagen den organiserede kriminalitet, der har gjort brug af denne sag til illegalt og i stort omfang at overføre fødevareprodukter fra Det Forenede Kongerige til lande i Europa og også til andre lande uden for Den Europæiske Union. Det er en form for bedrageri, som vi gentagne gange har bragt frem i det andet midlertidige undersøgelsesudvalg, og jeg anmoder om, at denne sag i hvert fald følges op af Budgetkontroludvalget, og det er derfor, at vi har fremsat en række ændringsforslag, så denne sag, der verserer sideløbende med den almindelige BSE-sag, også kan blive behandlet.

Van Dam
Hr. formand, da formanden i morges kl. 9.15 anmodede medlemmerne om så hurtigt som muligt at forlade salen, skete dette også en mas, ikke desto mindre er jeg glad for, at de fleste kolleger imidlertid er vendt tilbage.
Med hensyn til BSE, ordføreren påviser, at Kommissionen har fulgt de fleste af Undersøgelsesudvalgets henstillinger, i det mindste er man begyndt hermed. Jeg mener derfor ikke, at tilliden til Kommissionen står på spil.
Bekæmpelsen af BSE og af Creutzfeldt-Jacob-sygdommen kræver garanteret sikkerhed for animalske materialer, der er bestemt til konsum. Derfor har Kommissionen med rette fra 1. april i år indført nye normer for forarbejdning af kød og benmel. At ikke mindre end ti medlemsstater endnu ikke har gennemført dem i praksis er en alvorlig forsømmelse.
Jeg vil gerne høre Kommissionens holdning vedrørende forarbejdningen af risikable kvægorganer i gelatine og talg. Afgørelsen fra juni i år tilstræbte en nulrisiko. Det er der også al grund til i betragtning af den for nylig påviste sammenhæng mellem BSE Creutzfeldt-Jacob. Alligevel ser det ud til, at Kommissionen har droppet forbuddet mod forarbejdning af risikoorganer i gelatine og talg. At et sådant forbud bringer rådigheden over lægemidler i fare, tillader jeg mig at betvivle. Australien, New-Zealand og europæiske virksomheder kan producere gelatine i henhold til EU-nomer, altså uden disse organer. Svigter Kommissionen ikke for hurtigt for det handelspolitiske pres fra USA?
Selvom det havde været bedre, om den britiske minister Hoog var mødt frem for Undersøgelsesudvalget, mener jeg, at det er en overreaktion at ville forpligte medlemmerne af medlemsstaternes regeringer til at møde frem for Parlamentets undersøgelsesudvalg. Regeringer er ansvarlige over for deres nationale parlamenter. Europa-Parlamentet overspiller her sin rolle.
Forbedring af veterinærkontrollen er en god ting. Kommissionen kan dog aldrig erstatte de nationale kontrolsystemer. De europæiske tjenester har en supplerende funktion. Samarbejde og koordination med de nationale kontrolorganer er derfor fortsat nødvendigt.

Raschhofer
Hr. formand, jeg hilser forelæggelsen af beretningen velkommen. Den viser klart, hvilke foranstaltninger Kommissionen ganske vist noget sent, men dog trods alt har iværksat som led i BSE-krisen, og hvilke foranstaltninger den har forsømt at iværksætte. Det betyder således, at mange af Parlamentets krav er blevet ført ud i livet. En del krav er stadig uafklarede. Ordfører Böge talte om en veksel på fremtiden.
Jeg stiller dog også til at begynde med straks det spørgsmål, om Kommissionen kan frikendes for sit politiske ansvar. Jeg vil gerne bruge en sammenligning. Den østrigske straffelov anerkender godtgørelse af skaden, som ved ringe skyld for den anklagede muliggør en frifindelse. Lad mig nu, for at blive ved mit billede, se på Kommissionens godtgørelse af skaden. Beretningen viser tydeligt Kommissionens bestræbelser på at gøre skaden god igen. Der tales således om en ny åbenhed, der er sket en udvidelse af de arbejdsområder, der er tillagt Generaldirektoratet for Forbrugerpolitik og Beskyttelse af Forbrugernes Sundhed, og der er iværksat foranstaltninger til genopretning af markedets funktion.
Kommissionen har altså gjort et forsøg på at gøre skaden god igen. Men det skete alt sammen i sidste ende kun på grund af det store pres fra Parlamentet og en oprørt offentlighed, og det skete desværre alt for sent! Allerede i 1990 gjorde Europa-Parlamentet opmærksom på BSE-problematikken. Alt for længe har Kommissionen ved gennemførelsen af sine kontrolforpligtelser ladet sig trække rundt af enkelte medlemsstater uden at foretage sig noget imod det. Jeg ved godt, at Kommissionen selv ikke er direkte ansvarlig for den manglende vilje hos enkelte medlemsstater til at gennemføre kontrollerne, men den burde dog allerede for længe siden have varetaget sin rolle som traktaternes vogter. Derved har Kommisionen ved sin adfærd pådraget sig politisk skyld.
Jeg vender tilbage til mit billede. Kan en frikendelse af Kommissionen forsvares af Parlamentet. Desværre fastsætter traktatens artikel 144 kun et mistillidsvotum mod den samlede Kommission. Så længe denne begrænsning eksisterer, vil det også i fremtiden være vanskeligt at kræve politisk ansvarlighed. Jeg beklager dette, og Europas borgere vil ikke kunne forstå det!

Formanden
Forhandlingerne fortsætter kl. 15.00.

Afstemning
Formanden
Jeg vil gerne oplyse forsamlingen om, at et ændringsforslag fra V-Gruppen som følge af en teknisk fejl i forbindelse med indgivelse af ændringsforslag til betænkning af Linkohr, der var fastsat til afstemningstiden i dag, ikke er blevet oversat og omdelt.
Afstemningen af betænkning af Linkohr udsættes derfor til i morgen, onsdag, kl. 12.00, for at give ordføreren og parlamentsmedlemmerne mulighed for at sætte sig ind i teksten.
Jeg vil ligeledes gerne gøre opmærksom på, at afstemningen om beslutningerne vedrørende Kyotokonferencen om klimaændringer også vil finde sted i morgen kl. 12.00.

Vandemeulebroucke
Hr. formand, jeg henviser til forretningsordenens artikel 28, stk. 2, hvori det fastsættes, at man på et skriftligt spørgsmål har krav på svar inden tredive dage. Hr. formand, jeg har i december sidste år stillet et skriftligt spørgsmål til Parlamentets formand. Det er spørgsmål 3/97, der drejede sig om beretningen af underformanden for Parlamentet af 18. november 1996, om installation af 128 ekstra brusekabiner til parlamentsmedlemmerne i Bruxelles til et beløb af 90 millioner. Enhver, der kan regne ved, at 90 millioner divideret med 128 er 703.125 belgiske frank pr. brusekabine. Svaret skal normalt godkendes af Præsidiet. Dette svar var allerede i maj i Præsidiets besiddelse. To gange har jeg skriftligt anmodet om en forklaring. Til dato har jeg endnu ikke modtaget noget svar, og vi er nu 11 måneder fra den dato, hvor spørgsmålet blev indgivet. Præsidiet holder møde i dag, og jeg anmoder om, at dette sættes på dagsordenen, så jeg kan få et svar efter 11 måneder.

Formanden
De kan være ganske rolig, hr. Vandemeulebroucke, Præsidiet vil allerede i eftermiddag behandle Deres spørgsmål, og at De vil modtage alle nødvendige forklaringer.

Killilea
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne rejse en sag vedrørende parlamentsmedlemmet fru McKennas udtalelse i dag i en af de irske aviser - The Star - i form af en beskyldning: «I forbindelse med opførelsen af den nye bygning i Belgien er der folk i Bruxelles, der modtager store beløb i bestikkelse for bygninger. Der er tale om alvorlig pengeafpresning«. Hun fremsætter endvidere en falsk beskyldning...)

Formanden
Dette er ikke et indlæg til forretningsordenen. Jeg beder Dem derfor standse.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, angående proceduren: Er det muligt, at De gør det klart, at der bag denne forordning gemmer sig den såkaldte Herodespræmie? Det drejer sig om at nedslagte fastende kalve, og dette er med rette kommet i miskredit. Dyrebeskyttelsesorganisationerne har her med rette protesteret. Vi har fremsat et ændringsforslag om at ophøre med dette nu, for at det også står klart her i Parlamentet, og folk ved, hvad de stemmer om.

Formanden
Hr. Graefe zu Baringdorf, alle parlamentsmedlemmer har med interesse læst dette dokument, der er uden forhandling.
(Forslaget vedtoges)

Eriksson, Sjöstedt, Svensson
Undertegnede stemmer imod alle betænkninger angående kalveslagtning m.m., så længe de ikke indeholder forbud eller restriktioner mod produktion af såkaldt hvidt kalvekød.
Betænkning af Colino Salamanca (A4-0330/97)
Novo
På grund af den portugisiske sukkerindustris karakteristika og denness levedygtighed mener vi, at det er nødvendigt at opretholde den nationale støtte til de portugisiske producenter af sukkerroer ud over den ramme, der er fastsat af Kommissionen.
Sukkerroen kan udgøre et økonomisk overkommeligt dyrkningsalternativ, der muliggør veksel mellem afgrøderne, og som i visse regioner bidrager til et øget afkast for landbruget.
I denne sammenhæng skal vi ikke undlade at erindre om den kvoteforøgelse, der for kort tid siden har fundet sted, med henblik på lønsomheden for den i Portugal eksisterende sukkerroeforarbejdningsenhed. På den anden side forudså Sturdys betænkning om landbrugets afsætningningsperioder en faldende støtte til de portugisiske producenter af sukkerroer indtil år 2001, og Kommissionens forslag går i samme retning.
Vi kan derfor ikke acceptere, at de nationale støtteordninger indstilles efter år 2001, således som det foreslås af Kommissionen. Vi mener også, at det er for tidligt at fælde nogen dom i denne sag før reformen af den fælles markedsordning for sukker, der skal gennemføres inden afsætningsperioden 2000/2001. Derudover, og pga. de specifikke forhold for denne afgrøde i Portugal, bør disse støtteordninger fortsætte for at støtte en rentabel produktion i et af de lande, der er mest berørt af fællesskabshandlingsprogrammer.
Derfor støtter vi hr. Colino Salamancas forslag om at ændre punkt 2 i Kommissionens forslag, og derfor har vi stemt for betænkningen.

Raschhofer
Hr. formand, jeg vil bede Dem om at kontrollere mit afstemningsanlæg. Det har svigtet flere gange under afstemningen. Jeg beder Dem derfor føre til protokol, at jeg ved ændringsforslaget fra De Grønne om Herodespræmien ville stemme for.
Betænkning af Heinisch (A4-0358/97)
Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi stemmer ikke imod denne betænkning vedrørende en teknisk ændring af retsgrundlaget, men vi finder, at det er på sin plads at understrege de store mangler, som Tyrkiet udviser vedrørende menneskerettigheder.
Vi kræver, at Tyrkiet respekterer og forbedrer menneskerettighederne, styrker demokratiet, skaber en ikkemilitær løsning på det kurdiske spørgsmål og en fredelig løsning af Cypern-spørgsmålet.

Blak og Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for forslaget vedrørende Tyrkiet og fastlæggelsen af Fællesskabets holdning i Det Blandede Udvalg for Toldunionen. Forslaget er udelukkende af teknisk karakter og vedrører den procedure, der fastlægger Fællesskabets holdning.
Der er for os ingen tvivl om, at Europa-Parlamentets indflydelse i denne sag allerede har gavnet de demokratiske kræfter i Tyrkiet. De danske socialdemokrater mener, at forholdene i Tyrkiet er af en sådan karakter, at der slet ikke burde ydes økonomisk hjælp fra EU's side i øjeblikket. Tyrkiet bør for at opnå bistand overholde menneskerettighederne, kende og efterleve demokratiets spilleregler, og udviklingen i landet skal følges af et kontrollerende organ.

Formanden
Jeg erklærer afstemningen for afsluttet.
(Mødet hævet kl. 13.10)

Cox
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at fremsætte en kort personlig bemærkning i henhold til artikel 108 i forretningsordenen.
I frokostpausen i dag blev jeg ringet op af en fremtrædende radiostation i min valgkreds, der indirekte i min egenskab af parlamentsmedlem tillagde mig omtrent følgende meninger og opførsel i forbindelse med opførelsen af vores nye bygning i Bruxelles: «der er folk i Bruxelles, der modtager store beløb i bestikkelse, der er tale om alvorlig pengeafpresning, Parlamentets procedurer er ikke blevet fulgt, og Parlamentet har overtrådt sine egne regler i sagen om de nye bygninger«.
Dette er ikke blot nedsættende bemærkninger mod mig - og de blev fremsat på denne stødende måde - men nedsættende bemærkninger om Præsidiets arbejde og funktion og om Parlamentets tjenestemænd, der ikke kan komme her og forsvare sig selv. Hr. formand, jeg opfordrer Dem til at anmode formandskabet om at kontakte det medlem, der fremsatte beskyldningerne, og som er blevet citeret - fr. Patricia McKenna fra Gruppen De Grønne - og bede hende om at dokumentere disse påstande eller være så anstændig at trække dem tilbage.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg vil meget gerne tilslutte mig de spørgsmål, der lige er blevet stillet. I eftermiddags har vi i hvert fald med de medlemmer af PPE-gruppen, der hører til Præsidiet, aftalt, at alle de foreliggende beskyldninger skal indbringes for Præsidiet, og at vi som medlemmer af Parlamentet så hurtigt som muligt skal have svar i den slags sager. Når det drejer sig om bedrageri, når det drejer sig om misbrug af diæter, om rejsegodtgørelser m.v., så lægger Parlamentets medlemmer - og jeg siger, hr. formand, at det er 95 procent af dette Parlament - vægt på, at der så hurtigt som muligt skabes klarhed, så der ikke uden videre kan fremsættes beskyldninger, der også rammer andre mennesker, og som vi ikke har noget med at gøre. Jeg anmoder Dem om, hr. formand, i morgen tidlig at meddele Parlamentet, hvad der skal svares på spørgsmålene om brusekabiner, rejsegodtgørelser, bedrageri m.v.

Formanden
Vi kan ikke på nuværende tidspunkt gå ind i en diskussion omkring disse emner, som i øvrigt er på dagsordenen for det møde, som Præsidiet holder i eftermiddag. Jeg beder derfor hr. Cox om at notere det ned, som han sagde i sit indlæg for et øjeblik siden, og lade det tilgå formanden enten via mig eller direkte. Præsidiet samles i dag kl. 17.00, og på dagsordenen er der bl.a. en vurdering af en nederlandsk fjernsynsudsendelse, som i det mindste har erkendt at have begået to fejl ved at kommentere to parlamentsmedlemmers adfærd. Præsidiet kan udvide diskussionen til også at omfatte den hændelse, som hr. Cox omtaler.

BSE (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandling under ét om BSE.

Fayot
Hr. formand, kogalskabssagen har ødelagt forbrugernes tillid, påvist begrænsningerne i et indre marked uden seriøse regler for forbrugerbeskyttelse og vist, at dette marked kun kan fungere, hvis Kommissionen og medlemsstaterne arbejder tæt sammen. Det parlamentariske undersøgelsesarbejde og det politiske pres på Kommissionen har rystet denne og fået en lang række ting til at ske på fællesskabsplan. Europa-Parlamentet anerkender dette i betænkningen af Böge, der blev næsten enstemmigt vedtaget af Opfølgningsudvalget, og den manglende tilslutning til et forslag om mistillidsvotum. Dette er et politisk faktum.
Jeg har dog her til hensigt at gøre opmærksom på medlemsstaternes holdning, fordi de sakker agterud. Ikke alene er ti af medlemsstaterne anklaget for at have overtrådt forordningen om mel af animalsk oprindelse, men jeg undrer mig over, hvad de nationale parlamenter gør over for deres ministre med ansvar for landbrug og forbrugerbeskyttelse. Ligesom de nationale parlamenter har de faglige organisationer på nationalt plan et enormt ansvar på dette område. De burde for eksempel undersøge, hvordan den veterinære kontrol fungerer i deres eget land.
Hvad dette angår mener jeg, at man bør forstærke den veterinære kontrol overalt i Europa og således standardisere denne kontrol både kvalitativt og kvantitativt. Det kan ikke accepteres, at der findes flere tusinde dyrlæger i et stort land og næsten lige så mange i et andet meget mindre land. Medlemsstaterne har her et stort ansvar. Man skal gøre alt for at respektere folkesundheden og beskytte forbrugerne.
Jeg var helt enig med fru Bonino, da hun her til morgen sagde, at Europa-Parlamentets undersøgelses- og opfølgningsarbejde ligesom Kommissionens arbejde er en lang proces til højnelse af moralen, som vores Parlament skal give sig i kast med i samarbejde med Kommissionen og Rådet.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, BSE-krisen omfatter tabere og vindere. Til taberne henregner jeg ikke mindst dem, der er konfronteret med Creutzfeldt-Jacobs sygdom, men jeg vil bestemt også nævne alle landmænd, og dem der er afhængige heraf, og som økonomisk set har løbet store risici og som også i det forløbne år har set, at deres driftsresultater er gået meget ned.
Vinderne er forbrugerne, håber jeg, formand, på længere sigt. Vindere, hvorfor siger jeg det, fordi vi ved Amsterdam-traktaten i hvert fald har kunnet give konsumenten og også sundheden større prioritet. Også fordi bekæmpelsen af BSE-krisen, noget der allerede var tilfældet i en række medlemsstater, nemlig den integrerede kædestyring fra producent til og med forbrugeren, stadig har fået mere opmærksomhed. Det betyder således, at den europæiske forbruger er blevet vinder i BSE-krisen, idet jeg dog straks tager taberne med.
Betænkningen, der er udarbejdet af Undersøgelsesudvalget og Undersøgelsesudvalgets Opfølgningsudvalg, er en god betænkning. Man er gået meget systematisk til værks. Alle punkter fra Undersøgelsesudvalget er medtaget. Jeg mener også, at jeg herfra skal takke ikke mindst ordføreren, hr. Böge, men bestemt også formanden for udvalget, fru Roth-Behrendt, for den systematiske måde, som de har trukket alle forholdene frem og grebet tingene an på.
Også Kommissionen, fru Bonino, hr. Fischler, men bestemt også hr. Reichenbach skylder vi tak. Der er lært meget, også af Parlamentet. Jeg overvejer imidlertid, om vi også med den øgede viden har fået flere problemer. De problmer, som jeg selv har fået, er problemer på internationalt plan. Hvordan kan vi sørge for, at de europæiske problemer i fremtiden også omsættes internationalt? Hvordan kan vi sørge for, at medlemsstaterne også med de europæiske problemer kommer med internationalt?
Jeg vil til sidst gerne stille et meget kort spørgsmål: hvad gør vi med gelatine og lægemidlerne? Jeg har i den forløbne uge forstået, at på det punkt er en beslutning af Kommissionen trukket tilbage efter anmodning af Nederlandene. Hvad foregår der helt præcist? Gelatine og lægemidler, kan De give mig nærmere oplysninger herom?

Rosado Fernandes
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru kommissær Bonino, jeg vil gerne sige nogle ord på tysk til hr. Böge ...
Tak, hr. Böge, for grundigheden af Deres arbejde. Det var flot. Det er virkelig meget germansk, men grundigt.
... Og nu vil jeg gerne sige nogle ord om de gale køer. Jeg er, for at sige det ærligt - og ikke gennemskueligt, thi det er en metafor - men jeg er, ærligt, også oksekødsproducent, derfor ved jeg, hvad kogalskabskrisen har betydet, og jeg har været meget opmærksom på hele sagen.
Vi erkender alle Kommissionens, Europas, institutionelle mangler og den relative ligegyldighed, som medlemsstaterne behandler mangespørgsmål, der er afgørende for Europa. Mange gange formår ikke engang fru kommissær Boninos ekstraordinære mod at bevæge medlemsstaterne. Jeg vil nu nævne et eksempel, rapporten fra den veterinærkommission, der besøgte mit land for kort tid siden, og som jeg virkelig kunne tænke mig at kende. Jeg ved, at Dyrlægeforeningen har været oprørt over ministeriets handling, jeg ved, at der har været en koordineret aktion i Portugal, jeg ved, at vi har grund til at klage over det, der mange gange kommer ind over vores ikke-grænser, og som ikke er af god sundhedskvalitet. Dette vedrører Kommissionen, med det vedrører også medlemsstaten.
Men mit egentlige spørgsmål er følgende: hvad sker der ud fra et straffetligt synspunkt den, der fanges i at importere forbudt mel? Findes der nogen harmonisering af straffelovene i Europa, eller bliver medlemsstaterne med at mene, at dette er et brutalt angreb på deres suverænitet?

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kolleger, jeg tilslutter mig kollega Roth-Behrendt, da hun talte på vegne af den socialistiske gruppe og kritiserede Rådet. Jeg påskønner meget det, som Kommissionen hidtil har gjort, også at man igen er tilstede på dette sene tidspunkt i debatten, men jeg mener, at Rådet bør komme hurtigere ud af starthullerne. Jeg er heller ikke helt tilfreds med det, der er sket mellem slutbetænkningen fra Undersøgelsesudvalget og indtil nu. Jeg vil gøre opmærksom på, som andre har gjort før mig, den utilladelige transit af kød i for eksempel Vlissingens havn, og jeg vil gøre Dem opmærksom på den smittede ko i Belgien, der igen er forsvundet i benmelet.
Jeg tror, det vil blive af afgørende betydning, hvad der kommer til at stå i den halvårlige beretning, også for at undgå den slags sager. Jeg vil også fremsætte en indtrængende anmodning om, at den engelske minister til næste år under det engelske formandskab personligt møder op i Parlamentet og aflægger beretning herom.
Til sidst vil jeg tilslutte mig spørgsmålet af fru Oomen-Ruijten vedrørende brug af lægemidler.

Medina Ortega
Hr. formand, som ordfører for den betænkning, der blev godkendt af EuropaParlamentets Undersøgelsesudvalg, vil jeg først og fremmest lykønske formanden for Opfølgningsudvalget, fru Dagmar Roth-Behrendt, og ordføreren fra dette Opfølgningsudvalg, hr. Böge, med det store arbejde, de har udført ved at afslutte, hvad min betænkning påbegyndte, og hvad der i sin tid blev godkendt af Parlamentet.
Jeg tror på nuværende tidspunkt, at sagen om kogalskab kan siges at være et eksempel på kaosteorien. Altså en lille detalje - rent konkret undladelser eller liberaliseringer inden for forarbejdningen af animalske reststoffer i proteiner til dyrefoder - har medført en kæmpe tragedie i landbrugssektoren og har fået ganske uoverskuelige følger for menneskers sundhed.
Det er mit indtryk, at denne krise har medført en reaktion fra Fællesskabets side, en sund reaktion især fra Kommissionens side og også fra nogle medlemsstater som Det Forenede Kongerige og fra Fællesskabets institutioner, f.eks Rådet.
Alt i alt mener jeg, at dette kun har været det første eksempel på, hvad der kan ske på et indre marked, der udelukkende domineres af økonomiske interesser. Det er mit indtryk, at der er visse begrænsninger i den økonomiske aktivitet og i at lade markedskræfterne regulere alle situationer på det indre marked. Hvis Den Europæiske Union ikke er andet end en mekanisme til økonomisk harmonisering, vil vi gang på gang støde på vanskeligheder af denne art. Den Europæiske Union skal altså være andet og mere end en form for dommer over for markedskræfterne - jeg tror, at der er sket visse fremskridt med hensyn hertil på Amsterdamkonferencen - men hvad der ikke er muligt, er at tro, at denne Union fortsat vil fungere på baggrund af staternes suverænitet, markedskræfternes frie spil og manglende effektiv kompetence fra Kommissionens side inden for områder som sundhed og andre områder, som er vigtige for fællesskabsborgernes velfærd.

Thyssen
Hr. formand, hvor fødevaresikkerheden kommer i fare, skal der gribes hårdt ind, uanset om årsagen er dårligt fungerende institutioner, forsømmelse eller stræben mod profit på bekostning af alt andet. Med føde kan man ikke være forsigtig nok. Lad det være den lektie som BSE-krisen lærer os. BSEspørgsmålet har også lært os, at den korteste vej til løsningen af et problem ikke altid er den mest negative. Hvis vi i februar havde sendt Kommissionen hjem, havde vi i dag ikke kunne præsentere det samme resultat. Det er ved selv at angive, hvad der skulle ske og ved at true med at true med forkastelse, at vi har været i stand til at få sat gang i grundlæggende forandringer, inklusive en ny politisk kultur.
BSE-krisen har bekræftet nødvendigheden af parlamentarisk kontrol. Uden Parlamentets arbejde med utvivlsomt kollegerne Reimer Böge og Roth-Behrendt i hovedrollerne havde vi aldrig opnået dette resultat på så kort tid. Vi må dog spørge os selv, om vi som Parlament råder over tilstrækkelige instrumenter til konstant at udøve vores kontrolfunktion på dette niveau.
Hr. formand, situationen i dag viser, at demokratiet har vundet, at vi kan være tilfredse med vores eget arbejde og med Kommissionens konstruktive og kooperative reaktion. Men Parlamentet har måske behersket det europæiske spil, men vi har langt igen. For der står også et verdensmesterskab for døren, og på WTO- og Codex Alimentarius -banen bliver det ikke nogen nem match. Vi skal være tilfredse uden at triumfere. Sygdommen er ikke udryddet. Familiernes og landmændenes lidelser kan vi ikke fjerne, heller ikke med penge. Ikke alle henstillinger er omsat, ikke alle foranstaltninger er allerede gennemført, og til sidst, formand, må vi spørge os selv, om det ikke ville være bedre om alle animalske produkter, der ikke er egnet til menneskelig konsum, om disse holdes uden for kvægfoderkredsløbet.

Kaklamanis
Hr. kommissionsformand, Deres fortsatte tilstedeværelse i dag i Europa-Parlamentet gør Dem ære og viser problemets alvor.
Men jeg må sige, hr. formand, at jeg stadig ikke ved at følge forhandlingen har forstået, hvem der bærer skylden. Jeg kan ikke se, hvem der har påtaget sig ansvaret for hele denne situation. Rådet har ganske elegant afvist enhver skyld og lagt alt ansvaret over på Dem. De har sagt, at det ikke er Deres ansatte, der bærer skylden, og at De derfor ikke har straffet dem, og vi har selv her i Europa-Parlamentet afvist en kraftig forhøjelse af bevillingerne på 1998-budgettet til forskning, kontrol og infrastruktur på det veterinærsundhedsmæssige område.
Derimod her jeg med stor interesse lyttet til deres bemærkninger, hr. formand, om den fortsatte ulovlige handel med lande i den tredje verden. Jeg vil gerne have, at De, hr. formand, i Deres replik tager stilling til, hvorvidt denne ulovlige handel kun finder sted med lande i den tredje verden - og hvor lille betydning den end har, bor der altså også mennesker i den tredje verden - og ikke med lande i Den Europæiske Union.
Det er nu fem uger siden, at jeg indgav et skriftligt spørgsmål til Kommissionen og jeg har endnu ikke modtaget et svar. Jeg vil gerne vide, om dette ulovlige, kontaminerede kød også er gået til lande i Den Europæiske Union og til hvilke lande, hr. formand?

Graenitz
Hr. formand, hvad har vi lært af BSE-skandalen? Vi har lært, og det var en bitter erfaring, at sætter man markedet over sundhedsforebyggelsen, så taber man. Vi har lært, at når man fører politik bag lukkede døre og ikke indrømmer fejl, så fører det til, at menneskene mister tilliden, og at der forvoldes stor skade, en skade, som vi endnu i dag slet ikke kan sige noget om, hvor stor den er, og hvor lang tid vi behøver for at gøre den god igen.
Men vi har også lært, at forandring kan betyde en gevinst, og at gennemskuelighed som den, vi nu for eksempel oplever inden for området videnskabelig rådgivning, og som vi kunne ønske var endnu langt større ved udarbejdelsen og vedtagelsen af lovgivningen, igen kan indgyde menneskene tillid. Vi har lært, at hvis vi giver forebyggende sundheds- og forbrugerbeskyttelse højeste prioritet, og hvis vi driver bæredygtigt landbrug seriøst og ikke kun i politiske taler, kan denne forandring igen give os menneskenes tillid tilbage.
Jeg vil her især takke fru kommissær Bonino, og naturligvis også hendes medarbejdere. Fru Bonino, De har vist, hvad den rigtige kvinde på den rigtige plads kan udrette af virkelig rigtige og vigtige ting! Vi har lært overordentlig meget. Vi vil følge, hvad der sker fremover. Vi vil meget nøje studere de halvårlige statusrapporter, som vi diskuterer i udvalgene, og vi vil også meget nøje granske, hr. Santer, hvordan det forslag til en interinstitutionel aftale kommer til at se ud, som forelægges til foråret, og som vi skal debattere, og som er meget vigtigt.
De, der efter min mening har lært for lidt, er medlemsstaterne. Rådets formand har beklageligvis demonstreret det igen i dag. Willy Brandt vandt for mere end 25 år siden et valg med mottoet at "turde mere demokrati«. Også vi skal turde mere demokrati i dette Parlament.

Gillis
Hr. formand, jeg og alle mine kolleger vil gerne takke ordføreren for hans store arbejde i udvalget om opfølgning - som vi netop har debatteret - samt i det tidligere udvalg. Jeg var medlem af begge udvalg.
Det står nu klart for enhver, at der tidligere blev begået mange fejl. Nogle af disse fejl opstod på grund af manglende kendskab til sygdommen, som vi alle må erkende var meget ny på daværende tidspunkt. Der opstod også fejl af politiske årsager. I begge undersøgelsesudvalg blev en stor del af kritikken vedrørende håndteringen af BSE-krisen rettet mod forsømmelse hos Kommissionens tjenstgørende personale. Jeg støtter ikke denne kritik. Jeg har gennem mange år været yderst tilfreds med Kommissionens tjenstgørende personale. Personalet har altid været samarbejdsvilligt og kompetent, og mange gange har medarbejderne gerne villet gå meget længere og gøre meget mere, end de havde tilladelse til at gøre.
Hvis en kritik er påkrævet, mener jeg, at den bør gives til de ansvarlige: med andre ord til de pågældende medarbejderes politiske chefer. Medarbejderne handlede eller handlede ikke som resultat af direkte instruktioner fra de kommissærer, der var ansvarlige på daværende tidspunkt, samt det daværende Råd. Det må vi alle acceptere. Jeg tror ikke, at man fuldtud har accepteret det.
Den største skandale i forbindelse med denne tragedie var den britiske beslutning om med god grund at forbyde brugen af besmittet kød og benmel i Det Forenede Kongerige, samtidig med at man tillod og tilmed øgede eksporten af besmittet foder til andre medlemsstater med katastrofale konsekvenser for uskyldige landmænd, herunder specielt i mit eget land Irland.
Begge udvalg har gjort et fremragende stykke arbejde. Den nuværende Kommission har nu handlet ansvarligt og tilfredsstillende i overensstemmelse med Undersøgelsesudvalgets henstillinger. Vi gør nu endelig store fremskridt under ledelse af kommissær Fischler og kommissær Bonino. Så hvad skal vi ellers gøre?
Forskningen skal intensiveres hurtigst muligt. Man skal have videnskabelige beviser for sundhedsrisikoen for mennesker. Uanset niveauet af en sådan risiko kan den kun fjernes ved at udrydde sygdommen. Det skal vi have gennemført så hurtigt som muligt.

Willockx
Hr. formand, vi har med rette været chokeret over såvel medlemsstaternes som Kommissionens manglende evne til at kontrollere folkesundheden og som følge heraf udbruddet af den forfærdelige kogalskab. Chokket er blevet hørt her i Parlamentet med Undersøgelsesudvalget, i en række medlemsstater, i Det Forenede Kongerige er der sket forandringer og også i Kommissionen. Det er ordførerens og formanden for udvalgets og medlemmernes værk, at de konstant har sat Kommissionen under pres og tvunget den til mere gennemskuelighed og mere klarhed.
Der er kommet bevægelse i tingene på forskellige områder. Hr. formand for Kommissionen, ærede kommissær, der vedbliver at være en skyggeside: manglen på disciplinære forholdsregler. Der er lavet fejl, og Kommissionen er ikke i stand til at træffe disciplinære forholdsregler. Det kan jeg kun beklage. Hvad os angår som Parlament er der ingen grund til selvtilfredshed. Kun til årvågenhed og konstant parlamentært pres for at få de iværksatte forholdsregler konkretiseret.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru kommissær, mine damer og herrer, på dette tidspunkt i BSE-debatten er næsten alt det væsentlige allerede blevet sagt af de forrige talere. Men jeg vil gerne her i dette øjeblik understrege den store indsats, som er gjort af hr. Böge, som jeg lykønsker sammen med fru Roth-Behrendt med det store arbejde, de har gjort, og den præcision og seriøsitet, de har udvist, samt den alvor, der er holdt i løbet af processen, som, tro mig, ikke har været let.
Da visse aspekter af dette emne - mel, inspektion, ministermøde osv. allerede er blevet behørigt debatteret, vil jeg gerne angive, at Kommissionen tilsyneladende har fundet ud af, at forbrugernes sundhed skal prioriteres før alt andet, og at man derfor i alt, hvad der vedrører denne sag, skal handle med gennemskuelighed, hastighed og seriøsitet, fordi sådan skal det være, og det kræver borgerne af os. Kommissionen har reageret sent, men den har reageret. Og dette er det første skridt på den lange rejse.
Med hensyn til omorganisering af tjenesterne tror jeg, at området skal effektiviseres, det bør allerede fungere. Folk på gaden forstår ikke, at inspektionerne ikke er fuldt effektiviseret på grund af personlige uoverensstemmelser. Kontraheringerne skal effektiviseres. Der er mange tomme pladser i Kommissionen, og der er disponeret over dem i budgettet. Der er derfor ingen undskyldninger. De kan og bør gøre det. Gør det så!
Med hensyn til forskning i dette område har man givet incitamenter, man har tildelt midler, man har koordineret. Men jeg må sige det samme: Gør det så. Man må ikke standse, før det svage led er fundet, og dette skal gøres af teknikerne, forskerne, med disse forskningsprogrammer, som der skal tildeles tilstrækkelige midler til.
Hvad angår ansvarlighed, har jeg kun en enkelt bemærkning. Når det er konstateret, at der skal kræves ansvarlighed, skal den kræves oppefra og ned. Her har vi ikke gjort store fremskridt.
Til slut vil jeg fremhæve en anmodning til alle europæiske institutioner: At det ikke skal blive nødvendigt med en ny BSE-sag, for at de reagerer og er opmærksomme, vagtsomme og villige til at samarbejde med EuropaParlamentet. Denne handlemåde bør være normen, den almindelige norm i dette Parlament. Samarbejdet på tværs af instititutionerne skal være en hjørnesten i huset ved opbygningen af det Europa, som vi alle ønsker.

Lambraki
Hr. formand, også jeg vil gerne takke hr. Böge og fru Roth-Behrendt for det arbejde, de har udført ved at sørge for at vi i løbet af disse ni måneder har kunnet nå frem til at forhandle i en behagelig atmosfære, som viser, at vi har fundet et fælles fodslag imellem os. Jeg tror ikke, at der findes en tilsvarende fredelig atmosfære på oksekødsmarkedet. Forbrugerne er stadig mistænksomme, der er en mangel på tillid til kødhandelen, hvilket er et tegn på, at de små skridt, som vi har taget i retning af gennemskuelighed, bør gøres større fremover. Hr. kommissionsformand, det vil være klogt af Dem fremover at vise større beslutsomhed i spørgsmål om Deres ansatte og disses ansvar og beføjelser. Jeg tror, at der kræves lidt mere mod, fordi det tabte terræn må generobres. Men jeg vil da gerne være retfærdig. Den manglende tillid til kødmarkedet skyldes ikke alene Kommissionens fejltagelser, det skyldes også Rådet, og det uheldige er, at Rådet selv nu og på trods af den gode vilje, det havde tilkendegivet, ikke har svaret på spørgsmålene fra Undersøgelsesudvalgets formand og os alle sammen. Jeg tro, at hvis vi skal være ærlige over for forbrugerne, så er vi nødt til at sige sandheden. Vi har startet vores indsats, vi har en lang vej foran os, og det vil ikke lykkes os, medmindre vi kan samordne Kommissionens og Europa-Parlamentets handlemåde - for vi har heller ikke selv været gavmilde med budgetbevillinger til forskning i sygdommen - med især Rådet. Kontrollen med markedet er nemlig stadig ikke lagt i Kommissionens hænder: det er medlemsstaterne, der foretager grænsekontrollen, og det er et klart tegn på markedskræfternes betydning. Medlemsstaterne har altså ikke lært af det her. Og hvis medlemsstaterne endelig gør det, så tror jeg, at det ulykkelige er, at producenterne vil blive dem, der lærer mest. Derfor, hr. formand, bør De følge alle de forholdsregler over for Det Forenede Kongerige, som vi kræver i hr. Böges beretning.

Funk
Mine herrer formænd, kære kolleger, alt det, der er sagt i dag, er vigtigt og rigtigt. Ingen tvivl om det. Takken for denne milepæl, som Parlamentet har nået i dag, gælder fru Roth-Behrendt, gælder vores kære ven Böge - de har leveret fremragende arbejde! Og samtidig er vi kommet godt ud af det med hinanden, som fru Roth-Behrendt fremhævede i morges. Det glæder mig særlig meget som landmand, når man kommer godt ud af det med en kvindelig advokat fra Berlin, for det er nu ikke så lidt!
Men hvilket facit kan vi drage af historien? Ville der, hr. Santer, også kunne bryde en sådan epidemi ud i dag? Ja, hævder jeg, det kunne der. Det er netop det springende punkt. Hvad er det, jeg ikke kan lide ved hele denne historie? Jeg kan f.eks. godt lide, at vi nu har en strategi, at Kommissionen har bevæget sig, at Parlamentet har udfoldet uhyre anstrengelser. Men jeg kan ikke lide, at vi overhovedet ingen garanti har for, at tingene inden for en overskuelig periode bliver bare tilnærmelsesvist gennemført i de 15 medlemsstater. Det er for mig problemet. Når vi siger, at man ikke mere må bruge kød- og benmel i foder til drøvtyggere, så vil det nogenlunde lykkes, for det ville gå ud over landmændene selv, hvis de gjorde det. Når jeg imidlertid hører, at kød skal mærkes, for at forbrugeren ved, hvor kødet kommer fra, så ville jeg ikke give nogen garanti for, at det faktisk også gennemføres i de 15 medlemsstater. Jeg ville heller ikke give nogen garanti for, at de 15 medlemsstater gennemfører, at risikomaterialet fjernes, og at frem for alt forskrifterne om opvarmning, som vi anser for rigtige, overholdes. Det er de veksler, som kollega Böge talte om i morges, og som skal indfries af Rådet. Egentlig burde der ved disse afgørende møder her sidde 15 landbrugsministre og ikke en enkelt, der skal være prygelknabe for de andre. Han går i eftermiddag hen til sine 14 kolleger, og de siger måske, at Boden, han er ikke rigtig klog, ham har de rigtig taget ved næsen! Det er det afgørende punkt. Det er det, vi skal opnå i fremtiden, at vi i Fællesskabet kan stole på, at det bliver gennemført. Så vil tingene lykkes, ellers ikke.

Baldarelli
Hr. formand, jeg bryder mig personligt ikke om triumferende toner, for der er stadig arbejde, der skal gøres, og der er behov for stadig at insistere meget på at beskytte sundheden og sørge for, at der ikke sker en manipulation.
Efter min mening er det lykkedes helt for os at skille avnerne fra kernerne. Der er i Böges beretning nogle foruroligende punkter, ligesom der også stadig er nogle uvisse ting, som skal undersøges, og som sandt nok skal undersøges af Kommissionen og af medlemsstaterne, men der skal tages hensyn til staternes forskelligheder. Ikke alle medlemsstater er ens, og i Rådet er der forskellige holdninger. Nogle medlemsstater arbejder på sagen, mens andre ikke gør, så vi kan altså ikke skære alle over en kam.
Jeg mener, at det er nogle meget vigtige forholdsregler, der er blevet taget i Italien, og på denne baggrund kan det siges at være et land, der har udviklet en yderst vigtig aktion. Bortskaffelsen af mel af animalsk oprindelse bekymrer mig meget, fordi der skal bruges femten år på at bortskaffe dette produkt fuldkomment, og fordi der er mulighed for at eksportere det animalske mel til tredjelande med det formål at transformere det eller bruge det til forbrænding. Jeg vil håbe, at det i tredjelandene ikke videresælges som animalsk mel. Jeg mener, at dette er noget, som vi skal holde øje med.
Jeg er enig i, at der er behov for videnskabelig aktivitet, men jeg er overbevist om, at forskning skal være uafhængig. Jeg føler mig ikke overbevist om, at parlamentarikere, som det siges i Böge-betænkningen, skal være med til at overvåge situationen sammen med videnskabsmænd. Man må holde de forskellige roller og funktioner adskilt.
Jeg finder, at der stadig er behov for at gøre meget. Jeg har især ikke forstået, hvorfor ikke alle lovlige midler er sat ind på at stille et krav om skade over for den tidligere britiske regering. Det bliver vi nødt til at holde fast ved, vi bliver nødt til at gøre meget mere, for der er andre lande, som skal stå inde for det ansvar, som de har påtaget sig over for den internationale offentlige mening.

Campos
Hr. formand for Kommissionen, personligt deler jeg ikke optimismen i denne debat, fordi jeg mener, at det, der står på spil, er menneskeliv og også selve dyrenes liv. Og der er to fejltagelser, to grundpolitikker, der har skabt dette problem. Disse to problemer må der stadig ikke røres ved; vi ved nemlig, at sygdommen overføres ved brug af mel - og i øjeblikket er vi i gang med at sørge for erstatninger til ofrene - men vi har endnu ikke haft mod til, på tværs af de etablerede interesser, at forbyde brug af mel fra dyr som foder til andre dyr. Det er ikke acceptabelt, hr. formand, at vi diskuterer en situation uden at diskutere sagens kerne og hovedårsagen til sygdommens udbredelse.
Det andet spørgsmål, den anden politik, som det drejer sig om, er den fælles landbrugspolitik. De ved, hr. formand, at ifølge denne politik betales der efter, hvor meget der produceres. Produktionsmåden er ligegyldig, produktionsformen er ligegyldig: produktionen modtager efter mængde. Men det er jo et overtrædelse af alle regler for beskyttelse af menneskers og dyrs sundhed. Uden Kommissionens absolutte garanti for, at den vil forbyde brugen af dyrerester i andre dyrs føde og uden Kommissionens absolutte garanti for, at den vil ændre fælleskabshandlingsprogrammet, som ikke er indeholdt i Agenda 2000, til fordel for kvalitet, beskyttelse af dyrenes sundhed og velfærd og af miljøet, så vil jeg for mit vedkommende, hr. formand, fortsætte med at benytte det eneste våben, som jeg råder over: at stemme imod den situation.

Pollack
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, formanden for udvalget og Bonino, medlem af Kommissionen, for deres arbejde. Det vigtigste i forbindelse med Det Midlertidige Udvalg om Opfølgning har været antallet af ændringer, som Kommissionen har gennemført. Inden for et relativt kort tidsrum har der fundet en fuldstændig omstrukturering sted inden for håndteringen af levnedsmiddelsikkerhed, og jeg er overbevist om, at det vil øge den offentlige tillid og forbedre levnedsmiddelsikkerheden ved en sikring af høje standarder.
De væsentligste punkter er en omlægning af DG XXIV samt gennemskuelighed i de videnskabelige komitéers arbejde sammen med forbedrede kontrolforanstaltninger og vid udbredelse af data. Skønt størstedelen af Parlamentets henstillinger er ført ud i livet, er der stadig mere at lave. Manglen på politisk vilje på rådsniveau betyder, at vi er nødt til at bibeholde et pres for at sikre større fremskridt og holde offentligheden fuldtud informeret om alle ernæringsmæssige aspekter, der har betydning for den offentlige sundhed. Det er vigtigt at genvinde offentlighedens tillid i denne sag, og man er godt i gang med at nå dette mål.

Hulthén
Hr. formand, ganske som så mange andre er jeg enig i, at det, BSE har medført, er frygteligt og tragisk. Samtidig kan vi alligevel se, at BSE har medført, at vi har ført processen fremad, ikke mindst i Kommissionen. Vi har fået en større åbenhed. Vi ser desuden, at vi har mulighed for at få en bedre fødevaresikkerhed og et stærkt forbrugerperspektiv. Jeg synes, det er godt og byder også de indgreb, som Kommissionen har iværksat, velkommen.
For mig er dette kun starten på en proces, som kun kan gå fremad. For mig handler det ikke bare om BSE som sygdom, men også om andre sygdomme og andre dele af vores landbrugspolitik, som faktisk truer menneskers sundhed. Derfor må vi have en fødevarelovgivning, som er fuldt dækkende ud fra et sundhedsperspektiv. Vi må have systemer til registrering af kvæg samt kontrolsystemer, der sørger for, at lovgivningen overholdes. Allervigtigst er det imidlertid, at vi får en ændring af landbrugspolitikken, som giver os god mad i hele EU.

Happart
Hr. formand for Kommissionen, jeg ønsker Dem tillykke. De har foretaget en dygtig manøvre. Det er lykkedes Dem at give en illusion af alvor, hvilket har beroliget de fleste parlamentsmedlemmer, der ikke bad om andet. Men dette er også den eneste ros, jeg vil give. Hvad resten angår, så tillad mig at stemme tonen lidt ned for den enstemmige ros, De har fået fra de fleste af mine kolleger.
De har foretaget en betydelig overførsel af personale fra GD VI til GD XXIV, men i praksis er der ikke ændret noget. Tag for eksempel det sidste tilfælde i Belgien. Overførslen af information er stadig lige langsom og manglen på kontrol stadig lige åbenbar. Er man bange for virkeligheden? Sikkert. Og jeg tror, at hvis De skjuler Dem bag tjenestemandsvedtægten for ikke at træffe nogen straffeforanstaltninger, så er det efter min mening i virkeligheden fordi De ikke ville og stadig ikke vil se, hvem der var de egentlige ansvarlige, nemlig dem, der i den kritiske periode mellem 1985 og 1989 kunnet have levet op til deres ansvar og således beskyttet sundheden i Europa og hele verden.
De råder over Deres egne interne undersøgelsesinstanser til at kontrollere, hvorledes de forskellige tjenestegrene under Kommissionen har handlet, men De benytter Dem ikke af det. Er det rigtigt, at det var og stadig er nødvendigt, uden hensyn til de menneskelige ofre og deres familier, uden hensyn til alle borgere i Europa, at forhindre, som jeg har hørt det i min gruppe, at Det Forenede Kongerige blev dømt ansvarlig af handelsmæssige årsager? Man bør ikke, siges der, tvinge den nuværende britiske regering til at betale for de fejl, som den tidligere regering har begået. Dette er en farlig genvej for princippet om statsmagtens kontinuitet.
Den britiske regering, Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet kæmper alle samme kamp. For hvad? For sundheden? Nej. Mod svindel? Nej. Den måde, hvormed De nægter at tage et ansvar, ødelægger enhver politisk troværdig hos de unge, sådan som De falder på knæ for de økonomiske interesser. Det er ynkeligt, hr. formand, men måske, hvis der dør 50 mere...
(Formanden fratog taleren ordet)

Gebhardt
Hr. formand, kære kolleger i salen og foran monitorerne på kontoret, kollega Böges beretning fortjener tilslutning. Men jeg kunne have ønsket mig mere for forbrugerne og mere for de kvægavlere, hvis eksistens er bragt i fare på grund af, at der er svigtet i nøglepositioner. Det er ikke tilstrækkeligt, når vi i punkt 7 i vores beslutning med eftertryk kræver disciplinære foranstaltninger. Vi må nævne tingene ved rette navn!
I tilfældet BSE betyder det: Skylden skal ikke kun findes hos de højete tjenestemænd, som ifølge Kommissionens vilje skal slippe for straf. Kommission og Råd har i det mindste i BSE-sagen i lige så høj grad pådraget sig skyld. Jeg ønsker instrumenter, som ikke kun muliggør den mere fleksible håndtering, der er lovet af Kommissionen. Også ministre i Rådet skal drages til ansvar, ellers venter der os snart en ny BSE i en anden form!

