Maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler og foder som følge af nukleare ulykker eller andre tilfælde af strålingsfare (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af hr. Belet for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om forslaget til Rådets forordning (Euratom) om maksimalt tilladte niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler og foder som følge af nukleare ulykker eller andre tilfælde af strålingsfare
- C7-0137/2010 -.
Ivo Belet
Hr. formand! Der er her tale om sikkerheden for levnedsmidler til mennesker og sikkerheden for foder til dyr. Det er naturligvis områder, som EU prioriterer meget højt. Det siger sig selv, at dette er en vigtig lovgivning, som man forhåbentlig aldrig eller aldrig igen får brug for, da det handler om radioaktiv kontaminering. Det er derfor påkrævet at have de højeste sikkerhedsstandarder.
De nuværende standarder og forordninger har været gældende i mindst 20 år. I mellemtiden har den konstitutionelle og samfundsmæssige sammenhæng udviklet sig markant. Vi er derfor nødt til at foretage en række justeringer. Det er disse forbedringer, som Parlamentet forhåbentlig vedtager i morgen, og som de øvrige institutioner forhåbentlig tager i betragtning.
Først og fremmest er det uhyre vigtigt - og jeg håber, at kommissæren snart vil kunne tage det til efterretning, som jeg siger - at Kommissionen og ikke Rådet spiller en central rolle i sådanne nødsituationer. Det er i alle borgeres interesse, hr. kommissær, at situationen efter en nuklear ulykke håndteres af Kommissionen, da dette helt klart går på tværs af de enkelte nationale regeringers interesser.
Den nuværende forordning, som jeg lige henviste til, blev således udarbejdet i kølvandet på Tjernobylkrisen. Det var i 1986. Den skal derfor ajourføres og bringes i overensstemmelse med det nye institutionelle miljø i EU.
For det andet siger det sig selv, at Kommissionen skal ajourføre de udarbejdede standarder, så der tages højde for den teknologiske udvikling, og det har man gjort på grundlag af samråd med eksperter, eksperter inden for folkesundhed og eksperter inden for fødevaresikkerhed. Det siger sig selv, men er som sådan ikke skåret ud i pap i den nuværende forordning. Vi foreslår derfor, at der udtrykkelig tages forholdsregler i den retning.
Vi anmoder i den forbindelse udtrykkelig Kommissionen om næste år at fremlægge en rapport om, i hvilken grad de nuværende standarder er tilstrækkelige, hvorvidt det evt. er ønskværdigt at arbejde noget mere med den såkaldte liste over mindre vigtige levnedsmidler, og hvorvidt det stadig er på sin plads at beholde den liste.
Mit tredje punkt vedrører definitionen af spædbørnsmad, hvilket selvsagt er et meget kildent emne, og noget der skal gøres bedre. Den nuværende tekst er reelt ikke blevet justeret ifølge de seneste europæiske fødevareforordninger, og det er afgørende, at vi griber ind og får teksten ændret. Det er et forslag, vi fremlægger i plenarsalen i morgen.
For det fjerde har Parlamentet foreslået at give erstatning til alle de landbrugere, der måtte blive ramt af en sådan hændelse. Der er endnu ikke udarbejdet nogen udtrykkelige bestemmelser desangående. Vi anmoder Kommissionen - og vi gør det i morgen via et mundtligt ændringsforslag - om at overveje dette og evt. komme med et forslag.
Sidst, men ikke mindst er der spørgsmålet om retsgrundlaget. Retsudvalget har enstemmigt fastslået, at dette spørgsmål bør være omfattet af artikel 168, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Det handler immervæk om - og jeg citerer her fra traktaten - "foranstaltninger ... der direkte har til formål at beskytte folkesundheden", citat slut. Det er naturligvis en fundamental ændring, for det medfører, at vi skal justere den fælles beslutningsprocedure snarere end at ty til høringer på baggrund af Euratomtraktaten.
Vi antager, at Rådet og Kommissionen af hensyn til alle europæiske borgere virkelig vil tage dette med i deres vurdering, og at man vil følge med os i den retning.
Michel Barnier
Hr. formand! Allerførst vil jeg på vegne af hr. Šefčovič og hr. Oettinger beklage, at de er optaget andetsteds og har bedt mig om at repræsentere dem. Det er på deres vegne, at jeg gerne vil sige tak til ordføreren, hr. Belet, for at have fremhævet nogle vigtige aspekter som følge af behovet for at styrke sundhedsbeskyttelsesforanstaltningerne i tilfælde af radioaktiv kontaminering af levnedsmidler og foder.
