Återupptagande av sammanträdet
Talmannen
Av tekniska skäl kommer protokollet från gårdagens sammanträde att finnas tillgängligt först i början av eftermiddagen och det kommer därför att justeras av kammaren kl. 15.00.

Omröstning om anmodanden om brådskandeförfarande
Talmannen. -
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling antog i går kväll Keppelhoff-Wiecherts betänkande i ämnet. Jag skulle vilja ha ett yttrande från det ansvariga utskottet avseende begäran om brådskande förfarande.
Vem vill uttala sig för utskottets räkning?
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE), ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. (DE) Fru talman! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling rekommenderar att man godkänner det brådskande förfarandet. För det första brådskar ärendet. Vi måste rösta om det redan i år. För det andra är vi också införstådda med målsättningen. Utskottet för jordbruk hyser stor enighet om att det är rätt att totalförbjuda användningen av bovint somatotropin (BST) i år.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)
Förslag till rådets förordning om finansiellt bidrag från gemenskapen till Internationella fonden för Irland (KOM(1999) 0549 - C5-0285/99 - 1999/0221(CNS)) (Utskottet för regionalpolitik, transport och turism)
Talmannen. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism yttrar sig om denna begäran om brådskande förfarande.

Van Dam
Fru ordförande! Kravet på att behandla denna fråga genom ett brådskande förfarande är i sig en konsekvens av rådssekretariatets försumlighet. Att detta skulle hända har man kunnat förutse länge. Men utskottet för regionalpolitik, transport och turism är av den uppfattningen att Irlands befolkning inte får bli lidande av detta, och det är anledningen till att vi ställer oss bakom detta brådskande förfarande.

McKenna
Jag ville bara kontrollera huruvida det kommer att finnas tillfälle att diskutera denna fråga senare under veckan, för en av de saker som inte har diskuterats här i parlamentet är den roll som vapenindustrin spelar i fredsprocessen i Nordirland.
För några år sedan när ett betänkande lades fram i ett utskott försökte jag här i parlamentet få igenom ändringsförslag i vilka sades att vapenindustrin inte borde spela en roll i fredsprocessen. Men ändå har de enda arbetstillfällen som hittills kommit till stånd i Derry inom ramen för fredsprocessen skapats av Raytheon, den tredje största vapentillverkaren i USA. Så jag anser att det är en självmotsägelse att tala om en fredsprocess och att erbjuda jobb inom vapenindustrin för människor som har decimerats av våld.

Colom i Naval
Fru talman! Jag begär ordet för en ordningsfråga. Det finns ett flertal kolleger som fastnat på hotell i Strasbourgs centrum. Åtminstone i det område där hotellen Novotel och Ibis ligger. När den första bilen gick, med en halvtimmes försening, bad de mig att vidarebefordra denna protest eftersom åtminstone 15 kolleger var på samma hotell, och de kommer inte att kunna delta i omröstningen på grund av förseningarna i kommunikationerna.

Talmannen
Jag är verkligen ledsen för det, herr Colom i Naval. Vi skall se vad vi kan göra för att det inte skall upprepas och hur de så snart som möjligt skall kunna komma med oss.

Gallagher
Såvida inte fel intryck skall ges denna förmiddag med avseende på fredsprocessen och den internationella fonden för Irland, vill jag som en parlamentsledamot som företräder gränslänen, här få fört till protokollet - och jag tror att jag talar för hela det irländska folket - att det till fullo uppskattar den betydelsefulla, positiva och praktiska roll som Europaparlamentet och de europeiska institutionerna har spelat under fredsprocessen; att hävda motsatsen tror jag inte skulle spegla det irländska folkets åsikt.
(Parlamentet beslutade om brådskande förfarande)
Förslag till rådets förordning om genomförande av åtgärder inom ramen för en strategi inför anslutningen för Cypern och Malta (KOM(99) 0535 - C5-0308/99 - 1999/0199(CNS)) (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)

Sakellariou
Fru talman! I utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har vi diskuterat detta. Vi kan inte se att det är brådskande, och vi skulle gärna vilja skriva ett betänkande, där vi utarbetar denna strategi inför anslutningen och ger uttryck för Europaparlamentets ståndpunkt. Av den anledningen är vi emot det brådskande förfarande, som rådet har begärt.
(Parlamentet förkastade begäran om brådskande förfarande.)

Galeote Quecedo
Fru talman! Jag skulle vilja be er att ni en så speciell dag som i dag inför den franska republikens president ursäktar några ledamöters frånvaro. Dessas frånvaro beror inte på bristande vilja utan på brist på möjligheter att på ett korrekt sätt kunna utföra sina parlamentariska sysslor, i de fall de kommer från länder som ligger längre bort från Europeiska unionens centrum. Jag är säker på att han mycket väl förstår att det inte finns något rättfärdigande i att det från vissa delar av t.ex. mitt land är svårare att komma till Strasbourg, och att det tar längre tid att komma fram, än till Caracas.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Galeote Quecedo. Jag är fullständigt medveten om de svårigheter som vissa kolleger har när det gäller att ta sig till Strasbourg. Som ni vet försöker jag göra allt jag kan för att kommunikationerna skall förbättras. Det är också en av mina målsättningar.

Europeiska rådet - Det finska ordförandeskapet, Tjetjenien, OSSE
Sturdy
För att hjälpa Galeote och en eller två andra ledamöter i det toppmoderna plenum som vi har här, undrade jag om det någon gång i framtiden skulle vara möjligt för ledamöterna att faktiskt kunna behålla samma plats. Vi tycks ständigt rotera, och det är ofta svårt för ledamöter att hitta sina platser. Till och med i den gamla kammaren, när vi inte hade bestämda platser, kunde vi åtminstone fortsätta att sitta på samma platser. Man undrar hur länge vi måste fortsätta med att skriva nya platsanvisningar. Kan detta rättas till?

Talmannen
Ja, herr Sturdy, det var ombildandet av den tekniska gruppen TDI som medförde vissa svårigheter, men vi skall ordna det mycket snabbt.

Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om Europeiska rådets möte den 10-11 december i Helsingfors och uttalande av rådets tjänstgörande ordförande om det finska ordförandeskapets verksamhetsperiod, inklusive om situationen i Tjetjenien och OSSE:s toppmöte.
Lipponen har låtit meddela att han är försenad. Eftersom Prodi är närvarande ger jag honom ordet först, om han accepterar det.

Prodi
Fru talman, ärade ledamöter! Det gläder mig att i dag kunna rapportera för denna församling att kommissionen är mycket nöjd med utgången av Europeiska rådets möte i Helsingfors.
Jag skulle först och främst vilja gratulera er, fru talman, till det sätt på vilket ni öppnade förhandlingarna vid detta toppmöte. Ert inlägg mottogs ytterst positivt och lade grunden till en konstruktiv debatt, särskilt beträffande parlamentets deltagande i regeringskonferensen.
Tre huvudfrågor var uppe till behandling i Helsingfors: utvidgningen, försvaret och regeringskonferensen. Vi skall granska dem kort i tur och ordning.
Först utvidgningen: jag är mycket nöjd med att Europeiska rådet beslutade inleda medlemskapsförhandlingar med de sex kandidatländerna i den andra gruppen nästa år. Detta innebär att vi gör oss beredda att ta emot tolv nya medlemsstater. och att vi måste vara redo att avsluta förhandlingarna med de första av dessa stater före slutet av 2002, på villkor att vi då har lyckats reformera våra institutioner och slutföra revideringen av fördragen. Att konferensen får ett gott resultat är faktiskt ett oeftergivligt krav för att någon som helst utvidgning skall kunna ske. Det gläder mig också att stats- och regeringscheferna tog det historiska steget att officiellt erkänna Turkiet som kandidatland. Vi vill hjälpa Turkiet att genomföra vandringen mot full respekt för Köpenhamnskriterierna och nu när Europeiska rådet har gett klartecken kan vi utarbeta detaljerna i vårt bistånd inom ramen för en strategi inför anslutningen för detta land.
Punkt två: försvaret. Jag är glad att Europeiska rådet fattade beslut om de stora linjerna för den nya europeiska säkerhets- och försvarspolitiken och särskilt att utveckla de militära och icke-militära insatsstyrkornas kapacitet i unionen. En snabbinsatsstyrka på femtio-sextiotusen man gör det möjligt för oss att ingripa effektivt och släcka pyrande eldhärdar vid våra trösklar, särskilt vid de tillfällen våra allierade i Nato inte har för avsikt att blanda sig i. Behovet av säkerhet i Europa och av ett större europeiskt fredsområde illustreras utförligt av den nuvarande situationen i Tjetjenien, om vilken Europeiska rådet antog ett mycket precist uttalande. Bland de specifika åtgärder som rekommenderas finns förslaget att omfördela Tacis-fondernas medel till humanitära program, ett förslag som kommissionen kommer att verkställa snarast. Detta är ett gott exempel på ett område där kommissionen har ett direkt ansvar och kan ge ett specifikt bidrag till att lösa krisen.
Tjetjenien var också huvudfrågan vid OSSE:s toppmöte som avhölls i Istanbul för en månad sedan. I det politiska uttalande som undertecknades där klargör man att det är nödvändigt att finna en politisk lösning på den konflikt som pågår i Tjetjenien. Dessutom slogs vissa av OSSE:s principer fast, trots de mycket starka påtryckningarna från framför allt Ryska federationen att mjuka upp skrivningarna. Detta gäller till exempel OSSE:s rätt att ta ställning i konflikter som bryter mot de åtaganden alla de inblandade staterna har gjort vad gäller mänskliga rättigheter och rättssäkerhet. Vid toppmötet i Istanbul hävdade jag ånyo Europeiska unionens fasta engagemang för att återuppbygga Sydosteuropa och integrera det i kontinentens allmänna utveckling. Jag underströk dessutom det betydande bistånd vi redan ger och kommer att fortsätta ge till denna region. Vid mötet i Istanbul undertecknades också den omarbetade versionen av fördraget om väpnade och konventionella styrkor i Europa, Wiendokumentet för 1999 antogs och den europeiska säkerhetsförklaringen skrevs under. I det sistnämnda dokumentet definieras de gemensamma utmaningarna och grunderna för den europeiska säkerheten under det nya millenniet och nya instrument skapas för att OSSE skall kunna möta dessa utmaningar. Ordförande Ahtisaari och jag undertecknade denna förklaring i Europeiska unionens namn, denna förklaring som jag är glad att kunna säga innefattar den plattform för säkerhetssamarbete Europeiska unionen har föreslagit.
Låt oss återgå till Helsingfors och den tredje viktiga fråga som diskuterades där, det vill säga regeringskonferensen. Europeiska rådet har fattat det enligt min mening mycket kloka beslutet att sjösätta denna konferens redan i februari, vilket är vad vi upprepade gånger har begärt, utan att avfärda vissa frågor från dagordningen. Vi alla börjar nätt och jämnt inse vad ett Europa med mer än tjugofem medlemsstater kommer att innebära och det vore verkligen oförsiktigt att fastställa dagordningen redan nu. Lyckligtvis fick det sunda förnuftet råda och regeringskonferensen kommer inte bara att ta itu med de frågor som lämnades öppna i Amsterdam utan också med därav följande frågor, såsom omfördelningen av mandat i denna församling efter utvidgningen. Dessutom skall man studera alla övriga relevanta institutionella frågor som har med utvidgningen att göra. Kommissionen har för övrigt redan lagt fram förslag om vilka dessa frågor skulle kunna vara. Jag förväntar mig att parlamentet och kommissionen kommer att ta upp dessa frågor i de formella yttranden om konferensen vi skall presentera i januari. Ingen av punkterna på regeringskonferensens dagordning är enkel, och det kan hända att man måste lägga till nya allt eftersom konferensen fortgår. Tiden är därmed kommen att kavla upp ärmarna och börja jobba, och jag tror att detta arbete kommer att dominera både er och vår verksamhet. Jag har emellertid nöjet att meddela er att kommissionens ansträngningar för att säkerställa att Europaparlamentet kan utöva den roll som tillkommer det vid regeringskonferensen har burit frukt: parlamentet kommer att få full observatörsstatus i gruppen med personliga företrädare.
Avslutningsvis skulle jag vilja uttrycka min besvikelse över att man inte gjorde några framsteg vad beträffar det europeiska skattepaketet i Helsingfors, bortsett från en överenskommelse om att fortsätta arbetet i ytterligare sex månader. Det var inte någon av huvudpunkterna men det är hur som helst en viktig fråga, framför allt är den mycket framträdande i den europeiska pressen. Detta är verkligen ett magert resultat efter två hela års intensiva ansträngningar och jag vill understryka hur viktigt det är att snarast komma fram till ett definitivt avgörande i denna fråga. Det är viktigt att medborgarna inser vilket det verkliga syftet med detta paket är: det handlar faktiskt inte bara om att förhindra skadlig konkurrens på skatteområdet - vilket dock redan det är viktigt - eller att tillse att den inre marknaden fungerar som den skall. Jag upprepar att dessa är mycket viktiga koncept, men för en majoritet av befolkningen kan de tyckas byråkratiska och långsökta, trots att det handlar om att snarare göra någonting ytterst konkret för det vardagliga livet i Europa: det handlar om att skapa arbetstillfällen. Om man nämligen fullständigt undviker alla som helst skatter på kapital, såsom fallet har varit under den senaste tioårsperioden, stiger alla skatter på arbete. Och detta tycker jag inte är den bästa politiken för att bekämpa arbetslösheten.
Sedan finns det ett annat mycket enklare resonemang: skattesmitning är orättfärdig, den skadar sysselsättningen och vi måste bekämpa den med alla medel. Om vi inte lyckas hitta effektiva instrument för att beskatta kapitalinkomster kommer faktiskt hela skattebördan att ligga på arbete, och detta bara förvärrar det större problem vi står inför.
Under de kommande månaderna kommer jag därför att ingående och personligen följa förhandlingarna om skattepaketet och ge kommissionär Bolkestein, som har arbetat på ett ytterst positivt sätt under dessa månader, allt upptänkligt bistånd.
Mina damer och herrar, en försvarlig mängd arbete väntar oss i efterdyningarna av Europeiska rådets möte. Vi måste arbeta tillsammans och för första gången har vi verkligen ett stort område att arbeta tillsammans på: vi skall göra det med beslutsamhet, i god tro och med en stark samarbetsanda och jag tackar er för att just denna anda har uppstått.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar ordförande Prodi och hälsar herr Lipponen välkommen.
Vi har fått veta att er bil var försenad. Ni är därför fullständigt ursäktad och jag ger er genast ordet, herr premiärminister.

Lipponen
. (FI) Fru talman, bästa parlamentsledamöter! Jag vill för det första tacka för tillfället att komma hit för att direkt efter Europeiska rådet i Helsingfors med Europaparlamentet diskutera de viktigaste händelserna under det finska ordförandeskapet. Först skall jag göra en översikt över det finska ordförandeskapets viktigaste resultat där jag speciellt koncentrerar mig på de beslut som fattades av Europeiska rådet i Helsingfors. Enligt parlamentets önskemål skall jag dessutom redogöra för ordförandens synpunkter på situationen i Tjetjenien och kastar en blick på de viktigaste resultaten från OSSE:s toppmöte i Istanbul i november.
Jag vill varmt tacka parlamentets talman Fontaine för parlamentets synpunkter, vilka hon lade fram när Europeiska rådet påbörjade sitt arbete. Det samtal vi förde var fruktbart. Jag vill både på den finska regeringens och rådets vägnar framföra ett varmt tack till hela Europaparlamentet för ett bra och konstruktivt samarbete.
Det första beslutet av Europeiska rådet i Helsingfors var antagandet av millennieförklaringen vid sammanträdet på fredagsmorgon. I förklaringen går man i koncentrerad form igenom de värden som bildar grunden för Europeiska unionen samt utmaningarna och målen i början av det nya millenniet. Ur förklaringen vill jag här bara lyfta fram det som är nödvändigt att genomföra om man skall svara mot det nya millenniets utmaningar: det är bara en öppen demokratisk och effektiv union som kan klara dessa åtaganden.
Vid Europeiska rådets första sammanträde koncentrerade man sig på unionens utvidgning. Dessa beslut är historiska för Europa, eftersom den nya fasen i utvidgningsprocessen som startades i Helsingfors i sinom tid kommer att leda till att unionen utvidgas med tretton nya medlemsstater. I Helsingfors kom man överens om att inleda anslutningsförhandlingarna med Lettland, Litauen, Bulgarien, Rumänien, Slovakien och Malta. Eftersom det i praktiken redan i samband med Europeiska rådet i Tammerfors rådde enighet i frågan fanns det knappast härvidlag behov av diskussion. Regeringskonferenser med dessa sex länder som nu kallas till förhandlingarna kommer att inledas i februari nästa år. I detta sammanhang bekräftades att var och en av ansökarländerna skall avancera mot medlemskap efter sina egna förutsättningar. Man satte inga tidsfrister som mål för anslutningen. Däremot satte unionen för sig själv ett mål att den skall vara beredd att ta in nya medlemmar från slutet av år 2002. Den här tiden behövs innan nästa regeringskonferens har slutfört sitt arbete och fördragsändringarna ratificerats av alla medlemsstater.
Vid behandlingen av utvidgningen fäste Europeiska rådet bland annat uppmärksamhet på betydelsen av hög kärnsäkerhet i Öst- och Centraleuropa. Europeiska rådet uttryckte sin tillfredsställelse över att förhandlingarna angående Cypern inleddes den 3 december i New York och konstaterade att en politisk lösning skulle underlätta för Cypern att ansluta sig till unionen. Samtidigt påpekar man dock att den här lösningen inte är en förutsättning för Cyperns anslutning.
Det beslut som Europeiska rådet fattade för att godkänna Turkiets status som kandidatland kan enligt min mening anses vara historiskt. Gemenskapens beslut möjliggjordes i synnerhet av den grekiske premiärministern Costas Simitis djärva och konstruktiva agerande när ordföranden undersökte förutsättningarna för ett positivt beslut. När Europeiska rådet hade antagit slutsatserna angående Turkiet inledde man intensiva förtydligande samtal med Turkiet. Kontakterna kompletterades med ett brev som jag i egenskap av ordförande skrev till den turkiske premiärministern Bülent Ecevit. Europeiska rådet skickade också en delegation till Ankara. Delegationen bestod av ordförandelandets företrädare, generalsekreteraren, den höge representanten Javier Solana samt kommissionens ledamot Günter Verheugen. Delegationen gav den turkiska regeringen en muntlig redogörelse för innehållet i besluten i Helsingfors.
Besluten i Helsingfors gjorde det möjligt för Turkiet att tillsammans med de övriga kandidatländerna delta i den gemensamma lunchen för unionens stats- och regeringschefer i samband med Europeiska rådets möte i Helsingfors. Jag vill framhålla att premiärminister Bülent Ecevit i Helsingfors klart bekräftade att Turkiet förbinder sig till reformer och att uppfylla Köpenhamnskriterierna. I Helsingforsbesluten behandlas Turkiet på samma sätt som de andra ansökarländerna. Det är inte möjligt att inleda anslutningsförhandlingar innan Turkiet uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna. De största problemen består av bristerna i Turkiets inre förhållanden, det demokratiska systemets bristfälliga funktion och kränkningar av de mänskliga rättigheterna, inklusive minoriteternas rättigheter. Ett slags förberedande och vägledande skede kommer att inledas med Turkiet i den process där man granskar landets framsteg i fråga om efterlevnad av unionens lagstiftning. I den politiska dialog som kommer att föras med Turkiet kommer man särskilt att betona framstegen när det gäller frågor om de mänskliga rättigheterna.
I slutsatserna från Helsingfors uppmanas alla kandidatländer att lösa kvarstående gränstvister och andra därmed förknippade frågor. I annat fall borde de inom en rimlig tid dra tvisten inför den internationella domstolen. När det gäller eventuella olösta tvister kommer Europeiska rådet att ånyo titta på situationen före slutet av år 2004. Europeiska rådet kommer då att särskilt titta på hur tvisterna påverkar anslutningsprocessen och strävar efter att främja lösningen av tvisterna i den internationella domstolen. Beslutet att erkänna Turkiets status som kandidatland och att intensifiera dialogen mellan unionen och Turkiet är viktiga faktorer med tanke på den regionala stabiliteten och lösningen av Cypernfrågan. Genom att kalla Turkiet till allt intimare samarbete agerar unionen i enlighet med sin grundläggande uppgift med att förstärka freden och främja respekten för de mänskliga rättigheterna.
Fru talman! Europeiska rådet är djupt bekymrat över händelserna i Tjetjenien. För att beveka Ryssland till en politisk lösning gjorde Europeiska rådet ett särskilt uttalande om situationen i Tjetjenien och dess effekter på förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland. Endast en politisk lösning kan göra slut på krisen i Tjetjenien. Än så länge har Rysslands åtgärder för att finna en politisk lösning inte varit tillräckliga. Under dessa förhållanden måste Europeiska unionen och det internationella samfundet fortsätta med politiska påtryckningar. I uttalandet fördöms bombningarna, ultimatumet till befolkningen i Groznyj och behandlingen av de interna flyktingarna i landet. Man ifrågasätter inte Rysslands territoriella integritet och inte heller landets rätt till bekämpning av terrorismen. De åtgärder som Ryssland vidtagit strider emellertid mot den internationella humanitära rätten och bryter mot de förpliktelser för mänskliga rättigheter som Ryssland som medlem av OSSE och Europarådet antagit.
Det finns en risk att krisen skall sprida sig inom den aktuella regionen, och det innebär också en speciell risk för Georgiens territoriella integritet. Europeiska rådet drog slutsatsen att situationen påverkar genomförandet av den gemensamma strategin gentemot Ryska federationen och att denna strategi borde ses över. Debatten om den här frågan kommer att startas redan under denna vecka. Det uttalande som antogs på lördagen bragtes redan under samma dag till den ryska regeringens kännedom i Helsingfors genom ett brev från Europeiska rådets ordförande och den höge representanten.
Europeiska rådet ansåg att man skall avbryta tillämpningen av vissa delar av partnerskaps- och samarbetsavtalet och att avtalets handelspolitiska delar bör tillämpas strikt. Ordföranden ber att kommissionens och rådets rättstjänster ännu under innevarande vecka skall i arbetsgruppen redogöra för ärendets rättsliga aspekter. Kommissionen har förslagsrätt i frågan, och beslutet skall till slut fattas av rådet. Under detta år hinner man ännu inte så här långt. Efter unionens interna beslutsfattande skall man gå vidare enligt bestämmelserna i partnerskaps- och samarbetsavtalet. I Helsingfors beslutade man också att begära att en del av Tacis-anslagen skall reserveras för humanitär hjälp. Men detta borde endast gälla Ryssland. Tacis omfattar hela OSS-området och unionen har ingen anledning att i detta sammanhang beröra samarbetet med de övriga OSS-länderna och Mongoliet.
Jag vill också här konstatera att unionen inte bör ta bort grunden för det långsiktiga samarbete som vi bedriver och har skäl att bedriva för att stödja en demokratisk och stabil utveckling i Ryssland. Detta skulle strida mot unionens eget intresse. Europeiska rådet underströk detta genom att anse det nödvändigt att fortsätta med projekt som är förknippade med de mänskliga rättigheterna, rättsstaten, stödet för medborgarsamhället och kärnsäkerheten.
Europeiska rådet ber samtidigt OSSE och Europarådet att i enlighet med den gemensamma strategin gentemot Ryska federationen inom sina verksamhetsområden se över formerna för sitt Rysslandssamarbete. Besöket av OSSE:s ordförande i det där området ännu under denna vecka, eller just nu, kommer att utvisa om det håller på att bli några förändringar i den ryska attityden. Vi måste speciellt fästa uppmärksamhet vid detta besök och dess resultat. Man måste i Europarådet utreda huruvida det är möjligt att effektivisera organisationens Rysslandsåtgärder när det gäller de mänskliga rättigheterna och medborgarsamhället. Målsättningen är inte att man skulle utesluta Ryssland ur Europarådets verksamhet.
Det ligger inte i Rysslands eget intresse - så tror jag - att isolera sig från Europa och övriga världen, i synnerhet inte om man förlänger perspektivet bortom de ryska valen något längre in i framtiden. Man måste önska att realismen snart skall komma till makten i Moskva. Rysslands isolering ligger inte heller i Europeiska unionens eller någon annans intresse i Europa.
Fru talman! Europeiska rådet godkände ordförandelandets rapport om regeringskonferensen. Regeringskonferensen kommer att inledas i februari nästa år och den bör avslutas i december 2000. Dagordningen täcker de frågor som förblev olösta i Amsterdam, nämligen kommissionens storlek och sammansättning, viktning av rösterna inom rådet, eventuell utökning av beslut i rådet med kvalificerad majoritet samt några andra frågor som är förknippade med unionens institutioner i samband med ovannämnda frågor. Nästa ordförandeland, Portugal, kommer till Europeiska rådet att lämna en rapport om regeringskonferensens framåtskridande och om eventuella övriga frågor som skall läggas till dagordningen. Rådet (allmänna frågor) har det politiska helhetsansvaret för regeringskonferensen. Förberedelserna ombesörjs av en arbetsgrupp där varje medlemsstats regering har en representant. Kommissionen har en representant på den politiska och förberedande nivån.
Vi förväntar oss ett gott samarbete med parlamentet när man förbereder reformerna. Europaparlamentets ställning kommer att förstärkas jämfört med föregående regeringskonferens genom att man kallar två observatörer från parlamentet att delta i den förberedande arbetsgruppens möten. Enligt tidigare praxis skall man före varje möte på ministernivå ha en överläggning med Europaparlamentets talman.
Bästa åhörare! Europeiska rådet behandlade också utvecklingen av den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken - uttryckligen utvecklingen av krishanteringen. På grundval av ordförandens rapporter diskuterade man utvecklingen av beredskap för både civil och militär krishantering. I mötets slutsatser påminner man om att den nu pågående processen inte handlar om att skapa en europeisk armé.
I Helsingfors godkände man ett gemensamt mål för alla de snabbinkallade militära resurser som behövs för att genomföra Petersbergs krishanteringsuppgifter. Man kommer att snabbt utveckla gemensamma resurser för unionen när det gäller ledningsorganisation, underrättelseverksamhet och strategisk transportkapacitet. När det gäller utvecklingen av civila krishanteringsresurser brådskar det speciellt med att förbättra den polisiära beredskapen och de snabba finansieringsinstrumenten.
I ordförandens slutsatser konstaterades att den första lägesrapporten angående det nu antagna dokumentet kommer att lämnas till Europeiska rådet i Lissabon. Det finns skäl att vara nöjd med att medlemsstaterna under vår ordförandeperiod varit beredda att i snabb takt gå framåt för att förbättra unionens beredskap för krishantering.
Europeiska rådet lade med tillfredsställelse märke till att en ekonomisk återhämtning tagit fart i unionens medlemsländer och fått allt större omfattning. Ekonomins sunda grundfaktorer: goda förutsättningar för investeringar, låg inflation och den förbättrade offentliga ekonomin bildar grunden för den här återhämtningen. Införandet av euron har stött de positiva utsikterna. Våra utmaningar är bland annat förändringar i befolkningsstrukturen och ökad konkurrens på grund av globaliseringen och därav följande behovet att befrämja innovationer och strukturella reformer. Europeiska rådet konstaterade att sammanjämkningen av sysselsättnings- och strukturpolitiken och den ekonomiska politiken måste effektiviseras i enlighet med rådets rapport. Man måste inom unionen koncentrera sig på att effektivt tillämpa och strömlinjeforma befintliga processer och arrangemang. Politikens allmänna mål och inriktningar fastställs i den ekonomiska politikens breda riktlinjer. Vid Europeiska rådets specialmöte i Lissabon i mars kommer man att fortsätta med behandlingen av dessa frågor. Såvitt jag kan se kan det bli ett mycket betydelsefullt möte.
Som bekant - och till detta hänvisade kommissionens ordförande i sitt inlägg - uppnådde man inte allt i Helsingfors. Man kunde inte uppnå enighet om skattepaketet. I slutsatserna som rör beskattningen bekräftade man dock att medborgare som bor i Europeiska unionens medlemsländer borde betala skatt för alla sina besparingsinkomster. En högnivåarbetsgrupp skall titta på hur den här principen effektivast kan genomföras. Skattepaketet förblir alltså intakt, och man kan inte säga att någon skulle liksom slippa undan med blotta förskräckelsen i den här frågan. Om den här frågan, liksom om skattepaketets övriga delar, kommer man att rapportera för Europeiska rådet senast i juni 2000.
När det gäller miljöpolitiken framhöll Europeiska rådet behovet att under de närmaste åren intensifiera arbetet kring dessa frågor. Europeiska rådet beslutade att sträva efter att skapa förutsättningar för att medlemsstaterna skulle kunna ratificera Kyotoprotokollet före år 2002. Därutöver ber man i slutsatserna att kommissionen före utgången av år 2000 skall lägga fram sitt förslag om det sjätte åtgärdsprogrammet för miljön. Likaså ber man att kommissionen för Europeiska rådet, som kommer att samlas i juni 2001, skall lägga fram ett förslag om en långsiktig strategi där man helgjutet jämkar samman politiken för en ekonomiskt, socialt och ekologiskt hållbar utveckling.
Den finska ordförandeperiodens huvudevenemang inom ramen för Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) var toppmötet som arrangerades den 18 - 19 november i Istanbul. Europeiska unionen är i huvudsak nöjd med toppmötets resultat. Vid mötet undertecknades den europeiska säkerhetsstadgan. Stadgan bygger på tidigare förbindelser och förstärker förverkligandet av demokrati, fred och mänskliga rättigheter. Stadgan förbättrar också OSSE:s handlingskraft för att sköta sina uppgifter. I stadgan ingår också Europeiska unionens förslag till en modell för samarbete mellan internationella organisationer, så kallad platform, särskilt för att förebygga konflikter och hantera kriser, och den förstärker organisationens utryckningsförmåga när det gäller den civila krishanteringen. Särskilt viktigt - även med tanke på Rysslands agerande i Tjetjenien - är att man i stadgan slår fast att förbindelserna även skall uppfyllas i samband med staternas interna konflikter.
Vid mötet antogs också en förklaring om aktuella politiska frågor. I förklaringen tar man ställning till situationen i Tjetjenien och i Kosovo. I samband med toppmötet undertecknade dessutom parterna i avtalet om konventionella militära styrkor i Europa, det så kallade CFE-avtalet, ett anpassat CFE-avtal. I detta avtal fastställer man begränsningarna av konventionella vapen land för land, vilket motsvarar den situation som uppstod efter det kalla kriget.
(Applåder)

Poettering
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kolleger! Till att börja med vill jag för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater tacka det finska ordförandeskapet så hjärtligt för dess arbete och goda vilja. Herr rådsordförande, ert arbete och det arbete som utförts av er utrikesminister och er minister Kimmo Sasi är ett exempel på att även mindre medlemsländer kan göra ett gott arbete, och det tackar vi er särskilt för, framför allt som ni ju som finsk republik för första gången över huvud taget har innehaft ordförandeskapet. Vi tackar er och ger er vårt erkännande.
Deltagarna i toppmötet, och även ni, herr rådsordförande, talade om historiska beslut. Jag anser att denna benämning är förhastad. Framtiden måste få utvisa om de beslut som fattades där också verkligen var historiska i positiv bemärkelse, eller om de möjligen kan vara historiska i negativ bemärkelse. Det är först historikerna som kommer att kunna ge svar på frågan om Helsingfors var ett toppmöte i utvidgningsberusningens tecken där man ställde minimala reformer i utsikt, eller om det verkligen bidrog till att stärka Europeiska unionen och göra Europa handlingskraftigt under 2000-talet. Låt oss hoppas att det är det senare som gäller, och att toppmötet i Helsingfors är ett exempel på och en symbol för Europas styrka och handlingskraft under 2000-talet. Det är vår förhoppning, men det kommer att bero på vad som görs och inte på vad som sägs i ordförandeskapets slutsatser.
Vi välkomnar det faktum att man tar upp utvidgningsförhandlingar med Lettland, Litauen, Slovakien, Bulgarien, Rumänien och Malta. Det har alltid varit vår politik inom PPE-DE-gruppen. Europa måste nu växa ihop.
Men beträffande en reformering av Europeiska unionen vill vi säga att vi är positiva till att man lämnar en liten dörr öppen för ytterligare reformer, som sträcker sig utöver de tre left-overs från Amsterdam. Och vi hoppas att det portugisiska ordförandeskapet sedan också kommer att göra det rätta. Men vi finner det oroande, herr rådsordförande, att det i punkt 16 i rådets slutsatser står: "...kommer konferensen att behandla... en möjlig utökning av omröstningarna med kvalificerad majoritet i rådet...". En möjlig utökning! Nej, det är inte en möjlig utökning som skall behandlas, utan det är nödvändigt att utvidga majoritetsbeslutet så att denna europeiska union också klarar av en utvidgning. Det vill vi säga mycket tydligt före regeringskonferensen.
(Applåder)
Vi förväntar oss också att denna europeiska union får en rättslig status. Vi förväntar oss att Europaparlamentet får medbeslutande när det gäller lagstiftning i alla frågor. Vi förväntar oss att Europaparlamentet får rätt att godkänna ändringar i fördragen, och vi håller fast vid förslagen från Dehaene, Weizsäcker och Simons att det vore riktigt att skapa ett grundläggande och ett utvidgat fördrag, så att Europas medborgare också vet vilken nivå som har ansvaret och vilken utformning Europeiska unionen kommer att ha under 2000-talet.
Beträffande Turkiet säger kommissionens ordförande Prodi med all rätt att vi behöver en debatt om unionens geografiska gränser. Vi skulle ha uppskattat om denna diskussion hade förts innan man beslutade ge Turkiet status som kandidatland, och att vi inte börjar med den först nu.
(Applåder)
Vad gäller Turkiets status som kandidatland kan majoriteten av vår grupp inte helt godkänna denna. Det gäller också de andra grupperna. Det är en viktig fråga, och det skadar över huvud taget inte om man har olika åsikt. Men den stora majoriteten i vår grupp är skeptisk därför att vi vet att om Turkiet blir medlem kommer detta att ändra Europeiska unionens politiska, ekonomiska och kulturella egenskaper. Eftersom vi betraktar Turkiet som en vän är det vår önskan att man verkligen skall lyckas ge den etniska kurdiska befolkningsdelen en identitet, naturligtvis inom den turkiska staten, inom ramen för den turkiska nationen, och vi hoppas att den turkiska militären, som ju är lierad med väst - och detta är ju den egentliga tragiken - även när det gäller kurdfrågan kommer fram till en proportionerlig anpassning av medlen, och inte vid problem med kurderna försöker bemästra problemen med militära medel i stället för med en dialog. Vi önskar alltså för Turkiets del att man där lyckas bygga upp ett verkligt civilt samhälle.
En sista punkt: Utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Vi gratulerar det finska ordförandeskapet i rådet, och Finland är ju av tradition ett alliansfritt land, till att ha tagit ett modigt steg. Men nu måste orden följas av handling. Det vore illa för Europeiska unionen om vi talar om ett europeiskt försvar, men inte alls ger Europeiska unionen några anslag för ett europeiskt försvar och på sluttampen driver in ännu en kil mellan oss och våra amerikanska partner i Nato. Nu måste orden också följas av handling för att på så vis göra Europeiska unionen i sin helhet stark och handlingskraftig. Unionen måste få en verkligt demokratisk politik som är inriktad på de mänskliga rättigheterna, så att Europeiska unionen på 2000-talet kan bli en stabil faktor, en faktor för fred, utveckling, mänskliga rättigheter och demokrati i Europa. Denna egentliga uppgift måste lösas, och vi hoppas att Helsingfors har lagt grunden för det och att orden nu också kommer att följas av handling.
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ledamöter! Å Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar skulle jag från hjärtat vilja gratulera det finska ordförandeskapet för den debut det haft. Det har varit en storslagen debut, eftersom det varit kapabelt att inför det nya årtusendet sikta på en kreativ framtidsutsikt för Europeiska unionen inför de utmaningar den står inför i en historisk, av tecken fylld, tid. Jag tror att statsminister Lipponen och utrikesminister Halonen, som i dag inte är här på grund av andra uppgifter, verkligen har arbetat mycket bra och seriöst.
Den huvudsakliga kritiken jag skulle vilja ge det finska ordförandeskapet och toppmötet är att, säkerligen och med tanke på våra medborgare, dess intentioner varit bättre än formen. Jag tror att det är ett bekymmer som bör kommenteras och den kritik vi kan ge i Europaparlamentet. Varför? Eftersom det är säkert att man i utvidgningen har visat ett öppet och politiskt kriterium genom att öppna möjligheten för alla länder att integrera sig, att med tävlingsanda vara med i konkurrensen och att kunna vara med i vårt äventyr. Det är också sant att ett viktigt steg framåt tagits när det gäller Turkiet. Jag måste å min grupps vägnar uttrycka - vi har diskuterat frågan grundligt - att vi är eniga i vår positiva inställning till Turkiet. Och nu, vid den tidpunkt detta steg tagits - vi måste påminna oss att relationen till Turkiet inte är något nytt, den är från 1963 - , hoppas vi att Turkiet kan ge ett positivt svar, både i den interna demokratiseringsprocessen och i sina förbindelser inte bara med gemenskapen utan huvudsakligen med det land som jag tror har tagit det viktigaste steget: d.v.s. Grekland och dess regering.
När det gäller regeringskonferensen, som är det steg vi måste ta först för att förbereda vårt gemensamma hus för utvidgningen, tror jag att man tar betydande steg. Personligen dras min uppmärksamhet mycket till att rådet systematiskt försöker undervärdera det det gör. Man talar alltid om resterna från Amsterdam - rester är sådant som man vanligtvis slänger i soporna. Det handlar om mycket viktiga beslut. Att lyckas med att nå majoritet som regel i gemenskapen, som grund för unionens politiska funktion (mycket viktigt för parlamentet i den omfattning vi får vara med och besluta), att vara juridisk person, att i regeringskonferensen innefatta beslut som rådet fattat, som t.ex. att upprätta en katalog över grundläggande rättigheter... Vad tjänar allt det till om det inte innefattas i fördragen?
Ett viktigt steg har tagits i säkerhets- och försvarspolitiken och jag vill understryka hur gemenskapstanken vinner framsteg hos oss alla. Vem kunde tro för ett år sedan att Finland skulle vara det land som ledde Europeiska unionen vid en tid då ett så betydelsefullt steg för säkerhets- och försvarspolitikens identitet togs? Jag tror att det visar att vi tillsammans gör positiva saker och tar positiva steg.
Dock är det konstigt nog så att vi inte förklarar dem och vi säljer dem inte. Vi accepterar inte heller en uppgift som är viktig för parlamentet, vilken är att försöka vara i stånd att skapa fördrag som är förståeliga för medborgarna, för öppenhetens och tydlighetens skull. Jag minns att det finns med i Amsterdamfördraget men det har aldrig nämnts igen. Denna så oerhört viktiga möjlighet accepteras inte. Jag måste säga att den precisering som gjorts på toppmötet avseende Europaparlamentets delaktighet faktiskt kan ha någon positiv aspekt, men naturligtvis tycker vi inte om att man talar om observatörer från parlamentet. Vi vill ha "företrädare" från parlamentet, eftersom det är vad som motsvarar vår institution.
(Applåder) Och som en påminnelse om vad som skett vid toppmötet i Seattle tror jag också att man måste göra en väldig kraftansträngning för att förklara för våra medborgare vad vi gör. Om inte riskerar vi att möta icke önskade reaktioner.
Ett sista ord fru talman angående en fråga som oroar min grupp mycket. Vi anser det absolut grundläggande att vi skall vara i stånd att ta ett steg framåt när det gäller skatt på ränta på kapital. Vi kan inte identifiera den europeiska processen som en process i vilken räntan på kapital för var dag beskattas mindre och skatten på arbetsinkomst mer. Om vi fortsätter på den vägen kan vi råka ut för att reaktionen från dem som arbetar vänder sig emot den europeiska processen, särskilt inom ramen för en finansiell globalisering utan regler. Därför fru talman tror jag att det finska ordförandeskapet har tagit ett stort kliv framåt. Nu behövs ett hållbart, svårt, hårt och ihärdigt arbete för att gå vidare. Men framför allt måste vi genomföra ett informationsarbete gentemot våra medborgare och jag tror att det är vår huvudsakliga uppgift.

Cox
Jag skulle, på Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska gruppens vägnar, varmt vilja gratulera det finska ordförandeskapet. Ni har genomfört ett mycket framgångsrikt första ordförandeskap för Finland, men ni har gjort det med en kraft som ger enorm kredit till de uppgifter som ni har tagit upp.
Vid toppmötet producerades ett resultat som är värdigt tiderna. Vi befinner oss i slutet av ett sekel, vi betraktar ett nytt millennium, och det är en tid för återblickar, en tid för framåtblickar och en tid för ny optimism. Jag tror, på ett visst sätt, att man vid toppmötet har fångat detta. Jag tror att de stora beslut som har fattats med avseende på utvidgning, reformer och försvar visar att det finns en ihållande livskraft i vårt gemensamma europeiska kall. Det är ett viktigt budskap och det centrala budskap som har kommit från ert framgångsrika ordförandeskap, och för det är ni värda rikliga och vederbörliga gratulationer.
Jag skulle med avseende på utvidgningen vilja säga att min grupp, i likhet med vad de andra grupperna har uttryckt här i dag, är extremt nöjd över att se att förhandlingar snart kommer att inledas med de sex nya staterna i Central- och Östeuropa. Det är viktigt att vi ingjuter en ny politisk dynamik i utvidgningsprocessen. Utvidgningsprocessen själv är i grunden en politisk process, vilket vi inte får tappa ur sikte, trots de många tekniska dimensioner som åtföljer den.
Angående Turkietfrågan: Min grupp välkomnar beslutet att ge även Turkiet kandidatstatus och ser det som positivt. Vi hoppas att de moderniserade influenserna inom den turkiska politiken och det turkiska samhället nu kommer att ta fasta på detta tillfälle och bygga på det på ett positivt sätt. Men samtidigt som vi välkomnar beslutet som vi gör, insisterar vi på att dessa moderniserande krafter måste göra bestämda framsteg mot europeiska normer i fråga om respekten för de mänskliga rättigheterna och förhållandet mellan det civila och militära samhället; mot ett avskaffande av dödsstraffet; mot en otvetydig respekt för minoriteter, särskilt för den kurdiska minoriteten i Turkiet. Europeiska unionen har genom ert ordförandeskap även gjort ett klokt val genom att insistera på att reformprocessen i fördragen måste vara genomförd och funktionsduglig år 2002, så att ett tidigt inträde underlättas, för det är viktigt att se till att reformprocessen inte blir en fiende till utvidgningsprocessen.
Under regeringskonferensen har man tillfälle att öka effektiviteten och funktionsdugligheten samt att fördjupa Europeiska unionens demokratiska karaktär. Vi är dock besvikna på att den dagordning för regeringskonferensen som man har funderat över i Helsingfors har begränsats till vad som har beskrivits som "resterna" från Amsterdam. Jag kan hålla med om att dessa inte bara är smulor på bordet, de är betydande reformskivor, men vi måste ta tillfället i akt att göra mer. Min grupp kommer, genom denna kammare, att arbeta med andra parlamentariker och med kommissionen för att försöka övertyga det tillträdande portugisiska ordförandeskapet om att vara mer ambitiöst i reformeringen, samtidigt som tidtabellen hela tiden respekteras.
Jag delar andra kollegers åsikt att det är olyckligt att beskriva den roll som denna kammare kan spela som en ren observatörsroll. Jag välkomnar det faktum att vi kommer att delta, men vi deltar som jämlikar och inte bara som observatörer.
Angående försvarsfrågan välkomnar vi varmt inrättandet av en snabbinsatsstyrka och de betydande och nödvändiga framstegen för denna - i Kosovo fick vi dyrt lära känna behovet av det. Min grupp önskar emellertid återigen betona vikten av att detta ses i samband med en stark Atlantallians. Vi får inte ge något stöd till de krafter i USA-politiken som visar en tendens till isolationism, och många av dessa röster höjs nu i det nuvarande presidentvalet i USA.
I detta hänseende är ett förslag att vi överväger inrättandet av en kommitté för politik och säkerhet samt en militär kommitté. Skulle det inkommande ordförandeskapet försvarsminister kunna komma till denna kammare i ett tidigt skede och göra ett uttalande för oss? Vi måste klargöra ett antal saker, som till exempel vilken roll de EU-länder som inte är med i Nato skall spela i en sådan styrka och vilken roll de Natomedlemmar som inte är med i EU skall spela med avseende på en sådan styrka, om de önskar delta. Denna och andra frågor bör ges en demokratisk vädring och detta är platsen att göra det på europeisk nivå.
En avslutande kommentar: Jag kan inte sitta ned utan att ta upp vår stora oro för Tjetjenien. Vi välkomnar det faktum att frågan har Helsingfors uppmärksamhet. Vi skulle även vilja uppmana IMF att agera kraftigt i detta hänseende, eftersom, även om varje stat har en rättighet att försvara sig mot terrorism, vad vi ser i Tjetjenien är grovt oproportionerligt i förhållande till det förnimda hotet, och vi måste beklaga och fördöma det vid varje tillfälle.