Santer
Hr. formand, jeg vil gerne lige sige et par ord, inden fru Bonino besvarer en række spørgsmål, der er blevet diskuteret, og som vedrører hendes egne ansvarsområder inden for Kommissionen. Jeg ønsker for mit vedkommende bare at takke alle for deres bidrag, der nogle gange er lidt nuanceret, hvilket jeg så udemærket forstår, idet vi heller ikke selv, som det ellers tidligere blev sagt af visse talere, føler os overbevist med hensyn til en eventuel senere krise.
Jeg må indrømme, at jeg på nuværende tidspunkt virkelig føler mig ydmyg. Jeg ved heller ikke, hvordan jeg ville have reageret i 1985 eller 1989, da krisen brød ud, da den stadig var i sin indledende fase, og da videnskabsfolkene ikke kunne blive enige om årsagerne til denne krise. Jeg føler mig stadigvæk, når det drejer sig om kogalskabskrisen, meget ydmyg og beskeden. Jeg vil ikke gå så langt som at sige, at vi nu har tilbagelagt en lang vej. Hvis vi har tilbagelagt denne lange vej, er det dog ikke ensbetydende med, at vi er nået til vejs ende.
Vi er også godt klar over - flere har i øvrigt allerede sagt det i dag, bl.a. i de seneste indlæg - at man i visse medlemstater stadig må beklage ulovlige handler, der således kan nedbryde ikke bare vores egen tillid men også forbrugernes tillid. Alle disse forhandlere, alle disse lovovertrædere, er i øvrigt de samme som dem, der allerede har været indblandet i andre ulovlige handler, der i tidens løb har sværtet vores Fællesskab til, uanset om det drejer sig om handel med hormoner eller andet. Det vil aldrig være muligt helt at afskaffe denne form for kriminalitet.
Som jeg sagde før, føler jeg mig stadig meget ydmyg over for det problem, vi beskæftiger os med her. Vi har allerede ved første fremmøde ved Undersøgelsesudvalget erkendt, at der havde været en række mangler inden for vores tjenestegrene. Jeg har ikke villet kaste bolden videre til mine forgængere. Jeg har påtaget mig det politiske ansvar, som Kommissionen har som institution.
I denne ånd mener jeg at kunne bekræfte, at vi alle sammen skal være konstruktive på dette område og sikre et samarbejde, der gør det muligt at udbedre situationen så godt som muligt, uden at foregøgle os noget, uden at give os selv falske garantier, som ingen her er i stand til at give.
Jeg har netop læst i et meget velanset fransk videnskabeligt tidsskrift, La recherche scientifique , at der blandt videnskabsfolk fandtes en ny indfaldsvinkel til årsagerne til denne krise. Vi bør derfor udvise ydmyghed og sørge for at genskabe forbrugernes tillid med hensyn til en garanti for vores levnedsmidlers sikkerhed.
Det er i denne retning at vi skal arbejde, og jeg glæder mig over den ændring i klimaet, der har fundet sted i samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet med hensyn til kogalskabskrisen. Jeg håber, at samme klima af tillid kan opstå mellem os og Rådet, idet vi ikke må glemme, at der påhviler medlemsstaterne et meget stort ansvar. Jeg tror i denne henseende, at det er vigtigt, at vi ligeledes arbejder for, at vores forskellige institutioner og Rådet kan danne fælles fodslag.
Det var hvad jeg havde at sige. Jeg vil endnu en gang gerne takke Dem for Deres samarbejdsvilje, men ligeledes for det virkelig afgørende arbejde, som Deres Opfølgningsudvalg har udført for at belyse, hvorledes man fremover kan forvalte denne krise. Det er denne målsætning, jeg har sat mig, og det er med dette for øje, at vi har truffet en række foranstaltninger. Da jeg tidligere på dagen gjorde status over de fem spørgsmål, der stadig ikke er afgjort, som følge af beretningerne fra Undersøgelsesudvalget og Opfølgningsudvalget, var det inden for rammerne af Kommissionens kompetence. Hvis vi fortsætter med at arbejde som hidtil, og som vi er begyndt at gøre det i dag, er jeg sikker på, at vi vil have haft sat en proces i gang, en proces, der åbner nye perspektiver, og som giver håb om at genskabe forbrugernes tillid til levnedsmiddelsikkerheden.

Bonino
Hr. formand, efter kommissionsformand Santers indlæg er der kun tilbage for mig at give et svar på nogle specifikke punkter, der er blevet fremhævet under debatten.
Jeg har samlet disse punkter og vil starte med forholdet til medlemsstaterne. Det er sikkert og vist, at der her er et problem. Det er sikkert og vist, at vi skal fortsætte vores anstrengelser, således at det, som vi har lært, og at de konklusioner, som vi er begyndt at drage, når frem til medlemsstaterne. Jeg er på dette punkt enig med for eksempel hr. Baldarelli i, at medlemsstaterne i forbindelse med den samme sag ikke alle er lige. Nogle vil være mere effektive på nogle områder og omvendt. Situationen er derfor meget varieret og kompleks. Dette skyldes ikke kun den adskillelse af kompetencer, der er stadfæstet i Maastricht-traktaten eller nu af Amsterdamtraktaten. Man skal ligeledes tage højde for forskelle i strukturen, kulturen og den interne organisation af landenes forvaltning. Der findes altså her et problem.
Vil det en dag være muligt at harmonisere kontrollen, hr. Fayot? Dette vil tage mindst ti år. Jeg håber, at De vil hjælpe os, men det bliver rent ud sagt et meget langtrukkent arbejde. På nuværende tidspunkt forsøger vi at oprette en enhed til koordinering af kontrollen med en procedurehåndbog, der er så homogen og sammenhængende som muligt. Men dette kræver både små og store ændringer. Jeg har således netop modtaget et brev fra Deres minister, hr. Le Pensec, hvor han meddeler, at han nu vil anvende "mel- proceduren«, som vi havde etableret, hvilket han ellers nægtede at gøre i seks måneder. De kan altså konstatere, at tingene tager tid, men at de skrider frem lidt efter lidt.
Afspejler dette triumferende selvsikkerhed? Tværtimod! Det er måske ikke en gang optimisme. Der er måske også en vis portion illusion, men ikke denne illusion af alvor, som De talte om hr. Happart! De er ikke den eneste, der ønsker at være seriøs, ligesom De heller ikke er den eneste...
(Interpellation af hr. Happart) ... jeg ville bare sige, at De ikke er den eneste, der ønsker at være seriøs, ligesom De heller ikke er den eneste, der er berørt af de menneskelige lidelser, krisen har medført. Jeg sætter en ære i at deltage i disse lidelser og prøve at vende dem til ofrenes fordel, og dette mindst lige så godt som Dem.
Hvad angår spørgsmålene om farmaceutiske produkter og gelatine agter Kommissionen kl. 17.30 netop at drøfte et forslag om dispensation for livsreddende farmaceutiske produkter. Det er et spørgsmål, der skal undersøges nøje, fordi det indeholder problemet om omkostninger/udbytte, skal tages i betragtning.
Et andet aspekt, som jeg gerne ville komme ind på, er at vide, om Fællesskabet er blevet alt for - og måske udelukkende - følsomt over for markedsspørgsmål og ligeglad med sundheden. Jeg vil i denne henseende gerne sige to ting. For det første er der sket en stor kulturel ændring, som den offentlige mening og medlemsstaterne bør gøres opmærksom på, nemlig at markedet omfatter to aktører: producenten men også forbrugeren. Selv i en markedslogik og selv for producenterne betyder dette, at forbrugeres tillid er blevet en væsentlig faktor, da markedet ellers ikke vil kunne fungere. Vi er således ikke i færd med at etablere en jungle, men reglerne for et marked med to hovedpersoner. Efter min mening havde man ikke taget tilstrækkelig hensyn til forbrugerens hovedrolle. Vi er lidt efter lidt begyndt at ændre på dette.
Med hensyn til svindlen spørger De, hr. Kaklamanis, hvor kødet er blevet af? Er det endt i tredjelandene eller i Europa? Vi har forelagt BSE-Undersøgelsesudvalget en række skriftlige rapporter, hvoraf fremgår en liste over firmaer og industrier, og alt andet, som vi har fundet ud af. Vi er endog blevet kritiseret af medlemsstaterne, fordi vi ønskede for stor gennemsigtighed. Jeg vil gerne give Dem den pågældende rapport, men den er allerede til rådighed for Deres kolleger. Kommissionen ønsker således ikke at virke vrangvillig, men vi mener, at De allerede er i besiddelse af disse oplysninger.
Jeg mener i det store hele at have besvaret de spørgsmål, der var stillet. Som konklusion vil jeg sige, at nulrisiko efter min mening ikke findes. Når dette er sagt, er vi så blevet mere forsigtige og agtpågivende?
Jeg kender, hr. Campos, Deres argumenter med hensyn til mel, det vil sige ikke-anvendelse. Vi skal fortsat overveje situationen, selv efter konferencen om mel. Hvordan skal vi bære os ad, hvordan skal vi behandle denne meget komplekse sag, hvor alt ikke er sort eller hvidt?
De damer og herrer parlamentsmedlemmer, som jeg sagde i morges, og som formanden netop har gentaget, er vi ved en etape i en længere proces, som vi med Deres støtte skal forsøge at fortsætte af hensyn til medlemsstaterne og den offentlige mening.
)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Europæiske ordninger for arbejdstageres inddragelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0354/97) af Menrad for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om den endelige rapport fra Ekspertgruppen om Europæiske Ordninger for Arbejdstageres Inddragelse (Davignon-rapporten) (C4-0455/97).

Menrad
Hr. formand, som De sagde, drejer det sig ved dette punkt på dagsordenen om en udtalelse fra Socialudvalget om den endelige rapport fra Ekspertgruppen om Europæiske Ordninger for Arbejdstagernes Inddragelse, en gruppe, der er nedsat af Kommissionen med hr. Davignon som formand og består af forskere og arbejdsmarkedets parter. Dens hovedopgave var at stille forslag til, hvordan arbejdstagernes stilling kunne fastlægges i vedtægterne for det planlagte europæiske selskab. I over 25 år har det uden resultat været forsøgt i højere grad at harmonisere og koordinere den europæiske selskabsret. I den seneste tid er debatten om det europæiske selskabs juridiske form blusset op igen.
Det er hidtil ikke lykkedes i Rådet at vedtage en tilsvarende forordning om sådanne selskabsformer, i første række fordi man ikke kunne enes om de retningslinjer, der i forbindelse med dette instrument skal gælde for arbejdstagernes stilling. Forestillingerne om arbejdstagernes medindflydelse og medbestemmelse er meget forskellige i Den Europæiske Unions medlemsstater og hos de forskellige arbejdsmarkedsparter. Dette komplicerede fletværk af meninger kan kun redes ud, hvis der hos alle berørte parter er stor vilje til kompromis.
Det er min overbevisning, at medindflydelse og medbestemmelse også udgør en selskabsretlig demokratisering. Men de betyder samtidig økonomisk produktivitet. Hr. Davignon har ret: Kun informerede, kvalificerede, engagerede, motiverede og ansvarsbevidste arbejdstagere, der råder over muligheder for medindflydelse, kan udvikle moderne organisationsformer og teknologier og forvalte dem således, at alle muligheder for en bæredygtig udvikling udnyttes.
Til en meddelelse fra Kommissionen om information og høring forelå der et beslutningsforslag fra Parlamentet, som på vigtige punkter allerede førte til lignende resultater som Davignon-rapporten. På grundlag af Davignon-undersøgelsen fremlagde det luxembourgske formandskab i oktober et kompromisforslag for Rådet (socialministrene). Den betænkning fra Socialudvalget, der diskuteres i dag, ser i begge dokumenter et særdeles godt diskussionsgrundlag. Den advarer mod at forsøge at overføre en bestemt model for medbestemmelse fra nogle få medlemsstater til de øvrige stater. Medbestemmelse er ikke nogen eksportartikel. Men en videregående medbestemmelse for arbejdstagere, som den man har i lande som Tyskland og Østrig, Holland eller de nordiske lande, må heller ikke omgås ved hjælp af et europæisk retligt instrument. Det ville let kunne fremkalde anti-europæiske reaktioner. Den ofte citerede fare for flugt fra medbestemmelsen må ikke bare fejes af bordet. Den kunne indtræffe på grund af muligheden for at omdanne selskabet fra en national til en europæisk juridisk form med ringere muligheder for medbestemmelse. Denne flugtmulighed udelukker Davignon udtrykkeligt. Det er vi glade for.
Meget ofte spørges der, hvorfor direktivet om det europæiske samarbejdsudvalg har så stor succes. Man kan vende og dreje det, som man vil, den egentlige opskrift på det europæiske samarbejdsudvalgs succes skyldes visse procedureprincipper, som også kan spille en vigtig rolle ved udarbejdelsen at modellen for medbestemmelse i et europæisk selskab, nemlig fleksibilitet, forhandlingsløsninger og minimumsnormer. I tilfælde af, at der ikke tilvejebringes enighed mellem oprettelsesorganerne og arbejdstagernes særlige forhandlingsorganer, bør der i et europæisk direktiv fastsættes lovbestemte minimumsrettigheder for arbejdstagerne. Begge dokumenter - Davignon-rapporten og det luxembourgske kompromis - forudser også en økonomisk medbestemmelse for arbejdstagerne, i tvivlstilfælde ved en lille repræsentation af fuldt berettigede arbejdstagere i bestyrelser og tilsynsråd.
Udvalget for Beskæftigelse og Sociale Anliggender håber, at der endnu under det luxembourgske formandskab vil opnås politisk enighed i Rådet (socialministrene), og at denne enighed vil svare til vores standpunkter. Jeg skal endnu en gang kort sammenfatte disse: Ved udformningen af medbestemmelsesreglerne skal arbejdsmarkedets parter spille en afgørende rolle, deres samarbejde er en grundlæggende forudsætning. Derfor er efter min mening to underskrifter muligvis det vigtigste ved Davignon-rapporten, nemlig underskrifterne fra repræsentanten for de europæiske fagforeninger og for arbejdsgiverne. Der må ikke forekomme et europæisk selskab uden arbejdstagernes medbestemmelse. Den europæiske model er jo ikke markedsøkonomi i ren form, men social markedsøkonomi, hvis vigtige grundsætninger er arbejdstagernes medbestemmelse og partnerskab. I den ånd beder jeg om Deres tilslutning til denne betænkning og takker samtidig for hjælp fra kollegerne i Socialudvalget.

Cot
Hr. formand, hr. kommissær, Retsudvalget mener, at hr. Davignon og hans gruppe har udført et godt stykke arbejde i en vanskelig sag, og det tilslutter sig for det meste de konklusioner, som hr. Menrad netop har fremlagt på vegne af det kompetente udvalg, nemlig Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Vi ved alle, at problemet om det europæiske selskab er strandet på spørgsmålet om arbejdstagernes stilling i dette selskab, og det har det været længe. For øvrigt medfører denne blokering på det europæiske selskab at en lang række andre sager også blokeres: det femte direktiv om selskabsret, det tiende direktiv om grænseoverskridende fusioner, statutten for andelsselskaber, gensidige selskaber og foreninger.
Hr. Davignon og hans gruppe foreslår således også en løsning for at omgå problemet ved hjælp af et smidigt og valgfrit system på to niveauer. Det drejer sig først og fremmest om valget af en definition af det europæiske selskab. Ingen er således forpligtet til at danne et europæisk selskab. Dette er en første valgmulighed. Når denne beslutning er truffet, gives der prioritet til en forhandlet løsning mellem sociale parter, der kan beslutte, hvad de vil have, og det er kun, hvis der ikke indgåes en aftale, at man skal anvende de standardregler, som Davignon-gruppen foreslår vedrørende information og høring af arbejdstagere på den ene side og om deltagelse i bestyrelsen eller tilsynsrådet på den anden side.
Det drejer sig således om et meget smidigt system, der samtidig med, at det giver de sociale parter stor handlefrihed, gør det muligt at finde en form, der passer dem, der således gør det muligt at tilpasse den juridiske form efter parternes ønske, og som ganske enkelt i sidste instans foreslår det, der er standarden i alle vores lande, nemlig en form eller en anden forening af virksomhedens arbejdstagere.
Vi er af den opfattelse, og dette konstateres af et meget stort flertal af Retsudvalgets medlemmer, at denne løsning kan samle et flertal i Parlamentet og især fjerne den modstand fra Rådet, som ikke længere har nogen berettigelse.

Cabezón Alonso
Hr. formand, vi er mange, der er overbevist om, at det bedste redskab til at regulere arbejdsforholdene er dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, og endnu bedre hvis denne dialog giver sig udslag i aftaler. På europæisk plan spiller arbejdsmarkedets parter nu en større rolle, men dette er sket meget langsomt fra de første forsøg i begyndelsen af 1970'erne.
Denne betænknings historie eller rettere historien bag den betænkning, som vi i dag forhandler, er et eksempel på de vanskeligheder, som observeres, når vi ønsker at hæve nationale sædvaner op på europæisk plan. Det er vanskeligt at finde sammenfald vedrørende en entydig fortolkning af, hvad man forstår ved arbejdstagernes medbestemmelse, både hvad angår en sådan medbestemmelses indhold og udviklingen heraf.
Gennemførelsen af det indre marked og følgerne af globaliseringen af vores økonomier kræver, at arbejdstagerne repræsenteres og får medbestemmelse på overnationalt niveau. Vi forsøger i dag at standse Rådets blokering af de udestående forslag om dette emne. Det er nødvendigt at behandle alle omstridte spørgsmål vedrørende arbejdstagernes medbestemmelse realistisk, at finde formler, der går videre end blot information og høring, og at opnå, at arbejdstagerne repræsenteres og får medbestemmelse og ikke blot er begrænset til at modtage oplysninger.
Parlamentsmedlem Menrads betænkning forsøger at fremme og smidiggøre debatten om disse væsentlige emner og gøre det muligt, at statutten for det europæiske selskab snart får lovgivningsmæssig karakter. Ekperternes rapport, der kendes som Davignon-rapporten, har fundet ud af, hvordan man kan formulere et europæisk system med arbejdstagernes medbestemmelse. I tråd hermed bør der nås et kompromis i Rådet, og de hindringer, der indtil nu har eksisteret, bør overvindes. Reguleringen i sin tid af den europæiske komité fandt ud af at forene de forskellige modeller for arbejdsforhold. I tilfældet det europæiske selskab drejer det sig om at opnå samme afbalancerede og fleksible kompromis, som parlamentsmedlem Cot sagde for et øjeblik siden, med henblik på at garantere information, høring og medbestemmelse for arbejdstagerne uden at indføre en konkret model, men ved at anvende en model, der er forenelig med dem, der er gældende i hvert af vores lande.

Schiedermeier
Hr. formand, først vil jeg hjerteligt takke ordføreren Winfried Menrad. Hans ekspertise og hans overblik afspejles i betænkningen. Han har fremlagt fornuftige supplerende forslag, det ses også af tilslutningen i Socialudvalget. Erhvervslivet i Den Europæiske Union presser jo på for at få vedtægter for et Europa-aktieselskab eller et europæisk selskab. Davignon-gruppen har gjort et godt forarbejde, det er der ingen tvivl om.
Medlemsstaterne kan trods forskellige strukturer for arbejdstagernes deltagelse leve med disse forslag, for det første fordi det ikke er muligt at foretage reorganisering for at omgå medbestemmelsen, og for det andet fordi det i de medlemsstater, hvor arbejdstagerne selv ikke ønsker deltagelsen, endda er muligt med en nulløsning. For det tredje bliver en minimumskvote for arbejdstagernes repræsentation bindende efter forhandlingsfristens udløb, hvis arbejdstagere og arbejdsgivere ikke når til enighed. Herved sikres også information og høring af arbejdstagerne.
Med rette finder ordføreren, at minimumskvoten er sat for lavt. Det vil jeg udtrykkeligt støtte ham i. Ligeledes er hans bemærkning om, at det efter årtiers diskussion er nødvendigt at skynde sig, sikkert rigtig, og også medtagelsen af de europæiske andelsselskaber i forslaget anser jeg for nødvendig. Kommissionens opgave med at overbevise Rådet, hr. kommissær Flynn, skulle absolut være mulig på baggrund af forslagene, som egentlig tager højde for alle indvendinger. Jeg ønsker Dem, også i vores interesse, alt held med denne opgave og takker Dem på forhånd.

Hermange
Hr. formand, som det er blevet sagt, har sagen om det europæiske selskabs status nu været blokeret i 25 år, til trods for at vores virksomheder efterspørger en sådan status. I Frankrig for eksempel mangler et selskab som Airbus juridiske instrumenter.
Dette er grunden til at jeg i dag gerne vil takke hr. Menrad for hans arbejde i denne sag og for hans indsats til fordel for arbejdstagernes deltagelse. Jeg tror, at det i vores Parlament er vigtigt, at en række parlamentsmedlemmer er motiverede for at gennemføre denne sag om deltagelse, fordi det også er en måde at opnå fremskridt i beskæftigelsespolitikken.
Jeg vil dog gerne komme med to bemærkninger. For det første tror jeg, idet jeg er enig med denne betænkning, at man skal tage hensyn til de mange forskellige nationale traditioner med hensyn til information, høring og deltagelse af arbejdstagere, og således i forhold til Davignons betænkning, hvor man synes at have fundet et konsensus, og i forhold til netop de nationale traditioner, måske ikke gå for langt i et medbestemmelsessystem på tysk facon.
Dette er grunden til, hr. formand, at vi ikke mener, at Parlamentet bør vedtage punkt 9 i betænkningen, og især sidste del, der kræver en højere kvote for arbejdstagerrepræsentanterne i tilsynsrådet end den, der foreslås i ekspertgruppens rapport og i det luxembourgske kompromisforslag. Jeg finder det således ikke realistisk og jeg frygter, at vi i så fald vil blokere proceduren, som Davignon-betænkningen forsøger at sætte gang i i dag. Det var, hr. formand, hvad jeg meget kort ville sige om denne sag.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kolleger, hr. kommissær, vi behøver ikke i dag at overbevise hinanden om, at den europæiske selskabsform er en enestående chance for at fremme den grænseoverskridende handel i Europa, hvilket i den sidste ende er godt for beskæftigelsen. Ej helle kan arbejdstagernes engagement i virksomheden være et problem, fordi dette netop fremmer driften og produktiviteten. Hvad er så problemet? Problemet er, at medlemsstaterne ikke kan blive enige og derfor måske søger en udflugt. Mit spørgsmål til Dem er, er det måske sådan, at også skattemæssige motiver spiller en rolle og ikke kun arbejdstagernes medbestemmelsesret?
Jeg fremsætter et sidste opråb til såvel medlemsstaterne og til kommissær Flynn, om nu, torsdag og fredag, hvor stats- og regeringscheferne er samlede i Luxembourg, at ordne sagen formelt, og hvis det ikke kan lade sig gøre, uformelt at sætte sagen på dagsordenen og at sørge for, at det luxembourgske formandskab opnår resultater på dette område.

Schörling
Hr. formand, jeg vil begynde med at gratulere Menrad med denne betænkning og takke for hans store engagement i spørgsmålet. Jeg kan ikke andet end at være enig i udvalgets og ordførerens synspunkter om ekspertgruppens rapport og også i de synspunkter, der fremlægges om det luxembourgske kompromisforslag, som jo indebærer, at en eventuel bestemmelse for Europa-selskaber under ingen omstændigheder må føre til, at retten til medarbejdernes medbestemmelse i virksomhederen kan omgås. Man skal heller ikke kunne bruge europæiske retlige instrumenter til at omgå retten til medbestemmelse.
Endvidere skal der tages hensyn til de forskellige modeller til forhandlingsløsninger mellem arbejdsmarkedets parter, der findes i de forskellige medlemslande. Desuden skal de rettigheder, fagforeningerne har via den nationale lovgivning eller pr. tradition, også gælde for eventuelle Europa-virksomheder.

Weiler
) Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først gerne takke hr. Menrad for hans forslag, som vi som socialdemokrater også støtter. At det er blevet til en minimalkonsensus, hr. Menrad, er ikke Deres skyld, men jeg tror, det skyldes Ministerrådet. Jeg vil også gerne takke hr. rådsformand Juncker for, at han har gjort sig anstrengelser for efter mange år i det hele taget at tilvejebringe et kompromis. I dette forslag står der i øvrigt også, at man vil udnytte erfaringerne fra debatten om det europæiske samarbejdsudvalg og resultaterne herfra. Men det betyder også, hr. Flynn og hr. Juncker, at vi må udnytte de negative erfaringer fra samarbejdsudvalgsdirektivet, f.eks. med Vilvoorde.
I Europa er der et kraftigt misforhold mellem arbejdstagernes og kapitalens muligheder. I 25 år har vi nu ventet på, at denne medbestemmelsesmulighed kom i stand. Derimod har det kun taget 25 måneder at gennemføre direktiverne om det indre marked. Det er heller ikke tilstrækkeligt at give de ansatte mulighed for større deltagelse i aktiekapitalen. Man skal også inddrage dem i beslutningerne, og på det punkt tror jeg, hr. Menrad, at vi er enige.
Det indre markeds Europa, friheden for tjenesteydelser og kapitalbevægelser, også den spekulationsprægede, er efterhånden en selvfølge. Vi har brug for en medbestemmelse for arbejdstagerne og fagforeningerne, en videreudvikling og eventuelt en harmonisering.
Grunden til, at vi i dag ikke er kommet videre, ligger efter min mening ikke i de komplicerede sammenhænge, den forskellige interessesituation eller i de forskellige traditioner, men den ligger helt entydigt i kapitalens overmagt.
Jeg vil endvidere nævne, at vi er glade og tilfredse med, at dette direktiv eller denne konsensus er opnået sammen med fagforeningerne. Jeg synes ikke, Davignon-rapporten værdsætter dette rigtigt.
Til slut endnu to principper: For det første skal fagforeningerne være repræsenteret, og for det andet skal der foregå en viderudvikling i retning af en ægte medbestemmelse.

Lindqvist
Hr. formand, det er vigtigt, at medarbejderindflydelse kan garanteres på alle niveauer og i alle former for virksomheder. Den model, som foreslås her, med et frivilligt system for Europavirksomheder er måske den mest praktiske. Den gør det muligt for arbejdsgivere og medarbejdere at i hver enkelt virksomhed ved et frivilligt system selv forhandle sig frem til egnede former for medarbejderindflydelse, uafhængig af i hvilket land, virksomheden ligger. Det er et decentraliseret system, som giver stor lokal indflydelse, hvilket er godt.
Svagheden ved dette system er, at medarbejderparten, som ofte er den svage i en sådan forhandlingssituation, kan komme i en svag position. Aftalerne kan da blive temmelig intetsigende, hvilket kan gøre, at Europaselskaberne i realiteten kan omgå hele processen. Det må ikke ske. Derfor kan forslag om minimumsregler være en måde at få indflydelse på, samt en god medicin, når forhandlingerne er mislykkedes. I første omgang er det dog nationale indgreb, der skal iværksættes, og som kræves for at man kan løse dette. Minimumsnormer skal, hvis de indføres, tage hensyn til lokale bestemmelser og lokale love om forhandlinger i hvert medlemsland.

Oddy
Jeg vil gerne rose hr. Menrad for en glimrende betænkning. Jeg taler som ordfører for vedtægter for europæiske selskaber og specielt direktivet om arbejdstagernes inddragelse. Vedtægterne for europæiske selskaber er en frivillig foranstaltning, og når dette forslag en gang vedtages, vil ingen virksomheder blive tvunget til at oprette selskabsvedtægter, hvis ikke de ønsker det. Der vil fortsat eksistere andre muligheder for at etablere afdelinger i andre lande - for eksempel i form af datterselskaber - så medlemsstaterne behøver ikke frygte dette forslag.
Til gengæld for oprettelsen af en model med vedtægter for europæiske selskaber skal arbejdstagerne inddrages i et vist omfang. Kommission og Parlamentet insisterer herpå. Valget af metode til inddragelse af arbejdstagerne er fleksibelt, og de nationale kulturer og traditioner vil blive respekteret. Der findes mange virksomheder, som ønsker at kunne oprette vedtægter for europæiske selskaber.
Jeg opfordrer de medlemsstater, der har problemer med dette forslag, til at vågne op. De underminerer ikke blot de virksomheder, som aktivt ønsker dette forslag, men også det gode arbejde, der er udført i EuropaParlamentet gennem de seneste ni eller ti år. Vi har brug for vedtægter for europæiske selskaber, vi ønsker det, arbejdstagerne ønsker det, og de europæiske forretningsfolk ønsker det. De må lægge mærke til det arbejde, som eksperterne bag Davignon-rapporten og hr. Menrad har udført. Lad os hurtigst muligt få dette på plads.

Skinner
Hr. formand, jeg vil også gerne rose hr. Menrad; han har udarbejdet en meget afbalanceret betænkning. Vi har altid nydt den charme, hvormed han har præsenteret alle sin betænkninger, og nu har han gjort det igen!
Da jeg imidlertid gerne ser denne betænkning få succes, må jeg tale imod nogle af mine kollegers tidligere ytringer om en rimelig balance mellem traditioner og kulturer i arbejdsmarkedsforhold i Den Europæiske Union. Jeg må påpege over for såvel vores kolleger som kammerater, i forståelse med fru Hermange, at vi ikke kan trække en model ned over hovedet på alle lande i Den Europæiske Union. Det er ikke alle steder, man nyder alle disse kulturer og traditioner, på samme måde som man gør i Tyskland eller Østrig.
Jeg er overbevist om, at det i virkeligheden er dette, der er årsagen til, at forhandlingerne er gået i stå - elementet af tvang. Det er dette spørgsmål, som vil åbne for mekanismen og inddrage arbejdstagerne, ikke medindflydelse eller medbestemmelse, som al argumentationen synes at dreje sig om. Hvis vi kan være en smule mere progressive og fleksible på dette punkt, kan vi måske få en frivillig aftale mellem virksomheder og fagforeninger, hvilket vil sætte dem i stand til at nyde frugterne af arbejdstagernes inddragelse, uanset hvor langt de ønsker at gå hermed.
Jeg er enig med fr. Oddy i, at der er tale om en frivillig ordning. Jeg ville ønske, at folk kan se forskellen på det og andre idéer om tvang.
Lad os se på det andet faktum: hvis folk ikke støtter vedtægterne for europæiske selskaber, vil de så ikke befinde sig i en konkurrencemæssigt dårlig position en gang i fremtiden? Det er sådanne tanker, der går gennem hovedet på en masse mennesker. Det er sådanne former for bekymring og frygt, nogle personer søger at skabe. Det er sådanne spørgsmål, som skal behandles, og i øjeblikket behandles de ikke tilstrækkeligt grundigt. Vi har tid til at gøre noget ved det, og med Menrad-betænkningen er det lykkedes at fjerne nogle ængstelser og bange anelser. Jeg tror og håber, at det bliver et meget vellykket kompromisforslag.

Flynn
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for at have taget initiativ til en udtalelse om Davignon-rapporten og den efterfølgende udvikling i sagen om vedtægterne for europæiske selskaber i Rådet.
Som vi alle ved, forelå der fra det Europæiske Råd i Amsterdam et klart mandat om at gøre den nødvendige indsats for at sikre den endelige vedtagelse af vedtægter for europæiske selskaber ved udgangen af 1997. Vi er alle opmærksomme på, at det vil kræve en hurtig politisk aftale i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om det ubesvarede spørgsmål om arbejdstagernes inddragelse, hvilket vil gøre det muligt for Rådet (det indre marked) at afslutte hele sagen i rette tid.
Indlægget om, at Europa-Parlamentet er ved at lægge sidste hånd på sagen, er naturligvis meget relevant, og jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Menrad, fordi han endnu en gang har vist forståelse for vanskeligheden i den udfordring, vi står over for, samt for spørgsmålet om tilstrækkeligheden i løsningsforslagene i Davignonrapporten og kompromisforslaget fra det luxembourgske formandskab. Vi ved alle, at disse tekster for første gang i mange år giver os mulighed for at gøre betydelige fremskridt inden for dette område. Lad os udnytte denne mulighed fuldtud.
Som understreget i udkastet fra hr. Menrad, må det i enhver løsning, der kan opnå tilstrækkelig støtte i Rådet, være muligt for arbejdsmarkedets parter selv at udforme en model for arbejdstagernes inddragelse, som vil finde anvendelse for de enkelte europæiske selskaber. Samtidig er der brug for referencerammer, der finder anvendelse i tilfælde af forhandlingssammenbrud. For at fremme konsensus mellem medlemsstaterne, må disse referencerammer omfatte bestemmelser om både information, rådgivning og indflydelse. Formålet med sådanne referencerammer er ikke en harmonisering af nationale retsforskrifter og national praksis vedrørende arbejdstagernes inddragelse, da det varierer meget fra land til land. Fr. Oddy har fuldstændig ret: dette er en frivillig ordning og en valgmulighed, og det bør ses som en mulighed til fordel for erhvervslivet og arbejdstagerne.
Formålet med denne ordning er i virkeligheden at imødegå den berettigede bekymring hos nogle medlemsstater, der frygter, at vedtægterne for europæiske selskaber vil blive brugt til at omgå de nationale bestemmelser vedrørende arbejdstagernes inddragelse, specielt for så vidt angår medbestemmelsesordninger. Men på den anden side er vi også opmærksomme på den ligeledes berettigede bekymring hos de personer, der ikke ønsker at blive pålagt fremmede modeller for arbejdstagernes inddragelse. Det er Kommissionens opfattelse, at denne risiko vil blive stærkt reduceret, fordi man prioriterer forhandling, og fordi der i denne sammenhæng kun er tale om valgmuligheder for virksomhederne. Det glæder mig derfor, at EuropaParlamentet fuldtud tilslutter sig de grundlæggende elementer i kompromisforslaget.
Jeg vil gerne endnu en gang takke jer alle for jeres støtte, idet jeg håber, at vi med jeres hjælp og en god portion velvilje - og der kræves stor politisk velvilje og kompromisvilje hos alle berørte parter - kan gøre reelle og afgørende fremskridt i denne sag og dermed leve op til mandatet fra det Europæiske Råd. Jeg vil endnu en gang rette en personlig tak til hr. Menrad og hans kolleger samt til hr. Schiedermeir for hans gode ønsker, fordi der kræves en del politisk velvilje for at løse denne opgave. Fru Boogerd-Quaak, jeg ved, at De blev berøvet noget af Deres taletid, men De fik understreget, at dette skal være et centralt spørgsmål. Vi håber på at få den opbakning, De har bedt om, den 15. december på rådsmødet for socialministre, så vi endelig kan få løst denne opgave. Endnu en gang tak alle sammen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Deltidsarbejde - Beskæftigelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0352/97 af Jöns for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets beslutning om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS (KOM(97)0392 - C4-0551/97-97/0221(PRT)); -A4-0353/97 af Hernandez Mollar for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens rapport "Beskæftigelse i Europa 1997«.
Jöns
Hr. formand, kære kolleger, vi diskuterer i dag den aftale om deltidsarbejde, som arbejdsmarkedets parter har forhandlet sig frem til, efter at Ministerrådet i fjorten år ikke har tilvejebragt nogen enighed. Alligevel har vi ikke noget at fejre. Aftalen lever langt fra op til det, som Parlamentet krævede i 1990, nemlig at beskytte alle atypisk beskæftigede mod diskriminering, og her både diskrimineringer inden for arbejdsretten og diskriminering i forbindelse med social sikring.
Arbejdsmarkedets parter har indgået en aftale, der kun angår deltidsarbejde. Dermed har de udelukket millioner af atypisk beskæftigede med deres specifikke forskelsbehandlinger. Jeg tænker blot på de 14 millioner med tidsbegrænset ansættelse, men jeg tænker også på de 10 millioner med hjemme- og fjernarbejde, hvor vi jo alle ved, at fjernarbejdet for øjeblikket ligefrem oplever et boom. Men ikke nok med det. Selv i denne aftale, der kun er begrænset til deltidsarbejde, er alle spørgsmål om social sikring udeladt.
Udeladt er dermed altså præcis det kerneområde, hvor diskrimineringen af atypisk arbejde også manifesterer sig økonomisk. Nu kunne man måske til nød forstå, at arbejdsmarkedets parter så kort tid før Amsterdam ikke ville provokere medlemsstaterne yderligere med ordninger om den sociale sikring, fordi de for alt i verden ikke ville sætte optagelsen af socialprotokollen i traktaten på spil.
Deltidsaftalen har imidlertid flere huller, for når vi nu kun får en aftale om deltidsarbejde, og denne aftale så oven i købet fuldstændig udelader den lovbestemte sociale sikring, så burde man dog i det mindste kunne forvente, at arbejdsretten og virksomhedernes sociale ydelser blev klart defineret og reguleret ved europæiske mindstenormer. Men det er ikke tilfældet!
Hver medlemsstat kan efter eget forgodtbefindende fastsætte nationale undtagelser fra det udmærkede ikkediskrimineringsprincip. Ganske vist skal der angives objektive grunde herfor, men spillerummene er meget store. Således kan for eksempel en hel gruppe af beskæftigede komplet udelukkes fra ikkediskrimineringsprincippet. Jeg taler her om de deltidsbeskæftigede, der kun arbejder lejlighedsvis, som det så smukt hedder i rammeaftalen.
Desuden kan ansættelsesforholdets varighed, arbejdstiden eller indtjeningens størrelse begrunde yderligere nationale undtagelser for alle deltidsbeskæftigede. Det vil sige, at medlemsstaterne efter eget skøn kan fastsætte tærskler, under hvilke der flittigt kan diskrimineres videre. Et europæisk princip om ikke-diskriminering eksisterer altså kun på papiret. Den nationale ret til undtagelser har derimod konkret gyldighed. Alle andre bestemmelser er henstillinger, der ikke kan gøres gældende ad rettens vej.
I en tid, hvor vi jo alle vil skabe større beskæftigelse, ikke mindst også ved fleksible arbejdsformer og kortere arbejdstider, bidrager dette i sandhed ikke til at gøre deltidsarbejde mere attraktivt. Når vi alligevel tilslutter os forslaget om gennemførelse af rammeaftalen, så er det egentlig kun, fordi den i det mindste ikke anretter nogen skade. Den hindrer ikke en eneste medlemsstat i at udstede bedre forskrifter.
Det ændrer dog alt sammen ikke noget ved, at det nu er nødvendigt, at Kommissionen hurtigst muligt fremlægger et forslag, der gør en ende på diskrimineringen af deltidsarbejde på den sociale sikrings område. Det er mig især magtpåliggende, fordi 80 % af de deltidsbeskæftigede er kvinder.
Kommissionen skal imidlertid også fremsætte forslag til at fjerne diskrimineringen ved andre atypiske arbejdsformer, og det for begge områder, altså både for arbejdsretten og for den sociale sikring. Til arbejdsmarkedets parter skal det på dette sted siges: Selvom dette Parlament tilslutter sig aftalen om deltidsarbejde, så er det langt fra et carte blanche til, at lignende svage aftaler uden mindstenormer vil blive accepteret af os i fremtiden. Dialogen mellem arbejdsmarkedsparterne er en sart plante. Jeg har tillid til, at kommende aftaler vil have mere substans. Til syvende og sidst er det kun den anden aftale efter socialprotokollen.

Hernández Mollar
Hr. formand, hr. kommissær, her kun få dage før topmødet i Luxembourg bliver dette muligvis den sidste forhandling, der finder sted, før stats- og regeringscheferne står over for en af de udfordringer, som imødeses med størst forventning af den europæiske offentlighed.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender godkendte med kun to stemmeundladelser denne betænkning, som jeg her forelægger for Parlamentet. Arbejdsløshedssituationen i Den Europæiske Union er, selvom den er ved at blive bedre, dramatisk alvorlig. Det er nødvendigt, at hele det europæiske samfund er bevidst om størrelsen af det problem, som vi står over for. Et problem, som direkte angriber selve Unionens fundament.
Når vi taler om at løse arbejdsløsheden, må vi gå ud fra sikre præmisser. Der eksisterer kun én realistisk formel til at reducere arbejdsløsheden i en økonomi som vores, nemlig ved at skabe produktive arbejdspladser. Alt andet er, som man siger i mit land, «brød i dag og sult i morgen«. De produktive arbejdspladser skabes især af virksomhederne og inden for disse af de små og mellemstore, og for at få dem til det, må der skabes en gunstig atmosfære, der giver dem mulighed for at eksistere og være konkurrencedygtige. Enhver regering kan skabe beskæftigelse via lovgivningen ved at øge antallet af offentligt ansatte, ved at reducere arbejdstiden, men dette er kun kortsigtede løsninger. Denne form for løsninger skader i sidste ende de økonomier, der anvender dem, og i et mere og mere åbent og globaliseret samfund medfører de til sidst en arbejdsløshed, der er større end den, der forårsagede deres anvendelse.
Amsterdam-traktaten er således et udtryk for viljen til at koordinere de nationale politikker med henblik på at styrke oprettelsen af arbejdspladser. De fælles målsætninger er meget prisværdige og på nogle områder nødvendige. Men vi må ikke narre os selv: Beskæftigelse skabes ikke med målsætninger. Fra Essen og indtil i dag er der nedfældet mange målsætninger og planer, men virkeligheden er, at arbejdsløshedstallene er stagnerende, og det, der er behov for, er at opfylde de målsætninger, som medlemsstaterne sætter for sig selv i deres flerårige beskæftigelsesplaner. Og dette er naturligvis foreneligt med den permanente udvikling af deres politikker.
Hr. formand, jeg vil gerne fremføre, hvad der efter min mening og set ud fra mit synspunkt kunne være beskæftigelsens ti bud.
For det første at gennemføre Den Monetære Union med succes, hvilket ikke er et mål i sig selv, men et instrument til at skabe et saneret makroøkonomisk miljø. For det andet at opprioritere regeringernes undervisnings- og uddannelsespolitikker, således at vores unge og langtidsledige kan få adgang til arbejdsmarkedet med nogle egnede og brugbare kvalifikationer. For det tredje at reformere medlemsstaternes skattesystemer, således at de bliver mere gunstige for beskæftigelsesdannelsen. For det fjerde at støtte de små og mellemstore virksomheder med hensyn til finansieringskilder ved at nedbryde de administrative og bureaukratiske hindringer og fremme egen beskæftigelse og selvstændigt arbejde. For det femte at forbedre og fuldstændiggøre det indre markeds funktion og at fremme arbejdstagernes mobilitet ved at nedbryde sproglige og kulturelle barrierer samt særlige interesseres protektionisme. For det sjette at fremme dialogen og den sociale koncentration på sektorplan, nationalt plan og europæisk plan ved at undersøge og præsentere nye arbejdsmarkedsorganisationsformer for arbejdstagerne og arbejdsgiverne og den måde, hvorpå disse udvikles, herunder naturligvis nedsættelse af arbejdstiden, nye ansættelsesformer og medarbejderbeskyttelse og - helbred. For det syvende at styrke de lokale myndigheders rolle inden for søgning efter løsninger ved også at involvere den private sektor og fokusere på arbejdspladser, der opstår som følge af social solidaritet, frivilligt arbejde, kulturel rehabilitering eller pensionering, samt dem, der opstår som følge af nye beskæftigelsesformer. Det haster med at få gennemført territoriale beskæftigelsesplaner. For det ottende at styrke infrastrukturen og støtte virksomhedsfornyelse og anvendelse af nye teknologier.
Det niende punkt er at skabe de nødvendige betingelser for, at diskriminationen af kvinderne ophører. Der skal sættes en stopper for de beklagelige udsagn, der endnu høres i vores samfund, om at kvinderne tager arbejdet fra mændene. At arbejde er en menneskeret, der ikke tilhører hverken mænd eller kvinder alene, og begge køn skal - sammen med regeringerne - samarbejde for at skabe de nødvendige familiemæssige og sociale betingelser for adgang til arbejdet, og der er ingen tvivl om, at deltidsarbejde er et udmærket redskab til netop dette.
Og endelig, hr. formand, hr. kommissær, for det tiende skal vores socialsikringssystem moderniseres. Ingen europæisk borger er villig til at give afkald på sociale rettigheder vundet for længe siden, men de sociale byrder må ikke tynge vores virksomheder, og opretholdelse af pensioner må ikke udelukkende tilfalde en aktiv befolkning, der bliver stadigt mindre. Dette problem skal tackles med mod.
Hr. formand, dette er min sidste overvejelse her lige før et topmøde, hvor alle borgere venter realisme og konkrete politiske løfter. 30 millioner borgere vil gerne have et arbejde. En mand eller en kvinde uden arbejde har netop givet afkald på det samfund, som vedkommende tilhører. Den økonomiske og sociale udstødelse medfører desperation og en væsentlig forringelse af det samfund, der lider herunder. Vi må konkurrere ikke kun på økonomier og på markedet, men også på illusioner og på tilliden til det Europa, som vi alle ønsker for det fremtidige 21. århundrede.

Randzio-Plath
Hr. formand, kære kolleger, beskæftigelsestopmødet vil være en målestok for den sociale profil i Europa. Beskæftigelsesrapporten viser helt klart, hvilke sygdomme vi mangler at overvinde. For de store resultater ved skabelsen af arbejdspladser vil ikke alene skyldes arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger, men vi behøver samtidig også en makroøkonomisk politik, der fremmer og ikke bremser den økonomiske vækst. Her skal der gøres mere. Vi må ikke altid kun tale om deregulering af arbejdsmarkederne, om deres modernisering og deres strukturering eller om menneskers beskæftigelsesevne. Vi skal udforme de samfundsøkonomiske rammebetingelser således, at vi omsider også bringer erhvervsfrekvensen i Den Europæiske Union nærmere til den japanske eller amerikanske erhvervsfrekvens på 70 %. Kun derved opfylder vi også vores sociale forpligtelser.
Derfor er der bestemt behov for, at den monetære union starter til tiden, for at pengepolitikken kan spille en konstruktiv rolle på europæisk plan. Dertil behøver vi naturligvis også koordineringen af de økonomiske politikker, og finansministrenes ubeskriveligt neutrale holdning skal overvindes på det europæiske topmøde i Luxembourg.
Vi skal gå over til at fokusere på forudfastsatte mål, sænkning af arbejdsløshedsprocenten og en omlægning til aktiv arbejdsmarkedspolitik. Men frem for alt skal vi gøre mere hvad angår investeringer. Investeringer er nøgleordet. Når jeg tænker på, at de jobskabende investeringer i produktionsanlæg i USA fra 1989 til 1996 er øget med 30 %, men i Europa kun med 5 %, så kan vi også her nemt forestille os forskellen i beskæftigelsesudviklingen. Jeg er nødt til at sige, at benchmarking for beskæftigelsen og benchmarking for investeringer også burde optages i vores ordforråd. Det drejer sig her ikke kun om at sætte gang i private investeringer, men også om at dreje investeringerne i infrastruktur, de offentlige investeringer, væk fra ødselhed med subsidier og hen mod beskæftigelsesrelaterede offentlige udgifter.