Jeg vil også gerne påpege, at Kommissionens forslag til en omarbejdning af Rådets forordning nr. 3954/87 kun indeholder én bestemmelse, der skal revideres. Det er en betragtning i præamblen, og den er tilføjet for at begrunde en eksisterende bestemmelse i forordningen, nemlig forbeholdet vedrørende Rådets gennemførelsesbeføjelser. Alle de andre bestemmelser er blevet forelagt med henblik på kodificering og er derfor uændrede i forslaget.
Kommissionen kan derfor ikke acceptere, og det siger jeg helt oprigtigt, ændringsforslagene i Belet-betænkningen. Der er to grunde til dette. Den første grund er af institutionel karakter, og den anden grund vedrører selve substansen. Den første grund drejer sig om behovet for strengt at overholde den aftale om brug af omarbejdningsproceduren, der er indgået mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet.
I betragtning af denne tværinstitutionelle aftale og selve det logiske i at foretage en omarbejdning kan de kodificerede dele af et forslag til omarbejdning ikke være omfattet af ændringsforslag, undtagen under helt exceptionelle omstændigheder.
Det er målet at tilvejebringe et redskab til bl.a. at sikre overensstemmelse, når der skal foretages ændringer. Streng overholdelse af denne aftalte regel er en væsentlig betingelse for at sikre tværinstitutionel balance og Kommissionens initiativret.
Hvis en institution ikke overholder den tværinstitutionelle aftale, ville det faktisk gøre det upraktisk at gøre brug af denne lovgivningsteknik, og det ville fratage institutionerne et vigtigt redskab til at nå det mål om "bedre lovgivning", som er blevet fastsat som led i målet om at øge gennemsigtigheden til gavn for borgerne.
Den anden grund vedrører selve substansen. Det første ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Industri, Forskning og Energi drejer sig om retsgrundlaget. Euratomtraktatens artikel 31 ville blive erstattet med artikel 168 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. De fleste af de andre ændringsforslag vedrører denne ændring af retsgrundlaget.
Kommissionen mener ikke, at dette ændringsforslag vedrørende retsgrundlaget er berettiget. Det ville endda være i modstrid med princippet i Euratomtraktatens artikel 106a, hvor der står, at hvis den pågældende traktat indeholder specifikke bestemmelser om et bestemt emne, skal den have forrang i forhold til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
Som bekendt blev gyldigheden af Euratomtraktatens artikel 31 bekræftet af Domstolen i dens afgørelse C-70/88. Kapitel 3 i Euratomtraktaten og nærmere bestemt artikel 31 og 32 indeholder også bestemmelser om beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod farerne som følge af ioniserende stråling.
Til slut skal jeg her nævne den retspraksis, Domstolen lægger for dagen, hvoraf fremgår, at, og jeg citerer: "Det er traktaten, som regulerer spørgsmålet om, hvorledes Fællesskabets institutioner træffer afgørelse, og bestemmelserne kan hverken ændres af medlemsstaterne eller af institutionerne selv". Euratomtraktatens artikel 31 er det eneste objektivt berettigede retsgrundlag for det foreliggende forslag.
Dette er de juridiske begrænsninger, og det var på baggrund af disse juridiske begrænsninger, at Kommissionen konkluderede, at den ønskede at forkaste ændringsforslagene i hr. Belets betænkning.
Det et det, jeg gerne ville sige på vegne af hr. Šefčovič og hr. Oettinger.
Romana Jordan Cizelj
Hr. formand! Radioaktivitet er noget af et mystisk emne og et emne, som folk almindeligvis har forbehold over for. Det, man især er bange for, er, at stråling kan volde stor skade på levende væsener, selv om man ikke kan se eller mærke den.
Men der er også mange positive aspekter, og derfor anvendes teknikken til både lægelige og forskningsmæssige formål samt til undersøgelse af materialer, sterilisering og elproduktion.
Hvis vi skal udnytte disse fordele, er vi naturligvis nødt til at reagere hensigtsmæssigt på befolkningernes frygt, og vi er nødt til at sørge for deres sikkerhed. Vores ordfører, hr. Belet, har gjort et fremragende stykke arbejde med at udarbejde ændringsforslag til forordningen om radioaktivitet i levnedsmidler og foder som følge af nukleare ulykker.