Hautala
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Min grupp vill för det första ge ett erkännande till det finska ordförandeskapets företrädare för att ni i förhållande till Europaparlamentet inom många områden förbättrat öppenheten och informationen. Vi har av Finland fått mycket bättre information än av tidigare ordförandeländer, vilket givetvis är viktigt när förhållandena mellan Europaparlamentet och rådet på grundval av Amsterdamfördraget kommer att förstärkas. I slutsatserna från toppmötet konstaterar man belåtet att kommissionen äntligen i januari tänker lägga fram ett förslag på vilka villkor allmänheten kan få tillgång till institutionernas handlingar. Jag vill tala om att detta förslag till förordning läckt ut till offentlighet och att det är oroväckande. Det förverkligar inte öppenhetens anda utan snarare kan det till och med försvaga öppenheten, och därför skulle jag be er att fästa uppmärksamhet på detta. Förslaget kan säkert ännu repareras innan det blir slutgiltigt så att det verkligen skulle öka öppenheten.
När det gäller utvidgningen vill jag konstatera att vi är mycket nöjda med att rådet nu äntligen godkänt att varje ansökarland skall bedömas på grundval av sina egna förtjänster. Detta är just den modell som vi ända från början föreslog. Nu måste man se till att detta framsteg även vid förhandlingarna blir balanserat, att man i ansökarländerna i tillräcklig utsträckning fäster uppmärksamhet på social trygghet, jämställdhet mellan män och kvinnor, arbetslivsfrågor och miljöskydd.
Vad Turkiet beträffar så utgår vi ifrån att Europeiska rådet menar vad det säger, dvs. att man även kommer att tillämpa samma kriterier på Turkiet som på andra länder som fått kandidatstatus. Vi förutsätter att ni mycket allvarligt sätter er in i frågan om kurdernas ställning. Islam finns förstås redan starkt också i den europeiska traditionen så att vi är inte rädda för att Europeiska unionen i framtiden kommer att utvidgas till en större religiös mångfald. Vi har inte i Europaparlamentet velat instämma med dem som nu strikt vill fastställa det blivande Europas gränser med tankegången att islam är någonting som inte tillhör Europa. Tvärtom kan islam enligt vår mening mycket väl tillhöra Europa.
Majoriteten i vår grupp ser ut att acceptera att Europeiska unionen också skall utveckla militär krishanteringsförmåga för att bekämpa humanitära katastrofer. Vi är mycket missnöjda med det sätt på vilket man i Europeiska rådet och vid förberedande samtal beaktat debatten bland medborgarna och den allmänna opinionen. Vi vill framhålla att även utrikes- och säkerhetspolitiken lika väl som den övriga politiken måste vara demokratisk, och ni måste öppna den här debatten så att allmänheten får veta vilka faser som kommer att följa härnäst i den här processen. Vi vill inte att Europeiska unionen skall bli Natos militära europeiska pelare. Vi vill att ni skall förstärka den civila krishanteringen eftersom, såsom vi alla vet, det är klokast. Att förebygga konflikter med icke-militära medel är alltid viktigare, och för varje euro som satsas på den militära krishanteringen måste minst lika många euro satsas på den civila krishanteringen.
Till slut, ert ställningstagande i fråga om Tjetjenien var ett steg i rätt riktning. Jag är säker på att Europaparlamentets krav på frysning av det ekonomiska samarbetet haft effekt, och vi utgår ifrån att ni håller fast vid att detta inte är vilken situation som helst där man kan låtsas som det regnar.

Seppänen
Herr talman! För ett kvartssekel sedan, vid tiden för konferensen om säkerhet och samarbete i Europa, var Helsingforsandan en anda av fred och samarbete. I dag råder det en europeisk militariseringsanda. Vid toppmötet i Helsingfors inkluderades militariseringen av unionen i praktiken som ett av EU:s verksamhetsområden. Man håller för EU:s räkning på att inrätta en egen euroarmé, även om den inte officiellt går under det namnet. Medlemsstaterna förband sig att överge sin egen befälsrätt över en euroarmé på 50 000 man och ställde en styrka till EU:s gemensamma förfogande som motsvarar ungefär en armékår. Dessutom skall man bilda en utryckningsstyrka för krig som varar högst ett år.
I Amsterdam talade man om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. I Köln talade man redan om en gemensam utrikes- och försvarspolitik. Därefter har många med kommissionen i spetsen börjat tala om ett gemensamt försvar. De begrepp som använts berättar vad det handlar om. Man har börjat omvandla EU till en krigs- och militärallians. I Helsingfors gjorde man det officiellt att försvarsministrarna skall delta i rådets (allmänna frågor) möten. EU skall alltså få ett krigsministerråd. I Helsingfors bildades en ständig kommitté för politiska frågor och säkerhetsfrågor. Efter Helsingfors skall de olika ländernas överbefälhavare bilda EU:s militärkommitté som inte står under någon demokratisk kontroll. I Helsingfors beslutade man också att bilda en militär stab som skall vara EU:s militära planeringsorgan för spionage och mobilisering. Genom de nya organen håller man på att skapa en försvarsdimension för EU utan att gemensamma krigsoperationer godkänts i grundfördragen som EU:s verksamhetsområde. Dessa beslut måste sannerligen dras inför EG-domstolen. Kan premiärministrarna utvidga EU:s verksamhetsområde utan parlamentens godkännande?
Natoländernas avsikt är utan tvivel att genomföra de beslut som fattades vid "krigsalliansens" femtioårsjubileumsmöte. Efter besluten i Washington får Natoländerna även agera utanför sina medlemsländers territorier. De har tagit sig rätten att anfalla andra länder utan mandat från FN eller OSSE. Den här verksamheten kallas inom Nato för humanitär intervention eftersom den saknar mandat inom internationell rätt. Inom EU kallas detta för krishantering, vilket också inbegriper fredsframtvingande operationer. I Helsingfors fattades inga beslut om mandatförfarande i samband med krishantering och fredsframtvingande operationer. När EU militariseras ser det ut att ske på Natos mandat.
Det finska ordförandeskapet avslutades på ett bedrövligt sätt när det gäller ett alliansfritt lands bevarande av sin alliansfrihet. Om mötet var historiskt så var det det uttryckligen därför att EU håller på att militariseras. När det gäller EU:s utvidgning och regeringskonferensens dagordning blev det inga överraskningar i Helsingfors. Det ryska anfallet mot civilbefolkningen i Tjetjenien måste enligt vår grupps mening skarpt fördömas, och så gjorde man i Helsingfors. När det gäller bekämpningen av arbetslösheten önskar vi Portugal bättre framgång än vad Finland hade.

Collins
Herr talman! EU-ledarnas toppmöte i Helsingfors har ganska träffande etiketterats som Europeiska unionens utvidgningstoppmöte, och det kan inte finnas några tvivel om att man vid detta möte för Europeiska rådet har levt upp till denna särskilda förväntning.
EU:s ledare bekräftade ånyo den allomfattande naturen för anslutningsprocessen, som nu omfattar 13 kandidatländer inom ett enda ramverk. Vad detta i grund och botten betyder är att länderna, däribland Lettland, Litauen, Slovakien, Bulgarien, Rumänien och Malta, nu kommer att inleda förhandlingar om medlemskap i Europeiska unionen i mars nästa år. Dessa nya länder förenar sig nu med de ursprungliga sex som redan är inbegripna i omfattande samtal med unionen, i vilka 38 olika förhandlingskapitel som hör samman med utvidgningsprocessen är inbegripna.
Alla de länder som strävar efter anslutning till EU anser att utsikterna om ett unionsmedlemskap är en oumbärlig ingrediens för att de skall lyckas med omvandlingen av sina ekonomiska och politiska strukturer. Ledarna för de 15 länder som för närvarande innehar EU-medlemskap tror att det måste till väsentliga förändringar i de interna förfarandena för beslutsfattande inom EU, om utvidgningsprocessen skall kunna äga rum på ett strukturerat och effektivt sätt.
EU:s ledare har kommit överens om att sätta slutet av år 2002 som tidsgräns för EU:s interna förberedelser, i synnerhet för ratificeringen av de eventuella institutionella förändringar som man enas om vid den kommande regeringskonferensen.
Vi vet alla att utvidgningsprocessen inte kan äga rum såvida det inte genomförs någon slags reformering av förfarandena för beslutsfattande inom Europeiska unionen själv. Den tidsgräns som har fastställts för nästa regeringskonferens är dock onekligen mycket ambitiös.
Jag stöder tanken på att arbeta för att nå en överenskommelse i slutet av nästa år, men samtidigt får och bör vi inte skynda på eventuella grundläggande reformer i de nuvarande fördragen utan vederbörliga överväganden och utvärderingar. Det skulle utan tvekan vara extremt svårt och ogenomförbart att få den europeiska allmänhetens stöd för att införa enhällighet för ändringar som avser skatteharmonisering eller för beslut angående utrikes- och säkerhetsfrågor i Europeiska rådet. Vi måste gå varsamt fram då det gäller fördragsreformer, av den enkla anledningen att vi måste vara säkra på att få EU:s 340 miljoner invånares stöd för sådana förändringar.
Turkiet har också getts status som kandidat till EU-medlemskap, även om landet måste uppfylla de politiska kriterier som har fastställts för en framtida anslutning, vilket naturligtvis kommer att inbegripa att bevisa att respekten för de mänskliga rättigheterna är en verklig del av livet i Turkiet.
Vad beträffar Tjetjenienfrågan gjorde Europeiska unionens ledare rätt i att till Ryssland framföra sin indignation över det brutala ryska uppträdandet i regionen. En förhandlingsuppgörelse är fortfarande den enda verkliga långsiktiga lösningen för att säkra en fredsuppgörelse i Tjetjenien. Europeiska unionen måste fortsätta att använda alla öppna diplomatiska vägar för att hjälpa till att få slut på kriget i Tjetjenien.

Vanhecke
Herr talman! Jag är rädd att framtiden kommer att visa att det var ett politiskt misstag att i Helsingfors godkänna Turkiet som kandidatland till Europeiska unionen, vars konsekvenser hotar att bli dramatiska för våra medlemsstater och för Turkiet. Turkiet måste ju naturligtvis respekteras som en viktig, kulturellt rik nation, som ett vänskapligt grannland med vilket vi önskar underhålla de allra bästa förbindelser, men Turkiet hör inte hemma i Europa. Detta är det enda logiska som följer av historien, geografin och det sunda förnuftet. Vi måste ha modet att säga detta till landet som är vår vän och granne. Turkiet har aldrig hört till den europeiska civilisationen, vare sig historiskt, kulturellt, religiöst eller politiskt - tvärtom, till och med. De europeiska länderna har i Helsingfors än en gång underkastat sig de amerikanska geopolitiska intressena, och inget annat. Eller måste jag här ta fram en landskarta för att erinra om att endast tre procent av Turkiet ligger på europeiskt territorium. Hur kan man urholka Europa, och ta ifrån Europa dess historiska sanning, till den grad att man över huvud taget överväger att ha ett land som ligger i en annan världsdel som kandidatland?
Slutligen vill jag ändå också säga något om det sunda förnuftets logik, för vi brottas redan nu i olika medlemsstater med massiva problem: snart nästan okontrollerbara immigrationsproblem. Turkiets potentiella anslutning till Europeiska unionen kommer att göra detta problem gigantiskt. Då kommer en invasion att äga rum, såsom den invasion som den franske presidenten Valérie Giscard d' Estaing en gång varnade för. Det är därför mitt parti, Vlaams Blok, kommer att fortsätta motsätta sig en möjlig anslutning av Turkiet till Europeiska unionen.

Bonde
Herr talman! Toppmötet i Helsingfors blev historiskt. EU får sin egen militära utryckningskår; världens största handelsblock inleder uppbyggnaden av en militär. Världen är på väg att få en ny superstat vid sidan av Förenta staterna. Man har visserligen förklarat att EU-armén inte är en EU-armé, eftersom den inte finns permanent. Men så finns det ju inte heller en Eurokår eller ett Natoförsvar. EU-armén är i princip identisk med en kommandostruktur, och trupper och järnvaror används i olika aktioner. Låt oss kalla en spade för en spade och en EU-armé för en EU-armé. I och med valutan, polisen och militären förfogar EU över maktmedel som normalt hör till en stat. EU har redan från förut mer lagstiftningsmakt än andra federationer, och kärnan i nästa fördrag blir fler majoritetsbeslut. Vi är på väg från statsförbund till förbundsstat, men det är ännu bara det näst sista fördraget före grundlagen för en förbundsstat, eftersom ingen vill ge upp vetorätten vid fördragsändringar, indrivning av nya skatter och utkommendering av soldater i krig.
Också nästa fördrag innehåller spår från de gamla goda nationalstaterna. Frankrike och Förenade kungariket för inte in sina kärnvapen under EU:s flagga. Vi får ett förbundsstatsliknande statsförbund som domineras av de tre största länderna - Europas gamla stormakter. Utvidgningen blir inte en förhandling om att skapa ett nytt, gemensamt och demokratiskt Europa. Utvidgningens första krav är att de öst- och centraleuropeiska länder förkastar allt vad de själva har beslutat och ersätter detta med unionens gemensamma lagstiftning, det heliga, allmänna gemensamma regelverket. Deras nyvunna rätt att förhandla om nya lagar i folkvalda parlament skall överföras till förhandlare bakom nya stängda dörrar i Bryssel. Deras väljare och valda skall ge bort makt till tjänstemän och ministrar. Deras demokrati skall inte längre räknas - precis som också skett hos oss.
Herr talman! Det behöver inte bli så illa. Vi måste hoppas att det finns ett folk som vågar säga nej till det näst sista fördraget före grundlagen, och skapa grogrund för att likriktning och centralism ersätts med demokratiernas och mångfaldens Europa. Herr talman! Efter denna kritik vill jag enbart berömma det finska ordförandeskapet för att man låtit öppenheten lysa igenom på ordförandeskapets hemsida. Det har varit till stor hjälp och jag hoppas att det portugisiska ordförandeskapet kommer att följa detta exempel.

Hager
Herr talman! När jag under förra veckoslutet studerade slutdokumentet blev jag till att börja med överraskad av dess utformning. Jag förstår visserligen att man i kölvattnet på den nya anslutningsstrategin, med det höga tempo som kommissionen har dragit igång, prioriterar utvidgningen av unionen. Men jag skulle ha ansett det vara klokare att även under ett toppmöte gällande utvidgningen börja med komplexet med en regeringskonferens och därigenom understryka att utan en lösning på de öppna och institutionella frågorna kan inte heller den minsta utvidgning fungera.
Jag noterar däremot med tillfredsställelse att man i Helsingfors motstod både lockelsen och det intensiva inflytandet från kommissionen och parlamentet och i huvudsak koncentrerade föredragningslistan för regeringskonferensen på de berömda left-overs från Amsterdam. Därigenom bör det nämligen garanteras att andra frågor kommer att behandlas först när dessa har klarats av. Att i efterhand förbättra Amsterdam på det institutionella området gäller inte bara grundläggande frågor, utan kommer också att kräva mycket stora ansträngningar.
Huruvida beslutet gällande Turkiet kommer att bli till fromma för unionen och Turkiet kommer först historien att utvisa. Vi har mycket stora betänkligheter. Däremot kan man betrakta framstegen i fråga om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) som ytterst positiva, även om också där vissa väsentliga frågor, sådana som är av betydelse också för Österrike, förblev obesvarade. Hur viktigt det är med framsteg på detta område, visas av det rådande tillståndet. Unionen knyter visserligen näven i byxfickan, men i verkligheten står den lamslagen och hjälplös inför händelserna i Tjetjenien.
Vad gäller sysselsättningspolitiken förväntar jag mig fortfarande mer av den ekonomiska tillväxt som ställts i utsikt och av uppsvinget än av handlingsplanerna på papperet.
Allt som allt har emellertid Helsingfors gett ett intressant resultat!

Suominen
Herr talman! Rådets ordförande premiärminister Lipponen och kommissionens ordförande Romano Prodi gjorde en bra sammanfattning av de centrala besluten under det finska ordförandeskapet samt av uppgifter som ligger framför oss i framtiden. Även om jag med rätta är nöjd med den finska regeringens bra ledargrepp och att de stora frågekomplexen antingen tog ett stort steg framåt eller slutfördes är det klart att periodens goda resultat beror på hela unionens vilja att utveckla den gemensamma europeiska strukturen. När jag ändå listar några besvikelser kan jag inte ens för dem lasta det finska ordförandeskapet; vissa frågor behöver helt enkelt ytterligare övervägande, på långa järnvägar färdas tåg med olika hastigheter och ofta går de tyngst lastade långsammast.
Särskilt nöjd är jag med den gemensamma krishanterings- och försvarsdimensionens framsteg. I den hårda kärnan av medborgarnas säkerhet i en demokratisk union, som förbundit sig till marknadsekonomin och respekterar rättsstatsprincipen, ingår ekonomisk tillväxt och förbättring av sysselsättningen, intern säkerhet mot brottslighet samt ett gemensamt yttre, politiskt och militärt säkerhetssystem.
Beslutet att utvidgningen skall omfatta sammanlagt tretton länder gjorde slut på ansökarländernas konstgjorda tudelning. Jag konstaterar att beslutet att medge även Turkiet medlemskandidatur gör att detta viktiga och stora land självt får avgöra om dess medlemskap någonsin kommer att bli verklighet.
Den nordliga dimensionen blev överkörd av de öppna kriserna i Tjetjenien och i Kosovo. Jag instämmer i premiärminister Lipponens önskemål att Ryssland skulle bättre än i dag hålla sig i världsgemenskapen, vilket skulle möjliggöra gränsöverskridande samarbete vid unionens och Rysslands nordliga gräns, dvs. göra det möjligt att skapa substans i den nordliga dimensionen.
Beslutet att främja informationsteknologins alla möjligheter för att förbättra unionens konkurrenskraft och strävan att göra Europa till ett världsledande informationssamhälle är en väsentlig del i främjandet av den ekonomiska tryggheten. Här har kommissionsledamoten Liikanen en både intressant och stor framtidsuppgift.
Till besvikelserna måste man ännu en gång räkna några för den inre marknaden och utvecklingen samt för unionens beslutsfattande viktiga frågor. Uppbyggnaden av ett skattepaket misslyckades även vad gäller en liten harmonisering av skatterna. Det europeiska aktiebolaget kunde inte föras framåt, och köttkriget som bryter mot europeiska lagar fortsätter.
Till slut en liten, men inom sin sektor viktig fråga. Vart utom unionens räckhåll tog vägen WADA (World Anti Doping Agency), som skall observera och läka idrottens sjukdom, som kommissionens ledamot Viviane Reding den 1 december rapporterade om, och där det var meningen att unionen skulle spela en betydande roll? Medlemsstaterna är väl inte rädda för att man i dag och i framtiden skall finna skelett i deras egna garderober när de inom unionens område vill behålla huvudansvaret hos sig själva?

Myller
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Toppmötet i Helsingfors går till historien tack vare sina beslut. Mötet visade inriktningen för Europas utveckling långt in i framtiden. I början av nästa millennium kommer Europeiska unionens gränser att ändras på ett avgörande sätt. Det steg som togs för att inleda förhandlingarna med sex nya medlemskandidater och att Turkiet godkändes som medlemskandidat ingår som en nödvändig del i den europeiska politiken som skall förstärka stabiliteten och välståndet på vår kontinent.
Samtidigt måste man allt mer fästa uppmärksamhet på hur pass redo EU själv är för utvidgningen och enligt vilken tidtabell. Utvidgningstakten måste dimensioneras både enligt ansökarländernas och EU:s egen beredskap, i annat fall vållar vi oss alla en tung besvikelse. Vid nästa regeringskonferens löser man varken den utvidgade eller ens den nuvarande Europeiska unionens framtida utmaningar. Man måste redan i dag förbereda sig för en bredare dagordning. Det var dock viktigt att besluta att inleda en ny regeringskonferens för att lösa de frågor som inte avgjordes i Amsterdam. Särskilt behovet att i större omfattning införa bestämmelserna om beslut med kvalificerad majoritet blev också redan vid Helsingforsmötet bevisat.
Trots besvikelsen i Helsingfors måste man i snabb takt gå framåt med skattelösningarna. Vi kan inte hindra att samhällena och medborgarna blir allt mer ojämlika om man inte inom hela den inre marknaden kan fastställa en minimibeskattning av kapitalinkomsterna. Europaparlamentet har ständigt krävt större öppenhet än tidigare hos EU:s alla institutioner. Bristen på öppenhet har i synnerhet stört rådets beslutsfattande; Finland har som ordförandeland infört en ny praxis som ökar öppenheten och man kan hoppas att denna skall etableras redan innan egentliga bestämmelser utarbetats. När det gäller miljöfrågor gjorde man också framsteg. Att miljöpolitiken integrerades i alla politikområden och att man skapade förutsättningar för ett snabbare undertecknande av Kyotoavtalet var viktiga steg. Men för en besvikelse måste man ändå bokföra hösten: det handlar om svårigheterna att reformera stadgan för ledamöter och medarbetare. Jag vet dock att ordförandelandet är oskyldigt till detta. Ordförandelandet har varit aktiv och kompromissvillig, svårigheterna och de skyldiga finns tyvärr snarare i detta hus.

Duff
Tillåt mig att välkomna reformeringen av rådet självt och särskilt det program som man har enats om och som är utformat för att förbättra rådets (allmänna frågor) funktion och samordnande roll. Utvidgningen av Europeiska unionens behörighet in på försvarsområdet understryker behovet av att förbättra rådets funktion. Den medför också att Europaparlamentet måste utvidga sitt eget verksamhetsfält till försvarsområdet, särskilt med tanke på att Västeuropeiska unionens församling har upplösts, så att en riktig demokratisk granskning av detta känsliga och kontroversiella område kan erbjudas.
Vilka planer har ordförandeskapet på att starta en dialog med parlamentet om säkerhets- och försvarsfrågor, och när kommer ordförandeskapets försvarsminister att göra ett uttalande om utarbetandet av en gemensam politik för europeisk säkerhet och försvar? Jag skulle vara mycket tacksam för ett svar från ordförandeskapet på dessa frågor.

Frassoni
Herr ordförande i kommissionen! Jag tror att det finska ordförandeskapet, trots allt prat om öppenhet och den insyn våra nordiska vänner berömmer sig av, i slutsatserna har lyckats uppnå det regeringarna egentligen vill: att styra Europeiska unionens beslut och agerande med järnhand utan all störande inblandning från inte bara detta parlaments sida utan även från kommissionens.
Nåväl, ordförande Prodi, jag frågar mig hur ni kan vara så nöjd när kommissionen praktiskt taget reduceras till leverantör av rapporter om de mest skilda ämnen och tydligen står utanför kretsen av beslutsfattare och initiativtagare, både vad regeringskonferensen och GUSP beträffar. Det förvånar mig också mycket att ni, som sedan september månad talat med oss om vikten av en övergripande reform och att ni står till rådets förfogande för detta, i dag nöjer er med det faktum att hela dagordningen inte har fastslagits.
Min önskan är att man överväger parlamentets yttrande om öppnandet av regeringskonferensen noggrant innan det avges - detta enda, futtiga instrument vi har till vårt förfogande - och att man på alla sätt försöker övertyga kommissionen om att man måste acceptera en tydlig konfrontation med rådet och dess medlemmar - inklusive de italienare, belgare och fransmän vars inlägg i ämnet har varit litet blygsamma, om man säger så - för att ta besluten om Europeiska unionens framtid ur händerna på diplomater och nationella regeringar. Jag tror att det är djupt felaktigt att låtsas som om allt är väl, när det val man har gjort avgjort går i riktning mot en utvidgning utan fördjupning.

Frahm
När man läser handlingarna och protokollen från toppmötet, måste man säga att George Orwell inte levde förgäves. I varje fall har hans sanningsministerium eller dess principer överlevt honom. Nu heter det inte längre krig. Det heter en humanitär kampanj, och en armé kallas inte längre en armé. 60 000 beväpnade soldater är en humanitär utryckningsstyrka. Trots att det finska ordförandeskapet verkligen har varit ambitiöst i sitt främjande av öppenhet, har kommissionen i ett dokument offentliggjort sina idéer i samband med öppenhet. Man följer de orwellska principerna om öppenhet. Öppenhet gäller bara i en mycket begränsad omfattning och inte om man efterfrågar den för ofta, t.ex. som journalist, och planerar att offentliggöra den föreliggande informationen och därmed självklart sälja tidningar; i så fall gäller inte öppenheten.
Turkiet har också bearbetats i sanningsministeriet. Nu har det blivit mer demokratiskt, även om kurderna och turkarna fortfarande lever under förtryck. Debatten här i går om den europeiska kulturen var en ganska obehaglig upplevelse. Det var denna debatt som hade sin upprinnelse i diskussionen om Turkiets status som ansökarland. Vad är den gemensamma europeiska kulturen? Jag vill säga direkt: Jag har mycket litet gemensamt på det kulturella planet med Jörg Haider i Österrike eller Le Pen i Frankrike eller för den sakens skull min egen landsman, Mogens Camre i Danmark. Jag känner en mycket starkare kulturell gemenskap med progressiva turkar och kurder som kämpar för rättvisa, frihet och demokrati. Och det gläder mig att man en dag kan hälsa dem välkomna i en europeisk arbetsgemenskap. Det gläder mig att detta Europa börjar att ta sin multietniska kultur på allvar. Det är emellertid helt fel tidpunkt att skicka en signal till den turkiska regeringen om att Turkiet är välkommet som ansökarland så länge som dödsdomen för Öcalan fortfarande står fast.

Muscardini
Herr talman! Visst är det positivt att Europeiska unionen vill utvidga sig till att omfatta fler länder och där befästa demokratins utveckling och stärka den ekonomiska kapaciteten att ge sig in på världsmarknaden - på vilken, vilket vi upprepar för femtioelfte gången, de nationella särdragen inom produktionen måste försvaras i kamp mot den konformism och likriktning som utan tvivel är till men för de specifika kulturerna och för produkternas kvalitet. Det är emellertid lika viktigt att parlamentet slutgiltigt slår fast att ett nytt land inte kan inträda i unionen innan det verkligen tillämpar de punkter som ställts upp alltsedan Amsterdam.
Vad detta beträffar påminner vi om att bland annat problematiken med farliga eller föråldrade kärnkraftsverk, om vilken för övrigt parlamentet redan har uttalat sig, fortfarande hänger i luften. Det är dock lika uppenbart att en utvidgning inom föreskriven tid varken medger att man omedelbart förverkligar en gemensam utrikespolitik eller utformar en ekonomisk politik, även om den senare är viktigare än någonsin också i ljuset av dollarns återhämtning gentemot euron och besvikelsen över resultaten från Seattle.
Med bedrövelse måste vi därför anpassa våra gamla förhoppningar till de nya kraven, och den enda lösningen tycks vara möjligheten att involvera de länder som delar ett intresse av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik i en ny slags överenskommelse inom unionen och innan denna utvidgas till nya medlemmar. Denna skulle innefatta gemensamma lagar som säkerställer kampen mot kriminalitet, droger och okontrollerad invandring i länder som vill återta sin gemensamma rätt att bekämpa brotten mot mänskliga rättigheter genom att aktivt ingripa mot ociviliserade handlingar och förintelse.
Det beslut som fattades i Helsingfors att skapa ett första frö till en europeisk trupp har rätt inriktning och skall stödjas av delar av parlamentet med förhoppningen att initiativet inte stannar vid detta första steg. Denna möjlighet som vi lägger fram i hopp om att man äntligen skall börja diskutera eventuella nya avtal mellan dem som har samma mål får inte förväxlas med föreställningen om ett Europa med flera hastigheter, utan snarare ses som en union med två nivåer. Vi föreslår en politisk nivå för de nuvarande medlemsstater som väljer att ta ett språng framåt på detta område och en andra, ekonomisk, nivå för de nuvarande femton medlemsstaterna och de nya medlemmarna.
Naturligtvis kommer den som med tiden ansöker om detta och uppfyller förutsättningarna att få ta plats på den politiska nivån, men om vi i dag inte går snabbt fram vad detta beträffar och tror att vi skall kunna utvidga och nästan fördubbla antalet medlemsstater utan överlagda och utprovade institutionella reformer - det finns inte längre tid för försöksverksamhet - avlivar vi drömmen om ett politiskt Europa med förmåga att respektera identiteter, kulturer och traditioner, men som dock bidrar till att skapa en ny slags europeisk medborgare. Det står klart att utvidgningen, enligt somligas planer, inte utgör en förstärkning av unionen utan en urvattning av den, förlusten av det som var dess grundares förhoppningar.
Slutligen uppmanar jag kommissionen att sluta föreslå åtgärder om sparris och lupiner och försöka ge oss en politisk och ekonomisk färdriktning innan den gör sig till åtlöje.

Dupuis
Herr talman, kära kolleger! Till att börja med ett antagande som jag tror gäller oss alla, men framför allt vår talman Nicole Fontaine. Jag anser att frågan om den ställning som två av parlamentets ledamöter har inom regeringskonferensen är fullständigt oacceptabel. Vi kan inte acceptera den och det borde vår talman informera om. Det är en ställning som icke-statlig organisation. Vill vi även fortsättningsvis vara en icke-statlig organisation? Vi blir endast simpla observatörer, på samma sätt som de icke-statliga organisationerna. Jag tycker det är på tiden att parlamentet säger nej till sådana förhållanden.
Rent allmänt anser jag att vi har ett något selektivt minne, kära kolleger. I Amsterdam avslutades konferensen kring det faktum att om vi blev fler än 20 medlemmar skulle vi genomföra minst tre reformer. Vi befinner oss inte längre i den situationen utan i en situation med 27 medlemsstater och ännu fler under de kommande åren, och de reformer som krävs är mycket, mycket mer omfattande. Genom att godta dessa slutsatser blir vi medbrottslingar, rådet och vi, till en politik som under de kommande åren kommer att visa sig extremt allvarlig och som kommer att förlama hela Europeiska unionen.
Parlamentet kan inte låtsas som om det inte förstår, som om det inte uppfattar denna politik. Man kan inte, såsom vissa kolleger sagt, diskutera med det portugisiska ordförandeskapet när man redan vet att det i rådet finns en majoritet för att vägra utöka vissa punkter på föredragningslistan. Vi måste använda det enda vapen vi har och om Barnier inte vill kalla det livets strejk, låt oss kalla det motstånd. I vilket fall som helst kan vi inte skjuta upp en drabbning som borde äga rum i januari till juni.
Vårt problem är det yttrande vi måste lämna före regeringskonferensen, dvs. redan i januari. Naturligtvis kan man glädja sig, man kan låtsas att skyla ansiktet, och tro att vi kan övertyga det portugisiska ordförandeskapet som i sin tur kan övertyga övriga medlemsstater. Man kan naturligtvis hitta på saker för varandra. Det har vi redan gjort många gånger, men det är kanske dags att parlamentet vaknar upp.
När det gäller utvidgningen tror jag att vi förolämpar ett antal länder utan att vi är medvetna om det. Vi har utvidgat kandidatstatusen till att omfatta Turkiet, det är bra, även om vi som alltid gjort det för sent, men vi överger stater som Albanien, Makedonien och Kroatien, trots att det inte finns någon anledning att göra det, eftersom vi beslutat att alla länder skall kunna bli medlemmar i unionen när de genomfört nödvändiga reformer. Vi måste snarast låta dessa länder bli kandidatländer, liksom vi snarast måste inse att Tjetjenien inte ligger på månen utan i en region i Europa, i Transkaukasien. Europa måste snarast föra en politik som är värdig namnet i denna region, annars kommer det att precis som Balkan de senaste tio åren bli ett krigsområde, ett förstört område, vilket är fallet i dag med Tjetjenien.

Belder
Herr talman! Vem var det nu som övertalade vem i slutet av förra veckan att bevilja Turkiet status som kandidatland? Rådet tillsammans med kommissionen eller aspiranten själv? Solanas och Verheugens diplomatiska raketuppdrag ger ett märkligt svar på denna fråga.
Detta är ett läge som mycket direkt visar hur svåra de inbördes relationerna alltjämt är mellan Aten och Ankara. För det var framför allt grekiska villkor för Turkiets kandidatur till EU - tänk framför allt på Cypernfrågan och gränstvisterna i Egeiska havet - som ju fick Solana och Verheugen att hastigt ta flyget till premiärminister Ecevit. Och enligt vad som sägs var det endast med amerikanskt bistånd som den turkiska koalitionsregeringen slutligen godtog den europeiska befordran.
Vem i Europa har egentligen anledning att glädjas över detta speciella förfarande, särskilt nu när premiärminister Ecevit inte ger vika när det gäller den politiska tudelningen av Cypern? Och då nämner vi inte ens ett ord om det mest avgörande, implicita anslutningskravet på Turkiet: att landets starka militärapparat frivilligt avstår från sin ansenliga politiska makt.
Det är i alla fall utmärkande att Ecevit med rätta pekade på hur viktigt hans hemland är för väst geostrategiskt sett. Det är en argumentation som bestämt vinner styrka mot bakgrund av den barbariska, imperialistiska pacificeringstaktik som Ryssland använder i Tjetjenien. Det är emellertid endast Nato som skall sörja för en militär balans och motvikt i den kvava Kaukasus-regionen, och inte Europeiska unionen.
Till de positiva resultaten från toppmötet räknar vi godkännandet av ytterligare fem östeuropeiska länder som kandidatländer till Europeiska unionen, samt förklaringen eller rättare sagt den tydliga förmaningen från Europeiska rådet till Rysslands politiska ledare. Tio år efter Berlinmurens fall, tio år efter den spektakulära omvälvningen i Central- och Östeuropa får rädslan för Moskva sorgligt nog fortfarande länder i den regionen att söka säkerhet och ekonomiskt välstånd hos väst. Denna verklighet är lika mycket värd ett raketuppdrag till Kreml med Solana och en ledamot av Europeiska kommissionen.

Sichrovsky
Herr talman! Det finländska ordförandeskapet har säkerligen medfört framsteg när det gäller utvecklingen av Europeiska gemenskapen. Men man måste ändå betrakta den europeiska säkerhetspolitiken som ett misslyckande för Europeiska gemenskapens del, när man tänker på uppträdandet gentemot konflikthärdarna i Tjetjenien, Groznyj. Som Europeisk union blir vi trovärdiga utanför unionen, och även hos den egna befolkningen, först när olika konflikthärdar bedöms på inte alltför olika sätt.
Jag ser dock ett problem när det gäller de mänskliga rättigheterna för de olika minoriteterna inom unionen, i synnerhet i fråga om religionsfriheten. Det finns fortfarande extrema olikheter inom de europeiska medlemsstaterna när det gäller att erkänna religiösa samfund. Till exempel är det i Tyskland nu praktiskt taget omöjligt för de ortodoxa judiska församlingarna att grunda ett självständigt samfund. Här har nästa ordförandeskap ett särskilt ansvar för att rättigheterna regleras för de religiösa samfunden inom EU.

Hänsch
Herr talman! I Helsingfors har man i själva verket fattat ett historiskt beslut. Det är ett skifte inför framtiden, som, om vi skall vara ärliga, varken ni eller vi vet hur vi skall kunna infria. Efter det enhälliga beslutet om utvidgningsprocessen kommer man inte längre att tvivla på vår allvarliga vilja och Turkiets vilja att snarast möjligt uppfylla kriterierna från Köpenhamn. Enligt önskemålet vid toppmötet i Helsingfors skall Europeiska unionen om några få år omfatta 28 stater. Då, herr rådsordförande och herr kommissionsordförande, kan man förvisso ställa sig frågan vilka dimensioner våra beslut kommer att få.
Tror ni verkligen att vår union med 27 eller 28 medlemsstater kommer att förbli handlingskraftig, öppen och demokratisk tack vare att man klarat av the left-overs från Amsterdam?
Tror ni verkligen att vi med 15, 16, 17 eller 18 språk kommer att kunna fortsätta den nuvarande språkhanteringen i våra institutioner som hittills? Tror ni att vi kan bibehålla det interna sättet att fungera i våra institutioner, i rådet, parlamentet och kommissionen, och upprätthålla jämvikten mellan dem på samma sätt som hittills om vi har 27 eller 28 stater?
Tror ni verkligen, mina damer och herrar, att man genom att ta in Turkiet, det folkrikaste landet i Europa med en egen stor historia, enbart kommer att ansluta en 28:e stat utan att förändra Europeiska unionens egenskaper? Behöver vi inte ett koncept för att förskjuta Schengens gränser till Eufrat och Tigris? Behöver vi inte ett koncept för hur vi skall hantera de önskemål om anslutning som vi till följd av beslutet i Helsingfors kommer att få från Centraleuropa och från området kring Kaukasus? Och hur skall vi då hantera Ryssland när vi får att göra med önskemål om anslutning ända inifrån detta område? Jag önskar för allas vår del att vi inom Europeiska unionen finner en flexibilitet, som vi ännu inte på långt när uppnått med det som vi hittills har tagit upp när det gäller flexibilitet, för att garantera Europeiska unionens sammanhållning. Jag önskar för allas vår del att vi under de närmaste åren kommer att få mod och styrka att besvara sådana frågor och finna svaren, innan de ges oss från annat håll och vi inte längre kan finna dem i enlighet med vår egen politiska vilja.

Haarder
Herr talman! Vi hoppades att man efter murens fall hade kunnat sätta vissa gränser för övergreppen här i världen. Vi ingrep därför i Kosovo där en motbjudande regim höll på med att fördriva ett helt folk, och därför var det glädjande när man till sist såg till att få stopp på Indonesiens övergrepp i Östtimor. Men i Tjetjenien kan vi nu se en skoningslös statsterror som riktar sig mot en hel befolkning. Vi ser en armé som bekämpar terrorism genom att jämna städer med marken och göra hundratusentals människor till flyktingar. Vi ser en regering och en presidentkandidat som gör sig populära genom att angripa den tjetjenska fiendebilden. Vi ser att det i den ryska valkampen nästan inte finns någon opposition mot denna grymma krigföring.
I EU har vi varit för svaga i våra protester och våra sanktioner, och därmed har vi svikit de liberala och demokratiska krafterna i Ryssland. Rådet skall ha tack för att det nu till sist talar klarspråk om Rysslands eklatanta brott mot en rad internationella åtaganden. Nu måste rådet se till att leva upp till sina ord och att man gör allt för att vi kan bidra till att få ett slut på detta barbari, och att man gör allt för att säkerställa den helt nödvändiga humanitära hjälpen till hundratusentals civila. Herr talman! Detta århundrade har varit tillräckligt hemskt. Men i slutet av århundradet har det också funnits hopp. Vad gäller Tjetjenien, är den verkliga frågan om detta skall bli den tragiska, sista krampryckningen på ett olyckligt århundrade eller om det skall bli början till ett nytt århundrade som blir lika tragiskt.

Lipponen
Herr talman! Jag tackar för de vänliga ord som här riktats till Finland som ordförandeland, men samtidigt tackar jag också för den kritik som framförts. I debatten fäste man stor uppmärksamhet vid regeringskonferensen, vid behovet att ändra grundfördragen. Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors utgick rådet ifrån att regeringskonferensen måste slutföras tillräckligt snabbt, om möjligt före utgången av nästa år, för att man skall hinna ratificera fördragen och för att utvidgningen skall kunna påbörjas.
Enligt min mening finns här två synpunkter som jag vill fästa uppmärksamhet på. För det första är dessa tre så kallade kvarvarande frågor från Amsterdam, left-overs, ingalunda några obetydliga frågor. Man har redan här talat om ökningen av antalet beslut med kvalificerad majoritet. Att frågan finns på dagordningen innebär såvitt jag förstår att man måste gå åt det hållet. Men även det är en stor principiell fråga, och därefter vid utarbetandet av den här dagordningen kommer man sedan verkligen att möta medlemsländernas skiljaktiga uppfattningar. Dörren lämnades dock på glänt och vid regeringskonferensen skall man diskutera huruvida det finns behov att ta upp även andra betydande frågor om fördragsändringar, så att Europeiska rådet på nytt kan behandla den här frågan.
Jag vill även framföra här en annan synpunkt: anser vi då att utvidgningen bör skjutas upp. Eftersom vi såvitt jag förstår i fråga om fördragsändringar står inför sådana grundläggande frågor att när de nationella parlamenten skall ratificera dessa ändringar måste vi ha tillräckligt med tid för att debattera dem i medlemsstaterna, och vi måste få de nationella parlamenten att gå med på dessa reformer. Det kommer inte att vara någon lätt uppgift. Jag erkänner helt detta faktum och vill tacka kommissionens ordförande Romano Prodi för att han har varit djärv nog att ta upp dessa frågor. De är viktiga för Europas framtid. Det är nödvändigt att debattera dem under de närmaste åren, men vi kan inte göra allt på en gång och det är ett problem här. Språkfrågan är ett exempel på sådana frågor som kräver både tid att mogna och också mod att behandla frågan. Som företrädare för ett litet land kan jag säga att det måste finnas beredskap även för det.
Säkerhets- och försvarspolitiken har flitigt debatterats här. På frågan huruvida försvarsministrarna kanske skulle komma hit kan jag inte heller svara nekande, men jag framhåller att det är rådet (allmänna frågor) som skall behandla dessa frågor och där kommer sedan försvarsministrarna att vid behov vara med. Det är helt förståeligt och nödvändigt att Europaparlamentet vill fästa uppmärksamhet på dessa frågor, och jag instämmer med parlamentsledamoten Poettering att det inte finns anledning att söla här. Därför är vi i Finland mycket nöjda med att vi under det finska ordförandeskapet kunde få detta beslut så pass färdigt att vi har handlingslinjerna klara framöver. Parlamentsledamoten Seppänen kanske inte har läst Amsterdamfördraget. I den här frågan agerar vi inom ramen för Amsterdamfördraget. I slutsatserna från Helsingfors konstateras att det inte är fråga om en europeisk armé, och vi håller verkligen inte på att skapa någon sådan krishanteringsförmåga eller krishanteringsstyrka som skulle föra krig.
Parlamentsledamoten Suominen tog upp den nordliga dimensionen i sitt inlägg. I den här frågan uppnådde man precis det som var Finlands målsättning som ordförande, dvs. vid en konferens som redan tidigare hölls i Helsingfors var både medlemsstaterna och partnerskapsländerna eniga om att det finns skäl att utarbeta ett åtgärdsprogram. Vid Europeiska rådet i Helsingfors bekräftade man detta. I Finland är vi givetvis särskilt nöjda med detta, men återigen vill jag framhålla att vi i Europa även har såväl en sydlig, en nordlig, en östlig som en västlig dimension. De alla är för oss gemensamma frågor. Den nordliga dimensionen handlar i mångt och mycket om ett långsiktigt samarbete med Ryssland, vilket också för oss är en stor gemensam fördel alldeles oavsett vad som i dag händer i Ryssland och i Tjetjenien.
Här ställde man en fråga om idrott. Vart försvann idrotten från toppmötet? Idrott är utan tvivel en betydelsefull social faktor och viktig för miljoner européer. Jag anser att det är nödvändigt att återkomma till den här frågan. Det handlar förstås om kompetens och att man här behandlar frågor ur många olika synvinklar. Det finns en inre marknadens synvinkel - vi minns Bosmanfallet - och det finns en hälsosynvinkel som är förknippad med dopingfrågor. Allt som allt skulle det finnas skäl att förbereda den här frågan, och Europeiska rådet ville inte i sina slutsatser ta ställning i den här frågan eftersom den nödvändiga förberedelsen och debatten saknades.
Till slut, som ett slags arv (legacy) från det finska ordförandeskapet hoppas jag att man i unionens alla institutioner tar frågan om öppenhet och god förvaltning på allvar. Jag förstår att vi har att göra med olika slags kulturer. Vi kan inte i något land säga att det är hos oss som de här frågorna ligger bäst till. Vi måste förstå varandra, men färdriktningen måste klart peka mot större öppenhet. När Amsterdamfördraget utarbetades var Finlands tanke och förslag, som antogs, att öppenheten är den första principen och det är från den man gör undantag och inte tvärtom. Det är i den här andan dessa frågor även i fortsättningen måste förberedas.
Att ha balans mellan institutionerna är en mycket viktig fråga. Vi finländare har under ordförandeskapet fått erfarenheter av det, och jag skulle önska att vi i stället för att tävla med varandra om vem som åstadkommit vad och vem som var först skulle mera koncentrera oss på att samarbeta eftersom det är det vi behöver. Var och en av institutionerna har en mycket viktig uppgift. Ur ett litet lands synpunkt behöver vi en stark kommission. Vi måste ha ett fungerande råd där det gemensamma intresset är målet. Och sedan skall allt detta kontrolleras av Europaparlamentet. Här kan man föra fram nya idéer. Detta är det forum där européerna möter varandra för att diskutera viktiga framtidsfrågor. Jag vill ännu en gång på Finlands vägnar tacka alla institutioner och alla Europeiska unionens medlemsstater för deras starka stöd till oss.
(Applåder)

Talmannen
Jag skulle vilja ta tillfället i akt och på parlamentets vägnar, genom er, framföra våra tack till era tjänstemän för det goda samarbete som vi har haft under de senaste sex månaderna.