Pérez Royo
Hr. formand, jeg vil gerne her fremføre Fiskeriudvalgets mening i forbindelse med denne vigtige betænkning om beskæftigelsen, og jeg vil først og fremmest henlede opmærksomheden på den kendsgerning, at spørgsmålet om beskæftigelsen har særlig betydning for fiskerisektoren.
Beskæftigelse og arbejdsforhold i fiskerisektoren er måske i dag de områder i den fælles fiskeripolitik, som der er gjort mindst ud af. Denne mangel er overraskende, i betragtning af at denne sektor allerede fra 1970'erne har været præget af fortsat tilbagegang med konstant fald i antallet af arbejdsplader, forringede arbejdsforhold, usikre ansættelsesforhold osv.
Derfor har erhvervets manglende tiltrækningskraft medført, at aldersgennemsnittet stiger konstant, uden at der er sket det nødvendige generationsskifte.
Som det er almindeligt kendt, indebar den nye internationale havret med inførelsen af 200-sømilegrænsen for kyststaternes eksklusive udnyttelse af fiskeressourcerne, at fiskerflåden i EF fik overkapacitet, og dette førte til en konstant reduktion af flåden, både højsø- og kystfiskerflåden, hvilket igen medførte et alarmerende fald i antallet af arbejdspladser. For blot at nævne et enkelt tal for Spanien, som er det land i Fællesskabet, der har størst fiskeripotentiale, udgør antallet af tabte arbejdspladser i de sidste 10 år omkring 20 % af de beskæftigede i denne sektor.
Det faldende antal arbejdspladser i fiskerierhvervet har i nogle tilfælde været særdeles omfattende, og det hænger sammen med, at der navnlig i kystfiskeriet, som er meget arbejdskraftintensivt både i fangst- og forarbejdningsleddet og tilknyttede aktiviteter som værfter, afsætning osv., er tale om randområder, som er meget afhængige af fiskeriet, og hvor der ikke på nuværende tidspunkt er nogen reel mulighed for omstilling til andre aktiviteter. Der er altså tale om et fænomen, der berører Fællesskabets randområder med alt, hvad dette indebærer med hensyn til styrkelse af ovennævnte forhold.
Derfor - og her slutter jeg - anmoder Fiskeriudvalget Europa-Kommissionen om at fremlægge en detaljeret betænkning vedrørende arbejds- og beskæftigelsesforholdene i denne sektor og samtidig specifikt indføre en revidering af dette forhold i direktivet om arbejdspladser.

van Velzen, Wim
Hr. formand, for det første vil jeg takke hr. Mollar for den efter min mening fortræffelige betænkning. I øvrigt først og fremmest fortræffelig fordi den også indeholder to ting, der kan korrigere beslutninger fra forrige gang ved betænkningen til beskæftigelsestopmødet. I punkt 10 en klar tydeliggørelse af den forskydning som vi anser for nødvendig af byrden på arbejde til andre faktorer og en klar anmodning i punkt 15 om at iværksætte en grundig undersøgelse af mulighederne i det system, som Michel Rocard har foreslået om at begrænse en byrde til job over 32 timer.
Andre talere har allerede nævnt det: denne betænkning skal frem for alt ses i lyset af topmødet i Luxembourg, og jeg mener også, at det faktisk er det første emne her i denne debat. Topmødet er det første skridt, hører man ofte i de seneste uger. Det er i sig selv rigtigt, men det siges ofte på en måde som om, det skal tjene som undskyldning for kun at tage et lille skridt. Efter min mening skal dette første skridt netop være et helt klart skridt. Klart nok til at skabe tiltro, tiltro hos borgerne om, at der nu endelig efter alle de tykke beretninger, efter den store mængde litteratur, også kommer handling.
Jeg vil koncentrere mig om de handlinger, som efter min mening minimalt bør gennemføres. Der skal opstilles konkrete mål på både EU- og nationalt plan. Der er modstand, fordi man er bange for, at man eventuelt ikke kan nå disse mål. Jeg vil lige bemærke, at denne frygt ikke eksisterede, da man opstillede målene for ØMU'en. Den gang kunne kriterierne ikke blive stramme nok og sættes højt nok. Jeg konkluderer på denne baggrund, at det i virkeligheden drejer sig om den politiske vilje. En politisk vilje til at drive beskæftigelsespolitik og den politiske vilje til at erkende, at den gamle historie om, at ØMU'en fører til økonomisk vækst, og at økonomisk vækst automatisk fører til arbejde, ikke passer, og at vi må føre en mere aktiv arbejdsmarkedspolitik.
For det andet er et vigtigt mål "benchmarking«: at orientere vores politik og vores mål efter de tre bedst præsterende lande. Hvis man vælger disse mål kan ingen længere påstå, at de er urealistiske, fordi der mindst er tre lande, der har nået dem. Og man er for første gang ikke i færd med den triste harmonisering på det laveste plan, men man er i gang med at harmonisere på de bedstes niveau. Det mener jeg vil give borgerne meget meget mere håb.
Til sidst skal man gennemføre forskellige ting, hvorunder frem for alt og som det første en politik, der garanterer, at unge under 25 år aldrig bliver arbejdsløse. De skal enten have et job eller en uddannelse, og at alle arbejdsløse får en ny chance for at træde ind på arbejdsmarkedet.
Og last but not least, efter min mening kernen i Delors-hvidbogen, tag nu endelig en alvorlig beslutning om skattelettelser, omlægning af byrderne fra arbejde til miljø, råstoffer og kapital.

Pronk
Hr. formand, jeg vil gerne sige hr. Hernández Mollar hjerteligt tak for den fortræffelige betænkning, som han har lavet og også for de ti bud om beskæftigelsen, som han lige har fremsat. Der er sagt meget om beskæftigelsestopmødet i Luxembourg, men vi må gøre os klart, at vi nu er i gang med en eksercits, der også overstiger dette, der konstant forsøger at forbedre den fortsat meget triste beskæftigelsessituation i Den Europæiske Union.
Det forundrer mig ind imellem, når vi taler om Luxembourg, hvor modløse man allerede nu er. Jeg mener vi bør afvente topmødet. Når så modløsheden særligt kommer fra socialisterne, så siger jeg: se på antallet; se på at i de tolv ud af de femten regeringer er socialisterne repræsenteret. Hvis dette topmøde mislykkes, så er det et fejlslag for de socialistiske regeringschefer, så pas på med det. Jeg tror, at der stadig er håb for topmødet, og jeg håber, at vi holder fast ved det. Men nu er vi i gang med betænkningen af Hernández Mollar, der giver en meget god analyse af situationen og af det, som vi har gjort, og det vi skal gøre i fremtiden. Jeg har faktisk ikke ret meget at tilføje til dette.
Det andet punkt, der står på dagsordenen, er Jöns-betænkningen om deltidsarbejde. Også denne betænkning har vakt opsigt. Jeg spurgte først mig selv, hvordan det var muligt at behandle disse to noget forskellige betænkninger i samme debat, men faktisk er det ret logisk. Deltidsarbejde har i en række lande, hvorunder mit, bidraget mere til at nedsætte ledigheden end alle andre foranstaltninger og det på en markedsorienteret måde. Men så må man naturligvis også aflønne og behandle dette deltidsarbejde på samme måde som fuldtidsarbejde, sådan at vi kommer bort fra den gamle tanke om, at deltidsarbejde er en slags sekundært arbejde, arbejde der ikke tæller med. Det må vi bort fra.
Det var ikke nogen nem betænkning. Det ved vi. Vi har kæmpet hårdt om den, og så drejer det sig her særligt om, at for os er det vigtigste punkt, at vi når arbejdsmarkedets parter har indgået en aftale, at vi ikke blander os i aftalens indhold. Vi kan afvise aftalen. Vi kan godkende den, men vi må ikke gøre noget, der ligger midt imellem. Jeg tror, at vi med de ændringsforslag, der nu ligger på bordet har fundet en slag mellemvej. Med rette siger Jöns-betænkningen, at den ikke er komplet, at vi skal gøre mere for atypiske arbejdsforhold end blot denne betænkning, at dette måske er et bidrag. Men det er dog det første bidrag i denne debat, og det er mere end vi har haft hidtil.
Derfor finder jeg det vigtigt at støtte aftalen. Endvidere at anmode Kommissionen, Dem hr. Flynn, om at træffe de nødvendige ekstra foranstaltninger, så vi kan opnå en godt vægtet pakke, fordi vi på den måde fremmer beskæftigelsen.

Killilea
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Jöns for hendes betænkning, hvori der gøres opmærksom på typen af arbejdskontrakter mellem deltidsansatte arbejdstagere og deres arbejdsgivere og på de mange former for diskriminering af deltidsansatte. Kommissionen bør også informeres om en række andre alvorlige følger for folk med deltidsarbejde.
Den alvorligste er udelukkelsen af mange af de dårligst stillede fra EU-støttede ordninger. Jeg må med beklagelse indrømme, at denne situation specielt gør sig gældende i mit eget land, Irland. Jeg taler for eksempel om Kommissionens program for udvikling af landdistrikter eller ledsageforanstaltninger under den fælles landbrugspolitik.
I denne betænkning og i Kommissionens dokument lægges der stor vægt på behovet for ordentlig social tryghed og pensioner til deltidsansatte arbejdstagere. Ikke desto mindre afskærer det irske landbrugsministerium i dette øjeblik ansøgere fra at få del i EU's førtidspensionsordning for landmænd, hvis sådanne landmænd har haft deltidsarbejde i en periode inden deres ansøgning.
Her taler jeg ikke om landmænd med store kommercielt levedygtige landbrugsejendomme. Jeg taler om de landmænd med landbrugsejendomme på 15 eller 16 hektarer, der er nødt til at supplere deres indkomster fra landbruget med andet lønarbejde for at overleve. Det var præcist disse landmænd, som for eksempel pensioneringsordningen i første omgang var rettet mod. Og sagen slutter ikke her. De landmænd med mindre landbrug, der var så uheldige ikke at have sikret sig en eller anden form for deltidsarbejde, fik nu mulighed for at deltage i statsstøttede arbejdsordninger. Men hvad opdager vi? Vi opdager, at det beskedne beløb, de har tjent på disse statsstøttede korttidsordninger, nu afholder dem fra pensioneringsordningen. Før de overhovedet når så vidt, finder vores landbrugsministerium det passende at udelukke dem fra visse præmiebetalinger ved at foretage en skatteansættelse mod dem på grund af lønarbejde uden for gården.
Jeg har altid været af den opfattelse, at formålet med medlemsstaternes skattesystemer var at regulere det beløb, som den enkelte tjente. Hvis man tjente over et vist beløb, blev man beskattet af det pågældende beløb, og det var så det. De fleste landmænd er i dette net. Det forekommer mig alligevel, at der her er tale om forskelsbehandling af værste slags. Den svageste og traditionelt set mest sårbare del af vores landbrugssamfund, hvad angår social omsorg, samt landmænd med mindre landbrug behandles på den groveste og mest uretfærdige måde af staten.
Jeg håber og tror sandelig, at det er imod ethvert mål og princip i kommissærens direktiv, at en medlemsstat skal have lov til på denne måde at manipulere med noget, som i alt væsentligt er en social ydelse fra EU.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, jeg vil også ønske begge ordførere held og lykke med deres betænkning. Mange af de ting, der behandles i Mollar-betænkningen, har været behandlet her på foranledning af Van Velzen-betænkningen. Jeg vil kun gøre kommissæren opmærksom på ét punkt, og det er, at beskatningen af arbejde på trods af smukke ord om lettelser igen er steget fra 43, 5 procent til 51 procent i øjeblikket. Jeg tror, at den største indsats torsdag og fredag skal dreje sig om en omlægning af beskatningen fra arbejde til andre objekter, således som det også foreslås i Mollar-betænkningen.
Hr. formand, Jöns-betænkningen er også på dagsordenen. Her kan man spørge, i hvilket omfang vi skal overlade dette til arbejdsmarkedets parter. Jeg savner stadig de mellemstore og små virksomheder i den sociale dialog. Men nu hvor vi i hovedsagen har overladt tingene til arbejdsmarkedets parter, ligger det største ansvar også her. De skal i overenskomster og aftaler pr. virksomhed give overenskomsten indhold, fordi vi gør det jo ikke. Og derfor spørger jeg, om vi skal blive ved med at behandle denne type forslag på denne måde.
Hr. formand, jeg vil spørge kommissær Flynn, hvilke forslag han mener er realistiske på topmødet i Luxembourg, når det drejer sig om at forskyde beskatningen på arbejde til andre objekter. Måske kan han angive om energiafgifter eller andre skatter nu har en reel chance.

Ojala
Hr. formand, først vil jeg gratulere fru Jöns for den store snilde, som hun har vist i sin behandling af denne svære sag om rammeaftalen for deltidsarbejde. Foran os har vi jo et forhandlingsresultat godkendt af arbejdsmarkedets parter. I denne situation vil det være meget svært at forkaste dette forslag, skønt dets rammer er helt klare. Jeg synes, at ordføreren er kommet til en rigtig løsning ved at foreslå en kraftig kritik af rammerne af forhandlingsresultatet, men dog med en anbefaling om at godkende det.
Rammeaftalens største problem hænger sammen med dens smalle dækning. Aftalen gælder kun for de deltidsansatte og udelukker fuldstændig alle andre med atypiske arbejdsforhold. Dog har netop disse arbejdergrupper ofte større problemer end deltidsansatte i et regulært job, som ordføreren også konstaterer. Kommissionen bør umiddelbart påbegynde udarbejdelsen af et forslag, hvorved mennesker med et atypisk arbejdsforhold, og som forbliver uden for dette direktivforslag, bliver behandlet lige.
Desuden er jeg bange for, at der i Luxembourgs beskæftigelsestopmøde er fare for at opnå et lige så udvandet slutresultat som denne aftale om deltidsarbejde er. Forlydender om Ministerrådets marathonmøder i går har i hvert fald ikke hos mig forøget optimismen om, at vi vil få meget klare, konkrete resultater, hvorved beskæftigelsen i Europa i vid forstand kan forbedres. Jeg håber, at min frygt er ubegrundet, men ministermødet i går lover ikke godt. Kommissionen har endda klart været mere initiativrig og aktiv end Ministerrådet og de enkelte medlemslande ser ud til at være.
Jeg ser også undrende på mit eget lands regerings stillingtagen derved, at den ikke har hentet inspiration fra dette forslag fra Kommissionen, som vedrører nedsættelse af merværdiafgiften i servicefagene. Det vil netop frembyde muligheden for at skabe de savnede arbejdspladser i servicesektoren.

Schörling
Hr. formand, kære kolleger, kommissær, vi er mange, der har store forhåbninger forud for det kommende topmøde i Luxembourg. Nu er der ikke mange dage tilbage til det. Frem for alt er det vel de 30 millioner arbejdsløse, der håber på, at der vil ske store ting ved dette møde. Jeg er ikke så sikker på, at der gør det, men lad os alligevel bevare håbet.
Mange tror, at vækst er det eneste, der kan hjælpe os ud af arbejdsløsheden, hvilket også Hernandez Mollar gør i sin betænkning. Jeg tror, vi vil mislykkes, hvis vi tror, at væksten kan bringe os ud af denne knibe. Jeg tror nemlig ikke, at der findes en enkelt løsning, men derimod særdeles mange løsninger, som vi må have tiltro til. Disse løsninger ser meget forskellige ud afhængig af, hvilket land, hvilken region og hvilke lokale forhold, vi taler om.
En sådan løsning, som vi må tillade at blomstre, kan være, at satse på det mest alvorlige, vi har, nemlig ungdomsarbejdsløsheden. Vi »grønne« mener, at man må garantere de unge en uddannelsesplads i virksomhederne for at de unge skal kunne komme ind . Ellers vil de havne uden for arbejdsmarkedet i lang tid. De skal kunne få en betalt lærlingeplads i en længere periode, måske helt op til to år.
Vi må desuden opmuntre og støtte det, vi kalder for den tredje sektor eller social økonomi - kært barn har mange navne - som drejer sig om kooperativer, ideelle foreninger, små virksomheder, det, der vedrører kultursatsninger, pleje, omsorg og denne type af virksomhed. I Sverige findes der faktisk eksempler på, at det er den sektor, der ekspanderer mest af alle, det vil sige de små kooperativer og den tredje sektor. Desuden er det absolut nødvendigt med en økologisk skattereform, som er forbundet med en sænkning af skatten på arbejde.
Jeg er helt uenig med Hernandez Mollar med hensyn til ØMUs fortræffelighed og at ØMU skulle være det mest betydningsfulde for at opnå beskæftigelsesmæssige effekter. Der findes kendte økonomer, hr. Hernandez Mollar, som hævder netop det modsatte, og at vi allerede har set effekterne af ØMU med de nedskæringer, der er foretaget.

Scarbonchi
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Hernandez Mollar for hans udmærkede betænkning om beskæftigelsen i Europa i 1997. 18 millioner arbejdsløse, meget forskellige sociale lovgivninger fra land til land, stadig alt for nationalistiske økonomiske politikker, en stadig utilstrækkelig vækstrate til at skabe egentlige arbejdspladser og til at standse og derefter reducere denne europæiske svøbe, som arbejdsløsheden er. Over for denne opgørelse, har vi i dag Europa-Kommissionens forslag og det europæiske topmøde i Luxembourg, der skal finde sted om 48 timer.
Min gruppe, Europæisk Radikal Alliance, glæder sig over Kommissionens forslag. Man kan ikke andet end at tilslutte sig disse, når de nationale politikker for beskæftigelsen indtil videre har spillet fallit. Man kan ikke andet end at acceptere endelig at fastsætte kvantificerede målsætninger for europæerne med henblik på effektivt at bekæmpe den manglende beskæftigelse. Det er uacceptabelt, at Tyskland og Spanien på dette område blokerer for den proces, der om nogle få dage vil blive sat i gang i Luxembourg.
Hovedlinjerne i disse forslag vil gøre det muligt at skabe næsten 12 millioner arbejdspladser inden 2003 og reducere arbejdsløshedsprocenten fra 10, 6 % til 7 %.
Hovedpunkterne i dette program er SMV/SMI-planen, erhvervsuddannelse for 25 % af de arbejdsløse, teknologisk fornyelse, nedbringelse af de sociale omkostninger. Så langt så godt, men vi kunne gå endnu længere, være mere dristige, mere ambitiøse. På et tidspunkt, hvor topmødet om beskæftigelsen starter i Luxembourg, vil den europæiske offentlige mening ikke kunne forstå, at vi ikke er i stand til at foreslå et stærkt projekt for beskæftigelsen i Europa, at vi er ude af stand til at hastebehandle problemet, ude af stand til på europæisk plan at løse et problem, der underminerer, traumatiserer og svækker vores lande.
Efter freden og sikkerheden i Europa, som Den Europæiske Union i årtier har været garant for på sit eget område, udgør beskæftigelsen den største af vores medborgeres bekymringer og et barometer for samfunds sundhed og arbejdstagernes værdighed.
Jeg støtter i Frankrig en socialistisk regering, der har sat beskæftigelsen i centrum for det europæiske projekt, og det er måske, for at besvare en af mine kolleger, der for lidt siden funderede over dette, fordi der i dag findes et flertal af socialistiske regeringer i Europa, at topmødet i Luxembourg langt om længe kan munde ud i en egentlig beskæftigelsespolitik for Europa, og man kan kun glæde sig over dette.
Hjælp til SMV'er på ECU 800 millioner, europæisk vedtægt for virksomhedsledere og arbejdstagere, subsidierede europæiske rentesatser ved oprettelse af virksomheder, udvikling af meget små virksomheder på egen bopæl og skattelettelser er alle elementer, der vil gøre det muligt at nå endnu længere. Vi må være tapre, hvis vi vil give Europa en mening, hvis vi vil gøre det troværdigt og til fordel for vores medborgere. Det er nødvendigt med en koordineret beskæftigelsespolitik, det er nødvendigt med et Europa, der her i Parlamentet som i Luxembourg kæmper for en modernisering af arbejdsmarkedsforholdene.
Efter at have mislykket det sociale Europa, må vi ikke også tabe beskæftigelsens Europa på gulvet. De europæiske borgere vil ikke kunne tilgive os dette.

Papakyriazis
Hr. formand, jeg mener, at denne betænkning af hr. Hernández Mollar, som blev næsten enstemmigt vedtaget i Beskæftigelsesudvalget, er af stor betydning, hvilket jeg gerne vil lykønske ordføreren med. Betænkningen er udarbejdet på grundlag af et vigtigt dokument fra Kommissionen, hr. Flynn. Her kort før det ekstraordinære topmøde om beskæftigelsen forhandler vi nu også i Parlamentet om dette vigtige emne, hvilket ikke er et tilfælde. Det giver os en lejlighed til nu på egen hånd at sende et stærkt politisk budskab, der ikke bør indeholde for meget politisk tale og retorik, men et stykke politisk arbejde. Jeg er ikke optimistisk med hensyn til resultatet af det ekstraordinære topmøde om beskæftigelsen. Det er navnlig den vidt udbredte - og fra mange sider meget udnyttede - pessimisme omkring resultaterne af mødet, der bekymrer mig. Men jeg tror, at dette topmøde i overmorgen kan blive historisk, hvis jeg må bruge så stort et ord, for i sidste ende interesserer borgerne sig ikke for, hvorfor og hvis skyld det er, at vi har denne store masse af medborgere, der er fanget i arbejdsløshedens onde cirkel, men de kræver derimod, og med rette, løsninger og resultater. Dette betyder, at der skal leves op til et ansvar og nogle forpligtelser samt gøres noget reelt inden for hele dette store ansvarsområde.

Carlsson
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, jeg vil gerne lykønske Hernandez Mollar med betænkningen og en meget god udtalelse. Jeg vil bare tilføje og gentage, at arbejdspladser kun kan skabes ved hjælp af flere mere succesrige og voksende virksomheder.
Frem for alt i beskæftigelsesdebatten synes politikere at stirre sig blinde på indsatser, der angriber symptomerne og ikke sygdommen. Flere blandt os synes at ville regulere lidt til. Jeg synes faktisk, at Jönsbetænkningen i visse formuleringer tyder på skræk for at lade noget være ureguleret.
Vi må se den nye tid i møde med tiltro. Jeg tror, at medarbejdere og arbejdsgivere må have mere plads til individuelle overenskomster. Helt klart må arbejdsmarkederne desuden have mindre regulering. Det viser sig jo, at lande med et lavere reguleringsniveau også er lykkedes bedst i kampen mod arbejdsløsheden. Storbritannien under konservativt styre er jo et sigende eksempel.
I Kommissionens retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik for 1998 fremhæver man fire sunde begreber. Jeg hilser diskussionen om individernes ansættelsesbarhed og tilpasningsevne velkommen. Men entrepenørskabet er nøgleordet. I perioden 1988-1995 har de små og mellemstore virksomheder i Europa skabt 250 000 nye jobs pr. år, mens de større med over 100 ansatte har mistet 200 000 jobs. Disse 250 000 nye jobs er godt, men det er ikke tilstrækkeligt. Derfor må politikken nu indrettes på at fjerne forhindringerne for nye jobs ved hjælp af flere og voksende virksomheder. Så skal vi ikke omlægge skatter, men derimod sænke skatter. Så må arbejdstiderne desuden være fleksible. Jeg gentager igen i dette kammer: EU's medlemsstater må ikke opgive velstand og vækst ved arbejdsdeling!

Hermange
Hr. formand, jeg vil gerne takke de to ordførere for deres arbejde, der bidrager til at forbedre beskæftigelsespolitikken på tærsklen til det europæiske topmøde. Jeg tror at vores arbejde beviser, at vi ser på dette topmøde med tillid og beslutsomhed, fordi det er det, som vores medborgere ønsker. Vores arbejde afspejler også Europa-Parlamentets politiske vilje til at fremme denne sag. I øvrigt har min gruppe vist, idet vi har foreslået en fremskyndet tildeling af EKSF-overskuddet til lån fra Den Europæiske Investeringsbank for jobskabende SMV'er. Dette er et konkret forslag til at komme videre i sagen.
Jeg kunne for mit vedkommende godt have ønsket mig, at vi var gået endnu længere, og at topmødet om beskæftigelsen gav mulighed for at definere sociale indicier, fordi jeg tror, at vores medborgere ikke rigtigt forstår, hvorfor der er fastsat kriterier for Maastricht, men ikke for den sociale politik.
Hr. kommissær, jeg vil gerne komme med et konkret forslag: Eftersom dette topmøde varer i to dage, vil jeg gerne foreslå, at regeringscheferne bruger den første dag til at tænke, men den anden dag inviterer 15 unge arbejdsløse fra Europa for klart og tydeligt at forklare de tilbud, de kan give disse unge, således at de hurtigt vil kunne komme i arbejde. Jeg beder Dem give dette forslag videre til stats- og regeringscheferne. Dette vil bevise, at de er fast besluttet på at komme videre i sagen.

Lindqvist
Hr. formand, hr. kommissær, vores vigtigste opgave i offentlighedens øjne, tror jeg, er at klare beskæftigelsen i Europa. Derfor har mange, inklusive jeg selv og andre, store forventninger til Luxembourgmødet; det må egentlig ikke mislykkes.
Der behøves et positivt virksomhedsklima. Der behøves lavere skat på arbejde og højere skat på miljø- och naturressourcer, som flere har sagt. Det kræves, at der vokser nye virksomheder op, som kan drage nytte af det fremtidige kredsløbssamfund med ny miljøteknik m.m. Der behøves enklere og billigere tjenester. Det kræves, at vi støtter kvindelig foretagsomhed - og ikke bare med hensyn til jobs for kvinder. Der behøves desuden mange lokale løsninger.
Jeg tror ikke på nogen skatte- og finanspolitik. Jeg tror heller ikke, at ØMU er nogen form for »sesam, luk dig op!«, som vil løse alle arbejdsløshedsproblemer inden for EU. Sådan foregår det ikke! Men når der nu findes forslag om konvergenskriterier for budget og for inflationsmål, så må der også findes konvergenskriterier for beskæftigelse, for at balancere budget og inflationsmål. Derfor er det nødvendigt at indføre sådanne konvergenskriterier med samme standard, krav og niveau som for budget og inflation som et skridt mod at løse beskæftigelsesproblemerne. Indsatserne skal dog ske på nationalt niveau.

Sornosa Martínez
Hr. formand, jeg vil tale om rammeaftalen om deltidsarbejde, men først vil jeg gerne lykønske min landsmand hr. Hernández Mollar med hans arbejde og fremstilling.
Af de to eksisterende typer deltidsarbejde vedrører den ene den såkaldte virksomhedernes strategi, der afhænger af virksomhedernes interesser. Og den anden vedrører den individuelle strategi, hvor arbejdsgiverne skal tilpasse sig til arbejdstagernes behov. Det er indlysende, at førstnævnte dominerer, hvorfor deltidsarbejdet generelt ikke er tilfredsstillende for de mennesker, der er nødsaget til at udføre det, og dette er for størstedelens vedkommende kvinder, over 80 %.
Fru Jöns, jeg lykønsker Dem med betænkningen. Jeg er enig med den, med betragtningerne, med beslutningen. Især støtter jeg den betragtning, at denne aftale bør bidrage til at fjerne kønsopdelingen af arbejdsmarkedet, og at den aldrig må berettige til nogen form for direkte eller indirekte kønsdiskrimination.
I anmodningen til Kommissionen om en årlig beretning vedrørende de deltidsansatte håber jeg, at den støtter mit ændringsforslag med anmodning om et særskilt kapitel vedrørende kvindernes situation, der besvarer et spørgsmål: Frigør dette arbejdssystem kvinderne, og medfører det en fremgang for ligestillingen mellem mænd og kvinder, eller bibeholder det opdelingen i de traditionelle kønsroller, og har det derfor ingen fordele for kvinderne? Jeg håber, at De kan udarbejde dette kapitel og svare os på ovennævnte spørgsmål.

Van Dijk
Hr. formand, overenskomsten mellem arbejdsmarkedets parter om deltidsarbejde er, ærlig talt, endnu værre end den første overenskomst om forældreorlov og behandlingen af deltidsarbejdere bliver i denne overenskomst undergravet af talløse undtagelser og fleksarbejderne er ganske enkelt sendt helt i skoven. Hvordan er det muligt, at de europæiske fagforbund har kunnet gå med til dette.
Kollega Jöns har i hendes betænkning fremsat en alvorlig beskyldning. Det er ikke tilfældigt, at overenskomsten blev indgået 10 dage før topmødet i Amsterdam og arbejdsmarkedets parter har dermed opofret deltids- og fleksarbejdernes interesser for at beholde deres magtposition i den nye traktat. Jeg er bange for at fru Jöns har ret. Måske spiller det også en rolle, at mere end 80 procent af deltidsarbejderne og de fleste fleksarbejdere er kvinder. Eller skal jeg sige: det er kun kvinder, mine herre fra fagforbundet.
Vi står lige foran beskæftigelsestopmødet, der truer med at blive et flop, selvom hr. Pronk stadig har tillid til de socialistiske ledere, har jeg forstået. Også denne overenskomst er en tabt chance for at fremme deltidsarbejde og dermed skabe nye arbejdspladser. Vi må virkelig væk fra denne kooperative procedure, der uddelegere EU's socialpolitik til arbejdsmarkedets parter uden parlamentariske sanktionsmidler.
Fru Jöns mente i sit oprindelige beslutningsforslag, at overenskomsten, og jeg citerer hendes oprindelige beslutning, ikke bør omsættes til et Rådsdirektiv, fordi det hverken bidrager til ensartede minimumsnormer eller til mere retssikkerhed. Det var en modig og korrekt konklusion. Men desværre er den ikke blevet stående i den nuværende betænkning. Alligevel er jeg fortsat helt enig i den oprindelige konklusion.
Jeg vil gerne fra kommissær Flynn vide, om han har til hensigt at foretage sig noget med de ændringsforslag som Parlamentet vedtager, og hvornår Kommissionen kommer med det supplerende direktiv om atypisk arbejde, som der anmodes om i punkt 14. For det er af største betydning i dette tilfælde.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, beskæftigelsesrapporten 1997 bekræfter i mange detaljer forringelsen af arbejdsmarkedssituationen. Arbejdsløsheden blandt kvinder er steget yderligere, ungdomsarbejdsløsheden ligger omkring 20 %, en afspænding er ikke i sigte. Grundene til den høje arbejdsløshed er på den ene side den vedvarende dårlige konjunkturudvikling, men også de stivnede strukturer, som gør det stadig vanskeligere at manøvrere smidigt i den internationale konkurrence. Da der eksisterer forskellige sociale og miljømæssige normer i de enkelte EU-medlemsstater, er der heller ikke nogen fair konkurrence inden for EU. Konsekvensen er, at nettotilvæksten af arbejdspladser i 1996 alene skyldes deltidsarbejdspladser. Dette er en betænkelig udvikling, som ikke giver virkelige løsningsmuligheder, især ikke for socialt svage grupper, og frem for alt ikke for kvinder. Lave indkomster, dårlig social sikring og ringe opstigningsmuligheder er begyndelsen til social forarmelse.
På den baggrund finder det sociale topmøde i Luxemboug om beskæftigelsesspørgsmål sted. Et topmøde, som der knyttes store forventninger til, fordi Kommissionen har forkyndt det ambitiøse mål på 12 millioner arbejdspladser.
Det ligger i sagens natur, at de, der fremsætter store løfter, også mødes med store forventninger, og at man i sidste ende må imødese dyb skuffelse, hvis det ikke lykkes at nå disse mål.

Waddington
Hr. formand, jeg vil gerne ønske Karin Jöns tillykke med hendes glimrende betænkning og det grundige arbejde, hun har udført vedrørende deltidsarbejde. Dernæst vil jeg lykønske og takke kommissæren og arbejdsmarkedets parter, fordi det er lykkedes at gøre fremskridt efter mange års problemer; men takken og lykønskningerne er med visse forbehold.
Jeg vil gerne konkret henvise til kvindernes stilling, idet de udgør mere end 80 % af de deltidsansatte arbejdstagere i Den Europæiske Union. I mange medlemsstater har de deltidsansatte ikke de samme rettigheder som fuldtidsansatte arbejdstagere. Dette afspejles i deres løn og pensionsrettigheder. Fuldtidsansatte kvinder får for eksempel i gennemsnit 80 % af den løn, som fuldtidsansatte mænd får. I Det Forenede Kongerige får deltidsansatte kvinder imidlertid i gennemsnit kun 58 % af den timeløn, som gives til fuldtidsansatte mænd. Denne lønforskel mellem deltidsansatte kvinder og fuldtidsansatte mænd er ikke blevet mindre i de seneste 20 år.
Den lave aflønning af deltidsansatte kvinder afspejles i deres aktuelle socialforsikringsrettigheder. Her er endnu et eksempel fra Det Forenede Kongerige: 2, 25 millioner kvindelige arbejdstagere - primært deltidsansatte - udelukkes fra socialforsikringsordninger, fordi deres løn er for lille. Denne ulighed mellem deltidsansatte og fuldtidsansatte arbejdstagere bidrager i stigende grad til den hurtigst voksende gruppe af fattige i Europa, nemlig gruppen af ældre kvinder. En nylig undersøgelse viste, at to tredjedele af de ældre kvinder modtager minimumspensioner sammenlignet med en tredjedel af de ældre mænd.
Rammeaftalen er et lille men forhåbentlig betydningsfuldt skridt i en proces, der kan føre til større lighed, da den vil give deltidsansatte arbejdstagere mulighed for at sammenligne deres situation med de fuldtidsansattes og kræve, at arbejdsgiverne gør noget ved spørgsmålet om ligebehandling og lige løn for lige arbejde. Som det tydeligt fremgår af Karin Jöns's betænkning, har aftalen imidlertid et meget begrænset anvendelsesområde, og det er nødvendigt, at Kommissionen udarbejder et nyt direktivforslag, der kan hindre diskriminering af alle de arbejdstagere, der har atypiske beskæftigelsesforhold.
Hvis Kommissionens forslag til retningslinjer for beskæftigelse for 1998 skal træde i kraft, så er det vigtigt, at Kommissionen udarbejder en form for lovgivning og præsenterer den for institutionerne, så den kan gennemføres. Vi må sikre, at alle arbejdstagere nyder samme grad af beskyttelse på det sociale område samt med hensyn til beskæftigelse, løn og arbejdsvilkår.

Hatzidakis
Hr. formand, der kan ikke gives en enkel løsning på det vanskelige arbejdsløshedsproblem.
Det forhold, at Det Europæiske Råd i Amsterdam vedtog et specifikt kapitel om beskæftigelsen med det formål at fremme samordningen på europæisk plan af medlemsstaternes politikker er helt sikkert positivt, men ikke tilstrækkeligt, ligesom det også er positivt, men heller ikke tilstrækkeligt, at man fortsat yder økonomisk støtte til beskæftigelsesprogrammer. Idéerne om europæisk samordning, støtte til små og mellemstore virksomheder og yderligere involvering af Den Europæiske Investeringsbank er alle sammen positive, men det forekommer mig, at hvis der ikke tages yderligere skridt, vil vores handlinger vise sig at være utilstrækkelige.
Vi bør efter min mening koncentrere os om yderligere to sektorer: øget udvikling og de nødvendige strukturelle ændringer for at styrke beskæftigelsen.
Med hensyn til udviklingsbestræbelserne tror jeg, at vi kan blive enige om, at en grundlæggende forudsætning for såvel beskæftigelse som udviklingen i regionerne er konkurrencedygtigheden, ikke mindst i betragtning af økonomiens globalisering. For at skabe disse forudsætninger er vi efter min mening nødt til at styrke de strukturer i den frie økonomi, der kan føre os frem til målet om konkurrencedygtighed: samtidig bør vi styrke lysten til at skabe virksomheder, og især, som det før blev nævnt, de unges iværksættertrang.
Jeg vil gerne afslutningsvis koncentrere mig om de strukturelle ændringer, for en stor del af arbejdsløsheden i Europa er af strukturel art. I denne forbindelse bør vi:
for det første fremme de fleksible beskæftigelsesformer, -for det andet lægge større vægt på brancheaftaler og lokale beskæftigelsesaftaler, -for det tredje sænke arbejdsomkostningerne, og-for det fjerde fremme den aktive beskæftigelsespolitik (ikke prioritere arbejdsløshedsydelserne, men prioritere støtte til ansættelse af arbejdsløse) og vi må selvfølgelig, hr. formand, udnytte midlerne fra Den Europæiske Socialfond til faglig uddannelse på en bedre måde.Jeg vil gerne til sidst takke min gode og kære kollega og ven, hr. Hernández Mollar, for hans glimrende betænkning.

Crowley
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Jöns og hr. Hernandez Mollar med deres betænkninger. Som mange talere allerede har sagt, kan Parlamentet i forbindelse med beskæftigelsestopmødet i det mindste blive hørt af Rådet og regeringscheferne.
Uanset hvad andre folk måske tror, kommer der nogle geniale idéer fra Europa-Parlamentet. Jeg ved, at der er en masse skidt, men der er også nogle glimrende idéer. Specielt i Hernandez Mollar's betænkning ses grundlaget for skabelse og ikke mindst bevarelse af beskæftigelse - man ser på, hvordan man bevarer job og skaber nye job. Hvis jeg skulle fremsætte et ønske for det ekstraordinære møde for beskæftigelse, skulle det være, at kommissæren fremsætter tre forslag.
For det første så jeg gerne turismen anerkendt som et vækstområde for beskæftigelse. For det andet mener jeg, at de små og mellemstore virksomheder, som mange af mine kolleger har talt om, skal have den fornødne frihed til at drive virksomhed og skabe nye job og ny økonomisk vækst i hele Den Europæiske Union. For det tredje bør man forkaste tidligere tiders forkerte beslutninger fra Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet. Specielt i spørgsmålet om ophævelse af det toldfrie salg, der vil koste os mere end 400.000 job. Det er praktiske foranstaltninger, der kan medvirke til at skaffe ny beskæftigelse og bevare beskæftigelse.

Theonas
Hr. formand, jeg vil først takke vores kollega, fru Jöns, for hendes betænkning, der meget præcist formulerer de direkte og indirekte problemer, som skabes af den aftale, som de europæiske arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer har indgået, og som desværre er et stort tilbageskridt i forhold til de regler, der er udarbejdet af Den Internationale Arbejdsorganisation eller i forvejen anvendes af nogle medlemsstater.
Foran os, hr. formand, har vi to sider af samme problem, der påvirker arbejdstagernes leve- og arbejdsvilkår ganske voldsomt. På den ene side et stort forsøg på at generalisere deltidsbeskæftigelse og hele viften af atypiske beskæftigelsesformer, hvor Unionens generelle retningslinjer for den sociale og økonomiske politik må bære hovedansvaret. På den anden side en provokerende undergravelse af rettighederne for de deltidsbeskæftigede og alle i atypiske beskæftigelsesformer, som overlader millioner af arbejdstagere til arbejdsgivernes bedste gennem voldsomme lønfald og begrænsninger i ferierettigheder, tillæg, arbejdstider og social sikring. Det er altså arbejdstagerne, der gennem denne lodret uretfærdige behandling og generalisering af fattigdommen skal betale for at øge den europæiske storkapitals konkurrencedygtighed.
Det er åbenlyst, at de europæiske faglige organisationer, der har undertegnet denne aftale, har et enormt ansvar, som de kommer til at stå til regnskab for over for arbejdstagerne. I stedet for at beskytte arbejdstagerne støtter aftalen i praksis arbejdsgivernes manglende ansvar og giver på intet punkt de deltidsbeskæftigede nogle rettigheder. Det står ligeledes klart, at Den Europæiske Union mildt sagt ikke fritages for sit eget store ansvar ved at stille sig bag en retsakt, der undergraver i stedet for at fremme arbejdstagernes rettigheder med hensyn til arbejde, løn og social sikring. Det er derfor nødvendigt, at der indføres foranstaltninger, der kan støtte de, der alligevel må arbejde under en eller anden form for deltidsbeskæftigelse eller atypisk beskæftigelse; disse foranstaltninger bør først og fremmest sætte en grænse for, hvor langt den arbejderhadske generalisering af den fleksible beskæftigelse kan gå.

Andersson
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke Hernandez Mollar for en særdeles udmærket betænkning. Jeg har ved to tidligere lejligheder taget beskæftigelsessituationen op. Når vi nu igen diskuterer dette, så kan vi konstatere, at situationen ikke er blevet det mindste bedre. Men vi har trods alt nu en ny situation. I denne situation har vi en ny traktat med et delvist nyt indhold. Vi har desuden et beskæftigelsestopmøde, som skal finde sted i denne uge.
Jeg håber, dette møde ikke bliver endnu et i rækken af møder mellem regeringscheferne, som man kommer ud fra med en »poesibog«, som man sætter på hylden, og som man tager frem ved højtidelige lejligheder. Nu må det komme til konkrete mål, det vil sige konkrete mål med hensyn til ungdomsarbejdsløsheden, konkrete mål med hensyn til langtidsarbejdsløsheden og konkrete mål med hensyn til en aktiv arbejdsmarkedspolitik. Vi behøver desuden en kraftig satsning inden for uddannelse samt en ordentlig satsning for små og mellemstore virksomheder.
Jeg vil kommentere nogle ting. Spørgsmålet om ØMU og dens virkninger på beskæftigelsen er omdiskuteret. Jeg siger som følger: Det kan ikke være en bagdel for en langsigtet beskæftigelsestigning at have budgetter i balance, at have en lav inflation og at have lave renter. På langt sigt er det kun godt. Det er den situation, vi har nu i Europa, så der burde være mulighed nu for en langsigtet beskæftigelsesstigning.
For det andet: Fru Carlsson fra Sverige, som ikke er her netop nu, sagde, at der findes en klar sammenhæng mellem dereguleringer og en højere beskæftigelse. Det er ikke sandt! Før Carlsson blev medlem af det sociale udvalg havde vi Molitor-rapporten, hvor dette var blevet undersøgt. Vi fulgte det op i udvalget. Der findes ingen sådan sammenhæng. Vi kan se på de lande i Europa, som har det højeste beskæftigelsesniveau - de har ikke det mest deregulerede arbejdsmarked.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige følgende til Pronk: Det er sandt, at der er 12 socialdemokratiske regeringer. Vi skal forsøge at påvirke dem op til beskæftigelsestopmødet. Jeg tror dog, at den vigtigste person at tale med, er Helmut Kohl. Det synes jeg derfor, at hr. Pronk skal gøre, da det er den største bremseklods op til dette beskæftigelsestopmøde.

Formanden
Jeg giver ordet til fru Lulling, som har et spørgsmål vedrørende dagsordenen.

Lulling
Hr. formand, jeg må med stor forbavselse konstatere, at forhandlingerne afbrydes på grund af spørgetiden, og at de først vil blive genoptaget kl. 21.00. Jeg ved, at vi er bagud, men hvis dette kunne accepteres for kogalskabssagen, kan det vel også accepteres for spørgetiden.
Jeg anmoder Parlamentet om at fortsætte disse forhandlinger. De burde snart være færdige og man afbryder ikke så vigtige forhandlinger for nogle spørgsmål, som jeg i øvrigt også betvivler vigtigheden af...

Formanden
Fru Lulling, jeg respekterer Deres meninger, men jeg må bede Dem erindre, at dagsordenen fastsættes efter forslag fra gruppeformændene, når mødeperioden begynder, og vi bør respektere, hvad vi selv har godkendt, og i dagsordenen, fru Lulling, er det godkendt, at i dag kl. 17.30 begynder spørgetiden til Kommissionen. Derudover er der - fru Lulling - endvidere indgået aftale med kommissærerne om, at de vil være til stede her præcist på de fastsatte tidspunkter. Dette er et spørgsmål, som De under alle omstændigheder bør drøfte med Deres respektive gruppeformænd, hvis De ønsker at ændre systemet. Men principielt, mine damer og herrer, må jeg som ansvarlig for forsædet på dette tidspunkt sørge for, at den allerede godkendte dagsorden overholdes. Og i dagsordenen står der, at i dag kl. 17.30, og det er det, vi er ved nu med 5 minutters forsinkelse - jeg beklager, fru Lulling - begynder spørgetiden til Kommissionen.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0901/97).

Monti
I Rådets beslutning fra 1991 omkring afskaffelsen af toldfrit salg inden for EU indgik en særlig lang overgangsperiode - indtil 1999 - hvor toldfrit salg stadig ville være tilladt, også inden for det indre marked.
Det drejede sige om en betydelig forlængelse, som skulle være nok til, at branchens folk og de pågældende myndigheder skulle kunne foretage det fornødne for at tilpasse sig den nye situation, hvor særlige toldfordele ikke længere vil være tilladt.
Kommissionen har pligt til at gøre opmærksom på konkurrenceforvridninger omkring toldfrit salg, som i øvrigt er velkendte, og navnlig i tilfælde, hvor det drejer sig om forskellige transportmidler, hvor toge og busser generelt inden for Unionen konkurrerer med trafikken til søs og i luften, og hvor sidstnævnte har den fordel at kunne tilbyde toldfrit salg ombord.
Det kan ikke udelukkes, at nogle rejseudgifter vil stige som følge af, at det toldfrie salg ophører. Fordelene ved det toldfrie salg - for eksempel om bord på færgerne - bidrager helt sikkert på en vis måde til driften. Kommissionen er af den opfattelse, at hvis man skal yde EU-støtte til denne sektor - hvad enten det drejer sig om Irland eller andre lignende tilfælde - vil det være bedst at finde en særordning, som er fuldstændig uafhængig af mekanismerne i den indirekte beskatning.

Collins, Gerard
Irland har identificeret turistsektoren som et område, hvor der kan skabes økonomisk vækst og nye jobmuligheder for vores unge. Takket være de seneste års investeringer i turistprojekter fra Den Europæiske Unions strukturfonde har det været muligt at registrere betydelige fremskridt inden for turistsektoren. I en ønation som Irland er det lige så vigtigt for turistpolitikken, at der findes billige flyog færgeforbindelser. Rejseudgifterne med fly og færge er blevet holdt på et lavt niveau, til dels på grund af EUpålagt konkurrence mellem luftfartsselskaber og mellem færger, og til dels på grund af krydssubsidiering af transportudgifter via toldfrit salg.
Hvorfor ignorerer Kommissionen fortsat opfordringerne fra MEP'er, medlemsstaternes regeringer og turistindustrien og nægter at fremsætte forslag om at fortsætte det toldfrie salg i endnu ti år, eller indtil alle indirekte skatter er blevet harmoniseret?

Monti
Hr. Collins, det ligger mig meget på sinde at slå fast, hvor stor betydning også Kommissionen mener at turismen har for væksten og beskæftigelsen, og hvor stor betydning og opmærksomhed Kommissionen tillægger øernes situation.
Samtidig mener vi også, at det er af stor vigtighed at realisere det indre marked fuldt ud og at fjerne alvorlige konkurrenceforvridninger inden for markedet. Vi mener derfor, at de bekymringer, som eventuelt måtte opstå i forbindelse med de særlige tilfælde, som hr. Collins nævner, på passende vis vil kunne tages op til vurdering med målrettede instrumenter, som ikke er forvridende inden for det indre marked, og som ikke har den ulempe, som med det toldfrie salg, at fremkalde en manglende beskæftigelse i andre erhverv.

McIntosh
Kan kommissæren give mig ret i, at ophøret af toldfrit salg uundgåeligt vil medføre konkurrenceforvridninger inden for fly- og færgeforbindelserne, hvilket vil resultere i meget alvorlige konkurrenceforvridninger inden for rejsevirksomheden i det indre marked af den enkle grund, at det er en del dyrere at flyve fra Dublin, Skotland eller Milano til Bruxelles, end det er at tage toget fra et af Benelux-landene? Finder han det ikke mere passende at udskyde den delvise ophævelse i ti år, ikke blot på grund af arbejdspladserne inden for den toldfri sektor, men også set i lyset af, at man indkalder til en særlig konference om at øge beskæftigelsen i Den Europæiske Union, samtidig med at man med et enkelt dødbringende lynangreb gør cirka 13.000 mennesker arbejdsløse?