Jeg vil gerne rose ham for disse ændringsforslag, og jeg håber oprigtig talt, at Kommissionen vil ændre holdning, og at den vil være mere opmærksom på det, vores ordfører har sagt. Jeg håber også, at Rådet vil tage Parlamentets indsats på dette punkt mere alvorligt, selv om jeg er meget ked af og bekymret over, at Rådets repræsentant ikke længere er til stede. Gad vide, om det er et tegn på ligegyldighed over for Parlamentets holdning vedrørende kerneenergi.
Jeg mener, at Rådet og Kommissionen bliver nødt til at tage højde for den demokratiske udvikling, der er sket, siden vedtagelsen af Euratomtraktaten, dvs. omkring 1958, og hæfte sig mere ved, hvilke retsakter Parlamentet vedtager vedrørende kerneenergi. Ellers bliver vi måske nødt til at åbne Pandoras æske, dvs. Euratomtraktaten.
Adam Gierek
Hr. formand! Kerneenergi samt hele det teknologiske område til fremstilling af isotoper i eksperimentelle reaktorer til medicinske og andre formål, herunder til produktion af sensorudstyr og til sterilisering, kræver, at der udvikles passende sikkerhedsstandarder. Dette gælder bl.a. anvendelse af sikre levnedsmidler, dyrefoder og lægemidler, efter at de er blevet bestrålet.
Som verden ser ud i dag, er risikoen eller sandsynligheden for en strålingsulykke faktisk særdeles lille, men den skal altid gøres så lille som muligt. Ulykker på reaktorer, bl.a. Tjernobylulykken, medførte langt skrappere krav om beskyttelse mod virkningerne af ioniserende stråling, men disse virkninger viste sig senere at være langt mindre signifikante end forudsagt. Der var også en minimal kontaminering af jordbunden på grund af radioaktivt nedfald, hvilket øgede mængden af radioaktivitet i skovene og i de landbrugsafgrøder, der stammede fra de berørte områder, en smule. Det virker dog til, at dette var en overreaktion, og at det område, hvorfra befolkningen blev evakueret, var alt for stort. Landsbyer inden for den forurenede zone i Belarus, der blev forladt, er nu ved at blive befolket igen. Nogle eksperter siger, at der oven i købet er en del tegn på hormese, dvs. en gavnlig virkning som følge af den terapeutiske virkning ved højenergistråling, men naturligvis under en vis dosistærskelværdi. Det er imidlertid en lineær tilgang til radioaktivitetens virkning og ikke en tærskelværditilgang, som har ført til denne halvadministrative behandling af disse spørgsmål, snarere end en videnskabelig tilgang. Den logiske konsekvens heraf er at begrænse strålingseksponeringen til doser, der er endnu lavere end de naturligt forekommende niveauer, dvs. de strålingsniveauer, vi altid udsættes for. Dette er økonomisk set absurd. For under alle omstændigheder optager vi hvert år i gennemsnit en dosis på ca. 2,4 mSv, hvilket efter en levetid på ca. 70 år bliver til en dosis på omkring 200 mSv. Der er derfor brug for medicinsk forskning for at undersøge den samtidige virkning af en dosis radioaktivitet efter en strålingsulykke og den meget højere dosis som følge af naturlig stråling, bl.a. stråling af vulkansk oprindelse. I første omgang vedrører dette hovedsagelig levnedsmidler og virkningen på skjoldbruskkirtlen (jod), knoglerne (strontium) og musklerne (cæsium), mens det i anden omgang vedrører virkningen på huden og lungerne (radon).
Fiona Hall
Hr. formand! Denne forhandling om tilladte niveauer af radioaktivitet i levnedsmidler kommer på et godt tidspunkt, fordi det til april er 25 år siden, Tjernobylkatastrofen fandt sted. Mange af os vil huske, hvor ængstelige medlemmer af offentligheden var på daværende tidspunkt, og præcis hvor længe den radioaktive kontaminering varede visse steder som f.eks. i Lake District i England, hvor jordbundsforholdene og voldsom nedbør medførte, at jorden var forurenet i mange år.