Prodi
Herr talman! Jag återtar ordet mycket kort för att komma med några tankar om den debatt som förevarit.
Jag märker att det finns en nästan samfälld besvikelse över den uteblivna överenskommelsen på skatteområdet och jag tror att det finns ett brett samförstånd om motiven i denna fråga. Det finns också nästan en total samstämmighet om Tjetjenien och vikten av att inte använda olika måttstockar i vår utrikespolitik utan bekräfta de principer som ligger till grund för Europeiska unionen. Dessutom är även inställningen till Europeiska unionens snabbinsatsstyrka generellt sett positiv, fastän vissa motstridiga röster har hörts. Så har det för övrigt alltid varit, inte bara i Europaparlamentet utan i många nationella parlament, när det handlar om frågor som på något sätt kommer in på militära aspekter, om man kan tala om en europeisk armé eller inte.
Men den snabba kommentar som jag vill komma med gäller den mest kontroversiella punkten, det vill säga regeringskonferensen. Jag måste säga att kommissionen inte alls står utanför beslutet om regeringskonferensen, och jag måste också säga att parlamentets roll har utökats jämfört med Amsterdam, även om framstegen blev mindre än vad kommissionen och parlamentets talman förordade under debatten i Helsingfors. Vissa framsteg har gjorts och vi kan lugnt analysera dem: två företrädare för Europaparlamentet kommer att delta i alla förhandlingssammanträden med möjlighet att göra inlägg i början av varje möte med regeringskonferensen. Dessutom kommer det att förekomma samtal mellan parlamentets talman och stats- och regeringscheferna vid varje sammanträde av detta slag. Det är minimala framsteg, men jag försäkrar er - och detta är det viktiga budskap jag vill ge - att kommissionen och parlamentets talman har haft en gemensam linje med denna inriktning för att utöka parlamentets närvaro. Jag tror att detta är en framkomlig väg. Vi måste alltså säga att den väg vi har följt är den rätta även om marschtakten är ytterst långsam jämfört med vad vi hade föresatt oss. Vi får dock inte bara se bakåt: detta är en varning, en lärdom inför det vi måste göra under de närmaste sex månaderna.
Att man har lämnat dörren öppen om innehållet i regeringskonferensen är också ett tillfälle för kommissionen och parlamentet att samarbeta för att där få igenom de reformer vi vill ha. Före konferensen i Helsingfors var dörren stängd. Det är visserligen ingen stor bragd att ha öppnat den, men det är mycket mer än vi väntade oss och mycket mer än man ville medge innan konferensen startade. Vi måste därför lära oss läxan och arbeta tillsammans under de kommande månaderna. Det krävs ett vittgående samarbete oss emellan just därför att de reformer vi behöver kan komma in genom denna dörr.
Vad gäller de övriga frågorna avslutar jag med en fundering om utvidgningen. Det är sant som talman Poettering sade att historien kommer att utvisa om detta beslut blir historiskt eller inte, men det är ett stort beslut. Konsekvensen av detta beslut blir att vi måste byta ut en enorm mängd av de regler som vägleder oss, av de referenspunkter vi nu har. Vi måste ändra mycket i våra liv, i vår kultur, i våra bokslut, i våra budgetar, i allt vi företar oss. Det är ett beslut som ännu inte har verkställts. Å andra sidan står det klart att vi kommer att behöva flera år och en grundlig analys eftersom vi måste lugna den allmänna opinionen i de länder som kommer in och konfrontera dem med vår verklighet och göra en noggrann, seriös jämförelse i frågor om juridik, ekonomi, politik och öppenhet. Sammanfattningsvis har ett arbete inletts som kommer att föra oss till en historisk slutpunkt. Vi har inte nått den än, men det vi beslutade i Helsingfors kommer att få en enorm betydelse för detta parlaments och Europeiska kommissionens verksamhet. Detta är ytterligare en punkt vi måste arbeta med tillsammans för att skapa en god cirkel och så att både politiken och ekonomin, hos oss och i de länder som har ansökt om medlemskap, kan växa tillsammans och utvecklas i framtiden.

Napolitano
Herr talman! Jag begärde ordet för att säga att det har varit en mycket kort debatt. Vi har lyssnat på rådets ordförandes och kommissionens ordförandes repliker när de svarade de talare som yttrade sig tidigare. Jag ser ingen mening med att fortsätta denna debatt. Jag tycker inte att det är seriöst att gå till väga på detta sätt i parlamentet.
(Applåder)
Vad mig anbelangar avslutades debatten i och med rådets och kommissionens ordförandes inlägg, och jag stryker mig därför från talarlistan.
(Applåder)
(Debatten avbröts för ett formellt sammanträde kl. 10.30 och återupptogs kl. 15.00.)

Invigningsceremoni - Louise Weiss-byggnaden
Talmannen
Herr president, jag har den stora äran att önska er hjärtligt välkommen till Europaparlamentet. I och med att ni vill inviga vår nya byggnad i Strasbourg blir ni den första av Europeiska unionens statschefer som besöker oss i denna byggnad. Detta är naturligt eftersom parlamentet här härbärgeras av Frankrike.
Parlamentet är hedrat av er närvaro, precis som det hedrades i Bryssel för två år sedan, när kung Albert II av Belgien invigde Léopold-byggnaden.
Fyrtio år efter det att Europaparlamentet inrättades har det äntligen kommit på plats inom sina egna väggar, i ett byggnadskomplex som harmoniskt breder ut sig på båda sidor om två vattendrag som flyter samman i ett, likt en symbol för viljan att mötas och skapa ett enat och fredligt Europa.
Precis som Europa kan ses som ett kollektivt bygge har denna byggnad uppförts genom många gemensamma ansträngningar som har gjort den till Frankrikes största offentliga byggnadsprojekt.
Låt mig först och främst erinra om den franska statens, presidentens och regeringens omfattande åtagande, vilket i regeringens fall har inneburit garantier för finansieringen, samt de regionala prefekternas och departementens åtaganden som företrädare för staten, och låt mig även framhålla att ni själv, herr president, personligen har följt utvecklingen och genomförandet av detta byggnadsprojekt med största uppmärksamhet.
Jag skulle även vilja uttrycka min uppskattning för myndigheterna i Strasbourg, framför allt borgmästaren Roland Ries och hans företrädare, kulturministern och före detta Europaparlamentsledamoten Catherine Trautmann.
Er beslutsamhet kan endast jämföras med den kärlek ni hyser till vår vackra stad och er vilja att bidra till och öka dess internationella renommé.
Denna uppskattning omfattar naturligtvis även Pierre Pflimlin,
(Applåder) före detta fransk premiärminister under den fjärde republiken, som var borgmästare i Strasbourg i 24 år och talman i Europaparlamentet under perioden 1984-1987. Jag ser i honom en varm Europaförespråkare och känner djup respekt och tillgivenhet.
(Applåder)Här i Strasbourg är ett Europabygge av naturliga skäl en fråga för hela Alsace, och jag vill understryka det moraliska och finansiella åtagande som regionala rådet i Alsace och departementsrådet i Bas-Rhin har fullgjort under ledning av sina ordförande Marcel Rudloff, som har lämnat oss, Daniel Hoeffel, Adrien Zeller, som också har varit ledamot av Europaparlamentet, och Philippe Richter.
Naturligtvis omfattar vårt tack även alla dem som konkret har förberett och genomfört detta projekt, byggnadsherren, arkitekterna och de tusentals ingenjörer, tekniker, byggnadsarbetare och underleverantörer som har uppfört denna byggnad med stor entusiasm.
Kära kolleger, jag har i dag en känsla av att de brister rörande byggnadens praktiska funktioner som med rätta påtalades i juli i år och omedelbart åtgärdades nu har trätt i bakgrunden för det som är väsentligare.
Med Bryssel och Luxemburg är Europaparlamentet fördelat på tre arbetsorter. Detta är en speciell situation som har historiska orsaker.
Jag skulle endast vilja säga att i Strasbourgs fall tjänar den geografiska placeringen ett särskilt ändamål, som sammanhänger med andan och historien och som Amsterdamfördraget har bekräftat.
Det var lord Ernest Bevin, Förenade kungarikets utrikesminister, som först föreslog Strasbourg 1949, för precis femtio år sedan, eftersom det var en stad med stark symbolisk betydelse för det nya Europa som åter hade uppnått fred.
(Applåder)Han kallade Strasbourg för en stor stad som hade varit vittne till människans dumhet och som borde bli symbol för Europas enande, en plats som var lämplig för att utveckla stora ansträngningar i en miljö som präglades av god vilja och inte av dominans.
Denna byggnad, som rymmer plenisalen, bär Louise Weiss namn. Det är inte utan rörelse jag drar mig till minnes denna djärva politiska journalist som föddes 1893 och från och med slutet av första världskriget engagerade sig i kampen för fred, uppbyggnaden av Europa och kvinnlig rösträtt.
Louise Weiss är fortfarande en symbol för visioner och engagemang både när det gäller kvinnofrågan och Europafrågan, båda lika aktuella än i dag. Vid det första allmänna valet till Europaparlamentet 1979 var hon äldst i vår församling. Vid det öppningssammanträde som hon i denna egenskap var ordförande för, fick hon till sin glädje uppleva att den första talmannen blev en kvinna, Simone Veil, som finns bland oss här och som jag härmed vill ge en djupt känd och vänskaplig hälsning.
(Applåder)Invigningen i dag äger rum just när Europeiska rådet har haft sin djärva öppning i Helsingfors, där man förbereder hela Europas återförening inom denna union på lång sikt och likaså förbereder en anpassning av institutionerna till utvidgningen liksom ett självständigt europeiskt försvar.
Ingenting kommer att bli enkelt att genomföra. Men de femtio åren av europeisk uppbyggnad har präglats av ansträngningar för att lösa inledande intresse- eller begreppskonflikter mellan staterna och låta de gemensamma intressena och solidariteten få råda. De svårigheter som nyligen har visat sig i relationerna mellan två av våra medlemsstater är inget undantag från denna regel, hur iögonenfallande de än är, och då ser jag både till den mänskliga och den ekonomiska aspekten. Jag är alltså övertygad om och jag hoppas verkligen att detta fall inte innebär något undantag från den dynamik som leder till samförstånd.
Denna invigning äger också rum när parlamentet når något man utan överdrift kan kalla politisk mognad, tack vare Maastricht- och Amsterdamfördragets framsteg. Parlamentet erkänns nu helt och fullt både inom Europeiska unionen och utanför dess gränser. Jag gläder mig åt att de högsta företrädarna för alla gemenskapsinstitutioner finns närvarande i dag, framför allt rådet, vars ordförandeland nu är Finland, och jag hälsar premiärminister Lipponen välkommen,
(Applåder)Europeiska kommissionen, som leds av Romano Prodi, och de många ministrarna och företrädarna för medlemsstaternas parlament, och naturligtvis Europarådet och dess domstol för mänskliga rättigheter som är vår granne och hyste oss under så lång tid.
Parlamentets politiska ansvar måste nu ligga på samma nivå som de nya befogenheter som dess medlemsstater och Europas folk har tilldelat det. Vår institution är fullständigt medveten om detta, det kan alla ni som ger denna invigning en verklig europeisk dimension genom er närvaro vara förvissade om.
Dagens ceremoni som hedras av er närvaro, herr president, må på tröskeln till år 2000 bli ett tecken på enhet för Europeiska unionens alla medborgare, när jag nu överlämnar ordet till er.
(Livliga applåder)

Chirac
Fru talman, ordförande för de europeiska institutionerna, ministrar, parlamentsledamöter, mina damer och herrar! Fru talman! Först av allt skulle jag vilja tacka er för ert varma och vänskapliga mottagande.
Ert val till Europaparlamentets talman förra sommaren kom som en fulländning av ert stora engagemang för Europa. Efter 15 år som folkvald företrädare har ni inte bara vunnit era kollegors respekt, utan alla de som i dag är verksamma inom Europabygget har full respekt för er.
Jag skulle också, efter er, vilja säga några ord om den mycket välkända Louise Weiss som gett sitt namn till denna byggnad. Hon var från Alsace, men hade också tyskt, österrikiskt och tjeckiskt ursprung. Hon ägnade hela sitt liv åt Europabygget. Under detta ofta så tragiska århundrade kämpade hon mot alla odds för en europeisk försoning och för att förena våra folk. Som ni kanske vet var det på min begäran som denna oförtröttliga förkämpe för kvinnors rättigheter och för Europabygget 1979 accepterade att för första gången ställa upp i ett val, hon var då 86 år gammal. Därmed bekräftades och kröntes hennes engagemang i er församling.
Mina damer och herrar, denna invigning utgör ett viktigt datum i parlamentets historia. Så mycket har hänt sedan Europeiska kol- och stålgemenskapens gemensamma församling höll sitt första sammanträde 1962 och sedan Europaparlamentets ledamöter för första gången valdes genom direkta allmänna val, för redan 20 år sedan!
Europaparlamentets roll och legitimitet förstärks från dag till dag och därför var det nödvändigt för parlamentet att bli självständigt från Europarådet, som lånat ut sina lokaler till Europaparlamentet under nästan ett halvt århundrade. Det var önskvärt och nödvändigt för parlamentet att äntligen förfoga över en egen byggnad.
Jag skulle vilja uttrycka min uppskattning av alla dem som har bidragit till detta oerhört omfattande arbete: arkitekterna, Strasbourgregionens kontor för fysisk planering och anläggningsarbeten (SERS), företagen, teknikerna, de arbetare som deltagit i detta stora äventyr under fyra år för att kunna överlämna Palais de l'Europe till sin församling.
Jag skulle vilja tacka de lokala myndigheterna, regionen Alsace, departementet i Bas-Rhin och staden Strasbourg, som i samråd med franska staten givit sitt stöd till detta bygge.
Strasbourg som under historien så ofta splittrats till följd av kontinentala rivaliteter representerar i dag hela vår kontinents freds- och demokrati-ideal. Såväl ert parlament som Europarådet och domstolen för mänskliga rättigheter har sitt säte i Strasbourg, som därmed på något sätt blivit huvudstaden för det europeiska medborgarskapet.
Vi måste i dag fundera över hur vi skall få våra olika huvudstäder att fortleva i ett utvidgat Europa. Förbindelserna mellan de städer där de olika sätena befinner sig måste liksom förbindelserna med medlemsstaterna vara så täta och enkla som möjligt. Vi känner till era önskemål och ni skall veta att jag, tillsammans med Frankrikes regering, anstränger mig för att tillmötesgå dem.
När er församling flyttade in i lokalerna för snart sex månader sedan skrevs och talades det mycket om de svårigheter man mötte under de första veckorna. Legitim oro uttrycktes, en oro som delades av alla parlamentsledamöter, handläggare, tjänstemän, journalister, tekniker och även besökare som arbetar och uppehåller sig i byggnaden. Jag är övertygad om att det endast handlade om "barnsjukdomar" som förmodligen var svåra att undvika med tanke på byggets omfattning. Dessa problem håller gradvis på att lösas tack vare de energiska åtgärder ni själv, fru talman, tillsammans med er generalsekreterare, vidtog omedelbart efter det att ni tillträdde ert ämbete.
Jag är säker på att ni alla snart kommer att finna er till rätta här. Jag hoppas att man inom kort endast kommer att uttrycka sin beundran för denna vackra byggnad, som ger parlamentet ett säte som är värdigt det uppdrag fördragen gett parlamentet. Ett mycket framstående uppdrag, ärade parlamentsledamöter, som ständigt utökas. Er institution, som för folkets talan, deltar i alla debatter om Europa, och det år som nu går mot sitt slut kommer otvivelaktigt att ha varit Europaparlamentets år.
Kommissionens kollektiva avgång förra våren till följd av den oberoende expertkommitténs rapport, som tillkom på begäran av er församling, markerade slutet för en epok. Den avbröt en allmän uppfattning, som kanske var alltför teknokratisk och hemlighetsfull, om Europabygget. Er noggranna kontroll av användningen av Europeiska unionens medel visar på er vilja att till fullo utöva era befogenheter. I takt med de fördrag som markerat vägen mot Europeiska unionen har Europaparlamentets befogenhets- och ansvarsområde ständigt utökats. Från början gällde parlamentets befogenheter budgetområdet. Genom Maastrichtfördraget blev parlamentet en av de lagstiftande myndigheterna, och dessa befogenheter förstärktes med Amsterdamfördragets ikraftträdande för några månader sedan.
Med den utökade användningen av medbeslutandet är det få områden där parlamentet i dag inte medverkar i beslutsfattandet. De europeiska medborgarna, som uppmärksamt har följt utfrågningen av kandidaterna inför utnämningen av den nya kommissionen, har insett parlamentets viktiga roll, men har också kunnat uppskatta den opartiskhet och höga kompetens ni alla gav prov på vid utnämningen av de europeiska kommissionsledamöterna. Jag skulle här vilja uttrycka min uppskattning för kvaliteten på det arbete ni utförde i samband med utnämningen av kommissionen, såväl inom era utskott som under era plenarsammanträden och inom ramen för förlikningskommittén mellan er församling och rådet, vilken är en verklig smältdegel för den europeiska lagstiftningen.
Det dagliga lagstiftnings- och kontrollarbetet har blivit ett centralt inslag i Europeiska unionens liv utan att det för den skull inkräktar på rådets eller kommissionens befogenhetsområden, eftersom vi alla vill respektera den balans mellan institutionerna som fastställts i fördragen. Er roll kommer att utvecklas framöver med den nya reformen av institutionerna, som nyligen inleddes av Europeiska rådet i Helsingfors. Låt mig här också få uttrycka min uppskattning för det avgående ordförandelandet, som gjort en anmärkningsvärd insats för att toppmötet i Helsingfors skulle bli framgångsfullt.
(Applåder) Samtidigt som man utvidgar omröstningen med kvalificerad majoritet till nya områden förefaller det mig naturligt att parlamentet kan utöka sina lagstiftande befogenheter inom samma områden. Det är nödvändigt att ni får gehör för era synpunkter på denna institutionella reform. Det är er önskan, och Europeiska rådet har nyligen vidtagit åtgärder i detta avseende i Helsingfors. Det är i en öppen anda som jag kommer att se till att dessa tillämpas under det franska ordförandeskapet då jag hoppas vi kommer att kunna slutföra regeringskonferensens arbete. Och jag gläder mig, fru talman, att ni efter de positiva erfarenheterna i Helsingfors, på nytt kommer att kunna föra en verklig dialog med stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets alla möten, och inte längre enbart hålla ett inledande tal.
Er församling är en institution som blir allt mäktigare inom Europeiska unionen, men alltför många européer underskattar fortfarande er roll. Detta framgår tyvärr av det låga valdeltagandet bland våra medborgare i nästan samtliga medlemsstater vid valen till Europaparlamentet. Vi måste därför förena våra ansträngningar så att valförfarandet för medborgarna närmare dem som företräder dem i Strasbourg. Vi måste också anta en verklig ledamotsstadga som tar hänsyn till parlamentets alla befogenheter.
(Applåder)Allt detta skulle bidra till att medborgarna i större utsträckning skulle känna igen sig själva i sina företrädare. Det skulle uppmuntra dem till att fördjupa dialogen med sina europeiska ledamöter. Ni själv, fru talman, föregår med gott exempel genom att göra allt fler offentliga framträdanden och genom att oförtrutet förklara de uppgifter er institution har att fylla och på så sätt ge en stark och viljekraftig bild av ert parlament. Och det är sant att er hängivenhet smittar av sig.
Ärade ledamöter, dessa pedagogiska ansträngningar bör inte enbart syfta till att förbättra allmänhetens uppfattning om er församling. Det inser var och en. För att få våra medborgare att ansluta sig till oss, med såväl hjärta som sinne, krävs en ändring av den uppfattning de har om Europa. Folken finner ofta Europa alltför teknokratiskt, avlägset och abstrakt. Vi förstår deras förebråelser. Fördragen och förordningarna är inte särskilt synliga. Unionen bryr sig alldeles för litet om medborgarnas dagliga problem. Den ligger ofta bakom olika krav och respekterar inte i tillräcklig utsträckning subsidiaritetsprincipen, samtidigt som den underlåter att i tillräcklig grad ta itu med de allvarliga problemen, såsom arbetslöshet, social utslagning, narkotika och brottslighet. Låt oss tillsammans bemöta denna kritik.
Vi bör givetvis göra betydligt mer för att bättre samordna vår ekonomiska politik. Vi måste stärka vår sociala modell och skapa ett sammanhängande område av frihet, säkerhet och rättvisa. Men först och främst måste vi på ett bättre sätt förklara för medborgarna vad Europeiska unionen redan nu ger dem, det vill säga allt det som den garanterar dem rätten till, hur unionen skyddar dem och ger dem möjlighet alla leva under bättre förhållanden. Man måste helt enkelt förklara för dem hur unionen fungerar. I samband med införandet av euron anslog vi alla nödvändiga medel för informationsåtgärder . Mynt och sedlar i euro kommer att kraftigt påverka medborgarnas vanor och sätt att tänka. Valutan kommer att få dem att i sitt vardagsliv tänka och handla som européer. Denna verkliga revolution förbereder vi aktivt, och övergången till euron har fått ett positivt bemötande av våra medborgare tack vare att vi anslog tillräckliga medel för att kunna informera och förklara.
Vi bör anta samma pedagogiska strategi och genomföra fler informationskampanjer för att öka kännedomen om det europeiska projektet i sin helhet, om hur våra institutioner fungerar och om hur vår politik bedrivs. För att gå i land med dessa nödvändiga projekt måste man frigöra budgetmedel. Det krävs också en verklig uppslutning från alla politiskt ansvariga, och ni folkvalda borde ta täten och visa vägen. Men för att få alla att ansluta sig, ärade ledamöter, måste vi också visa att vi kan förläna Europa dess verkliga dimension. Vi måste bygga upp ett medborgarnas Europa där var och en efter hand känner sig delaktig. Vi måste skapa en gemensam identitet, samtidigt som vi måste värna om de nationella identiteterna, de olika folk som Europa utgörs av och deras språk och kulturer. Våra folk vill inte upplösas och försvinna i Europa. Tvärtom vill var och en genom Europa existera i än större utsträckning. Vi måste lyckas med denna gemensamma stora byggnad, där alla skall känna sig hemma. En byggnad där alla lever tillsammans i solidaritet, men där var och en kan behålla sina vanliga hållpunkter i tillvaron.
Vi skall genomföra integreringen genom att betona det som förenar oss: en särskild syn på människan och hennes frihet, värdighet och rättigheter, en samhällsmodell som är förankrad i vår gemensamma historia och bygger på en tradition av kollektiva förhandlingar, ett skyddsnät mot befintliga risker, en stat som garanterar social sammanhållning. Därför önskar Frankrike att Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter skall antas under dess tid som ordförandeland. Europaparlamentet kommer tillsammans med medlemsstaterna och dess regeringar att spela en viktig roll under utarbetandet av denna stadga. Denna text kommer med de rättigheter och skyldigheter den föreskriver att utgöra ram och referens för det europeiska medborgarskapet.
Detta medborgarskap innebär även en tribut till vår identitet och historia, en lång tradition av kontakter mellan våra nationella kulturer, tänkare och konstnärer, en tradition som sträcker sig tillbaka till medeltiden och har gett oss humanismen, kort sagt allt det som vår europeiska civilisation grundar sig på. Vi får aldrig glömma att Europa föddes ur anda och intellekt. Det är detta Europa som vi måste få att leva och växa så att Europa kan bli älskat. Först och främst av våra ungdomar.
Därför kommer Frankrike att ge utbildning och kunskap, utbyten mellan universitet och laboratorier hög prioritet under sitt ordförandeskap, så att ungdomar, antingen de är studenter, forskare eller tekniker, unga akademiker som söker jobb eller unga arbetstagare, kan vidga sina vyer till hela Europa. För detta ändamål kommer Frankrike att för sina samarbetspartners lägga fram ett ambitiöst och konkret program för främjande av rörlighet. Vi måste hjälpa de nya generationerna att få ett europeiskt medvetande.
Fru talman, mina damer och herrar, ni är de parlamentsledamöter som skall föra in Europa i nästa årtusende. Det är ni som tillsammans med medlemsstaterna och kommissionen skall förbereda Europa för framtidens stora utmaningar. Låt oss akta oss för att i dag dra upp gränserna för ett slutgiltigt Europa. Europa är ett projekt och en process. Inte ens de djärvaste av gemenskapens grundare skulle ha kunnat föreställa sig euron. Låt oss med stolthet se tillbaka på den väg vi har vandrat och låt oss tillsammans fundera över morgondagens ambitioner.
Vår historia förpliktigar. I och med renässansen och under femhundra år byggde Europa upp en framstående civilisation. Sedan drog en våg av förbittrad nationalism och radikalt förnekande av våra värden med sig vår kontinent, och hela världen, i två fruktansvärda krig som bröt ner och utplånade Europa. I femtio år har vi nu ihärdigt och med framgång skapat förutsättningar för en ny europeisk renässans. Européerna måste hädanefter lära sig att förena sin historia med sin geografi. I fyrtio år kunde Europeiska unionen inte dra upp sina egna gränser, utan gränserna drogs längs järnridån av Warszawapaktens stridsvagnar.
Genom att öppna sig för tretton kandidatländer som, hoppas jag, senare kommer att få sällskap av västra Balkan, följer Europeiska unionen det kall som består i att samla hela den europeiska familjen. Det är stora ambitioner! Och jag uppmanar dem som menar att de europeiska ledarna ibland saknar mod och ambitioner att tänka några ögonblick på vilken utmaning och hur nödvändigt det är att successivt integrera tvåhundra miljoner män och kvinnor från ett tjugotal länder i unionen.
Innan unionen öppnar sina dörrar måste den reformera sina institutioner. Det arbete vi engagerade oss i i Helsingfors är nödvändigt. Men vi vet redan nu att det bara är en etapp. Vi måste fördjupa våra funderingar över de långsiktiga följderna av utvidgningen. Och denna utmaning är betydande. Hur skall man få folk att leva samman som skiljer sig åt både genom olika levnadsstandard och olika erfarenheter av det europeiska bygget? Hur skall man kunna göra detta samtidigt som man oundgängligen fördjupar den gemensamma politiken? Måste man inte tänka sig ett mer flexibelt genomförande, som vi redan har gjort när det gällde Schengen och senare euron?
Detta Europa som utvidgar sig och fördjupas bör successivt ta hela sitt ansvar på den internationella scenen. Européerna önskar detta och Kosovotragedin har visat på det. De vill ha ett mäktigt Europa som kan ge sitt bidrag till uppbyggnaden av en välmående och fredlig värld, ett Europa som bekräftar sig som en av de viktigaste polerna i den internationella balansen. Europeiska unionen är redan världens främsta ekonomiska gemenskap och handelsgemenskap, och nu har den euron, den andra stora valutan vid sidan av dollarn. Unionen visade prov på sammanhållning, beslutsamhet och förmåga att göra sina intressen och sin modell hörda med en enda röst under diskussionerna i Världshandelsorganisationen i Seattle. Denna förmåga måste unionen hädanefter visa även på det utrikes- och försvarspolitiska området.
Europeiska rådet i Helsingfors var en stor framgång och andra framsteg bör följa under nästkommande år. Europas ökade betydelse och den uppfattning som våra viktiga förhandlingsparter har om oss bidrar till att stärka den bild våra medborgare har av Europa och av sig själva.
Detta är de uppgifter vi, unionens politiska ledare och folkvalda företrädare, bör ta itu med. Frankrike kommer nästa år att efter Portugal få äran att ansvara för unionens ordförandeskap och således leda Europa in i det tredje årtusendet. Landets prioriteringar är - det vet jag - samma som er församlings: ett människornas Europa, ett Europa för kunskap och innovation, för en stadga med grundläggande rättigheter, för reformer och utvidgning och för ett europeiskt försvar. Ni kan vara övertygade om att mitt land är fast beslutet att till fullo göra er delaktiga i ordförandeskapets arbeten och diskussioner.
Om exakt ett år kommer jag att komma tillbaka till denna kammare för att tillsammans med er sammanställa resultaten av Frankrikes insats som ordförandeland. Vi skall då bedöma de framsteg som gjorts. Jag är övertygad om att vi kommer att ha inlett nya etapper eftersom vi delar samma visioner för Europa och strävar efter samma mål för unionen. Vi kommer att ha lyckats med att skapa större effektivitet, mer solidaritet och en starkare identitet. Kort sagt, vi kommer att ha fört unionen närmare medborgarna. Så skrider Europa framåt, snabbare och på fler områden än vad man tror. Jag är säker på att det tjugoförsta århundradet kommer att se ett humanistiskt och framgångsrikt Europa ta en allt fastare form, mäktigt och fredligt, bland den internationella arenans främsta aktörer. Ja, det tjugoförsta århundradet skall och kommer att vara den europeiska renässansens århundrade.
(Ihållande applåder)

Schroedter
Herr talman! Det gläder mig att åtminstone Patten är här för att följa fortsättningen av denna viktiga diskussion, ty det finns viktiga saker att tala om. Rådet har äntligen omvänts och vill utfärda sanktioner gentemot Ryssland. Men med tanke på hur länge kriget i Kaukasus redan har pågått kommer detta beslut naturligtvis mycket för sent för att kunna ge någon verklig lösning på konflikten. Med tanke på den massiva fördrivningen av civilbefolkningen är den alltför svag.
Man måste föreställa sig vad som pågår där nere. Ingusjien har för närvarande större andel flyktingar än inhemsk befolkning, jämförbart med Kosovo, men utan humanitär hjälp. I Kosovo fanns det humanitär hjälp, men här finns ingenting. Så ser situationen ut. Därför måste partnerskaps- och samarbetsavtalet genast avbrytas. Ryssland måste uteslutas från G8-toppmötet, och dess regering får inte lämnas några fler krediter, innan landet är berett att bilägga konflikten på fredlig väg.
Vad har vi för utrikespolitik för närvarande? Det planeras visserligen en trupp, men beslutet om ett snabbt stävjande av krisen förhalas i veckor. Europa får inte bara vara ett oljekoncernernas Europa, utan det måste bli ett de mänskliga rättigheternas Europa. I den andan kräver vi som grön grupp en Kaukasus-konferens i samarbete med OSSE, för att äntligen kunna bidra till fred i regionen. Vi kommer nu att fortsätta våra samtal med tjetjenska företrädare för de mänskliga rättigheterna, även för att diskutera olika projekt. Jag hoppas att kommissionen här verkligen ger sitt stöd för att bidra till fred och förebyggande åtgärder i regionen, ty det är mycket viktigare än den trupp som beslutats om i Helsingfors.

Alyssandrakis
Herr talman, herr kommissionsledamot, värderade kolleger! Rådet har tagit ett avgörande steg i riktning mot en militarisering av Europeiska unionen genom sitt beslut om upprättande av en militär insatsstyrka för krishantering. Hur Europeiska unionen uppfattar kriserna har den visat genom sin medverkan till upplösningen av Jugoslavien, och i synnerhet genom det barbariska angreppet mot det jugoslaviska folket. Europeiska unionen visar sin inställning genom sin medverkan i ockupationen av Kosovo, genom sina fortsatta försök att störta den demokratiskt valda jugoslaviska ledningen.
Rådet har dessutom beslutat om ytterligare inskränkning av demokratin genom avskaffandet av kravet på enhällighet, t.o.m. i utomordentligt viktiga frågor. Beslutet att ge Turkiet status som kandidatland innebär otvivelaktigt en politisk gest till den turkiska regimen, trots att denna inte har tagit ett enda litet steg för att uppfylla de kända villkor som uppställts just av Europeiska unionen. Rådets beslut uppmuntrar den turkiska regimen att fortsätta med kränkningen av de mänskliga rättigheterna, folkmordet på det kurdiska folket, ockupationen av 38 procent av Cyperns territorium, territoriella krav i Egeiska havet. Vi är solidariska med det turkiska folket, för vars kamp beslutet är ett hårt slag.
Besluten i Helsingfors visar tydligt att bakom den demokratiska fasaden, bakom alla vackra ord om mänskliga rättigheter, döljer sig de imperialistiska intressenas smygande fascism och våldet mot de folk som gör motstånd mot den nya tingens ordning. Men folken håller på att ta sig ur förlamningen efter störtandet av socialismen i Europa och organiserar nu sitt motangrepp.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Jag tror att man kan göra många och olika tolkningar av vad som hänt i Helsingfors. T.ex. när det gäller utvidgningen är det uppenbart att det finns vissa som är glada över att Turkiet beviljats status som kandidatland och andra som inte är lika glada. Men jag tror inte att man kan frånta det nuvarande ordförandeskapet meriten att viktiga framsteg gjorts när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken genom att rådets arbete har omorganiserats, genom att det har givits en klar impuls till en icke-militär hantering av krisen, genom att den gemensamma ståndpunkten när det gäller Ukraina har antagits och genom att det även har antagits ett uttalande om Tjetjenien, även om vi hade velat att det var litet bestämdare och jag tror att tiden kommer att ge oss rätt.
Dock måste man säga att när det gäller institutionerna och regeringskonferensen är inte resultaten sådana att man bör ta till ovationer. Och inför detta faktum kan man inta två attityder. Den första är naturligtvis "att gråta över spilld mjölk" som man säger på mitt språk. Det andra är litet mer realistiskt och innebär att ta tillvara de möjligheter som toppmötets slutsatser ger oss och försöka stå fast vid våra mål.
Jag skulle vilja hålla mig till den senare linjen och för detta tror jag att man måste återupprätta den harmoniska tvåsamheten mellan kommissionen och parlamentet, som inte sett sina teser nå framgång vid toppmötet i Helsingfors.
Och jag tror att detta parlament, med en litet djärvare insats än kommissionen, litet ambitiösare och också - varför inte tala om det - med mer inblandning i reformeringen av institutionerna verkligen skulle kunna uppnå att de svårigheter att mötas som förekommit tidigare omvandlas till harmoni i framtiden, och att vi alla kan föra detta reformprojekt i Europeiska unionen framåt. I vetskap om, vilket vi vet, att om man inte beaktar våra medborgares bekymmer och man lämnar dem åt sidan så kommer dessa reformer inte att kunna konkretiseras och krönas med framgång.

Papayannakis
Herr talman! Europeiska rådets viktigaste beslut är rimligen de som handlar om utvidgningen. Vad gjorde då rådet? Det bröt helt med den hittillsvarande teorin om utvidgningen, nu har vi inte längre grupper av kandidatländer som behandlas i tur och ordning, utan en enhetlig färdväg för alla länderna samtidigt, och dessutom har Turkiet tillkommit som kandidatland.
Mitt parti, Vänsterns och de framstegsvänligas förbund, och jag personligen ser i princip positivt på det beslut som fattats, men i fortsättningen bör både kommissionen och rådet komma ihåg att förbindelserna med detta land numera är euroturkiska och inte grekisk-turkiska, som man på ett så hycklande och klumpigt sätt har hävdat hittills. Jag vill också påpeka, herr talman, att samtidigt som unionens gränser utsträcks så långt, lämnar de ett verkligt svart hål på Balkanhalvön. Ett svart hål som omfattar inte bara Serbien utan många andra länder. I själva centrum på den nya karta ni ritar lämnar ni ett svart hål. Är det fråga om politisk närsynthet eller vanlig enkel hämndlystnad? Det har jag inte förstått.
Avslutningsvis, på grund av utvidgningen har man tillkännagett att det skall bli en ny regeringskonferens och en revidering av fördraget. Återigen står vi inför en revidering, en ny regeringskonferens, utan någon genomtänkt gemenskapsmetod, utan någon roll för kommissionen, med en obetydlig roll för Europaparlamentet, utan kontakt med de nationella parlamenten och, slutligen, utan öppenhet och ansvarstagande i förhållande till medborgarsamhället. Är det så man skall göra för att ge det europeiska enandet högre status och större attraktionskraft? Har stats- och regeringscheferna och gemenskapsorganen inte lärt sig något av Seattle?

Ludford
Herr talman! Toppmötet var faktiskt historiskt, särskilt i fråga om försvar och utvidgning, om än inte regeringskonferensen var det. Unionen bemöter slutligen utmaningarna mot säkerheten i Europa. Jag skulle särskilt vilja ta upp Turkiet. Jag erkänner nu att det att göra Turkiet till en formell kandidat kommer att hjälpa till att snabba på förbättringen av Turkiets rykte i fråga om demokrati och mänskliga rättigheter, och en oro för detta rykte speglar inte fientlighet gentemot Turkiet utan intresse för landets framtid i Europa.
Att Turkiet inte erkänner kurdernas rättigheter är den största enskilda anledningen till dess brott mot de europeiska demokratiska och människorättsliga normerna samt en förevändning för landets militärdominerade styrning. Så det är förvånande att det inte görs någon hänvisning till kurderna vare sig i förklaringen från OSSE-mötet eller i slutsatserna från Helsingfors.
Turkiet kan inte uppfylla europeiska värderingar eller garantera säkerheten så länge som landet förnekar de kurdiska medborgarnas annorlunda identitet. Jag välkomnar signaler om att Abdullah Öcalans dödsdom kan komma att upphävas; men EU måste klargöra att anslutningsförhandlingarna inte kan fortskrida om han avrättas. Vi måste insistera på att de turkiska myndigheterna skall svara på PKK:s eldupphör och ta steg mot en politisk lösning, i det att de erkänner kurdernas kulturella och demokratiska rättigheter.
Till sist får Förenade kungarikets regering inte ge exportkrediter till Ilisudammen, vilken både hotar att bli en mänsklig katastrof för kurderna och en miljökatastrof.

Van den Bos
Herr talman! Det europeiska toppmötet är inte så framgångsrikt som det hävdades här denna morgon. Besluten om utvidgningen, de militära styrkorna och Turkiets kandidatur är positiva, men formuleringen om regeringskonferensen döljer en stor politisk ovilja. Formellt sett är dagordningen ännu inte definitiv, men det finns inga tecken på att regeringarna verkligen önskar se några grundläggande ändringar. Tvärtom har hittills ingenting hänt med alla förslag från Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. Jag skulle gärna vilja att det finska ordförandeskapet förklarar för mig varför det egentligen är så.
En beslutsprocess med allmän majoritet och ett stärkt samarbete är av grundläggande vikt. Den politiska oviljan att uttryckligen välja detta, kommer att leda till en förlamning av beslutsprocessen så snart utvidgningen av Europa har skett. Den som blockerar grundliga reformer vill behålla Europa litet - även om han hävdar motsatsen.

MacCormick
Herr talman! Vid toppmötet i Helsingfors tog man hänsyn till förslaget om en stadga för rättigheter. President Chirac klargjorde i dag sin åsikt att ett utvidgat Europa måste byggas kring respekt för rättigheterna. Vi håller med om det, men vi insisterar på att en demokratisk europeisk union måste byggas på rättsstatsprincipen som en jämlik partner till en stadga för rättigheter. Min SNP-kollega Hudghton och jag deltog inte i det ohövliga och griniga protestuttåget från president Chiracs tal i förmiddags. Som en följd därav kunde Hudghton framlägga vår ståndpunkt för president Chirac och få ett löfte om ett eventuellt svar på en skrivelse som vi skickade i går.
En annan aktuell fråga är frågan om att utvidga unionen. Vi delar entusiasmen för en utvidgning, förutsatt att de lämpliga institutionella reformerna går framåt. Man bör emellertid komma ihåg att det inte bara är nationer i Öst- och Centraleuropa som söker inträde, utan att det även finns gamla nationer i Västeuropa, här företrädda av Europeiska fria alliansen, som söker ett rättvist erkännande som medlemmar i Europa. Våra krav förtjänar ett bättre öde än en generad tystnad, som står i kontrast mot det välkomnande som andra ges. En reformering av institutionerna måste skapa utrymme för ett tillbörligt erkännande av befintliga regioner och av icke företrädda nationer.
Vi brukade höra mycket om regionernas Europa, en fras som används mindre i dag än för några få år sedan. Inte nog med att rådet i Helsingfors gjorde futtiga framsteg i fråga om att råda bot på Europas demokratiska underskott, det gjorde ingenting alls beträffande vad som borde erkännas som ett regionalt underskott. Vår uppgift i Europeiska fria alliansen är att få det erkänt och botat med hjälp från våra kolleger i Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen.

Thors
Herr talman, herr kommissionär - tyvärr är inga ministrar på plats - jag skulle vilja beskriva toppmötet i maritima termer: Sjösättningen lyckades väl när det gäller de stora projekten som startades; det var ingen friktion i stapelavlöpningen. Men även om sjösättningen har lyckats, vet man inte om skeppet är sjödugligt, om det kommer att klara de stormar som det utsätts för. Jag tänker då särskilt på utvidgningen. Hur kommer den att lyckas? I toppmötets konklusioner uttalas klara reservationer för kandidatländernas del som innebär att flera av dem inte ens på medellång sikt uppfyller Köpenhamnskriterierna, och att man i mars skall utvärdera hur de ekonomiska kriterierna uppfylls.
Jag tror att det för fortsättningen av utvidgningen är viktigt att vi tar fasta på hur kandidatländerna klarar god administration, bekämpar korruption och att de har stabila institutioner. Det viktigaste är alltså inte en detaljgenomgång av akin. Det är nämligen inte det som avgör om unionen kan utvidgas och om kandidatländerna är klara för att komma med i EU, utan det är dessa grundläggande frågor. Vi behöver verkligen ett annorlunda angreppssätt än det som tillämpades vid den senaste utvidgningen, när Sverige, Finland och Österrike blev medlemmar.

Dimitrakopoulos
Herr talman, kära kolleger! De problem och frågor vi har att ta ställning till i anslutning till toppmötet i Helsingfors kan enligt min mening hänföras till två huvudområden. Det första området gäller den förestående regeringskonferensen, och efter toppmötet i Helsingfors, efter våra utförliga debatter här i Europaparlamentet, är det verkligen sorgligt att ordförandeskapets slutsatser beträffande regeringskonferensen är så summariska. Det är litet mer än vad vi befarade att det skulle vara, men mycket mindre än vad vi anser nödvändigt, för att Europeiska unionen skall kunna vara tillräckligt förberedd inför övergången från det tjugonde till det tjugoförsta århundradet.
Herr talman, kära kolleger, det är uppenbart att regeringskonferensen och revideringen av de fördrag som Europeiska unionen bygger på denna gång mer än någonsin har ett direkt samband med ett annat mycket viktigt beslut som Europeiska unionen fattat, beslutet om utvidgningen. Och eftersom Europeiska unionen kommer att ta emot ett mycket stort antal stater - sammanlagt tretton - så är det högst rimligt att den förbereder sig för att ta emot dessa stater.
Och den fråga som ordförandeskapets slutsatser föranleder är om de åtaganden och uppfattningar som uttrycks i dessa slutsatser verkligen innebär att Europeiska unionen förbereder sig för att ta emot de nya staterna. Jag är rädd att svaret på den frågan är negativt. Europaparlamentet har i en rad resolutioner redan visat hur omfattande förändringarna och revideringen av fördragen borde vara. Och Europaparlamentet kommer förvisso även i fortsättningen att anvisa denna väg, därför att, som jag sagt tidigare, de beslut om regeringskonferensen som fattades vid toppmötet i Helsingfors uppenbarligen och tyvärr har en begränsad räckvidd. Det finns ingenting om den väg och den vision som Europa måste följa. Det finns ingenting om den metod som bör följas. Det finns ingenting om en rad nya frågor, om de mål och problem vi kommer att ställas inför under det tjugoförsta århundradet.
Och när det gäller den mycket viktiga frågan om utvidgningen, så är det uppenbart att utvidgningen är en ytterst viktig process, som måste fortsätta, intensifieras och fullföljas. I denna process finns det ett nytt kandidatland, Turkiet. Nu har Turkiet fått en ny status, status som kandidatland. Men samtidigt har man uppställt en rad villkor, som Turkiet måste uppfylla för att en dag bli medlem i Europeiska unionen. Det är viktigt att dessa villkor uppfylls. Om Turkiet vill komma med i den europeiska familjen, är det viktigt att det visar att det verkligen respekterar de mänskliga rättigheterna, demokratin, grannländerna och att det verkligen eftersträvar en lugn och fredlig lösning av landets problem.