Monti
Vi ved med sikkerhed, at det aktuelle system skaber konkurrenceforvridning. Hvis afskaffelsen af told inden for EU har visse konsekvenser, så kan man, som jeg netop har sagt i mit svar på spørgsmålet fra hr. Collins, meget vel overveje særlige instrumenter - og det er Kommissionen villig til at gøre - for at afhjælpe negative konsekvenser. Men vi må ikke lukke øjnene for det faktum, at det aktuelle system i mange år i det skjulte har haft negative bivirkninger over for andre transportformer og andre former for detailhandel. Systemet har også den mere komplicerede og urimelige virkning, at der overføres midler fra almindelige skatteydere til de personer, der nyder godt af toldfrit salg. De almindelige skatteydere er normalt mindre velhavende end de personer, der kan nyde godt af toldfrit salg.
Når det er sagt, vil jeg gentage, at skønt Kommissionen absolut ikke er villig til at overveje at udskyde ophøret af det toldfrie salg, så er den villig til at overveje, hvilke gennemskuelige og klare instrumenter, der kan sættes i stedet for at opveje visse konkrete negative konsekvenser, hvis sådanne skulle vise sig.

Formanden
Spørgsmål nr. 25 af Jan Bertens (H-0820/97):
Om: EU's politik for personelminer efter Ottawa-konferencen
Ottawa-traktaten om forbud mod personelminer vil blive undertegnet i december. I denne sammenhæng er det afgørende, at EU giver et signal om at støtte den globale kampagne for forbuddet mod personelminer.
Hvilke konkrete foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at øge tilslutningen til Ottawa-traktaten og minerydningsaktiviteterne i tredjelande?
Hvilke konkrete forslag agter Kommission at stille under Ottawa-konferencen i december? Er der afsat midler til dette i budgetforslaget for 1998, således at der gives et korrekt signal om forpligtelse til Ottawa-konferencen i december?

Monti
Som alle ved, bidrager Kommissionen betydeligt til den internationale aktion, hvis formål er at sejre i dramaet om personel landminerne. Der er inden for de seneste to år blevet afsat cirka MECU 52 til minerydningsaktiviteter i de værst ramte land. Kommissionen er derfor blevet inviteret til Ottawa-konferencen, hvor den vil være repræsenteret af det medlem af Kommissionen, som er ansvarlig for humanitær hjælp. Kommissionens råb om hjælp i kampen mod personel landminerne er højt og ikke til at tage fejl af. Det er lige så klart, at underskrivelsen af konventionen fra tilslutningslandenes side ikke vil være ensbetydende med en afslutning, men den vil tilskynde de involverede parter til at intensivere bestræbelserne.
Derfor tillægger Kommissionen det Forum stor betydning, som vil finde sted samtidig med underskrivelsen. Kommissionen vil deltage aktivt i alle de forskellige diskussionsgrupper, i hvilke den vil være fast besluttet på det nødvendige i at styrke den internationale koordination, den vil fastslå behovet for at forbedre forvaltningsredskaberne og databaserne, og den vil fremstille den kapacitet, som den råder over. I praksis vil Fællesskabet i 1998 iværksætte fire forskellige manøvrer på mineområdet.
Kommissionen vil for det første fortsætte med i vidt omfang at støtte aktionerne mod personelminer på verdensplan ved at benytte sig af alle de til rådighedværende midler, bl.a. budgetposten vedrørende "personel landminer« på MECU 7 og de iværksatte projekter i alle de ramte lande via budgetposterne vedrørende genopbygning, samarbejde om udvikling og humanitær hjælp.
For det andet vil Fællesskabet blive den største enkelte støtteorganisation af Den internationale Røde Kors Komités programmer, hvis formål er at hjælpe ofrene og bevidstgøre den offentlige mening.
For det tredje vil man støtte internationale og regionale aktioner gennem projekter, der er iværksat af organisationer som FN og Southern African Development Community .
For det fjerde vil man intensivere de tekniske programmer uanset type. Hr. formand, Kommissionen vil som modtager af Parlamentets vedvarende støtte i høj grad kunne være med til at forfølge Ottawa-konferencens mål.

Bertens
Må jeg takke kommissæren og med ham hele Kommissionen for den måde de har kæmpet mod denne plage, landminerne. Vi er også meget glade for, at kommissær Bonino vil være tilstede i Ottawa. Hr. Cunningham og jeg vil repræsentere Parlamentet. Det er overflødigt at opfordre Parlamentet til sammen med Kommissionen at spille en førende rolle i Ottawa-processens andet liv. Økonomisk indsats, De ved det hr. kommissær, hundrede millioner er endog for lidt, men jeg er meget glad for, at det første skridt i det mindste er taget. Jeg har to spørgsmål. Vil Kommissionen bringe landminerne, antipersonelminerne på tale på det transatlantiske topmøde, der afholdes dagen efter topmødet i Ottawa? Og hvad vil Kommissionen gøre for at overtale Kina, Vietnam, Iran og også USA til at tilslutte sig underskriverne? Endvidere, på hvilken måde håber Kommissionen at forbedre den eksisterende teknologi, fordi jeg har forstået, at minerydningen stadigvæk foregår med teknologi, der stammer fra 1. Verdenskrig?

Monti
Jeg vil først og fremmest gerne markere den fulde overensstemmelse, der, som spørgeren understregede det, eksisterer mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen på dette vigtige område. Uden at være i stand til at give et fyldestgørende svar på dette andet spørgsmål kan jeg dog endnu en gang minde om vores opfattelse, som går ud på, at man med Ottawa-konferencen ikke vil afslutte en proces, eftersom der stadig vil være meget arbejde, der skal udføres, også efter konferencen. De forskellige internationale aspekter, som hr. Bertens har villet understrege med sit andet spørgsmål, vil alle blive taget i betragtning, og i denne forstand vil det Forum , som finder sted samtidig med underskrivelsen af traktaten, have stor betydning.
For at gøre spørgsmålet færdig kan jeg tilføje, at USA har udtalt, at en særlig repræsentant er blevet udnævnt, der skal lede og fremme Demining 2010 , hvilket er et udtryk for, at også USA har interesse i denne sag.

von Habsburg
Hr. formand, hr. kommissær, i Deres udmærkede svar mangler der alligevel noget, i det mindste set fra mit synspunkt. Man har i sin tid - jeg husker ikke mere, hvilken asiatisk politiker det var - sagt, at landminer var de fattige folkeslags atombomber. Det er der en vis sandhed i. Jeg tror, det hentyder til, at landminer og hele situationen, som ofte er svær at løse, hovedsageligt skyldes, at de to store atommagter, nemlig Rusland og De Forenede Stater, imod deres tidligere løfter intet har gjort for selv at gennemføre en atomar nedrustning.
Mit spørgsmål til Dem er følgende: Er Kommissionen parat til også at rejse dette spørgsmål i forbindelse med landminerne? For så længe der eksisterer atombombemonopoler for to store magter, vil der ikke være nogen afrustning!

Monti
Jeg kan først og fremmest forsikre om, at jeg vil referere til kommissær Van den Broek, som er ansvarlig for denne dossier . Personligt er jeg ikke i tvivl om, at man vil være opmærksom på de dele af verdensbilledet, som De, hr. von Habsburg, har belyst, ellers kan jeg ikke se, hvordan EU vil kunne udføre sin aktion. Eftersom jeg kender den beslutsomhed, med hvilken Kommissionen har handlet og har til hensigt at handle i fremtiden, mener jeg i øvrigt at kunne forsikre om, at man er helt og aldeles opmærksom på den dimension, som De har fremlagt.

Formanden
Spørgsmål nr. 26 af David Martin (H-0798/97):
Om: Primater som forsøgsdyr
Vil Kommissionen redegøre for sine planer om at inddrage Europa-Parlamentet i udarbejdelsen af den fællesskabserklæring om politikken vedrørende brug af primater som forsøgsdyr, som i øjeblikket er under udarbejdelse på mødet mellem de nationale myndigheder, der er ansvarlige for gennemførelsen af direktiv 86/609/EØF ?

Bjerregaard
Hr. formand, det første udkast til Fællesskabets erklæring om politikken vedrørende brug af primater som forsøgsdyr blev udarbejdet i 1994. Initiativet har til formål at forbedre kontrollen med anskaffelse og brug af primater til testformål i laboratorier. Det videre arbejde med denne erklæring blev stillet i bero til langt hen i 1997, fordi det først var nødvendigt at løse det vigtige spørgsmål om udarbejdelse af statistikker over brugen af forsøgsdyr. Medlemslandenes kompetente myndigheder enedes endelig i april måned 1997 om brug af en fælles statistik. De første drøftelser om udkastet til erklæringen er netop begyndt. Den 4. december 1997 vil Kommissionens tjenestegrene have et første møde med de nationale myndigheder, der har ansvaret for beskyttelse af dyr brugt i dyreforsøg.
Et opfølgende møde er allerede planlagt for foråret 1998. Vi håber meget, at mødet i december vil give Kommissionens tjenestegrene mulighed for at vurdere situationen for primater inklusive vilde dyr, som den ser ud i medlemsstaterne. Det vil herefter være muligt at drage de nødvendige konklusioner for EU. Det kan til den tid besluttes, hvilket instrument man skal tage i anvendelse. Det kan være en politisk erklæring, en anbefaling fra Kommissionen eller et egentligt lovinitiativ. Når først det forberedende arbejde er afsluttet og erklæringens retlige status er defineret nærmere, vil Kommissionen naturligvis inddrage Europa-Parlamentet i drøftelserne. Og jeg vil godt hertil føje, at det er min personlige opfattelse, at vi bliver nødt til at vælge en form, der giver Parlamentet en rimelig indflydelse på dette meget følsomme og meget vigtige område.

Martin, David
Jeg vil gerne starte med at takke kommissæren for det meget nyttige svar. Jeg spekulerer på, om hun vil give mig ret i, at primater er menneskets nærmeste slægtninge, og at alt tyder på, at de føler smerte og lidelser på samme måde som mennesker? Derfor bør Kommissionens arbejde - som jeg gentager, at jeg hilser velkomment - gå i retning af at sikre, at vi anvender primater så lidt som muligt, og at transport og opbevaring af disse dyr sker på den mest hensigtsmæssige måde og under hensyntagen til de højeste dyreværnsmæssige standarder. Jeg ser frem til at forelægge dette for Europa-Parlamentet, så vi kan komme med et politisk svar på Kommissionens tekniske arbejde.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg kan blot sige, at jeg er helt enig i de supplerende bemærkninger. Jeg mener også, det drejer sig om at finde en form, hvor vi anvender dyr så lidt som overhovedet muligt, og jeg er også enig i betragtningerne om transporten. Jeg har allerede tidligere haft lejlighed til at drøfte det med Animal Welfare-gruppen her i Parlamentet, og jeg synes bestemt også, at vi trænger til at nå frem til nogle resultater.

Formanden
Spørgsmål nr. 27 af Ivar Virgin (H-0786/97):
Om: Vurdering af virkningerne på miljøet
Sverige blev medlem af EU den 1. januar 1995. Arbejdet med bygningen af jernbanetunnelen gennem Hallandsåsen var blevet påbegyndt inden da. Projektet opfyldte på det tidspunkt de svenske bestemmelser for miljørisikovurdering. På grund af vanskelige byggeforhold og miljøproblemer blev arbejdet indstillet i maj 1995, men genoptaget i februar 1996.
Havde det ikke da inden genoptagelsen været rimeligt at underkaste projektet en miljørisikovurdering efter de strengere miljøbestemmelser i direktiv 85/337/EF?

Bjerregaard
Hr. formand, jeg har både som dansker og som miljøkommissær meget nøje og med stor interesse fulgt nyhederne om den alvorlige miljøulykke, der fandt sted i forbindelse med bygningen af Hallandsåstunnelen i Sverige. Efter en sådan ulykke er det vel meget normalt at spørge, hvad der kunne have været gjort for at undgå den. Kunne Kommissionen have grebet ind, da arbejdet blev afbrudt i 1995 for at sikre, at der blev fundet den mest hensigtsmæssige løsning på miljøproblemerne, inden arbejdet gik i gang igen? Og lad mig sige det direkte: Nej, det kunne Kommissionen ikke. Kommissionen har kun beføjelser til at kontrollere, at Fællesskabets miljølovgivning overholdes. Den pågældende lovgivning, som er direktiv 85/337/EF om vurdering af miljøvirkninger (VVM-direktivet), blev bindende for Sverige ved tiltrædelsesakten, og det vil altså sige 1. januar 1995.
Sverige har i henhold til direktivets bestemmelser forpligtelse til at foretage en vurdering af virkningerne på miljøet af nye projekter, hvis godkendelsesprocedure indledes efter den 1. janaur 1995. Det pågældende projekt, altså Hallandsåstunnelen, der indgår i vestkystens jernbanelinje, omfattes ikke af denne forpligtelse, eftersom det allerede var blevet godkendt og startet inden den dato. Det gældende direktiv 85/337/EF om vurdering af miljøvirkninger indeholder ikke bestemmelser om, at der skal foretages en ny VVM, hvis et bygnings- eller anlægsprojekt, der er godkendt, og som allerede er ved at blive udført, afbrydes midlertidigt og startes igen. Kommissionen har derfor ingen mulighed for at gribe ind i en sådan situation. Som jeg nævnte, er det Kommissions ansvar at sikre, at EU-lovgivningen overholdes. Dette gælder imidlertid ikke tekniske eller ingeniørmæssige afgørelser, der er de iværksættende myndigheders sag.

Virgin
Jeg vil gerne takke for svaret. Miljøskandalen ved Hallandsåsen, som har indebåret, at farlige kemikalier er blevet sluppet ud i naturen, har forårsaget alvorlige skader. Det kunne med største sandsynlighed være undgået. Hvad man med sikkerhed kan sige er, at hvis projektet havde fulgt de krav til miljøkonsekvensbeskrivelser, der findes i direktiv 337 fra 1985, så var ulykken aldrig sket. I direktivet findes der vidtgående krav til vurdering af alle konsekvenser ved forskellige arbejdsmetoder samt desuden til offentlig vurdering af udslipsrisici.
Jeg synes, at dette viser betydningen af, at Kommissionen virkelig sørger for, at direktiver gennemføres så hurtigt som muligt og virkelig sætter kraft bag Unionens beslutninger. Sverige har haft lang tid til at gennemføre skærpelser af dets lovgivning. For investeringer af denne type ville jeg alligevel gerne spørge, om det ikke havde været logisk, at der var blevet foretaget en skærpet miljøkontrol med hensyn til EU's krav.

Bjerregaard
Nej, Kommissionen har ikke haft nogen mulighed for at gå ind i denne sag. Jeg er vidende om, at de svenske myndigheder tidligt i forløbet selv lavede en miljøvurdering af projektet, og jeg kan måske til oplysning for hr. Virgin sige, at vi jo nu har ændret det pågældende direktiv til direktiv 97/11/EF, som skal gennemføres i medlemsstaterne senest den 14. marts 1999. Hvis dette miljøvurderingsdirektiv havde været i kraft, så ville der have været mulighed for at gå ind og foretage en ny vurdering, men det er det altså ikke med det eksisterende direktiv.

Gahrton
Jeg ville gerne spørge, om det forslag til direktiv om vurdering af visse planer, f.eks. programmers indvirkning på miljøet, som Kommissionen for nylig har fremlagt, det vil sige, om dette ville have haft en indvirkning, hvis det havde været i kraft, da en hel del af de skader, der er opstået, ikke er så at sige direkte projekttilknyttede, men derimod har sammenhæng med den trafikplanlægning, der er sket i lang tid, og som har resulteret i behovet for et tunnelbyggeri, som siden har ført til lækage, som på sin side har ført til udslip af gifte.
Jeg ville gerne høre kommissærens bedømmelse af, hvilken indvirkning dette forslag fra Kommissionen, som vi fra Parlamentet også nævnte i en resolution den 22. oktober, kunne have haft på udviklingen ved Hallandsåsen - og naturligvis på lignende tilfælde.

Bjerregaard
Som jeg sagde til hr. Virgin, er det selvfølgelig altid interessant, når en ulykke sker, at gøre sig overvejelser over, om man kunne have undgået den, og om det ville have været bedre, hvis andre direktiver havde været i kraft. Men der var altså ikke andre direktiver, og derfor må vi jo holde os til det direktiv, der rent faktisk var i kraft, og ifølge det direktiv har Kommissionen ikke haft nogen mulighed for at gå ind i sagen. Som jeg svarede hr. Virgin på hans tillægsspørgsmål, ville sagen have set anderledes ud, hvis det drejede sig om direktiv 97/11/EF, men det pågældende direktiv skal først gennemføres af medlemsstaterne i marts 1999, og før det er gennemført, har vi selvsagt ikke nogen mulighed for at bruge de bestemmelser, der er i direktivet.

Formanden
Spørgsmål nr. 28 af Robert Evans (H-0773/97):
Om: Polititilsyn ved internationale fodboldkampe
Agter Kommissionen i lyset af begivenhederne lørdag den 11. oktober på det olympiske stadion i Rom under fodboldkampen England-Italien at gennemføre sin egen undersøgelse af organisationen og polititilsynet ved denne kamp?
Under henvisning til Parlamentets tidligere beslutninger og betænkninger mener Kommissionen, at principperne om den frie bevægelighed for personer, herunder også fodboldsupportere og andre er tilsidesat?
Englændere, som overværede kampen eller som simpelthen var chokeret over de rystende optrin på fjernsynet, har anmodet mig om at rejse dette spørgsmål på europæisk plan. Millioner af borgere følger med i fodboldkampe; Den Europæiske Unions bestræbelser på at fremme sport som en væsentlig del af den europæiske kultur skades alvorligt af negative billeder og mishandling af ægte supportere. Behørig planlægning og koordinering sideløbende med effektivt, men rimeligt polititilsyn har vist, at mange lignende sportsbegivenheder kan finde sted uden problemer af denne art.
Hvilke skridt agter Kommissionen at tage for at gennemføre EU-lovgivning og at undgå gentagelser i fremtiden ved lignende begivenheder?

Gradin
Gennemførelsen af passende politiske foranstaltninger til hindring af bølleoptøjer og vold i almindelighed ved sportsbegivenheder og andre begivenheder, hvor der er mange mennesker til stede, sigter primært mod at opretholde offentlig ro og orden. Kommissionen har således ikke kompetence til og er ikke i stand til at intervenere på samme måde som de politistyrker i medlemsstaterne, som opretholder den offentlige ro og orden på deres egne områder.
På rådsmøderne for retlige og indre anliggender tager arbejdsgruppen for politisamarbejde sig af den praktiske del af dette spørgsmål ved hjælp af forbindelsesmænd og et årligt møde. I denne forbindelse vedtog Rådet i 1996 en henstilling om retningslinjer vedrørende hindring og begrænsning af ballade i forbindelse med fodboldkampe. Senere, i 1997, vedtog Rådet en fælles aktion vedrørende samarbejde om offentlig ro og orden samt en resolution om hindring og begrænsning af bølleoptøjer i forbindelse med fodboldkampe.
Kommissionen går naturligvis ind for at fremme og gennemføre et tættere internationalt politisamarbejde. Gennemførelsen af passende foranstaltninger til hindring og begrænsning af uorden påhviler imidlertid medlemsstaterne i overensstemmelse med disses nationale retsregler og fællesskabsretten. Endvidere diskuterer man i øjeblikket på et teknisk niveau et resolutionsforslag fra Rådet om ansvaret hos arrangørerne af sportsbegivenheder. Kommissionen er ikke involveret i gennemførelsen af UEFA's bestemmelser vedrørende stadions, men den har kontakt med organisationer, der spiller en særlig rolle på dette område, herunder Europarådet, som har nedsat et stående udvalg.

Evans
Jeg takker kommissæren for hendes svar, skønt det ikke var svar på de spørgsmål, jeg stillede. Hun nævnte flere gange fodboldbøller. Hvis hun kigger på det store antal avisudklip vedrørende denne specielle begivenhed, vil hun se, at mange af de involverede - og jeg har beviser herfor - ikke er folk, der kan sættes i bås som »fodboldbøller«. Mange af dem er advokater, erhvervsledere, virksomhedsledere, sælgere og folk fra helt andre samfundsgrupper end de føromtalte.
Pointen med mit spørgsmål var, om Kommissionen føler, at principperne om den frie bevægelighed for personer er blevet overtrådt? Vi hører om folk, der blev tilbageholdt på et fodboldstadion til klokken tre om natten, hvor de ikke længere kunne benytte offentlige transportmidler, hvorfor de måtte gå hjem. Mange af dem fik frataget beklædningsgenstande, som de aldrig fik tilbage. Jeg taler om et bredere spørgsmål end det, der behandles i kommissærens svar. Vil hun være venlig at besvare mine konkrete spørgsmål?

Gradin
Jeg vil endnu en gang minde det ærede medlem om, at Kommissionen ikke har den fornødne kompetence på dette område, og at den derfor ikke kan gribe ind over for de måder, hvorpå medlemsstaternes politistyrker opretholder den offentlige ro og orden på deres egne områder. Det må vi respektere.

Tomlinson
Jeg ønsker blot at spørge fru Gradin, om hun er klar over, at mange kommissionsmedlemmer glæder sig overmåde over hendes redegørelse? Kommissionen har mere end rigeligt seriøst arbejde at tage sig til, uden at skulle forsøge at overtage ansvarsområder fra de nationale politistyrker og håndhævende myndigheder. Jeg vil blot anmode hende om i sit svar at tilføje en enkelt eller to rosende sætninger om medlemsstaternes fodboldmyndigheder, der søgte at koordinere de mange klager fra ægte fodboldsupportere, der havde en masse ubehageligheder under den pågældende fodboldkamp, og som med al ønskelig tydelighed formåede at sende disse klager videre til de italienske fodboldmyndigheder? Måske vil hun give mig ret i, at det er meget vigtigt at tage ved lære af denne hændelse, så man ikke skal opleve en lignende situation under verdensmesterskaberne i fodbold næste år..

Gradin
Alle vi, der interesserer os for fodbold, håber meget, at de kommende begivenheder bliver håndteret på en ordentlig måde. Som jeg sagde tidligere, blander Kommissionen sig ikke i, hvordan UEFA og de pågældende organisationer håndterer arbejdet på fodboldstadionner. Vi samarbejder med organisationer, der spiller en særlig rolle på dette område. Vi bør alle gøre vores bedste for at få gode fodboldkampe, som vi kan nyde.

Formanden
Spørgsmål nr. 29 af María Izquierdo Rojo (H-0756/97):
Om: Faglig uddannelse i Maghreb-landene
Hvilke foranstaltninger og aktioner vil der blive gennemført for at bidrage til udviklingen af Maghreb-landenes faglige uddannelsessystemer? Hvilke resultater forventer Kommissionen at opnå?

Marín
Fru Rojo, som De udmærket ved, udgør Fællesskabets tekniske og faglige uddannelsesprogram en grundlæggende del af Euro-Middelhavspolitikken, som blev fastsat på Barcelona-konferencen, og dens generelle mål er at øge industri- og servicesektorernes konkurrenceevne ved at hjælpe med den økonomiske overgangsproces i disse lande og skabe en meget mere kvalificeret arbejdskraft. Og dette er så småt ved at blive opnået gennem en række foranstaltninger med det formål at omstrukturere de tekniske og faglige uddannelsessystemer i et tæt samarbejde med andre bilaterale og multilaterale donorer.
Hvad har vi rent konkret gjort i de associeringsaftaler, der indtil videre er blevet forhandlet, og hvor en grundlæggende del vedrører den faglige uddannelse? For det første må jeg sige Dem - og jeg tror faktisk, at De allerede ved det - at et af de første MEDA-projekter, hvis udførelse blev påbegyndt i oktober, netop er Manform-projektet, hvortil der er bevilget ECU 40 millioner, og som gennemføres i Tunesien. Der har vi med de tunesiske myndigheder og med en fokusering på programmer forhandlet et stort projekt, som er meget vigtigt for dette land - næsten ECU 40 millioner - som har til formål på den ene side at øge de tunesiske virksomheders konkurrenceevne, men især inden for landets net af små og mellemstore virksomheder at forbedre undervisnings- og uddannelsessystemets kvalitet og kapacitet.
På nuværende tidspunkt, og beslutningen vil blive truffet inden årets udgang, er vi ved at forhandle et lignende program med de marokkanske myndigheder. Det har samme generelle formål om at øge konkurrenceevnen og naturligvis i dette tilfælde, i det marokkanske tilfælde, at øge den private sektors konkurrenceevne. Det beløb, som Fællesskabet til at begynde med har tilbudt de marokkanske myndigheder, er på ECU 38 millioner. Og det, vi ønsker, er at gennemføre en forhandling, der kombinerer den faglige uddannelse, regeringens aktivitet, men som - i tilfældet Marokko - også tager hensyn til de marokkanske arbejdsgiveres behov i den private sektor.
Inden for rammen af vores forbindelser med Egypten vil jeg påpege oprettelsen af den såkaldte socialfond, der inden for den økonomiske åbningsproces, som landet gennemgår - jeg taler nu om Egypten - efter forhandlingerne med Bretton Woods-institutionerne for en meget væsentlig del, da det er et projekt til - jeg mener at huske - ca. ECU 70 millioner, der er bevilget netop til at hjælpe de egyptiske myndigheder til at reformere hele erhvervsuddannelsessystemet.
Som konklusion kan jeg bekræfte, at vi støtter reformen af uddannelsessystemet og især reformen af erhvervsuddannelsessystemet, dets forbindelse med produktionssektoren og tilbuddet til den private sektor, især de små og mellemstore virksomheder, som har behov herfor, fordi de kan producere, fordi forskellen med hensyn til omkostninger er til deres fordel. Men det store problem, som de små og mellemstore virksomheder står over for i middelhavsområdet, er netop mangelen på arbejdskraft, på kvalificeret arbejdskraft. Vi følger altså denne linje, og efterhånden som andre lande optages, vil Kommissionen uden nogen problemer, fordi det er et meget specifikt krav fra disse lande, fastholde, at den faglige uddannelse er et nøgleelement for deres økonomiske tilpasning og åbning.

Izquierdo Rojo
Tak, hr. González, for Deres omfattende og, må jeg sige, eksemplariske svar. Og min anerkendelse af, hvordan Kommissionen handler på dette område, men stor beslutsomhed, efter at den endvidere har gjort det muligt, at den europæiske erhvervsuddannelsesfond også tager sig af middelhavslandene, således som vi havde krævet det.
Jeg har selv på stedet kunnet konstatere, hvad Den Europæiske Union udfører - jeg tror med succes - i Maghreb. Men dette forhindrer ikke, at jeg også så nogle ting, som jeg tror er de områder, hvor vi har størst vanskeligheder.
Med hensyn til Tunesien tror jeg også, at problemet består i at finde et samarbejde mellem virksomhederne og erhvervsuddannelserne. Og også at opnå, at uddannelsen tilpasses alt efter reformen. Mindre i Tunesien og mere i de andre lande skal kvinderne integreres med positive midler.
Jeg spørger også: Vil Kommissionen styrke disse politikker i de områder, hvorfra udvandringen er stor, f.eks. i det nordlige Marokko? Bliver uddannelsen inden for menneskelige ressourcer reformeret? Vil der - meget vigtigt - blive taget hensyn til de særlige forhold i Maghreb, således at man ikke blot efterligner Tacis eller Phare?
Endnu en gang mange tak til næstformanden i Kommissionen, hr. González.

Formanden
Mange tak, fru Izquierdo Rojo, men lad mig sige to ting.
For det første har De overskredet Deres taletid med et minut. Jeg minder Dem om, at denne tid trækkes fra de øvrige medlemmers spørgsmål. Jeg beder Dem derfor om at overholde tiden præcist.
For det andet er jeg blevet en smule overrasket over Deres anmodninger til hr. González. Jeg ved ikke præcist, hvilken hr. González De henviser til, men - Aha! Marín González - i orden, mange tak. Nej, det var fordi, hvis der var tale om en anden González, ville jeg tilbyde mig til at overføre meddelelserne til ham, men under alle omstændigheder giver jeg nu ordet til hr. Marín González.

Marín
Hr. formand, mit andet efternavn er González. Jeg er en nummer to, hr. formand.
Den linje, vi følger, er denne, og De har helt ret. Vi har ingen forhandlingsproblemer med Verdensbanken, for i virkeligheden samarbejder vi meget tæt med Verdensbanken med hensyn til definition af målene. Sagen er den, at noget, som er normalt i Europa, nemlig dobbeltsystemet - det vil sige, at undervisning, erhvervsuddannelse og virksomheder er forbundet, et system, som i Europa er meget anvendt, De talte om erfaringerne med CEDEFOP i Berlin - i disse lande er det vanskeligt at forstå, at processen foregår på denne måde. Det er endvidere lande med en relativt ny politisk og demokratisk udvikling, og det er heller ikke nemt at sætte fagforeninger, arbejdsgivere og myndigheder sammen. Men jeg vil ikke skjule for Dem, at denne vanskelighed eksisterer, for dette har naturligvis meget at gøre med forhandling af overenskomster, forhandling af elementer, der vedrører den interne politik.
Er der specifikke programmer for kvinder? Ja, der er specifikke programmer for kvinder. Er der taget hensyn til de spørgsmål, der vedrører de dårligst stillede områder? Ja, med hensyn til Marokko er et af de valg, som den marokkanske regering har fået, netop at arbejde med industriparker i det nordlige område med henblik på at etablere et net af små og mellemstore virksomheder samtidig med erhvervsuddannelse, således at de mennesker, der på beklagelig måde emigrerer over Gibraltar-strædet, har nogle referenceniveauer, hvor der i det mindste er håb for fremtiden. Men dette vil naturligvis tage sin tid.

Formanden
Mange tak, hr. Marín González.
Spørgsmål nr. 30 af Bernd Posselt (H-0812/97):
Om: Grundlæggende frihedsrettigheder i Cuba
Hvordan bedømmer Kommissionen i lyset af pavens forestående besøg i Cuba den nuværende situation med hensyn til religionsfrihed i dette land, og hvordan forsøger Kommissionen som led i de stadig mere omfattende økonomiske forbindelser at øve indflydelse på den cubanske regering for at få den til at respektere de grundlæggende frihedsrettigheder og menneskerettighederne?

Marín
Jeg har et problem med dette spørgsmål, nemlig at det vedrører de grundlæggende frihedsrettigheder i Cuba i lyset af pavens forestående besøg, religionsfriheden og den rolle, som Den Katolske Kirke principielt skal spille. Jeg tror, at dette spørgsmål burde stilles til Vatikanets talsmand. Der er ingen mening i, at Kommissionen udtaler sig om noget, som skal udføres af paven via en fuldstændig suveræn stat, som Vatikanstaten jo er. Derfor mener jeg, at Kommissionen ikke bør udtale sig om dette emne.

Posselt
Hr. formand, De kan jo privat - som enhver af os - mene, hvad De vil, men De kan ikke håne os. De er Kommissionens repræsentant, og det gælder om, at vi i relationerne til tredjelande skal respektere menneskerettighederne. Det er ikke en opgave for Paven, det er en opgave for Den Europæiske Union at stille sine relationer til den omgivende verden, til udviklingslandene, i menneskerettighedernes tjeneste. Religionsfriheden er en grundlæggende menneskeret, som De skal insistere på! Det, De har sagt, føler jeg simpelthen er en hån mod de mennesker, der er døde eller har siddet i fængsel i Cuba for deres tro!

Formanden
Hr. Posselt, det er mit ansvar at bede, eller måske rettere at kræve, at alle parlamentsmedlemmer udviser den største respekt for de kommissærer, der møder op for at besvare medlemmernes spørgsmål. Jeg har på intet tidspunkt følt, at næstformanden i Kommissionen udviste en krænkende holdning. Dette vil jeg derfor bekræfte.
Under alle omstændigheder giver jeg ordet til hr. Marín, således at han kan besvare hr. Posselts spørgsmål, hvis han ønsker det.

Marín
Tak for Deres indlæg, hr. formand. Hr. Posselt, jeg har ikke fornærmet eller udvist respektløshed over for nogen katolikker eller andre kristne her i salen. Absolut ikke. Og jeg finder Deres indlæg tendentiøst og demagogisk, og jeg afviser det på det kraftigste. Tværtimod gav jeg et institutionelt svar, fordi EuropaKommissionen ikke har nogen grund til at begynde at vurdere formålene med pavens besøg, således som De antyder i Deres spørgsmål.
Og for at De kan forstå det klart og tydeligt, må De vide, at jeg personligt er blevet inviteret til Vatikanet for at give min mening til kende om dette besøg, men dette har jeg gjort som privatperson og som borger. Derfor beder jeg Dem venligst om ikke at anvende denne tone, for jeg er en person, der har stor respekt for denne type situationer.
Altså er den forhandling, som Vatikanstaten er ved at etablere med de cubanske myndigheder med hensyn til religionsfrihed, med hensyn til Kirkens tilstedeværelse, med hensyn til åbningen af nye kirker, med hensyn til tilstedeværelsen af nye præster, et spørgsmål, der helt og holdent afhænger af en bilateral forhandling mellem Vatikanstaten og den cubanske regering.
Og endvidere må De lade Vatikanets myndigheder arbejde stille og roligt, hvilket de efter min mening gør udmærket. Og det er det eneste, som jeg kan sige Dem. Men jeg accepterer ikke, at man offentligt beskylder mig for manglende respekt over for nogen katolik. Det accepterer jeg ikke.

Palacio Vallelersundi
Hr. kommissær, dette er i sandhed et meget omtåleligt emne, hvor jeg tror, man skal udtale sig med den største klogskab. Jeg tror, hr. kommissær, at der her har været en misforståelse. Jeg tror, at det, som hr. Posselt henviser til, er forsvaret af menneskerettighederne, og blandt menneskerettighederne er der visse holdninger i Cuba, som ikke overholder disse.
Og mit tillægsspørgsmål er følgende: Jeg har for kort tid siden modtaget et direktiv om overholdelse af menneskerettighederne i henhold til retsgrundlaget i artikel 130 W, altså udviklingshjælp. Hr. Marín, med al respekt og i forsøget på at tage brodden af situationen - for jeg forstår, at man her må være ekstremt klog, og det, De har sagt, er grundlæggende fornuftigt - jeg vil gerne her forsøge at bilægge striden. Kommissionen bør også i forholdet til Cuba tage hensyn til kriteriet om det nævnte forslag og handle herefter.

Marín
Fru Palacio, tak for Deres mæglingsforsøg, men der var ikke tale om en misforståelse. Jeg hørte som De oversættelsen til spansk, og jeg blev beskyldt for manglende respekt over for Den Katolske Kirke, og det er ikke sandt. Jeg har forsøgt at være meget klog. Og jeg har et særdeles glimrende forhold til Den Katolske Kirke og til nuntiusen. Men denne form for forhandlinger skal, som De siger, gennemføres med værdig optræden, med intelligens, og man må lade Vatikanets myndigheder om at forhandle. Lad dem forhandle. Jeg kan forsikre Dem om, at de er fremragende og meget intelligente forhandlere. Mere kan jeg ikke sige. Og jeg er i kontakt med dem.
Dernæst stiller De mig et generelt spørgsmål, men fru Palacio, jeg behøver ikke bebrejde mig selv noget. Det var jo mig, der som kommissær tog beslutningen om at afbryde forhandlingerne om samarbejdsaftalen, fordi jeg mente, at de forhold, der var ved at opstå på dette tidspunkt, ikke svarede til Europa-Rådets mandat. Hvordan kan De spørge mig, om jeg er eller ikke er vidende om problemerne med frihedsrettighederne? Selvfølgelig er jeg det. Sagen er den, at der er forskellige måder at gennemføre sådanne forhandlinger på, og jeg vil sige Dem, at jeg finder det helt fint, at inden for Cuba som for ethvert andet land - uanset at jeg er lægmand og agnostiker, hvilket jeg vedkender mig - jeg finder det helt fint, at religionsfriheden udgør en del af en forhandlingspakke, hvis altså den cubanske regering ønsker, at paven kommer til Havanna næste år. Det er jo sund fornuft, at man forhandler, og vi er enige i, at det skal gøres sådan, men De fremfører Deres overvejelser på et andet område, et meget bredere område.
Lad os altså lade Vatikanet forhandle med de cubanske myndigheder om at løse visse problemer, som vedrører Den Katolske Kirke. De må ikke glemme, fru Palacio, at der i Cuba ikke kun er Den Katolske Kirke, men også andre religionsformer og andre problemer, hvorfor debatten i virkeligheden er meget mere omfattende. Og på baggrund heraf vil vi forsøge, nu hvor vi igen har kontakt med de cubanske myndigheder, nu hvor vi har udnyttet den nye åbning over for en medlemsstat - De ved jo udmærket, at tingene er ved at gå i orden - hvor de cubanske myndigheder igen har kontaktet os, og det synes, som om der er ved at fastsættes et referencepunkt for fremtiden - som netop vil blive åbnet af pavens rejse - men lad De nu os om at se, om vi formår at styre situationen igen og genåbne noget, som vi gerne vil åbne, nemlig en bred forhandling, der er tilpasset efter den cubanske virkelighed, og som gør det muligt for os at tiltrække dette land til et tættere forhold med Europa, som ville blive privilegeret.
Men jeg insisterer: Disse ting skal udføres med meget stor klogskab og forsigtighed.

Formanden
Da spørgetiden til hr. Marín er udløbet, besvares spørgsmål nr. 31 og 32 skriftligt.

Bangemann
Hr. formand, Kommissionen har allerede to gange beskæftiget sig med den sag, som her bringes frem igen i spørgsmålet. For det første har jeg på grund af dette spørgsmål skrevet et brev til den spanske regering, og jeg har nu allerede en gang udtalt mig om det her i Parlamentet under debatten om grønbogen om nummereringen. Jeg skal gerne gentage det endnu en gang.
Men jeg må først korrigere det, der blev underforstået i spørgsmålet. Henvisningen til kodenummeret for Gibraltar i bilaget til grønbogen om en nummereringspolitik er ikke indeholdt i spalten "lande«, men i en spalte uden overskrift, hvor der findes forklaringer for den konkrete brug af visse kodenumre, altså også helt andre kodenumre, for eksempel korte opkaldsnumre for europæiske tjenester, telefonoplysning osv.
Heller ikke ved de kodenumre, som har geografisk betydning, drejer det sig om landekodenumre, men om regionkodenumre. Det faktum, at Gibraltars regionkodenummer - som i øvrigt ikke vi, men ITU har fastsat - tilfældigvis befinder sig mellem dem for Tyskland og Luxembourg, har overhovedet ingen politisk baggrund, men skyldes numrenes rækkefølge i tabellen. Derfor var det af afgørende betydning at indføre en henvisning til det kodenummer 350, som for tiden anvendes for Gibraltar. Det vil sige, tabellen giver, som jeg sagde allerede under debatten, kun et overblik over tekniske forhold, som beror på kendsgerninger. Intet andet! Den tager på ingen måde politisk stilling. Jeg sagde allerede under debatten, at hvis vi ville ændre disse kendsgerninger nu, ved at vi tog kodenummeret ud af tabellen eller noget lignende, så ville vi afgive en politisk erklæring, som Kommissionen aldrig har tilsigtet. Vi vil selvfølgelig hverken blande os i dette politiske spørgsmål til fordel for den ene eller den anden part. Det har ikke været hensigten med tabellen, og jeg håber, at det nu endelig er præciseret. Vi gør os den allerstørste anstrengelse for at være politisk neutrale i dette spørgsmål.

Palacio Vallelersundi
Hr. kommissær, i Deres svar nævnte De en besvarelse til den spanske regering, som ikke vedrører os her i Parlamentet. Endvidere siger De, at den pågældende kolonne er en tom kolonne uden tekst. Jeg ser dog en tekst, der siger »landekode«. De kunne have skrevet »regionskode« eller »for medlemsstater og territorier, hvis udlandsforhold afhænger af en medlemsstat« eller noget helt andet. Men land betyder land, uanset om det står i et politisk dokument eller i et bilag til et politisk dokument, således som dette bilag. Jeg vil derfor bede Dem, hr. Bangemann, om at overveje situationen endnu en gang, for der er en parlamentsbeslutning, der anmoder herom.

Bangemann
Hr. formand, spørgsmålet blev kun gentaget en gang til. Jeg har jo allerede sagt, at hvis De ser efter i spalten helt til venstre, dér står landekodenummeret nu, og der kommer faktisk 350. I spalten til højre, hvor forslagene står, står der ganske tydeligt: regionkodenummer. Af den grund har vi set bort fra at ændre det, for det ville i så fald være en politisk erklæring. Jeg vil dog bede Dem om at tage hensyn til det, jeg har sagt. Det er det samme, som står i brevet. Nuvel, brevet angår ikke Dem, men det er jo måske interessant for Dem, at vi også i et brev til den spanske regering entydigt har sagt, at det ikke er en politisk stillingtagen. Det betyder ikke, at vi anerkender Gibraltar som et selvstændigt land.
Det faktum, at Gibraltar har fået tildelt nummeret, skyldes ikke os, men det er ITU's afgørelse. Jeg har under debatten allerede sagt, at vi ikke forbinder nogen politisk motivation med det, og jeg siger det nu en gang til som svar på Deres spørgsmål: Vi tager ikke dermed stilling til det ene eller andet krav fra et af de to lande, som ikke kan enes i dette spørgsmål. Jeg mener, det må dog være tilstrækkeligt!

Formanden
Spørgsmål nr. 34 af Robin Teverson (H-0779/97):
Om: «Millenium Bug«
Enhver indehaver af en computer står over for hans/hendes computers eventuelle kollaps efter skiftet til år 2000 simpelt hen på grund af kortsynetheden inden for computerindustrien, som ikke har programmeret sine produkter med den nødvendige information til at fungere efter begyndelsen af det nye årtusind.
Hvilke skridt tager Kommissionen for at tackle de potentielle katastrofale følger af denne »Millenium Bug«, som den nu kaldes, ikke blot i EU, men også i Kommissionen selv?

Bangemann
Hr. formand, her drejer det sig virkelig om et problem, og hr. Teverson har fuldkommen ret, når han endnu en gang gør opmærksom på det. Vi har ganske vist i de sidste to et halvt til tre år på opfordring af den daværende britiske minister for telekommunikation beskæftiget os intensivt med spørgsmålet. Vi har først afgrænset problemets omfang i en ekspertgruppe. Derefter har vi underrettet medlemsstaterne om det, og vi har frem for alt også underrettet de berørte parter på flere konferencer, og efterhånden er alle klar over, hvad problemet betyder.
Hvor roden til problemet ligger, kan man gøre sig mange overvejelser om. Det er muligt, at det skyldes kortsynethed visse steder. Det kan også være, og det er formentlig den mest sandsynlige forklaring, at den mulighed for lagring, der fandtes allerede dengang, forekom mange at være for dyr, fordi år 2000 endnu var relativt langt væk. Man har altså sparet omkostninger. Og nu må der skaffes penge til at foretage de nødvendige tilpasninger. Det er ikke billigt. I hvor høj grad der alt i alt vil være en omkostningsbesparelse, når man sammenligner de to ting med hinanden, vil sikkert være forskelligt, alt efter hvor længe man har arbejdet med de gamle systemer.
Vi har altså i god tid gjort alt, hvad der var nødvendigt. Der findes nu software til at indføre nogle af de krævede korrektioner, og derfor vil brugerne og udbyderne af software og hardware selv bedst vide, hvordan de skal løse problemet, og vi ved, at det også efterhånden sker. Vi har altså igen og igen vakt bevidstheden om dette år 2000-problem. Vi har nedsat arbejdsgrupper osv. Vi kan nu ikke gøre mere, end vi har gjort, og jeg mener, at de berørte parter nu selv må gøre, hvad de hidtil har forsømt. Man kan naturligvis indtage det standpunkt, at det havde været bedre, hvis alle havde haft år 2000 for øje, men det er en gang imellem sådan, at forudseenheden for sådanne ting ikke er særlig stor.

Teverson
Tak for svaret. Jeg vil gerne ganske kort kommentere tre ting: for det første, er Kommissionen overbevist om, at dens egne systemer vil overleve skiftet fra den 31. december 1999 til den 1. januar 2000? Vil Kommissionens egne systemer fungere ordentligt? Set i lyset af al den forskning og alt det arbejde, der har fundet sted i ekspertudvalget, vil jeg gerne vide, hvor velforberedte De nu mener, at erhvervslivet i Europa, i Den Europæiske Union, faktisk er. Er De overbevist om, at handelen ikke vil gå i stå den 1. januar 2000?
Endelig er jeg bekymret over rygter om, at computerbranchen stadig sælger systemer, hvor der ikke i tilstrækkelig grad er taget højde for »Millenium Bug«. Er det også Kommissionens opfattelse, og hvilke skridt tager den for at standse dette inden for det indre marked?

Bangemann
Hr. formand, på det første delspørgsmål kan jeg egentlig kun svare med forhåbninger. Jeg ved heller ikke med hundrede procents sikkerhed, hvordan det vil forløbe hos os, men jeg mener, at de ansvarlige har gjort sig tanker derom, ligesom vi har gjort det. Måske er det lidt enklere hos os, og det er, om man vil, en fordel, som skyldes en forsømmelse. Alt har to sider.Vi her i fortiden forsømt - vi forsøger nu at ændre det -, at udnytte mulighederne ved elektronisk databehandling hundrede procent, og for så vidt sidder vi nu ikke i denne klemme, fordi vi med sikkerhed råder over datamateriale, som man også på anden måde kan bringe sikkert over år 2000.
Det er kun et foreløbigt svar. Hvis parlamentsmedlemmet er interesseret i det, vil vi gerne sige ham, hvad vi selv har gjort i Kommissionen for at løse dette problem. Hvad de andre angår, så har man gjort dem opmærksom på det. Vi har i øvrigt også fremlagt visse forskningsprogrammer for på den måde at hjælpe med at finde løsninger. Løsningerne er der i mellemtiden. Der er her to problemer. For det første er de dyre. Software-fabrikanterne tager sig godt betalt for det, de tilbyder, og for det andet er det i en del tilfælde også nødvendigt at benytte eksperter ved anvendelsen af softwaren, og eksperter er ikke særlig talrige, således at der opstår flaskehalse. Jeg kan ikke udelukke, at nogle firmaer trods vores bestræbelser og deres egne bestræbelser ikke kan få klaret problemet. Så er der en tredje gruppe, som De henviser til i Deres andet spørgsmål. Der findes virkelig firmaer, som siger: Det har jo kørt godt nok indtil nu. Det angår ikke os, vi klarer det nok på en eller anden måde. Det vil sige, der findes stadigvæk firmaer, som ikke har opdaget problemerne, og det er bestemt alarmerende.

Formanden
Spørgsmål nr. 35 af Marianne Eriksson (H-0783/97):
Om: Tunnelbyggeriet gennem Hallandsåsen i Sverige
Under byggeriet af en jernbanetunnel gennem Hallandsåsen i Sverige er store mængder af akrylamid sluppet ud i miljøet og ødelagt grundvandet i de næste mange år. Under arbejdet har flere af de personer, som arbejdede med tætningsmassen Rhoca-Gil fået nerveskader, og kræftrisikoen for disse personer er øget. Landbrugerne i området får ikke solgt deres produkter som følge af akrylamid-udslippet i grundvandet. Som det ser ud i dag, får kun dem, som kan bevise, at der er akrylamid i deres grundvand, erstatning, selvom alle landbrugere på Bjäre-halvøen nu har store problemer med at få solgt deres produkter.
Den franske kemivirksomhed Rhône-Poulenc, der producerer tætningsmassen Rhoca-Gil, oplyste inden ulykken, at akrylamidindholdet i tætningsmassen var på 1, 5 %, men det har senere vist sig at være meget højere.
Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe mod store europæiske virksomheder, som medvirker i overtrædelser på miljøområdet?
Agter Kommissionen at undersøge Rhône-Poulencs salgsmetoder?
Agter Kommissionen at undersøge anvendelsen af tætningsmassen Rhoca-Gil?