Så det er særdeles vigtigt have et system, der beroliger medlemmerne af offentligheden mest muligt i tilfælde af en nuklear ulykke. Vi har derfor brug for et andet retsgrundlag og et panel af eksperter, der er udvidet til at omfatte uvildige videnskabelige eksperter inden for folkesundhed og fødevaresikkerhed. Det er ikke blot et teknisk spørgsmål, som kan overlades til kerneenerginørder. Det er af langt mere omfattende betydning for offentligheden.
Det er ligeledes uhyre vigtigt, at de tilladte strålingsniveauer fastsættes på en måde, der betyder, at levnedsmidler er sikre, så de kan indtages af mennesker i alle aldersgrupper. Tænk på al den ballade, der ville blive, hvis der i en vejledning stod, at det f.eks. var sikkert for voksne at spise gulerødder, men ikke for børn. Vi har brug for klare retningslinjer, som alle kan have tillid til. Jeg mener derfor, at vi skal følge den amerikanske model her og fastsætte den maksimale reelle dosisgrænseværdi til 1 mSv om året for alle. Det er under alle omstændigheder på høje tid, at niveauerne i bilagene bliver taget op til fornyet overvejelse, idet der ikke er taget hensyn til ændringer i kostvanerne og de kulturelle præferencer. F.eks. er maniok et hovednæringsmiddel for mange mennesker, og ikke bare en biting. Så Kommissionen skal forelægge en fyldestgørende rapport om de maksimalt tilladte niveauer.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Belet, for den meget konsensusorienterede tilgang, han har anvendt i forbindelse med den foreliggende betænkning. Jeg håber, Kommissionen vil holde sig for øje, at Parlamentet står bemærkelsesværdig samlet i denne sag.
Rebecca Harms
Hr. formand! Anledningen til, at vi drøfter disse forslag fra Kommissionen, er, at den tidligere forordning udløb i 2010.
Da jeg arbejdede med det foreliggende forslag, kom jeg i tanke om, hvordan jeg i midten af 1980'erne arbejdede sammen med min forgænger fra De Grønne her i Parlamentet fru von Blottnitz vedrørende konsekvenserne af Tjernobylkatastrofen. Et af de største problemer efter Tjernobylulykken var den manglende gennemsigtighed og den manglende mulighed for omfattende demokratisk kontrol. Jeg synes ærlig talt, det er rystende, at vi nu næsten må argumentere defensivt, for vi kan ikke behandle dette spørgsmål på grundlag af Euratomforordningerne alene, men skal på baggrund af reglerne i den europæiske traktat også tage hensyn til forbrugerbeskyttelse og beskyttelse af befolkningen i tilfælde af store ulykker på kernekraftværker, således at vi har fuld kontrol over tingene og noget at skulle have sagt med hensyn til det endegyldige udfald. Jeg vil gerne endnu en gang opfordre hr. Barnier, der jo er fra Frankrig, til at sikre, at der bliver lavet om på det. På daværende tidspunkt lod man i Frankrig som om, at der ikke var noget problem, og at de radioaktive skyer på en eller anden måde ville drive uden om landet. Det var en skandale, hvilket folk i Frankrig efterfølgende er blevet klar over.
Ellers er jeg enig med fru Hall i, at vi skal følge det amerikanske eksempel ved at anvende en meget konservativ tilgang til spørgsmålet om regulering. Dvs. at der ikke fastsættes grænseværdier for hhv. unge og ældre samt for hhv. stærke og svækkede personer, men udelukkende på grundlag af, hvad børn kan tåle, således at de lavest mulige grænseværdier er gældende i tilfælde af en ulykke. Anbefalingerne i USA er ti gange lavere end de henstillinger, der i dag er fremlagt af Kommissionen på baggrund af rådgivning fra Euratom. Jeg mener virkelig, at man her bør følge trop med mig og fru Hall.
Marisa Matias
Hr. formand! Jeg vil også gerne begynde med at udtrykke min støtte til de kolleger, der er enige i, at vi, når vi taler om radioaktivitet i levnedsmidler eller jordbunden, taler om et folkesundhedsmæssigt problem. Det er i bund og grund det centrale spørgsmål. Til at begynde med udmønter virkningen af disse problemer med for voldsom radioaktivitet sig rent helbredsmæssigt, især via en stigning i antallet af kræfttilfælde og andre helbredsproblemer. Det er derfor omsonst at have et retsgrundlag, der ikke placerer folkesundheden centralt.