Wiersma
Herr talman! Rådets ordförande uppmärksammade denna morgon summariskt OSSE:s nyligen hållna toppmöte. Andra frågor rörande Helsingfors gick före. OSSE tvingas operera i skuggan av EU och Nato som är mycket mer kända hos allmänheten. Det viktigaste framträdandet, inom citationstecken, under toppmötet i Istanbul var reserverat för president Jeltsin som kom för att förklara Tjetjenienpolitiken. Förklaringen var visserligen otillfredsställande, men ryssarna ser tydligen OSSE som den enda organisation i Europa som de är skyldiga att redogöra inför och som kan ges tillträde till området. I dag har OSSE:s ordförande också rest till Tjetjenien. Ryssarna känner sig tydligen jämbördiga. Nato är inte populärt i Ryssland och därmed inte heller partnerskapet för Peace-programmet.
Opinionsundersökningar visar för övrigt att EU ändå åtnjuter en viss uppskattning hos de flesta ryssar. Möjligen blir det ändring på detta efter Helsingfors. OSSE vilar på vissa principer som utsträcktes ytterligare i Istanbul. Vid vissa interna konflikter och vid grova kränkningar av mänskliga rättigheter kan och får OSSE vidta åtgärder utan att något faktiskt våld ännu har förekommit. På grundval av detta kan OSSE i egenskap av paneuropeisk organisation av icke-exklusiv och civil karaktär börja spela en större roll, även som ett forum för en dialog med Ryssland. OSSE erbjuder ett preventivt instrument som kan sättas in vid tänkbara konflikthärdar. Högkommissarien för nationella minoriteter har uträttat mycket gott, i Vitryssland medlar OSSE mellan regering och opposition, OSSE hjälper till att söka en lösning på problemen i Moldavien, och OSSE främjar fortsatt konventionell nedrustning. EU borde bättre veta att uppskatta värdet av OSSE. Tillsammans kan man uträtta mycket.
Tjetjenien är ett exempel på en konflikt som kan färga av sig i hela Kaukasus-regionen. Jag tycker inte att detta uppmärksammas tillräckligt. Europeiska unionens politik beträffande länderna i denna region är splittrad. Varför utnyttjar EU inte OSSE för att tillsammans med dessa länder, med den ryska federationen, Förenta staterna och Turkiet skapa en stabilitetspakt för Kaukasus? Om det på nytt bryter ut en konflikt där får vi inte kunna förebrå oss att än en gång ha ingripit för sent.

Menrad
Herr talman! Under det senaste halvåret har Finlands flitiga diplomati ansträngt sig för att även föra gemenskapen framåt när det gäller sysselsättning och sociala frågor. Inrättandet av en sysselsättningskommitté förbättrar medlemsstaternas möjligheter att på ett bättre sätt samordna sin politik på detta område. Från PPE:s sida välkomnar jag att ordförandeskapet vid olika ministerråd och ministerkonferenser på ett bra sätt har förberett sysselsättningsriktlinjerna för år 2000. Men många nationella regeringar och rådet anslöt sig inte helt.
Exempelvis antogs i Helsingfors bara en liten del av parlamentets förslag beträffande riktlinjerna. När det gäller bekämpningen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten ville parlamentet uppnå mer än vad rådet föreslår, framför allt ett hållbart inlemmande på arbetsmarknaden genom att de aktiva åtgärderna förstärks på bekostnad av de passiva, dvs. genom att öka det antal arbetslösa som erhåller utbildning respektive vidareutbildning eller omskolning, ty avsaknaden av arbetstillfällen utgör bara en sida av medaljen. Den andra orsaken till arbetslösheten i Europeiska unionen är avsaknad av yrkeskvalifikationer.
Jag tackar det finska ordförandeskapet för dess bidrag till en bättre samordning av den europeiska sysselsättningspolitiken. Men det saknas i gemenskapen fortfarande en mer långfristig sysselsättningsstrategi för att göra samhälleliga potentialer av kreativitet, innovation, entreprenörsanda, investerings- och prestationsvilja tillgängliga. Reformer för att främja den dynamiska konkurrensen och flexibiliteten bör avstämmas mot kravet på bibehållande, men även på modernisering av systemen för social trygghet. Så vill vi se den europeiska modellen som en samhällsordning för social marknadsekonomi.

Katiforis
Herr talman, värderade kolleger! I byggandet av Europa har ekonomin hittills varit det dominerande inslaget. Vår främsta bedrift är otvivelaktigt införandet av den gemensamma valutan och skapandet av Europeiska centralbanken.
Bortsett från den rent ekonomiska betydelsen, som naturligtvis är mycket stor, har detta gett våra folk ett praktiskt bevis för att skapandet av nya gemenskapsorgan med uppgift att bedriva en heltäckande politik i stället för medlemsstaternas regeringar eller nationella organ inte innebär ett åsidosättande av utan ett effektivt komplement till vår nationella suveränitet. Den lärdom som man kan dra av den gemensamma valutan blir ett mycket viktigt verktyg i vår strävan att ytterligare fördjupa vårt samarbete, vilket är så nödvändigt, om vi skall fortsätta med utvidgningen av unionen utan att riskera dess sammanhållning.
Den nya nödvändiga utvecklingen av institutionerna och även helt nya institutioner, som t.ex. den ytterst viktiga nya militära styrka som man beslutat att skapa, ställer oss inför svåra avvägningar, när det gäller maktfördelningen mellan nationella myndigheter och gemenskapsmyndigheter. I detta läge får vi inte glömma FN:s budskap: att gemenskapens institutioner är framgångsrika, när man tillämpar subsidiaritetsprincipen på ett riktigt sätt och när de stora medlemsstaternas styrka balanseras av garantier för de små medlemsstaternas rättigheter. Allt detta gör oss rustade för utvidgningen, som har ett mycket ambitiöst och långsiktigt syfte. Det är inte bara omvandlas.
Det krävdes synnerligen stort mod av Turkiets regering för att acceptera den utmaning som landets status som kandidatland innebär. Det blir nödvändigt för Turkiet att genomföra mycket stora sociala förändringar inom landet, förändringar som naturligtvis också innefattar att man på ett tillfredsställande sätt återger det kurdiska folket dess rättigheter. Det krävdes lika stort mod av Greklands regering, av premiärminister Kostas Simitis, för att satsa på att dessa förändringar skall lyckas och sträcka ut en hand till Turkiet, så att Grekland kan komma lika väl överens med Turkiet som med unionens medlemsländer. Det är uppenbart att garantierna för fortsatta medlemskapsförhandlingar för Cypern har spelat en viktig roll för det grekiska beslutet. Och detta, herr talman, får mig att hoppas att man i Helsingfors lade grunden till en ny stor satsning och att denna satsning kommer att krönas med framgång.

Oostlander
Herr talman! Naturligtvis är jag särdeles glad över att rådet har förstärkt den ståndpunkt som kommissionen har förslagit, nämligen att utvidgningen av Europeiska unionen skall vara en process där alla centraleuropeiska länder som har anmält sig som kandidatländer deltar med ländernas egna meriter som utgångspunkt och utan någon som helst uppdelning. Jag är glad över att man därmed också har dragit ett streck över tidigare inskränkthet och nu går vidare. Förut var vi en europeisk ekonomisk gemenskap, nu har vi konstaterat att det som karaktäriserar vårt förbund är att vi är en sammanslutning av demokratiska rättsstater. Detta är verkligen en revolution i sättet att tänka och en tillbakagång till den europeiska integrationens ursprungliga ideal. Jag tror att det är viktigt att de central- och östeuropeiska länderna också vet att de kommer till en välfungerande union. Det är därför som det är absolut nödvändigt att vi gör vår läxa, och vi kan inte slippa undan den genom att kasta ur oss något i stil med: tar vi inte kandidatländerna som gisslan för våra reformer? Om man formulerar det så ser man det på helt fel sätt, för de som vill erbjuda de central- och östeuropeiska länderna en ruin, är i regel också motståndare till den europeiska integrationen som sådan.
Herr talman! Turkiet är värt att uppmärksammas ytterligare, och jag uppehåller mig gärna vid den frågan. Landet har nu också officiellt fått en status som kandidatland. Denna vetskap utlöser ingen entusiasm bland oss. Den politiska kulturen i Turkiet är tydligen svår att förändra. Nu har den turkiska regeringen redan ställt villkor för att medlemskapskandidaturen skall kunna accepteras av Turkiet. Detta är den brutala maktens kultur, kulturen med den stora truten, och en sådan kultur anser vi inte önskvärd - inte i en medlemsstat och absolut inte i ett kandidatland.
Vi anser att Europeiska unionen också ordentligt måste göra klart för Turkiet att landet absolut inte kommer att åtnjuta någon mildare behandling än exempelvis Slovakien, där förändringen faktiskt var mycket enklare från den ena regeringen till den andra. Turkiet skall inte kunna slippa ifrån att genomföra drastiska förändringar och ta initiativ i riktning mot Europeiska unionen, initiativ som hittills helt har blivit fördröjda. Europeiska unionen får inte begå samma misstag som Europarådet som tidigare accepterade Turkiet trots att det uppenbart stred mot de kriterier för medlemskap av Europarådet, som rör skyddande av minoriteter och mänskliga rättigheter.
Herr talman! Det sägs att Turkiet faller utanför EU; för mig sammanfaller gränserna för Europeiska unionen med de demokratiska rättsstaternas gränser. Inget nytt territorialt Jalta; men ett understrykande av varje ansträngning för att främja rättsstaten.

Schori
Herr talman! Utvidgningen är den enskilt viktigaste faktorn för Europas stabilitet och välfärd. Hållbar säkerhet byggs bäst genom att man sammanflätar folk och nationer i ömsesidigt positivt beroende, just som Europeiska unionen har gjort. Samtidigt med genombrottet för den nya utvidgningsstrategin har toppmötet i Helsingfors också givit den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken en behövlig konkretion. Kosovo har lärt oss att vi i extrema situationer måste kunna ingripa, kunna ingripa i tid, och kunna ingripa med trovärdighet. Det är bra att vi nu bygger upp en sådan förmåga.
Nu förväntar vi socialdemokrater oss att rådet och kommissionen med kommissionär Patten uppammar samma kreativitet, energi och beslutsamhet också när det gäller att förebygga kriser. Det är trots allt bättre, mycket bättre, att vi har förmåga att kunna förhindra konflikter än att vi tvingas ingripa efter det att en konflikt har uppstått. Jag vill hellre se unionen som en förebyggande brandchef än en utryckande brandsoldat.
Brutaliteten i det ryska fälttåget i Tjetjenien visar att vi har långt till en europeisk fredsordning. Toppmötet talade här glädjande klarspråk. Man gav uttryck för både skärpa och framsynthet: skärpa genom att fördöma övergreppen och också genom att överväga att begränsa strategin för Ryssland samt överföra delar av Tacis-biståndet till humanitärt bistånd, och framsynthet genom att hålla fast vid dialogen med Moskva och det långsiktiga samarbetet med Ryssland. Ryssland behövs i Europa. Vi får aldrig säkerhet i Europa utan demokrati och välstånd i Ryssland. Ryssland behöver emellertid också Europa. Efter utvidgningen kommer Ryssland att ha över hälften av sin handel med EU och har redan nu sina viktigaste exporthamnar i EU:s närområde, i Baltikum.
Beslutet om kandidatstatus för Turkiet välkomnas av den socialdemokratiska gruppen. Greklands regering förtjänar i sammanhanget stort beröm för sin visdom och principfasthet. Nu har vi alla fått garantier för att gränskonflikter skall lösas på fredlig väg och vid behov genom internationell skiljedom. Cyperns kandidatstatus har inte heller blivit lidande. Det viktigaste budskapet är förmodligen att vi nu säger till Turkiet, att landet kan bli kandidat för medlemskap på tydliga villkor. Det står med andra ord inte en ogenomtränglig Berlinmur vid Bosporen. Nu är det upp till Turkiet att i handling visa sin European vocation. Vi vill nu se konkreta framsteg, framför allt när det gäller den kurdiska minoritetens fullständiga medborgerliga rättigheter.

Maij-Weggen
Herr talman! I likhet med så många andra ledamöter av parlamentet är inte heller jag särskilt nöjd med det som hände i Helsingfors. Jag vill särskilt säga något om regeringskonferensen, något om stadgan och också något om platsen för våra sammanträden.
Beträffande regeringskonferensen bestämdes i Helsingfors egentligen bara att ta upp de tre left-overs från Amsterdam till behandling. För övrigt öppnade man lyckligtvis dörren för kompletterande punkter på dagordningen. Jag vill beträffande den tredje left-over ändå uttryckligen påpeka att om man skall besluta om att fatta fler beslut med majoritet, så måste detta naturligtvis ske med parlamentets medlagstiftande makt. Annars är det inte särskilt meningsfullt. Detta är en av de viktigaste prövostenarna som också parlamentet kommer att använda sig av för att se om man har lyckats i denna del.
En annan sak är att detta naturligtvis redan nu har kartlagts i viss mån och lyfts till Europanivå, men att man inte alls har vidtagit de gemenskapsarrangemang som krävs för detta. Tvärtom tycks Solana ändå framför allt vara en företrädare för rådet och knappast allierad med kommissionen och ännu mindre med parlamentet. Jag tror att det är mycket viktigt att vi försöker att åtminstone inordna en del av denna nya politik i gemenskapens beslutsprocesser och lagstiftning.
Så kommer vi till stadgan. Så vitt jag vet har det inte sagts något om detta, men jag utgår ändå från att stadgan, traktaten för de mänskliga rättigheterna, också blir en del av fördragen. Annars är det också ett tomt skal.
Slutligen, herr talman, konstaterar jag att den övervägande delen av den nederländska delegationen inte var närvarande i morse vid den högtidliga invigningen av denna byggnad. Vi lät avsiktligen bli att närvara därför att vi anser att beslutet i Amsterdam om att tvinga oss att sammanträda här tolv gånger om året var felaktigt. Vi anser att det är på tiden att Europaparlamentet får en fast sammanträdesplats där man kan bedriva ett effektivt arbete. Vi anser, med all uppskattning av och respekt för Strasbourg att detta skulle gynna effektiviteten. Enligt vår uppfattning borde det nya fördraget innehålla en revidering av denna del av fördraget. Nu går 120 miljoner euro varje år förlorade på grund av resandet fram och tillbaka, och parlamentsledamöterna förlorar dessutom väldigt mycket tid. Vi har inte tillräckligt med tid för att göra vårt arbete ordentligt här. Jag anser att beslutet i Amsterdam om att ha dessa två sammanträdesplatser var ett felaktigt sådant som måste rättas till i Parisfördraget. Därför var vi inte närvarande i morse.

Swoboda
Herr talman, herr kommissionär! Det gläder mig mycket att kommissionär Patten är närvarande här, ty vi var ju för några dagar sedan som parlamentets officiella delegation i Turkiet. Hans intervju i der Spiegel har väckt ett visst uppseende. Kanske beror det mindre på det som han sade än på det som der Spiegel tog upp. Sedan jag för första gången träffade Patten i Hongkong har jag uppskattat honom mycket för hans öppna, okonventionella sätt. Men jag tror ändå att något kanske måste klarläggas.
För det första: Jag är mycket tacksam mot kommissionen för förberedelserna inför toppmötet, ty det visade sig under mötets gång att det gavs ett klart budskap och att man inte slingrade sig ifrån något. Turkiet är kandidatland. Men för mig innebär det helt entydigt att Turkiet också från och med nu måste uppträda som ett kandidatland, dvs. det måste där ske motsvarande förändringar. Som kollegan Oostlander sade slutar Europa just där de mänskliga rättigheterna kränks; åtminstone vet jag vad han menade. Jag hoppas att de mänskliga rättigheterna accepteras också utanför Europa. Men den omvända slutsatsen är i varje fall riktig. Ett land kan bara tillhöra detta Europa om det accepterar de mänskliga rättigheterna. Något annat är inte möjligt.
Det är vår uppgift att förbereda Turkiet på dess väg, att ledsaga det och hjälpa det. Men som vi åtminstone i våra samtal med ordförandena i alla partier och andra politiker i Turkiet tydligt har klargjort, så måste detta arbete göras av Turkiet. Förändringarna ligger i Turkiets eget intresse. De vill och de kommer förhoppningsvis att tillsammans med Europa kunna fungera bättre, snabbare och mer genomgripande. Men detta arbete kan vi inte befria Turkiet från.
Jag anser att kommissionen nu - och jag hoppas att det sker med så starkt deltagande från parlamentet som möjligt - bör upprätta mycket konkreta årsprogram, som innehåller upplysningar om hur Turkiet kan utföra sitt arbete, och hur vi kan hjälpa det. Turkiet måste helt klart säga att det under nästa år eller inom två år kommer att ha avskaffat dödsstraffet. Under denna tidsrymd kommer det att frige de politiska fångarna. Under denna tidsrymd kommer det att behandla frågan om kurderna. Det är nog så att Turkiet under dessa samtal för några veckor och månader sedan för första gången erkände att det finns en kurdfråga. Hur man skall lösa denna fråga har man ännu inte helt klar för sig, det har man ännu inte kommit underfund med. Men jag tror att det redan har skett en rad framsteg.
Efter detta toppmöte i Helsingfors, som beträffande denna fråga gick mycket bra, och där framför allt Grekland uppträdde på ett enastående sätt och slutligen även Turkiet uppträdde på ett förnuftigt vis, har arbetet inte avslutats. I verkligheten innebär det bara början på arbetet. Att vi nu kan börja arbeta, beror på det bra beslut som togs i Helsingfors.
(Applåder)

Posselt
Herr talman! I dag är det en stor dag för Strasbourg. Jag vill motsäga Maij-Weggen. Jag tror att Strasbourg är det självständiga politiska och parlamentariska ansiktet för ett kulturens Europa, som emanciperar sig från byråkratin. Därför är jag mycket glad över det vi har upplevt i dag. Vi kunde utan att ändra fördraget avsluta den kringresande cirkusen genom att vi avskaffar de överflödiga minisammanträdena i Bryssel. Det kunde vi göra helt självständigt. Vi kommer att inom kort minska på kostnaderna. Jag inbjuder fru Maij-Weggen att stödja mig här.
Vad gäller rådet anser jag att Helsingfors hade sina höjdpunkter och sina lågvattenmärken. En höjdpunkt var utan tvivel den klara signalen till länderna i den andra gruppen i Central- och Östeuropa att denna andra grupp inte längre är avskild, utan att förhandlingar kommer att tas upp med dem. Jag välkomnar detta, framför allt när det gäller Slovakien och de baltiska staterna.
Men särskilt viktigt var beslutet beträffande Tjetjenien. Vi sade i detta parlament för två och en halv månad sedan helt klart att vi kräver att rådet upphäver delar av handels- och samarbetsavtalet och även omvandlar det ekonomiska stödet, Tacis-programmen, till humanitärt stöd, för att Ryssland äntligen skall märka att det inte får fortsätta med detta folkmord. Man opponerade sig då mycket starkt mot oss. Jag är mycket glad över att rådet numera ligger på samma nivå som vi som parlament för två och en halv månad sedan försökte få det till.
Jag ber rådet och kommissionen att ofördröjligen se till att Tacis-stödet verkligen omvandlas, ty vi kan inte längre stödja en blandning av blodig valkamp och blodigt kolonialkrig. Vi vill ha Ryssland som partner, men bara som en partner som har respekt för de mänskliga rättigheterna. Detta parlament står för de mänskliga rättigheternas Europa, som kollegan Oostlander sade. Ryssland kan bara vara vår partner om man ofördröjligen inställer folkmordet.

Brok
Herr talman! Kära kolleger! I Helsingfors godkände man åtgärder och fortsatta beslut om utvidgningen, om säkerhets- och försvarspolitiken och om att tillsätta en regeringskonferens.
Alla dessa tre saker tillsammans kan ha en historisk dimension, men de kan också äventyra det politiska projektet Europa, om vi inte finner ett svar på frågan om vilken grad av overstretching som kan innebära ett slut för den politiska unionen, eller om bristen på legitimitet inte kan undanröjas. Just av den anledningen är regeringskonferensen av så stor betydelse, ty enbart om den i folkets ögon ådagalägger handlingskraft, öppenhet och demokrati blir det möjligt att övervinna både risken med overstretching på grund av utvidgningen och bristen på legitimitet.
Jag anser att regeringskonferensen av den anledningen innehar en central position i denna triangel av utvidgning, regeringskonferens samt utrikes- och säkerhetspolitik. Det måste också stå fullständigt klart att det inte i någon fas, vare sig det är med 12 eller 13 kandidatländer, får finnas någon uppmjukning av kriterierna från Köpenhamn, och att detta parlament inte får tillåta någon sådan uppmjukning eller ratificera sådana fördrag.
Jag anser att ju mer unionen fördjupar sig i denna regeringskonferens, desto fortare blir det möjligt med en utvidgning. Men samtidigt betyder det också att ju starkare Europeiska unionen fördjupar sig, desto mer måste kandidatländerna överväga om de är beredda till de avträdelser av suveräniteten som det innebär.
Även denna aspekt måste, tror jag, uttryckas just i samband med Turkiet. Låt mig göra ett sista påpekande. I fråga om utrikes- och säkerhetspolitiken har man gjort storartade framsteg. Men jag saknar en sak, nämligen en verklig integration av den höge representanten i beslutsstrukturerna i instansernas ledning, liksom en integration i dessa strukturer av kommissionen och kommissionären med ansvar för yttre förbindelser. Detta har redan framhävts under förberedelserna. Vi måste fästa vikt vid att detta fungerar när det genomförs praktiskt, annars har vi här en ny tillställning på regeringsnivå, som inte innebär något nytt, utan bara har nya rubriker, eftersom den inte passar in i sammanhanget. Parlamentet kommer att hålla ögonen på att detta ordnas till.

Seguro
Herr talman! Jag skall ta upp tre mycket lätta punkter. Den första är Europaparlamentets förbindelser, och dess roll i denna framtida regeringskonferens. Det har onekligen gjorts framsteg jämfört med förra regeringskonferensen, men det mest oroande är att rådet diskuterade ett förlag som skulle ge Europaparlamentet en större roll, en liknande roll som kommissionen kommer att ha i dessa förhandlingar, men man avslog det. Vi vet att detta är ett viktigt problem, för det är ett problem som handlar om Europaparlamentets karaktär, det handlar inte om ett parlament som verkar i ett vanligt konstitutionellt system i våra länder.
Men vi bör här säga att vi inte accepterar att Europaparlamentet skall ha en underordnad roll i en viktig diskussion som den om revideringen av ett fördrag om Europeiska unionen med den betydelse det har. Vi tycker att det är viktigt att Europaparlamentet har två företrädare i den förberedande gruppen, men vi anser att det är mindre värdigt för Europaparlamentet att dess talman, i stället för att ha direkta förbindelser med statscheferna och premiärministrarna, skall ingå i ett system där hon rådfrågas innan mötena av regeringsmedlemmarna i rådets möte om allmänna frågor, och detta är inte en värdig behandling av Europaparlamentet.
Den andra frågan gäller innehållet. Vi fick tillfälle att säga detta under minisessionen i Bryssel: Kommissionen visade stora ambitioner vad gäller utvidgningen och få eller inga ambitioner angående revideringen av fördraget. Vi har de återstående delarna från Amsterdam, vi har de saker i fördraget som handlar om försvarsfrågor, och möjligen stadgan om grundläggande rättigheter, men en dörr är öppen - ett fönster skulle jag vilja säga - för att det portugisiska ordförandeskapet skall kunna göra ett mirakel. Jag skulle vilja säga ett mirakel som inte var möjligt att genomföra efter Amsterdam. Det är här vi vill uttrycka vår oro. Om det bara var de kvarvarande delarna från Amsterdam att diskutera skulle det handla om effektiviteten och inte om unionsprojektet. Diskussionen kan handla om maktspelet och leda fram till en ledning. Det är från denna synpunkt kommissionen har en viktig roll för att regeringskonferensens föredragningslista inte skall komma att utmärkas av den minsta gemensamma nämnaren i medlemsstaternas intressen utan innehålla en allmän syn på bygget av Europeiska unionen. I denna mening kan inte kommissionen avsäga sig sitt ansvar utan måste lägga fram konkreta förslag med denna inriktning.
Till sist, herr talman, vill jag betona två punkter i det framtida portugisiska ordförandeskapet: toppmötet om sysselsättning, vilket jag tycker är viktigt och som borde ha analyserats bättre i detta parlament samt prioriteringen av folkhälsoskyddet och livsmedelssäkerhet. Slutligen en fråga till rådet, jag vet inte om det är närvarande här nu, herr talman, för att besvara denna fråga: hur ser framtiden ut för det annonserade toppmötet mellan Europa och Afrika nästa halvår?

Langen
Herr talman! I slutsatserna från Helsingfors ställde ordförandeskapet upp två meningar: Utvidgningsprocessen måste även i fortsättningen vara effektiv och trovärdig, och de länder som vill ansluta sig skall delta på jämställt vis i anslutningsprocessen. Om man jämför det med godkännandet av anslutningsstatus för Turkiet, medan det samtidigt sägs att det skall hållas en konferens under våren år 2000, där Turkiet inte skall delta, då ser man att denna anslutningsstatus lämnats överilat, och att det är en in blankocheck utan täckning. De förbättringar som kommissionen och rådets ordförandeskap konstaterat i Turkiet bör också betraktas med stor återhållsamhet, när man tänker på att dödsstraffet för Öcalan bekräftats och på att Sacharovpristagaren Leyla Zana fortfarande sitter i fängelse eftersom hon engagerat sig för sin rätt till åsiktsfrihet, samt på den olösta kurdfrågan och allt som i samband med framstegen finns med om Turkiet i detta dokument. Det som diskuteras framför och bakom kulisserna visar entydigt på att Europa inte umgås ärligt med Turkiet.
Besluten i Helsingfors är mycket positiva på andra områden, inom utrikes- och säkerhetspolitiken, inom försvarspolitiken, men när det gäller accepterandet av Turkiet är de synnerligen splittrade. Risken finns att Europa i denna fas av utvidgningsprocessen blir omåttligt överansträngt och att Turkiet självt också överansträngs.
Den som vill bli medlem måste vara beredd att bli det på Europeiska unionens villkor. Jag har läst att Ecevit vid denna konferens betonade att Turkiet har en principiell rätt till medlemskap i Europeiska unionen. Det anser jag är ett mycket vågat uttalande. Jag är inte säker på att den politiska klassen i Turkiet över huvud taget vet vad de kan förvänta sig, om de nämligen måste avstå från sina suveräna rättigheter.
Vi anser därför att detta beslut vid toppmötet var överilat och förfelat. Om man tittar på villkoren i enlighet med vilka förhandlingarna med Turkiet ju ännu inte påbörjas, utan bara kandidatstatusen, och att alltså över huvud taget inte något eget rättsligt instrument har inrättats, så betyder det - det kan ni kontrollera - att man måste besvära FN med att definiera tvisterna. På grundval av FN-resolutioner skall det klarläggas fram till år 2004. Allt detta är saker som enligt vår åsikt inte rättfärdigar att man för närvarande ger Turkiet någon kandidatstatus.
Turkiets anslutning kommer att innebära en grundläggande förändring av Europas ansikte och dess mål. Prodi har själv sagt att vi snarast måste diskutera värdena och gränserna. För oss är en oberoende väg ett bättre alternativ: Säkerhetspartnerskap, vidareutveckling av tullunionen och ständig politisk dialog i stället för att förkunna en kandidatstatus, som till slut inte är värd någonting över huvud taget, och snarare kommer att leda till problem än till problemlösningar.

Talmannen
Jag har fått 14 resolutionsförslag enligt artikel 37.2 i arbetsordningen för att avsluta denna debatt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00 och torsdag kl. 12.00.

Budget 2000
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0095/1999 av Bourlanges och Virrankoski för budgetutskottet, om
förslaget till Europeiska gemenskapernas allmänna budget för budgetåret 2000 såsom ändrat av rådet (alla avsnitt) (C5-0600/1999)
och om
rättningsskrivelserna 1/2000 (11568/1999 - C5­0313/1999) och 2/2000 (13482/1999 - C5­0311/1999) till förslaget till budget för år 2000,
A5-0100/1999 av Virrankoski för budgetutskottet om tilläggsbudgetberäkning till Europeiska gemenskapens allmänna budget för budgetåret 2000.
Jag informerar också ledamöterna att Colom i Navals betänkande om revideringen av budgetplanen har dragits tillbaka.
Först har Siimes ordet för rådets räkning.

Siimes
Herr talman, bästa Europaparlamentets ledamöter! Jag har i dag den stora glädjen och äran att för er presentera de resultat som rådet kommit fram till vid andra behandlingen av budgeten för år 2000 och där man beaktat Europaparlamentets preciseringar och ändringsförslag. Jag skulle också vilja ta tillfället i akt och närmare redogöra för rådets förslag till finansieringen av biståndet till Kosovo under år 2000. Vi vet att somliga av er fortfarande tänker att budgetplanen för år 2000-2006 är för stram och att taket under utgiftsområde 4 är för lågt. Vi ansåg emellertid att taket för år 2000, som vi i dag skall besluta om, är lagom högt. För dessa oväntade behov som Kosovo medfört kan flexibilitetsinstrumentet enligt rådets mening tills vidare användas. Vi förstår mycket väl parlamentets bekymmer över årets budgetförfarande. Jag tror emellertid att vårt gemensamma mål är att utan onödiga dröjsmål ge det bistånd som Kosovos folk skyndsamt behöver. Vårt gemensamma mål är samtidigt att bibehålla biståndet till andra bidragsmottagare, framför allt stödet till de allra fattigaste länderna. Därför har vi i stor utsträckning velat beakta vår ursprungliga ståndpunkt.
Fördelen med det nya interinstitutionella avtalet är möjligheten att använda ett utvidgat förlikningsförfarande varför parlamentet haft flera tillfällen att klargöra sina synpunkter och även på motsvarande sätt höra andras synpunkter. Vi var flera gånger i kontakt med parlamentsledamöter, i synnerhet med Wynn, Bourlanges och Colom i Naval, för att uppnå en balanserad förlikningslösning som skall möjliggöra en stabil ekonomisk politik under år 2000 och som skall bidra till att man även under kommande år bibehåller en bra samarbetsanda mellan institutionerna. Efter dessa kontakter är rådet redo att godkänna att flexibilitetsklausulen används fullt ut. Detta är det medel som det interinstitutionella avtalet erbjuder för att i oförutsedda situationer anpassa budgetplanen.
Rådet är också berett att godkänna ett antal stycken och meningar i inledningen som är en väsentlig del av förlikningspaketet och som lämnar en möjlighet för de överläggningar som vi kommer att hålla under nästa år angående finansieringen av frågor som ingår i utgiftsområde 4 såsom Västra Balkan. Vi ansåg dock inte att det skulle vara nödvändigt att permanent ändra taket för utgiftsområde 4 annat än med hjälp av flexibilitetsinstrumentet. Det huvudsakliga skälet härtill är att Kosovo, som har mindre än två miljoner invånare, bara har möjlighet att ta emot och utnyttja ett begränsat bidragsbelopp som ligger långt under ursprungliga förväntningar.
Rådet instämmer med Europaparlamentet i att anslag som borde beviljas Kosovo för år 2000 är mycket mindre än vad kommissionen ursprungligen begärt. Eftersom behovet under år 2000 emellertid är relativt litet eller betydligt under 400 miljoner från en budget vars totala summa uppgår till klart över 90 miljarder euro, och eftersom det ännu inte varit möjligt för komissionen att bedöma behoven för vart och ett av åren efter år 2000, finns det i dag uppenbarligen inget tekniskt behov att permanent ändra budgetplanen.
Rådet anser också att Europeiska unionens institutioners trovärdighet förutsätter en viss stabilitet och seriositet. Att bryta eller omedelbart ändra det avtal som vi precis undertecknat skulle ofrånkomligen skada gemenskapens bild utåt och gemenskapens rykte. Vi måste visa att vi i egenskap av Europeiska unionens ledare utför ett seriöst arbete, fattar vettiga beslut efter att omsorgsfullt planerat dem och förhandlat om dem, och att vi därefter vidhåller våra beslut och avtal.
Jag skulle nu vilja litet mera ingående förklara för er vad rådets erbjudande angående utgiftsområde 4 innebär och varför det uppfyller Europaparlamentets finansieringskrav. Den första fördelen med rådets paket är att det erbjuder konkreta sätt och medel för finansiering av biståndet till Kosovo och Östtimor utan att detta skulle ske på någon annan bidragstagares bekostnad. Jag vet att det strider mot alla retorikens regler att tala om siffror, men i detta skede är jag tvungen att i viss mån även behandla sifferuppgifter. Syftet med vårt förfarande är att göra upp en budget för år 2000 och det är tyvärr just siffror man behandlar i budgetar.
Europaparlamentet och rådet kom överens om att man borde anslå 360 miljoner euro år 2000 för biståndet till Kosovo. Komissionen har meddelat oss att man skulle kunna överföra 60 miljoner från budgeten för år 1999 till år 2000. Detta innebär att vi måste bokföra 300 miljoner för hjälpen till Kosovo i budgeten för år 2000. 60 miljoner från Obnova-programmet och 20 miljoner från ECHO var dock redan med i er första behandling och de skulle i vilket fall som helst användas för Kosovo. Vi godkände att ytterligare 40 miljoner år 2000 kan användas med hjälp av överföringar. Detta sätter oss i en situation där vi måste hitta 180 miljoner euro ny finansiering för Kosovo under år 2000. Vi vet också att Europaparlamentet vill bevilja 20 miljoner för bistånd till Östtimor. 180 och 20 gör sammanlagt 200. Detta är just det belopp som man enligt rådets förslag skulle få till förfogande med hjälp av flexibilitetsinstrumentet utöver det maximala beloppet under utgiftsområde 4 i budgetplanen. Rådet föreslår med andra ord att det i sin helhet skall betala alla erforderliga nya anslag som behövs för det bistånd som tecknas för år 2000 för Kosovo och Östtimor och som överskrider det nuvarande taket i budgetplanen. Således skulle man varken behöva överföra anslag eller göra nedskärningar på andra bidragstagares bekostnad. Detta var ett av Europaparlamentets önskemål, och rådet erbjuder sig att i sin helhet uppfylla detta önskemål.
Trots att syftet med det nuvarande förfarandet endast är att göra upp budgeten för år 2000 har kommissionen redan angående nästa år genom ett uttalande som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning meddelat att den har för avsikt att före april 2000 tillsammans med ändringsförslaget om budgetplanen lägga fram ett förslag om ett biståndsprogram för hela Västra Balkanområdet för perioden 2000-2006. Europaparlamentet och rådet kom överens i ett annat uttalande att utarbeta ett sådant flerårigt program. I dag finns det dock ännu inget förslag om ett sådant här program. Därför kan vi nu bara behandla problemet med år 2000, som är brådskande, och titta på kommissionens förslag nästa år när de har lagts fram.
Rådet har upprepade gånger meddelat att det anser att samarbetet med Europaparlamentet är mycket viktigt när man gör upp en budget. Detta har inte bara varit ett tomt konstaterande utan det har också haft praktiska konsekvenser. Rådet godkände till exempel nästan alla Europaparlamentets ändringsförslag om administrativa utgifter, varav de flesta var förknippade med inre politikområden som vi vet intresserar er speciellt. Likaså godkände man parlamentets tilläggsbelopp till sådana program som Sokrates, Leonardo, jämställdhet mellan män och kvinnor, Altener, Synergy, Life samt till alla åtgärdsprogram inom hälsans och forskningen område och till många andra. Rådet godkände också nya riktlinjer för att klart definiera åtgärdsprogrammens administrativa kostnader och för övervakningen av kontoren för tekniskt bistånd. Detta var också ett av Europaparlamentets primära mål för i år. Rådet godkände också ett tillägg på 50 miljoner till anslag för livsmedelssäkerhet som parlamentet ansåg vara viktigt.
Jag skulle ännu vilja nämna OLAF, den europeiska byrån för bedrägeribekämpning, som ett exempel på vad man genom samarbete mellan institutionerna kan åstadkomma. Förordningarna och i allmänhet de rättsliga ramarna för inrättandet av OLAF i sin helhet trots deras komplexitet var tack vare parlamentets och rådets intima samarbete det första medbeslutandeförfarande som kunde slutföras i en behandling och dessutom inom den rekordartade tiden på fem månader. Dessutom - också tack vare parlamentets och rådets intima samarbete - godkändes tilläggsbudget 4 och 5 för år 1999 i snabb takt, och ändringsskrivelse nummer 2 angående budgeten för år 2000 är nu färdig för godkännande. Allt detta gör det möjligt att inom ett år nästan fördubbla OLAF:s personal. Till slut ser det ut att Europaparlamentet och rådet kan i dag uppnå en överenskommelse om OLAF:s nya chef, vilket gör att OLAF blir helt funktionsduglig.
Vi vet alla att en ensam väg och den skenbara frihet som den erbjuder ibland kan framstå som mera lockande än de förpliktelser som samarbetet för med sig. Vi tror dock att man med hjälp av samarbetsstrategier vanligtvis för hela gemenskapen kan uppnå bättre resultat, och att de vanligtvis för var och en av parterna är fördelaktigare än aggressiva strategier. Rådet erbjuder således samarbete som ett medel att finansiera biståndet till Kosovo och Östtimor år 2000. Denna lösning erbjuder utan dröjsmål betydande medel till dem som i Kosovo och i Östtimor är i behov av snabb hjälp. Enligt detta erbjudande skall dessa behov finansieras i sin helhet med hjälp av flexibilitetsinstrumentet för den del som överskrider det nuvarande taket i budgetplanen utan att ta bort anslag från något annat håll. Rådet är också redo för en lösning där betalningsbemyndiganden skärs ned med 2 miljarder euro för obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter sammanräknade. Rådet har alltså redan visat sig vara villigt att tillmötesgå parlamentets önskemål genom att godkänna flera ändringsförslag som är viktiga för er och genom att lägga fram detta erbjudande i fråga om Kosovo och Östtimor där man strävat efter att i stor utsträckning ta hänsyn till era orosmoment. Därför hoppas rådet att Europaparlamentet skulle fatta sitt beslut om budgeten på grundval av rådets förslag.

Bourlanges
Herr talman, fru rådsordförande, kära kolleger! Vi befinner oss i en verkligt underlig och förvirrad situation. Vi röstade för den första behandlingen för tre månader sedan. Vi har förhandlat flitigt i olika kamrar. Kommissionen har åstadkommit sin ändringsskrivelse, rådet har röstat för budgeten vid den andra behandlingen och budgetutskottet antog förra veckan sin egen andrabehandling.
Allt borde alltså vara sagt. Vi borde gå till omröstning på torsdag, men underligt nog verkar det som om rådet när allt är klart fortsätter att fastställa sin ståndpunkt. När jag säger "fastställa sin ståndpunkt" är det bara ett uttryck, eftersom rådet i praktiken ändrar den gradvis. Det kommer av det som den berömde franske författaren Jean Paulhan kallade "kärlekens relativt långsamma framsteg", vilket också är titeln på ett mycket intressant verk som jag kan rekommendera. Det förefaller alltså som om framstegen i kärlek är långsamma, och att de fortfarande kan genomföras. Vi väntar på dessa framsteg med en otålighet som verkligen börjar bli oroande, eftersom vi inte förstår varför rådet inte tydligt sedan veckor tillbaka kan säga vad det är berett att acceptera och vad det inte är berett att acceptera.
Vi ser i dessa förhalanden - jag utarbetade förra året ett betänkande om problemen med hur rådet fungerar - ett tecken på en ökande och oroande förlamning av denna institution. Det har vi för övrigt redan upplevt i vissa förlikningssammanträden som uppfattats som direkt upprörande av de flesta kolleger, som är mindre härdade än Wynn, jag själv eller Colom I Naval, som är vana vid sådant och som vet att det aldrig är enkelt. I verkligheten handlade det om en mycket svår förlikning och ni själv, fru rådsordförande, antog mycket bryska ståndpunkter.
Var står vi då nu? Jag har ingen aning! Ett trepartssammanträde skall äga rum i kväll. Kommer ni att lämna oss förslag? Jag förstår inte varför ni i dag skulle lämna förslag som ni inte kunde lämna i går, eller i onsdags, eller för fjorton dagar sedan, men kanske ni känner till hemligheten för att få era kolleger att utvecklas?
Vilken är parlamentets ståndpunkt i sakfrågan? Vad eftersträvar vi med kompromissen? I verkligheten är det fem saker vi är ute efter. För det första att omröstningen om andrabehandlingen ligger så nära parlamentets omröstning om förstabehandlingen som möjligt. De röster vi avgav återspeglade våra politiska inriktningar. Hur står det till med det nu? På den punkten är de olika scenarierna tillfredsställande. I inledningsfasen av förfarandet föreslog man oss ungefär 500 miljoner i sänkning i utgiftsområde 4, i förhållande till det preliminära förslaget till budget. Den kompromiss vi röstade igenom innehåller bara en sänkning på 150 miljoner, inte i förhållande till det preliminära förslaget till budget utan i förhållande till vår omröstning vid den första behandlingen. När det gäller återstoden - utgiftsområdena 2, 3, 5, 6 och 7 - är allt oförändrat. Det är därför tillåtet att på denna punkt säga att parlamentet blir nöjt, med förbehåll naturligtvis för frågan om Kosovo som jag skall återkomma till.
De stora åtaganden vi hade - fru rådsordförande erinrade om det - beträffande fiskeavtalet och beträffande Timor och Turkiet har också beaktats, vilket är tillfredsställande.
Vår andra målsättning var att få Kosovo finansierat över taket i utgiftsområde 4. I detta fall anser vi efter en svår inledning att förslaget om flexibilitetsinstrumentet - som inte är det mest lämpade instrumentet - och som syftar till att finansiera Kosovo med i storleksordningen 200 miljoner utöver utgiftsområdet är tillfredsställande i sig, och gör det faktiskt möjligt för oss att, om vi är överens om resten, uppnå ett tillfredsställande synsätt på finansieringen av Kosovo för detta år. Jag noterar för övrigt att det slutliga förslaget till och med ligger över kommissionens inledande förslag, vilket kommissionen verkligen borde notera.
En tredje målsättning gällde revidering av budgetplanen efter budgetåret 2000. Där har vi haft mycket mindre framgång och den är enligt min uppfattning också mycket osäker. Vi har ett åtagande som, i förhållande till vad vi vill, har två negativa egenskaper: å ena sidan den revidering som enbart kommer att göras för hela Balkan trots att vi anser att det är frågan om Kosovo som motiverar den, och å andra sidan kommer detta åtagande att vara förbundet med villkor. Anslagsbeloppen för Balkan, som är resultatet av den uppskattning som gjorts av kommissionen och som godkänts av rådet, måste bli avsevärt högre än i de redan befintliga programmen.
Jag fruktar i verkligheten att revideringen av budgetplanen i rådets anda enbart inriktas på att göra sig av med Milosevic. Jag är oroad över detta eftersom jag, när jag ser vad som hänt Saddam Hussein, tror att diktatorerna ibland lever längre än vad vi önskar. Men frågan har ingen lösning.
Den fjärde målsättningen, slutligen, är att vi vill att ansträngningen till förmån för Balkan genomförs utifrån en uppskattning av behoven som är seriös, flerårig och tvingande. Och då är det långt kvar. Det räckte för övrigt med att lyssna till ordföranden nyss: hon fruktade, tvekade att nämna siffror, och talade ett språk som krävde en översättning som stödde sig på ett mellanliggande språk, vilket är en absolut garanti för att ingen skall förstå någonting.
Men i vilket fall som helst var denna siffervals tillräckligt talande, och visade att vi i verkligheten grundar oss på något som är fullständigt otillfredsställande. Uppskattningarna är inte seriösa. Vi gick från 500 miljoner, en siffra som huvudsakligen valdes för det antal nollor den innehåller och för att den var enkel att uttala. Sedan satte alla, utom vi, igång med att göra uppskattningar och säga: jag drar ifrån 140 miljoner, jag placerar det humanitära stödet för sig, jag lägger till överföringarna, etc. och pang! så behöver jag så här mycket. I verkligheten har ingen seriös uppskattning av behoven gjorts, som bygger på en tydlig distinktion mellan vad som borde göras för att åtgärda krigsskadorna och modernisera landet och samhället.
Vi förväntar oss seriösa åtaganden, som är både fleråriga och tvingande. På den punkten är kompromissen inte tillfredsställande för mig, eller för alla ledamöterna i budgetutskottet. Avslutningsvis innebar kompromissen en lagom minskning av betalningsbemyndigandena. Om vi hade gått till artikel 272 skulle vi ha haft 2,8 miljarder i besparingar att verkställa som icke obligatoriska utgifter. Det är uppenbart att vi sagt nej till denna budgetplan på grund av detta, och inte för att genomföra minskningar med så omfattande belopp.
Det var villkoren i kompromissen. Om jag sammanfattar det hela blir vi nöjda på två punkter. Vi är bara till hälften nöjda med revideringen, inte alls nöjda med uppskattningen av behoven i Kosovo och slutligen mycket tveksamt nöjda med minskningen av betalningsbemyndigandena, och jag hoppas att ni kommer att ändra er på den punkten.
Vad skall vi göra nu, vilket är vårt scenario? Enligt min uppfattning är kompromissen inte godtagbar, huvudsakligen på grund av den otillräckliga uppskattningen när det gäller Kosovo, vilket gör att vi slänger ut skattebetalarnas pengar helt oseriöst. Det är för min del anledningen till att jag, oavsett beslutet i budgetutskottet och om vi återigen kommer till en kompromiss, kommer att avstå från att rösta för denna budget. För mina kolleger är det viktigaste att minska betalningsbemyndigandena. Skulle vi göra det, skulle ni göra det? Jag har ingen aning. Vi får se vad ni säger om en stund.
Vad vi i budgetutskottet röstat om, och vilket också föreslås er, är enkelt. För det första utnyttjar vi inte artikel 272 för att undvika att strypas när det gäller betalningar. För det andra utnyttjar vi utgiftsområde 4 maximalt. Utan att finansiera Kosovo, förutom i storleksordningen 115 miljoner, genom att lägga till de överföringar som skall läggas fram, dvs. genom att månad för månad vara kassaförvaltare för Mingasson och Schreyer. Vi är kassaförvaltare för Kosovo, vi ger dem medel för att de månad för månad skall kunna betala vad som behövs och vi väntar på en seriös, global uppskattning av behoven för Kosovo och för Balkan. Och sedan träffas vi igen tillsammans med rådet och kommissionen, för att slutligen ta upp de centrala frågorna, dvs. en tillräcklig uppskattning för Kosovo, en total uppskattning för Balkan. Det är vad vi skall göra. Det är inget krigsschema, det är ett samarbetsschema. Vi behöver ytterligare tre månader för att kunna lägga fram uppskattningar som är tillfredsställande och vi skall träffas igen.
Detta är vårt scenario. Fru ordförande! Ta det inte som en krigsförklaring, men om ni, precis som markisen av Merteuil till vicomten av Valmont, i Farliga förbindelser, besvarar vår omröstning, då kommer vi att föra detta krig, trots att vi inte önskar det. Då kommer vi för år 2001 att på rimliga grunder inleda tillämpningen av artikel 272. Men det är inte vårt scenario. Vi erbjuder er ett samarbetsscenario med olika avtal på några månader och i vilket fall som helst för kommissionen vissheten att Kosovo kommer att finansieras. Jag tackar er, herr talman, för er förståelse.