Bangemann
Hr. formand, jeg har et meget langt svar, og jeg spørger mig selv, om jeg ikke af hensyn til de yderligere spørgere kan forkorte det noget.
I princippet går svaret ud på følgende: For det første har vi alle de direktiver, der er nødvendige for også at ramme dette farlige stof, som i øvrigt klassificeres som giftigt, kræftfremkaldende niveau 2 og mutagent niveau 2. Det vil sige, det drejer sig om et stof, som man ikke kan omgås ubekymret, det er reguleret i loven. Det er det første punkt, og derfor citeres her hele lovbestemmelsen.
Det andet punkt: Det er i første række de nationale myndigheders opgave at sørge for, at de stoffer, der i vores direktiver klassificeres som giftige og farlige, enten tages helt ud af anvendelse, eller hvis de anvendes, at de relevante forskrifter overholdes ved anvendelsen. Vi venter på, hvad den svenske regering vil sige os. Derefter kan vi så afgøre, om vi stadig har et eget behov for at træffe beslutning. For tiden ser vi derfor ingen anledning til at gribe ind, men når den svenske regering rapporterer til os, hvilke overtrædelser der har fundet sted, og hvordan de er blevet behandlet, så vil vi undersøge, om der er behov for yderligere handling.
Det er den korte form af et langt svar, hr. formand. Jeg kan læse det op, men jeg kan også give parlamentsmedlemmet svaret. Det er på 6 sider, og vi ville således miste megen tid, hvis jeg skulle læse det op.

Eriksson
Jeg vil gerne takke kommissær Bangemann for svaret. Jeg ser frem til at få disse seks sider, da det, ganske som kommissæren siger, drejer sig om et meget farligt materiale.
Alligevel synes jeg ikke rigtig, jeg har fået svar på de spørgsmål, som jeg har stillet. Blandt andet ville jeg gerne vide, om Kommissionen har til hensigt at undersøge brugen af midlet rundt om i EU's medlemslande. Det er jo blevet brugt i godt 20 år, ikke bare inden for tunnelbyggeri, men også på flyvepladser, i miner og så videre. Har man ikke noget som helst beredskab? Stoffet er jo trods alt forbudt i Japan og bruges restriktivt i USA. Det er da vel ikke på denne måde, EU skal konkurrere på verdensmarkedet?

Bangemann
Hr. formand, som jeg allerede har sagt, vil vi undersøge det, når vi får rapporten fra den svenske regering. For øjeblikket undersøger vi i øvrigt også som led i vores regelmæssige risk assessments dette stof for, om det ikke skal klassificeres i et andet niveau, og om dets anvendelse muligvis skal forbydes helt. Det er et muligt resultat af vores øjeblikkeligt igangværende undersøgelser.

Formanden
Da spørgetiden til hr. Bangemann er udløbet, besvares spørgsmål nr. 36 skriftligt.

Wulf-Mathies
Hr. formand, fru Kjer Hansen, spørgsmålet angår et af de tilskud, som er bevilget til PACTE-programmet 1993. Finansieringen af programmet skete i form at et samlet tilskud til Den Vesteuropæiske Unions Forsamling, der havde fået til opgave at følge forvaltningen af programmet. På basis af de rapporter, der foreligger for Kommissionen, har denne i begyndelsen af 1997 fuldt ud udbetalt de fællesskabsmidler, der var bevilget siden 1993, til den pågældende organisation. Forvaltningskontoret i Den Vesteuropæiske Unions Forsamling underkaster hvert projekt en efterfølgende kontrol. Her er der i nogle tilfælde fundet støtteberettigede udgifter, som adskiller sig fra det beløb, som projektlederen havde nævnt i sin afsluttende rapport.
Før udbetalingen af sidste rate har Den Vesteuropæiske Unions Forsamling opfordret projektlederne til at indsende bilag for alle udgifter. Den har meddelt Kommissionen, at de fleste projektledere har efterkommet denne opfordring, og at restbeløbet er blevet udbetalt til dem. Hvis projektlederne ikke inden den fastsatte frist har kunnet fremlægge de krævede bilag, lægges udelukkende de udgifter, der klassificeres som støtteberettigede, til grund for afslutningen af de endnu løbende projekter.

Kjer Hansen
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret. Det glæder mig, at der nu er kommet orden i disse betalinger. Jeg synes, det er ærgerligt, at der har været problemer omkring forvaltningen af PACTE-programmet, for når folk ikke får de midler, de har til gode, så tegner der sig et negativt billede af EU. Jeg vil derfor gerne supplerende spørge kommissæren, om hun fremover kan love en bestemt tidsfrist for, hvornår man kan få refunderet de udgifter, man har fået lovning på, så vi ikke igen skal opleve, at det trækker ud i årevis, før projektdeltagere kan få de tilgodehavender, de er blevet lovet af Kommissionen. Kan kommissæren sætte en fast tidsgrænse på for udbetalingerne?

Wulf-Mathies
 Ja, fru Kjer Hansen, det er rigtigt, at gennemførelsen af PACTE-programmet var forbundet med mange problemer, og således som det er forløbet, kan man overhovedet ikke være tilfreds. Især ikke når, som De ved, forudsætningerne for støtteberettigelse også måtte skærpes under forløbet som følge af den berettigede kritik af gennemførelsen, som blev fremsat af Revisionsretten og andre. Jeg mener, at dette principielt ikke må ske igen i fremtiden. Derfor gør GD XVI sig intensive overvejelser over, hvordan man for det første fortsat kan støtte dette samarbejde, men på den anden siden undgå sådanne ting i fremtiden. Jeg kan kun love Dem, at vi har lært af fortidens problemer

Howitt
Jeg hilser dette svar velkomment. Jeg vil gerne bede kommissæren om at sige lidt mere om PACTE-programmet. Jeg ved, at hun inden for de nærmeste par uger vil træffe en afgørelse om PACTEprogrammets fremtid. Jeg ved også, at hun ikke vil offentliggøre denne afgørelse i dag. Jeg forstår, at hun bekymrer sig om nogle af manglerne vedrørende ledelsen af programmet. Vil hun give mig ret i, at noget af kritikken af PACTE-programmet skyldes, at nogle af hendes tjenestemænd ikke bryder sig om det store antal mindre projekter, som PACTE fører med sig: at de foretrækker de større tal i Artikel 10-programmet? Vil hun acceptere, at der er en vis fordel ved princippet om, at et program køres af sammenslutninger af lokale myndigheder, der har gode kontakter, og ikke af private konsulenter? Mens vi søger at koncentrere opgaverne, vil hun så anerkende, at der kan være en fordel ved, i denne meget lille og perifere del af strukturfondene at bevare et program, der giver meget små pengebeløb til et meget stort antal myndigheder, som ellers ikke ville blive indblandet?

Wulf-Mathies
Mr. Howitt, det princip kan jeg meget vel være enig i, og jeg ved også, at disse programmers virkning til dels var meget positiv, frem for alt i de lokale kommuner. Men jeg ved også, at hvis vi ikke er i stand til at administrere sådanne programmer på en anstændig måde, så er frustrationen bagefter større end resultaterne. Det drejer sig her ikke om, hvorvidt nogle tjenestemænd måske ikke er så glade for disse programmer, men det drejer sig ganske enkelt om, hvad Kommissionen er i stand til. Jeg tror, at vi i øvrigt må til at finde ud af, hvordan vi på den ene side sikrer den mobiliserende virkning også af små programmer, og her ikke kun for PACTE-programmet, men vedrørende hele artikel 10 "foranstaltninger«, men på den anden side samtidig finder administrationsformer, som ikke overbebyrder os. Der er nemlig ingen mening i, at vi går i gang med sådanne ting med frisk mod, og tingene så til sidst mislykkes, fordi vi ikke kan sikre det passende management. Derfor undersøger vi alle disse ting. Men det har ikke noget at gøre med, det ved De jo også godt, at vi på grund af de interinstitutionelle forhandlinger er tvunget til at indstille programmer, hvis budgetposter savner retsgrundlag, og vi derfor endnu en gang må undersøge, hvordan vi kan indregne sådanne programmer i pilotprojekterne. Jeg beder indtrængende om forståelse for, at Kommissionen nu ikke bare afgiver løfter, men virkelig forsøger at finde et system, som også kan sikre en ansvarsbevidst gennemførelse af sådanne projekter, og det på alle planer, på Kommissionsplan såvel som på de gennemførende instansers plan.

Formanden
Spørgsmål nr. 38 af Luis Marinho (H-0772/97):
Om: Erklæringer fremsat af Santer
Under sit nylige besøg i Portugal erklærede kommissionsformanden, Santer, at Portugal for perioden 2000-2006 bør tildeles et større beløb i strukturstøtte end for perioden 1994-1999.
Kan Kommissionen oplyse, hvad denne vigtige erklæring fra Kommissionen bygger på?

Wulf-Mathies
Hr. Marinho, formand Santers erklæringer bygger på det i juli måned fremlagte dokument Agenda 2000. Han har i sine udtalelser især henholdt sig til den udvidelse af midlerne til mål 1 som helhed, som fremgår af kommissionsforslagets fastholdelse ved den hidtidige vægtning af mål 1, nemlig to tredjedele af de samlede midler. Bortset fra regionen Lissabon, der betragteligt overstiger tærskelværdien på 75 % af bruttonationalproduktet pr. indbygger, ligger niveauet for den regionale velstand i de portugisiske regioner klart under denne tærskel, således at de fortsat ligger inden for rammerne af mål 1.
Regioner, der mister deres støtteberettigelse, og dette vil sandsynligvis gælde for Lissabon, modtager en storstilet "phasing out«. Endelig sætter forslaget om at bibeholde Samhørighedsfonden i sin nuværende form ikke spørgsmålstegn ved Portugals fortsatte støtteberettigelse som led i denne fond, således at Portugal også i fremtiden vil råde over betydelige midler fra strukturfondene og Samhørighedsfonden.

Marinho
Hr. formand, jeg havde tænkt mig at stille et spørgsmål til kommissæren, der drejede sig om, hvorvidt samhørighedsfonden var inkluderet i Kommissionens regnskab, om eksistensen af en samhørighedsfond, uafhængigt af, om et bestemt land, der drager nytte af den, indtræder i ØMU'ens første linje. Jeg blev meget tilfreds med Deres svar, fordi De, selv inden jeg fik spurgt, her forsikrede mig om, at de lande, der står i ØMU'ens frontlinje og således tilslutter sig euroen, ikke vil blive skadet med hensyn til samhørighedsfonden, og at denne vil blive opretholdt. Det var et meget smukt svar, der set med portugisernes øjne er særdeles positivt.

Wulf-Mathies
Hr. formand, Agenda 2000 skelner jo, om De vil, mellem fortsættelse af strukturpolitikken for de 15 medlemsstater, før-tiltrædelse og strukturstøtte til nye medlemsstater efter deres tiltrædelse. Det, jeg har sagt, og som Agenda 2000 også i den henseende sikrer, er, at støtte til mål 1-regioner ikke begrænses som følge af tiltrædelse, men at forslaget fortsat omfatter to tredjedele af midler, der alt i alt er større. Endvidere skal Samhørighedsfonden fortsat være åben for medlemsstater, der ikke overskrider de 90 % af bruttonationalproduktet. Midtvejskontrollen angår ikke disse 90 % og ikke kommende medlemmer, som tiltræder i perioden 2000-2006.

Corbett
Kan kommissæren give mig ret i, at når man ser på, hvilke regioner der kvalificerer sig til støtte i henhold til 75 %-reglen under mål 1 efter 1999, så vil det være upassende at anvende denne regel på en stiv og statistisk måde, hvis nogle regioner ligger lige over eller lige under 75 %-grænsen ifølge nogle statistikker, der helt ærligt ikke er helt pålidelige. Når der er tale om regioner, der ligger i grænseområdet, bør man så ikke også tage hensyn til, om de f.eks. faldt ind under mål 1 ved den seneste vurdering - med andre ord om der er tale om regioner, som lige netop har fået mål 1-status, og som kun lige har fået den nødvendige infrastruktur og de nødvendige procedurer på plads til at nyde godt af en sådan støtte? Det giver overhovedet ingen mening at standse støtten til sådanne regioner, netop som de er begyndt at nyde godt af en sådan støtte og få resultater, og dette aspekt fortjener at blive taget i betragtning.

Formanden
Hr. Corbett, jeg må gøre Dem opmærksom på, at Deres spørgsmål overskrider rammerne for hr. Marinhos spørgsmål. Vi behandler et spørgsmål vedrørende Portugal, og De har kraftigt overskredet dette spørgsmål. Jeg ved ikke, om fru Wulf-Mathies ønsker at besvare Deres spørgsmål, men under alle omstændigheder drejer det sig ikke om at overskride rammerne for et spørgsmål.
Jeg giver ordet til fru Wulf-Mathies, hvis De ønsker at svare.

Wulf-Mathies
Hr. formand, jeg tror, jeg kan gøre det meget kort, fordi jeg jo senere skal komme specielt ind på Deres spørgsmål igen. Men basis for beregningen af regionernes støtteberettigelse er altid de sidste tre år, for hvilke der er regionale data til rådighed. Vores problem består nu i, at vi også må opstille faste retningslinjer, og så meget jeg end forstår hver enkelt med vedkommendes fantastiske argumenter, så tror jeg, vi alle ville komme godt op at køre, hvis vi ikke holdt os til forudfastsatte kriterier. Så vidt jeg kan se, gælder 75 %-kriteriet i stor udstrækning ubestridt i hele Fællesskabet.

Formanden
Spørgsmål nr. 39 af Hugh McMahon (H-0777/97):
Om: Agenda 2000
I forbindelse med overvejelserne vedrørende et nyt mål 2 konstateres det i Agenda 2000, «at der må udpeges et begrænset antal signifikante områder med henblik på at fremme en integreret strategi for økonomisk diversificering«. Hvorledes skal disse »signifikante områder« udpeges efter Kommissionens mening? Bliver der i den forbindelse anvendt inddelingen NUTS 1 eller NUTS 2, og vil den endelige afgørelse blive overladt til den enkelte medlemsstat?

Wulf-Mathies
Hr. formand, hr. McMahon, i Agenda 2000 har Kommissionen foreslået, at der opstilles enkle, gennemskuelige og specifikke fælles støttekriterier for de forskellige typer områder, der hører under det nye mål 2. Disse kriterier skal tage højde for de regionale prioriteter i medlemsstaterne. De pågældende områder skal derfor fastlægges som led i partnerskabet mellem Kommissionen og de enkelte staters myndigheder, idet hjælpen skal koncentreres omkring de dårligst stillede områder.
Gennemførelsen af en integreret strategi for den regionale udvikling, hvor foranstaltninger til udbygning af infrastruktur, menneskelige ressourcer og erhvervsliv griber ind i hinanden, kræver dog en bestemt størrelse. Erfaringen med mål 2 og mål 5b viser, at NUTS 3-regioner eller -områder med sammenhørende lokalt erhvervsliv, som kan afgrænses forvaltningsteknisk, er bedst egnede som geografisk koncept. Kommissionen tilstræber dog her en vis fleksibilitet, som gør det muligt at tage hensyn til nationale og regionale kriterier.

McMahon
Jeg takker kommissæren for hendes svar. Hvem skal træffe afgørelsen om kriterierne? Bliver det en fælles beslutning? Bliver det en kommissionsbeslutning? Bliver det medlemsstaterne, der skal træffe afgørelsen?
For det andet, hvilket niveau vil afgørelsen blive baseret på? Bliver det NUTS 1, NUTS 2 eller NUTS 3? Det er vigtigt, at vi får en fornemmelse af, hvilket niveau Kommissionen tænker på. Hvornår vil afgørelsen blive truffet?

Wulf-Mathies
Hr. formand, jeg har i mit svar gjort opmærksom på, at jeg går ud fra, at NUTS 3-regionerne, altså NUTS 3-niveauet, principielt er det egnede niveau. Hvem der træffer afgørelsen? Først fastlægges kriterierne for støtteberettigelse i de nye strukturfondforordninger, og dermed fastsættes de europæiske kriterier af Kommissionen, og de skal naturligvis godkendes af medlemsstaterne. De nationale kriterier, som vi supplerende vil tage hensyn til, foreslås af medlemsstaterne, og Kommissionen vil i partnerskab kontrollere, i hvor høj grad disse svarer til de tilsigtede mål og virkninger.
Det tredje spørgsmål: Hvornår? Kommissionen har i sinde at forelægge de nye strukturfondforordninger næste år omkring påske, og alle yderligere beslutninger afhænger så af Rådets beslutninger, ikke kun angående de finansielle perspektiver, men også vedrørende strukturfondforordningen. Her er det ikke Kommissionen alene, der bestemmer fremgangsmåden.

Imaz San Miguel
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes svar, og jeg vil om muligt bede om nogle kommentarer vedrørende valgkriterierne i disse zoner, som har betydning for mål 2, grundlæggende henviser jeg til de industriområder, der henvises til i Agenda 2000. Jeg vil gerne vide, om kommissæren mener, at den høje arbejdsløshed vil blive et af valgkriterierne for disse signifikante zoner for mål 2, om industriens procentdel af den økonomiske struktur i disse zoner vil blive et valgkriterium, om procenten af tabte arbejdspladser i de modne industrisektorer vil blive et valgkriterium, om ekstraproblemer som social udstødelse vil blive et andet valgkriterium og endelig om den grænseoverskridende karakter af disse områder med strukturproblemer i det omfang, hvor de ekstra strukturproblemer i disse regioner med hensyn til mål 2 også kan blive et supplerende valgkriterium for zonerne i mål 2.

Wulf-Mathies
Hr. formand, vi er for øjeblikket i gang med at udarbejde kriterierne. Derfor kan jeg ikke give et endeligt svar på dette. Men det er rigtigt, at der med sikkerhed skal tages hensyn til alle de kriterier, De har nævnt, f.eks. for industriområder afhængigheden af en bestemt industrigren, en dermed forbundet særlig høj arbejdsløshed, for byområder f.eks. graden af den sociale udstødning, og for landdistrikterne ikke kun afhængigheden af landbruget, men også de farer for afvandring, der er forbundet med landbrugets tilbagegang.
Vi vil altså udvikle kriterier for støtteberettigelsen, som tager højde for baggrunden for problemerne - industriregioner, landdistrikter, bydele. Men vi ønsker, at de foranstaltninger, der iværksættes, træffes på basis af et program og et integreret udviklingskoncept, for det gælder om nu ikke konstant at betragte fortiden, men at udvikle perspektiver for fremtiden.
Vi vil stille forslag herom i strukturfondforordningerne, og jeg er sikker på, at vi så kan diskutere også om de enkelte kriterier.

Formanden
Mange tak, fru Wulf-Mathies, for Deres tilstedeværelse her hos os.
Da spørgetiden til Kommissionen er udløbet, besvares spørgsmål nr. 40-79 skriftligt.

Formanden
Hermed er spørgetiden afsluttet.

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Howitt, som vil stille et spørgsmål vedrørende dagsordenen.

Howitt
Hr. formand, jeg vil rose Dem for at bevare spørgetidens integritet ved at holde og tilmed overskride tidsfristen. Jeg støtter fuldtud Deres beslutning. Vil De være så venlig kort at kommentere følgerne for dagsordenen i aften? I øjeblikket er der planlagt en forhandling mellem midnat og kl. 12.30. Ved en overskridelse af tidsfristen kan det blive endnu senere. Kan De oplyse medlemmerne om følgerne for aftenens session? Vil dagsordenen blive gjort færdig, eller vil nogle betænkninger blive udskudt?

Formanden
Parlamentets tjenestegrene har oplyst, at man regner med, at hele det planlagte program kan gennemføres i aften inden for en tidsplan, der rent faktisk vil slutte omkring kl. 00.30. Dette er, hvad der er oplyst. Det afhænger også lidt af den disciplin, der udvises af de medlemmer, der fremfører indlæg, og om de respekterer den tildelte taletid. Denne præcision er ikke altid, som den kunne ønskes.
(Mødet udsat kl. 19.10 og genoptaget kl. 21.00)

Deltidsarbejde - Beskæftigelse (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen under ét om følgende betænkninger:
A4-0352/97 af Jöns for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets direktiv om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS ((KOM(97)0392-C4-0551/9797/0221(SYN)); -A4-0353/97 af Hernández Mollar for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens beretning om »Beskæftigelse i Europa - 1997« (KOM(97)0479 - C4-0336/97).
Carlsson
Hr. formand, jeg ville bare lave et tillæg, så det bliver rigtigt i forhandlingsreferatet. Det blev tidligere påstået af et svensk medlem, at jeg ikke var her under hans udtalelse. Det var jeg, og jeg hørte hans langen ud efter mig. Men nu er der jo igen grund til at imødegå det, da han ikke selv er her for øjeblikket.

Formanden
Tak skal De have, fru Carlsson. Hvordan kunne han dog overse Dem?

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, jeg lykønsker de to ordførere- og det er ikke blot en høflighedsfrase - for de har virkelig gjort det så godt, som det kan gøres i denne sag. Noget andet er, om kommissæren med disse argumenter eller med dem, som Kommissionen har brugt, kunne overbevise de 15 unge, som er blevet indkaldt til den anden dag på topmødet i Luxembourg.
Vi må antageligt, hr. formand, i det mindste her i Parlamentet, vænne os til at erkende, at vi på beskæftigelsesområdet i lang tid har manglet en teoretisk model, at for eksempel "benchmarking« - sammenligningen af den europæiske industri med den amerikanske og japanske industri, som har frataget os markedsandele i de industrialiserede lande, og som har gjort det betydeligt bedre end os på beskæftigelsesområdet - giver os nogle erfaringer, men at de naturligvis er utilstrækkelige til at løse problemet.
Vi ved ud fra denne erfaring - og ikke fra den teoretiske model - at de tjenesteydelser, som har indflydelse på virksomhedernes konkurrenceevne, er dyrere her end på den anden side af Atlanten, og at det er nødvendigt at liberalisere - fortsætte med at liberalisere.
Vi ved, at vores infrastrukturer er dårligere, men vi ved også, at Den Europæiske Union aldrig vil finde tilstrækkelige midler til at få de infrastrukturer, der er nødvendige for at skabe beskæftigelse.
Vi ved også, at arbejdsmarkedet skal gøres mere fleksibelt.
Vi ved også, at vores bidrag til forskning og udvikling er lavere her end i USA, at det private initiativs rolle i disse bestræbelser er mindre, og at de teknikker, som vi har valgt, den direkte større, fungerer dårligere end de skattefordele, der er knyttet til overskuddet.
Og vi gentager, at beskatning af arbejdsfaktoren er steget enormt, mens beskatningen af kapitalfaktoren er faldet.
Men det, som ikke passer til denne diagnose, er de løsninger, som nævnes her. Det er klart, at en energiskat ikke løser problemet. Det er klart, at for at sænke bidragene til den sociale sikring - og det er den konkrete idé, hr. formand - skal man begynde at tænke på, om den moms, som vi har med umiddelbar fradrag af kapitalgoderne er den bedste i den aktuelle beskæftigelsessituation. Det var den, da den blev iværksat. Vi skal sandsynligvis tænke på en moms, hvor skatten på kapitalgoder ikke er umiddelbart fradragsberettiget med henblik på at gøre kapitalfaktoren relativt dyrere i forhold til arbejdskraften og tilgodese, at de kapitalintensive teknikker bliver erstattet af arbejdskraftintensive teknikker.

Ghilardotti
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske de to ordførere med det udmærkede arbejde, som de har udført, og komme med et indlæg om i særdeleshed Jöns-betænkningen vedrørende aftalen, inden for protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, om deltidsarbejde. I efterhånden lang tid er der i alle dokumenter blevet brugt et magisk ord: fleksibilitet. Rådet bruger det utroligt meget, selveste Kommissionen bruger det i sine retningslinjer, arbejdsmarkedets parter bruger det også, og Europa-Parlamentet omtaler det i sine beslutninger som værende et af redskaberne til at løse beskæftigelsesproblemet.
For at det virkelig kan blive et effektivt redskab, skal fleksibilitet være interessant og fordelagtigt for alle, både arbejdstagere og arbejdsgivere. Det skal være med til at løse problemerne, og det vil sige, at det skal være i stand til at øge beskæftigelsen, det skal være med til at forene arbejde og familieliv for mænds og kvinders vedkommende. Det må ikke være diskriminerende for så vidt angår arbejdsvilkår, løn, socialsikringsområdet, og det må ikke forringe den professionelle løbebane. Ud fra dette synspunkt er Rådets holdning meget selvmodsigende, idet det nemlig på den ene side opfordrer til, at fleksibilitet skal være et effektivt redskab, mens det på den anden side ikke er rede til at skrive under på forpligtelser og ej heller til at definere regler om at styre fleksibiliteten eller om dens gennemførelse.
De første af Kommissionens dokumenter, der tager en ordning om atypisk arbejde op, er fra 80'erne. Nu her i slutningen af 1997 står vi over for en del af problemet med ordningen om atypisk arbejde, deltidsarbejde, i aftalen mellem arbejdsmarkedets parter, som vi selvfølgelig hilser velkommen, for vi er af den opfattelse, at den sociale dialog bør udvikles. Alligevel anser vi den for kun at være en del af problemet. Vi godkender Jönsbetænkningen og finder, at hendes ord er oplysende. Vi godkender den, fordi aftalen i virkeligheden er uskadelig, men vi er klar over, at den ikke er medvirkende til, at vi vil tage et afgørende skridt fremad. Arbejdsgiverne er endnu mere selvmodsigende, og jeg tror, at de er hovedårsagen til, at aftalen er meget forbeholden med at løse problemet. Det er nemlig sådan, at arbejdsgiverne tit, som det er tilfældet i mit land, opfatter fleksibilitet unilateralt, hvilket vil sige som en frihed til at gøre, som de vil i virksomheden uden at holde sig nogen rettighed for øje.
Aftalen er altså delvis, fordi den kun løser en del af problemet. Vi vil sammen med Jöns appellere til at, Kommissionen virkelig tager stilling, foreslår et direktiv om atypisk arbejde, regulerer alt, for ellers vil fleksibilitet bare blive ved med at være et ord uden nogen betydning eller endnu mere eksplosivt.

Lulling
Hr. formand, desværre er det en tradition i Det Europæiske Fællesskab, at når det drejer sig om et problem, der hovedsageligt vedrører kvinderne, så må man væbne sig med tålmodighed, for man må regne med, at der vil gå mindst ti år, før det vil lykkes at få en lovtekst vedtaget. Dette var tilfældet med hensyn til anvendelsen af artikel 119 om ligeløn, med hensyn til ligebehandlingen på sygesikringsområdet, med hensyn til ordningen for bevisbyrden, og der er mange flere eksempler herpå. Og alt for ofte barsler bjerget og føder en mus.
Dette er således også tilfældet med hensyn til deltidsarbejdet. For at undgå diskriminering af personer, der arbejder på deltid, og som for størstedelens vedkommende - nemlig mere end 80 % - er kvinder, havde Kommissionen for næsten tyve år siden lavet et godt direktivforslag om frivilligt deltidsarbejde. Det er i øvrigt ud fra dette grundlag, at vi i mit land, Fyrstendømmet Luxembourg, for nogle år siden indførte en lov, efter at vi var blevet trætte af at vente på det europæiske direktiv og derfor besluttede ikke at vente længere.
Vi står nu over for en rammeaftale mellem visse sociale partnere - hvor de små og mellemstore virksomheder ikke er repræsenteret - om deltidsarbejde, og det er en aftale, som jeg ville kalde "koffeinfri« i forhold til det oprindelige direktivforslag og endda i forhold til den ændrede version fra 1983.
For det første mangler der et vigtigt ord i overskriften, nemlig "frivillig«. For det, som man skal lovgive om på europæisk plan, det er det "frivillige« deltidsarbejde. Dette arbejde er ikke atypisk, tværtimod. Det vil det i øvrigt blive i ringere og ringere grad, og den logiske og ikke-diskriminerende løsning ville ganske enkelt være at lade de samme vilkår for løn, arbejde, forfremmelse og social sikring, der gælder for de personer, som arbejder på fuld tid, også gælde for dem, der arbejder på deltid. Naturligvis ville disse dog kun skulle betales og forsikres proportionalt med antallet af arbejdstimer. Men dette logiske og ikke-diskriminerende princip, der er let at anvende, synes ikke at være let at forstå for alle.
Jeg kan godt forstå, at man med hensyn til social sikring, som for eksempel pensionssikring, skal have arbejdet en vis tid, før man kan få ret til en garanteret minimumspension. Jeg kan godt forstå, at det med hensyn til sygesikring kan forekomme uberettiget, at man for eksempel kan arbejde en time om ugen og således være forsikret ved at betale et latterligt lille bidrag, når sygdom eller operation koster sygekassen lige så meget som for den, der arbejder på fuld tid.
Vi kender disse problemer, og jeg håber, hr. formand, hr. kommissær, ....
(Formanden opfordrer taleren til at afslutte sit indlæg) Det, jeg ville sige, var at vi havde til hensigt at anmode om, at forslaget bliver trukket tilbage. Men jeg vil stemme for forslaget, idet jeg håber, at det alligevel vil kunne få forskelsbehandlingen til at forsvinde.

Van Lancker
Hr. formand, jeg vil først sige til kommissæren, at det glæder mig meget at se ham her igen på dette sene tidspunkt. Der må siges én ting: der tales her meget om fleksibilitet, men Parlamentet har lige og på ny demonstreret, hvor lidt fleksible vi ofte tør være i omgangen med vores egen forretningsorden. Hvor om alting er, jeg vil dog gerne have lov til at lykønske kollega Hernandez Mollar med hans betænkning, frem for alt fordi jeg mener, den udgør et meget nyttigt supplement til det som Van Velzen har lagt frem i sin betænkning. Denne betænkning indeholder en række punkter, der langsomt truer med at forsvinde fra topmødet i Luxembourgs bord. Jeg vil gerne nævne tre punkter. Først og fremmest den betydning som indkomstpolitikken og den sociale beskyttelse tillægges i denne betænkning, også inden for rammerne af beskæftigelsespolitikken. Det var i øvrigt, hr. kommissær, et af de vigtigste emner på "the employment week« i sidste uge. For nylig har jeg fået en undersøgelse i hænde, som jeg kan anbefale mine kolleger, og som på ny krystalklart angiver, at landene i Den Europæiske Union absolut ikke kan bruge de klassiske OECD-recepter til noget. En større lønvifte, mere fleksibilitet, mindre flotte understøttelser har næsten ingen indvirkning på beskæftigelsesgraden, kollega Carlsson, og slet ikke på ledigheden. En sådan politik fører til skred i de lave lønninger og helt sikkert til en underminering af borgernes levestandard, og det er et valg som topmødet i Luxembourg ikke må træffe. Det er ikke enten social beskyttelse eller beskæftigelse. De må forsøge at finde en måde at kombinere begge dele på. Lokal beskæftigelse, lokale tjenester, ok. Det går vi ind for, men med respekt for ordentlige lønforhold og ikke i form af obligatorisk "workfare«.
Kollega Pronk, vi er som socialister tilhængere af deltidsarbejde, for mænd og kvinder, hvis det er muligt, men så med en god social sikkerhedsdækning, så mennesker ikke skubbes ud i usikkerhed.
Hr. formand, et andet punkt, som jeg ønsker at fremhæve, er, at i denne betænkning kommer også et andet næsten glemt emne tilbage på bordet, nemlig det om nedsættelse af arbejdstiden. Det er jeg meget glad for. Vi som Parlament, hr. kommissær, har allerede i 1996 anmodet Kommissionen om at fremlægge en undersøgelse, en sammenlignende undersøgelse, med gode eksempler på hvordan arbejdstiden kan nedsættes, om hvordan nedsættelse af de social bidrag kan give en ny impuls til nedsættelse af arbejdstiden. Desværre har jeg i Kommissionens nye rapport, en beskæftigelsesagenda for år 2000, ikke kunnet finde et ord herom. Jeg ved, at denne problematik ligger meget forskelligt i de diverse lande i Den Europæiske Union, og jeg forstår også alt for godt, at arbejdsgiverorganisationen UNICE absolut ikke er glade for dette emne. Men det er blot en yderligere grund til, hr. kommissær, at Kommissionen på ny skal sætte debatten om nedsættelse af arbejdstiden på dagsordenen. Jeg ved, at alle disse emner ikke vil blive eller ikke i tilstrækkelig grad vil blive behandlet på topmødet i Luxembourg, men jeg håber i det mindste, at ministrene vil gøre en god begyndelse med disse vigtige debatter.

Schiedermeier
Hr. formand, hjertelig tak til kollega Jöns for hendes betænkning. Jeg deler fuldt ud hendes vurdering, endda i den oprindelige udgave af betænkningen, og lad mig derfor gøre nogle generelle bemærkninger til dialogen mellem arbejdsmarkedsparterne. Den er bestemt værdifuld, men de hidtidige resultater, der er opnået af arbejdsmarkedsparterne i Europa, er desværre minimalisme i ordets sande betydning, og det hvad enten det drejer sig om barselsorlov eller deltidsarbejde. Det kan vi ikke stille os tilfreds med. Derfor deler jeg ikke, hr. kommissær, euforien over de resultater af dialogen mellem arbejdsmarkedsparterne, som foreligger indtil nu. Vi har kun sat en fod i døren. Vi skal skubbe døren yderligere op, og her håber jeg nu på støtte fra Dem. Jeg føler mig ganske vist ikke helt sikker på, om Deres støtte vil være stærk nok.
Men hvis vi en tredje gang skulle få forelagt en aftale af så ringe værdi, mener jeg, at vi i så fald desværre må afvise den. Jeg takker også kollega Hernandez Mollar. Han har givet vigtige impulser til beskæftigelsestopmødet, og jeg giver dem min størst mulige støtte. Jeg frygter kun, hr. kollega, at Rådet ligesom arbejdsmarkedsparterne vil hylde minimalismen i Luxembourg, og at resultatet bliver, at vi får skældud af befolkningen, fordi vi under forarbejdet måske har givet anledning til større forhåbninger, end Rådet vil indfri. Jeg håber blot, at mine forudsigelser ikke går i opfyldelse.

Flynn
Jeg vil gerne takke alle bidragyderne og alle dem, der er kommet tilbage til afslutningen på forhandlingen. Der er tale om to forskellige emner, og jeg vil gerne behandle de to betænkninger særskilt.
For det første, Kommissionens rapport om »Beskæftigelse i Europa - 1997« er en del af den beskæftigelsespakke, som Kommissionen vedtog den 1. oktober samtidig med den fælles betænkning og Kommissionens forslag om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik. De ærede medlemmer vil huske, at vi havde en udmærket forhandling om disse retningslinjer under den sidste session her, hvor vi diskuterede betænkningen fra van Velzen. Ved samme lejlighed bidrog fru Van Lancker med et velformuleret indlæg. Hvad angår det emne, der behandles i øjeblikket, vil jeg gerne sige, at denne sag behandles i grønbogen om en ny tilrettelæggelse af arbejdet, og at fristen for fremlæggelse af forslag er den 30. november. Det er en fortsat forhandling, og vi kommer bestemt til at høre mere om den.
Rapporten om »Beskæftigelse i Europa« er Kommissionens analyse af beskæftigelsessituationen og dens præsentation af de politiske meddelelser, der er resultatet af denne analyse. På samme måde fremsætter hr. Hernandez Mollar Parlamentets syn på alle disse sager i sin betænkning. Det beroliger mig, at der er stort sammenfald mellem de to synspunkter.
Vi er alle enige om betydningen af den overordnede økonomiske situation. Evnen til at opnå og bibeholde en betydelig vækstrate er et grundlæggende element i bestræbelserne på at nå de mål, der er opstillet i vores retningslinjer. Det blev kraftigt fremhævet af flere af talerne. Vi er også enige om, at skatte- og dagpengesystemerne bør være beskæftigelsesvenlige, så der findes de nødvendige incitamenter til beskæftigelse, samtidig med at der gives indkomststøtte, hvilket er kendetegnende for den europæiske samfundsmodel.
Blandt de mange interessante punkter, som nævnes i hr. Hernandez Mollars betænkning, bemærkede jeg to områder, som jeg tror, han ønsker at lægge særlig vægt på. Jeg vil gerne se nærmere på disse punkter, fordi jeg tror, at også Kommissionen ønsker at vægte dem yderligere.
Det første punkt drejer sig om behovet for at gøre noget ved de manglende faglige kvalifikationer og udarbejde den strategi for den almene uddannelse og erhvervsuddannelse, der er nødvendig for at skaffe disse kvalifikationer. I de forslag til retningslinjer, som er forelagt det Europæiske Råd, har Kommissionen identificeret tre indsatsområder, som skal forbedres. Det første punkt er en grundlæggende uddannelse af unge, der starter på arbejdslivet, fordi det skaber grundlaget for en tilpasningsdygtig arbejdsstyrke, som er let at ansætte i fremtidens job. Vi skal skabe et system med livslang uddannelse, så folk kan opgradere deres kvalifikationer i hele arbejdslivet. Vi må løse problemet med de arbejdsløses manglende kvalifikationer, så vi atter kan gøre dem konkurrencedygtige på arbejdsmarkedet. Europa-Parlamentet og Kommissionen er helt enige. Vi håber, at medlemmerne vil tage dette til sig.
Det andet punkt er problemet med kønsforskellen, hvilket også er blevet fremhævet. Vi skal hjælpe kvinderne med at komme ind på arbejdsmarkedet. På trods af væksten i job for kvinder gennem de seneste ti år - og der er skabt mange nye job - er der stadig stor forskel på erhvervsfrekvensen for mænd og kvinder samt en noget mindre forskel i arbejdsløshedsgraden. Foranstaltninger til fremme af større harmoni mellem hjem og arbejde er kun det første trin på vej mod en løsning af dette problem. Det vil glæde jer at høre, at det var et udmærket møde, der i aftes fandt sted mellem ØKOFIN-ministrene og beskæftigelsesministrene. Efter at have været til stede på mødet hele dagen er det mit indtryk, at der er enighed om mange punkter. En del misforståelser blev også skaffet af vejen. Der var en meget stor repræsentation på det fælles møde. Faktisk det største repræsentationsniveau, jeg har set i mine 4, 5 år her. Så det siger noget om mulighederne for et meget vellykket beskæftigelsestopmøde. Vores retningslinjer - dem som vi diskuterede for nylig - og den fælles betænkning udgør det primære grundlag for diskussionen, hvad angår forberedelserne til dette topmøde.
Det er min vurdering, at der var overvældende enighed om proceduren på jumbo-rådsmødet: det vil sige, at alle er enige om medlemsstaternes handlingsplaner, den fælles overvågning, berettigede henstillinger og, i forbindelse med indholdet, de fire søjler, som jeg talte om sidst. Der er også enighed om behovet for både kvantitative og kvalitative mål. Den Europæiske Union fokuserer på langtidsledighed - vi har alle talt om unge og beskæftigelse - samt på spørgsmålet om uddannelse; uddannelsen er endnu ikke helt på plads. Der bliver tale om en ny fremstilling af teksten. Efter min mening befinder vi os nu i et vandskel som følge af Amsterdamtopmødet. Det er forskellen. Jeg vil mene, at vi i øjeblikket er klar til et væsentligt gennembrud i udviklingen af en europæisk beskæftigelsesstrategi. Alt er på plads, så det kan blive en succes. Det er min vurdering af gårsdagens begivenheder. Jeg håber, at det holder stik. Hvis det gør, vil jeg snart vende tilbage hertil for at fremsætte meget stærke ytringer vedrørende jeres anbefalinger og Kommissionens arbejde for at føre det alt sammen ud i livet.
Hvad angår fru Jöns's betænkning, så er betydningen af de nye former for fleksible beskæftigelsesforhold, specielt deltidsarbejde, steget meget i de seneste år, og tendensen fortsætter på de nationale arbejdsmarkeder. Som I ved, udtrykte UNICE, CEEP og EFS i juni 1996 et fælles ønske om at indlede forhandlinger om deltidsarbejde. Efter meget lange og grundige forhandlinger blev disse tre organisationer den 6. juni 1997 enige om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde. Ved samme lejlighed bad de om at få denne aftale gennemført ved hjælp af et rådsinstrument. Det ved vi alle. Kommissionen fremsætter dette forslag til Rådet i henhold til artikel 4, stk.2 i protokollen om socialpolitik. Til gensidig fortrydelse indeholder denne artikel ikke bestemmelser vedrørende Europa-Parlamentets deltagelse. Kommissionen har imidlertid holdt sit løfte til Parlamentet og informeret det om de forskellige faser for høring af arbejdsmarkedets parter. Kommissionen har også fremsat forslaget over for Parlamentet, for at det kan komme med en udtalelse. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke ordføreren, fru Jöns, for hendes betænkning og for hendes store indsats for at opnå generel konsensus på dette område. Det er jeg personligt meget glad for. Men når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at jeg ikke bifalder den generelle kritik i betænkningen af aftalen mellem arbejdsmarkedets parter af følgende grund: jeg vil ikke skjule for jer, at Kommissionen befinder sig i en vanskelig situation hvad angår en enkelt ændring, der påvirker det væsentlige indhold af aftalen. For at respektere arbejdsmarkedets parters selvstændighed under behandlingen af protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, fremgik det klart af Kommissionens meddelelse af 14. december 1993 om gennemførelsen af protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, at Rådet ikke kunne ændre aftalen mellem arbejdsmarkedets parter. Derfor kan vi ikke acceptere ændringer i betingelserne for aftalen, herunder specielt betingelserne vedrørende objektive grunde og lejlighedsvis arbejde. I denne forbindelse kan ændring 3 i kompromisforslaget fra hr. Pronk og hr. Van Velzen ikke accepteres, da den omfatter en definition af ovennævnte betingelser.
Kommissionen vil imidlertid overvåge gennemførelsen af direktivet, specielt for at sikre, at undtagelser vedrørende objektive foranstaltninger og lejlighedsvis arbejde udelukkende begrænses til disse begreber. Kommissionen er ikke tilhænger af at medtage et sådant forslag, der stiller nye krav til medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter under ændring 1 og 2. Kommissionen vil imidlertid overvåge gennemførelsen af dette direktiv, og den vil derfor behandle de punkter, der henvises til i ændring 1 og 2.
Hvad angår det mere generelle spørgsmål om Parlamentets rolle under denne konkrete procedure, har forhandlingerne i både Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og i Udvalget om Kvinders Rettigheder vist, at dette er noget af det, der bekymrer jer mest. I den forbindelse overvejer Kommissionen i øjeblikket muligheden for, at få Europa-Parlamentet til at spille en mere aktiv rolle i denne proces, samtidig med at vi både respekterer traktatens betingelser og arbejdsmarkedets parters selvstændighed, hvilket vi er forpligtet til at gøre. Deltidsarbejde er kun et aspekt af det overordnede spørgsmål vedrørende beskyttelse og fremme af andre former for fleksible beskæftigelsesforhold. Kommissionen har faktisk rådført sig med arbejdsmarkedets parter i langt bredere sammenhæng, blandt andet om andre former for ikke-standardiserede arbejdskontrakter. Denne aftale skal derfor ses som et vigtigt første skridt i den rigtige retning.
Allerede i indledningen til rammeaftalen gav arbejdsmarkedets parter udtryk for, at de ville overveje behovet for lignende aftaler vedrørende andre former for fleksible beskæftigelsesforhold. I deres fælles bidrag til beskæftigelsestopmødet, som blev vedtaget torsdag den 13. november, erklærer arbejdsmarkedets parter, at de overvejer muligheden for nye forhandlinger. Kommissionen håber derfor, at arbejdsmarkedets parter snart vil blive enige om at indlede relevante forhandlinger, og den ser gerne en hurtig meddelelse desangående.
Til sidst, da et par af bidragyderne har nævnt spørgsmålet om social tryghed, vil jeg gerne sige, at vedtagelsen af regler om social sikring til fremme af mere innovative former for tilrettelæggelse af arbejdet er et af de emner, der behandles i Kommissionens grønbog om partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet. Vi kan ikke på forhånd dømme om resultatet af de igangværende forhandlinger ved at komme med forslag om foranstaltninger på nuværende tidspunkt. Spørgsmålet vil imidlertid med sikkerhed blive behandlet i den sociale handlingsplan for Kommissionen, som skal vedtages næste år.

Pronk
Hr. formand, mon ikke kommissæren har læst ændring 3 forkert? I ændring 3 beder vi ikke om at få det ordnet i dette direktiv. Vi beder om generelt at få det ordnet. Dette er den væsentligste forskel mellem ændringen og den oprindelige tekst i den beslutning, som blev vedtaget af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Tog kommissæren hensyn til denne forskel i sit svar?

Flynn
Svaret er ja. Jeg sagde, at vi ville overveje den pågældende sag.

Formanden
Tak, hr. Flynn.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Luftfartøjers sikkerhed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0335/97) af González Triviño for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om indførelse af sikkerhedskontrol af tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne (KOM(97)0055 - C4-0140/97-97/0039(SYN)).

González Triviño
Hr. formand, som ordfører for denne betænkning om sikkerheden for de tredjelandes luftfartøjer, der benytter lufthavnene i Den Europæiske Union, føler jeg en stor tilfredshed med udviklingen i arbejdet i Udvalget om Transport og Turisme, som har gjort det muligt at nå frem til en enstemmig udtalelse om de forbedringer, der kan indføres i teksten til det direktiv, som Rådet har foreslået.
Den tragiske flyulykke, som fandt sted i Den Dominikanske Republik i februar 1996, hvor næsten 200 personer mistede livet, henledte opmærksomheden på behovet for at forbedre kontrollen med tredjelandes luftfartøjer, som benytter vores lufthavne. Direktivteksten, som ser ud til at have enstemmig opbakning fra medlemslandene, betyder et vigtigt skridt fremad i forbedringen af sikkerheden ved hjælp af kontrol med luftfartøjerne og påbud om startforbud for disse, når der er berettiget tvivl om den sikkerhed, de udviser.
Af de fjorten ændringsforslag, som er vedtaget i Udvalget om Transport og Turisme, er der tre, som fortjener særlig opmærksomhed.
For det første vil jeg gerne fremhæve ændringsforslaget til artikel 3, som gør det muligt at udvide dette direktivs anvendelsesramme til de luftfartøjer, der, selvom de opererer sammen med et selskab i Den Europæiske Union, i alle praktiske henseender er luftfartøjer fra tredjelande, som er blevet lejet - nogle gange endog med besætning - til at beflyve Unionens lufthavne. Dette var tilfældet med den tragiske ulykke i Den Dominikanske Republik, som vi tidligere har henvist til.
For det andet vil jeg omtale det ændringsforslag, som er blevet vedtaget i Udvalget om Transport og Turisme, med det formål, at kontrollen kan gennemføres for størstedelen af de luftfartøjer, som man har formodning om ikke udviser en tilstrækkelig sikkerhed, og ikke blot for blot 10 %, som der stod i artikel 5 i den oprindelige tekst.
Og for det tredje forekommer det mig vigtigt at nævne det ændringsforslag, som vil gøre det muligt at offentliggøre navnene på de selskaber, hvis luftfartøjer er blevet sanktioneret med flyveforbud for deres fly af sikkerhedsmæssige årsager. Vi tror, at offentliggørelse er et nødvendigt middel til at kunne presse de selskaber, som opererer med luftfartøjer, som ikke er tilstrækkeligt vedligeholdt.
Endelig vil jeg gerne belyse formålet med et ændringsforslag, som jeg forelægger til afstemning på plenarmødet, hvis eneste mål er at forklare, at formålet med dette direktiv er, at når man taler om sikkerheden for personer på landjorden, så tænker vi ikke udelukkende på personalet i lufthavnene, men også, udover på dette personale, særligt på de mennesker, der bor tæt ved lufthavnene.
Der vil i de kommende måneder blive lejlighed til at forbedre teksten i dette direktiv endnu mere, men det vigtigste er nu i sær at få fastsat en frist for, hvornår det træder i kraft, og sikre de nødvendige tekniske, økonomiske og administrative ressourcer så det kan blive iværksat på en stringent og effektiv måde.
Eksistensen af dette direktiv skal desuden være et skridt frem mod skabelsen af det indre marked, eftersom det vil gøre det umuligt, at der fortsat vil være situationer som i dag, hvor et luftfartsselskab, som af sikkerhedsårsager får sin flyvetilladelse inddraget i ét medlemsland, kan blive ved med at operere i et naboland uden at afhjælpe de mangler, som udløste sanktionen til at starte med.
Til slut vil jeg gerne udtrykke min personlige mening om, at anvendelsen af sanktionsmidler mod de selskaber, hvis luftfartøjer udviser mangler, sandsynligvis vil blive mere effektiv, hvis man overdrager nævnte kompetence til Europa-Kommissionen i stedet for til medlemsstaterne på individuel vis.
Hvis vi skal have et direktiv for alle lufthavnene i Den Europæiske Union og dét på et så følsomt område som sikkerheden, så ville det være ønskeligt med et korps af teknikkere, som anvender nævnte normer på en ensartet og streng måde.
Og jeg vil gerne slutte, hr. formand, med at vise min taknemmelighed til kommissær Kinnock og hele hans tekniske hold i Europa-Kommissionen, som endnu engang, arm i arm med dette Parlament, har gjort det muligt at ændre Rådets oprindelige tekst, og jeg mener, at vi alle - også kollegerne i Udvalget om Transport og Turisme, er nået frem til et godt direktiv, som vil forbedre luftfartøjernes sikkerhed væsentligt.