Vi er alle udmærket klar over betydningen af denne forhandling. Vi ved det fra Tjernobyl, men ikke bare på grund af Tjernobyl. Faktisk har Tjernobyl spillet en vigtig rolle ved at vise os, hvor stort dette problem er, og i hvilket omfang det kan påvirke menneskers liv. Det er af helt afgørende betydning, at vi tager ved lære af historien. Det er derfor helt op til os at sørge for nogle forebyggende foranstaltninger og nogle forordninger.
For så vidt angår det forslag, der her fremlægges, mener jeg, at drøftelsen i dag er klar. For det første er der det positive aspekt med at forsøge at få den nærværende forordning til også at omfatte det folkesundhedsmæssige område, sådan som jeg allerede har nævnt. For det andet forsøger vi at få fjernet visse inkonsekvente og nogle gange endda vilkårlige foranstaltninger. For det tredje er det hensigten at gøre ajourføringsprocesserne og beslutningsprocessen mere gennemskuelig og demokratisk.
Problemet med de maksimale grænseværdier er imidlertid stadig ikke løst. Vi kan ikke fortsætte med at udsætte de svageste og hårdest ramte grupper for så høje niveauer. De maksimale grænseværdier skal garantere sikkerheden for alle borgere, og vi er alle helt på det rene med, at der i hvert land er livstruende sager som disse. I Portugal har vi f.eks. sagen i Urgeiriça.
Det er vigtigt, at vi tager højde for alt dette.
Anna Rosbach
Hr. formand! Vi står over for nogle vigtige og nødvendige revideringer af grænseværdier for nukleare påvirkninger af fødevarer. Jeg støtter helt klart de forslag, der sikrer bedst mulig beskyttelse af borgerne, også inden for medicinsk udstyr. Derfor skal vi naturligvis gøre brug af alle nye tilgængelige videnskabelige data og opdatere grænseværdierne i henhold til disse. For selvfølgelig skal vi have et højt sundhedsbeskyttelsesniveau i EU. Lissabontraktaten gør det muligt at vedtage fælles foranstaltninger på veterinærområdet for overvågning af sikkerhedsstandarder for levnedsmidler og foder, som direkte har til formål at beskytte folkesundheden, og det er glædeligt. For det er stærkt bekymrende, at EU i dag opererer med højere grænseværdier end USA. Radioaktiv stråling er ikke mindre farlig for mennesker, dyr og afgrøder i Europa end i USA. Generelt set vidner dette forslag om, hvor vigtigt det er, at vi får skabt nogle klare procedurer og opgraderet de gamle normer. Så tak til ordføreren for disse gode og vigtige ændringer.
Csanád Szegedi
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Desværre har Ungarn direkte erfaringer med alvorlig radioaktivitet i levnedsmidler på grund af atomulykken i Tjernobyl. Vi skal gøre vores yderste for at undgå, at der igen sker noget frygteligt som Tjernobylkatastrofen. Et element, hvormed man kan undgå dette, er at de eksisterende og fungerende kernekraftværker skal inspiceres særdeles grundigt. Med hensyn til fremtiden mener jeg dog, at den acceptable løsning ville være at lægge vægt på energi fra vedvarende energikilder, og på ingen måde øge, men snarere reducere kerneenergiens rolle i energiforsyningen mest muligt. Det er under alle omstændigheder absolut nødvendigt for EU af hensyn til energiforsyningssikkerheden. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan øge vores egen sikkerhed.
Vi behøver ikke at støtte og tage hensyn til atomenergiindustrien, men kun til de helbredsmæssige forhold for borgerne i EU, vores vælgere, og hvad der er godt og skidt for dem. Det er efter min mening vigtigt at udtænke et ulykkesscenarie for en potentiel katastrofe, men jeg synes helt klart, det er vores primære opgave at reducere og så sandelig minimere risiciene. Det kan godt lade sig gøre. Det eneste, der kræves, er politisk vilje og ligeledes passende beslutsomhed fra mine kollegers side. Vi skal tage fat om nældens rod og ikke passivt afvente en katastrofe.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Tjernobylkatastrofen og den efterfølgende radioaktivitet i levnedsmidler kom jo som en total overraskelse for nabolandene i 1986. Heldigvis har EU taget ved lære af dette og fastsat grænseværdier for tilsvarende ulykker. Radioaktiv kontaminering kan jo for en række levnedsmidlers vedkommende være et stort problem i mange år, selv om man ikke kan se, smage eller lugte noget. Det er præcis problemet, når forurenede levnedsmidler som f.eks. frugter fra skove i områder, som er blevet udsat for radioaktivitet i århundreder, ikke bare fortæres lokalt, men også sælges frit som sikre levnedsmidler i ellers ikkeforurenede områder.