Schreyer
Herr talman, minister Siimes, mina damer och herrar ledamöter! Under förmiddagen har resultaten från toppmötet i Helsingfors lagts fram och diskuterats. Besluten i Helsingfors har stor betydelse för unionens framtid, det gäller besluten om utvidgningsstrategin, om regeringskonferensen och om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det finska ordförandeskapet har sannerligen bemästrat en omfattande dagordning; toppmötet var en framgång och ett bra slut på år 1999, och med millennieförklaringen en bra början inför framtiden. Det vore desto mer beklagligt om man inte också kunde rapportera en bra avslutning på budgetförfarandet. För år 2000 föreligger en ny budget som en klar grundval för en bra politik. Vi har i budgetförfarandet mycket svåra förhandlingar bakom oss, men jag vill inte låta hela processen passera revy. Vi har nu kommit så långt att det finns väsentlig samstämmighet på viktiga punkter. Som Siemens just förklarat har rådet och parlamentet enats om att hela den flexibla reserven skulle kunna användas för finansiering av Kosovo-utgifterna. Framför allt är man också enig - och det var ju också särskilt viktigt för parlamentet, och med all rätt, anser jag - om att Europeiska unionens utgifter i Kosovo och på Balkan är en uppgift som sträcker sig över flera år, och att genomförandet av dessa uppgifter rent ekonomiskt kan betyda att utgifterna för utrikespolitiken ökar i jämförelse med de utgifter som prognosticerades i början av året, där vi ju utgick från en annan politisk situation. För att under de närmaste åren kunna finansiera detta extra behov, och framför allt göra det inom den totala ram som beslutades i Berlin för de närmaste åren, kan det bli nödvändigt att revidera budgetplanen, ty det är ju just de nytillkomna prioriteringarna som tillsammans med budgetdisciplinen kan göra det nödvändigt att ändra budgetplanen.
För närvarande kan kommissionen - det har påpekats här - ännu inte lägga fram exakta siffror för det ekonomiska behovet för hela Balkan. Kommissionen och i synnerhet min kollega Patten och förvaltningen arbetar intensivt för att kunna lägga fram detta. Men för återuppbyggnaden av Kosovo föreligger det en mycket exakt undersökning från Världsbankens och kommissionens sida, där det tydligt framgår att det totalt krävs ett ekonomiskt stöd om 2,3 miljarder dollar respektive euro utifrån under de närmaste åren, ty det handlar inte bara om krigsskador, utan det har också uppstått en ackumulerad skada genom att den politiska situationen i Kosovo under de senaste åren har lett till en katastrof för människorna. Just under den närmaste tiden finns det ett stort behov av medel, ty vi kan väl faktiskt inte säga att det är en uppgift för i morgon att återställa hus eller skolor eller elektricitetsförsörjning. Nej, det är en uppgift för i dag. Det finns ett mycket brådskande behov, och jag hoppas verkligen att vi också kommer fram till en lösning där man inte skjuter upp dessa nödvändigheter till i morgon, utan tar sig an dem i dag.
Vi enades om att för år 2000 sätta in 300 miljoner i budgeten som tillägg till de 60 miljoner som åstadkommits genom omfördelningen i år, och att de 140 miljoner som utlovats under givarkonferensen skall betraktas som en del av löftet för år 2001.
I Helsingfors fattades viktiga beslut också om utvidgningen av Europeiska unionen. Förhandlingarna med de sex kandidatländerna kommer att fortsätta och förhandlingar kommer att tas upp med sex nya kandidatländer. För detta finns det i budgeten anslag inför anslutningen, som kommer att öka från 1,3 miljarder detta år till 3,1 miljarder nästa år. Nya program kommer att finansieras: för jordbruket, för stöd till infrastruktur och för transport- och miljöskyddsområdena. Därmed drar man upp viktiga riktlinjer för att närma kandidatländerna till unionen.
Utnyttjandet av dessa medel kommer att observeras mycket noga av mina enheter, i synnerhet med tanke på finanskontrollen. Finanskontrollsystemet utgör också ett eget förhandlingskapitel.
För att göra en bedömning av de utgifter som kan uppstå i samband med utvidgningen - finansieringsramen från Berlin tar ju upp utgifter från och med år 2000 - kommer jag att föreslå kommissionen att det också görs en ständig screening av den ekonomiska situationen och av de utgifter som utvidgningen innebär. Ty det bör också just för befolkningen i medlemsstaterna vara mycket klart att utvidgningen inte är något ekonomiskt äventyr.
För att stödja strukturpolitiken i medlemsstaterna innehåller budgeten för år 2000 32 miljarder euro i åtagandebemyndiganden. Den nya anslagsperioden 2000 - 2006 kan alltså börja ekonomiskt, och den börjar med ett nytt program, där det i synnerhet har fastslagits att stöden från strukturfonden samtidigt skall tjäna till att förbättra jämställdheten mellan män och kvinnor, samt förbättra miljöskyddet och sysselsättningssituationen. Jag kan försäkra er att vi mycket noga kommer att ålägga medlemsstaterna att använda medlen på så vis att dessa mål uppnås.
Budgeten för år 2000 omfattar 41 miljarder euro för jordbrukspolitiken. Jag vill framhäva de medel som anslagits för den andra pelaren inom jordbrukspolitiken, nämligen för programmen till stöd för landsbygdens utveckling. Europaparlamentet har ju arbetat mycket intensivt för denna andra pelare i jordbrukspolitiken. Jag kommer också att inom ramen för mina möjligheter arbeta intensivt för att programmen på just detta område skall komma i gång ordentligt.
Jag vill också nämna att personalen för OLAF utökas genom budgeten för år 2000 - det har också redan nämnts - och att därmed Europeiska byrån för bedrägeriundersökningar kan utföra sina uppgifter på ett bättre sätt.
Jag vill också påpeka - och det är särskilt föredraganden Bourlanges förtjänst - att kommissionen kommer att granska hela sitt system med delegering av verksamhet till kontor för tekniskt bistånd. Framför allt föreslog Bourlanges att det skall skapas en ny förvaltningsenhet, som till formen liknar byråerna eller kontoren. Kommissionen har kommit överens om en tidsplan för reformeringen av det hittillsvarande systemet.
Här vill jag mycket hjärtligt tacka föredragandena Bourlanges, Virrankoski och Colom - även om ert betänkande inte föreligger för behandling - och framför allt även ordföranden och ledamöterna i budgetutskottet för det intensiva arbetet under de senaste månaderna.
Jag vill också tacka rådet och gratulera er, fru Siimes, till det finska ordförandeskapet. Jag har förstått att ni också har erbjudit en lösning på den sista punkt i hela förfarandet där rådet och Europaparlamentet inte är ense, nämligen att man minskar betalningsbemyndigandena med 2 miljarder euro. Jag tror att vi bör fastslå detta här än en gång.
De europeiska institutionernas styrka ligger i att man finner och utformar kompromisser. Förhandlingarna var långa, men vi har nu nått en punkt där vi kan enas. Nu gäller det att ta till vara chansen för att få en bra början på budgeten för år 2000 och år 2000. Jag ber parlamentet vänligen att gå denna väg.

Titley
. (EN) Herr talman! Tillåt mig att först av allt att på mitt utskotts vägnar tala om hur mycket jag välkomnar de kommentarer som rådets tjänstgörande ordförande gjorde, vilka inger förhoppningen att vi kanske kommer att kunna nå en uppgörelse om budgeten mycket snabbt. Jag skulle också vilja gratulera det finska ordförandeskapet till att ha tagit oss ända hit.
Jag kan just nu bara utbringa ett tvåfaldigt hurra för hennes uttalande, då jag inte förstår vad hon säger beträffande rubrik 4. Hon säger att rådet inte vill att taket för rubrik 4 skall ändras permanent. Betyder det i så fall att vi kommer att fortsätta med att sköta rubrik 4 på ad hoc-basis, att vi kommer att använda en flexibilitetsklausul varje år och således låtsas som om vi inte ändrar i budgetplanen, när verkligheten naturligtvis är en annan? Jag skulle vilja råda till försiktighet i detta fall, då vi, som Bourlanges har sagt, har en oförutsägbar situation på Balkan, inte bara med avseende på Milosevic, utan även med avseende på Tudjmans död. Dessa händelser reser frågetecken om den långsiktiga genomförbarheten av den linje som vi driver för närvarande. Jag skulle vilja ha en del klargöranden på den punkten.

Morgan
. (EN) Det har varit ett historiskt år på många sätt. Jag är säker på att kommissionen helst skulle vilja glömma vissa av de mer dramatiska stunderna under våren, på samma sätt som somliga av oss helst skulle vilja glömma vissa av de mer dramatiska valresultaten från i somras! Men låt oss inte glömma bort varför kommissionen tvingades avgå: bedrägeri och misshushållning, dessa var huvudpunkterna. Det är anledningen till att denna budget verkligen måste spegla behovet av att skärpa förfarandena för budgetkontroll; och som föredragande för budgeten för år 2000 och på budgetkontrollutskottets vägnar skulle jag återigen vilja välkomna inrättandet av det nya bedrägeribekämpningsorganet och de nya OLAF-posterna som speglas i årets budget. Processen med att utnämna chefen för OLAF är nu långt framskriden. Budgetkontrollutskottet har hållit utfrågningar med kandidaterna och utarbetat en slutlista med tre personer, och jag har hört att det i natt kommer att hållas ett möte, under vilket Europaparlamentets, rådets och kommissionens företrädare skall försöka diskutera fram ett beslut.
Låt oss inte glömma bort att de tekniska kontoren för bistånd också var ett stort problem vid kommissionens framtvingade avgång. I kommissionens dokument om strategiska frågor som antogs den 10 december drogs slutsatsen att centrala offentliga tjänster inte bör läggas ut på entreprenad och att det till kommissions förfogande bör finnas en mycket flexiblare uppsättning lösningar för icke-centrala offentliga tjänster. Det instämmer jag helhjärtat i. Kommissionen fyller nu ett så brett spektrum av olikartade funktioner att de icke-centrala offentliga tjänsterna kan utföras på väldigt många olika sätt. Det finns ingen poäng med att ha en en-storlek-passar-alla-modell för utförandet av sådana tjänster. Vad vi behöver göra är att reformera bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna, så att vi kan vara flexibla då vi hyr in kontrakterad personal till dessa byråer.

Görlach
Herr talman! Om vi förstått rådets ordförande korrekt så var det nog ett viktigt budskap att rådet närmar sig parlamentet. Men efter de erfarenheter jag gjort under den senaste veckan hör jag visserligen budskapet, men jag saknar tron. Därför behöver vi en exakt överblick av vad budskapet egentligen betyder. Parlamentet har under de senaste veckorna gjort stora ansträngningar för att närma sig rådet. Rådet har hittills rört sig minimalt. Om det nu ändå börjar närma sig måste man fråga sig varför det inte skedde något tidigare, ty om det verkligen är så som vi har förstått det - vilket jag fortfarande betvivlar - står vi inför problemet hur vi skall ordna det tekniskt, och så länge detta inte har klarlagts gäller för mig budgetutskottets beslut av i går kväll.

McNally
De särskilda utskotten är mycket beroende av att föredraganden hjälper dem i deras arbete. Det gläder mig att kunna säga att Bourlanges i år har varit en pålitlig kollega och att han har förhandlat framgångsrikt för utskottets för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi räkning. Han har drivit sina egna och budgetutskottets idéer på en och samma gång, framför allt sin önskan om att de administrativa utgifterna tydligt skall identifieras, så att övervakning kan utföras. Vi är glada över att kunna stödja honom på den punkten.
Vi är nöjda med kompromissen om det femte ramprogrammet, som gör det möjligt för oss att utföra en effektiv övervakning, men som inte innebär att det blir omöjligt för kommissionen att förvalta programmet.
Angående energin är vi besvikna över de relativt låga summor som har anslagits till förnybar energi och energieffektivitet. Vi återkommer med förslag nästa år.
På det stora hela är vi nöjda. Vi kommer noga att övervaka de pengar som vi kommer att rösta för på torsdag.

Jöns
Herr talman, kära kolleger! Jag talar nu som föredragande från utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Jag måste säga att den budget som nu lagts fram faktiskt är en social budget, eftersom den denna gång efter våra ändringar entydigt tar hänsyn till de sysselsättningspolitiska åtgärderna. Den som alltså vill ha åtgärder till förmån för familjen, den som vill att unga människor som utbildar sig även i fortsättningen skall kunna samla erfarenheter i utlandet, och den som verkligen vill kämpa mot social utslagning, han kommer också att i morgon rösta för våra ändringsförslag.
Den som dessutom vill att den europeiska sysselsättningsstrategin inte bara skall bli en läpparnas bekännelse och inte bara ett ämne på toppmötena, utan vill att den europeiska sysselsättningsstrategin också skall förankras på lokal nivå, han kommer, det är jag övertygad om, också att rösta för våra nya sysselsättningspolitiska initiativ. Men till ett socialt Europa hör också starka fackföreningar och arbetsgivarförbund, som för en ständig dialog med varandra. Vi kan inte börja tidigt nog med att exportera denna framgångsmodell också till Central- och Östeuropa. Därför har vi här upphävt rådets nedskärningar.

Bowe
Herr talman! Tillåt mig först att instämma med några av mina andra kolleger och tacka föredraganden för det arbete som han har utfört i år. Som en person som var ansvarig för budgeten för miljöutskottets räkning för första gången, har jag uppfattat honom som mycket hjälpsam och hänsynsfull gentemot mina åsikter - utan att hålla med om allt, men icke desto mindre alltid rättvis.
Jag skulle också vilja välkomna de beslut som har antagits av rådet och kommissionen. Beslutet som avser pengarna till Kosovo är till stor hjälp, och deras andra överenskommelser har, i stort sett, glatt utskottet för miljö förhållandevis mycket.
Jag är glad över att Schreyer tidigare nämnde extrapengarna till veterinärbyrån, vilka är särskilt viktiga, om vi vill att byrån skall ta itu med de problem som har dykt upp på grund av BSE-krisen, dioxinkrisen i Belgien och naturligtvis det fortsatta arbetet i Portugal. Dessa pengar är nödvändiga, och vi är mycket tacksamma att ni gick med på att tilldela dem.
På folkhälsoområdet har vi några mycket små och moderata förbättringar. Budgetrubrikerna för utskottet för miljö gäller i allmänhet mycket små summor, men de har gjort det möjligt för oss att påbörja den förberedande forskningen som kommer att hjälpa oss att utveckla frågan om hälsokompetens i enlighet med Amsterdamfördraget. Den aktuella summan är liten, men viktig.
Vad beträffar konsumenterna är vi nöjda över att se att den överenskommelse som nåddes om Whiteheadbetänkandet och förlikningen om Whiteheadbetänkandet förra året har respekterats och att pengarna kommer att gå igenom. Vi ser fram emot att se det leda till allmänna vinster under det kommande året.
Vad beträffar miljöområdet är det viktigaste och mest framträdande förslaget naturligtvis Lienemannbetänkandet och förlikningen om Life, och vi är optimistiska om att vi kommer att nå ett hyfsat resultat där.
Jag skulle emellertid avslutningsvis vilja komma med en vädjan. Frågan om pengarna till läkemedelsbyrån brådskar nu när vi kommer att godkänna särläkemedelsförordningen i februari. Någonting måste göras snabbt.

Watts
Skulle jag, på utskottets för regionalpolitik, transport och turism vägnar, kunna få uttrycka min erkänsla för de framsteg som görs av rådet och, framför allt, budgetutskottet i fråga om att bemöta vår oro. Vi, som ett utskott, stöder helt och hållet den strategi som har anammats av budgetutskottet på alla områden, men vi skulle särskilt vilja belysa deras ansträngningar för att öka betalningsbemyndigandena i strukturfonderna.
För det andra skulle vi vilja belysa deras bemödanden för att återställa nedskärningarna i Interreg-programmet med i runda tal 33 miljoner euro i bemyndiganden, vilket återställer rubriken till budgeten. För det tredje skulle vi vilja tacka dem för deras ansträngningar för att återställa de oacceptabla nedskärningarna i rubriken för transportsäkerhet; vi välkomnar de framsteg som har gjorts där. För det fjärde och sista välkomnar vi de framsteg som görs i fråga om att återställa nedskärningarna i rubriken för miljömässigt hållbara transporter. Vi stöder alla deras ansträngningar så långt och skulle också vilja tillägga att vi stöder deras krav på att 20 procent av betalningsbemyndigandena skall avsättas i en reserv för gemenskapens Interreg- och Urban-initiativ, i avvaktan på ett tillfredsställande antagande av riktlinjerna.
Ni har vårt fulla stöd, Bourlanges, och vi hoppas att parlamentet kommer att stödja förslagen från budgetutskottet i omröstningen denna vecka.

Perry
Detta är tredje gången som jag har haft ansvaret att vara föredragande om budgeten för utskottet för kultur, och jag skulle särskilt vilja tacka Bourlanges, budgetföredraganden, för hans hjälp och samarbete. Jag har bara tid att ta upp två saker. En tas upp regelbundet: Kultur och utbildning är viktigt för Europa, inte bara för vår kontinents förflutna utan även för dess framtid. Vi försummar dem på egen risk, och genom att år efter år fortsätta med att spendera mindre på våra kultur- och utbildningsprogram än vad vi spenderar på att odla tobak, inte bara försummar vi dem, utan vi vänder också våra prioriteringar helt upp och ned. Med så litet pengar att spendera, är det viktigt att vi spenderar dem effektivt och ändamålsenligt.
För det andra, känner ni till att Europeiska ungdomsorkestern, Europeiska ungdomsparlamentet och Yehudi Menuhin-stiftelsen, för att ta tre exempel, i dag, den 14 december 1999, fortfarande väntar på de bidrag som vi röstade igenom för dem för i år? De får höra att checkarna befinner sig i posthanteringen. Jag är rädd för att deras ekonomiansvariga inte är helt villiga att godta den ursäkten. Mycket utlovas, men, tyvärr, inte mycket av det överlämnas. Det här är en kommentar som jag tror gäller bara litet allt för ofta för Europa. Jag uppmanar kommissionen att se till att detta inte händer igen.

Carlotti
Herr talman, herr Bourlanges! Det förslag ni lämnat är så att säga rimligt. Det gör det möjligt att använda 115 miljoner euro för att finansiera Kosovo, i avvaktan på en realistisk utvärdering av behoven, i förekommande fall täckta genom en omröstning om en ändrings- och tilläggsbudget i vår, vilket är bra.
Vi har också tvingats spara 150 miljoner, vilket innebär nya budgetnedskärningar på våra poster inom rubrik 4 för att finansiera nya prioriteringar: Timor, Turkiet och fiskeavtalet med Marocko, som ändå inte enbart faller under unionens yttre åtgärder, men vi accepterade det.
Man skall vara medveten om att det är mycket stora uppoffringar, särskilt som detta förslag innebär att 35 miljoner skall tas från ECHO-anslagen, vilket läggs fram som ett lån, och där återbetalningen förefaller i högsta grad osäker, men vi skall slåss för det.
Jag stöder naturligtvis ert förslag, men utan entusiasm som ni förstår. Jag vill bara för utskottets för samarbete och utveckling räkning uttrycka min oro över denna budget för år 2000 som, i avsaknad av revidering av budgetplanen, innebär att alla uppoffringar skall göras av de fattigaste länderna.
Vi sluter emellertid upp kring budgetutskottets ståndpunkt och, kära kolleger i budgetutskottet, jag önskar er lycka till inför nästa trepartsmöte.

Talmannen
Ärade ledamöter! Vi skall avbryta budgetdebatten, vilken kommer att fortsätta i kväll kl. 21.00. Jag frågar kommissionen om den är beredd att göra sitt uttalande?
Under tiden, och då kommissionären inte har kommit, ger jag ordet till rådet, som vill göra ett inlägg om Helsingfors - tror jag.

Siimes
Herr talman, bästa Europaparlamentets ledamöter! Jag vill bara framföra en precisering till mitt inlägg. Jag sade ordagrant att det i dag inte är nödvändigt att permanent ändra ramarna i budgeten för år 2000, och när det gäller rubrik 4 har vi erbjudit användning av flexibilitetsinstrumentet.

Talmannen
Tack så mycket, fru rådsordförande.
Vi avbryter sammanträdet några minuter medan vi väntar på att kommissionens företrädare skall anlända.

Meddelande från kommissionen - Beslut fattade under dagens sammanträde
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om beslut fattade under dagens sammanträde.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! För det första vill jag hälsa talmannen. Kommissionen träffades i eftermiddag här i Strasbourg och antog följande beslut, som jag skall räkna upp.
För det första beslutades att rikta ett motiverat yttrande till Frankrike, med en tidsfrist på fem dagar för att svara, angående embargot mot brittiskt nötkött. Kommissionen antog också tre beslut om tillämpning av förordning nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer och förordning 17/62, vid tillämpning av artiklarna 85 och 86 i fördraget, genom att ge böter på mellan 100 000 och 3 000 euro till de företag som har lämna oriktiga uppgifter på begäran om information som har givits dem.
Kommissionen godkände även ett meddelande som fastställer målen och principerna för gemenskapens audiovisuella politik på medellång sikt och fastställde en strategi för den så kallade "digitala medias tidsålder". Meddelandet innehåller ett visst antal principer som, enligt kommissionens åsikt, bör tillämpas på förordningen och stödmekanismerna i den audiovisuella sektorn.
I nära förbindelse med detta meddelande godkände kommissionen ytterligare ett, tillsammans med förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut och ett förslag till rådets beslut angående ett stödprogram till den europeiska audiovisuella industrin, Media Plus-programmet åren 2001-2005. Meddelandet innehåller en förnyad syn och interventionsprinciper för Media Plus-programmet. Det första förslaget handlar om förverkligandet av ett utbildningsprogram för de yrkesverksamma i den europeiska audiovisuella programindustrin, programmet Media-II-Utbildning, vilket innehåller ett ekonomiskt anslag på 50 miljoner euro för perioden 2001 till 2005. Det andra förslaget syftar till att skapa ett stödprogram för utveckling, distribution och främjande av omisskännligt europeiska audiovisuella verk. Det gäller Media Plus-programmet - utveckling, distribution och främjande, med ett ekonomiskt anslag på 350 miljoner euro för perioden 2001 till 2005.
I anknytning till Europeiska rådet i Helsingfors, vilket debatterades under förmiddagens sammanträde här, i närvaro av kommissionens ordförande, har kommissionen godkänt ett förslaget till rådets beslut som syftar till ett formellt antagande av riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för år 2000. Inom ramen för kommissionens interna reform och i anknytning till sitt åtagande att se över politiken för att lägga ut tjänster, har kommissionen också godkänt ett meddelande som innehåller riktlinjer och tidsplaner för tillämpning av denna politik med att lägga ut tjänster.
Slutligen, herr talman, har kommissionen antagit ett förslaget till rådets beslut som syftar till att skapa en europeisk flyktingfond. Det handlar om ett instrument som är tänkt att vara i fem år och alltså inom ramen för en flerårig programplanering kan ge ett effektivt stöd till de åtgärder som är ägnade att förbättra mottagningsvillkoren, främja integrationen och underlätta frivillig återflyttning och återanpassning av flyktingar och fördrivna personer till deras ursprungsländer. Fonden kan också bidra till att finansiera brådskande åtgärder vid fall av massflykt av människor som befinner sig i en nödsituation vad gäller internationellt skydd. För fondens första verksamhetsår har ekonomiska medel på 36 miljoner euro avsatts: 26 miljoner för strukturpolitiken och 10 miljoner för nödsituationer.
Angående denna sista punkt skulle jag vilja tillägga att traditionen med driftsanslag till flyktinghjälp initierades av Europaparlamentet 1997 och har varit föremål för årliga beslut. Tidpunkten har för övrigt kommit att i anknytning till Europeiska rådet i Tammerfors anta en permanent rättslig grund som kan ge upphov till ett flerårigt program. Europeiska rådet i Tammerfors bad kommissionen att studera skapandet av en ekonomisk fond för nödsituationer. Kommissionen har arbetat utifrån de lärdomar som erfarenheterna i Kosovo har gett. Därför är denna fond samtidigt en fond som har en nödkomponent, men som på samma gång som mål att garantera finansieringen av strukturpolitiska åtgärder till stöd för mottagning, integration och frivillig återflyttning av flyktingar och asylsökande.
Det handlar alltså om två finansiella poster med vattentäta skott mellan sig och med olika syften. Strukturmålen för de närmaste fem åren är främst att möjliggöra en utveckling i medlemsstaterna av politiken för mottagning och integration av flyktingar och asylsökande, en politik som framför allt måste koncentreras till prioriterade åtgärder av mycket konkret natur. Vi prioriterar i detta kapitel medlemsstaternas behov att förse sig med utrustning och infrastruktur för stöd till mottagning och integration av flyktingar och asylsökande.
Kommissionens förslag syftar till att fördela anslaget på 26 miljoner euro till medlemsstaterna utifrån ett kriterium, en fördelningsnyckel enligt vilken framför allt hänsyn tas till det antal asylsökande som varje medlemsstat har tagit emot de senaste tre åren och det antal flyktingar som uppehållit sig i var och en av medlemsstaterna de tre senaste åren. Den första faktorn bidrar till att fastställa två tredjedelar av sammansättningen av den nationella finansieringen av fonden, den andra till sammansättningen av en tredjedel. Angående förvaltningen av denna fond föreslår kommissionen att den framför allt medfinansieras av medlemsstaterna och delegeras till medlemsstaterna, med det specifika målet att engagera varje land i att genomföra konkreta åtgärder som förbättrar asylsökandes och flyktingars situation i unionens länder.
Kommissionen reserverar den direkta förvaltningen av tio procent av medlen för egen del för att stödja innovativa och gränsöverskridande projekt. Kommissionen antar, i det förslag som läggs, ett kommittéförfarande bestående av en rådgivande kommitté, och har i detta sammanhang som mål att ersätta systemet med Bureau d'assistance technique som har gällt för perioden 1998-1999. Jag står till kammarens förfogande, herr talman.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär António Vitorino. Först vill jag säga att ert lilla dröjsmål är fullkomligt motiverat genom betydelsen av ert meddelande. Jag vill också säga att parlamentet gratulerar till det faktum att det är möjligt att hålla denna typ av debatt praktiskt taget omedelbart och ögonblickligen mellan kammaren och den verkställande myndigheten, och att parlamentet uttrycker en önskan om att denna praxis verkligen kommer att skapa utrymme för aktuell politisk debatt, vilket bara kan förbättra relationerna mellan denna kammare och kommissionen.
Och därmed går vi över till debatten.

Rübig
Tack, herr talman! Min fråga gäller programmet Media Plus 2001 - 2006. I valen till Europaparlamentet hade vi i Europa ett valdeltagande som tyvärr låg under 50 procent. Det bör i detta program också finnas en tyngdpunkt på information och framför allt också en tyngdpunkt på utbildning för journalister i frågor som rör Europeiska unionen.
Jag tror att det i Europeiska unionen blir allt mer nödvändigt att ha goda kontakter med allmänheten. När det gällde WTO såg man att europeiska radio- och TV-stationer kunde ha varit mycket bättre representerade, och att det är viktigt för oss att i fråga om rapportering i media befinna oss på aktuell nivå om vi vill spela en ledande roll i världen. Därför skulle jag gärna vilja veta om det också vore möjligt att bjuda hit journalister från Europa och från hela världen för att förklara arbetet för dem och visa dem vilka fördelar en europeisk union för med sig.

Vitorino
Först vill jag svara ledamoten att jag delar hans åsikt om att de europeiska institutionerna i sin helhet bör kunna skapa en informations- och kommunikationspolitik som gör det möjligt för alla europeiska medborgare att ta del av inte bara sammanträdenas innehåll utan också det mervärde som parlamentets, kommissionens och själva rådets beslut har för deras vardag.
Det är dock inte Media Plus-programmets sammanhang som är bäst lämpat för att genomföra informations- eller kommunikationskampanjer från gemenskapsinstitutionerna till medborgarna. Dessa program har i själva verket som centralt mål att stödja yrkesutbildningen inom den europeiska audiovisuella industrin och främja det konstnärliga skapandet och den europeiska forskningen inom det audiovisuella området. Det handlar alltså inte om informationsprogram i strikt mening, det handlar snarare om stödprogram till de audiovisuellt yrkesverksammas skapande initiativ med klart europeisk karaktär.
Vi är alla medvetna om att procentandelen audiovisuella produkter av europeiskt ursprung som konsumeras i Europa är mycket låg, även om man räknar med värdet av den nationella produktionen i varje medlemsstat och den europeiska produktion som är ett samarbete mellan fler medlemsstater. Vad vi strävar efter är att vi under de fem närmaste åren med detta program skall kunna åstadkomma en betydande ökning av den allmänna andelen audiovisuella produkter från Europa, genom en stödpolitik till skapandet, produktionen och spridningen av verkligt europeiska audiovisuella produkter.

Rübig
Herr talman! Min andra fråga gäller sysselsättningspolitiken år 2000, som vi i dag har röstat om. En fråga som alltid dyker upp är i vad mån det granskas vilka budgetposter som är effektiva för sysselsättningen i Europeiska unionens budget. Vi har utgifter med vilka vi säkert främjar sysselsättningen, som ger ny sysselsättning och nya företag, vi har budgetposter som garanterar befintlig sysselsättning, och vi har budgetposter som förintar sysselsättningen.
Planerar man här att genomföra ett vetenskapligt arbete, eller finns det undersökningar beträffande med vilka utgifter, respektive även intäkter, som vi kan inverka positivt på Europas sysselsättningspolitik?

Vitorino
Jag måste erkänna för den ärade ledamoten att sysselsättningen inte är det område som jag vet mest om. Jag skulle därför inte kunna ge ett komplett svar på er fråga, vad kommissionens globala politik beträffar. Vad jag kan garantera är att frågan om omstruktureringen av unionens budget vad avser bidragen till sysselsättningspolitiken inte diskuterades av kommissionen i dag.
Vad vi däremot godkände var kommissionens bidrag till riktlinjerna för de nationella sysselsättningsplanerna för år 2000 i uppföljningen till de så kallade Cardiff-, Luxemburg- och Kölnförfarandena. Vi anser att ett bra tillfälle att diskutera unionens konkreta bidrag till skapandet av nya arbetstillfällen i Europa kommer att ges på det kommande toppmötet i Lissabon i mars, som kommer att vara tiden och platsen för att, å ena sidan, göra en utvärdering av de tre förfaranden som jag nyss nämnde, Köln, Luxemburg och Cardiff, och, å andra sidan, definiera strategin, syntesen av makroekonomiska strategier, mikroekonomiska företagarinnovationerna och det nya informationssamhällets utmaningar.
Jag hoppas att vi av Lissabonmötet kommer att få en klarare bild av hur unionens budget kan bidra till vårt gemensamma mål att skapa nya arbetstillfällen på kontinenten.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag vill inte ta upp tid för kollegerna, men ni rapporterade i början om att ni uppenbarligen nu skall inleda ett förfarande mot Frankrike beträffande överträdelse av fördraget. Vi har ju inte bara dispyter med Frankrike, utan också med Tyskland!
I fråga om den kompromiss som man kom fram till mellan Frankrike, kommissionen och Storbritannien handlade det ju om att testerna bör användas, även i diagnostiskt syfte, och att det bör ske en märkning av det engelska nötköttet, som kommer från detta exportprogram. Dessa krav har också Tyskland ställt. Nu lyder min fråga: Om ni redan nu inleder ett förfarande beträffande överträdelse av fördraget utan att avvakta vad dessa tester ger, om testerna rent av inte genomförs - det lär ju också komma ett förslag från Byrne - och om det inte heller har garanterats någon logistik för märkningen, hur kan ni i det läget förvänta er att Frankrike och Tyskland skall upphäva sina importbegränsningar?
Borde alltså inte kommissionen först skapa förutsättningar för detta och kontrollera dem, så att det blir möjligt? Herr talman, vi kommer ju i morgon också att få ett uttalande från kommissionen i denna fråga. Kanske kan vi då än en gång fördjupa oss i den.

Vitorino
Herr talman! Jag skall fatta mig kort. Den fråga som togs upp av den ärade ledamoten kommer att behandlas på ett tillfredsställande sätt av min kollega, Byrne, i morgon förmiddag här i parlamentet. Jag skulle föreslå att han tar upp frågan i morgon, då han kommer att få ett mycket bättre svar än vad jag kan ge.

Marinos
Herr talman! Eftersom vi nu har fått ett tillfälle att föra en fri debatt: i morse läste jag i Libération Ecevits uttalande sedan Turkiet godkänts som kandidatland: "Europas gränser kommer oundvikligen att sträcka sig längre österut, Centralasien och, slutligen, hela den asiatiska kontinenten kommer att ingå i Europa." I ett andra uttalande berör han Cypernfrågan och framhåller att Turkiet inte godtar någon diskussion, när det gäller Cyperns nuvarande status. Han tar följaktligen inte hänsyn till allt det som sades i Helsingforsbeslutet.
Med tanke på att kommissionen entusiastiskt stödde Turkiets kandidatur, skulle jag vilja fråga kommissionsledamoten, om dessa uttalanden står i överensstämmelse med rådets och kommissionens uppfattning, när de föreslog Turkiet som kandidatland, och om detta ger någon fingervisning om Turkiets agerande i framtiden.

Talmannen
Herr Marinos! Bara en kort anmärkning: Vi måste alla anpassa oss till denna nya och, som jag tycker hoppingivande, arbetsmetod med kommissionen, vilket är en fri debatt, men som ni vet, enligt bestämmelserna skall debatten ha direkt anknytning - och det var därför den kom till - till det uttalande kommissionen precis har gjort och till de saker som tas upp i det. Kommissionen har uppenbarligen inte uttalat sig i dessa frågor, även om de är av största politiska betydelse och aktualitet, det medger jag, men kommissionen tog inte upp dem. Det är upp till kommissionär Vitorino att besluta om han skall svara eller inte svara.

Vitorino
Herr talman! Jag vill bara säga att jag instämmer i er tolkning. Kommissionens ståndpunkt angående tolkningen av Helsingforsbesluten uttrycktes i förmiddags här, inför kammaren, av ordförande Romani Prodi och jag hänvisar till detta uttalande vad gäller kommissionens ståndpunkt.

Soares
Jag var inte här från början av sammanträdet och jag ber om ursäkt för det, men jag deltog i ett möte med Xanana Gusmão. Jag är oerhört nyfiken, för massmedia har knappt tagit upp saken, på att få veta hur det gick i Helsingfors med de saker som handlar om tredje pelaren, vilka är just herr kommissionär António Vitorinos ansvarsområde.
Det talades mycket om frågorna i tredje pelaren, om inre säkerhet, rättvisa och allt annat under mötet i Tammerfors, och herr kommissionären fick med sig några saker som redan konkretiserats till Helsingfors. Jag skulle vilja veta vad som hände i Helsingfors, om ni skulle kunna svara mig.

Vitorino
Herr Mario Soares! Kommissionens åtagande var att i december presentera första versionen av resultattavlan för rådet för justitie- och inrikesministrar. Inte till Europeiska rådet i Helsingfors utan till rådet för justitie- och inrikesministrar. Detta var också vad kommissionen gjorde i början av december. Kommissionen hoppas att få se denna resultattavla godkänd i mars nästa år i rådet för justitie- och inrikesministrar under det portugisiska ordförandeskapet.
På Europeiska rådets nivå beslutades att stats- och regeringscheferna återigen skall arbeta med rättsliga och inrikes frågor i Europeiska rådet i juni år 2000, rådet i Santa Maria da Feria, för att mer i detalj bedöma den så kallade yttre dimensionen i de rättsliga och inrikes frågorna, det vill säga, innebörden av Europeiska unionens utrikespolitiska område för de nya prioriteringar som godkänts i Tammerfors för området med frihet, säkerhet och rättvisa.

Lage
Herr kommissionär António Vitorino, jag uppskattade det meddelande ni just har givit från kommissionen om Media II-programmet för europeiskt kulturstöd och skapande. Jag tycker bara att beloppet är för litet för den ambition som kommissionen har för detta program och för denna strategi. Intentionen är dock god och vi måste berömma den.
Jag tycker emellertid att den största konsumtionen av europeiska audiovisuella produkter bör ske via en pedagogik som skapas tillsammans med européerna själva, och som går ut på att stimulera smaken för och uppskattningen av europeisk kultur och genom att avvisa många produkter av dålig kvalitet som kommer från andra delar av världen. Denna pedagogik tillkommer naturligtvis inte kommissionen; den är européernas sak, deras utbildning, undervisning och medier.
Jag uppskattar ändå ert meddelande och stöder det. Men nu vill jag fråga er: är detta program, sett i ett positivt perspektiv, förenligt med en annan av kommissionens ståndpunkter enligt vilken man bör konkurrensskydda de europeiska audiovisuella produkterna, framför allt på TV-området, det som fransmännen kallar det kulturella undantaget?

Vitorino
Herr talman! Tack så mycket för denna fråga. Jag skulle vilja börja med att svara ledamoten Carlos Lage att det som kommissionen har godkänt i dag - Media Plus-programmet - går helt i linje med en strategi som kommissionen har bedrivit inom ramen för Europa I-programmet. Det kommer att kulminera - det är vad vi hoppas - med besluten från Europeiska rådets extra toppmöte i Lissabon i mars nästa år.
Det handlar om att förbereda Europa, såväl vad gäller infrastruktur som industrin för produktion av innehåll, på den numeriska erans utmaningar, vilket givetvis innebär att vi förutsätter att Europa har en ambition för deltagandet i den nya digitala ekonomin och det nya kultur- och informationssamhället på internationell nivå.
När det gäller den konkreta fråga som ledamoten ställde, handlar det inte om att fastställa en strategi som är koncentrerad på konkurrensskydd. Det handlar om att fastställa en strategi där vi, genom att godta bestämmelserna om fri konkurrens, stöder europeisk produktion, skapande och även distribution för att bättre kunna möta denna konkurrens. Det handlar alltså inte om mindre konkurrens, utan om en rättvisare, lojalare konkurrens med bättre stöd från de europeiska instanserna.

Gutiérrez Cortines
Herr talman! Då vi lyssnade till kommissionär Vitorino sade jag att det gladde mig att se att han var den enda kommissionär som brytt sig om att tala om utbildning som något viktigt att införliva i den tredje pelaren. Han svarade mig med en entusiasm och t.o.m. passion som jag tyckte var enastående.
I Spanien håller vi på att anta en utlänningslag som just helt och hållet stöder integrationen och erkännandet av alla rättigheter. Men det krävs också att Europa tar ett steg framåt när det gäller utbildning eftersom nya analfabeter nu åter dyker upp, nya människor som marginaliseras på grund av att de inte förstår språket i det land de integreras i. Dessa nya analfabeter kan inte ens förstå säkerhetsbestämmelserna på arbetet. De förstår inte trafikskyltarna. Det handlar om en ny sorts analfabetism, en ny extrem fattigdom som håller på att bli ett av de sociala kännetecknen för Europa. Vi håller på att tappa greppet om denna fråga, kanske på grund av brist på information och studier.
Skulle det inte vara möjligt att på ett systematiskt sätt sätta igång en studie om vilka de verkliga förhållandena och behoven är och vari knäckfrågorna ligger? Utan uppgifter är det omöjligt att utforma politiken och utan att känna till verkligheten är det inte heller möjligt att utarbeta reella program. I denna fråga måste man skapa hållbara grundförutsättningar eftersom ingen ansvarar för utbildningen.

Vitorino
Jag svarar gärna på ledamotens inlägg och säger att utbildning är en grundläggande del i integrationspolitiken. Jag skall ge er två exempel.
Det första exemplet: kommissionen har föreslagit ett direktiv om familjeåterförening för legala invandrare i unionens medlemsstater. I detta direktiv förutses att barn som återförenas med en släkting som är permanent legal invandrare i länderna i unionen skall ha rätt till fullständig utbildning under samma villkor som barn till medborgare i medlemsstaterna.
Det andra exemplet: inom ramen för initiativet Equal förutses en studie av användningen av utbildningssystemet som instrument för integration av invandrare i mottagarsamhällena. Jag kan garantera er att såväl generaldirektoratet för rättsliga och inrikes frågor som generaldirektoratet för sysselsättning och socialpolitik är väl medvetna om att det är av strategisk vikt att garantera tillgång till utbildning för barn till legala invandrare i unionens medlemsstater.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till kommissionen (B5-0036/1999).
Första delen

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 33.

David Martin
Fråga nr 34 från (H-0689/99):
Angående: EU­stadga om grundläggande rättigheter Anser kommissionen att den EU-stadga om grundläggande rättigheter, som utarbetas på uppdrag av toppmötet i Tammerfors, bör få laga kraft?