Schmidbauer
Hr. formand, der var ikke i Transportudvalget uenighed om indholdet i direktivet og i betænkningen om sikkerhedskontrol af fly fra tredjelande. Det ligner en rent teknisk forvaltningssag, men af vedtagelsen af en sådan ordning afhænger skæbner og menneskeliv. I februar 1996 styrtede en Boeing 757 fra det tyrkiske selskab Birgen Air ned ud for Den Dominikanske Republik. Alle 189 ombordværende, næsten alle turister på vej tilbage til Tyskland, omkom ved denne ulykke. Det drejede sig om et fly fremstillet af en tredjelandsproducent, en startlufthavn i et tredjeland, et tredjelandsluftfartsselskab og en tredjelandspilot. Tilsvarende kompliceret formede sig de efterfølgende undersøgelser.
Hos os i Forbundsrepublikken udbrød der en heftig diskussion i offentligheden om sikkerhedsstandarder, landings- og startforbud, sorte lister osv. Efterforskningen af årsagen til ulykken og eventuelle skyldige lignede et spil sorteper. Ansvaret blev skubbet frem og tilbage fra rejsearrangøren til luftfartsselskabet, fra dette til lufthavnsmekanikerne, derfra videre til producentfirmaet og helt op i den tyske regering. I sidste ende viste det sig, at på grund af den hårde konkurrence og liberaliseringen af lufttrafikken havde der været forsømmelser hos alle implicerede, og de praktisk taget frivillige kontroller verden over havde ikke været tilstrækkelige.
Når et tredjelandsfly i Europa i dag på grund af konstaterede mangler har landingsforbud i et EU-land A, så skifter det let og bekvemt til EU-landet B. Alene dette faktum, mener jeg, gør det nødvendigt, at vi udsteder en fælles forskrift for at garantere passagerernes og personalets sikkerhed.
Med dette direktiv kan så alle informationer om de rampchecks, der er foretaget, samles et centralt sted. Her fastlægges kontrolbetingelserne, og Kommissionen kan udstede flyveforbud for bestemte fly og også forbyde bestemte luftfartsselskaber at starte og lande i alle EU-lufthavne. Vi i Parlamentet kræver, at alle fly kontrolleres, for hvilke der foreligger en rapport eller en mistanke om mangler, og ikke kun de 10 %. Og vi kræver, at der hvert kvartal offentliggøres en liste over flyveforbud.
Dette direktiv vil bestemt bidrage til større sikkerhed inden for luftfarten. Der mangler ganske vist stadig bindende forskrifter om kabinepersonalets arbejdstid for at begrænse menneskelige fejl på grund af træthed og om en ensartet kvalitet i uddannelsen af servicepersonalet for også konsekvent at udelukke tekniske mangler. Det er altså stadig nok at arbejde med for Kommissionen, Rådet og os i Parlamentet for at få gennemført disse livsnødvendige bestemmelser.

Ferber
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ikke mindst siden et tyrkisk fly styrtede ned ud for Den Dominikanske Republik i februar 1996, hvilket vi allerede har hørt så meget om fra kollega Schmidbauer, har vi i Europa-Parlamentet beskæftiget os med sikkerheden i fly. Vores anliggende er her især sikkerheden i fly fra tredjelande. Hvad angår fly, der kommer fra EU, har vi jo kompetence til at fastsætte regler, selvom der her, hvis jeg må tale ud fra egen erfaring, absolut stadig er både det ene og det andet, der kunne forbedres.
Som ved havnestatsdirektivet for søtransport er det også på området fly fra tredjelande nødvendigt, at det lykkes os at fastlægge de standarder, der skal gælde som forudsætning for en landingstilladelse i en europæisk lufthavn. Derfor støtter vi fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe ordførerens forslag, som på mange punkter er en stor forbedring.
Et punkt har vi dog problemer med i PPE-gruppen. Kan det virkelig være rimeligt, at også udtalelser fra ikke-statslige organisationer skal tages med på råd? Flypassagerer, beboere tæt på lufthavnen, piloter, vedligeholdelsesorganisationer, rapporter om særlige hændelser, ja, men ikke-statslige organisationer, hvad det så end er, det vil vi i PPE-gruppen ikke være med til! Det vil jeg gerne sige helt klart.
Rampchecks er ganske sikkert den rigtige vej til større sikkerhed. Udveksling af information og samarbejde er et andet vigtigt punkt. Derudover skal der naturligvis også være sanktionsmuligheder, ellers nytter vores overvejelser ikke meget. Betænkningen indeholder da også fremragende forslag. Især offentliggørelsen er en ganske vigtig mekanisme til her at sørge for større gennemskuelighed på dette område.
Jeg beder Kommissionen modtage Parlamentets forslag seriøst og ikke blot feje dem af bordet efter mottoet "vi er her i samarbejdsproceduren«. Af hensyn til flypassagerernes sikkerhed i hele Europa og også andre steder vil det naturligvis være af stor betydning.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, kolleger, jeg vil gerne lykønske Kommissionen med dette værdifulde forslag og ordføreren med hans fremragende betænkning. Med rette påpeger ordføreren i sine bemærkninger, at mindre vigtige lufthavne hurtigere vil være tilbøjelige til, under kommercielt pres, at lukke et øje for fly, der ikke er helt i orden.
Inertien fra de regionale myndigheder i forhold til de jævnlige risici, der ikke blot i overført betydning, men også bogstaveligt hænger over hovedet på beboerne omkring Oostendes lufthavn er for mig uacceptable. Jeg stoler derfor fuldt og helt på dette lovgivningsinitiativ for at få ændret myndighedernes og lufthavnens holdning. Det er ikke kun passagerer, der kan blive ofre for et fly, der ikke er helt i orden, men også de omkringboende. Når det drejer sig om fragtfly med en lille besætning, er det først og fremmest borgerne på jorden der er sårbare.
Jeg har på vegne af Transportudvalget indgivet to ændringsforslag for eksplicit at få de omkringboende anbragt i risikokategorierne. Samtidigt finder jeg også, at det ikke kun er passagererne, der skal kunne klage, hvis de konstaterer uregelmæssigheder. Jeg håber derfor også på en hurtig godkendelse af dette direktiv.

Sindal
Hr. formand, hr. kommissær, man taler så meget om, hvad Unionen skal tage sig af. Her har vi virkelig et område, som Unionen i høj grad bør beskæftige sig med. Det er på sin plads at diskutere sikkerheden ombord på fly, der kommer til Unionen fra tredjelande. Det er i virkeligheden så grænseoverskridende, som det kan være. Vi har fly, der opererer på vegne af selskaber, der er underlagt den fælles lovgivning, men som faktisk ejes af selskaber uden for Unionen. Vi har fly, der opereres af tredjelandes selskaber, men beflyver det europæiske luftrum. Det er et meget, meget vigtigt spørgsmål, og jeg er glad for den store politiske enighed, der råder. Lufttrafikken tager til, dels på grund af faldende priser, men også på grund af stigende behov. Den stigende konkurrence har gjort, at operatørerne har brug for flere fly, der bygges en del nye, men der er også mange, som »tages ud af mølposen«. De fly, der erstattes, sendes ikke altid på pension, men overgår engang imellem til selskaber i ny maling. Hvert år er vi vidne til et antal ulykker. Det er nødvendigt, at også vi i Europa-Parlamentet medvirker til at sætte en stopper for fly, der ikke lever op til de nødvendige sikkerhedskrav, og det skal selvfølgelig ske i samarbejde med Kommissionen og Rådet. Man skal kunne være tryg, når man tager ud at rejse. Det skal ikke være sådan, at man bæver, før man går ombord i en bus eller et fly, eller et skib for den sags skyld. Men vi oplever desværre, at flysikkerheden, specielt på fly fra tredjelande, ikke lever op til de krav, vi stiller. Derfor er det nødvendigt, at vi arbejder videre med dette direktiv. Man kan selvfølgelig have forskellige forslag og isolerede tiltag i medlemsstaterne, men det ville ikke være effektivt. Det er derfor nødvendigt med en samordnet indsats og udveksling af oplysninger, der muliggør en hurtig indkredsning af fly og flyselskaber, der ikke lever op til sikkerhedskravene. Med dette forslag til direktiv har vi taget et stort skridt i EU til fordel for befolkningens sikkerhed på rejser.

McIntosh
Hr. formand, ulykken ud for Den Dominikanske Republik i februar 1996 er et tydeligt eksempel på problemet. Det drejede sig om et tyrkisk fly chartret af en tysk rejsearrangør, og alle 176 passagerer omkom. I dette tilfælde kunne det se ud til, at en mindre teknisk fejl på grund af et utilstrækkeligt rampcheck inden starten og en efterfølgende pilotfejl udviklede sig til en ren katastrofe.
Jeg vil rose Kommissionen for direktivforslaget og ordføreren for hans udmærkede arbejde med betænkningen. Dette er den første i en række foranstaltninger foreslået af gruppen på højt niveau, der har fået til opgave at fastlægge en fællesskabsstrategi til forbedring af flyvesikkerheden, hvilket udgjorde grundlaget for en tidligere betænkning i mit navn. I en udtalelse i den forbindelse, ønskede Europa-Parlamentet at indføre en sikkerhedskontrol af tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne, i lighed med havnestatskontrollen inden for søtransportområdet. Det vil sige, at ICAO's sikkerhedsnormer bør finde anvendelse i forbindelse med alle luftfartøjer fra tredjelande, og at der bør udarbejdes »en sort liste« over de flyselskaber fra tredjelande, der ikke opfylder EU's sikkerhedsnormer.
ICAO-normerne bør gøres gældende for flyselskaber fra tredjelande, der flyver med passager fra Den Europæiske Union, eller som benytter lufthavne i EU. Jeg hilser det velkomment, at JAA for første gang skal centralisere alle oplysninger vedrørende rampcheck, beskrive retningslinjerne for, hvornår rampcheck skal udføres og iværksætte særlige EU-foranstaltninger for handlinger, der skal sikre, at disse normer finder anvendelse. Dette er nogle meget velkomne første trin, og jeg håber, at de vil føre til endnu større sikkerhed i Den Europæiske Union.

Kinnock, Neil
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for en udmærket betænkning om vores forslag til forbedring af luftfartssikkerheden gennem indførelse af sikkerhedskontrol af tredjelandes luftfartøjer, der mistænkes for ikke at overholde internationalt vedtagne sikkerhedsnormer. Jeg er naturligvis glad for, at ordføreren og de andre medlemmer, der har talt i aften, støtter os i dette meget vigtige spørgsmål, ligesom jeg er glad for, at mange af de 15 ændringsforslag er nyttige tilføjelser eller forslag, der supplerer Kommissionens forslag.
Som hr. Gonzalez Triviño og andre tidligere har sagt, vil parlamentsmedlemmerne kunne huske, at både Europa-Parlamentet og Rådet efter den tragiske ulykke ved Puerto Plata i februar i fjor, hvor 176 borgere fra Den Europæiske Union blev dræbt, bad Kommissionen om at undersøge muligheden for at iværksætte foranstaltninger til forbedring af sikkerheden. Derfor offentliggjorde Kommissionen i juni i fjor en meddelelse om en fællesskabsstrategi til forbedring af luftfartssikkerheden, som indeholdt et handlingsprogram. Det første element i dette program, der skal præsenteres som et formelt forslag, er det forslag, Parlamentet behandler i aften. Det blev udstedt i februar i år.
Kommissionen er glad for at acceptere alle udvalgets ændringsforslag uden ændringer, bortset fra to samt med tilføjelse af ændringsforslag 15, der dækker omtrent samme spørgsmål som ændringsforslag 2. Hvad angår ændringsforslag 14, ifølge hvilken Kommissionen skal udarbejde en rapport om direktivets gennemførelse senest to år efter dets ikrafttrædelse, vil jeg sige, at hvis forslaget vedtages i overensstemmelse med ordførerens intentioner, så tror jeg ikke, at der er brug for yderligere forslag i den nærmeste fremtid. Jeg er imidlertid villig til at acceptere, at omstændighederne kan ændre sig, og at det derfor kan være på sin plads med et nyt forslag. Kommissionen vil derfor inkorporere essensen af ændringsforslag 14 i et ændret forslag.
Endelig er der et enkelt ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan støtte. Ændringsforslag 13 vil i sin nuværende udformning kræve en sletning af artikel 12, ifølge hvilken medlemsstaterne skal fastsætte sanktioner for overtrædelse af de nationale bestemmelser til gennemførelse af direktivet. Vi finder, at artikel 12 er et nødvendigt instrument for at garantere gennemførelsen af Fællesskabets retlige instrumenter i medlemsstaterne, og vi ønsker derfor at bevare den i teksten. Jeg håber, at Europa-Parlamentet efter yderligere overvejelser og i betragtning af, at der er meget stærk opbakning til vores forslag, vil dele vores opfattelse af, at artikel 12 er en nødvendig bestemmelse for direktivets gennemførelse.
Det glæder mig at se en sådan positiv fælles indsats i forsøget på at forbedre flyvesikkerheden. Det fælles synspunkt er helt i overensstemmelse med Parlamentets indsats gennem mange år. Jeg ser frem til vedtagelsen af dette forslag, der vil forbedre sikkerheden for europæiske borgere og mange andre flypassagerer samt give ekstra beskyttelse af beboere i nærheden af lufthavne. Jeg vil derfor endnu en gang rose hr. Gonzalez Triviño for hans indsats.

Formanden
Mange tak, hr. Kinnock.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Økonomisk og social samhørighed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om betænkning (A4-0329/97) af Izquierdo Collado for Udvalget om Regionalpolitik om den første treårlige rapport om den økonomiske og sociale samhørighed (KOM(96)0542 - C4-0016/97).

Izquierdo Collado
Hr. formand, fru kommissær, denne betænkning blev fremsendt af Kommissionen, før noget andet dokument om Agenda 2000 var blevet kendt, end ikke i form af et udkast, af parlamentsmedlemmerne. Mange af dets begreber og kriterier er imidlertid i dag helt almindelige, for tiden har villet, at betænkningen om samhørigheden praktisk taget er sammenfaldende med andre vigtige betænkninger, herunder den om Agenda 2000.
Den betænkning om samhørighed, som Parlamentet forelægger, indleder sin proces med et krav om samhørighedsfilosofien. Samhørigheden er ikke Røde Kors, samhørigheden er en retfærdighedsingrediens i Unionen, samhørigheden er den anden side af det indre marked, og samhørigheden er ikke uendelig eller vilkårlig støtte, men anstrengelser for at opnå konkurrencedygtighed i de forskellige regioner i Den Europæiske Union. Kommissionens betænkning gjorde det åbenbart for os: at der var tale om uens fremskridt på samhørighedsområdet. Staterne havde nærmet sig på dette område. Men samhørigheden havde ikke på samme måde berørt regionerne.
Variablerne for beskæftigelse, variablerne for forskning samt mange andre viste også, at de målsætninger om samhørighed, som Den Europæiske Union har sat sig, var langt væk. Vi giver i betænkningen tydeligt udtryk for, at Parlamentet er tilfreds med strukturpolitikken i Den Europæiske Union. Det er ikke alene tilfreds med politikken, men også med de ansvarlige politikere, og det glæder mig, at kommissæren i dag er her sammen med os. Jeg har hørt hende sige det i Tyskland og i andre lande i Den Europæiske Union med samme sprogbrug, og jeg må sige Dem, hr. formand, at Udvalget om Regionalpolitik har været stolt over at arbejde sammen med hende, og at det, der måtte være af positivt i betænkningen fra Parlamentet, uden tvivl skyldes den hjælp, de kriterier, den debat, som vi har haft med kommissæren.
Vi er derfor enige om, at der skal ændres mange ting med strukturpolitikkerne. Men vi siger tydeligt, og det bør være helt klart for dette Parlament og for institutionerne og den offentlige mening i Unionen, at vi er meget kritiske over for resten af politikkerne i Den Europæiske Union med hensyn til samhørigheden. Artikel 130 B i Traktaten kræver, at de samarbejder og bidrager, så samhørigheden kan blive et faktum. Vi må ikke over natten miste det, vi har opnået om dagen. Man kan ikke med den ene hånd tage noget fra nogle regioner, som de har fået med den anden. Det er derfor de samlede politikker i Unionen, som virkelig kan føre os frem til de målsætninger om samhørighed, som Parlamentet og Unionen i sin helhed har sat sig.
Vi mener således, at der bør ske en væsentlig forbedring i afpasningen af samtlige de fællesskabspolitikker, som har samhørigheden som målsætning. Vi ønsker, at forskningen ikke bliver begrænset til de mest udviklede regioner, vi ønsker, at de transeuropæiske netværk bliver fordelt på en logisk og sammenhængende måde, vi ønsker, at konkurrencepolitikken ikke vender det døve øre til og dag for dag fokuserer mere på den sammenhæng, den nødvendigvis bør have, vi ønsker, at den fælles landbrugspolitik fortsætter fremad og bliver ved med at introducere samhørighed. Og dette er budskabet.
Hr. formand, vi har haft en lang forhandling om, hvorvidt 1, 27 % af nationalindkomsten i Unionen er eller ikke er tilstrækkeligt for samhørigheden, om hvorvidt en gentagelse af de målsætninger, som allerede blev opnået i Edinbourgh kunne give et negativt billede af Den Europæiske Unionen i den forstand, at det ser ud som om, vi er kørt fast. Og vi satser på realismen. En realisme som siger: nu hvor vi er i Den Monetære Union, er det ikke tiden til at kræve yderligere bidrag fra staterne, men, hr. formand, før udvidelsen er det nødvendigt med nye finansielle perspektiver for at kunne tage konkret og seriøst fast på udvidelsesprocessen.
Jeg vil gerne takke alle kollegerne, hr. formand, for det store samarbejde, de har ydet til denne betænkning og til mig personligt, og til Dem for de sekunder, De har tildelt mig.

McCarthy
Hr. formand, det glæder mig, at vi i aften, selv på dette sene tidspunkt, kan diskutere samhørighedspolitik. Kommissionens første treårlige rapport om samhørighedspolitik og dennes effekt har været en væsentlig del af overvejelserne om fremtidige prioriteter vedrørende samhørighedspolitik. Rapporten kommer på et vigtigt tidspunkt i et vandskel samtidig med reformen af struktur- og regionalpolitikken og Agenda 2000-pakken..
Vi kan starte med at gøre status, gennemgå resultaterne og kigge på fremgangen og, som vores ordfører så effektiv har gjort det i sin omfattende analyse af samhørighed, opstille mål for fremtiden, som vi kan bruge som referencemanualer. Men der kan ikke være tvivl om vores engagement vedrørende samhørighed. Samhørigheden er faktisk nævnt i alle traktater inklusive Amsterdam-traktaten. Alle er enige om, at samhørighed næsten er et basalt behov. Selvfølgelig ligger beviset i at overføre disse forpligtelser til praktisk politik. Ordføreren understreger - og jeg er enig med ham - at samhørighed er lige så vigtig som virkeliggørelsen af det indre marked og den økonomiske og monetære union. Nogle gange kan man godt få det indtryk, at økonomisk og social samhørighed er ledsagepolitik. Det er det ikke. Det er en nøgleprioritet for EU for at gøre Den Europæiske Union til mere end et indre marked, et frihandelsområde eller et valutaområde.
Samhørighedspolitik er uundværlig for at skabe et borgernes Europa og give håndgribelig støtte til regioner og samfund samt for at give adgang til mulighederne for job og uddannelse på det indre marked. De synlige projekter i min egen valgkreds, eksempelvis den computeruddannelsesgruppe, som jeg søsatte i går, er den menneskelige og proaktive side af Den Europæiske Unions politiske tiltag. Støtte til kulminesamfund og undervisningsprojekter er vigtige komponenter for at skaffe økonomisk og social samhørighed. Det bør medlemsstaterne have i tankerne under det ekstraordinære topmøde for beskæftigelse i denne uge. Ganske ofte husker eller tænker de ikke på samhørighedspolitikkens rolle.
Vi ved, at der fortsat er uligheder, og målet med samhørighed er at forsøge at udjævne sådanne uligheder. Jeg må sige, at mine kommentarer ikke er rettet mod kommissær Wulf-Mathies, for vi kender hendes engagement i samhørighedspolitikken, men mod hele kommissærkollegiet. Vi har brug for flere beviser på andre politiske tiltag, der bidrager til eller arbejder med samhørighed. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om hun mener, at det vil være nyttigt for os at have en årlig samhørighedskontrol og forsøge at bygge det ind i Kommissionens arbejdsprogram. De øvrige kommissærer bør gennemgå deres egne politikker og se, hvordan de støtter samhørighed.
Et af mine få kritikpunkter i forbindelse med denne glimrende betænkning er, at Kommissionen ikke har behandlet ØMU'en på en særlig effektiv måde. Fremtiden rykker hastigt nærmere, og der foreligger stadig ikke nogen klar analyse af ØMU'ens indvirkning på regionerne. Det er på høje tid, at vi kigger nærmere på disse spørgsmål. Endelig skal vi have midlerne til at opfylde vores ambitioner for samhørighedspolitikken, sådan som Jacques Santer sagde. Regionalpolitikken og samhørighedspolitikken kan blive en succes, hvis alle samarbejder - medlemsstaterne, regionerne og de lokale myndigheder. Hovedprioriteterne er: effektivitet, en rimelig fordeling, en økonomisk overkommelig politik fordi mindre nogle gange kan være mere samt en bæredygtig samhørighedspolitik, der kan føre os ind i det næste årtusinde.

Berend
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den foreliggende betænkning af hr. Izquierdo Collado er et ualmindeligt omfangsrigt dokument, som langt overskrider de forudsete rammer for en kritisk analyse af strukturfondenes resultater gennem tre år med hensyn til økonomisk og social samhørighed og de deraf resulterende konklusioner.
Vi er på mange punkter enige med ordføreren, når det drejer sig om krav om en stærkere koncentration af midlerne, en bedre koordinering af fællesskabspolitikkerne, forbedring af erhvervslivets konkurrenceevne, en bæredygtig udvikling og skabelse af konkurrencedygtige arbejdspladser, for dette er i virkeligheden prioriteringerne i Unionens strukturpolitik. Dog hører detailreguleringer for landbrugsområdet, for området Unionens finansiering i hele den næste planlægningsperiode og den udvidelse, der skal finde sted i denne periode, ikke umiddelbart hjemme i Izgierdo-betænkningens forslag til beslutning.
Da disse ting nu en gang står der, trods til dels betydelig modstand i Udvalget, gælder det nu om at diskutere det i plenarforsamlingen, hvor det stadigvæk ville være den bedste løsning at stryge disse artikler. Ordføreren vikler sig her ind i selvmodsigelser. På den ene side siges det ganske rigtigt, at det er nødvendigt at anvende de begrænsede instrumenter og midler med omtanke, målrettet og frem for alt der, hvor det er nødvendigt for at formindske forskellene i økonomisk udviklingsniveau. Men samtidig respekteres med fastholdelse af velerhvervede rettigheder, Samhørighedsfond eller spørgsmålstegn ved overgrænsen for egne indtægter og eventuelle profylaktiske korrektioner opad i for ringe grad et samhørighedsprincip. Dette princip indebærer støtte til udviklingen i tilbagestående regioner, for at disse hurtigst muligt ikke længere behøver en sådan støtte. Af grundtanken bag den europæiske strukturpolitik fremgår det således klart, at den støtte, der står til rådighed, altid er en midlertidig støtte, hvormed der på mellemlangt eller langt sigt skal opnås uafhængighed af sådanne gaver. Overgangsordninger er her et godt instrument til at slå bro over den periode, hvor støttesituationen forlades.
Økonomisk og social samhørighed må ikke være en ensrettet vej! Given og tagen kan ikke overbelastes ensidigt, i så fald slår solidariteten let over i sin modsætning. Eller sagt på en anden måde: Det korrekte er, at finansielle aftaler altid tilvejebringes for en bestemt planlægningsperiode. Derefter blandes kortene på ny svarende til den nye økonomiske situation i landene i Den Europæiske Union, både for givere og for modtagere.
Med rette kræver ordføreren kriterier for støttemålene, men det skal være objektive mål, der kan opgøres klart, som for eksempel meget rigtigt ved mål 1-områder 75 % af bruttonationalproduktet inden for rammerne af NUTS II. Der er imidlertid ikke enighed om betænkningen, selvom man under forarbejdet har fundet forskellige kompromiser. Det vil afhænge af vedtagelsen af vigtige ændringsforslag, om den vil finde flertal i Parlamentet.

Collins, Gerard
Hr. formand, strukturfondene har haft en positiv indflydelse og været medvirkende til, at økonomierne i de tilbagestående områder i periferien af Unionen har kunnet udvikle sig til omtrent deres fulde potentiale, således at man har kunnet lukke kløften til de velhavende områder i centrum af Unionen.
Det gælder specielt for Irland, hvor bevillingerne fra strukturfondene primært er anvendt til bygning af nye og bedre veje, lufthavnsfaciliteter, industriel modernisering og faglig uddannelse af unge. Resultaterne af denne koncentration af ressourcer er ved at at bære frugt, efterhånden som den irske økonomi får en stadig større økonomisk vækst, og der dukker nye beskæftigelsesmuligheder op overalt i landet. Der er imidlertid lang vej endnu, inden man når målet om at hæve levestandarden i Irland op på niveau med levestandarden i de mere velhavende lande i centrum af Unionen. Der er fortsat strukturelle problemer i økonomien, som skal fjernes, hvis økonomien skal nå sit fulde potentiale og fastholde et BNI-niveau, der ligger på samme højde som i de mere velhavende områder af Unionen.
Strukturfondene har spillet en central rolle ved at fremme de seneste års fremskridt. Jeg tror, at Irlands brug af disse midler kan tjene som model for andre områder og lande i Unionen.
Det er yderst vigtigt at fortsætte det igangværende kapitalinvesteringsprogram, ikke blot for at afslutte de mange vigtige projekter, som allerede kører, men også for at bevare den drivkraft, der har resulteret i en vedvarende stærk økonomisk vækst gennem de seneste år. Disse høje vækstrater har fået mange kommentatorer til at antyde, at behovet for strukturfondenes investeringer i Irland er faldende. Jeg er meget uenig i dette synspunkt. Kriteriet til vurdering af, hvorvidt et land eller et område er berettiget til maksimal støtte fra strukturfondene, kan dække over fortsatte, grundlæggende problemer.
Bruger man f.eks. BNP-niveauer, ser det ud som om den økonomiske udvikling i Irland har været større, end hvis man anvender BNI-niveauer. Derfor vil vores udviklingsniveau på papiret også være overdrevet højt sammenlignet med de velhavende områder i Unionen. Det skyldes den udenlandske investering i vores økonomi, hvilket fordrejer situationen til vores fordel.
Spørgsmålet bør bringes på bane, når der næste gang skal fordeles bevillinger fra strukturfondene til kvalificerede områder. Dernæst bør arbejdsløshedsniveauet have en vigtig plads blandt kriterierne for tildeling af bevillinger under mål 1.
Endelig har de irske myndigheder ligesom myndighederne i mange andre tilbagestående områder i Unionen specielt vanskeligt ved at finde beskæftigelsesmuligheder for de langtidsledige, der ofte mangler de mest grundlæggende færdigheder, som de potentielle arbejdsgivere har brug for. Der bør også tages højde for dette problem, når man diskuterer støttekriterier.

Vallvé
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne lykønske hr. Izquierdo Collado med hans betænkning om den treårige betænkning om den økonomiske og sociale samhørighed. Det er tydeligt, at denne betænkning er blevet udarbejdet samtidig med, at der også har været de første informationer om Agenda 2000. Jeg tror, at ordføreren har gjort klogt i at behandle betænkningen på baggrund af alle de informationer, han var i besiddelse af på det pågældende tidspunkt, for de betænkninger, som udarbejdes i Parlamentet er nogle levende betænkninger, som er i overensstemmelse med virkeligheden, og vi bør ikke begrænse os til nogle vandtætte båse. Der vil om nødvendigt være tid til at ændre de udtalelser, som hr. Izquierdo Collado har fremført i dag i den betænkning, han har forelagt.
Den økonomiske og sociale samhørighed er et princip for Den Europæiske Union, og jeg vil gerne erindre om, at det ikke i Rom-traktaten var et af de temaer, som var inkluderet, men én person, nemlig minister Spaak, forudså behovet for, at der i fremtiden var nogle instrumenter til støtte for den økonomiske og sociale samhørighed i forskellige regioner og i forskellige europæiske områder. Og i den forstand tror jeg, at Den Europæiske Union er kommet fremad på dette område med instrumenterne, strukturfondene og Samhørighedsfonden, og på nogle områder selv den fælles landbrugspolitik, for at styrke denne økonomiske og sociale samhørighed. Og det er åbenbart - og det er allerede blevet sagt af mere end en taler - at denne styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed, den støtte der ydes, ikke kan være ubegrænset, og at støtten heller ikke kan være uden tidsbegrænsning; den skal derimod kontrolleres, og det bliver den. Jeg vover at sige, at det bliver den, fordi målestokken for støtten lige præcis er en vurdering af nationalindkomsten i de regioner, som modtager støtte fra strukturfondene. Denne støtte er naturligvis, selvom den nok er tidsbegrænset, så bør jeg også sige, langvarig, for man kan ikke udvikle en region, forbedre dens situation i løbet at kort tid. Denne støtte bør derfor betragtes som langsigtet støtte.
I denne henseende er jeg enig med ordføreren, når han anmoder om, at der bør være mere koordinering i anvendelsen af disse politikker, mere anvendelse af - synes jeg - nærhedsprincippet, og man skal lade de regionale og lokale organer spille den rolle, der tilkommer dem, og give dem et større ansvar ved deres deltagelse i ledelsen af disse fonde. Jeg mener ikke, at vores lovgivning på dette område er velegnet til at kunne anvende dette princip om ansvarlighed for de regionale organer, så de kan lede samhørighedsfondene og strukturfondene.
I denne forstand mener jeg således, at det er en god betænkning, og at politikken med strukturfondene bør fortsættes.

Novo
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, udvalgets betænkning om udviklingen i Den Europæiske Unions økonomiske og sociale samhørighed efterlader ingen hverken tilfreds eller rolig.
En meget begrænset tilnærmelse af nogle medlemsstaters PNB til EU's gennemsnit kan ikke skjule, at en sådan udvikling i sig selv er klart utilstrækkelig og som sådan ikke forenelig eller i overensstemmelse med de grundlæggende mål, som EU-traktaten opstiller på dette område.
Man konstaterer på den anden side en klar forværring af forskellene mellem de rigeste og fattigste regioner, og man bekræfter utvetydigt den virkelige og indlysende utilstrækkelighed i mange tiltag, der har samhørighed som formål, særlig den fælles landbrugspolitik, hvis strukturelle og regionale uligevægt gør, at det der de rigeste landbrugere, der modtager mere end 80 % af støttemidlerne, og som gør, for eksempel, at et samhørighedsland som Portugal bliver nettobidrager til denne fælles politik.
Disse indlysende begrænsninger og utilstrækkeligheder var imidlertid helt forudsigelige. For det første, fordi de budgetmidler, der var afsat for perioden 1994-1999, var og er utilstrækkelige, hvorved bekræftes nytten af det loft, som Jacques Delors foreslog i Edinburgh for EU's budget for 1999, eller den uomgængelige nødvendighed af andre og meget højere tal, som foreslået i forskellige økonomiske undersøgelser, der påviste nødvendigheden heraf for at sikre en rytme i den reale konvergens, der gør det muligt at nå frem til en ægte intern samhørighed.
Endvidere, fordi den nationale finansielle absorptionsevne har været og stadig er begrænset, da midlerne som udgangspunkt er få, ikke pga. mangel på projekter eller på behov, men pga. restriktive budgetkrav, der søger at opfylde målene med den fælles mønt, hvilke således kommer fuldstændigt på tværs af samhørighedsmålene.
På tærsklen til at skulle træffe beslutninger om den fremtidige finansielle ramme for en union med flere medlemmer og med større og nye behov for struktur- og anden støtte bliver relevansen stadig mere indlysende - i modsætning til, hvad hr. Berend lige har sagt, i en sammenhæng, hvor man kender forslagene i Agenda 2000, og hvor vi og ordføreren fortrækker ikke at stikke hovedet i busken som en struds - bliver relevansen stadig mere indlysende, som sagt, af nogle aspekter, som drages frem i Izquierdo Collados betænkning. Lige fra opretholdelsen af samhørighedsfonden for de lande, der med et BNP under 90 % af EU's gennemsnit nyder godt heraf, til behovet for at sikre en fortsættelse af støtteniveauet til de nuværende medlemsstater; lige fra forpligtelsen til at afpasse alle politikker efter den virkelige samhørigheds principper og praksis til det uomgængeligt nødvendige i at møde de nye problemer, som en udvidelse vil medføre, med en styrket finansiel kapacitet.
En konsensus omkring disse centrale aspekter fører os uundgåeligt til behovet for at genoverveje det niveau, som Kommissionen foreslår for de fremtidige finansielle overslag (1, 27 % af EU's BNP, d.v.s. det samme og bevisligt utilstrækkelige loft, der skal nås i 1999), og kræve en ændring af de foreslåede tal eller, i det mindste, en passende revision, inden gennemførelsen af den kommende udvidelse.

Schroedter
Hr. formand, det europæiske indre marked har som helhed skabt bemærkelsesværdige økonomiske fordele, men kløften mellem fattige og rige regioner er indtil i dag ikke blevet overvundet. Arbejdsløsheden i de ti fattigste regioner er næsten syv gange så høj som i de ti rigeste regioner. Det indre markeds koncentrationsvirkning giver ganske vist de tæt befolkede industriområder større velstand, men på bekostning af dårligere stillede regioner. Hidtil har denne uligevægt trods rigelige strukturmidler ikke kunnet overvindes. Skal det fortsætte sådan?
Efter at der i første omgang var en tendens til at ville afskaffe den økonomiske og sociale samhørighed som selvstændig solidaritetspolitik i Den Europæiske Union, bliver samhørighedsbetænkningen til en vigtig bekendelse til en bevarelse af den europæiske samfundsmodel. Der er jo finansministre i enkelte medlemsstater, der hjemsøges af nettobetalerfantasier med fiktive størrelser. I den sidste tid sker det stadig oftere, at den tyske finansminister har glemt, at det ved strukturpolitikken ikke drejer sig om en simpel overførsel af finansielle ressourcer mellem medlemsstaterne, men om at anvende det økonomiske potentiale i EU bedst muligt til gavn for Fællesskabet.
Er det så virkelig sådan, at Kommissionen vil gennemføre det, den bebuder i sin samhørighedsrapport, og at den i højere grad vil anvende strukturpolitikken til at opnå en harmonisk udvikling i Fællesskabet? Her savner jeg den indholdsmæssige forankring af den bæredygtige udvikling i Agenda 2000. Bæredygtighed betyder tilvejebringelse af ligevægt mellem økologi, økonomi og social sikkerhed, og ikke kun i de tætbefolkede industriområder, men også i de dårligere stillede regioner. Dette er og vil i den nærmeste fremtid også være landdistrikterne. Men en effektiv samhørighedspolitik er kun mulig i samarbejde med menneskene i lokalsamfundet. De har ret til en udvikling, der er tilpasset til deres behov, og skal ikke påtvinges centralistiske projekter ovenfra, som de transeuropæiske net stadigvæk er et eksempel på.

Novo Belenguer
Hr. formand, fru kommissær, for det første vil jeg gerne, ligesom mine øvrige kolleger har gjort det, lykønske hr. Izquierdo med udarbejdelsen af denne komplicerede, vanskelige, vigtige og interessante betænkning. En betænkning, som vi desuden har debateret på forskellige og lange møder i Udvalget om Regionalpolitik, og hvori der foretages en evaluering af de sidste års resultater inden for Fællesskabets samhørighedspolitik som et grundlæggende element i opbygningen af Den Europæiske Union og dens fremtid. Det er nødvendigt, at vi ved forhandlingen og afstemningen om denne betænkning overvejer og tager hensyn til nogle punkter, som er af vital betydning, ikke kun i den nære fortid men også i den umiddelbare fremtid, og på baggrund af udvidelsen. For samhørighedspolitikkernes vedkommende skal det fremhæves som et positivt resultatat, at de forskelle, der findes mellem samhørighedsstaterne og resten, faktisk er blevet reduceret. Men beklageligvis er der stadig regionale indkomstforskelle, og forskellene er vokset, når det drejer sig om arbejdsløshedstallene.
Dette faktum afslører en mangel på koordinering mellem de forskellige fællesskabspolitikker og understreger behovet for en helhedsløsning, som sikrer, at der er sammenhæng med målsætningen for den økonomiske og sociale samhørighed. Et andet bekymrende forhold, hr. formand, som er opstået under forhandlingen af denne betænkning, er, at man har ønsket at trække Samhørighedsfonden tilbage fra de lande, som skal deltage i den første fase i Den Økonomiske og Monetære Union. Denne idé, der i sig selv er usolidarisk, går imod Traktatens ånd og bogstav, hvor Samhørighedsfonden og den måde, den skal anvendes på, er tydeligt angivet. Behovet for miljøprojekter og projekter om transportinfrastrukturer er vitale for disse stater, de er langvarige, og der er brug for utrolig mange økonomiske midler for at kunne finansiere dem. Adgangen til Den Økonomiske og Monetære Union er imidlertid helt konjunkturbestemt og på ingen måde i modstrid med eller uforenelig med ovennævnte. Europa-Kommissionen har gjort dette klart i Agenda 2000, og det har den blandt andet gjort, fordi dens juridiske tjeneste har udsendt et responsum, som fundamenterer anvendelsen af Samhørighedsfonden helt uafhængigt af, om konvergenskriterierne er opfyldt eller ej, og af, om man skal deltage i den fælles valuta eller ej.
Som det også fremgår af hr. Izquierdos betænkning, så er den indsats, et land har gjort for at komme med i tredje fase i Den Økonomiske og Monetære Union, ikke noget værd, hvis man straks derefter straffer det med, at Samhørigsfonden bliver trukket tilbage fra det, for den har været og vil fortsat være af vital betydning igennem hele denne proces. Vi mener derfor, fru kommissær, at det ville være godt, om De til denne forsamling ville videregive indholdet af det responsum, der er afsagt af Deres juridiske tjeneste i denne sag, så det bliver kendt af og kan overvejes af parlamentsmedlemmerne.
Det tilkommer os i Europa-Parlamentet at styrke betydningen af, hvorfor samhørigheden blev inkorporeret i Traktaten, det vil sige, identificeringen af et solidarisk Europa, et retfærdigt Europa og et socialt kompromis.

Walter
Hr. formand, mine damer og herrer, Den Europæiske Union er mere end et fælles indre marked. Den er mere end en fælles valuta, som vi snart vil have, den er i sin konstitution, sin opbygning et fællesskab båret af samhørighed. For dem, der ikke dagligt beskæftiger sig med dette, må man vel forklare begrebet samhørighed endnu en gang. Samhørighed er et kendemærke, der betyder, at. vi er opmærksomme på hinanden og forsøger sammen med hinanden at bringe denne Europæiske Union videre, de stærkeste sammen med de svageste, og de svageste sammen med de stærkeste.
Her har vi et stort instrument på europæisk plan, nemlig strukturfondene. Dem vil jeg lige straks sige noget om. Men til samhørigheden, til samhørighedspolitikken hører også de enkelte politikker. Det har vores ven Izquierdo og også samhørighedsrapporten på prisværdig måde gjort opmærksom på og også skabt interesse om. De enkelte politikker må ikke modarbejde eller spænde ben for hinanden. Det grundlæggende er, at der i nationalstaterne ikke må føres en politik, der blokerer det, vi tilstræber på europæisk plan, for så er alle de politikker, vi gennemfører her, fuldkommen meningsløse.
Men dette betyder også, at vi skal afstemme vores politikker indbyrdes. Det kan ikke ske på den måde, at vi underkaster alting et absolut diktat og ikke mere ser på, hvilke enkelte mål der tilstræbes, for eksempel på forskningsområdet, hvor kvalitet er det vigtigste, og hvor dette også skal respekteres.
Jeg er i modsætning til det, som vores kollega hr. Berend sagde, egentlig hr. Izquierdo taknemmelig for, at han har behandlet et bredt spektrum, der imponerer. Dette har også med strukturfondene at gøre. I diskussionen måtte vi tage hensyn til, at der ikke på nuværende tidspunkt er fastlagt noget. Diskussionen om strukturfondene finder sted til næste år. At der skal findes pejlemærker for denne diskussion, er uden tvivl rigtigt, og at man vil drage visse lærer af samhørighedsrapporten, er uden tvivl også rigtigt.
Vi havde i Udvalget og også i diskussionerne derefter problemer med at fastlægge Samhørighedsfonden for de næste år. Jeg siger dette som min sidste bemærkning. Vi ville ikke tillade fastlæggelser, hvad de næste strukturfonddebatter angår. Vi ville ikke indføre en fond, der som slutresultat på et eller andet tidspunkt kun ville kunne føre til en finansiel udligning. Derfor har vi gjort det klart, at det kompromis, som nu er fundet, i sin formulering af os betragtes som bindende og også kan accepteres. Det takker jeg min kollega Izquierdo for, som her har investeret uhyre meget arbejde. Han har virkelig indlagt sig stor fortjeneste i forbindelse med emnet samhørighed, og jeg vil lykønske ham med hans betænkning.

Hatzidakis
Hr. formand, mine damer og herrer, samhørighed og konkurrenceevne er begreber, der supplerer hinanden. Samhørigheden kan styrke konkurrenceevnen, som på sin side kan bidrage til at fremme den fælles udvikling, vækst og beskæftigelse.
Resultaterne gennem den periode, der behandles i betænkningen om samhørigheden, kunne være mere tilfredsstillende. Der er sket fremskridt med hensyn til konvergens mellem medlemsstaterne, men i mange regioner er, navnlig i mål 1-regioner, afstanden vokset til de øvrige med hensyn til den gennemsnitlige fællesskabsindkomst, og situationen er særlig forværret hvad angår arbejdsløsheden, især blandt unge, kvinder og langtidsledige. I denne sammenhæng mener jeg, at Kommissionen bør lade gennemføre indgående undersøgelser for at finde frem til en mere præcis metode til at måle strukturfondsaktionernes effektivitet, så vi kan vide, hvilke resultater vi egentlig har med at gøre og dermed kan lave bedre beregninger for fremtiden.
Når vi for os selv overvejer situationen, må vi nødvendigvis tænke på, hvad der vil ske fra 1999 og årene derefter med de nye strukturfondsforordninger, og vi bør efter min mening:
for det første følge de tre principper om forenkling, gennemskuelighed og effektivitet, -for det andet begrænse antallet af programmer og fællesskabsinitiativer, -for det tredje lade de seks nuværende mål for strukturfondene smelte sammen i tre nye mål, -for det fjerde anvende mere effektive kontrolinstrumenter til vurdering af programmer og deres rette udførelse, -for det femte harmonisere strukturfondenes mekanismer og arbejdsmåder, og-for det sjette sikre en større deltagelse fra den private sektors side i strukturfondenes aktioner og en bedre information til offentligheden om deltagelse i programmet.Hvad det økonomiske aspekt angår, hr. formand, vil jeg gerne sige, at udvidelsen på den ene side er nødvendig, men på den anden side skaber problemer for finansieringen af programmerne. Kommissionen mener, at 1, 27 % af BNP er tilstrækkeligt ud fra et skøn baseret på konkrete vækstmønstre. Men ingen ved, om disse skøn holder, og derfor bør der før udvidelsen skabes mulighed for en revision af Den Europæiske Unions finansielle overslag.
Jeg vil afslutningsvis takke hr. Izquierdo Collado for hans betænkning.

Ryynänen
Hr. formand, fru kommissær, samhørigheden påvirkes stærkt af næringslivets aktuelle globaliseringsudvikling, som EU effektivt bør fungere som en modvægt til.
I den væsentlige interne politik har EU's aktiviteter dog ikke været i overensstemmelse med ånden i artikel 130 b. F.eks. har EU's trafik-, konkurrence- samt videnskabs- og forskningspolitik nærmest haft en virkning, som mere har centraliseret næringslivet end fremmet samhørigheden. Ligeledes kan der i energipolitikken findes alternativer, som i stedet for centraliseringen kunne forøge samhørigheden. Et eksempel herpå er de nordlige regioners bioenergiressourcer og en mere effektiv udnyttelse deraf.
I øjeblikket ser det ud til, at harmoniseringen af finanspolitikken og de monetære systemer er vigtigere end sikringen af livsvigtige levevilkår i de perifere områder. Dette kan både ses i nedskæringsbeslutninger i medlemslandenes budgetter og den fremtidige sparsomme fordeling af EU's budget. EU bør i navn af samhørighedspolitikken føre tilsyn med, at suppleringsprincippet realiseres i medlemslandene. Som situationen er nu erstattes de tidligere nationale regionalpolitiske midler ofte af EU-midler.
Også landbrugets levedygtighed i hele EU-området har stor betydning for samhørigheden i EU. Det eksisterende støttesystem for landbruget tager ikke tilstrækkeligt højde for produktionsproblemer, som skyldes klimaet eller andre naturforhold både i de nordlige og sydlige periferiområder. Kulde og tørke, tyndtbefolkede egne og lange afstande til de centrale markeder er faktorer, hvis ulemper der bør kompenseres for. Dette er et af samhørighedspolitikkens centrale spørgsmål, som er alt for mangelfuldt behandlet i denne betænkning. En funktionel og effektiv samhørighedspolitik forudsætter, at EU støtter regionernes udvikling på deres egne vilkår, og at funktionsmåden i høj grad bliver mere smidig end den nuværende.