Konsekvenserne af radioaktivt forurenede levnedsmidler, som specielt er farlige for gravide kvinder, svækkede personer, småbørn og ældre, viser sig ofte først flere år eller endda årtier senere. Ifølge vores nuværende viden tyder det på, at der ikke er noget strålingsniveau, som med nogen absolut grad af sikkerhed kan klassificeres som uskadeligt. Forskningen i årsagerne til en lang række nye sygdomme såsom allergi er stadig i sin vorden, men på trods heraf fortsætter man med at bestråle levnedsmidler. Derudover har man heller ikke overvejet spørgsmålet om de eventuelle vekselvirkninger med genteknik.
Hvis sarte mennesker stadig ikke uden betænkeligheder kan spise store mængder svampe af lokal herkomst hele 25 år efter Tjernobyl, er tiden helt sikkert inde til ikke bare at lukke kernekraftværkerne, men også indstille alle atomforsøg. I sidste ende er det hele meningsløst, hvis kontrollen med levnedsmidler i og omkring forurenede regioner reelt ikke fungerer.
Vasilica Viorica Dăncilă
(RO) Hr. formand! For at nå frem til et hensigtsmæssigt sundhedsbeskyttelsesniveau for de europæiske borgere i tilfælde af radioaktiv forurening og give demokratisk legitimitet til vedtagelsen af nærværende forordning skal der efter min mening udarbejdes nogle sikkerhedsstandarder for at beskytte arbejdstagernes og den brede befolknings sundhed med henblik på at sikre, at de finder anvendelse i alle medlemsstater, jf. EU's beslutninger. Medlemsstaterne har også ansvaret for at overvåge, at de niveauer til beskyttelse mod radioaktiv kontaminering, der er fastlagt i nærværende forordning, overholdes, især via overvågning af sikkerhedsstandarderne for både levnedsmidler og foder samt via overvågning af miljømæssige parametre. Dette er en garanti for overholdelse af de maksimalt tilladte niveauer, sikkerhed og håndtering af strålingsfare.
João Ferreira
(PT) Hr. formand! I betragtning af de alvorlige konsekvenser og det tværnationale aspekt kræver en atomkatastrofe eller enhver anden situation med strålingsfare helt klart koordinering og en samlet indsats samt indførelse af et sæt fælles procedurer med henblik på at inddæmme og minimere virkningerne på mennesker og miljø.
Dette koordineringsbehov omfatter også indførelse af nogle maksimalt acceptable niveauer for radioaktivitet i levnedsmidler. Vi køber dog ikke argumentet om, at vi for at tjene borgernes interesser bedre via en forbedret håndtering af situationen efter en katastrofe er nødt til at begrænse medlemsstaternes inddragelse og råderum. Det er tværtimod medlemsstaterne selv, der har ansvaret for at sikre og beskytte indbyggernes sundhed.
Det gælder især også i krisesituationer, og de skal derfor, hvis de måtte ønske det, kunne indføre strengere beskyttelsesniveauer. Det må i alle henseender komme an på deres evne til at indføre kriseforanstaltninger med henblik på at sikre befolkningens sundhed og miljøet.
Michel Barnier
Hr. formand! Der er ting, jeg kan sige som politiker og som borger, og ting, jeg på vegne af Kommissionen må sige ud fra et juridisk synspunkt. Fru Harms nævnte, at jeg kommer fra Frankrig, men jeg vil gå længere end det. Jeg har tilfældigvis interesseret mig for disse spørgsmål i meget lang tid.
Jeg skulle håndtere problemerne med forurenet jord, da jeg var miljøminister i Frankrig. Jeg tror endda, jeg var en af de få ministre i 1993 og 1994, der tog til Tjernobyl og tilbragte 17 sekunder under den indkapslende sarkofag. Jeg har ikke glemt mit besøg i Pripyat, en spøgelsesby, hvor gardinerne stadigvæk hænger i vinduerne, og børnenes legetøj stadigvæk ligger og flyder. Det har jeg ikke glemt.