Vitorino
Vid Europeiska rådets möte i Köln beslutades att en stadga om grundläggande rättigheter för Europeiska unionen skulle utarbetas före Europeiska rådets möte i december år 2000 och att denna stadga skulle utformas av en grupp bestående av 15 företrädare för stats- och regeringscheferna, 16 ledamöter från Europaparlamentet, inklusive denna ärade ledamot, 30 ledamöter från nationella parlament samt mig själv, som företrädare för kommissionens ordförande. Gruppens sammansättning fastställdes i Tammerfors, och dess första möte kommer att äga rum nästa fredag, den 17 december.
Stadgans natur är en mycket grundläggande fråga, icke desto mindre har Europeiska rådet lämnat frågan öppen. Enligt slutsatserna måste man överväga om och i så fall hur stadgan bör införlivas i fördragen. Även om det är upp till stats- och regeringscheferna att besluta om stadgans definitiva status, måste gruppen i sitt förslag fundera över hur man skall kombinera två öppna frågor: en juridiskt bindande text som är klar att införlivas i fördraget, eller ett högtidligt politiskt uttalande. I dessa överväganden kommer hänsyn även att tas till den nära anknytningen till förberedelsearbetet inför regeringskonferensen.
Enligt kommissionens åsikt bör stadgan för Europeiska unionen uppfylla två olika krav: synlighet och säkerhet. Vad beträffar synligheten skulle man kunna hävda att ett politiskt uttalande som högtidligt kungörs av de europeiska institutionerna och som förmedlas genom alla kommunikationskanaler kommer att vara tillräckligt. Angående den juridiska säkerhetsaspekten måste vi fundera över hur stadgan för Europeiska unionen kan bidra till att förbättra graden av skydd för de grundläggande rättigheterna inom Europeiska unionen, och det är svårt att se hur en icke-bindande text skulle kunna bidra till att det nuvarande skyddssystemet klargörs och förbättras.
I kommissionens ögon måste den stadga som presenteras för stats- och regeringscheferna medföra ett verkligt mervärde, och det bästa sättet att uppnå det är att fokusera på de grundläggande rättigheter som härrör från unionen själv. Gruppen måste hitta ett sätt att få till stånd en politiskt betydelsefull text som är förenlig med ett införlivande i fördraget. Det finns tydliga tecken på att utarbetandet av stadgan har ett brett stöd och att medborgarna förväntar sig att den kommer att bli en grundtext på området. Kommissionen är övertygad om att dessa förväntningar kommer att infrias.

Martin, David
Kommissionären har överraskat mig genom att gå så långt som han har gjort, och jag välkomnar mycket varmt det svar som han har gett. Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med honom i arbetsgruppen.
Jag undrar om ni skulle instämma i att vi, om vi till slut bara kommer fram till ett politiskt uttalande, kommer att ha kastat bort ett år av vårt arbete? Det är inte nödvändigt att ha 62 personer i arbete för att få fram ett politiskt uttalande. Om det är vad vi kommer att komma fram till, kan vi lika gärna skicka i väg några tjänstemän att göra ett utkast med de rättigheter som vi för närvarande har enligt fördraget. Vad vi måste ha kommit fram till i slutet av denna process är en juridiskt bindande uppsättning av rättigheter för Europas medborgare.

Vitorino
Jag skulle bara vilja tillägga att jag är övertygad om att vi kommer att kunna nå det samförstånd som krävs för att stadgan verkligen skall kunna påverka det dagliga livet för våra medborgare. Det finns naturligtvis svårigheter framför oss - politiska svårigheter liksom några tekniska. Det är uppenbart att vi måste ta itu med frågan om stadgans juridiska tillämpning. Jag är övertygad om att kommissionen, rådet, parlamentet och de nationella parlamentet i nära samarbete i slutändan kommer att nå ett bra resultat, om vi över allt annat har medborgarnas intressen i åtanke.

Talmannen


Theodorus Bouwman som övertagits av Messner
Fråga nr 35 från (H-0670/99):
Angående: Förlängda koncessioner för motorvägsföretagen i Italien Italiens regering planerar att förlänga koncessionerna för de 20 företag som för närvarande förvaltar motorvägarna i Italien. Sedan man godkänt koncessionen för aktiebolaget Autostrade, som sköter ungefär hälften av de italienska motorvägarna, är avsikten nu att även förlänga koncessionerna för de övriga 19 mindre företagen. I utbyte mot förlängda koncessioner har företagen lovat att investera ungefär 20 000 miljarder lire i nya motorvägar. Anser inte Europeiska kommissionen att förlängningen av koncessionerna strider mot direktiven om offentlig upphandling av tjänster och bygg- och anläggningsarbeten (92/50/EEG , 93/37/EEG och 89/440/EEG ), med hänsyn till att man inte gått ut med någon EU-omfattande anbudsinfordran och att alla andra företag i EU därigenom har utestängts från denna viktiga marknad? Anser inte Europeiska kommissionen att bolagens erbjudande att anlägga ny infrastruktur är ett sätt för dem att värna om sin monopolställning, och att ett sådant anläggningsarbete strider mot EU:s politik, som syftar till att skapa en ansvarsfullare jämvikt mellan olika transportformer?

Bolkestein
Som svar på denna fråga som har ställts av Bouwman, skulle jag vilja göra följande påpekanden på kommissionens vägnar. Kommissionen påpekar för den ärade parlamentsledamoten att det för närvarande pågår tre överträdelseförfaranden angående denna fråga. Förfarandena beträffande Autostrade SpA. skulle kanske kunna få en god utgång, med tanke på att de italienska myndigheterna har visat sig beredda att endräktigt samarbeta med kommissionen samt har tagit initiativ för att privatisera företaget. Med hänsyn till de stora konsekvenser som detta fall kan få kommer kommissionen dock att fortsätta följa processen, och ärendet kommer inte att avslutas förrän kommissionen är säker på att principerna om öppenhet och likabehandling respekteras.
Vad gäller de andra koncessionerna, så har kommissionen inlett två överträdelseförfaranden, och undersöker de frågor som är av relevans. Med tanke på deras ekonomiska, politiska och sociala betydelse kommer dessa frågor också att diskuteras under ett möte med de italienska myndigheterna, som kommer att äga rum inom en snar framtid.
För att angripa detta problem på ett mer strukturellt sätt har kommissionen nyligen dessutom inlett en horisontell enkätundersökning av den föreliggande situationen i alla medlemsstater för att uppmärksamma de gemensamma problemen samt problem som endast förekommer i en viss medlemsstat. Om denna enkät avslöjar eventuella överträdelser, så kommer kommissionen att vidta närmare åtgärder för att lösa dessa problem.
De nya investeringar i infrastruktur som Italien har föresatt sig står inte nödvändigtvis i strid med Europeiska unionens transportpolitik. Trots att det är medlemsstaterna som är ansvariga för sina beslut om dylika investeringar menar kommissionen att dessa måste grunda sig på ett positivt resultat av en fullständig analys av de sociala vinsterna och kostnaderna.

Messner
Herr talman, kommissionär Bolkestein! Det gläder mig naturligtvis att kommissionen har undersökt dessa problem och att dessa tre förfaranden gällande överträdelse av fördraget nu är i gång. Vi väntar alla på ett svar. Men jag ber om att man i detta sammanhang skall överväga att koppla ihop de enheter inom kommissionen som ansvarar för transporterna och dem som är ansvariga för konkurrensen, för att generellt främja transportpolitiska beslut i Europa.
Vi måste och vi vill i högre utsträckning flytta över den tunga trafiken till järnvägen. Det positiva exemplet i detta sammanhang, koncessionen för Brenner-motorvägen att investera i en Brenner-bastunnel skulle kanske rent av kunna bilda skola i hela Europa. Jag vill bara göra en kort återblick och hänvisa till att koncessionen för Brenner-motorvägen skall ges, men ännu inte har getts, med åläggandet respektive löftet att pengar från motorvägen skall flyttas över till Brenner-bastunneln, alltså till järnvägen. Om de enheter inom kommissionen som är ansvariga för transport och konkurrens slås ihop, skulle man här kunna ta ett väsentligt steg för att flytta över den tunga trafiken från vägarna till järnvägen.

Bolkestein
Låt mig tacka herr Messner så hjärtligt för hans kompletterande påpekanden som kommissionen kommer att lägga ordentligt på minnet. Jag säger inte detta endast för min egen del, utan tveklöst även på min kollega Loyola de Palacios vägnar, vilken som ni vet är den kommissionär som ansvarar för transportpolitiken. Vi intresserar oss otvivelaktigt för denna fråga. Jag skulle gärna gå närmare in på frågan från Messner och vilja upprepa att det är medlemsstatens ansvar att föra en transportpolitik. Naturligtvis hoppas vi att denna så mycket som möjligt kan anpassas till den transportpolitik som förs i andra medlemsstater och av kommissionen själv.
Vad beträffar överflyttningen av godstransporter från väg till järnväg, skulle jag vilja påpeka att Messners poäng verkligen förtjänar att uppmärksammas ordentligt. Jag kan försäkra honom om att det i olika medlemsstater pågår en opinionsbildningsprocess som går i riktning mot att genomföra en sådan överflyttning som han föreslår. Det är naturligtvis så att vägtransporten karaktäriseras av ett visst mått av flexibilitet som inte gäller spårtransporten. Detta hindrar inte att spårtransporten har särdeles många fördelar, framför allt när det gäller långa avstånd, särskilt som - och det kommer Messner att ta till sig - omgivningen, miljön, lider mindre skada därigenom. Vad gäller transportkoncessionen för Brennerpasset, som nämndes av Messner, så återstår denna koncession ännu att beviljas. Kommissionen kommer att hålla sig informerad om på vilket sätt detta koncessionsbeviljande sker, därför att, och det är också detta diskussionen just nu handlar om, även vid ett beviljande av koncessioner måste man naturligtvis på ett tillfredsställande sätt uppfylla de villkor som bör ställas på koncessionsbeviljanden i allmänhet.

Rübig
Herr talman, herr kommissionär! Koncessionerna utgör när allt kommer omkring också alltid en grundval för att finansiera absolut nödvändiga åtgärder. När räknar ni med att ett direktiv för road pricing i Europa skall bli färdigt, med vars hjälp de absolut nödvändiga motorvägssaneringarna och utbyggnaderna skall kunna genomföras? Jag tror att road pricing när allt kommer omkring också kunde medföra en minskning av kostnaderna för transporterna, om man uppnår målen med mindre köbildning, färre olyckor och framför allt mer miljöskydd, inte bara i samband med luftförorening och buller, utan också på många andra områden. Tror ni att ett sådant direktiv kommer att läggas fram inom överskådlig framtid?

Bolkestein
Vad beträffar den kompletterande frågan skulle jag vilja påpeka att frågan om vägavgifter är mycket omstridd i vissa medlemsstater. Men skulle naturligtvis kunna utgå ifrån den liberala principen om att det som det är ont om måste bli dyrt. I detta fall är det vägutrymme som det är ont om, och sålunda skulle man kunna säga att denna brist måste uttryckas i höjda priser. De totala kostnaderna förblir naturligtvis desamma. De totala kostnaderna är de de är. Det är endast en förskjutning som sker av dessa omkostnader från det allmänna till den enskilde användaren av vägutrymme. Jag kan försäkra den ärade parlamentsledamoten om att i en medlemsstat som jag av en händelse känner bäst till åtnjuter frågan om väldigt mycket uppmärksamhet, men den är också mycket omstridd.
Med andra ord står frågan högt på dagordningen, men den har ännu inte nått den punkt då ett beslut kan fattas, och vad jag vet - men den ärade parlamentsledamoten vet att detta inte hör till min portfölj, så jag talar litet omständligt och försiktigt - så har Europeiska kommissionen ännu inte börjat utarbeta ett sådant direktiv.
Skulle jag ändå missta mig, så lovar jag att lämna ett närmare besked om detta brevledes.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 36.

Juan Naranjo Escobar
Fråga nr 37 från (H-0760/99):
Angående: Kvalitet inom utbildningen - undervisningsplaner Vid den ministerkonferens som anordnades i juni 1998 i Prag mellan utbildningsministrarna från EU och kandidatländerna fastställde deltagarna ett mandat för att definiera ett antal indikatorer med vars hjälp det skulle vara möjligt att utvärdera de olika nationella utbildningssystemen. Enligt den information som kommissionen lade fram för rådet den 26 november 1999 har den tillfälliga expertkommittén redan utarbetat ett andra preliminärt dokument om indikatorer och referensnivåer som grund för den första europeiska rapport om kvalitet inom utbildningen som skall läggas fram vid nästa konferens i Bukarest i juni 2000.
Med hänsyn till hur dessa arbeten framskrider och hur stor vikt rådet fäster vid att medlemsstaterna samarbetar för att utveckla kvaliteten inom utbildningen, som ett medel för att bidra till ökad ekonomisk konkurrens och sysselsättning, ställs följande frågor: Tror kommissionen att det skulle finnas skäl att inrätta en ständig expertkommitté för EU och övriga kandidatländer på området för kvalitet inom utbildningen?
Tror kommissionen att man med full respekt för artikel 149.1 i Amsterdamfördraget skulle kunna ge denna expertkommitté i uppgift att utarbeta kriterier eller rekommendationer för upprättande av en gemensam undervisningsplan, vid sidan av de planer som existerar inom varje skolsystem, framför allt för den första delen av grundskoleundervisningen?

Andra delen
Kinnock, Neil
. (EN) Som den ärade ledamot som har ställt frågan känner till, har det politiska samarbetet mellan medlemsstaterna om kvaliteten i utbildningen stärkts under senare år. Den rekommendation om kvalitetsutvärdering och högre utbildning som antogs i september 1998 och en föreslagen rekommendation om kvalitetsutvärdering i skolutbildningen visar på vikten av att diskutera utbildningskvaliteten på europeisk nivå.
På utbildningsministrarnas möte i rådet den 26 november vann ämnet ytterligare i betydelse, som en av de prioriteringar som skall behandlas under de kommande åren genom antagandet av en resolution om en rullande dagordning.
Efter de europeiska utbildningsministrarna konferens i Prag i juni 1998, inrättades en arbetskommitté för kvalitetsindikatorer. I denna ingår företrädare från 26 europeiska länder, och den har utarbetat framstegsrapporter avsedda för ministrarna - en i juni och en i oktober i år.
Den första europeiska rapporten om utbildningskvalitet kommer att presenteras för rådet (utbildning) inför de europeiska utbildningsministrarna konferens i Bukarest i juni år 2000 samt för detta parlament. Mot bakgrund av diskussionerna om rapporten, kommer kommissionen att föreslå hur indikatorerna och riktpunkterna för utbildningskvalitet skall behandlas inom ramen för den rullande dagordningen och de europeiska utbildningsministrarnas årliga konferens. Den nuvarande arbetskommittén har visat sig vara ett viktigt forum för diskussion och för utbyte av information om och erfarenheter av kvalitetsstrategier mellan medlemsstater och ansökarländer. Kommissionen har för avsikt att föreslå att kommittén fortsätter med sitt arbete.
Det europeiska arbetet med indikatorer och riktpunkter kommer att leda till diskussioner om orsakerna till olikheter i utbildningssystemens funktion och resultat. Förklarande faktorer såsom undervisningsplaner, lärarutbildning, resurser, utvärderingar med mera diskuteras inom arbetskommittén för kvalitetsindikatorer samt på ministernivå. Länderna som deltar i arbetskommittén drar nytta av utbytet av information och erfarenheter i dessa frågor.
Kommissionen välkomnar Europaparlamentets aktiva deltagande i frågan om utbildningskvalitet, särskilt i den kommande diskussionen om indikatorer och riktpunkter för kvalitetsutbildning.

Naranjo Escobar
Herr kommissionär, jag tackar för det artiga svaret, men jag måste säga er att det inte ger en fullständig tillfredsställelse till de mycket konkreta frågor jag ställt.
Jag tror att den rättsliga grunden i artikel 149 ger oss möjlighet att framåtskrida litet mer än det försiktiga mandatet från Prag. Begreppet kvalitet i undervisningen är något mer än ett kvantitativt mått på resurser i de olika systemen eller en utvärdering av resultat i vissa bestämda skolämnen.
Enligt mitt sätt att se det borde föredragningslistan för rådet (utbildning) den 26 november ha kunnat innefatta förslaget om en ständig kommitté om utbildningens kvalitet.
Skulle det vara möjligt att denna kommitté, eller en ny sådan av ny karaktär, skulle kunna utarbeta gemensamma referensnivåer i utbildningsplanen, i ljuset av resultaten av den första europeiska rapporten om utbildningens kvalitet, som parlamentet kommer att studera noggrant?
Jag uppmanar kommissionen att ta sig an denna utmaning med politisk djärvhet. Vi måste överträffa mandatet från Prag. Vi måste definitivt komma över den gamla debatten mellan likformighet och nationella egenskaper. Debatten om kvalitet i utbildningen bör hjälpa oss just att öppna nya generationer för det europeiska medvetandet.

Kinnock, Neil
Jag hör vad den ärade ledamoten säger, och jag erkänner att han har goda motiv, men jag tror att han känner till att det i fördraget faktiskt föreskrivs att gemenskapen skall bidra till kvalitetsutbildningens utveckling. Verkligheten som vi står inför är att vi måste respektera medlemsstaternas ansvar för utbildningens innehåll och organiseringen av utbildningssystemet. Följaktligen är det bättre för oss att fortsätta med att följa en strategi som går ut på att uppmuntra medlemsstaterna till att dra största möjliga nytta av möjligheten att lära från och tillämpa initiativ som har tagits i de europeiska länderna i allmänhet än att för oss själva ställa upp en ambitiösare dagordning, som antagligen skulle stöta på svårigheter avseende subsidiaritet och kanske resultera i en minskning av den allmänna entusiasmen.
Den ärade ledamoten känner med tanke på hans intresse i frågan säkerligen till att vi faktiskt befinner oss i ett tidigt utvecklingsskede på detta område. Kommissionen vill se till att framstegen är stabila och hållbara, och jag är säker på att han delar vår åsikt i detta.

Frågor till Kinnock

María Izquierdo Rojo
Fråga nr 38 från (H-0728/99):
Angående: Mansdominans inom förvaltningen Att det finns en del välmenande män löser inte problemet med att kvinnor är underrepresenterade på höga tjänster, eller helt utestängda från dem. Vilka åtgärder tänker kommissionen föreslå för att förändra den nuvarande situationen, där 90 % av de höga befattningshavarna inte är kvinnor?

Frågor till Patten
Kinnock, Neil
. (EN) Kommissionen håller med den ärade ledamoten om att kvinnor fortfarande är underrepresenterade på de högre chefsnivåerna, i kommissionen såväl som i, för den delen, andra institutioner. Jag måste dock med den största respekt för den ärade damen säga att det inte är riktigt att säga att kvinnorna är utestängda från dessa befattningar, inte heller är det riktigt att tillskriva kommissionen chauvinistiska motiv.
Sedan 1988 har kommissionen antagit tre åtgärdsprogram med målet att främja positiva åtgärder och lika möjligheter för kvinnor inom sina avdelningar. Särskild uppmärksamhet har ägnats åt att öka andelen kvinnor i chefs- och mellanchefsbefattningar. År 1996 visade en utvärdering om effekten av de två positiva åtgärdsprogrammen för att uppnå lika möjligheter i kommissionen att det hade skett stora förändringar i situationen beträffande kvinnlig personal i kategori A och i chefsbefattningar, särskilt som ett resultat av de årliga målen antagna av kommissionen.
Medan kvinnorna 1992 stod för 11,5 procent av personalen i kategori A, representerade de i september i år 19,3 procent av personalen i den kategorin. 1992 innehade kvinnor omkring 2 procent av A2-tjänsterna, det vill säga direktörsbefattningar. Den siffran hade i september i år stigit till 11 procent. Med det tredje åtgärdsprogrammet för lika möjligheter för kvinnor och män i kommissionen, 1997-2000, bör vi befästa det som redan har uppnåtts och gå ytterligare framåt längs samma linjer.
På samma gång som jag noterar dessa landvinningar, betonar jag å det kraftigaste att kommissionen inte har slagit sig till ro med detta. Den 29 september gjorde den nya kommissionen en utfästelse om att vidta ytterligare positiva åtgärder för att säkerställa att ett större antal kvinnor når högre chefspositioner. Särskilda förslag kommer följaktligen att göras under den förestående reformstrategin. Under tiden är de ärade ledamöterna kanske intresserade av att veta att kommissionen förra onsdagen antog ett strategiförslag som jag lade fram om meriter, lika möjligheter och geografisk balans. I denna strategi inkluderas att positiva åtgärder vidtas för att förbättra karriärsutsikterna för kvinnliga statstjänstemän. Kollegiet beslutade att kvinnor skall ges företräde, då det finns manliga och kvinnliga kandidater till högre befattningar. Därutöver kommer kommissionen att sträva efter att dubbla andelen kvinnor i högre befattningar före utgången av denna mandatperiod.
Sammanfattningsvis görs det framsteg. Mina kolleger och jag skulle vilja att de var snabbare och bredare. Vi arbetar med det. Vi hoppas att andra institutioner - kanske även denna - kommer att slå in på en liknande kurs, särskilt vad de högre chefspositionerna beträffar.

Izquierdo Rojo
Jag tackar kommissionär Kinnock för detta svar och hans positiva attityd som är underförstått i detta och - kan jag konstatera - det arbete som håller på att utföras. Trots det måste jag påvisa att kommissionen när det gäller normaliseringen av kvinnorepresentationen lever i skenhelighet sedan mer än tjugo år tillbaka. Den lever i en skenhelighet "jag skulle vilja, men jag kan inte" och denna skenheliga oförmåga är en mycket skadlig referenspunkt för hela världen.
Min fråga handlade inte om uteslutning, det vet ni mycket väl. Den handlade om att antalet kvinnor på höga poster knappt uppgår till 10 procent. De mer exakta siffror som ni har gett mig här i plenum i Europaparlamentet är löjliga och skamliga. En institution som kommissionen som sedan flera år påstår sig vara för en kvinnorepresentation även på höga poster inom förvaltningen kan inte känna sig nöjd med den uteslutning som siffrorna visar. Och fotona på Europeiska rådens möten visar bilden av en hemsk manlighetskult vid det europeiska beslutsfattandet.

Kinnock, Neil
. (EN) Jag skulle inte göra den ärade ledamoten rättvisa om jag inte svarade henne väldigt rakt på sak, i samma ordalag som hon formulerade sin kompletterande fråga.
För det första, om hon har klagomål i fråga om bristen på kvinnliga företrädare på ministernivå i medlemsstaterna, föreslår jag att hon tar upp det med dem.
För det andra, jag har uttryckligen sagt, inte bara i denna kammare i dag, utan under många år, och jag har också visat i de åtgärder som jag har vidtagit under de tolv veckor som jag har varit den ansvarige personen i kommissionen, att vi definitivt inte är nöjda med antalet kvinnor i högre befattningar eller, för den delen, i A-kategorierna i allmänhet i kommissionen. Men i stället för att bara tala om det försöker jag göra någonting åt det.
Jag skulle vilja säga att det även i en institution som parlamentet, där bara en direktör - jag upprepar, en direktör - av tio är en kvinna, bör finnas funderingar om situationen. Jag kommer att erbjuda all hjälp jag kan i fråga om att ge råd om främjandet av jämlikhet mellan könen, och jag tror inte att kommissionen då kan anklagas för skenhelighet. Det har gjorts ihärdiga ansträngningar för att öka antalet kvinnor; det finns det bevis för. Kanske skulle den ärade ledamoten vilja ta upp saken med de olika medlemsstaterna, för att uppmuntra deltagandet i de lägre graderna i A-kategorin, så att det säkerställs att det om några år finns fler kvinnor tillgängliga för chefsbefattningarna. Även här arbetar jag på det praktiska planet, i stället för att bara vifta med armarna, för att uttryckligen försöka uppmuntra detta.
Och vad beträffar de "löjeväckande" och "skamliga" 10 procenten, skulle jag vilja påstå att på samma gång som kommissionen kunde och borde ha gjort mer, så är resultatet inte en följd av någon brist på motivation eller ansträngningar. En kommission som, tolv veckor in på sin ämbetsperiod, har gjort den oinskränkta utfästelsen att sträva efter att fördubbla siffrorna på fem år är en som förtjänar tålamod, om inte hyllningar.

Talmannen. Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 39.

Talmannen


Paul Rübig
Fråga nr 40 från (H-0683/99):
Angående: Broar över Donau i f.d. Jugoslavien Under Natos bombningar i Kosovo och Serbien skadades och till och med förstördes inte bara militära anläggningar, utan också många civila mål. Några av dessa civila mål var broar över Donau. De förstörda brodelarna hindrar fortfarande sjöfarten på Donau och försvårar därmed avsevärt den ekonomiska återuppbyggnaden.
Dessutom kan man räkna med följande problem till vintern, enligt många experter: De förstörda betongblock som fortfarande ligger kvar i flodbädden skulle kunna hindra isflaken från att flyta bort medströms och göra så att isen i stället fastnar i hindren.
Den logiska konsekvensen skulle bli att de blockerande isflaken avsevärt skulle bidra till att Donaus vattenstånd steg och att man därmed riskerade allvarliga översvämningar. Dessa översvämningar skulle i sin tur ge upphov till än högre återuppbyggnadskostnader, vilket inte kan ligga i kommissionens intresse.
Är kommissionen medveten om denna situation? Har man redan förslag på hur dessa konkreta problem skulle kunna lösas eller har man utlovat ekonomisk hjälp?

Rübig
Herr talman, kommissionär Patten! Jag tror att infrastrukturen just på detta område innebär en mycket viktig möjlighet för framtiden. Vi har nu en diskussion om återuppbyggnad i kammaren. Vi diskuterar 500 miljoner eller en miljard, ett mycket högt belopp, som skall investeras. Vad kommer ni att prioritera? Restaurering av järnvägen, vägarna, luftfarten, energin eller telekommunikationerna? Finns det från kommissionens sida något koncept - såvida man kommer fram till någon enighet - beträffande prioriteringarna när dessa pengar satsas?

Patten
. (EN) Som den ärade ledamoten känner till, finns det ett antal projekt i stabilitetspakten som har fastställts som mål för betydande investeringar under de närmaste åren.
Den ärade ledamoten har helt rätt då han säger att infrastrukturen - både att reparera skadad infrastruktur och att bygga ny infrastruktur - kommer att vara av avgörande betydelse för regionens ekonomiska pånyttfödelse. Men jag skulle vilja lägga till följande: Hur mycket man än investerar i infrastrukturen - och vi kommer att se på särskilda löften på givarkonferensen tidigt nästa år - och hur mycket man än lägger ned på infrastruktur, är det viktigaste ändå att uppmuntra till ökad och friare handel mellan länderna i regionen, och även i ett eller två av regionens länder. Så jag stöder fullständigt den ärade ledamoten då han talar om infrastrukturinvesteringarnas betydelse; men jag tror också att det är absolut nödvändigt att uppmuntra förnuftigare handelsförbindelser mellan dessa länder.

Alyssandrakis
Herr talman! Så vitt jag kunnat förstå av den första delen av kommissionsledamotens svar, är kommissionen fullständigt likgiltig för vilka följder förstörelsen av broarna över Donau får. Det enda kommissionen bryr sig om är hur den skall kunna utnyttja också denna naturkatastrof - som kommissionen själv är medansvarig till - för att kunna störta Jugoslaviens lagligt och demokratiskt valda ledning. Det gör inget gott intryck. Det är i linje med Europeiska unionens allmänna politik i denna fråga. Jag skulle vilja att kommissionsledamoten gjorde en kommentar eller kanske framförde en dementi, för den händelse att jag inte rätt har uppfattat vad han sade.

Patten
. (EN) Jag skall försöka att förtydliga mig för den ärade ledamoten. Vi vill göra Donau farbar igen, genom att rensa bort spillrorna från de skadade broarna, från floden och flodbädden. Om vi inte kan göra det, kommer det att leda till stora problem, inklusive översvämning av omkringliggande områden, så vi ser fram emot att erhålla ett förslag från Donaukommissionen, på vilket vi hoppas kunna reagera så snabbt som möjligt.
Jag hoppas också att vi, i sinom tid, kommer att kunna ge återuppbyggnadsbistånd till Serbien, inte bara för broar utan även för andra projekt. Detta kommer att vara beroende av fria och rättvisa val i Serbien och av, hoppas jag, Milosevic avgång. Det är Milosevic politik och närvaro som hindrar investeringarna i hans land, inte de människor som vägrar att investera så länge han är kvar. Det finns ett enkelt sätt att hjälpa Serbien tillbaka till ett normalt anständigt liv och ekonomisk framgång, och det är att göra sig av med Milosevic.

Talmannen


Ioannis Souladakis
Fråga nr 41 från (H-0704/99):
Angående: EU:s agerande mot smuggling av ämnen för tillverkning av kärnvapen och kemiska och biologiska vapen Trots allvarliga tecken på att det förekommer smuggling av ämnen som används för att framställa kärnvapen och kemiska och biologiska vapen, har inga väsentliga initiativ tagits för att bekämpa problemet. Vidare har de diskussioner som på många håll förts i frågan och de avtal som ingåtts om kontroll av ämnen som används vid tillverkning av kärnvapen och kemiska och biologiska vapen visat sig otillräckliga. Det förekommer många uppgifter om att dessa grupperingar skulle ha framför allt Ukraina, Tjeckien och Ryssland som bas för sin verksamhet, att Istanbul och Budapest är de viktigaste smuggelcentralerna, att en stor del av handeln sker via vägar på Balkan och att mycket passerar genom Kosovo. Hur ställer sig kommissionen till detta allvarliga problem och hur bemöter den de länder där denna farliga smuggling sker? Finns det i synnerhet några tecken på att länderna försöker skyla över denna riskfyllda verksamhet, eftersom flera av dessa länder faktiskt söker anslutning eller associering till EU?

Patten
. (EN) Kommissionen godtar inte påståendet att inga betydelsefulla initiativ vidtas för att angripa problemen med smuggling av kärnvapen samt kemiska och biologiska vapen. Det har faktiskt gjorts ganska mycket. Men kommissionens juridiska befogenheter har i Euratomfördraget begränsats till de civila aspekterna av nukleär redovisning och kontroll. Detta betyder att kommissionen inte automatiskt har något mandat att ägna sig åt redovisning och kontroll av massförstörelsevapen. Det är först i och med den gemensamma försvars- och säkerhetspolitiken, som är under utveckling, som medlemsstaterna överväger att utvidga EU:s verksamhetsområde till att inbegripa vissa initiativ för att minska lagren av massförstörelsevapen. Medlemsstaterna och kommissionen diskuterar för närvarande ett gemensamt åtgärdspaket, som skall antas före utgången av detta år, om genomförande av säkerhets- och icke-spridningsaspekterna i den gemensamma strategin för Ryssland. I detta gemensamma åtgärdspaket, i vilket konkreta åtgärder för att förstöra lagren av kemiska vapen inbegrips, har kommissionen ombetts att samordna Europeiska unionens åtgärder. Vi är beredda att acceptera denna extra uppgift i samråd med medlemsstaterna och Solana samt i nära samarbete, hoppas vi, med de ryska myndigheterna. Kommissionen är djupt engagerad i de ansträngningar som görs för att bekämpa smugglingen av kärnmaterial och radioaktiva ämnen. Kommissionen har dragit igång en serie specialåtgärder till stöd för de nationella myndigheter som bekämpar olaglig nukleär trafik från både EU:s medlemsstater och kandidatländer, och i dessa inbegrips seminarier, utbildningsprogram och tekniskt bistånd.
Euratoms skyddskontor i Luxemburg har, utöver sina särskilda kontrolluppgifter inom Europeiska unionens gränser, sedan 1992 vidtagit en serie sammanhörande externa verksamheter. Det finns en nära samordning under G8:s och Internationella atomenergiorganets överinseende.
Förebyggande åtgärder, i form av samarbetsprogram, har genomförts sedan 1992 med länder i Central- och Östeuropa, inklusive Ryssland. Det finns områden som utbildning och förstärkning av de nationella systemen för redovisning och kontroll av kärnmaterial.
Vad beträffar vårt samarbete med EU:s kandidatländer, är samarbetet med tull-, gränskontrolls- och polisinstitutioner väl etablerat inom ramen för det horisontella Phare-programmet om rättsliga och inrikes frågor. Dessa mått och steg hjälper till att minska de faror som härrör från okontrollerat kärnvapenmaterial. Kommissionen är dock medveten om den väldiga och snabbföränderliga utmaningen på detta område och hoppas kunna ta itu med frågan på ett mer heltäckande sätt när den väl har getts de lämpliga juridiska befogenheterna.

Souladakis
Herr talman! Jag använde termen smuggling, trots att den inte är adekvat, eftersom smuggling förutsätter handel, och jag tror inte att man bedriver handel med sådant material, råvaror som kan få denna användning. Men vi vet att sidenvägen tyvärr följdes av oljevägen, sedan av kokainvägen och heroinvägen, och nu står vi tyvärr inför smugglingen av sådant material som är ytterst farligt för freden och för medborgarnas säkerhet.
Mot denna bakgrund och eftersom dessa smugglingsvägar nu förefaller gå genom länder som ansökt om inträde i Europeiska unionen, är frågan nu politisk och kräver speciell uppmärksamhet. Vi måste skydda de vetenskapliga specialisterna, som inte får förledas att av ekonomiska orsaker missbruka sina kunskaper. Jag anser att det är absolut nödvändigt att ställa politiska villkor och göra kandidatländerna ansvariga för vad som pågår i deras områden. Det är fråga om nya former av hot, inte hot om terrorism som vissa påstår, utan nya former av hot mot freden och mot medborgarnas trygghet. Det är en mycket angelägen fråga, som måste prioriteras i det internationella samarbetet och inte bara av vissa polisiära organ, som troligen har en annan kultur och inte uppfattar de nya faror som Europa måste skydda sina medborgare mot.

Talmannen
Jag ber ledamöterna att vänta tills jag ger er ordet eftersom denna ritual gör det möjligt för kommissionären att höra början av frågan genom tolkningen, förutom att talmannen kan leda debatten. Det här är andra försöket.

Patten
Jag är fullt medveten om hur viktiga de frågor är som den ärade ledamoten har ställt. Det rör sig om frågor som bekymrar kommissionen mycket, och vi måste naturligtvis följa dem noga under utvidgningsförhandlingarna.
Jag kan kanske bara tillägga ett par saker till det ganska omfattande - kanske för omfattande - svar som jag gav på den ärade ledamotens fråga. Först av allt är det absolut nödvändigt att en så nära samordning som möjligt kommer till stånd under G8:s och Internationella atomenergiorganets överinseende. Det är absolut avgörande att vi arbetar tillsammans på detta mycket viktiga område.
För det andra, med avseende på att den ärade ledamoten särskilt tog upp kandidatländerna, hänvisade jag förvisso till vad som kan göras inom ramen för det horisontella Phare-programmet. Jag skulle vilja omnämna ett särskilt projekt som är lovande. Det rör sig om vänpartnerskap mellan Europeiska unionens medlemsstater och respektive nationella institutioner. De representerar en värdefull väg framåt. Även de kan backas upp av Phare, och de bör ingå i det åtgärdsprogram som vi driver för att angripa vad som verkligen är, som den ärade ledamoten sade, ett mycket allvarligt problem.

Talmannen


Luisa Morgantini
Fråga nr 42 från (H-0746/99):
Angående: Vapen mot fredliga demonstranter i Colombia Nyhetsrapporteringen från Colombia väcker allt större oro. Den 10 november gick tiotusentals bönder och indianer samman i en fredlig protestaktion i Cauca i landets södra del. Deras krav var att Colombias regering skall uppfylla de löften den gav vid en tidigare protestaktion. Regeringen svarade med en militärstyrka som den 19 november öppnade eld och sårade flera demonstranter.
Kommer EU att inta en aktivare roll för att finna en lösning på den komplicerade samhällskonflikt som har rått i Colombia i flera decennier?
President Pastrana har bett EU att finansiera regeringens "Colombiaplan". Kommer EU att försöka förhindra att EU-medel i stället för att skapa fred går till ytterligare krigföring genom att inte bevilja något sådant stöd förrän man har ingått en fredsöverenskommelse?
Hur kommer EU att se till Colombia för att få detta stöd följer rekommendationerna från FN:s människorättskommissarie, vilka har blivit en väsentlig del i EU:s samarbetsinsatser? Kommer EU att se till att Colombia för att få något som helst stöd ger detaljerade löften - vars uppfyllelse sedan kontrolleras regelbundet, om möjligt med hjälp av europeiska och colombianska frivilligorganisationer - om att skapa en nödvändig demokratisk öppning, se till att de som gjort sig skyldiga till brott får sina straff, upplösa de paramilitära grupperna och genomföra sociala reformer (till exempel en jordbruksreform)?
Vad kommer Europaparlamentet att få för roll i en sådan process?

Patten
. (EN) Colombia har under åtskilliga år, som kammaren känner till, plågats av inbördeskrig, kidnappningar, våld och narkotikahandel, vilket allvarligt har underminerat rättssäkerheten. Jag är djupt oroad, liksom jag är säker på att alla de ärade ledamöterna är, över den senaste tidens mord, inbegripet det på en ung spanjor som arbetade på ett projekt som var finansierat av Europeiska kommissionen. Han dödades, tillsammans med en präst, uppenbarligen av en paramilitär grupp. Kommissionen har uppmanat de colombianska myndigheterna att genomföra brådskande undersökningar om omständigheterna kring detta brott.
President Pastrana kämpar för närvarande för att finna en förhandlingslösning på en konflikt som, vilket understryks av den ärade ledamoten, är extremt komplex. Den colombianska regeringen arbetar för närvarande med detaljerna i Colombiaplanen. Colombia kommer även fortsättningsvis att behöva stort understöd från det internationella samfundet. De särskilda områden där Colombia skulle vilja ha stöd, inbegripet ekonomiskt stöd från Europeiska unionen med flera, måste fortfarande avtalas mer exakt. Kommissionen har redan gett uttryck för sin beredvillighet att stödja en fredsprocess i Colombia inom ramen för Colombiaplanen, såsom den har gjort i flera länder i Centralamerika de senaste åren. Kommissionen skulle naturligtvis vidta alla nödvändiga åtgärder innan gemenskapshjälp överlämnades för att se till att alla parter respekterar sina åtaganden.
Kommissionen fokuserar just nu på hjälp till interna flyktingar, i genomsnitt mellan 7 euro och 8 miljoner euro årligen, och stöder ekonomiskt en serie initiativ som avser att främja de mänskliga rättigheterna i landet. Kommissionen täcker större delen av kostnaderna för att driva kontoret för överkommissarien för mänskliga rättigheter i Colombia och har just godkänt ett flerårigt program för att stödja mänskliga rättigheter i den andinska regionen med anslag på ungefär 11,5 euro miljoner, av vilka större delen kommer att avsättas till Colombia.

Morgantini
Tack för ert svar, herr kommissionär! Jag uppskattar mycket även uttalandet om finansiering av ett stödprogram för Colombia på villkor att gjorda åtaganden respekteras. Tyvärr har enligt Human Rights Watch vissa höga militära företrädare som sysslar med militär träning som har varit inblandade i olika massakrer fortfarande inte avsatts från sina uppdrag trots att de är igenkända och man känner till deras namn. Likaså fortsätter den dramatiska maskopin mellan de militära och militaristiska styrkorna. Det kommissionär Patten sade är alltså viktigt: detta får inte accepteras, inte höljas i tystnad.
Det gläder mig också mycket att få veta - jag erkänner mina dåliga kunskaper på området - att det finns projekt, och till och med betydande sådana, för de evakuerade, humanitär hjälp och hjälp från kommissionerna för mänskliga rättigheter. Jag undrar om kommissionen med avseende på fredsförhandlingarna kan öka biståndet till de sociala rörelser som finns i Colombia liksom till organisationerna för mänskliga rättigheter avsevärt.

Patten
. (EN) Som den ärade ledamoten känner väl till, är Colombia ett land som befinner sig mitt i ett ytterst förödande inbördeskrig. Jag är inte säker på att regeringen har särskilt stor kontroll över mer än hälften av landets territorium, och jag är inte säker på hur stort inflytande den har över de krigande parterna eller över de överträdelser av de mänskliga rättigheterna som begås av dem.
Vår hjälp går först och främst till människor som själva är offer för överträdelser av de mänskliga rättigheterna eller till flyktingar som har varit tvungna att fly från sina hem och sin jord. Det är just dessa människor som behöver vårt stöd mest, och det är just dessa människor som vi försöker att ge mest stöd. President Pastrana var i Europa för några veckor sedan. Jag tror att jag har rätt om jag säger att han höll ett tal här i parlamentet om Colombiaplanen, och jag fann nöje i mina samtal med honom under detta besök. Han tillkännagav att han i februari kommer att lägga fram konkreta förslag om hur Europeiska unionen skulle kunna stödja Colombiaplanen. När vi tar emot dessa förslag, kommer jag gärna att diskutera dem med parlamentet och göra det mot bakgrunden av parlamentets förståeliga oro över några av rapporterna om överträdelser av de mänskliga rättigheterna, vilka tyvärr fortsätter och fortsätter att rapporteras av ansedda organisationer som den som den ärade ledamoten syftade på.
Vi kommer även fortsättningsvis att se mycket allvarligt på överträdelserna av de mänskliga rättigheterna. Vi kommer att göra allt vi kan för att hjälpa dem som har fått sina mänskliga rättigheter kränkta. Jag vill återigen nämna dem som har lidit eller till och med blivit dödade under sina försök att genomföra våra egna europeiska program i Colombia.

González Álvarez
Vi tackar naturligtvis för den information Patten ger oss. Det är sant att det finns ett kontor för försvar av de mänskliga rättigheterna i Colombia. Under flera år bad detta parlament om det och slutligen finansierade kommissionen tillsammans med FN kontoret för mänskliga rättigheter i Colombia.
Dock vet vi som nu varit här några år vad orden "förflyttade" (800 000) och "mördade" innebär när det gäller Colombia. Förutom spanjoren Egiluz och den colombianske prästen Mazo har två journalister mördats de senaste dagarna. 150 journalister har mördats under de senaste tio åren. I många fall vet man mycket väl att det är grupper av paramilitärer som utför dessa mord.
Vi vet att det handlar om en fråga som är mycket svår och komplex, men jag skulle vilja ställa två frågor till kommissionären. För det första: anser ni inte att förutom att tala och föra dialog - något som man alltid måste göra enligt mitt sätt att se det - bör man inte också sätta press på den colombianska regeringen så att den en gång för alla försöker få dessa grupper av paramilitärer som är ansvariga för dessa attentat att försvinna?
Och för det andra: är de rykten som cirkulerar sanna om att i hägn av kampen mot narkotikasmugglingen funderar USA kanske på en interventionsstrategi i Colombia?
Jag tror att den Europeiska unionen måste agera energiskt i så fall, eftersom det skulle medföra en våldsspiral som ingen av oss önskar.

Patten
. (EN) Vad beträffar den sista punkten som den ärade ledamoten tog upp, har vi faktiskt vidtagit ett antal åtgärder för att försöka hjälpa den colombianska regeringen att angripa det mycket allvarliga narkotikaproblemet, inklusive handelsförmåner, och vi kommer att fortsätta med det.
Vad beträffar den första punkten som hon tog upp, tror jag inte att den colombianska regeringen inte skulle hålla med om vikten av att ta itu med de paramilitära grupperna. Det är dess kapacitet att ta itu med dem militärt som har varit ett av problemen genom åren. Jag hoppas innerligen att de nuvarande förhandlingarna kommer att ge Colombias folk den fred som de förtjänar. Under tiden, vad som bekymrar mig, och de ärade ledamöterna, tror jag, är den mycket svåra säkerhetssituationen för människorättsaktivister i Colombia. De måste vara utomordentligt modiga för att utföra det viktiga arbete som de gör. Det finns en gräns för vad vi själva kan göra för att öka deras personliga säkerhet, även om vi fortsätter att trycka på de colombianska myndigheterna med vår oro i frågan. Vi kommer att fortsätta med det. Vi försöker också övervaka situationen mycket nära genom medlemsstaternas ambassader i Bogotá. Så vi gör vårt bästa, men det fortsätter att vara en sak som bekymrar mig mycket, att så många människor, till exempel unga människor, måste riskera sina liv för att trygga de mänskliga rättigheterna i sitt land.