Sierra González
Hr. formand, samhørighedspolitikken vil i den nærmeste fremtid stå over for to udfordringer: Den Økonomiske og Monetære Union og udvidelsen.
Såvel det ene som det andet kan føre til, at de eksisterende forskelle mellem regionerne bliver større, sådan som det også er blevet påpeget i de tidligere indlæg. Det faktum, at forskellene kan blive uddybet, er udtryk for, at der har været tale om en relativ fiasko med hensyn til anvendelse af Samhørighedsfonden.
En erkendelse af denne fiasko burde være udgangspunkt for enhver overvejelse om dens fremtid. Blandt andet fordi den budgetsmæssige stramhed, som er et resultat af Stabilitetspagten, kan bringe selv de allerede opnåede målsætninger i fare. De farer, som truer, viser, at det er nødvendigt at give Samhørighedsfonden en mere omfordelende rolle, end den har i dag.
Sluttelig vil jeg gerne understrege, at vi støtter de foranstaltninger, der foreslås i denne betænkning, om koordinering af fællesskabspolitikkerne, gennemskuelighed i ledelsen, skabelse af beskæftigelse osv. Men alle disse foranstaltninger bliver indholdsløse, hvis ikke man støtter Samhørighedsfonden som et mål i sig selv, og ikke som et medie, der er underlagt andre politikker.

Napoletano
Hr. formand, den korte tid tvinger os til at vælge og at udelade elementer om sammenhæng og evaluering af Kommissionens rapport. Rapporten viser, hvor farlig den teori om lige muligheder, som er blevet fremført af nogle medlemsstater, er, når man gennemfører samhørighedspolitikken og viser, at de andre politikker kun bidrager relativt til at forfølge målet med samhørigheden.
Jeg vil begrænse mig til det vigtigste i den besked, som Parlamentet vil formidle gennem Colladobetænkningen, eftersom vi står over for en revision af fondene, en udvidelsesproces, en gennemførelse af den monetære union og et ekstraordinært møde i Rådet om beskæftigelse. Det er efter vores mening alle begivenheder, som bør påvirkes af opfølgningen af denne rapport og især af de elementer, der tages op i Parlamentets betænkning, og det vil sige vanskelighederne med at modvirke de regionale skævheder, den kendsgerning, at Unionens andre politikker, men også mange nationale politikker, ikke bidrager til samhørigheden, og det faktum, at der er nogle huller i rapporten, for eksempel bliver konsekvenserne af udvidelsen ikke behandlet til bunds, hvilket heller ikke er tilfældet i spørgsmålet omkring gennemførelsen af den monetære union og navnlig ikke omkring situationen efter den monetære unions gennemførelse.
Jeg vil gerne slutte af med at spørge kommissæren, om hun i sit svar kan sige os, hvilken værdi Kommissionen tillægger sin egen rapport, og ligeledes, hvilken værdi den tillægger Parlamentets udtalelse, så vi kan blive klar over, hvilke valg vi skal foretage efterfølgende.

Arias Cañete
Fru formand, fru kommissær, ærede kolleger, hvis den første treårige betænkning om samhørighed var et godt dokument til analyse og overvejelse, for hvilket Kommissionen og ikke mindst Generaldirektorat XVI fortjente bifald, så er den betænkning om nævnte dokument, som vores kollega Juan de Dios Izquierdo har forelagt for os, en afbalanceret og velstruktureret tekst, som indeholder en stringent og dybtgående analyse, og blot ved at læse den forstår man den store indsats, som det har indebåret at udarbejde den.
Jeg vil gerne fremhæve to påstande, som er indeholdt i fremlæggelsen af bevæggrundene for denne betænkning: den første sigter på, at uenighederne i Unionen, til trods for de skete fremskridt og den effekt, som strukturpolitikkerne har vist sig at have, næsten ikke er blevet formindsket i de sidste ti år; den anden fremhæver, at næsten alle fællesskabspolitikkerne har virkninger, som går stik imod hensigten med samhørigheden. Disse påstande indebærer, at hverken artikel 130 A i Traktaten eller artikel 130 B i Traktaten anvendes med akkuratesse. Strukturpolitikken råder ikke over tilstrækkelige finansielle midler til at muliggøre en hurtig reduktion af de regionale forskelle på mellemlangt sigt, og fællesskabspolitikkerne er ikke formuleret på en sådan måde, at de ihukommer den grundlæggende målsætning om at reducere de regionale forskelle.
Agenda 2000 kan rette op på disse misforhold. Reformen af regionalpolitikken, hvor man koncentrerer strukturfondenes aktion, rationaliserer de regionale programmer, opretholder Samhørigshedsfonden på dens nuværende grundlag og fastholder holdningen til bestemte regioner i Målsætning 1; dette kan virkelig, med strenge kriterier, være en fantastisk chance til at komme videre med reduktionen af de regionale ubalancer, i særdeleshed fordi man i en udvidelseskontekst ville kunne komme til at stå over for en revision af de finansielle perspektiver, som vil give Den Europæiske Union nogle ekstra midler, som ligger over 1, 27 % af BNP.
Reformen af den fælles landbrugspolitik vil gøre det muligt at genskabe balancen i Den Europæiske Union, hvis man ikke følger Kommissionens kontinuitetspolitik, og opnår en balance mellem det kontinentale landbrug og landbruget i Middelhavsområdet, således at den politik, som er blevet tildelt flest midler på fællesskabsbudgettet, ligeledes føres ud fra kriterierne om økonomisk og social samhørighed.
Jeg slutter med at gentage min varmeste lykønskning af vores ordfører for hans fremragende arbejde.

Ephremidis
Fru formand, vi stiller os principielt positivt til hr. Collados betænkning, fordi den har en fornuftig tilgang til det væsentlige spørgsmål, som den økonomiske og sociale samhørighed er.
Jeg vil dog gerne give betænkningen nogle bemærkninger med på vejen om dens mangler, huller og uoverensstemmelser. Intetsteds anføres det, at udenrigspolitiske problemer eller konflikter i forskellige regioner i Fællesskabet kan påvirke samhørigheden og væksten i disse regioner negativt og dermed få indflydelse på deres tilpasning til niveauet i de øvrige regioner.
For det første er der det græske eksempel, hvor situationen i Det Ægæiske Hav, de tyrkiske aggressioner og den urimelige og farlige oprustning påvirker udviklingen i visse områder, navnlig øerne i Det Ægæiske Hav, i negativ retning.
For det andet henvises der ikke i betænkningen til den ulige fordeling af de i forvejen begrænsede midler. Bevillingerne til Tyskland og Spanien, fru formand, er således forhøjet i perioden 1994-1999, mens bevillingerne til Grækenland og Portugal, der er Fællesskabets fattigste lande, er nedskåret.
For det andet slår det mig, at der intetsteds i betænkningen tales om modtagerne af disse bevillinger, for i Grækenlands tilfælde går de - og det ved fru kommissæren udmærket - til tåbeligheder, til opførelse af koncertsale, der ikke er af betydning for regionernes udvikling eller for beskæftigelsen og som slet ikke kan betragtes som produktive investeringer.
Derfor mener jeg, fru formand, at denne betænkning bør ændres enten nu gennem ændringsforslag eller ved en anden lejlighed, og først og fremmest bør der gøres noget ved det problem, jeg har nævnt, nemlig at de tildelte bevillinger ikke svarer til de reelle behov for at nå frem til en egentlig økonomisk og social samhørighed.

Lage
Jeg vil indledningsvist sige, fru formand og ærede medlemmer, at samhørigheden er vital for en union, der er stadig mere integreret, og som vil antage den økonomiske føderalisme om føje tid. Forbundsstaternes eller protoforbundsstaternes historiske erfaringer viser tydeligt, at forbundsbudgetterne må fremme omfordeling, lighed og retfærdighed. Den Europæiske Unions budget kan, helt bortset fra, at det skal modsvare udvidelsen, ikke komme uden om dette afgørende spørgsmål.
Izquierdo Collados betænkning gennemfører en glimrende kritisk undersøgelse af Kommissionens treårlige rapport, der i sig selv er en rapport af høj teknisk kvalitet og stor analytisk skarphed, men da hr. Izquierdo Collado ikke ønsker at agere som kopistmunkene, der konstant gentog det allerede sagte, bygger han bro til Agenda 2000 og foregriber derved en væsentlig refleksion om Unionens fremtid.
Tre iagttagelser forekommer mig nødvendige: loftet på 1, 27 %, der er foreslået for de finansielle overslag, må forkastes. Det er et farligt tvangskorset. Før Delors-pakke II var det et incitament, nu er det en blokering. For det andet, samhørighedsfonden skal bevares, fordi den er effektivit og relevant. For det tredje, de nuværende samhørighedslande og -regioner må principielt ikke betale regningen for udvidelsen, ikke engang, hvis det kun bliver en delvis betaling. Det ville således være beklageligt, hvis støtten til samhørighedslandene skulle beskæres. Portugal, for eksempel, bør ikke straffes for de gode resultater, der er opnået, fordi det har været en god europæisk elev.
Hvis Portugal har formået at opfylde udvælgelseskriterierne, og hvis det formår at opretholde en realkonvergenslinje - i 1995 viste, Portugal 67, 4 % af EU's gennemsnit, i 1996 steget til 68, 3 %, og i 1997, med en vækstrate, der er beregnet til at være på 4 %, kan stigningen nå nær de 70 %, og dét med en arbejdsløshed under kontrol - ja, så ville det være forkert, uretfærdigt og paradoksalt, hvis noget sådant blev straffet. Det ville være som at straffe den uskyldige.

Schröder
Fru formand, fru kommissær, den forrige taler, kollega Lage, har netop givet stikordet, idet han sagde, at det her drejer sig om en omfordeling. Jeg har den præcist modsatte mening, og jeg tror, at vi også i fremtiden bør behandle og udførligt drøfte dette emne. Det vil optage os et langt stykke tid endnu. Hvad betyder økonomisk og social samhørighed? Det betyder efter mine begreber ikke, at der skabes ens levevilkår, for denne model for socialistisk omfordeling har vist sig ikke at virke i praksis. Den er uigennemførlig. Hvad vi kan og bør tilstræbe, er at skabe sammenlignelige levevilkår, og dette er mere end blot en leg med ordenes betydning. Bagved gemmer der sig, at vi i Den Europæiske Union absolut kan acceptere forskelle, som også i det hele taget gør, at konkurrence er mulig og nødvendig.
Den anden bemærkning er den, at den økonomiske og sociale samhørighed ikke alene og ikke engang i første række er Den Europæiske Unions opgave, men påhviler medlemsstaterne, for Den Europæiske Unions instrumenter og midler kan kun være ledsagende og supplerende.

Myller
Fru formand, Kommissionens beretning er en vigtig analyse af, hvad der i hele Europa er sket på området samhørighed. Også Collados betænkning er en særdeles god analyse i denne forbindelse. Men lige så vigtigt som at analysere er at vide, hvad der kommer ud af denne analyse. Hvordan opnås der forbedringer i ligeberettigelse mellem regionerne? Hvordan kan de mindre udviklede regioner komme på niveau med de bedre udviklede områder ved at benytte deres egne ressourcer?
Vi bør i baggrunden have en strategi for, hvordan det hele sker. Uden en sådan baggrundstankegang om kræfter, som indvirker på den regionale udvikling, kommer vi ikke videre med, at vi kun har hinanden uvedkommende sporadiske projekter, som der ofres større pengebeløb på. Dette skal også spille en baggrundsrolle, når der fokuseres på, hvad der i fremtiden skal ske med samhørighedsfonden. Dette strategiske synspunkt kan sikkert opnås med Arlene McCarthys idé om, at vi regelmæssigt kontrollerer, hvorledes samhørigheden har gjort fremskridt. Da kan vi ikke undgå at se på de reelle resultater.
Påvirkninger fra nationale finanspolitikere, nationale strukturpolitikere og ØMU skal heller ikke bagatelliseres. Når det kommer til stykket, er strukturfonden og samhørighedsfonden egentlig en lille sum, jævnfør den nationale finanspolitik og med det som ØMU medfører.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru formand, fru kommissær, ærede kolleger, den økonomiske og sociale samhørighed i Europa er et væsentligt princip og en hovedmålsætning i opbygningen i Europa på lige fod med Den Monetære Union eller det indre marked. Målsætningerne i artikel 130 A og B i Traktaten er dog ikke blevet opnået. Kommissionens betænkning om samhørighed giver udtryk herfor. Forskellene mellem staterne er blevet reduceret, men den kløft, som skiller de fattige regioner fra de rige regioner, består stadig. Per capita -indkomsten i de 25 mest fremstående regioner er tre gange større end i de 25 mest tilbagestående. Det er derfor nødvendigt at styrke samhørighedspolitikken, den europæiske solidaritet, som, og det må vi ikke glemme, er til gavn for alle, og ikke kun dem, den er direkte rettet imod.
Vi er ikke ved at lave forskellige sektoropdelte politikker. Vi er ved at opbygge et kontinent. Vi er ved at give Europa en territorial samhørighed forud for de historiske udfordringer som den fælles valuta og opnåelse af det store Europa. Vi skal derfor være på højde med de omstændigheder, vi lever under, og foretage en finansiel programmering af de udfordringer, vi står over for, for på denne måde at sætte midler bag vores ambitioner.
Den helt nødvendige udvidelse kan ikke opnås på bekostning af den nuværende samhørighed i Europa. Vi bør forenkle programmerne og koncentrere ressourcerne omkring de mest tilbagestående og perifære regioner i Unionen og som hidtil fastholde de to tredjedele af strukturfondene til Målsætning nr. 1 - sådan som Kommissionen har foreslået det -, og vi bør opfylde Traktaten og foranledige, at alle politikkerne - og ikke kun de strukturelle - er rettet mod økonomisk og social samhørighed: landbrugspolitikken, fiskeripolitikken, forskning- og udviklingspolitikken, transportpolitikken, konkurrencepolitikken og statsstøtten - som de rige regioner, når alt kommer til alt, får en større andel af end de fattige regioner.
Izquierdo Collados betænkning behandler alle, eller næsten alle, disse spørgsmål. Det er ikke altid, at vi i betænkningen ser alle de spørgsmål, som vi gerne ville se, men konsensus på området er nødvendigt, selvom jeg godt ved, at den er svær at opnå, for jeg var, som hr. Izquierdo Collado ved, ordfører for den første betænkning fra Udvalget om Regionalpolitik om fremtiden for den økonomiske og sociale samhørighed.
Men på grund af alt dette, på grund af det, der er opnået i denne betænkning, på grund af dens grundighed og akkuratesse, så vil jeg, fru formand, ærede kolleger, afslutte dette indlæg med varmt at lykønske hr. Izquierdo Collado for hans fremragende arbejde.

Karamanou
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer kolleger, jeg tilslutter mig helt de holdninger, som der gives udtryk for i denne betænkning, og jeg vil derfor gerne understrege, at det forhold, at vi efter ti års aktioner under strukturfondene fortsat har voldsomme økonomiske og sociale skævheder mellem Den Europæiske Unions regioner, viser, at målet om økonomisk og social samhørighed skal ses som resultatet af en langvarig og stædig indsats. Konvergens- og samhørighedspolitikken er en meget vigtig politik, uden hvilken den europæiske integration ikke vil kunne lykkes: den er nødvendig for at konsolidere det, vi opbygger og sikre en stadig fremgang i retning af vækst, konkurrencedygtighed og konvergens i de kommende år. De budgetmæssige begrænsninger, der er nødvendige som følge af stabilitets- og vækstaftalen, og de kommende omvæltninger på det europæiske marked som følge af udvidelserne og disses sandsynlige negative følger for de mindst udviklede regioner i Unionen, som netop Grækenland er, gør det bydende nødvendigt at forstærke fællesskabsindsatsen og styrke samhørighedspolitikken gennem tilstrækkelige bevillinger i den næste programperiode.

Rack
Fru formand, der kan ikke være uenighed om, at den økonomiske og sociale samhørighed er en væsentlig bestanddel af Den Europæiske Unions politik. Målet for denne samhørighedspolitik er at formindske ulighederne mellem Den Europæiske Unions regioner. Europa er, således set, også solidaritet, men der er naturligvis også grænser for solidariteten, og også rige stater har fattigdom og strukturproblemer inden for deres egne grænser. Således set, vil nettobetalere ikke kun være betalere. De lægger derfor vægt på, at de absolutte grænser på 1, 27 % af bruttonationalproduktet og under 0, 46 % også fortsat er de faktiske grænser, hvad budget- og strukturpolitikken angår.
I den forbindelse rejser der sig for mig og sandsynligvis ikke kun for mig, men også for andre, det spørgsmål, om der i en betænkning, der behandler årene 1994 til 1996, overhovedet skal berøres emneområder, som angår Samhørighedsfondens fremtid eller den fremtidige finansiering af Unionen. På den baggrund er der som sagt endnu nogle spørgsmålstegn for os.
På andre punkter kan vi fuldt og helt tilslutte os denne betænkning og dens indhold. Støtten til små og mellemstore virksomheder og den stærkere inddragelse af private initiativer i struktur- og reformpolitikkerne inden for Unionens rammer må anses for nødvendige, især når det drejer sig om skabelse eller bevarelse af arbejdspladser og dermed om formindskelse af arbejdsløsheden. Her eksisterer Europa ikke kun som abstrakt solidaritet, men som den solidaritet, der har betydning for den enkelte arbejdssøgende.
Vedrørende emnet "udvidelse«, som også er berørt i Izquierdo Collado-betænkningen, skal det kun understreges, at forberedelsesfasen skal støttes ved hjælp af et særligt finansielt instrument, for at disse lande også reelt kan bringes nærmere til fællesskabet i det fælles Europa.

García-Margallo y Marfil
Fru formand, betænkningen af min landsmand og politiske modstander, Izquierdo Collado, er ikke bare god. Den er fremragende. Og den er fremragende, fordi han har forstået at behandlet emnet ud fra en ikke-national synsvinkel, fra en upartisk synsvinkel, fra en rent europæisk synsvinkel. Ud fra en filosofisk synsvinkel og en social model, som bør lede processen for den europæiske opbygning.
Hr. Izquierdo Collado og min gruppe, som er de to vigtigste i den europæiske opbygning, er enige i, at Europa kun vil være muligt, hvis det er baseret på to ting: et marked, som fungerer, og en eksakt anvendelse af princippet om social kompensation. Alle har derfor gentaget, at processen med den europæiske opbygning støtter sig på tre ligeværdige piller: det indre marked, Den Økonomiske og Monetære Union og den økonomiske og sociale samhørighed.
Hvordan har samhørigheden så fungeret i den periode, vi ser på? Konklusionerne er klare: Hvis man summerer virkningerne af den interne støtte - statsstøtten -, de ikke-strukturelle fællesskabspolitikker - først og fremmest forsknings- og udviklingspolitikkerne - og de egentlige strukturpolitikker, så har samhørigheden tabt. Den har tabt, fordi afstanden mellem de 25 rigeste og fattigste regioner er den samme ved begyndelsen som ved slutningen af perioden. Den har tabt, fordi de mellemstatslige forskelle er vokset. Og den har tabt, fordi støtten pr. indbygger, når man lægger de tre sammen, er meget større i de lande, som er uden for samhørigheden, end i samhørighedslandene.
Hvad kan man gøre? Man skal ikke slække på samhørighedsindsatsen, fordi den har været utilstrækkelig, fordi, når det indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union er blevet en realitet, vil det styrke centraliseringen af aktiviteter i de rigeste lande, og for det tredje fordi - og det tages ikke i betragtning i betænkningen - når man giver afkald på kursen og den monetære politik til at modstå asymmetriske kriser, så har vi mere end nogensinde behov for fonde, som virkeliggør princippet om samhørighed.
Til lykke, hr. ordfører, det eneste, jeg er ked af, er, at du ikke tilhører min politiske gruppe.

Klaß
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, i denne betænkning og i vores diskussioner fornemmer jeg det især, som om områderne "struktur og landbrogspolitik« er på prøvebænken. Jeg er uenig med hr. Rack. Hvad nytter en vurdering af fortiden, hvis der ikke samtidig drages konklusioner for de følgende år. Hr. Izquierdo Collado forsøger ar argumentere fremtidsrettet, vel vidende, at EU er i konstant bevægelse, og at vi netop nu står foran graverende forandringer, når vi inddrager udvidelserne i vores overvejelser. Men det er rigtigt at gøre dette, for en udvidelse vil komme, og den er politisk nødvendig og også ønsket.
Det er også vores ret at spørge om omkostningerne. Kan en europæisk familie fortsat føre husholdning som hidtil, når der er flere familiemedlemmer at sørge for? Skal måske det ene eller det andet lægges om? Skal man måske også foretage indskrænkninger? Det er her malplaceret at tænke på velerhvervede rettigheder. Strukturfondene er indført for at muliggøre en tilpasning for de fattigere regioner i EU. Jeg går ud fra, at disse regioner ved effektiv anvendelse af midlerne i løbet af årene også kan tilpasse sig. Der kan også allerede nu fremvises resultater.
Hvis dette ikke var tilfældet, ville disse midler også have været anvendt forkert. Derfor kommer den aktuelle diskussion om større egne indtægter simpelthen også på et for tidligt tidspunkt. Uden tvivl må vi om fem år overveje og undersøge dette på ny, det giver jeg og også min gruppe sin tilslutning til.
For Samhørighedsfonden gælder efter min vurdering det samme. Den blev oprettet for at hjælpe medlemsstaterne på vej til den monetære union. Når dette imidlertid er opnået, har Samhørighedsfonden efter min mening opfyldt sin opgave. Er der behov for yderligere støtte, må man overveje en anden mulighed, måske også som led i en strukturel støtte.
Økonomisk og social samhørighed kan ikke kun måles i finansielle midler. Det er den samhørighed, som også skal komme indefra. Jeg beklager, at vi i aften kun har kunnet sige så lidt positivt, også jeg har for lidt tid. Jeg siger kun en enkelt sætning: Strukturpolitikken, regionalpolitikken har også givet positive resultater, og dem bør vi også nævne!

Wulf-Mathies
Fru formand, mine damer og herrer, lad mig først takke ordføreren, hr. Izquierdo Collado, for hans fremragende betænkning, og lad mig yderligere tilføje en tak, fordi han har sagt, at Europa-Parlamentet er tilfreds med strukturpolitikken. Jeg mener, at dette meget vel kan omfatte, at man følger den kritisk, men det glæder én, når man en gang imellem hører et positivt ord. For så vidt også endnu en gang hjertelig tak til Dem, fru Klaß, fordi De også anerkender resultaterne af strukturpolitikken.
Men jeg vil også gerne for mine kolleger i Kommissionen udtrykkeligt sige, at samhørighedsrapporten er præget af den fælles overbevisning i Kommissionen, at samhørighedspolitikken er en grundpille for bæredygtigheden af den europæiske integrationsmodel. Dette, tror jeg, kommer til udtryk i mange beslutninger, ikke blot i forbindelse med samhørighedspolitikken. Den økonomiske og sociale samhørighed som ledende princip for Fællesskabets politik griber derfor også langt ud over den økonomiske dimension.
Strukturpolitikkens mål og dens praktiske gennemførelse lokalt bidrager væsentligt til forståelse og accept af Den Europæiske Union og til underbygning af den sociale dimension i Europa. Jeg mener ligeledes, at dette kommer tydeligt til udtryk i samhørighedsrapporten.
Nogle af Dem har udtalt sig om de andre af Unionens politikker, der for første gang er undersøgt i forbindelse med samhørigheden. Jeg vil endnu en gang gøre det klart, at man her naturligvis ikke må tabe de primære mål for disse fællesskabspolitikker af syne. Deres bidrag til samhørighedsmålet skal derfor fra vores synspunkt heller ikke vurderes så negativt, som det er kommet til udtryk i selve betænkningen og i nogle bidrag til diskussionen. Således har for eksempel reformen af den fælles landbrugspolitik siden 1992 haft positive virkninger for samhørigheden, fordi den har sikret større overførsler af midler til fordel for de fattigste medlemsstater og regioner. Det gør også Landbrugsudvalget opmærksom på i sin udtalelse.
Jeg anser det for vigtigt, at vi med Agenda 2000 kan fortsætte ad denne vej. Hovedmålet - lad mig også kort bemærke dette - for forskningspolitikken er at styrke Den Europæiske Unions konkurrenceevne på de førende teknologiers område frem for alt i forhold til De Forenede Stater og Japan. Alligevel består et vigtigt bidrag fra forskningsrammeprogrammerne også i at udbrede forskningsresultater og teknologioverførselsprojekter, for at ny viden kommer alle til gode, og De kan finde en masse heraf i forskningsrammeprogrammerne. Alligevel ser Kommissionen det også i fremtiden som sin opgave at virke for udnyttelse af synergier og en endnu bedre koordinering af alle fællesskabspolitikker.
Kommissionen hilser støtten til sine reformforslag velkommen, og hvis jeg forstår det rigtigt, ser der i sidste ende også ud til at være enighed, når man læser mellem linjerne, både hvad angår budgetrammen og prioriteterne samt vedrørende nødvendigheden af en reform af strukturfondforordningen.
Kommissionen er overbevist om, at forslagene i Agenda 2000 også i fremtiden garanterer den ubegrænsede solidaritet med de svageste regioner i Unionen og giver mulighed for en gradvis åbning for nye medlemmer. Derfor anser vi heller ikke ændringer af budgettet eller endda ændringer i det finansielle overslag for nødvendige.
Overensstemmelse mener jeg også man kan konstatere med henblik på nødvendigheden af en koncentration af målene og programmerne. Jeg mener også, at vi stemmer overens med hensyn til væsentlige mål, såsom fjernelse af uligheder i udviklingen, bekæmpelse af arbejdsløsheden og naturligvis også angående den bæredygtige udvikling.
Lad mig endnu en gang, fordi dette har været et kritisk punkt i diskussionen, præcisere Kommissionens forslag vedrørende Samhørighedsfonden. Den skal sikre, at medlemsstater, hvis bruttonationalprodukt ligger under 90 %, også fortsat kan få støtte, når de bliver medlem af den monetære union, og det fordi vi stadigvæk ser betragtelige mangler i infrastruktur også i de mest succesrige samhørighedslande. Ganske vist skal 90 %-kriteriet kontrolleres midtvejs, og hvis det ikke mere gælder, vil det i så fald netop også føre til, at vi drager konklusioner vedrørende succesen af vores hidtidige politik.
Jeg kan ikke følge kravene om et yderligere strukturpolitisk støtteinstrument i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union. Strukturfondene er ifølge deres målsætning ikke et kortsigtet virkende middel mod regionale økonomiske chok, men heller ikke et permanent instrument til finansiel udligning. Opretholdelsen af Samhørighedsfonden er fra mit synspunkt velegnet til at lette den kontinuerlige udbygning af infrastrukturen også under de skærpede betingelser i stabilitetspakten.
Desuden bør det ikke glemmes, at netop de medlemsstater og regioner, der har en svagere strukturudvikling, vil profitere mest både af stigende vækst og af faldende renter, som jo allerede nu er et resultat af stabilitetsbestræbelserne. Alligevel anser jeg det for et rigtigt krav at følge udviklingen opmærksomt og også regelmæssigt fremlægge rapporter herom. Jeg mener, jeg i forvejen gør det i Udvalget om Regionalpolitik med meget regelmæssige og korte mellemrum.
Til sidst hilser Kommissionen også den vidtgående enighed om hovedprincipperne for reformen af strukturfondforordningen velkommen. Forenkling og gennemskuelighed er forudsætningen for et godt resultat af decentraliseringen. Kommissionen vil dog ikke kun decentralisere, men også sikre, at lokale og regionale aktører og arbejdsmarkedets parter i højere grad inddrages i udarbejdelsen af programmerne og deres gennemførelse. I modsat fald kan der nemlig af decentraliseringen hurtigt opstå renationalisering. Dette ønsker vi vel i fællesskab at forhindre.
Lad mig afslutningsvis endnu en gang takke for den overordentlig konstruktive dialog mellem Parlament og Kommission. De kan gå ud fra, at vi også fortsat vil betragte Parlamentet som en vigtig allieret, når det gælder om at sikre den økonomiske og sociale samhørighed i Unionen.

Formanden
Mange tak, fru kommissær! Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Finansielle bidrag til Den Internationale Fond for Irland
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0317/97) af Gutiérrez Díaz om forslag til Rådets forordning om finansielle bidrag fra Fællesskabet til Den Internationale Fond for Irland (KOM(97)0130 - C4-0233/97-97/0116(CNS)).

Gutiérrez Díaz
) Fru formand, ærede kolleger, nu hvor denne betænkning skal forelægges, vil jeg gerne endnu engang påpege den betydning, som vores institution tillægger ethvert initiativ om solidaritet med freds- og forsoningsprocessen i Nordirland; ud fra respekt for dens evne til at kunne give sine egne løsninger, men også ud fra en fast vilje til at samarbejde i virkeliggørelsen heraf. Der er i EuropaParlamentet en en enstemmig stemning til fordel for freden, forsoningen, opsvinget og udviklingen i et område, som, da det er en del af Den Europæiske Union, vi alle føler som vores. Udvalget om Regionalpolitik har ved gentagne lejligheder udtrykt denne vilje til solidaritet i form af konkrete forslag, og i dag har den gjort det igen for plenum i Europa-Parlamentet med denne betænkningen, som jeg har æren at forelægge, og som repræsentanterne fra alle de politiske gruppper, som er med i dette udvalg, har bidraget til med deres udtalelser og stemme. Det ville ikke være retfærdigt her i dag at undlade at omtale den vigtige rolle, som de parlamentsmedlemmer, som har et direkte forhold til Nordirland, og hvis navne vi alle tænker på, har spillet, og hvis indsats vi endnu engang vil takke for.
Det forslag til forordning, som Kommissionen har forelagt for os, følger de generelle linjer fra den forordning, som har været gældende siden 1994, og som Europa-Parlamentet deltog i udarbejdelsen af i et strålende samarbejde med Rådet, som indarbejdede alle de ændringsforslag, som blev foreslået af vores forsamling, i teksten. Det nye i det aktuelle forslag ligger i den obligatoriske henvisning til programmet om fællesskabsinitiativet PEACE, som tilstræber lignede mål, og som logisk nok kræver, at der sikres sammenhæng mellem de projekter, der finansieres af fonden, og dem, der modtager støttet fra PEACEinitiativet. Denne sammenhæng er ubetinget nødvendig, men derudover er det nødvendigt også at sikre en passende koordinering mellem fondens tiltag og dem, der finansieres af alle strukturpolitikkerne som helhed.
Ændringsforslag 1, 3 og 5, som vi foreslår, drejer sig om denne målsætning. Vi finder også, fru formand, ærede kolleger, at det er vigtigt at understrege, at fondens finansiering udelukkende har karakter af ekstra bidrag, som skal anvendes til at opfylde de målsætninger, som vil øge de indre potentialer, og således har vi gerne villet udtrykke det i ændringsforslag nr. 2.
Endelig finder vi det retfærdigt og nødvendigt, når man tager i betragtning, at bidraget fra Den Europæiske Union til Den Internationale Fond for Irland er langt det vigtigste, at denne indsats bliver kendt og værdsat af borgerne som et solidarisk bidrag inden for rammerne af vores fælles egenskab af europæiske borgere, hvilket vi forsøger at opnå med ændringsforslag nr. 4.
Det fornyede håb om fred, som Europa-Parlamentet ønsker at skimte til trods for alle vanskelighederne, og dets fortsatte vilje til at ødelægge spiralen - vold, økonomiske vanskeligheder, udelukkelse - som har negative følger for fredsprocessen, får os til at udtale os positivt til fordel for en fortsættelse af fonden og med vores ændringsforslag forsøge at medvirke til, at fonden bliver koordineret bedre, at den anvendes som et supplement og en forstærkning, og til at den bliver kendt og værdsat af den offentlig mening.

Crowley
Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans store indsats og samarbejdsvilje i forbindelse med denne betænkning. Fremtiden for social samhørighed hos de to befolkningsgrupper i Nordirland er uløseligt forbundet med fremtiden for Den Internationale Fond for Irland, da denne fond er meget vigtig som middel til forsoning og udvikling. Forsoningsprocessen i lokalsamfundene er nøglen til varig fred på øen Irland. Arbejdet hermed udføres langt fra offentlighedens søgelys og langt fra de igangværende prestigefyldte fredsforhandlinger. Det er imidlertid dette arbejde på lokalt plan, der kan føre folk sammen, så de kan koncentrere sig om det, de har til fælles i stedet for det, der adskiller dem. Det er af afgørende betydning, at dette arbejde underbygger den fortsatte stræben efter en varig og retfærdig fred i mit land.
Den Internationale Fond har gjort utroligt meget for at lette og fremme processen på lokalt plan. Der er imidlertid tale om en langvarig proces, og der vil gå år, før fortidens sår heler, og mistilliden og mistroen fjernes. Det er derfor yderst vigtigt, at Den Internationale Fond for Irland fortsat trives og gror. Specielt fondens vægt på projekter på tværs af grænsen og de to befolkningsgrupper er vigtig og bør have al mulig støtte. Jeg glæder mig over det stærke bidrag og den fortsatte støtte fra Den Europæiske Union, men specielt fra Europa-Parlamentet, i bestræbelserne på at opnå fred og forsoning.
Den fortsatte eksistens af fattigdom og dårlige vilkår i Nordirland og de irske counties i grænseområdet er blot medvirkende til at forværre hindringerne for fredsprocessen. I den forbindelse er fondens fokus på dårligt stillede områder særlig vigtig. Hvis folk føler sig diskrimineret, er det langt sværere for dem at føle sig som en del af samfundet eller en del af fredsprocessen. Ligeledes har man i alt for lang tid forsømt det meget vigtige arbejde og samarbejde, der kan foregå på tværs af grænsen, og fonden har bragt samfund på begge sider af grænsen nærmere hinanden og været medvirkende til at skabe en større forståelse og en større tro på, hvad de kan gøre for sig selv.

McCarthy
Fru formand, på vegne af min politiske gruppe, min premierminister og den britiske regering hilser jeg EU's bidrag på dette område meget velkomment. Jeg vil gerne rette en særlig tak til hr. Gutiérrez Díaz for hans engagement i dette spørgsmål, både som tidligere formand for Udvalget om Regionalpolitik, som næstformand for Parlamentet og som en person, der nøje har fulgt disse spørgsmål fra starten af fredsprocessen. Han har udvist stor følsomhed på dette område, og det vil jeg gerne takke ham for.
Jeg ser Den Internationale Fond for Irland som et vigtigt element i den tillidsskabende proces for befolkningsgrupperne sammen med støtteprogrammet for fred og forsoning. Det er meget vigtigt at engagere lokalsamfundene i grupper uden for det institutionelle niveau i forbindelse med de aktuelle fredsforhandlinger. Dette er deres kanaler og deres programmer, og de har ejendomsretten over dette fællesskabsbyggende fredsprogram.
Min regering glæder sig over den fortsatte indsats fra kommissæren og de programmer, hun har iværksat. Det er særlig vigtigt, at EU i denne kritiske forhandlingsfase fortsætter sit engagement, og at Den Internationale Fond for Irland sender et signal til vores internationale partnere om, at der stadig er behov for at underbygge fredsprocessen med græsrodsprojekter. Jeg giver ordføreren ret i, at Kommissionen som den største enkelte bidragyder oftere burde vise flaget. Vi så for eksempel gerne kommissær Wulf-Mathies støtte og søsætte disse projekter.
Det er ligeledes nødvendigt med budgetdisciplin. Vi vil gerne se en mere effektiv anvendelse af midlerne, og vi ønsker ikke at se dem kopiere initiativerne fra mainstream-midlerne eller støtteprogrammet for fred og forsoning, men derimod ønsker vi ekstra værdi til det igangværende arbejde.
Endelig ville jeg ønske, at alle parlamentsmedlemmer kunne komme og se den forskel, som dette gør i græsrodssamfundene. Vores nordirske kolleger er udmærket klar over det, da de arbejder med lokalsamfundene. De vil have set de forskellige gruppers indsats for at arbejde i partnerskaber og genopbygge samfund. Jeg roser indsatsen fra disse lokale, der ofte arbejder under umulige forhold. Specielt i fjor, der da var et sammenbrud i fredsprocessen, var disse projekter vitale livsliner for freden. Jeg vil gerne fortælle en lille anekdote. Vi foretog høringer om anvendelsen af disse midler. Jeg var meget imponeret, da en arbejder fra lokalsamfundet kom op til mig, og jeg følte det, som om jeg havde givet ham en kasse penge, fordi han var meget taknemmelig og glad for støtten fra Den Europæiske Union. Han sagde: «det er folket, områderne og lokalsamfundene, der sidder med problemerne, og de sidder også med nøglen til at løse dem«. Der findes ingen hurtige løsninger, og vi kan ikke overdrive vigtigheden af den hidtidige forsoning, der er skabt takket være støtten fra Den Internationale Fond for Irland.

Chichester
Fru formand, jeg vil først ønske ordføreren, hr. Gutiérrez Díaz, tillykke med betænkningen og specielt med den indlevende forståelse for situationen i Nordirland, som kommer til udtryk i hans forklarende tekst. Lad mig sige lige ud, at jeg bifalder Kommissionens forslag om at forlænge Fællesskabets bidrag til Den Internationale Fond for Irland i yderligere to år. Skønt det foreslåede finansieringsniveau er mindre end for de foregående to år, må vi erkende, at det repræsenterer en stigning i forhold til det beløb, der blev udbetalt inden 1995.
Jeg støtter essensen af ændringsforslagene fra hr. Gutiérrez Díaz, specielt med hensyn til behovet for en ordentlig koordinering af interventionerne under fonden og projekter, der finansieres gennem Fællesskabets strukturprogrammer; med hensyn til at sikre, at bistanden fra fonden supplerer og ikke træder i stedet for andre offentlige midler; med hensyn til at forfølge mål, der er i overensstemmelse med de aktiviteter, der finansieres af PEACE-programmet samt med hensyn til at sikre, at Kommissionen udarbejder hensigtsmæssige foranstaltninger for at oplyse om Fællesskabets deltagelse i de projekter, som finansieres gennem fonden. Lad os høste anerkendelse for vores støtte, og hvis vi samtidig med en større offentlig omtale kan sikre en større kontrol med fondens aktiviteter og dens ledelse, så er det kun til gavn for gennemsigtigheden.
Denne fond blev oprettet gennem den engelsk-irske aftale, som ikke var en traktat som antydet i begrundelsen. Formålet med fonden var at øge den økonomiske og sociale udvikling og fremme dialogen og forsoningsprocessen mellem de to befolkningsgrupper i Nordirland. Dette initiativ bør støttes mest muligt, og det er værd at bemærke, at fonden har modtaget støtte fra både Commonwealth og USA samt naturligvis medlemsstaterne i Den Europæiske Union.
Vi må imidlertid huske på, at det ikke er let at anvende den fremgangsmåde med konsensus og mægling, som er kendetegnende for Europa-Parlamentet, i spørgsmålet om den dybe historiske splittelse i det nordirske samfund. Jeg håber meget, at den nye regering i mit hjemland ikke vil træde på unionisternes ønsker i bestræbelserne på at finde frem til en afgørelse, men at de vil huske på, at politiske løsninger kun er holdbare, hvis der er enighed.

Gallagher
Fru formand, jeg vil også gerne rose ordføreren samt Kommissionen og Parlamentet for deres fortsatte støtte til Den Internationale Fond for Irland. Vi befinder os nu på et kritisk stadium af fredsprocessen, og jeg håber, at vi i de kommende måneder vil være vidner til indgåelsen af varig fred og en historisk overenskomst mellem de to befolkningsgrupper på øen Irland.
Fredsarbejdet er langsommeligt, og meget af det egentlige arbejde vil foregå bag scenerne for at bringe befolkningsgrupperne nærmere hinanden i en ånd af åbenhed og venskab efter generationer med konflikt og mistro. Fonden spiller en vigtig rolle i denne proces, og formålet med fonden er at fremme økonomiske og sociale fremskridt samt kontakten, dialogen og forsoningen mellem nationalister og unionister i Irland.
Fonden har gjort store fremskridt hen imod dette mål, og man har allerede nået store resultatet. Hidtil har USA bidraget med ECU 270 millioner, og Den Europæiske Union har bidraget med ECU 150 millioner. Det er et betydeligt praktisk bidrag fra Den Europæiske Union til fredsprocessen. Da fonden blev oprettet i 1986 forventede man problemer med forretningsgangen i mange områder af Nordirland og de seks irske counties i grænseområdet; høj arbejdsløshed var reglen. Tingene er blevet bedre siden da. Arbejdsløsheden er faldet, men den er stadig uacceptabelt høj. Det skønnes, at der er skabt hele 27.800 job med støtte fra IFI. Vigtigst er det, at der er givet støtte til 639 organisationer, der medvirker til at fremme den socio-økonomiske udvikling. 7600 fremtrædende personer fra lokalsamfundene deltager regelmæssigt i arbejdet i disse organisationer.
Jeg vil gerne rose formanden for fonden, som har stor erfaring, og som specielt har formået at skaffe de meget nødvendige arbejdspladser til Nordirland og de irske counties i grænseområdet. Den Internationale Fond for Irland har en vigtig opgave med at støtte udviklingen og sætte økonomien i gang i de irske counties i grænseområderne. Alle de involverede i fredsprocessen har en forpligtelse til at skabe forsoning og varig fred, og Den Internationale Fond for Irland, Den Europæiske Union med sit store bidrag samt Interreg spiller alle en vigtig rolle, og jeg håber, at der i de kommende år vil være en enorm udvikling i Nordirland og i de irske counties i grænseområdet, hvor der forhåbentlig vil herske en retfærdig og varig fred.

Ahern
Fru formand, i øjeblikket er målsætningen for Den Internationale Fond for Irland om at bryde den onde voldscirkel i Nordirland ved at bidrage til fred og forsoning vigtigere end nogensinde tidligere. Den Europæiske Union er nu den største bidragyder til fonden. Jeg vil rose ordføreren for hans engagement i aften, og jeg er enig med ham i, at det er vigtigt at sørge for en ordentlig koordinering mellem fondens aktiviteter og de aktiviteter, der finansieres under Fællesskabets strukturpolitikker.
Jeg beundrer kommissær Wulf-Mathies's engagement i Nordirland. Jeg ved, at hun går meget ind for direkte deltagelse fra borgernes side. For at opnå dette i denne meget vanskelige situation er det overordentligt vigtigt med en nøje kontrol med midlerne og udbetalingen af disse. Fonden har fuldtud levet op til målsætningen om at skabe forsoning og fred og fremme kontakten og dialogen mellem de to samfund. Fonden har finansieret hundredvis af projekter, der involverer forskellige samfundsgrupper og grænseoverskridende grupper. Vi håber, at dette tal med tiden bliver større.

Nicholson
Fru formand, jeg vil også gerne ønske ordføreren tillykke med betænkningen. Jeg mener, at han er den rette til jobbet, fordi han har en grundig viden om Nordirland. Det glæder mig også meget, at kommissæren er her i aften, for hun har også tilegnet sig en stor viden, siden hun tiltrådte sit embede.
Siden oprettelsen i 1986 har IFI haft et troværdighedsproblem i det samfund jeg repræsenterer. Når jeg sammenligner denne fond med det særlige program for fred og forsoning for at se, hvor effektive de har været, må jeg desværre sige, at IFI falder helt igennem. Det er uacceptabelt for mig og de folk, jeg repræsenterer.
Ordføreren beder om større gennemsigtighed. Der er brug for større oplysningspligt. Det kan der kun herske ringe tvivl om. IFI fortsætter, som om intet var galt. For mig ser det ud, som om alle forslag forkastes, forbigås og rammes af mistro. Det ser ud, som om de hjernevasker folk i Bruxelles. De ser ikke på, hvor de reelle problemer er i fonden. De gør ikke noget forsøg på at gøre fonden mere acceptabel for unionisterne. Det er nødvendigt med gennemgribende ændringer i løbet af de næste to år. De bør træde offentligt frem i stedet for at skjule sig bag postboksnumre, sådan som de gør det i Belfast i øjeblikket. Der er brug for virkelig gennemsigtighed.
Jeg ville gerne være mere positiv, men jeg ville vildlede Europa-Parlamentet og kommissæren, hvis jeg ikke påpegede de svagheder, jeg i øjeblikket ser i fonden. Jeg håber, at der vil blive stillet spørgsmålstegn ved, hvorfor formanden og sekretariatet ikke har været mere proaktive i bestræbelserne på at sikre, at IFI lever op til dens egen målsætning om støtte. Jeg kan desværre ikke fremsætte det samme håb for formanden for fonden og sekretariatet. Der er brug for en udskiftning af nogle af de folk, der findes i øjeblikket. Det skal være nu, og fonden skal leve op til sin oprindelige målsætning.

Malone
Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren, kommissæren og andre kolleger, der er til stede i aften. Jeg finder det symptomatisk for den goodwill, der er vist over for fredsprocessen i Nordirland.
Som det er sagt tidligere i aften, har Den Internationale Fond spillet en meget positiv rolle i bestræbelserne på at finde en varig og fredelig løsning på konflikten i Nordirland. Siden den blev oprettet, har denne fond støttet mere end 3.400 individuelle projekter og medvirket til at skabe cirka 28.000 job.
Nogen har den opfattelse, at IFI er et amerikansk program, mens det særlige program for fred og forsoning er et europæisk program. Det er på tide at ændre denne opfattelse, for Den Europæiske Union er nu den største bidragyder til begge disse programmer. Vi kan se, at Unionen nu bidrager med næsten halvdelen af IFI's årsbudget. Som fondens bestyrere selv siger, så er bidraget fra Den Europæiske Union symbolet på en international anerkendelse af de irske og de britiske myndigheders bestræbelser på at nå frem til en fredelig løsning på konflikten i Nordirland.
Hvad angår hr. Nicholsons udtalelser, så ved jeg, at der tidligere har været en opfattelse af, at nationalisterne har fået mere end unionisterne, men jeg tror, at denne kritik nu er blevet gjort til skamme. Jeg håber, at fonden fortsat vil behandle alle parter retfærdigt. Det er meget vigtigt. Det er også nødvendigt, at MP'er - og ikke kun MP'er, men offentligheden i almindelighed - kan få mere at vide om, hvad der foregår. Kontrol er meget vigtig. Det er sagt tidligere, og det vil jeg gerne tilslutte mig.
Endelig skal støtten være supplerende. Den må ikke træde i stedet for andre offentlige eller private finansieringskilder.

McCartin
Fru formand, jeg vil gerne støtte ordførerens bemærkning om, at der kunne være større oplysning om det europæiske bidrag til fonden. Delors-pakken har ikke eksisteret særlig længe. Takket være Kommissionens og Europa-Parlamentets indsats, er der større kendskab til denne pakke i Nordirland. Som nævnt tidligere, har Den Europæiske Union til dato bidraget med ECU 150 millioner, og den har været involveret i flere end 3.000 projekter.
I betragtning af, at Nordirland og de irske counties i grænseområdet udgør et relativt lille landområde, er en stor del af befolkningen blevet berørt. Mest bemærkelsesværdigt er det, at frivillige organisationer er bragt nærmere hinanden, og at repræsentanterne fra disse organisationer har fået kontakt med hinanden og er begyndt at samarbejde mere.
Man kan især lære én ting fra denne fond, der fungerer sammen med Delors-pakken: at små pengebeløb ofte kan have en større politisk effekt, end man skulle tro ud fra investeringens størrelse. Det har været tilfældet her.
Som repræsentant for grænseområdet i Irland vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke ordføreren, EuropaParlamentet, de forskellig grupper og Kommissionen for den omtanke og sympati, de altid har udvist i forbindelse med problemerne i Nordirland. Jeg vil også gerne takke kommissæren, hvis navn er velkendt i Nordirlands grænseområder, og som har ydet en bemærkelsesværdig indsats for at indføre ånden om europæisk goodwill og samarbejde i dette delte samfund.
Denne goodwill er blevet omsat til tre pakker: Nordirland fik prioritet 1 status på et tidspunkt, hvor landets udviklingstrin ikke ville have berettiget det; Delors-pakken og Den Internationale Fond for Irland har til sammen haft relativ stor betydning for at få frivillige til at samarbejde. Det gør mig ondt, hvis der findes folk i Nordirland, som føler, at én befolkningsgruppe har fået mere end den anden, eller at den nødvendige gennemsigtighed ikke er til stede. Det tager et stykke tid at nedbryde fordomme, men jeg vil bestemt støtte enhver sag, som forelægges mig på vegne af unionister eller nationalister, hvis det viser sig, at de ikke har fået deres del af midlerne, og jeg er overbevist om, at kommissæren vil gøre det samme.