Som fransk politiker arbejdede jeg med et miljøsikkerhedsinitiativ i Europa. Jeg skrev endda en bog, et atlas over de vigtigste risici i verden, hvor jeg beskriver alle risiciene ved kontaminering, især nuklear kontaminering, på de steder, hvor der er en uhensigtsmæssig risikokultur. Det er derfor spørgsmål, som interesserer mig, fru Harms. Jeg var også fransk landbrugsminister for ikke så længe siden. Menneskers sikkerhed og menneskers sundhed, beskyttelse af den brede befolkning og forbrugerne samt dyresundhed, der også er et vigtigt punkt, er alt sammen spørgsmål, som interesserer mig, og jeg forstår godt, at parlamentsmedlemmerne i denne sene aftentime er helt oppe på mærkerne desangående.
Jeg har derfor, som jeg sagde til hr. Belet, lyttet nøje til de bekymringer, der enstemmigt er givet udtryk for, og jeg vil viderebringe dem til Kommissionens formand og til mine kolleger.
Det er så det, jeg kan sige. Det er det, jeg lige har sagt, og det, jeg er engageret i. Og så er der det, jeg må sige ud fra et juridisk synspunkt, samt de to punkter, som Kommissionens holdning, der består af en juridisk vurdering foretaget af vores tjeneste og af mine kolleger, hr. Šefčovič og hr. Oettinger, bygger på.
Disse to punkter er, hvis jeg lige må gentage, for det første, at Euratomtraktaten indeholder det hensigtsmæssige retsgrundlag for sundhedsbeskyttelsesreglerne vedrørende radioaktiv kontaminering - og disse regler har forrang - og for det andet, at den tværinstitutionelle aftale om omarbejdning skal bakkes op af tre institutioner - og det siger jeg naturligvis på vegne af Kommissionen. Det er de punkter, som Kommissionen har bygget sin vurdering og sin holdning som kollegium på i forbindelse med opfordringen til at forkaste disse ændringsforslag.
Jeg vil også gerne sige til fru Harms og til alle hendes kolleger, at jeg har lyttet nøje og vil viderebringe Parlamentets bekymringer til mine kolleger.
Ivo Belet
Hr. formand! Jeg har al mulig respekt for kommissæren, specielt i kraft af hans erfaringer efter besøget i Tjernobyl på daværende tidspunkt og selvsagt også på grund hans ekspertise på landbrugsområdet, men tillad os her i Parlamentet at være fundamentalt modstandere af den opfattelse, man sædvanligvis er fælles om i Kommissionen.
Han henviste til EU-Domstolens domme i andre sager. Det er imidlertid en anden sag, og vi vil gerne stille spørgsmålstegn ved den med den enstemmige, konsensusbaserede opfattelse i Retsudvalget om, at retsgrundlaget skal ændres og bringes i overensstemmelse med den nye institutionelle sammenhæng i Lissabontraktaten. Dette handler ikke om en magtkamp mellem institutionerne. Det handler om sundheden for vores medborgere, én af grundpillerne i Lissabontraktaten.
Vi beklager derfor, at Kommissionen er så vedholdende i sin opfattelse. For at gentage er dette ikke nogen anklage mod Kommissionen, tværtimod, men vi mener faktisk, at en enorm stor mulighed er gået tabt. Parlamentet forholder sig derfor ret til at se dette konsoliderede dossier i en større sammenhæng. De eksisterende regler i tilfælde af en ulykke med radioaktiv forurening er helt ude af trit med den nuværende institutionelle situation. De forslag, som vi her i Parlamentet fremlægger i morgen, og som forhåbentlig bliver vedtaget med et stort flertal, indebærer en grundlæggende forbedring af den eksisterende lovgivning, der virkelig ikke længere slår til.
Jeg vil give kommissæren et konkret eksempel, hvis jeg endnu et øjeblik kan få hans opmærksomhed. Vi anmoder udtrykkelig Kommissionen om at vurdere standarderne i bilaget, og vi anmoder om en vurdering foretaget af eksperter inden for folkesundhed og fødevaresikkerhed. Disse regler stammer helt tilbage fra slutningen af 1980'erne, hvor kommissæren besøgte Tjernobyl. Den revisionsklausul, som vi her i Parlamentet vil forlange i morgen, vil ikke komme et øjeblik for tidligt. Jeg siger tak til kommisæren for hans opmærksomhed og hans engagement.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00 i morgen (tirsdag den 15. februar 2011).