Talmannen


Bernd Posselt
Fråga nr 43 från (H-0755/99):
Angående: Stabilisering i Makedonien Vilka åtgärder planerar kommissionen att vidta under 2000 för att bidra till ekonomisk och politisk stabilisering i Makedonien, där den demokratiska regeringen förenar flera etniska grupper? Hur sammanfattar kommissionen Makedoniens utveckling under 1999?

Frågor till Monti
Patten
. (EN) Låt mig först sammanfatta vad vi har gjort i år. Europeiska gemenskapen har visat upp sitt starka engagemang för den före detta jugoslaviska republiken Makedonien (FYROM). I rent ekonomiska termer: Utöver tekniskt bistånd inom ramen för Phare - 22 miljoner euro - och budgetprotokollet, en räntesubvention för lån från Europeiska investeringsbanken på 20 miljoner euro, har vi avsatt 143 miljoner euro i särskilt bistånd för att hjälpa landet att klara av konsekvenserna av Kosovokrisen.
Lika viktigt är att FYROM är det första land som aktivt blir inblandat i Europeiska unionens stabiliserings- och associeringsprocess. Rådet bör anta förhandlingsmandatet för ett stabiliserings- och associeringsavtal i januari. År 2000 lovar därför gott för en betydande ökning av samarbetet mellan Europeiska unionen och FYROM. Det kommer att bli ett år av förhandlingar och - hoppas vi - ett år som kommer att kulminera i undertecknandet av ett avtal.
På samma gång kommer kommissionen att fortsätta att följa med den politiska och ekonomiska reformprocessen i enlighet med det nuvarande samarbetsavtalet och genom Phare-programmet, eller genom det nya finansiella instrument som kommer att ersätta Phare.

Posselt
Tack så mycket, herr kommissionär, för det positiva och konkreta svaret. Makedonien var först ett offer för kommunisterna och deras arvtagare, sedan för två olika bojkotter och slutligen för Kosovokriget. Vi har nu där en regering som är mycket mångkulturell, och som mycket medvetet söker bygga en bro till den albanska delen av befolkningen. Men landet behöver ekonomiska framsteg, annars kommer nationalismen att bryta ut igen. Och därför frågar jag: Tror ni för det första att ni under överskådlig tid själv kan åka till Makedonien, och tror ni för det andra att man redan nästa år - det har ni nästan sagt - kan komma fram till ett associeringsavtal?

Patten
. (EN) Först av allt, jag har redan hotat den före detta jugoslaviska republiken Makedoniens (FYROM) utrikesminister med ett besök. Han verkade välkomna tanken. Så jag ser fram emot att åka någon gång under de första månaderna av nästa år. Jag har också sagt att jag, när jag åker, vill ha möjligheten att öppna ett EU-kontor i FYROM, för vi behöver en mer påtaglig heltidsnärvaro där än vad vi har för närvarande. Jag hoppas innerligen att vi kommer att kunna påbörja förhandlingarna om ett stabiliserings- och associeringsavtal på allvar nästa år. Ju snabbare vi kan avsluta dessa förhandlingar med FYROM, desto bättre; desto snabbare kan vi därefter gå vidare till att ratificera avtalet med medlemsstaterna.
FYROM är, som de ärade ledamöterna vet, bara det första i raden av länder med vilka vi önskar framförhandla ett avtal. Jag hoppas verkligen att vi inte långt efter det att vi har påbörjat dessa förhandlingar kommer att kunna inleda förhandlingar med andra länder, kanske först av alla med Albanien. Men jag tror att vi fortfarande måste göra fler framsteg där.

Titley
Tidigare i dag debatterade vi budgeten för nästa år och Europeiska unionens svårigheter att få fram tillräckliga medel för att finansiera verksamheten i Kosovo. Jag frågar därför kommissionen om den har gjort någon analys av vilken kostnaden skulle bli om Makedonien destabiliserades och i vilken utsträckning - för att anknyta till hans senaste punkt - det är sant att vi måste se till att Albanien är stabilt för att bibehålla stabiliteten i FYROM.

Patten
. (EN) Vad vi borde ha lärt oss av de senaste årens alldeles ohyggliga erfarenheter från Balkan är att det är mycket bättre att förebygga instabilitet genom tidiga politiska och ekonomiska åtgärder än att senare behöva betala för kostnaderna när instabiliteten övergår i katastrof, inte bara i ett land utan i flera länder. Det är de senaste årens historia. Vi talar en hel del om konfliktförebyggande och krishantering. Om vi vill ha en mycket bra indikation på vad som skulle ha varit vinsterna av konfliktförebyggande, bör vi återigen se på Balkan.
Jag hyser inte den minsta tvivel om att det skulle få konsekvenser för hela regionen, om Makedonien, Albanien och Montenegro destabiliserades. Jag vill därför se att vi i förebyggande syfte stöder kapacitetsbyggande, stöder en ekonomisk och social utveckling som, hoppas vi, kommer att förhindra en sådan instabilitet.
Med risk för att bli misstänkt för att på ett utmanande sätt återvända till tidigare diskussioner i parlamentet, hoppas jag verkligen att de viktiga program som vi försöker få i gång på Balkan inte kommer att "hållas som gisslan", då parlamentet och rådet argumenterar och tvistar om budgetmedlen för nästa år. Jag kan förstå vilka de konstitutionella argumenten är, vilka de politiska argumenten är, men försök att förklara dem för någon i Kosovo som inte har tak över huvudet, försök att förklara dem för en pensionär i Montenegro som vill ta del av välfärdsförmånerna, försök att förklara dem för någon i FYROM som tycker att de svåra åtgärder som har vidtagits i det landet under de senaste åren förtjänar mer stöd från Europeiska unionen.
Jag förstår att dessa politiska argument leder till tvister. Jag är säker på att de är långt ovanför huvudet på en enkel kommissionär för yttre förbindelser; men jag hoppas att jag inte nästa år kommer på mig själv med att behöva förklara dessa komplexa konstitutionella frågor för vanliga människor på Balkan eller någon annanstans i världen som inte får det stöd som de förtjänar.

Talmannen
Vi tackar herr Patten för att ha ägnat sig åt parlamentet denna eftermiddag.
Eftersom tiden för frågor till herr Patten är slut kommer frågorna nr 44 till 47 att besvaras skriftligen.

Talmannen


Sebastiano Musumeci
Fråga nr 48 från (H-0677/99):
Angående: Kasinon Domstolen har klassat anordnande av hasardspel som ekonomisk verksamhet i form av tillhandahållande av tjänster, vilket omfattas av EG-fördraget. Domstolen har uttalat att medlemsstaternas bestämmelser för tillståndsgivning för kasinon bör stå i proportion till sitt syfte och inte får vara diskriminerande (mål C-275/92, Schindler). Italiens regering kräver att kasinon skall främja turismen och att den som söker tillstånd skall vara ekonomiskt solvent. Det finns emellertid ingen närmare definition av dessa krav, och därför råder stort godtycke vid tillståndsbeslut. Hittills har endast fyra kasinon kunnat öppna (i Storbritannien finns det 119, i Tyskland 102). Alla fyra ligger i norra Italien, vilket naturligtvis är en form av diskriminering av mål 1-regionerna, där kasinon skulle kunna ge stora fördelar i form av ökad turism och ekonomisk tillväxt. Anser inte kommissionen att Italiens regering bryter mot gemenskapens bestämmelser om diskriminering och fri konkurrens, särskilt artiklarna 12 och 86 i fördraget?

Monti
Kommissionen anser att domstolens ställningstagande är klart vad beträffar de speciella rättsreglerna för hasardspel. Domstolen bekräftade nyligen att en medlemsstat, även om den tillåter hasardspel, ändå har möjlighet att uppställa gränser för utbudet av sådant spel med hänsyn till allmänintressen som att styra viljan att spela, förebygga bedrägerier och andra brott och användning av uppkomna vinster för ändamål som ligger i allmänhetens intresse. Varje medlemsstat har möjlighet att avgöra i vilken utsträckning hasardspel skall åtnjuta statligt skydd inom dess territorium. Kommissionen kan därför varken beklaga det faktum att det för närvarande bara finns fyra kasinon med tillstånd i Italien eller att alla dessa ligger i Norditalien, eftersom det inte finns fog för att hävda att de utländska företagen diskrimineras i förhållande till de inhemska.

Musumeci
Herr kommissionär! Jag anser att problemet i denna medlemsstat är av särskild vikt eftersom det förhållningssätt den italienska regeringen har intagit inte är rättvist, utan tvärtom kännetecknas av klar diskriminering. Nyligen avslog den italienska regeringen en ansökan från en kommun med klar turistprägel, Taormina, om att etablera ett kasino och samtidigt gav den kasinot i Venedig tillstånd att öppna en filial i Mestre. Utgör inte allt detta enligt kommissionen en klar diskriminering i en medlemsstat och tvingar det för övrigt inte de invånare som vill spela i Central- och Syditalien att ta sin tillflykt till andra medlemsstater - det finns hundratals kasinon i Europa - hellre än att stanna och spela i Norditalien som inte utgör någon given lockelse för dem?

Monti
Ledamot Musumeci! Jag kan inte göra annat än att åter hänvisa till den bild jag nyss målade upp. Kasinonas situation är faktiskt olika i de olika medlemsstaterna. Vi har sett att domstolen bekräftade medlemsstaternas makt att besluta i denna fråga och jag måste också tillägga, vad beträffar den punkt ni betonade om fördelningen inom en stats territorium, att konkurrensreglerna och principen om icke-diskriminering inte innebär att medlemsstaterna måste beakta regionala aspekter när de beviljar tillstånd för kasinon eller andra tillstånd till organisatörer av hasardspel. I konkurrensreglerna uppställs inte några begränsningar för de kriterier en medlemsstat får använda, och alltså kan vi inte med dessa reglers hjälp betrakta en medlemsstats beslut om fördelning inom territoriet som godtycklig, och därigenom i strid med dessa.

Talmannen


Eduard Beysen
Fråga nr 49 från (H-0684/99):
Angående: Tillkännagivande i enlighet med artikel 5 i rådets förordning 19/65/EEG av den 2 mars 1965 Har kommissionen tagit hänsyn till den belgiska hotell- och restaurangsektorns speciella karaktär och mångfald, känd som den är för sina många trevliga kaféer med massor av olika sorters öl, och de effekter som införandet av förordningen skulle få, framför allt att de små krögarna skulle bli offer? Om dessa inte har bryggerikontrakt kommer företag med stora marknadsandelar sluta investera i de kaféer dit de säljer sina produkter och i stället använda det kapital som frigörs till stora reklamkampanjer för att stärka sin marknadsställning. Detta kommer att leda till ett oförsonligt priskrig som inte bara skulle missgynna de små bryggerierna utan även krögarna. Känner kommissionen till att de marknadsledande bryggerierna inte bara säljer sina produkter utan också ofta erbjuder ekonomiskt stöd (fördelaktiga lån), materiel (installation av upptappningsutrustning, möbler, glas osv.) och tekniskt stöd (kyltekniker)?
Det innebär att ni skall ställa en fråga om ölförsäljningen i Belgien under dessa så kabbalistiska siffror. Jag ger ordet till kommissionären.

Monti
Trots de kabbalistiska siffrorna uttryckte ni er mycket klart. Jag tror mig ha förstått vad Beysen frågar efter. Kommissionen känner till att bryggerierna ofta förser kaféägarna med finansiell, materiell och teknisk hjälp. Kommissionen delar däremot inte de farhågor ledamoten ger uttryck för att den nya föreslagna politiken med vertikala restriktioner kan skada de belgiska bryggerierna eller hotell- och restaurangsektorn. Tvärtom gör en effektiv konkurrens att konsumenterna garanteras en god service i termer av antalet barer och utbjudna ölsorter.
För det första innebär den föreslagna avtalskategoridispensen att kontrakt om ölleveranser som innehåller konkurrensbegränsningsklausuler upprättade mellan öltillverkare som har lägre marknadsandel än 30 procent och innehavare av barer eller offentliga lokaler undantas. För de belgiska bryggerierna innebär detta att de alla, med undantag av Interbrew, kan fortsätta att verka på basis av nuvarande distributionsavtal. Dessutom medger den föreslagna generella kategoridispensen att dessa bryggerier får en större avtalsfrihet jämfört med den de har på grundval av sektorns nuvarande specialdispens.
För det andra förutsätter inte den föreslagna kategoridispensen att de konkurrensbegränsningsavtal som upprättats med bryggerier som har högre marknadsandel än 30 procent är olagliga. Ett bryggeri som uppnår denna marknadsandel kan anmäla sitt nätverk av icke-konkurrensavtal till kommissionen. Kommissionen bedömer då för det första avtalens faktiska inverkan på konkurrensen. Om de har betydande inverkan kan kommissionen dock ta hänsyn till de ekonomiska fördelar dessa icke-konkurrensavtal medför i sin bedömning om huruvida en individuell dispens kan tillämpas på avtalen med stöd av artikel 81, punkt 3.
För det tredje kommer kommissionen, när individuella dispenser inte kan tillämpas på avtalen, att granska eventuella möjliga lösningar inom ramen för det befintliga distributionssystemet. Med andra ord kommer kommissionen som princip att försöka lösa eventuella konkurrensproblem, först och främst via ändringar i de befintliga avtalen, med hänsyn tagen till de ekonomiska fördelar som dessa medför. Beysen håller säkert med om att kommissionen i sin roll som europeisk konkurrensmyndighet måste granska de avtal som gjorts upp av aktörer med en betydande marknadsandel mycket noggrant. Dessa avtal kan de facto, till följd av att de kan leda till en stängd marknad, äventyra konkurrensen inte bara gentemot producenter i andra medlemsstater utan även gentemot små belgiska bryggerier. Det var också av detta skäl som kommissionen nyligen inledde en process mot Interbrew.
Herr talman, avslutningsvis anser inte kommissionen att den nya politiken med vertikala restriktioner kan leda till viktiga strukturella förändringar inom ölsektorn eller inom hotell- och restaurangbranschen i Belgien som skulle kunna äventyra ölkulturen i landet.

Beysen
Jag skulle vilja tacka kommissionären för det utförliga svar som han gav mig, och som visade att det naturligtvis fortfarande behövdes ytterligare information om den politik som kommissionen för närvarande driver. Ändå håller jag inte riktigt med om att denna inte skulle störa konkurrensen, trots att jag lägger på minnet att ni nu också inrättar en kontraktsmässig undantagsmöjlighet.
Enligt min uppfattning, herr kommissionär, är man inom hela sektorn, och inte bara jag, alltjämt bekymrad över den brist på insikt som just nu, fjorton dagar före ikraftträdandet av denna förordning, råder beträffande riktlinjerna och vad som är tillåtet och vad som inte är det. Ert förtydligande gav en viss klarhet, men jag tror att det vore lämpligt att också sprida kunskapen till själva sektorn.
Min fråga är varför man ändrar på systemet när tillämpningen hittills inte har föranlett några klagomål. Tror man inte tillräckligt på självregleringen, och vill man absolut driva igenom denna förordning för en sektor som faktiskt redan inte har det så lätt?

Monti
Ledamot Beysen! Jag håller med er om att information är viktig, även på detta område. Av detta skäl har kommissionen följt en politisk linje om öppet informationsutbyte när den formulerade förslaget till förordning i fråga. Faktiskt håller vi på att granska de svar vi har fått från alla berörda parter efter det att förslaget offentliggjordes i EGT. När denna utvärdering väl är avklarad kommer vi återigen att rådfråga medlemsstaterna, och vi räknar med att anta den nya förordningen före årets slut. Vi har lämnat ingående upplysningar om varje steg och anser därför att vi har fullgjort vår informations- och konsultationsskyldighet. Självfallet står kommissionen alltid till förfogande för att klargöra eventuella aspekter som fortfarande kan vara oklara.

Talmannen
Eftersom de behandlar liknande ämnen kommer frågorna nr 50 och 51 att tas upp tillsammans.

Robert Evans
Fråga nr 50 från (H-0688/99):
Angående: Bilpriser Eftersom frågan fått så stor publicitet torde kommissionen vara medveten om att biltillverkare tar ut betydligt högre priser i Förenade kungariket än i andra EU-länder för samma bilmodeller.
Vilka åtgärder föreslår kommissionen att man skall vidta för att motverka detta och liknande exempel på att storföretag försöker pressa folk på pengar?

Arlene McCarthy
Fråga nr 51 från (H-0747/99):
Angående: Bildistribution och konsumentpolitik Kommissionen är säkert medveten om att 62 av de 75 bäst säljande bilmodellerna är dyrast att köpa i Förenade kungariket och att brittiska medborgare stöter på problem vid bilköp i andra medlemsstater.
Kan kommissionen kommentera om den anser att detta är ett brott mot EU:s konkurrensregler?
Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta med anledning av den kommande rapporten om distributionen av motorfordon med hänsyn till prisskillnader?
Vilka åtgärder kan kommissionen vidta för att undanröja restriktioner i syfte att göra det möjligt för brittiska konsumenter att göra en bra affär?

Monti
. (EN) Jag är självfallet medveten om prisskillnaderna mellan Storbritannien och andra medlemsstater, och jag delar den ärade ledamotens oro. Kommissionen har funnit att dessa skillnader delvis beror på det brittiska pundets styrka, samtidigt som de till en del måste tillskrivas de låga nettopriserna i medlemsstater med hög bilbeskattning. Det är fallet i framför allt Danmark, Finland och Nederländerna.
Jag tror att en ökad öppenhet i fråga om pris och införandet av euron i allt högre grad föranleder kunder från så kallade högprismarknader att införskaffa sina bilar i andra medlemsstater. Denna parallellhandel är en viktig marknadsrelaterad faktor, som bör bidra till en ökad konvergens av priserna runt om i gemenskapen.
Kommissionen har tagit ett antal initiativ för att säkerställa denna frihet för konsumenterna. I sin rapport om tillämpningen av förordning 1475/95 om bildistribution, som skall komma före slutet av år 2000, kommer kommissionen att utvärdera effekterna av det undantagna distributionssystemet på bilpriserna. Det kommer utan tvekan att erbjuda en oumbärlig grund för de förestående diskussionerna om den framtida juridiska ramen för bildistribution efter det att den nuvarande förordningen upphör att gälla den 30 september år 2002.

Evans, Robert
Tack, herr kommissionär, för ert svar. I min fråga hänvisade jag till liknande fall, och på samma gång som bilpriserna kanske är de mest omskrivna, finns det andra exempel på företag som gör narr av den inre marknaden.
Det svenska möbelföretaget IKEA, som ni förmodligen känner till, ger två exempel i sina senaste kataloger: ett spegelskåp som kostar mindre än 70 brittiska pund om man köper det i Danmark kostar 94 brittiska pund i Storbritannien. En hörnsoffa som kostar mindre än 600 brittiska pund i Danmark kostar nästan 875 brittiska pund i Storbritannien. Detta är bara två exempel hämtade från ett företag. Det finns många fler exempel på hur människor i Storbritannien och, så vitt jag vet, andra medlemsstater exploateras av företag. Jag undrar om kommissionen kan överväga några åtgärder för att skydda konsumenterna, som förväntar sig att Europaparlamentet och Europeiska kommissionen skall skydda dem som medborgare. Kan ni överväga några åtgärder på detta område, och inte bara begränsa frågan till bilar, som kanske är det mest omskrivna exemplet?

Talmannen
Ni ser herr kommissionär att ni får frågor även om soffor, inte bara om bilar, men jag är säker på att ni har ett svar att ge.

Monti
. (EN) Tack för denna kompletterande fråga. Jag anser faktiskt att det är en hörnsten i Europeiska unionens konkurrenspolitik att tjäna konsumenternas intressen.
Borde vi hävda att en inre marknad är en verklig inre marknad först när priserna är enhetliga? Jag skulle svara nej, för det kommer alltid att finnas faktorer som förklarar vissa prisskillnader. Faktiskt, vi skulle kanske till och med kunna säga att en perfekt enhetlighet i priserna på en given marknad kan vara ett tecken på någon slags kartellbildning på den marknaden. Med det sagt håller jag med er om att många prisskillnader på dagens inre marknad förklaras av de friktioner och hinder som fortfarande finns kvar.
Två kraftfulla faktorer som bidrar till att marknaden får bukt med dessa skillnader verkar i dag, och det kommer i allt högre grad att gå i den riktningen. En är naturligtvis införandet av euron. Euron kommer i sig själv att göra det lättare att jämföra priser. Och den andra, som har en kraftig effekt på distributionen av varor och tjänster, är Internet.
Ni frågar om kommissionen inte borde vidta åtgärder visavi vissa fall av betydande prisskillnader. Ja, vi bör det och gör det: Särskilt om vi betänker bilsektorn, bör ni vara medveten om ett antal åtgärder som har vidtagits tidigare och även mycket nyligen i kommissionen mot de begränsningar som införts av biltillverkare för parallellimport av bilar. Offentliggörandet av den jämförande listan för bilpriser ligger också i denna linje. Den senaste utgåvan offentliggjordes den 22 juli 1999.
Vi håller med om att kommissionen även bör använda sina konkurrenspolitiska instrument för dessa ändamål; och jag kan framhålla att den gör det.

McCarthy
Det gläder mig att se att kommissionären, jämte min egen handels- och industriminister, Byers, ger oss bilden av att den europeiska bilindustrin faktiskt har fört konsumenterna i Storbritannien bakom ljuset. Men jag måste säga att jag inte kan hålla med er om att det är en ren växelkursfråga, eftersom det skulle inte förklara det faktum att vissa bilar kostar omkring fyratusen pund mer i Förenade kungariket än vad de kostar i till exempel Nederländerna.
Om det bara var en fråga om växelkurs, skulle även priserna gå ned då växelkursen sjönk. Hur kommer det sig, till exempel, att importerade bilar - som nu utgör över 70 procent av den brittiska marknaden - blir dyrare när pundet blir starkare? Hur kan biltillverkarna i Förenade kungariket exportera rekordmånga bilar till kontinenten i en tid då exporten blir dyrare? Hur kommer det sig att bilar som är byggda i Förenade kungariket är billigare på kontinenten, när vårt pund gör våra exportvaror dyrare? Jag är rädd att jag inte helt och hållet godtar logiken i detta.
Jag tror - efter en 18-månaders undersökning av en nyhetstidning i Förenade kungariket som följde på er undersökning - att tiden börjar bli knapp och att bilindustrin nu vill finna en lösning på denna fråga. Om jag skulle anordna ett rundabordsmöte med industrin - med handlare och tillverkare -, skulle ni då vara villig att komma till mötet och diskutera med dem hur vi kan finna en lösning på problemet medan vi samtidigt tillgriper konkurrensinstrument om vi måste?

Monti
. (EN) Tack, McCarthy! Även för att ni betonar det brådskande i att använda konkurrensinstrument, vilket vi faktiskt gör. Tillåt mig att återigen fästa er uppmärksamhet på det faktum att vi har påbörjat ett betydande antal undersökningar om begränsningar av parallellimport, och vi har i vissa fall redan nått resultat genom att ålägga ganska kännbara böter.
Det skulle naturligtvis inte vara riktigt att skylla prisskillnaderna på bilar i synnerhet enbart på växelkurser. Jag nämner dem som en faktor - de är inte den enda. Olikheter i beskattningen av olika typer av bilar är naturligtvis en faktor, men det leder oss till frågan hur lätt eller svårt det är för Europeiska unionen att fatta något beslut som avser skattefrågor.
Jag uppskattar också er inbjudan till ett rundabordsmöte. Jag skall gladligen överväga den tillsammans med de många andra inbjudningar som en kommissionär tar emot.
Ni känner utan tvekan till att vi håller på att förbereda en rapport om tillämpningen av den nuvarande gruppundantagsförordningen, som är det centrala området för vårt arbete just nu. Vi har tagit emot många frågeformulär till svar på vår samrådsverksamhet. Den rapport som kommer i slutet av året kommer ännu inte att innehålla några förslag, men den kommer att analysera effekterna av det undantagna distributionssystemet, som gäller till utgången av år 2000, och innehålla en fullständig analys av effekterna av gruppundantaget, och den bör ligga som grund för efterföljande beslut.

Newton Dunn
Jag undrar om kommissionären skulle hålla med mig om att de två senaste frågeställarna, som bad kommissionen att vidta åtgärder, skulle göra klokare i att be sin egen partiledare, Blair, att försöka få ned pundets mycket höga kurs - som har hållits för hög av höga räntor i Förenade kungariket - till en mer realistisk nivå; och även försöka få Blair att starta en kampanj för anslutning till euron, vilket skulle leda till extra genomblickbarhet. Skulle inte det hjälpa?

Talmannen
Ni ser, herr kommissionär, att det är en brittisk fråga men ni har möjlighet att svara om ni tycker att det är lämpligt.

Monti
. (EN) Jag hade väldigt gärna gjort det, om denna viktiga fråga hade fallit inom den konkurrensansvarige kommissionärens ansvarsområde, vilket, är jag rädd, inte är fallet.

Talmannen


Karin Riis-Jørgensen
Fråga nr 52 från (H-0693/99):
Angående: Statligt stöd till den tyska träförädlingsindustrin Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit eller ämnar den vidta mot Tyskland, som utökar stödet till sågverk i f.d. Östtyskland? Jag avser mycket effektiva små och medelstora företag som behöver så få anställda att de uppfyller EU:s kriterier för beviljande av statligt stöd till små och medelstora företag. Samtidigt kan dessa företag emellertid konkurrera på ojämlika villkor och snedvrida konkurrensen på marknaden.
Anser kommissionen att det är försvarbart att tyska högautomatiserade och ytterst effektiva sågverk får så omfattande statligt stöd att andra aktörer på marknaden slås ut på grund av ojämlika konkurrensvillkor? Anser kommissionen fortfarande att de befintliga bestämmelserna om beviljande av statligt stöd till små och medelstora företag är tillräckliga - jag avser bland annat kriteriet på högst 250 anställda?

Monti
Kommissionen känner till att sågverken i f.d. Tyska demokratiska republiken beviljas betydande statsbidrag. Även om det är möjligt att bidragen i fråga är förenliga med de tyska regelverken och med fördragen hyser kommissionen en stark oro för den snedvridning de medför genom att en ökande kapacitet koncentreras till denna speciella bransch. Vad beträffar huruvida dessa bidrag är godtagbara eller inte granskar kommissionen särskilt noggrant hur förenliga en rad stödåtgärder riktade till en mängd företag, särskilt KNT, Klenk och Pollmeier, är med den inre marknaden.
Man skall betänka att den nya kapaciteten är belägen i stödområden enligt artikel 87.3 a i fördraget, det vill säga i områden där levnadsstandarden är onormalt låg och där det finns allvarlig undersysselsättning. Bedömningen av om alla de beviljade bidragen kan anses överensstämma är ännu inte avslutad, eftersom informationen är ofullständig. Granskningen inriktas särskilt på frågan om respekten för de kriterier de regionala myndigheterna i fråga har fastställt.
Kommissionen har dessutom tagit initiativ i syfte att klargöra om mottagarna uppfyller alla kriterier för att definieras som små och medelstora företag som fastställs i vår rekommendation från 1996. Vad detta anbelangar vill jag särskilt understryka vikten av att säkerställa att man inte kringgår reglerna. De företag som formellt uppfyller kriterierna för att definieras som små och medelstora företag - särskilt för att de har mindre än 250 anställda - men som i realiteten styrs av ett stort företag eller av flera stora företag i samverkan, skall inte få dra nytta av de särskilda incitament som riktar sig till de små och medelstora företagen. Slutligen, vad beträffar frågan om huruvida gällande regler för beviljande av statsbidrag till små och medelstora företag är tillräckliga, skulle den kräva en generell genomgång av ämnet.
Vad gäller skogssektorns specifika drag har kommissionen nyligen offentliggjort ett meddelande om skogsindustrins och dess binäringars konkurrenskraft i Europeiska unionen. I detta dokument, som är från oktober i år, påpekar vi bland annat att det för att säkerställa en global och hållbar konkurrenskraft för den industri i Europeiska unionen som grundar sig på skogsbruk och därmed sammanhängande verksamhet kommer att bli nödvändigt att säkerställa en miljö som stimulerar en konkurrens på lika villkor och uppmuntra att Europeiska unionens industri anpassar sig till en hårdare konkurrens.

Riis-Jørgensen
Ett stort tack till kommissionär Monti för ett mycket uttömmande svar. Jag ser fram emot att kommissionen först och främst fortsätter undersökningen av det omfattande statsstödet och inte minst rent allmänt undersöker om villkoren för statsstöd till små och medelstora företag skall ändras. Jag hoppas och ser fram emot att bli löpande informerad i denna fråga som betyder oerhört mycket för industrin inte bara i Danmark, utan också i de övriga länderna, inklusive den västra delen av Tyskland.

Monti
. (EN) Detta är bara för att bekräfta för Riis-Jørgensen, vars varaktiga och djupa intresse för statsstödsfrågor är väl känt och uppskattat av kommissionen, att undersökningen kommer att fortsätta, att en effektiv tillämpning av bestämmelserna som berör små och medelstora företag är en av våra angelägenheter och att frågan om effekterna på handeln mellan medlemsstater befinner sig i förgrunden av analysen i alla undersökningar om statsstöd.

Talmannen
Tack så mycket herr Monti för att ni varit med oss här denna eftermiddag.
Eftersom tiden för frågor till kommissionen har tagit slut kommer frågorna nr 53 till 107 att besvaras skriftligen.
Jag förklarar denna frågestund med kommissionen avslutad.
(Sammanträdet, som avbröts kl. 19.20, återupptogs kl. 21.00.)

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Innan vi påbörjar vårt arbete tillåter jag mig att göra två påpekanden: Det första riktar sig framför allt till de nya kollegerna. Jag vill be er att tala så långsamt att våra tolkar kan följa era utläggningar. Om ni inte gör det kommer ni att översättas dåligt eller inte alls, och ert tal får näst intill inget resultat.
Min andra vädjan till er: Var vänliga och håll er till talartiden, om det över huvud taget är möjligt. Det har inte så mycket med mig att göra - jag har gott om tid. Men det har att göra med att många, i synnerhet de nya kollegerna, inte har klart för sig att det under ett sammanträdes gång inte bara är vi här framme som deltar, och tolkarna som ni ser i båsen, utan bakom allt detta finns en jättelik apparat som exempelvis ser till att ni i morgon bitti kommer att få de fullständiga förhandlingsreferaten. Dessa personer vill gå hem någon gång! Ni gör oss alla en tjänst om ni i någon mån håller er till talartiden. Jag tackar för er förståelse för dessa inledande anmärkningar.
Talmannen. Herr Gorostiaga om arbetsordningen.

Gorostiaga Atxalandabaso
Jag skulle i enlighet med artikel 108 vilja komma med en ordningsfråga som avser artikel 112. I flera spanska och franska fängelser har 18 baskiska politiska fångar genomfört hungerstrejker sedan den 1 november. De demonstrerar mot att de franska och spanska myndigheterna nekar dem deras grundläggande mänskliga rättigheter. En av de hungerstrejkande har i dag, efter 44 dagars fasta och i extremt dålig kondition efter att ha förlorat 24 kilo, överförts till Hôtel de Dieu-sjukhuset i Paris.
18 år har gått sedan den tappre Westminsterledamoten Bobbie Sands och tio andra irländska politiska fångar hungerstrejkade sig till döds. Först när hungerstrejken var ur vägen tillstod Thatcherregeringens Nordirlandsminister, James Prior, att den brittiska regeringen var beredd att acceptera reformer.
Vi behöver omedelbart och innan det är för sent ett liknande uttalande av de spanska och franska regeringarna. Vi ber denna kammare att i enlighet med artikel 112 godkänna denna fråga som en fråga av brådskande karaktär.

Talmannen
. Kollega Gorostiaga! Vad beträffar artikel 112 - brådskande förfarande - har vi fasta föreskrifter. För detta har fristerna löpt ut. Vad beträffar artikel 108 behöver ni stöd av en tiondel av ledamöterna i kammaren, som uppenbarligen inte är församlade här. Jag kommer att lämna er begäran vidare, men för ögonblicket kan vi inte göra något åt saken, är jag rädd.

Budget 2000 (fortsättning)
Talmannen
. Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på den gemensamma debatten om budgeten 2000.

Böge
Herr talman! Till att börja med vill jag från min grupps sida tacka de båda föredragandena så hjärtligt. Om vi betänker var vi befann oss i början av budgetförfarandet, så är det resultat vi hittills uppnått i svåra, delvis mycket svåra förhandlingar, godtagbart.
Jag uppskattar också, kommissionär Schreyer, att ni under det svåra och till slut resultatlösa samrådsförfarandet också gjorde ett försök med förlikning. Under hela detta förfarande var naturligtvis inte heller kommissionens uppträdande fritt från motsägelser.
Å ena sidan tog kommissionen alltför obeslutsamt itu med att skriva in det interinstitutionella avtalet i protokollet och ingick internationella fleråriga åtaganden, men ville till att börja med i ett första steg lösa det finansiella problemet endast för år 2000. Det var för litet för oss. Samtidigt konstaterade man då att Prodi redan gjorde en preliminär planering fram till år 2006 - det måste man säga är bristfällig samordning, herr kommissionsordförande!
Med tanke på Europeiska rådets beslut uppstår för övrigt naturligtvis följande fråga: Vad kommer att hända i framtiden med rubrik 7 i budgeten? Måste vi med tanke på optionen, Europeiska rådets dynamiskt önskade option för utvidgningen av kretsen kandidatländer, inte också ta itu med en revidering av budgetplanen? Nej, för oss som parlament handlar det om att vi i detta budgetförfarande också i fråga om finansieringen av de nya prioriteringarna förblir internationellt trovärdiga och budgetpolitiskt seriösa. Parlamentet, som en del av budgetmyndigheten, är medvetet om sitt ansvar. President Chiracs beröm i morse med tanke på Europaparlamentets budget- och kontrollfunktion har än en gång understrukit detta. Vi vill inte en gång till uppleva samma sak som i år, att vi med en mängd tilläggs- och ändringsbudgetar och anslagsöverföringar alltid blir en reparationsverkstad!
Därför måste jag säga rådet mycket tydligt: Denna vecka har ni genom att inte agera, genom att inte gå in på parlamentets förslag inom ramen för denna option 3, som vi lagt fram, försatt oss i en mycket svår situation, som nästan tangerar gränsen för det som är tillåtet enligt arbetsordningen. Gör inte om det! Vi står fast vid det anbud som parlamentet gjorde i symbios mellan å ena sidan budgetdisciplin och beredvillighet att också tänka över nedskärningar mycket noga och inte schablonmässigt, som ni avsåg, och å andra sidan att gå med på nödvändiga politiska prioriteringar och finansiera dem. Jag vill också säga i min grupps namn: Om ni, fru rådsordförande, i morgon bitti kan lägga fram den skriftliga förklaring, som vi har krävt, är vi beredda att gå med på kompromissen och genomföra den.
Men jag vill lika tydligt säga, för att det skall stå klart: Genom de förklaringar från institutionerna, som är förknippade med detta, även i fråga om den begränsade revideringen av budgetplanen, som vi förväntar oss från kommissionen till i april, och motsvarande svaromål från rådet, har ni alla - som när det gäller penningaffärer så att säga - skrivit under en växel. Och den som inte löser in växeln, förlorar sin säkerhet. Därför - med hänsyn till erfarenheterna, och också med tanke på talet i dag - en mycket tydlig varning till rådet: Om vi under våren inte kommer fram till en godtagbar lösning för det fleråriga programmet för Kosovo och västra Balkan, tillsammans med motsvarande engagemang från rådets sida, kommer ni att med tanke på budgetförfarandet för år 2001 manövrera in er i utomordentligt svåra farvatten. Det önskar parlamentet inte. Det beror på er om vi får i gång både budgeten 2000 och ett förnuftigt flerårigt program för att finansiera dessa prioriteringar.

Walter
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär! Budgeten för år 2000 är den som skall leda oss in i nästa årtusende. Den ger signaler, politiska signaler, men den måste också ge signaler om på vilket sätt man inte bör umgås med varandra.
Jag vill närmast säga att vi som parlament i detta sammanhang, nämligen samrådet om budget 2000, bör tacka våra båda föredragande, som har gjort ett utmärkt arbete, och som har tagit itu med angelägenheter som har diskuterats länge i detta parlament. Jag vill erinra om de nya bestämmelserna i samband med kontoren för tekniskt bistånd; kommissionär Schreyer har påpekat detta i dag. Under den senaste veckan hade vi ett sammanträde med budgetutskottet, där man ingick mycket klara åtaganden för framtiden, så att vi här kan förvänta oss framsteg och även kontrollera dem. Vi kommer att mycket kritiskt och välvilligt följa er när det gäller frågan om den vidare utvecklingen av kontoren för tekniskt bistånd. Vad gäller erfarenheter i det förflutna, nämligen ett vederbörligt utnyttjande av medlen, har vi gett signaler genom att ställa ytterligare personal till förfogande för OLAF.
Vad beträffar en av de största utgiftsposterna i budgeten, nämligen jordbrukspolitiken, har vi gett mycket entydiga signaler. Vi vill bort från ett rent marknadsprisstöd i riktning mot en utveckling av landsbygden. Och för detta kommer ytterligare anslag att ställas till förfogande i kommande budgetar.
Vi har klargjort att det endast är konsumenten som är viktig i detta Europa. Därför har vi stärkt livsmedelssäkerhetsbyrån för att här ge ett tecken, och vi har satsat motsvarande medel i budgeten för dem som är socialt svaga, så att man kan göra framsteg när det gäller att bekämpa arbetslösheten.
Detta är saker som har diskuterats i parlamentet i stor enhällighet och som har förts framåt på initiativ och med stöd av vår föredragande. Den avgörande punkten i denna uppgörelse respektive den som har gett oss mest arbete och huvudbry var naturligtvis följande: Hur skall vi klara av att på ett bra sätt finansiera en av de största utmaningar som Europa nu står inför? Här menar jag naturligtvis Balkan, och under nästa år med huvudsaklig inriktning på Kosovo.
Ni kan utgå från att vi i parlamentet gör allt för att här utarbeta en seriös grundval. Det tydliggjorde vi inom ramen för budgetförfarandet. Vi är intresserade av att ha en bra grundval så att vi inte bara hoppar från ett problem till ett annat, utan så att vi kan arbeta tillsammans på en sund basis och detta i flera år, ty problemet på Balkan gäller inte bara ett år. Vi har mycket tydligt visat att vi här inte bara vill ställa ytterligare krav, utan också vill göra våra läxor. Vi har företagit omfördelningar i budgeten på ett mycket målinriktat sätt. Vi har inte gjort någon generell nedskärning, utan vi har sagt att vi skall reducera där så är möjligt. Vi undantar uttryckligen icke-statliga organisationer eller stödprogram, exempelvis dem som gäller bekämpning av aids i länder i tredje världen, vilka behöver hjälp. Vi har gjort allt detta med mycket stor enhällighet. Detta är också det som tydliggör hur viktiga dessa frågor är för oss. Här i parlamentet har ni vid varje debatt och också vid alla omröstningar kunnat uppleva att vi är mycket enhälliga. Helt oberoende av vilken ideologisk bakgrund vi har, har vi här uppträtt på ett sätt som bör göra det klart för er att vi tar denna fråga och även sättet att umgås med varandra på synnerligen stort allvar. Och det kommer också att vara vår maxim för de närmaste åren. Jag kan där bara helt och fullt stödja Böge.
Vi kommer också i framtiden att bemöda oss om att i umgänget med varandra skapa en förtroendebasis, ett förtroende som vi under detta år kanske i många avseenden hade för litet av, från vår sida gentemot er och tvärtom! Vi räcker alltså ut handen - vi som socialdemokrater och socialister - för att ge ett tecken till att vi, för den händelse att ni i morgon bitti faktiskt lägger fram den förklaring som beskrivits, kommer att stödja denna. Och vi kommer att se till att det finns en ordentlig budget för år 2000, som också möjliggör ett perspektiv. Men vi kommer också helt konsekvent att verka för och under de närmaste åren också kontrollera att det här inte görs några språng, utan att vi har en seriös planering som alla kan bygga på, framför allt de som faktiskt behöver pengarna. Det är nämligen de som nu lever inom Europeiska unionen, och de som lever utanför den men har rätt till vår solidaritet: Vi kommer att göra våra läxor också i framtiden. Vi kommer att mycket självmedvetet iaktta våra möjligheter som parlament, det kan ni vara övertygade om. Men vi kommer också att bemöda oss om att göra förbindelserna mellan oss smidigare, så att det inte blir nödvändigt att på samma sätt som i år så kort tid före årets slut åstadkomma en lösning. När det nu finns något sådant som trepartssammanträden och förlikningsförfaranden bör man också använda dem till det de är avsedda för, så att det inte är först i slutändan man kommer fram till en kompromiss.
Vi inbjuder er att gå oss till mötes, och vi skall göra detsamma med er. Men, som sagt, lita på att vi också vet vad vi kan göra, om man vill leka med oss!

Mulder
Herr talman! Jag vill också börja med att tacka de två föredragandena för deras flitiga arbete. Det var ingen lätt sak i år.
Den första lärdomen som vi kan dra av budgetbehandlingen detta år är att kommissionen och rådet måste se till att inte offentligen avge förklaringar om hur mycket pengar som finns tillgängliga för ett visst ändamål utan att de vet hur det egentligen skall finansieras. Detta synes mig inte kunna upprepas.
Så kommer vi till budgeten som sådan. För det första vill jag tala om själva jordbruksbudgeten, avdelning A1. Jag frågar mig vad det var för mening med den exercis som vi påbörjade för tre år sedan; det så kallade ad hoc-förfarandet som innebar att vi skulle utgå från de senaste uppskattningarna för nästföljande år, och i enlighet med dessa fastställa de obligatoriska utgifterna i budgeten. Jag kan bara konstatera att rådet har hållit fast vid budgeten från juli. Rådets utsikter är naturligtvis unika, men jag förstår inte varför man alltid måste hålla fast vid det som man har fastställt i juli. Jag medger att man faktiskt har gjort en viss omfördelning mellan vissa budgetposter.
Vad gäller avdelning B1, så uppskattar jag att rådet har övertagit ändringsförslaget från parlamentet för att skapa en kvalitetspolitik för europeiska jordbruksprodukter. Jag tror att detta är högst nödvändigt i en tid då konsumenterna blir mer och mer oroliga över livsmedelskvaliteten, och därav sålunda min uppskattning.
Beträffande de andra ändringsförslagen i avdelning B1, så tänker min grupp stödja dem. I en tid som präglas av WTO-förhandlingar och då alla pratar om en god jordbrukspolitik är det bra att Europeiska unionen för en aktiv politik inom detta område.
Så kommer jag till utgiftsområde 4 i budgeten, inklusive Kosovo. Först och främst tror jag att parlamentet har visat sin goda vilja genom att finansiera stödet som behövdes för Timor och Turkiet inom själva budgeten. Detta visar tydligt parlamentets goda vilja.
Budgetens utgiftsområde 4 innehåller andra anmärkningsvärda saker: vi kan konstatera att man varje år den 30 december hittar ett projekt för ungefär 10 procent, och två månader senare har ungefär 100 procent av pengarna omsatts som genom ett mirakel. Hur kan denna uppfinningsrikedom infinna sig så snabbt? Kan det inte ske litet mer regelbundet, och kan man här också uppmärksamma revisionsrättens kommentar till fenomenet?
Gruppen kan stödja det finansieringssättet som hittills har tillämpats för Kosovo. Skillnaden är stor jämfört med de ursprungliga beloppen från kommissionen. Vi önskar att det snarast möjligt upprättas en ny budget om det skulle behövas. Vår grupps målsättning är inte att nödvändigtvis krossa budgetplanerna. Endast om de är klart avgränsade och det förs en bra argumentering är vi fullt beredda att prata om saken.
Jag inväntar också kompromissen som förhoppningsvis kommer i morgon beträffande betalningsbemyndigandena. Inom min grupp är meningarna delade. Ett antal ledamöter finner att betalningsbemyndigandena måste sänkas markant. Men om jag har förstått tongångarna rätt så kommer detta också att ske.
Enligt vår uppfattning får Kosovo inte utgöra en anledning till ett krig mellan institutionerna. Vi måste kunna lösa detta med argument. Fred på Balkan är mycket värt.