Wulf-Mathies
Fru formand, mine damer og herrer, først vil jeg takke hr. Gutiérrez Díaz særdeles hjerteligt for denne meget vigtige betænkning. Kommissionen takker også Parlamentet for dets engagement for fredsprocessen i Nordirland og især for støtten til Den Internationale Fond for Irland. IFI er et vigtigt bidrag til dialogen og forsoningen mellem nationalister og unionister og supplerer dermed strukturfondenes foranstaltninger for hele den irske ø og de betydelige anstrengelser, som Kommissionen har gjort med sit program for fred og forsoning i Nordirland.
Jeg tror, at det her er særlig vigtigt, at de aktører, som arbejder for IFI, er forankret i begge befolkningsgrupper og også gør sig store anstrengelser for at inddrage disse. Det udkast til forordning, der ligger foran Dem, gør udtrykkeligt opmærksom på, at de europæiske midler primært skal anvendes til projekter, som er i overensstemmelse med PEACE-programmet, og at grænse- og konfessionsoverskridende tiltag i den forbindelse skal prioriteres højest. Kommissionen er derfor også gerne parat til at overtage forslaget fra ordføreren for Udvalget om Regionalpolitik om koordinering af IFI, strukturfonde og PEACE-programmet.
Det samme gælder for forslag om bedre information af offentligheden om IFI's arbejde. Måske kan dette også bidrage til at nedbryde mistroen. Jeg mener, at det må være i vores fælles interesse, at alle betragter ikke kun disse projekter, men også de europæiske projekter som foranstaltninger, som hjælper begge grupper og frem for alt hjælper dem mest, som har lidt mest under de forløbne års og måneders vold.
Kommissionen har allerede aftalt med IFI, at Den Europæiske Unions deltagelse i projekter, som støttes i fællesskab af PEACE og IFI eller af en af strukturfondene og IFI, skal fremhæves stærkere. Som første skridt i denne retning omdøbes de flagship projects, som har en høj samfinansieringsprocent med Unionens midler, fremtidig til IFI/EU -flagship projects. Jeg håber, at dette også bliver tilstrækkeligt tydeligt i PR-mæssig henseende.
Lad mig endnu en gang takke Parlamentet for dets støtte til freds- og forsoningsprocessen i Nordirland og Irland. Der er intet, vi alle ønsker mere, end en varig fred, der kan vise, at det også for Europa har været muligt at yde et bidrag, hvori Unionen har fulgt sit princip, nemlig at stifte og varigt støtte fred og forsoning ved samarbejde i fælles interesse.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Wulf-Mathies.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Udøvelse af advokaterhverv
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0337/97) af fru Fontaine om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om lettelse af adgangen til varigt at udøve advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået (C4-0440/97-94/0299(COD))

Fontaine
Fru formand, kære kolleger, her står vi så ved den lykkelige slutning af et langt forløb, for jeg har ladet mig fortælle, at udøverne af advokaterhvervet i mere end tyve år har ønsket dette direktiv om etableringsfrihed. Men selvom alle var enige om princippet, bortset fra vores luxembourgske venner af nogle årsager, der skyldes Fyrstendømmets særlige situation, så var der til gengæld med hensyn til indholdet to filosofier, jeg vil endda sige to kulturer, som var vildt uenige.
For at gøre en lang historie kort vil jeg sige, at den liberalistiske opfattelse stødte sammen med den integrationistiske opfattelse, og parternes holdninger syntes at være så langt fra hinanden, at nogle mente, det ville være umuligt at forsone dem.
Det var i maj 1995, at Forretningsudvalget forelagde et første direktivforslag for vores Udvalg om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Det var frugten, hr. kommissær, af en prisværdig indsats, som forsøgte, det må man sige, at gøre en cirkel kvadratisk. Men dette kompromisforsøg havde sine begrænsninger. Nogle kunne ikke acceptere, at man fastholdt en egnethedsprøve for at blive optaget i advokatstanden i et værtsland, selv ikke i en mildere form, for når man siger "prøve«, siger man også en mulig "udelukkelse« uden nogen appelmulighed. Andre kunne ikke acceptere, at en advokat efter fem års udøvelse af sin virksomhed i et EUland ikke kan fortsætte hermed under hjemlandets advokattitel, selvom advokaten måtte ønske det, men brat bliver sendt tilbage til sit hjemland.
Vores Udvalg om Retlige Anliggender bestræbte sig så på at tage udfordringen op. Idet vi i betydelig grad har ladet os inspirere af det forslag, som det rådgivende råd for den europæiske advokatstand nåede frem til på foranledning af dets formand, hr. advokat Weil, hvis tålmodighed og dygtighed jeg beundrer, har vi foreslået en ambitiøs indfaldsvinkel, der er baseret på den tillid, som de europæiske advokater i lang tid har næret til hinanden med hensyn til udøvelsen af deres profession. Denne indfaldsvinkel har dels bragt os til at erstatte egnethedsprøven med en streng kontrolprocedure for den pågældende advokats faktiske og regelmæssige virksomhed i løbet af tre år, der tjener som grundlag for denne vurdering, og med mulighed for at indgive klage for en domstol efter national ret i tilfælde af afslag; og dels til at sikre dem, der ønsker det, en permanent etablering med titlen fra deres hjemland.
Denne teksts anvendelsesområde skal tydeligt defineres. Det drejer sig på ingen måde om at krænke de nationale bestemmelser, som i hver af vores stater regulerer adgangen til dette erhverv samt vilkårene for dets indviduelle eller gruppemæssige udøvelse. Subsidiaritetsprincippet pålægger os med rette at respektere disse bestemmelser. Det drejer sig ganske enkelt om at lette advokaternes bevægelighed inden for Fællesskabet og gøre det muligt for dem at udøve deres erhverv i en anden medlemsstat end deres egen, hvad enten de vil gøre dette på individuel basis eller i fællesskab. Jeg beklager i øvrigt, at interessen i det aspekt, der vedrører udøvelsen i fællesskab, og som lover yderst godt for fremtiden, er trådt lidt i baggrunden som følge af den ivrige debat om den individuelle udøvelse.
Det har ikke været let for Deres ordfører, ligesom det heller ikke har været let for medlemmerne af vores Udvalg om Retlige Anliggender, og jeg vil gerne fortælle mine kolleger, i hvor høj grad deres éthundrede procents deltagelse i denne svære, men interessante, sag og deres åbenhed, drevet af en søgen efter den rette balance og ønsket om at nå frem til en løsning, har været en stor støtte for mig. Jeg vil i dag gerne takke Kommissionen og Rådet, som har accepteret at gå ind på vores nye indfaldsvinkel, og dette forekommer mig, hr. kommissær, at være et godt eksempel på det frugtbare samarbejde mellem vores institutioner.
Vores Udvalg om Retlige Anliggender har nøje gennemgået Rådets forslag til en fælles holdning fra den 24. juli i år. Vi glædede os over at kunne konstatere, at størstedelen af de ændringsforslag, som vi havde stemt for ved førstebehandlingen, var blevet overtaget. De få afvigelser, som vi har observeret, har blot til formål at gøre teksten mere klar og præcis på visse punkter.
Derfor, fru formand, kære kolleger, foreslår vi vores plenarforsamling at vedtage den fælles holdning, sådan som den er blevet forelagt for os, så dens hurtige gennemførelse gør det muligt for advokatstanden at gøre endnu større fremskridt i den europæiske åbenhed, som den har ønsket så længe.

Cot
Fru formand, hr. kommissær, under førstebehandlingen i juni i år lykønskede jeg fru Fontaine, ligesom jeg gør i aften, med hendes resultat, og uden i øvrigt at tro for meget på det opfordrede jeg Rådet til hurtigst muligt at lade dette resultat tage form, for jeg var ligesom mine kolleger overbevist om, at hvis man ikke greb denne chance, ville man risikere at få meget svært ved at starte forfra for at nå frem til et acceptabelt resultat for vores advokatdirektiv. Og det er netop, hvad man gør i dag. Rådet har forstået at gribe denne lejlighed. Det har forstået at overtage den fine balance, som Parlamentet foreslog, med nogle få acceptable nuancer og med nogle få nyttige afklaringer. Vores ordfører foreslår os at godkende den fælles holdning uden ændringsforslag, hvilket Udvalget om Retlige Anliggender er enig i, og hvilket plenarforsamlingen i morgen uden tvivl vil være enig i. Det lykønsker jeg den for, og det glæder jeg mig over.
Derfor skal vi nu se længere frem, hr. kommissær, og allerede nu sikre os en loyal anvendelse af det kommende direktiv. Jeg vender mig således mod Dem, hr. Monti, for at udtrykke en vis bekymring fra advokaternes side og for at bede Dem om nogle løfter. Jeg minder om handelens ordlyd, om jeg så må sige, nemlig dels en permanent etableringsfrihed med hjemlandets titel, og dels en ligestillethed, uden egnethedsprøve, med værtslandets advokatstand.
Det er mit håb, at etableringsfriheden gør det muligt at udvikle advokaterhvervet på europæisk plan. Jeg frygter derimod, at hindringerne vil fortsætte med at eksistere som følge af en alt for streng anvendelse af direktivets krav, og navnlig den kompetente myndigheds kontrol af en faktisk og regelmæssig virksomhed. Den planlagte samtale må ikke blive til en prøve, et filter eller en ny hindring.
Hr. kommissær Monti, jeg beder Dem således om opmærksomt fra Kommissionens side at sikre en loyal anvendelse af direktivet på dette punkt, og om at fortælle os, at De ikke vil tøve med at påpege en misligholdelse af denne anvendelse eller med at sanktionere en sådan efter behov, for vi mangler stadig at overbevise advokaterne, som ofte er unge, om at dette direktiv er en chance for dem, og om at det er en chance for Europa. Det tror jeg på, men dette skal dog først blive til virkelighed, og det afhænger meget af Dem, hr. kommissær.

Lehne
Fru formand, mine damer og herrer kolleger, den frie etableringsret har længe været garanteret i de europæiske traktater. Der er imidlertid visse erhvervsgrupper, for hvilke den indtil i dag ikke har kunnet gennemføres på grund af visse faktiske betingelser. Hertil hørte blandt andet de europæiske advokater. Det har sikkert sin årsag i den kendsgerning, at uddannelsen som jurist er højst forskellig i medlemsstaterne, og at i øvrigt også lovgivningen i staterne er forskellig og, i det mindste hvad systematikken angår, nu som før opviser store forskelle. På den anden side, og det vil jeg her straks indvende, har videnskabelige undersøgelser, for eksempel inden for området erhvervsret, vist, at næsten 60 % at den gældende lovgivning i dag har sin oprindelse i europæisk lovgivning. For så vidt er harmoniseringen at lovgivningen i det indre marked faktisk så fremskreden, at der i realiteten egentlig slet ikke findes disse store forskelle mere, som mange jurister stadig væk tror, der er. Ofte er det simpelthen kun paragraffernes numre og systematikken, der er forskellig, selvom indholdet i bestemmelserne til dels allerede i betydelig grad har nærmet sig hinanden i Europa.
Derfor er det absolut rimeligt, at man nu også er gået i gang med den frie etableringsret for advokater i Europa og omsider også for denne erhvervsgruppe har gennemført denne grundlæggende rettighed i de europæiske traktater. Jeg vil på dette sted ganske særligt lykønske fru kollega Fontaine med det resultat, hun her har opnået. Det er i det væsentlige takket være hende, at der er fundet dette kompromis. Der var stor modsætning mellem de forskellige nationale interesser. Jeg husker stadig diskussionerne i mit hjemland, hvor i begyndelsen for eksempel de kompetente fagudvalg i Den Tyske Forbundsdag afviste enhver tilslutning til dette direktiv. I mellemtiden er der skabt et kompromis, der er så bæredygtigt, at næsten alle - undtagelsen er nævnt, nemlig det lille land Luxembourg - i dag er indforstået med denne løsning. Især er også erhvervsgrupperne og i spidsen for dem CCBE som organisation for alle europæiske advokater indforstået med denne løsning og støtter den fuldt ud.
Dette er for mig et godt eksempel på, hvordan Parlamentet på eget initiativ har kunnet tage skridt til at tilvejebringe et sådant kompromis, og hvordan vi i grunden også har formået Rådet til at overtage dette kompromis. Jeg tror, at dette faktisk kan opfattes som en stor succes også for Parlamentet i forhold til Rådet og i sin rolle som lovgiver, og man skal på ingen måde undervurdere dette.
Dette giver også i fremtiden mit erhverv - jeg er selv advokat - muligheder for at gøre fuld brug af alle de rettigheder og muligheder i det indre marked, som traktaten foreskriver, naturligvis under visse betingelser. Men det gælder i samme grad for alle andre erhvervsgrene og for alle andre sektorer, hvor harmoniseringer af lovgivningen har vøret nødvendige. Jeg forlader derfor i aften dette Parlament, denne sal med en følelse af stor tilfredshed, fordi jeg tror, vi har gennemført et ægte fremskridt som led i den europæiske integration og ved gennemførelsen af det indre marked, selvom det kun er på et lille område!

Florio
Fru formand, hr. kommissær, Parlamentet har igen fået forelagt direktivforslaget vedrørende advokaters etableringsret, hvilket er af meget stor betydning ikke alene for advokater, men for alle Europas borgere, som er potentielle brugere af retssystemet.
Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har for nylig udtalt sig enstemmigt til fordel for godkendelsen - uden ændringsforslag - af Rådets fælles holdning, som har godkendt en stor del af de ændringer, som Parlamentet i sin tid foreslog, og det har gengivet den samme tankegang. Mit håb på vegne af UPE-gruppen er altså, at Europa-Parlamentet i denne uge indtager samme holdning.
Det arbejde, som ordfører Fontaine har udført, har været både sejt og nyttigt, og det har gjort det muligt at nå frem til intelligente kompromiser om holdninger, som ofte syntes uforenelige. Hvis Parlamentet godkender forslaget, således som det foreligger fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og i syntomi med det europæiske advokatråds krav, vil de europæiske advokater få to betydningsfulde muligheder, nemlig at etablere sig på ubestemt tid i en anden stat end sit hjemland og samtidig bevare den oprindelige titel og rådgive i alle europæiske retssystemer undtagen i etableringslandets retssystem. Desuden vil de på enhver måde være ligestillet med kollegerne i etableringslandet uden først at skulle aflægge en egnethedsprøve, der skulle evalueres af de kompetente myndigheder i værtslandet.
Ved hjælp af dette direktiv tager man altså et vigtigt skridt i retning af egentlig gennemførelse af det indre marked for så vidt angår et liberalt erhverv af stor betydning. Det takker jeg fru Fortaine for i min egenskab af både advokat og Europa-parlamentariker. Jeg er glad for at kunne minde om, at netop i år er det tyve år siden, det første direktiv om de europæiske advokaters frie tjenesteydelser blev vedtaget, som senere i 1989 blev tillempet, omend med ringe resultater.
Vedtagelsen af dette nye direktiv og dets egentlige gennemførelse, også jeg henvender mig i den forbindelse til kommissær Monti med en kraftig opfordring, vil være den bedst tænkelige måde at markere, at det er tyve år siden, det første direktiv blev vedtaget.

Wijsenbeek
Fru formand, jeg kunne gentage mine argumenter fra førstebehandlingen, men jeg må sige, at min gruppe nu bøjer sig. Vi har dog fremsat nogle ændringsforslag til vores ordførers kompromis, som vi lykønsker ham for.
Hr. kommissær og fru ordfører, jeg spørger Dem indtrængende, hvorfor vi for et erhverv, som er nøjagtigt magen til mange andre, som for eksempel lægernes, forlanger enten en prøvetid eller en prøve? Det er fordi, erhvervsgrupperne i vores medlemsstater faktisk ønsker at beskytte sig, og dette har de ønsket lige fra begyndelsen, da vi krævede etableringsfrihed for advokaterne såvel som for enhver anden erhvervsgruppe. Nu bøjer man sig for et kompromis, som jeg ville kalde lidt tamt, og som ganske vist indeholder nogle muligheder, men kun nogle få muligheder, for en erhvervsgruppe, der har gjort meget for at fremme den europæiske tankegang ved Domstolen og de nationale domstole. Nu beskytter denne erhvervsgruppe sig som alle andre med ønsker og krav, som er ret vægtige.
Men selvom jeg deler glæden over, at man endelig har fået et vist spillerum med hensyn til etableringsfrihed, spørger jeg stadig mig selv, hvorfor en advokat skulle tage hen og indskrive sig i advokatstanden i en anden medlemsstat, hvis ret han ikke kender. Det er fordi han tror, at han har en fremtid i dette land, og fordi han har den viden, der gør det muligt for ham at tage dertil.
At man nu indrømmer, at de nationale advokatkorps alligevel skal foreskrive nogle betingelser, er også en slags nederlag. Det er jeg ikke særlig stolt af eller glad for. Jeg lykønsker dog fru Fontaine for at have fundet denne kompromisløsning.

Anastassopoulos
Fru formand, den procedure, der nu er nået til vejs ende med denne aftenforhandling og morgendagens afstemning, har stået på i lang tid. Advokaters mulighed for at udøve deres erhverv i en anden medlemsstat end den, hvor advokatens kvalifikationsbeviser er opnået, er først for alvor sikret gennem dette forslag til direktiv, der nu har nået sin endelige form i denne indstilling ved andenbehandling.
Fireogtyve af de otteogtyve ændringsforslag, som Europa-Parlamentet havde stillet til førstebehandlingen, er allerede medtaget i Rådets fælles holdning efter forinden at være overtaget af Kommissionen. Det var Parlamentet, der afstak de generelle retningslinjer og samtidig fandt de konkrete løsninger på de fleste af problemerne. Dette ville vanskeligt kunne have lykkedes uden fru Nicole Fontaines tålmodige og stædige indsats; ved hjælp af sin store dygtighed har hun kunnet forlige forhold, der syntes vanskelige at forlige, da vi startede. Vi, der er hendes kolleger i Retsudvalget, har hjulpet hende med at nå frem til kompromiser og i samarbejde med advokatsamfundene i de fleste medlemsstater at nå frem til den sammenfatning, der nu ligger foran os, og som tilfredsstiller de flestes ønsker. Men arbejdet er først og fremmest hendes og hun fortjener vores varmeste anerkendelse.
Erhvervet selv har ønsket dette særdirektiv, for det var ikke tilfreds med det generelle system i direktiv 89/48/EØF. Den løsning, der nu er forelagt, er baseret på tre vigtige fornyelser: den varige karakter af etablering under hjemlandets advokattitel, de bedre muligheder for at erhverve dette bevis og udøve erhvervet i værtslandet samt reglerne for kollektiv udøvelse af advokaterhvervet. Endvidere sikrer direktivet den respekt, som advokater, der etablerer sig i en anden medlemsstat, bør mødes med. Borgere fra mellemstore eller små medlemsstater, som den jeg har den ære at repræsentere her i Parlamentet, og borgere fra store medlemsstater som Tyskland, Frankrig og England, kan således se frem til at blive behandlet på lige fod i de øvrige medlemsstater. På denne måde får principperne om personers frie bevægelighed og den fri etableringsret et mere reelt indhold og Den Europæiske Union endnu et godt argument for sin beståen. Det er slet ikke noget lille skridt, fru formand.
Vi er naturligvis klar over, at dette direktiv ikke automatisk vil løse alle de problemer, som visse advokatsamfund stadig skaber. Vi er heller ikke uvidende om, at selvom vi kommer frem til en mere generelt acceptabel europæisk løsning, når problemet at blive endnu mere akut på grund af den tiltagende globalisering af økonomien og Verdenshandelsorganisationens hovedretningslinjer, der sikrer fri etableringsret for beslægtede erhverv som registrerede revisorer i næsten alle lande.
Disse oplysninger gør nu ikke fru Fontaines resultater mindre, men vi kan nu se, hvilken vej vi skal gå for at løse tilsvarende problemer. Parlamentet, Rådet og Kommissionen har indløst deres gæld. Det er nu op til medlemsstaterne at gøre det samme. For det er deres pligt - med bistand både fra advokatsamfundene og fra Kommissionens årvågne tjenestegrene - at gennemføre reglerne til fulde og udnytte dette banebrydende direktiv, et direktiv, der betyder åbning og frihed.

Palacio Vallelersundi
Fru formand, på dette tidspunkt om aftenen og i denne næsten intime atmosfære, ja nærmest uformelle sammenkomst, vil jeg gerne have lov til at begynde med en anekdote: da jeg kom til dette Parlament i 1994 var mit eneste kendskab til den interne del af fællesskabslovgivningen ét direktiv, og i virkeligheden var det et fejlslagent direktiv, det var netop dette direktiv om den frie adgang til at udøve advokaterhvervet. Jeg kendte de forhandlinger, som advokaterhvervet havde haft i Lissabon og i Bremen, og jeg kendte de uheldige perspektiver, som det havde.
Og jeg husker, at vi i foråret 1995 endelig fik Kommissionens forslag til tekst i hænderne, og da forhandlinger om nævnte forslag blev indledt i Udvalget om Retlige Anliggender i oktober eller november samme år, henvendte jeg mig til mine kolleger i Rådet for det Europæiske Advokaterhverv og sagde til dem: jeg tror faktisk, at det vil gå igennem, og at det vil blive vedtaget inden to år. Og de smilede, som om de tænkte: det kan nok være, at hans eurofantasier når uanede grænser. Og ikke desto mindre, så har vi nu, fru formand, hr. kommissær, fru ordfører, opnået det takket være det meget specielle arbejde, der er blevet udført af dem, jeg har nævnt, især Deres og Deres holds, hr. kommissær, og jeg ser hr. de Visee, som ser på mig med sin ro, som virkelig har været afgørende i mange situationer. Og ordføreren har nævnt Hans Weils navn, som vi alle skylder så meget. Hans Weil, som virkelig repræsenterer dette symbol på den europæiske advokat, tysk af fødsel, etableret i Frankrig, og som udøver advokaterhvervet med en ophøjethed og retskaffenhed, som vi alle kan føle os stolte over.
Vi har altså opnået det, og dette resultat her i dag har for mig en dobbelt værdi: for det første har vi vist, hvad en fælles beslutning kan være, det bedste ved samarbejdet mellem institutionerne, det faktum at Kommissionen var tilstrækkelig modig til at komme med et forslag på et tidspunkt, hvor alle tænkte, at det var et forslag, der var dømt til fiasko, det faktum at dette Parlament påtog sig sit ansvar og ved flere lejligheder kom på kant med advokatkollegierne i medlemsstaterne - og nu ser jeg på hr. Cot, og hr. Lehne og tænker på andre, som ikke kan være her i dag, men som har ledsaget os hele vejen, som har fået fornuften til at sejre over frygten. For jeg er ikke, fru ordfører, enig i, at dette skal fortolkes som en konflikt mellem et liberalt synspunkt og et protektionistisk synspunkt. Vi har lagt os ud med frygten i de forskellige medlemsstater, som hver især forvaltede på forskellig vis, Spanien på en måde, Frankrig på en anden, Tyskland på en tredje.
Men vi vil ikke, fru formand, se en strøm af immigranter fra et land til et andet. Det er ikke det, der er den politiske værdi af dette direktiv. Direktivets politiske værdi er en symbolsk værdi. Vi er midt i selve substansen i den europæiske opbygning, for legetøjsmærkerne, landbrugsstøtten er meget vigtige, men endnu vigtigere er det, at de, der håndterer juraen, de, der håndterer dette instrument, som i sidste instans er et storslået instrument til integration, føler sig berørt, føler sig europæiske og, endnu engang ihukommende sig Alfonso X Den Vises ord, bliver til virkelige talsmænd for den europæiske jura, som vi alle er i færd med at opbygge.

Monti
Fru formand, Kommissionen glæder sig over den tilslutning, som Europa-Parlamentet har givet til Rådets fælles holdning, og over afstemningsresultatet i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder omkring teksten, som blev vedtaget uden ændringsforslag. Også jeg ønsker især at lykønske ordfører Fontaine, for hvem det er lykkedes at formulere en kompromis-tekst, som var acceptabel for både Kommissionen og Rådet og ligeledes for næsten samtlige advokatråd. Hendes opgave har ikke været let, eftersom der i begyndelsen blev opponeret kraftigt mod selve behovet for forslaget. Jeg ønsker virkelig at hylde fru Fontaine og den store beslutsomhed og balancegang, som vi endnu en gang har haft lejlighed til at beundre hende for.
Direktivet er vigtigt ikke bare for advokater, som spiller en afgørende rolle for, at fællesskabsretten bliver sat i værk, og for, at retsfællesskabet bliver bekræftet, men det er også vigtigt for advokaternes klienter, eksempelvis virksomhederne på det indre marked og de enkelte borgere. Direktivet er også udtryk for et fremskridt for så vidt angår anerkendelse, der er baseret på gensidig tillid staterne imellem, som det i øvrigt også fremgår af Veilbetænkningen om personer på højt niveau's frie bevægelighed. Direktivet, som vi har til behandling i aften, er i virkeligheden det første, som tillader etablering af liberale erhverv, uden at eksamensbeviser og erfaring skal verificeres.
Jeg finder, at der har været tale om et eksemplarisk tilfælde af samarbejde mellem institutionerne, og som en forlængelse af dette samarbejde og for at garantere, at lovgiverens vilje sker fyldest i virkeligheden, forpligter jeg mig, hr. Cot og hr. Florio, på vegne af Kommissionen til at udføre det, som I har bedt mig om. Det er min overbevisning, at gennemførelsen af lovreglerne i det indre marked, the enforcement , er lige så vigtig som selve lovudarbejdelsen. Jeg vil gerne her understrege, at Kommissionens indsats går i netop den retning, som I ønsker. Kommissionen holder et vågent øje med, at direktivet bliver iværksat på korrekt måde. Mine folk har derfor allerede mødt de nationale delegationer, som bad om redegørelser desangående, og de står gerne til rådighed for yderligere møder. Kommissionen vil tage hensyn til alle indvendinger, som måtte komme fra advokater.
Jeg glæder mig endnu en gang med Parlamentet, med Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og med Dem, fru Fontaine.

Wijsenbeek
Jeg er klar over dette, fru formand, men jeg stillede formanden et helt og holdent tydeligt spørgsmål, og det behager ham ikke at svare på det. Det, jeg mener, er, at jeg spørger virkelig mig selv, hvorfor en person, som er advokat, skulle tage til et andet land uden at have et indgående kendskab til retssystemet i det land, hvor vedkommende vil etablere sig. Men kommissæren nøjes med at efterkomme ordrerne fra de advokater, som forlanger enten en prøve eller en prøvetid, og kan ikke svare mig. Han har måske ret til at sige, at han ikke har noget svar, men han kan ikke tillade sig at ignorere Parlamentets berettigede spørgsmål, det gør man ikke!

Monti
Jeg er glad for at få lejlighed til at forsøge at svare, hr. Wijsenbeek. Som De sikkert vil vide, findes der for så vidt angår læger en uddannelseskoordinering, som derimod ikke findes for advokater. Problemet fremstår derfor anderledes. Med hensyn til advokater har man befundet sig over for en helt ny situation, som nødvendiggjorde det direktiv, som lykkeligvis nu står over for sin endelige gennemførelse.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0318/97) af Junker for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Rådets forordning om integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet (KOM(97)0265 -C4-0424/97-97/0151(SYN)).

Junker
Fru formand, kære kolleger, Kommissionen har ikke mindst som konsekvens af resultaterne af den fjerde verdenskvindekonference i Beijing i 1995 forelagt en forordning om integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet. Det er fortjenstfuldt, selvom det ikke er tilstrækkeligt. For at gennemføre mainstreaming -konceptet også i udviklingssamarbejdet kræves der mere end en forordning, der i vid udstrækning er begrænset til foranstaltninger, som gør opmærksom på problemet, og kun omfatter et meget beskedent budget.
Naturligvis er det en begyndelse, der skal hilses velkommen, at der støttes målrettede tiltag med høj multiplikatorvirkning. Et succeskoncept kan der imidlertid først være tale om, hvis det følges op af foranstaltninger, der fjerner de nuværende mangler i det praktiske udviklingssamarbejde med henblik på kvinder. I praksis drejer det sig om at angive centrale kriterier for, hvordan der under hensyn til kønsrelaterede aspekter frem for alt kan opnås forbedrede levevilkår for kvinder i de fattigste lande.
Alt i alt er der absolut sket en forbedring af kvinders situation i de sidste år, også i udviklingslandene, men på regionalt set meget forskelligt niveau. Afstanden mellem mænd og kvinder har dog næppe ændret sig. Især hvad angår deltagelse i den politiske magt generelt og specielt på regeringsniveau kniber det endnu betragteligt.
Ved kvinders ligestilling drejer det sig også i udviklingslandene om en omfordeling af arbejde, penge og magt. Den verdensomspændende transformationsproces, som også har styrtet udviklingslande ud i betydelige turbulenser, og globaliseringen har bragt to tendenser med sig, som der kun i utilstrækkelig grad er taget hensyn til i det europæiske udviklingssamarbejde, og som dog skal sættes på dagsordenen, nemlig feminiseringen af arbejdet på den ene side og feminiseringen af fattigdommen på den anden side.
Feminiseringen af arbejdet er et resultat af den voksende fleksibilisering af arbejdet og udflytningen af arbejdspladser til udviklingslandene, hvor disse arbejdspladser stadig hyppigere besættes af kvinder. Det betyder ikke sjældent udbytning på de mest elendige betingelser, men det betyder også nye chancer for kvinder. Deres præstationsevne er i stigende grad en vigtig faktor for økonomisk vækst og skal vurderes tilsvarende.
Feminiseringen af fattigdommen resulterer af, at kvinder i materielt vanskelige situationer i særlig grad er ansvarlige for familiens overlevelse og er afhængige af mandens indkomst eller meget hyppigt må klare sig uden en sådan. Nogle tal kan illustrere dette. I 1970 var der for hver 100 erhvervsaktive mænd i verden kun 37 erhvervsaktive kvinder. I 1990 var tallet allerede 62.
I udviklingslandene efterspørges der billig, fleksibel, ukvalificeret og ikke-organiseret arbejdskraft. Dette er overvejende kvinder. Ved stigende velstand, se f.eks. Hongkong eller Korea, trues de dog igen af arbejdsløshed, nemlig når der kræves tekniske og uddannelsesmæssige kvalifikationer, som kvinder ofte ikke får adgang til. Bæredygtig udvikling under et kvinderelateret synspunkt betyder derfor også, at kvinder skal gives kvalifikationer og kundskaber, der er fremtidsrettede og muliggør varig beskæftigelse.
Den globale udvidelse af servicesektoren skaber beskæftigelsesmuligheder for kvinder, men dog ofte under socialt usikre arbejdsforhold, og det skal vi forhindre. Hvor langt kvinder i udviklingslandene stadig er fra at have lige muligheder, kan på anskuelig måde illustreres med eksemplet levnedsmiddelproduktion og -forsyning. I udviklingslandene producerer kvinder over 55 % af de dyrkede lednedsmidler, i Afrika endda over 70 %. Men kun 5 % af serviceydelserne inden for rådgivning om landbrugsdrift i udviklingshjælpen er rettet mod kvinder. Kun 13 % af de landbrugsrådgivere, der arbejder i udviklingslandene, er kvinder, i Latinamerika endda kun 8, 5 %, i Afrika kun 7 % og i Mellemøsten endda kun 1 %.
Opregningen af sådanne negative taleksempler kan fortsættes efter behag. Man må have dem for øje for at kunne stoppe fejludviklinger, ikke for at hengive sig til klagesange. De internationale kvindebevægelser har gjort kvinders liv synligt og ydet et prisværdigt bidrag til at udvikle er globalt civilsamfund. Empowerment hedder parolen, det vil sige integrering af kvinder i politik, erhvervsliv og samfund for at opnå strukturændringer i økonomi og samfund.
Den foreliggende forordning, hvori der efter min mening stadig skal indarbejdes en række forbedringer - det beder jeg her om støtte til -, kan yde et om end beskedent bidrag dertil. Jeg håber, at dette vil resultere i et vidtspændende udviklingspolitisk støtteprogram for kvinder, som virkelig bringer os videre. Det behøver her overhovedet ikke at dreje sig om store summer, meget ville allerede være nået, hvis kvindepolitiske målsætninger og krav blev gjort til standard i alle udviklingspolitiske foranstaltninger. Også for udviklingslandene gælder det, at der ikke kan eksistere demokrati uden den retlige, økonomiske og politiske eller samfundsmæssige ligestilling af kvinder.

Howitt
Fru formand, fru Junker siger i sin betænkning, at mænd må overtage et større ansvar for social og reproduktiv adfærd, hvis vi skal fremme målet om lighed for kvinder i udviklingslandene, og derfor bør de mandlige medlemmer af Europa-Parlamentet tage del i debatten og støtte hendes udmærkede betænkning for at protestere mod manglen på passende reproduktive sundhedsfaciliteter for kvinder overalt i verden. I udviklingslandene skyldes en tredjedel af sygdommene blandt kvinderne mellem 15 og 44 seksuelt overførte sygdomme, dølgte aborter eller graviditet. Omkring 350 millioner kvinder nægtes stadig adgang til sikker familieplanlægning. Vi bør protestere mod effekten af fattigdom, der rammer kvinderne uforholdsmæssigt hårdt. 70 % af verdens 1, 3 milliarder fattige er kvinder, og antallet af husholdninger med alenekvinder stiger voldsomt over hele verden.
Vi bør protestere mod alle former for diskriminering mod kvinder, der i sin mest ekstreme form består af seksuel vold og barnemord på piger i Indien og Kina, hvor man ikke blot har forstyrret kønsforholdet, men hvor man også har skabt en social atmosfære, hvor piger betragtes som en forbandelse. To år efter Rådets forordning blev vedtaget, mener jeg stadig ikke, at der er sket en mainstreaming af kønsspørgsmålet i den europæiske udviklingspolitik. Hvis jeg tager fejl, vil kommissæren da forklare, hvorfor kønsanalyser blev helt udeladt fra grønbogen om Lomé? Lad os gøre det bedre i fremtiden.

Glase
Fru formand, mine damer og herrer, kvinder bliver ikke spurgt, men de er svaret. Ikke-statslige organisationer og organisationer, der beskæftiger sig med den praktisk gennemførelse, ved det for længst og handler derefter, hvis man giver dem lov. En effektiv udviklingspolitik kan ikke gennemføres uden inddragelse af kvinderne. De er ikke kun motoren i deres familier, men også motoren i en mulig udvikling. At Kommissionen nu tager hensyn til dette i en forordning og derved beskriver en slags adfærdskatalog for den udviklingspolitiske praksis, skal principielt hilses velkommen.
Jeg vil gerne i denne sene eller tidlige time også hjerteligt takke Parlamentets ordfører, fru Karin Junker. Hun har i sin vurdering af den forelagte forordning ganske klart fremhævet de kvindepolitiske målsætninger og krav til udviklingssamarbejdet. Vores gruppe tilslutter sig betænkningen. Vi har her naturligvis også det håb, at der i praksis kan gennemføres mest muligt af de mange stolte målsætninger. Dette kræver naturligvis ikke kun den politiske vilje på alle niveauer, men også pålidelige partnere i Europa og i de såkaldte modtagerlande.
Kvinder, især i de fattigste lande, bærer livets byrder og tåler presset fra deres omgivelser. At give dem målrettet hjælp til selvhjælp betyder mere end blot at hjælpe enkelte kvinder og deres familier. Støtten og kvindernes deltagelse i den økonomiske, politiske og samfundsmæssige proces betyder at give fremtiden i udviklingslandene en chance. Derfor skal vi følge betænkningen og Rådets kommende forordning med stor opmærksomhed og bringe dem videre på deres vej med gode ønsker.
Tillad mig i de sidste sekunder endnu et ord om rammen om debatten her. Det er jo ikke en debat, det er et uværdigt foretagende for de få talere og ordføreren, som jo skal være her, og jeg takker på dette sted udtrykkeligt tolkene og de tjenende ånder, som må holde ud sammen med os til sidste minut. Ingen ud over protokollen og båndoptageren lytter til os her. Det er uværdigt, især da vi skal behandle et så vigtigt emne, som kræver vores fulde opmærksomhed for overhovedet at kunne løses, for at der overhovedet kan findes en idé til en løsning!
Jeg vil gerne stille forslag om, at man undlader sådanne foranstaltninger. Man kunne for eksempel sige fra kl. 22.00, at vi afleverer vores taler skriftligt til protokollen. Hvem hører stadigvæk på? Verden jo alligevel ikke, Europa slet ikke, kollegerne heller ikke. Vi sidder alene med hinanden. Vi kender hinandens meninger. Det er simpelthen uværdigt, for os og i hvert fald for emnet.

Sandbæk
Fru formand, Kommissionens forslag om at integrere kønsaspektet som en vigtig faktor i udviklingssamarbejdet har det rigtige mål. Hvad implementeringen angår, er der desværre ikke sket meget. Karin Juncker taler om ligeberettigelse, men med det kønsrollemønster, som findes i udvikingslandene, må man snarere lave positiv særbehandling af kvinder. Det vil sige, at vi må skræddersy hjælpen direkte til kvinderne, for på den måde gør den mest gavn. Vi må støtte kvinderne direkte gennem tildeling af jord, kreditter, bedre redskaber og teknologi. Kvinderne skal inddrages i alle led af udviklingssamarbejdet og i alle politikker. Kommissionens generelle mainstream approach kunne være et led i denne strategi, hvis princippet ellers gennemføres i praksis og ikke forbliver tomme ord. I evalueringen af udviklingshjælpen bør man også anvende kønsopdelt statistik overalt. Uden sådanne statistikker kan man ikke måle effekten på henholdsvis mænd og kvinder. EU virker useriøs i kønspolitikken. Vi så det i grønbogen om Lomé og i den manglende prioritering af personalet på området, som må udvides fra de nuværende tre, og det skal være fastansatte på et højt niveau, for at de kan få gennemslagskraft.

Günther
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne først takke ordføreren hjerteligt, fordi hun nu har forelagt dette arbejde for os, og vi hermed måske også kommer et stykke videre.
Da vi på sidste plenarforsamling diskuterede beretningerne om fremstillingen af kvinder i reklamen og om vold mod kvinder, tænkte jeg på, at mange kvinder i udviklingslandene ville være lykkelige, hvis de havde de bekymringer, som vi har, og ikke de byrder, som de må bære der. De har dér meget lang vej at gå endnu. Når vi her kræver, at de skal have en retfærdig andel af magt, indkomst og lignende, så er det sikkert mål, som ligger langt ud i fremtiden.
Jeg vil gerne høre fra Kommissionen, om den planlægger kortsigtede skridt for at komme disse mål en smule nærmere, for eksempel gående ud på, at kvinders indkomstsituation forbedres, at man i projekterne tænker på for eksempel også at lette de daglige bekymringer og det daglige arbejde for disse kvinder, som er overdraget forsørgelsen af deres familier, og som bestemt ikke fra den ene dag til den anden kommer ud af disse traditionelle omgivelser.
Vi har i betænkningen igen rejst spørgsmålet om et udvalg. Jeg har den bøn til Kommissionen, at den vil sikre, at dette udvalg i tæt samarbejde også med Parlamentets Udvalg om Udvikling og Samarbejde nu følger disse punkter op, som fru Junker har omtalt. Jeg tør nemlig ikke håbe på, at vores ændringsforslag om også at inddrage Parlamentet i dette udvalg kan gennemføres. Derfor beder jeg om, at vi etablerer et så tæt samarbejde som muligt for at forbedre situationen og komme det hele et skridt nærmere. Men det ville frem for alt interessere mig, hvilke muligheder Kommissionen ser for reelt at inddrage dem, sagen virkelig angår, så vi ikke benytter vores samfunds målestok som model for, hvad der er godt for kvinderne i udviklingslandene.

Gröner
Fru formand, to år efter verdenskvindekonferencen i Beijing er der ganske vist sket en del ting, men det er alligevel ikke tilstrækkeligt. Jeg kan også godt se, at Kommissionens forslag og forslaget til en forordning går i den rigtige retning, nemlig mainstreaming og betoning af det kønsrelaterede udviklingssamarbejde. Men jeg kan også se, at vi har mange idéer, men få konkrete tiltag. Kommissionens kontorer er personalemæssigt for svagt bemandet. Der mangler her konkret støtte til de ikke-statslige organisationer i udviklingslandene, som hjælper kvinderne direkte.
Traditioner er blevet indarbejdet, bekæmpelse af vold holdes i nogen grad ude af forordningen. Vi har næsten ikke diskuteret handelen med kvinder, som har antaget et dramatisk omfang og er et nyt fænomen i vores samfund. For en bæredygtig udvikling, det vil jeg endnu en gang fremhæve, er det absolut nødvendigt i langt højere grad at inddrage kvinderne i udformningen, planlægningen, gennemførelsen og evalueringen af projekterne.
Hvis vi vil gøre alvor af resultaterne af verdenskvindekonferencen, skal der her konkrete resultater på bordet.
Til sidst vil jeg fremhæve, at kvinder er nøglen til udvikling. Vi har også formuleret det således i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder. Kvinder er nøglen til en bæredygtig udvikling, for med kvinderne har man også altid den næste generation med i båden. Alle foreliggende resultater, f.eks. erfaringen med mikrokreditter, viser, at vi skal betragte kvinder som nøglen til udviklingen.

Pinheiro
Fru formand, Kommissionen glæder sig over Parlamentets udkast til en betænkning og påskønner Parlamentets støtte til oprettelsen af denne budgetpost i 1990 samt af den politiske udvikling efter verdenskvindekonferencen i Beijing i 1995.
Kommissionen har følgende holdning til de 18 ændringsforslag, der er forelagt til behandling og afstemning. Vi kan fuldtud acceptere syv ændringsforslag: 1, 2, 4 (hvad angår artikel 1, stk.2), 5, 7, 8 og 11.
Kommissionen sætter specielt pris på Parlamentets støtte til bestemmelsens overordnede strategi. Her søger man at prioritere strategiske sensibiliseringsfunktioner, der kan forbedre den overordnede kvalitet af EU's udvikling/samarbejde vedrørende kønsspørgsmål, og som specielt fokuserer på de overordnede budgetposter vedrørende udvikling frem for finansiering af mindre initiativer for isolerede kvinder, der ikke vil have en effekt i det fornødne omfang.
Vi kan også til dels acceptere ændringsforslag 3 og 9. I begge tilfælde synes der at være bred politisk enighed om formålet med ændringen, men vi foreslår en ændring af ordlyden for at gøre teksten mere tydelig.
Vi kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 4 (hvad angår artikel 1, stk. 1) samt 12 til og med 18. Kommissionen har følgende detaljerede kommentarer til ændringsforslag, som vi ikke kan acceptere, eller hvor vi finder det nødvendigt med en ændring af ordlyden. I ændringsforslag 3 til betragtning 17 ønsker vi en ændring af ordlyden for at bibeholde klare kriterier for budgetposten. Vi foreslår, at man sletter ordet »mindre« fra den ændrede tekst, og at den sidste sætning får følgende ordlyd »Den Europæiske Unions midler til operationelle projekter inden for udviklingssamarbejdet bør i øget omfang anvendes til foranstaltninger, der integrerer kønsspørgsmål, eller som specifikt behandler uligheder mellem kvinder og mænd«.
I ændringsforslag 4 skal man i artikel 1, stk. 1 bevare referencerne til mainstreaming, intervention og politikker for at sikre overensstemmelse med eksisterende politikker og resultatet af Beijing-konferencen.
I ændringsforslag 6 ønsker vi at bibeholde referencen til gennemførelse af foranstaltninger vedrørende kønsbetingede uligheder »med passende stor vægt«. Forekomsten af kønsbetingede uligheder inden for grundlæggende områder såsom læse- og skrivefærdigheder samt adgang til sundhedspleje og ernæring fremgår klart af Beijing-konferencen, hvor man også pointerede behovet for en stor indsats. Dette omfatter ikke nødvendigvis supplerende finansiering men snarere en omfordeling af eksisterende midler.
I ændringsforslag 9 glæder vi os over hensigten, men vi finder omfanget for ambitiøst med de menneskelige og finansielle midler, der er tilgængelige i øjeblikket. Vi kunne acceptere en reference til beslutningstagerne, og jeg foreslår »i Kommissionen og i udviklingslandene« som et alternativ.
I ændringsforslag 10 drejer forordningen sig om udviklingssamarbejde, og den kan ikke umiddelbart omhandle spørgsmål om handel - i det mindste international handel.
I ændringsforslag 12 foretrækker vi at bevare fleksibiliteten i referencen til tjenester. Dette er en standardtekst, der er blevet godkendt i mange andre forordninger på det seneste. En begrænsning i dækningen af driftsudgifter kunne give problemer for nogle projekter, der dækkes via disse budgetter, specielt støtte til oprettelse af institutioner, hvor det ofte er nødvendigt med støtte til disse punkter i hele projektforløbet, før de bliver levedygtige. Vi synes, det er for tidligt at indføre en ny underartikel om budgetmyndighedens beføjelser. Der bør tages stilling til dette spørgsmål på en andenbehandling, da det normalt kun tages op som svar på konkrete forslag fra Rådet om indikative budgettal.
I ændringsforslag 13 og 14 foretrækker vi af hensyn til sammenhæng og juridisk klarhed at bevare de rammer, der er fastlagt i en række nylige forordninger af denne type.
I ændringsforslag 15 støtter vi Parlamentets ønske om at nedbringe udgifterne for EU-budgettet, men vi mener, at medlemsstaterne med rette kan ønske at bevare en mulighed for ekstra repræsentanter til særlige projekter. Vi finder det ekstra rapporteringskrav unødvendigt, da artikel 9, stk. 1 allerede nævner fuld årsberetning til Parlamentet
Forslaget om, at udvalget skal sørge for en samordning af bilaterale foranstaltninger og EF-samarbejdet, er for ambitiøst og går ud over udvalgets kompetence. Hvad angår interesseerklæringerne, finder Kommissionen det ikke hensigtsmæssigt at indsætte referencer i lovgivningen.
Generelt om komitologi, og specielt i ændringsforslag 12, 15 og 18, går vi ind for at bevare den vedtagne komitologi af hensyn til homogenitet og tydelighed samt af praktiske grunde. Det er umuligt at ændre mindre detaljer vedrørende organisering og kompetence i enhver bestemmelse, da disse udvalg i praksis arbejder med projekter under adskillige forskellige forordninger på hvert møde.
I ændringsforslag 16 og 17 påskønner vi Parlamentets intentioner, men det drejer sig om interne administrative spørgsmål, der ikke kan behandles på behørig vis i lovgivningen.
Lad mig tilføje, at Kommissionens forslag for en uge siden til Rådet og Parlamentet om de politiske rammer for den kommende Lomé-konvention klart præciserede den strategiske metode i den kommende Lomékonvention. Det glæder mig meget at kunne sige, at hvis noget er fremhævet som en topprioritet, så er det mainstreaming af kønsaspektet samt hensyntagen hertil i den strategiske metode til udvikling, som Unionen bør vedtage ifølge Kommissionens forslag.
Skønt der blot er tale om en forordning, mener jeg, at dette emne fortjener en forhandling. Jeg er helt enig med det ærede parlamentsmedlem, der beklagede, at der kun er få medlemmer til stede, da det er et vigtigt spørgsmål, som fortjener Parlamentets fulde opmærksomhed.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 0.25)