Buitenweg
. Herr talman! Vi befinner oss i den sista fasen av arbetet med budgeten för år 2000. Det är det första budgetförfarandet som jag har medverkat i, och jag kan säga att jag, oerfaren som jag är, allvarligt hade överskattat rationaliteten i hanteringen av skattepengar. Blickarna bör här först riktas mot ministerrådet som brydde sig så mycket mer om den egna nationella portmonnän än Kosovos befolkning att man fingrade på tidigare löften.
I Berlin enades man om ett protokoll som skulle kunna ligga till grund för justeringar av budgetplanerna om detta skulle krävas för återuppbyggnaden av Kosovo. På två donationskonferenser förband sig Europeiska unionen att lämna ett bidrag på 500 miljoner euro. I en rapport från Världsbanken påstås att detta belopp kan absorberas. En frontload approach, mycket pengar de första åren, skulle vara det bästa sättet att se till att ekonomin kommer igång på nytt.
De 500 miljonerna behövs, de har utlovats, och de återfinns inom den nuvarande budgeten. Det är dock nödvändigt att använda sig av marginaler inom andra kategorier än utgifter för externa åtgärder för att hindra att utvecklingsländerna får betala notan. Till exempel finns det en skrattretande marginal under avdelning B1, landsbygdens utveckling. Förslag om att använda denna marginal för att ge Kosovo en framtid, togs inte ens i övervägande av rådet. Den hårda lärdomen om vikten av konfliktförebyggande åtgärder, protokollet från Berlin, ... rationella argument räknades inte när de nationella ministrarna selektivt försvarade överenskommelserna i Berlin, och utan tvekan under tiden räknade ut hur mycket outnyttjade pengar från marginalerna som de skulle få tillbaka vid årets slut.
Ännu mer surrealistiska blev förhandlingarna om dessa några hundra miljoner när kommissionsordförande Prodi politiskt förband Europeiska unionen att bidra till återuppbyggnaden av hela Balkan med 5,5 miljarder euro. Det är föredragandens förtjänst att dessa uttalanden inte bara har blivit hängande i luften, utan har omsatts i handling genom en förklaring. Jag vill också tacka Bourlanges uttryckligen för detta.
Denna förklaring har diskuterats mycket under de senaste veckorna, och så sent som i dag blev den föremål för hetsiga diskussioner. Jag tror att vi kommer att prata om förklaringen även i morgon och i övermorgon. Det är en litet märklig situation. Det liknar snarare ett panikartat fotbollsspel än ett föredömligt, rationellt avvägt beslut. Själv älskar jag Ajax, och hos det laget harmonierar skönhet, snabbhet och taktik.
Med tanke på att det ännu är oklart vad vi precis kommer att rösta om på torsdag, tänker jag tala om de frågor där vår grupp nog har möjlighet att få er över på vår sida. För det första utgår jag, tills det kommer nya siffror över nöden i Kosovo till vår kännedom, även fortsättningsvis från Världsbankens rapport och de utlovade 500 miljonerna. Jag är beredd att tillfälligt tala om ett maximum som ligger under detta belopp, men jag vill få bekräftat att flerårsprogrammet, som måste upprättas i april, gäller hela Balkan inklusive Kosovo, och pågår från 2000 till 2006. Om det visar sig vara nödvändigt, måste Kosovo få hela summan, även år 2000.
För det andra så måste tidsplanen för beviljandet av pengarna till Kosovo göra det möjligt att använda hela summan på ett meningsfullt sätt. Detta innebär att beslutsprocessen måste inledas senast i april enligt min uppfattning. Sålunda är tidsplanen och möjligheterna att anpassa den nuvarande budgeten om detta skulle visa sig nödvändigt i april, av avgörande vikt för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen.

Wurtz
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär! Liksom Buitenweg är jag novis på budgetområdet, men jag vet som alla andra att varje budget definitionsmässigt är ett uttryck för en politisk vilja. Men när man tittar på de senaste förslagen vi fått kännedom om, efter veckor av mödosamma och långdragna förhandlingar mellan parlamentet och rådet, fruktar jag starkt att vår politiska vilja förefaller minst sagt rörig och ostadig, särskilt när det gäller yttre åtgärder, vilket är vad tvisten huvudsakligen gäller.
Det föreligger faktiskt en underlig förskjutning mellan unionens dundrande tillkännagivanden om ambitionen att spela en mer offensiv roll när det gäller att lösa de stora internationella problemen å ena sidan, och å andra sidan det köpslående vi måste ägna oss åt med regeringsföreträdarna när det handlar om att hitta finansiering för nya prioriteringar.
Vid den första behandlingen uttalade sig min grupp emot varje minskning av anslag till tidigare men fortfarande viktiga prioriteringar - och särskilt anslag avsedda för samarbete och utveckling av länderna i söder - för att finansiera nya utgifter: att klä av Pierre för att klä på Paul har aldrig varit tecken på någon stor politisk kreativitet.
Vi uttalade oss alltså till förmån för en rimlig revidering av budgetplanen över flera år och förslaget från vår allmänna föredragande, Bourlanges, som krävde en sådan revidering av kapitel 4, gick i rätt riktning. Min grupp stödde alltså hans strategi, som syftade till att avkräva rådet ansvar: antingen får vi de ekonomiska medel som krävs för att uppfylla våra politiska åtaganden eller också utnyttjar vi artikel 272 i fördraget som ger oss möjlighet att själva - förvisso inom strikta gränser - fastställa de icke-obligatoriska utgifterna.
Men efter att ha gjort den ena eftergiften efter den andra har vi i dag, enligt den järnhårda logiken i budgetens stabilitetspakt, i första hand uppskattningar och ekonomiska behov för återuppbyggnaden av Kosovo som på ett mystiskt sätt minskat från 500 miljoner euro - en siffra som nämnts av kommissionen, världsbanken, medlemsstaterna och media - till 420 och sedan till ca 300 miljoner, i andra hand en minskning av de anslag vi röstat om för Östtimor liksom för offren från jordbävningarna i Turkiet, i tredje hand nedskärningar i anslagen till samarbete, livsmedelsstöd, stöd till Palestina och länderna söder om Medelhavet, Tacis-programmet för Östeuropa, stödet till förmån för mänskliga rättigheter och avslutningsvis ställs vi inför nedskärningar på totalt ca 2 miljarder när det gäller betalningsbemyndiganden.
Det handlar förvisso om ett mindre dåligt resultat än rådets ursprungliga ståndpunkt, men ändå, vilket skulle vårt ansvar vara om vi accepterade en sådan kompromiss? Jag skall bara nämna ett exempel: vi skall i morgon hedra herr Gusmao, ledare för folkets motstånd i Östtimor. Skall vi säga till honom att vi samtidigt accepterar att minska stödet till återuppbyggnaden av hans land med en tredjedel? Det är anledningen, herr talman, till att det förefaller oss som om denna kompromiss är oacceptabel och min grupp kommer inte att kunna stödja den.

Turchi
Herr talman! Först och främst skulle jag vilja uttrycka min uppskattning av Bourlanges betänkande. Han har utfört ett berömvärt arbete under hela denna period vad budgeten beträffar, men enligt min mening också vad gäller de två huvudfrågor som vi har att ta itu med.
Den första gäller Kosovo. Faktiskt framstår Kosovofrågan som ett viktigt politiskt budskap från kommissionen - och detta är helt rätt. Kommissionen har för avsikt att nylansera Europa som en politisk kraft på internationell nivå, för att låta förstå att detta verkligen är ett seriöst ingripande från Europa, från ett Europa som inte bara är ekonomiskt. Vi har alla instämt i detta politiska budskap, men här och nu upptäcker vi i stället att det saknas medel. Min kritik gäller just detta slags uppträdande, för man kan inte ge parlamentet ansvaret för kostnader som borde ha förutsetts. Vi är inte med på detta, varken jag personligen eller min delegation. Jag vill understryka det så att vi inte får på oss detta ansvar framöver, ett politiskt ansvar som man inte bara skall se i ekonomiska termer.
För det andra skulle jag vilja betona det löfte vi fick för inte så länge sedan, just i inledningen av budgetpresentationen, vad gäller den administrativa reformen, de så kallade BAT. Enligt min åsikt kommer vi kanske i framtiden att hitta medel att anvisa till de olika budgetposterna om vi lyckas genomföra en rättvis reform som syftar till att stödja de olika enheter som ger ett berömvärt stöd, både i termer av personal och forskning. Reformen måste genomföras omedelbart, genast efter det att denna budget har antagits, så att vi kan gå vidare med ett riktigt planeringsarbete. Om det blir så kommer vi att ha möjlighet att ingripa, att påverka våra ekonomier och uppnå ett av våra mål som parlamentsledamöter: att ge våra länder en ny start och utveckling.

Dell' Alba
Herr talman, kära kolleger! Jag vill först av allt säga att jag uppskattar vår föredragande, och jag vill ge honom vårt stöd och vår erkänsla för det arbete han lyckats genomföra fram till i dag på eftermiddagen.
Fru rådsordförande! Ni borde veta att parlamentet, som var berett att säga att det var nödvändigt att revidera regeringskonferensen och kräva en rad saker, i morgon sannolikt kommer att välkomna det faktum att ni i Helsingfors beslutat att ge oss två observatörer, i stället för två företrädare, och att ni vill begränsa er till de frågor som parlamentet ansåg fullständigt omöjliga att diskutera.
När det gäller budgeten kommer det att vara samma sak, fru ordförande. Vår föredragande fick en vision, modet att föra oss ända till den punkt där vi för första gången på djupet skulle diskutera vad vi anser rättvist. Om ni vill finansiera Kosovo, om ni vill respektera de något förhastade åtagandena som kommissionens ordförande gjort gentemot denna region, ge oss då budgetmedel för att kunna vara seriösa och konsekventa och ge oss möjlighet att revidera budgetplanen.
I verkligheten ger ni oss bara litet och ni gör vissa eftergifter. Ni accepterar att ge oss några små flexibilitetsinstrument, och detta parlament är naturligtvis i morgon förmiddag berett att råka i vanrykte, att strunta i den rätta väg som stakats ut, för att genomföra en konfrontation om principerna med rådet. Det finns risk för att ni vinner även där. Det är tråkigt för vår institution eftersom den än en gång visar att den inte förfogar över det ord som också på franska börjar med "c". Jag anser att den saknar mod att genomföra denna gest och respektera den fullt ut.

Saint-Josse
Herr talman, kära kolleger! Budgeten för verksamhetsåret 2000 kommer ofrånkomligt att ta sig uttryck i en ökning, och denna ökning blir större än inom de nationella budgetarna. Hur kommer det sig då att unionens budget är befriad från den stramhet som Europa kräver våra stater på? För min del får man gärna tala om den europeiska integrationens avvikande karaktär, men man måste ändå undvika att ha två vikter och två olika mått beroende på vad det gäller.
Skulle vi ha glömt att det fortfarande är samma medborgare som finansierar, vare sig det handlar om den nationella budgeten eller gemenskapsbudgeten? Som vanligt är det kravet på effektivitet för att motivera Europeiska unionens åtgärder, som ännu en gång påverkas, och jag skall inte återkomma till de politiska val som gjorts, eller till den kohandel som kännetecknat det viktigaste i budgetdiskussionen mellan rådet och parlamentet. Vi protesterade mot det redan vid den första budgetbehandlingen.
Om jag tar upp denna punkt beror det på att det förefaller oss som om det handlar om en konstant i gemenskapspolitiken. Exemplet med jordbruket är för övrigt mycket intressant. Jordbruket var gängse gemensam politik, den var cementet i den europeiska integrationen och den är i dag den stora förloraren i budgetdiskussionen. Det kan vi inte acceptera. Europa betalar ännu en gång priset för denna inkonsekvens. Jakten på världspriser och en ökad avkastning har äventyrat det vi håller som allra värdefullast: kvaliteten i våra livsmedel och fortsatt sysselsättning på landsbygden. Det är vår livskvalitet man slumpar bort och det kommer också att ha ett pris i morgon.
Det är prioriteringar som det förefaller oss bra att finansiera, snarare än att öka programmen som i vissa fall är dunkla. Revisionsrättens ordförande bekräftade för övrigt här i kammaren i går, jag citerar "den utgiftskultur som finns i gemenskapen och som innebär att man är mer intresserad av utgifternas storlek än deras kvalitet".

Genom att vilja göra alltför mycket har Europa egentligen inte gjort något bra. Därför kommer de franska ledamöterna i EDD-gruppen att rösta emot denna budget, som inte motsvarar européernas förväntningar.

Garriga Polledo
Herr talman! Budgetdebatten i år har varit så konstig att det t.o.m. mellan huvudföredragandens inlägg i början av debatten och mitt inlägg i kronologisk ordning hänt följande: ett informellt möte i budgetutskottet, ett rådsmöte (budget) och ett möte för de politiska grupperna.
Detta händer eftersom de interinstitutionella förhandlingarna varit mycket dåliga. Vi har diskuterat småsaker medan rådet fördröjde de grundläggande besluten. Och nu när vi knappt har någon tid kvar förhandlar vi med klockan avstängd.
I maj månad genomgick parlamentet en ordentlig batalj mellan de som ville ha Agenda 2000 och långtidsbudgeten från Berlin och de som på grund av budgetmässiga skäl eller på grund av inhemska politiska motiv inte ville ha överenskommelsen. Slutligen antogs den med enkel majoritet. Men vi hade Kosovo kvar och ett uttalande av rådet där det förband sig att revidera utgiftsområde 4 i budgetplanen vid extraordinära skäl. Ett krig i Europa är alltid en extraordinär orsak, det mest extraordinära av alla skäl för att rättfärdiga en delrevidering av budgetplanen. I denna diskussion har parlamentet legat på en högre nivå än rådet.
Jag är säker på att användningen av artikel 272 var en överdrift och t.o.m. hade motverkat sitt syfte om den hade använts. Men det är också sant att det var rådets oerhörda strikthet vid förhandlingarna som gjort att vi varit på vippen att sätta igång nämnda förfarande.
Slutligen och helt enkelt inför trycket att vara tvungna att stå inför en nivå med höga utbetalningar har rådet tagit ett steg tillbaka och godtar nu det som parlamentet begärde i den första behandlingen.
Hade det inte varit mycket enklare att godta vad parlamentet begärde innan och undvikit all denna hast i sista sekunden, som inte på något sätt gagnar den bild av seriositet och effektivitet som man förväntar sig av de europeiska institutionerna?
Överenskommelsen och kompromissen är välkomna. Parlamentet kommer att finansiera alla politiska prioriteringar, inklusive fiskeavtalet med Marocko, som är mycket viktigt för mitt land, Spanien. Men blanda inte ihop korten: den kompromiss vi alla förbinder oss till är mycket seriös och ett brott mot denna från rådets sida skulle medföra olyckliga konsekvenser inte bara för förtroendet institutioner emellan utan också för budgetförfarandet år 2001.
Det ligger i rådets händer att uppnå att så inte blir fallet och kom ihåg att inte ens de som försvarade, försvarar och kommer att försvara budgetplanen från Berlin skulle kunna godta att man inte höjer taket för yttre åtgärder, om siffrorna visar att så behövs, i april nästa år.

Wynn
Herr talman! Låt mig först klara av de brukliga tacken till föredragandena, ifall jag hamnar i tidsnöd mot slutet. Det är alltid rätt sak att göra, men denna gång rör det sig om äkta tack till Bourlanges, till Virrankoski och ett extra tack denna gång till Colom, för det arbete som de har utfört i ett mycket besvärligt förfarande. Jag skulle även vilja tacka de människor inom parlamentet som har hjälpt till att göra denna budget till en framgång. Bourlanges nämnde vid vår första behandling budgetutskottets personal, de långa timmar som de arbetar, inte bara på natten utan även på helger, för att se till att vi kan fungera. Tack även till all personal i de politiska grupperna. Det inbegriper Westenbroek, som ibland verkligen går mig på nerverna; men tack till alla dem som har hjälpt oss att komma så här långt.
Låt oss inte förlora ur sikte vad som finns i denna budget. Vi talar om en fråga, frågan om hur vi skall finansiera Kosovo, men det finns många saker i denna budget som vi bör vara stolta över, vilket Walter med flera redan har påmint oss om.
Senast vi befann oss i en budgetdebatt, tror jag, såg jag rådets platser stå helt tomma. Detta måste vara en mycket viktig debatt, med tanke på det antal personer som är här från rådet. Om vi lägger samman deras antal med antalet personer från kommissionen, blir de antagligen fler än ledamöterna här i kammaren, vilket betyder att de förväntar sig att någonting skall sägas. Om det skall komma från vår sida eller från er sida, herr tjänstgörande ordförande, vet jag inte, men de är här för att hålla ett öga på någon.
Jag har för avsikt att ställa frågor, herr ordförande, och jag hoppas att vi finner lösningar på dem i morgon.
I går när vi röstade i vårt utskott, antog vi en ståndpunkt som jag och, tror jag, den stora majoriteten i vårt utskott är ganska nöjd med. Tillåt mig att säga följande: Vi har inget problem. Ni har. Och nu förväntar ni er av oss att vi skall hjälpa er ut ur ett problem. Jag klandrar inte det finska ordförandeskapet det minsta. Ni har varit ganska hederliga i era kontakter med oss. Det är personerna bakom er som har gett er en massa problem. Vi vet det. Uppriktigt sagt, vi har hamnat i denna röra, och nu ombeds vi att hjälpa er ut.
Jag skulle vilja försöka få några saker som ni sade i ert tal klargjorda, herr tjänstgörande ordförande. Jag har kallat till ett särskilt budgetutskottsmöte i morgon klockan 09.15, eller däromkring, när vi har avslutat omröstningarna, och vi kommer att rösta om Coloms betänkande, och vi kommer, om det är nödvändigt, att rösta om ändringar i Bourlanges betänkande. Men vi behöver vissa klargöranden på några punkter.
Jag vänder mig till kommissionen, eftersom det i texten finns tre uttalanden, och det första är ett uttalande av kommissionen. I den ursprungliga texten finns summan 5,5 miljarder euro medtagen, vilken har nämnts av Buitenweg. Rådet har faktiskt tagit bort den summan. Jag ber kommissionen att klargöra att det är en summa på ungefär 5,5 miljarder euro som vi talar om, när vi talar om det bistånd som behövs för Kosovo och Balkan, mot bakgrund av vad ordförande Prodi och kommissionär Patten sade. Så, vissa saker måste klargöras av kommissionen.
I utgiftsområde 4, och innan jag ber om ett klargörande där, när den tjänstgörande ordföranden nämnde hjälp till platser som Kosovo och Östtimor, låt mig påminna rådet om att det inte avsatte några pengar till posten för Östtimor - det var vi som gjorde det. Inte ens vid den andra behandlingen avsatte den några pengar till posten - det var vi som gjorde det. Om ni inte hade sagt ja till 125 miljoner euro för Marocko - till och med innan vi hade ett avtal - skulle vi antagligen inte befinna oss i den situation som vi nu befinner oss i. Men det är en annan fråga.
Jag behöver klargöranden om tre saker för vårt utskottsmöte i morgon. Vi har haft en pratstund om detta, men jag vill höra er säga det här i kväll. När jag skrev ned vad ni sade, sade ni på engelska att taket för rubrik 4 inte bör ändras permanent. Ni förtydligade det med att säga: Orden "just nu" bör också tilläggas. Låt mig försöka förenkla saken. Kan ni bekräfta att ni i denna fras talar enbart om år 2000? När ni säger att det inte är nödvändigt med någon revidering av utgiftsområde 4, talar ni då enbart om år 2000? Det är den första sak som vi måste få klargjord.
Den andra saken som vi måste få klargjord är denna: När det gäller de 2 miljarderna euro till betalningar av obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter, kan ni bekräfta att detta är rådets ståndpunkt - det vill säga medlemsstaternas, inte bara er egen? Kan vi anta att den inte kommer att bestridas, innan vi genomför vår omröstning i morgon bitti?
För det tredje, kan ni få fram en skriftlig kopia av er ståndpunkt till vårt möte i morgon, så att Colom i Naval kan sammanställa förslag? Om vi får dessa saker klargjorda, tror jag att vi kan nå den lösning som rådet är ute efter.
Tillåt mig att säga en sista sak. Vi måste alla lära våra läxor av detta, och den läxa som rådet måste lära mer än någonting annat är att inte ta parlamentet för givet.

Rühle
Också jag vill först börja med ett tack, nämligen ett tack till mina kolleger i budgetutskottet. Buitenweg och jag är som medlemmar av De gröna båda nya i budgetutskottet, och vi hade i början våra svårigheter med att arbeta in oss. Men jag måste säga att i motsats till vad som är fallet på nationell nivå är det en sak man lägger märke till i Europa: Politiken i sak sker över partigränserna, och i sakfrågorna är Europaparlamentet medvetet om sitt ansvar, det ansvar som naturligtvis också stärktes respektive trädde i förgrunden på ett starkare sätt på grund av det dåliga valdeltagandet i Europavalen.
Vi känner alla till att vi just när det gäller budgetfrågor och budgetkontrollfrågor måste presentera en solid politik för Europas medborgare och att vi i dessa frågor måste sörja för effektivitet och öppenhet. Där, tror jag, har Europaparlamentet gjort framsteg vid dessa budgetförhandlingar. Jag tror att vi går stärkta ur dessa budgetförhandlingar, och det anser jag också vara en mycket viktig punkt. Ty en sak måste rådet lägga på minnet: Det är en sak man inte får göra - man får inte å ena sidan föra över allt fler uppgifter på europeisk nivå, utan att å andra sidan öppna seriösa förhandlingar med parlamentet om hur dessa extra uppgifter skall finansieras.
Det handlade i år inte bara om Kosovo, Östtimor och jordbävningen i Turkiet. Vi vet alla att det också handlar om utvidgningen åt öster. Vi vet alla att de beslut i Helsingfors som rör Turkiet, och som rör utvidgningen åt öster rent allmänt, förr eller senare kommer att medföra ökade utgifter. Därför bör vi i fråga om budgeten tillgripa seriösa förhandlingar, och inom rådet kan man vara glad att detta Europaparlament är vuxet sitt ansvar i dessa budgetfrågor och också har politiserat sig i dessa frågor. Vi kommer i framtiden att mycket mer eftertryckligt se till att budgeten på europeisk nivå kommer att genomföras på ett relevant sätt.

Markov
Herr talman! Europaparlamentet har under den första behandlingen av budgeten tydligt uttalat sig för en revidering av det interinstitutionella avtalet för att kunna utföra de uppgifter som fiskeavtalet, stödet till Kosovo, Östtimor och till jordbävningsoffren medför. Vi har här med stor majoritet klargjort att nya politiska prioriteringar inte får finansieras genom att man avstår från att utföra andra uppgifter. I den kompromiss man kom fram till i förhandlingarna mellan rådet och parlamentet, och som föreligger i dag, tas egentligen inte alls någon hänsyn till denna principiella ståndpunkt från parlamentets sida. Jag frågar mig allvarligt var det här över huvud taget finns någon kompromiss, hur man kan använda detta begrepp. Vi slåss för social rättvisa i världen. Då får det inte vara så att vi tar pengar från de fattiga i en del av världen för att ge dem till fattiga i en annan del av världen.
Det är inte någon lösning att minska de sociala uppgifterna för att bemöta utrikespolitiska utmaningar. En budget som är konstruerad på det viset och dessutom inte ens i fråga om de s.k. nya prioriteringarna ställer tillräckliga medel till förfogande, gör alla våra politiska förklaringar och beslut absurda. Därför måste parlamentet säga nej till denna pseudokompromiss. Det som krävs är mod att ta konsekvenserna av utvecklingen av den europeiska integrationen och ställa adekvata medel till förfogande för EU för att EU skall kunna bemästra sina uppgifter. Det är hög tid att verkligen tänka och agera europeiskt och inordna de helt berättigade särintressena i detta sammanhang. Det är inte acceptabelt att det i fråga om budget- och skattefrågor alltid handlas på motsatt sätt. Parlamentet bör hålla fast vid sin ståndpunkt att budgetplanen skall revideras. Det finansiella spelrum som krävs för detta skulle kunna skapas inom ramen för Europeiska unionens beslut, nämligen genom att man höjer värdet för att uttömma den övre gränsen för de egna medlen från bruttonationalinkomsten. Om vi vill få ett slut på att vi varje år har ett lappverk, måste vi faktiskt på allvar ta itu med reformen av de europeiska egna medlen.

Martinez
Herr talman, fru rådsordförande! Mellan den första och den andra behandlingen av förslaget till budget för budgetåret 2000 lade vi till tre och en halv miljard euro, dvs. i slutändan tre och en halv miljard mer i skatter. Det skulle vara litet om dessa pengar inte slösades bort i Europa, och framför allt utanför Europa. I Europa skulle anslagen till återuppbyggnaden av Kosovo ha sparats in om vi inte hade förstört det - för övrigt på grund av massakrer som felaktigt tillskrevs serberna, vilket OSSE nyligen erkänt. Särskilt som man för att finansiera Kosovo förskingrar 110 miljarder euro som var avsatta för landsbygdsutveckling: med andra ord klär man av våra bönder för att klä på albanerna, enligt principen "de andra går före våra egna".
Det är inte särskilt sunt, precis som det är osunt att ägna 50 procent av vår debatt sedan i eftermiddags till att tala om en provins i den serbiska staten som inte är medlem av Europeiska unionen. I den europeiska budgeten finns det värre saker, som när man betalar ut 10 miljoner euro utanför den europeiska kontinenten till Centralasien, 14,5 miljoner till de rotlösa befolkningarna i Latinamerika, 4 miljoner till mänskliga rättigheter i södra Afrika och i Timor, etc. Det skulle vara trevligt om man samtidigt inte planerade att minska anslagen till förmån för våra biodlare med 5 miljoner euro, vilka för övrigt får konkurrens av importen av förvanskad honung från utlandet.
Särskilt som man kräver social åtstramning i våra 15 medlemsländer, samtidigt som vi gör av med pengar här. De franska sjuksköterskorna och läkarna, som står för spjutspetskompetensen, strejkar i dag eftersom budgetåtstramningen har minskat sjukhus- och hälsoutgifterna. Situationen är desto mer upprörande som vi samtidigt betalar ut 45 miljoner till bananproducenterna i AVS-länderna, varav vissa är amerikanska multinationella företag etablerade i Kamerun och Elfenbenskusten och som får 45 miljoner ur vår europeiska budget.
Det handlar därför om idiotiska utgifter som tillkommer utöver anhängarnas utgifter, vilka i sin tur kommer utöver ideologiska utgifter: det blir mycket, det blir alltför mycket och det är tillräckligt för att rösta emot.

Van Dam
Herr talman! Om det finns någon fråga där rådet och parlamentet borde kunna agera samstämmigt så är det väl i frågan om Kosovos återuppbyggnad. Men hittills har det inte varit tal om något sådant. Parlamentet och rådet har gjort Kosovo till föremål för en prestigestrid om det ekonomiska taket för utgiftsområde 4. Det gick så långt att föredraganden till och med hotade med att endast ta 115 miljon euro ur budgeten trots att det behövs 500 miljoner euro. Om så skulle ske, så skulle Kosovos invånare vara de stora förlorarna. Den enda räddningen i sådana fall skulle vara en kompletterande och modifierad budget senare under året. Men förhandlingarna om saken skulle även då bli mycket svåra, särskilt om de kopplas till en diskussion om ett flerårsprogram för hela Balkan.
Det är därför av största vikt att man före nästa torsdag trots allt kan nå en kompromiss mellan rådet och parlamentet i Kosovofrågan. En överenskommelse finns inom räckhåll, särskilt som rådet nu tycks gå med på en mindre betalningsminskning för strukturfonderna.
Vid sidan av en överenskommelse om Kosovo måste rådet och parlamentet också någon gång på sikt enas om ett biståndsprogram för hela Balkan. Hur skall detta finansieras? Det följer av omfattningen av det ekonomiska paketet för den externa politiken som fastställdes i Agenda 2000 att Europeiska unionen endast har en kompletterande uppgift inom detta område. Det gäller också för Balkan. Rådets inställning är sålunda ambivalent. Å ena sidan vägrar rådet att höja det ekonomiska taket för utgiftsområde 4, och detta med rätta. Men å andra sidan är beredvilligheten bland medlemsstaterna att hjälpa till att finansiera stödet till Balkan under all kritik. Detta får till följd att Europeiska unionens budget överbelastas, vilket går ut över utvecklingsländerna.

Ferber
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Man skulle nästan kunna säga att slutet gott, allting gott, men det har ju nästan dröjt för länge för att det skall kunna bli bra. Om jag bara tänker på i eftermiddags, måste jag helt klart säga att situationen är ytterst otillfredsställande och att vi som Europaparlament nu nästan genom att kringgå vår egen arbetsordning måste försöka rädda och ta tag i vad som går att rädda. Jag vill också än en gång säga att situationen i sin helhet är mycket otillfredsställande. Den är otillfredsställande därför att vi - det visade sig ju också vid toppmötet i Helsingfors - har ett råd som mycket muntert lovar saker, och i slutändan får sedan budgetmyndigheten, som ju rådet hur som helst också ingår i, återigen överlägga om hur man skall få grepp om det hela igen.
Dessutom är det den första budget som vi skall genomföra i enlighet med besluten från Berlin om Agenda 2000, och vi har nog hamnat i den situationen att dessa beslut inte räcker till för att också ekonomiskt täcka det som rådet alltid vill ha. Vi kommer under kommande år att ännu oftare få problem med detta, när allt det som beslutades i Helsingfors - jag tänker i synnerhet på utvidgningen - till slut också får en effekt på budgeten. Här förväntar jag mig alltså - det har redan berörts av föregående talare i kväll - litet mer konsekvens i det som utrikesministrarna och det som finansministrarna beslutar om. Jag tror att alla regeringar kan besluta om det i sin egen medlemsstat, och då kan vi också gemensamt lösa problemen.
Jag vill beröra en andra fråga, nämligen kontoren för tekniskt bistånd, som också har spelat en särskild roll i det förflutna. Här har vi som parlament redan klart visat på ansvaret och erbjudit klara lösningar. I det sammanhanget vill jag särskilt tacka föredraganden Bourlanges, som här mycket strikt och med stöd från kammaren har lagt fram klara förslag. Om någon under detta budgetförfarande för år 2000 har tillfredsställt alla krav på budgetansvar så var det Europaparlamentet. Det vill jag här än en gång konstatera: Det får inte vara så att vi på sikt häver oss fram från budget till budget i händelse av kriser, utan rådet måste besluta om klara riktlinjer så att sådana problem inte längre skall dyka upp!
Vad gäller de små budgetarna - också här ett varmt tack till Virrankoski - är vi på den säkra sidan, där har vi allt under kontroll. Jag tror att vi också från parlamentets sida i fråga om vår egna budget gör det som vi kräver av de andra. Det anser jag också vara en mycket viktig punkt. Jag vill särskilt nämna resekostnaderna för tjänstemännen i aktiv tjänst, också ett problem som kräver en snabb lösning, och även alla andra punkter som jag anser att vi redan under den första behandlingen har löst på ett snyggt sätt och som vi nu till slut kan godkänna ordentligt.

Colom i Naval
Herr talman! Att vara föredragande eller inte vara föredragande, det är frågan, om ni tillåter min oblyghet. Få gånger har ett Colombetänkande haft så många anhängare i rådet. Jag undrar vad jag gjort för fel. Toppmötet i Berlin sysslade så gott som enbart med budgetnedskärningar. Man inte bara inledde den minskande tilldelningen av resurser till strukturpolitiken i förhållande till de nivåer som erhållits 1999 utan glömde också att det fanns andra politikområden för gemenskapen. Det verkar som om rådet drömmer, medvetet dagdrömmer, om ett Europa som är gratis. Med förlossningstång, på sex veckor med förhandlingar mellan rådet och parlamentet, snyggar vi till budgetposterna 3 och 5. Men även om vi förhandlade medan de bombade i Kosovo nekade rådet till att anpassa utgiftsområde 4 till något så uppenbart som det faktum att unionen inom några månader skulle se sig indraget i Kosovos återuppbyggnad, borde bidra med humanitär hjälp och säkerligen vara tvungen att också kompensera Rumänien och andra länder för de förluster som orsakats i handeln med Donau.
Jag tror att problemet här är närsynthet. Rådet kan tydligen inte skilja mellan budgetplanen, den fleråriga ramen för budgeten och den verkliga budgeten. Rådet tillhör, enligt mitt sätt att se det, denna sorts människor som man inte kan be om att lägga ett brev på posten eftersom de inte kan skilja mellan öppningen i brevlådan från den i rännstenen. Man begär exakta siffror för något som bara kan uppskattas ungefärligen. Jag har deltagit i förhandlingarna och det enda av rådets argument som har sammanhang är att inte skada unionens förhandlingsposition i givarkonferensen. Det fanns ett förslag om det, och det verkar som om det är det vi antagit, och det är den sanna inställning vi har.
Siffrorna är oklara. Kommissionären talade om 500 miljoner år 2000 samma dag som rådets ordförande talade om 12 miljarder under en period på sju år. Detta måste naturligtvis lösas, men vi kan vänta om det är nödvändigt för att få tillgång till bättre siffror, även om vi utan problem skulle kunna ha tillgång genom budgetramen. Jag tror att allt har sin tid men vi skulle kunna klara oss igenom detta utan problem - och ännu bättre - med en ändrad budget I/2000. På så sätt skulle vi också uppfylla rådets önskningar som siktar på en permanent budget.

Miranda
Herr talman! Vi följer Europaparlamentets strategi i budgetens första behandling för år 2000 och anser nu att Europaparlamentet inte kan, eller får, förlora ansiktet, för att inte riskera att också förlora trovärdighet.
Jag säger detta med tanke på den budgetplan som läggs fram i denna del av förfarandet. Jag tvivlar inte på att det senaste förslaget till lösning som budgetutskottet har antagit inte innehåller den negativa belastning som rådets förslag har. Men trots det väcker det inte någon entusiasm och allt pekar på att det också kan försämras genom nya och oacceptabla kompromisser.
Faktiskt kan vi, ur det som har godkänts, dra slutsatsen att inte bara tanken på en revidering av budgetplanen vad gäller utgiftsområde 4 faller, utan även principen om att det måste anslås nya medel till nya mål. Detta leder också oundvikligen till en mycket godtycklig nedskärning i samma budgetrubrik, med 150 miljoner euro, vilken framför allt berör livsmedelshjälpen, samarbetet, Medelhavsområdet och Tacis-programmet. Dessutom kommer själva ECHO-programmet att minskas med 35 miljoner euro jämfört med första behandlingen.
Vi kan givetvis inte vara nöjda med en sådan lösning, detta faktum kommer därför att speglas i vår röst. Det handlar inte bara om ett steg bakåt för Europaparlamentet utan också om att detta gör att vissa prioriteringar för innevarande budgetår fortfarande kommer att bekostas tack vare att tidigare mål offras.
Jag vill också tillägga att, genom denna lösning minskas också anslagen till vissa meddelade prioriteringar, främst till Östtimor, vilka minskas från 30 till 20 miljoner euro. Vi gläds naturligtvis åt att den rubrik vi har föreslagit till Östtimor har antagits och beviljats anslag, men som vi sade i första behandlingen anser vi, och nu av många skäl, att anslagen till rubriken är otillräckliga. Detta är skälen till att vi anser detta budgetförfarande klart otillfredsställande.

Pronk
Herr talman! Vi befinner oss i en svår fas av budgetarbetet. Jag vill rikta ett hjärtligt tack till alla som har sett till att vi har kommit så här långt, för det har inte varit någon enkel budget. Jag vill säga att utgiftsområde 3 och i synnerhet den sociala sysselsättningspolitiken i alla fall framträder ordentligt i denna budget.
För övrigt har vi haft att göra med ett ytterst kaotiskt förfarande. Min personliga önskan har alltid varit att vi skulle komma fram till en lagenlig budget, en budget som talmannen skulle kunna underteckna. Det ser ut som om det är möjligt - om det nu sker enligt Colom-planen, för att uttrycka det så, alltså genom godkännande av budgeten såsom den antogs av vårt budgetutskott på måndagen, eller genom en överenskommelse med rådet i sista stund.
I båda fallen får vi en lagenlig budget. Detta är, tror jag, parlamentets styrka. Vi bestämmer slutligen hur budgeten skall se ut, och det handlar inte om någon vag kompromiss. Rådet kan ansluta sig och göra kompromisser, men vi kan själva fastställa budgeten utan att vi i sig är beroende av rådet för detta. Det är utomordentligt viktigt.
Frågan har blivit väldigt fokuserad på Kosovo. Ju mer jag analyserar problemet, desto mer förvånar det mig. För det första är jag förvånad över hur lätt företrädarna från Europa utan vidare som bekant utlovade 500 miljoner. Buitenweg sade: Ja, de 500 miljonerna har utlovats. Nej, så är det naturligtvis inte. Det har utlovats av människor som inte var behöriga att göra det. Om jag vill skänka 20 000 gulden till Greenpeace, och jag säger: Dra bara av det från Buitenwegs lön, så tror jag väl ändå inte att hon skulle stödja mitt agerande. Kommissionen gör precis samma sak. Kommissionen kommer alltid tillbaka till dessa 500 miljoner. För man kan naturligtvis åberopa Världsbankens undersökningar, men det märkvärdiga är att resultatet alltid blir 500 miljoner vem som än undersöker saken. Det är väl ändå inte riktigt trovärdigt. Därför är jag så glad att vi har kunnat enas med rådet på en punkt, nämligen om att vi skall undersöka hur mycket pengar som verkligen behövs, med beaktande av alla aspekter - även frågan om penningmängden inte kommer att öka för mycket i Kosovo. Om man stoppar in en miljard i ett land vars BNP uppgår till en miljard är det frågan om landet klarar av det eller inte. Är då inte det vi håller på med fel?
Efter andra världskriget fick vi stor erfarenhet av Marshall-planen, såväl i Frankrike som i Tyskland, och även i Nederländerna. Då gavs alltid högsta prioritet åt att återställa ekonomin, och inte åt att utan vidare skänka pengar utan att fråga sig vilka konsekvenser det skulle få för ekonomin.
Jag tror att det är utomordentligt viktigt att vi också nu ställer oss den frågan. Jag tror att den eventuella överenskommelsen med rådet ger en sådan möjlighet och att vi måste vara glada för det. Men jag ber er, låt oss ställa oss själva frågan: Kan denna union tillåta sig att låta alla möjliga företrädare dela ut presenter utomlands som i slutändan inte går att få in i budgeten? Vi måste verkligen fortsätta fundera på detta. Jag har beklagat att kommissionen var oförmögen att underbygga det i början. Kommissionen måste underbygga sina ståndpunkter. Man kan inte bara anta allting.

Färm
Herr talman och kolleger! EU:s budget för år 2000 är ett rejält steg i rätt riktning. Låt oss inte glömma att våra prioriteringar gäller viktiga saker. Vi satsar på miljövänligt jordbruk, djur- och växtskydd och på säkra livsmedel. Vi ökar insatserna för stöd till utsatta grupper och i kampen mot fattigdomen i Europa. Vi satsar på kampen mot arbetslösheten och särskilt lokala sysselsättningsinitiativ. Vi förbereder utvidgningen till nya medlemsstater och betonar att den processen måste få en bred medborgerlig dimension. Den sociala dialogen på arbetsmarknaden måste vidgas till ansökarländerna, och vi vill att Regionkommittén skall få chansen att utveckla en lokal och regional dialog. Själv har jag lagt fram ett förslag om medel till decentraliserat samarbete runt Östersjön.
Trots dessa prioriteringar, har vi ändå lyckats banta budgetåtagandena. Därför var det naturligtvis trist att vi så sent som i går inte hade nått ända fram, trots en betydande enhet i sak. Själv har jag hela tiden hoppats på en kompromiss. Vi borde förstås kunna nå fram, eftersom parlamentet, enligt min uppfattning, har gått långt för att nå denna kompromiss. Vi har lämnat vår principiella position att vi redan före år 2000 borde revidera budgettaken, eftersom rådet vill tillföra stora, nya utgifter för bland annat Kosovo, Östtimor, Turkiet m.fl.
Vi har accepterat stora neddragningar i betalningarna, trots att vi redan har ett berg av betalningar framför oss. Man kan inte år efter år besluta om stora åtaganden utan att betala. Vi har trots vårt motstånd mot linjära nedskärningar av biståndet accepterat att göra kraftiga bantningar, men på ett mer riktat sätt.
Här är det viktigt att konstatera att det inte råder oenighet om Kosovo. Därför är jag glad över att rådet nu tycks komma tillbaka till parlamentet och godta våra förslag. Folket i Kosovo får inte bli lidande för att vi inte kan enas om budgeten.
Nu finns det en sak till som är viktig: Om vi skall klara framtiden, utvidgningen, de kommande årens utveckling på Balkan, så måste vi finna ett bättre sätt att samarbeta på. Låt oss lära oss av den debatt som vi nu har haft.

Cauquil
Herr talman! Oavsett vilka budgetmässiga trollkonster man ägnar sig åt för att finansiera stödet till återuppbyggnaden av Kosovo vägrar rådet, liksom parlamentet, att ta sig an det verkliga problemet, nämligen återuppbyggnaden av Kosovo liksom den lika nödvändiga återuppbyggnaden av Serbien borde finansieras via militärbudgetarna i de stater som är ansvariga för bombningarna.
Det är även ur dessa budgetar som det skulle vara lämpligt att ta de belopp som krävs för att ersätta de närliggande staterna Montenegro, Albanien och Makedonien som alla lidit av det krig som länderna i väst fört i denna region.
Även om ingenting kan ursäkta den tidigare och nuvarande politik som Milosevic fört gentemot det albanska folket i Kosovo, eller mot sitt eget folk, kan de smulor som används för återuppbyggnaden av enbart Kosovo, smulor som inte har något gemensamt med de summor som använts i kriget, inte dölja det faktum att det västerländska ingripandet i Balkan ännu en gång inte löser problemen i denna del av världen, utan i ställer förvärrar dem.
De redan fattiga länderna i denna region blir ännu fattigare, levnadsvillkoren för befolkningen förvärras och bomberna har definitivt inte satt stopp för den motsatta chauvinismen.
Tanken med vår vägran att rösta för Bourlanges betänkande är delvis att protestera mot att den planerade hjälpen är så begränsad och futtig, men framför allt att protestera mot västmakternas politik på Balkan.

Costa Neves
Herr talman! Allteftersom det europeiska bygget framskrider är det naturligt att mekanismerna för den demokratiska kontrollen skärps. En del av ansvaret för detta ligger på Europaparlamentet, vilket utövar kontrollen främst genom den bedömning som föregår godkännandet av budgeten.
Vi får inte begränsa oss till en rad formaliteter som saknar innehåll eller effekter, för att inte riskera att vi blir ett slags demokratiskt alibi. Det skulle vara att förråda de medborgare vi företräder. Det budskap som gavs under diskussionerna om budgeten för år 2000 måste alltså tas på allvar. Europaparlamentet anser att nya ansvarsåtaganden från Europeiska unionen måste följas av nya ekonomiska medel. Detta gäller för Kosovo, för Balkan och för alla budgetposter.
Det är ingen mening att ha kvar en lösning med åtgärder utan insyn, så som tilläggsbudgetering av nya åtaganden eller respektive betalningsbemyndiganden, eller av båda, och som knyts till linjära nedskärningar av tidigare åtgärder eller betalningsbemyndiganden, vilket oundvikligen leder till förseningar av de ena eller de andra, liksom av tiotals andra anslag under året.
Om problemet beror på Europeiska unionens olämpliga inkomstsystem förutsätter det en lösning som innebär en förändring av unionens finansieringssystem. Jag avslutar med att ta upp tre situationer som jag fortsättningsvis kommer att uppmärksamma: de oacceptabla förseningarna i verkställighet av betalningsbemyndiganden som handlar om uppfyllandet av sammanhållningspolitiken. Förseningar, som vissa av de jag känner till, som resulterar i en negation av principen om ekonomisk och social sammanhållning. Stödet till återuppbyggnaden av Östtimor, eftersom det är viktigt att fatta beslut som uppmärksammar situationen i området. Det är rätt att förära Xanana Gusmão Sacharovpriset. Vi är samtidigt medvetna om att de 20 miljoner euro som budget 2000 avsätter för Östtimor är en inledning.
Slutligen hoppas jag på ett konsekvent uppfyllande av åtagandena för gemenskapens yttersta randområden, vilka definierades i Amsterdam genom artikel 299 II i Fördraget om Europeiska unionen.

Souladakis
Herr talman, värderade kolleger! Vi är faktiskt det enda politiska organet i Europeiska unionen som ständigt tänker. Därför är vi skyldiga att slå vakt om de prioriteringar som görs i Agenda 2000, för redan i den första budgeten gjordes försök att åsidosätta dessa.
Det är fel att göra nedskärningar av utgifterna för jordbruket, för de sociala frågorna eller för externa insatser som gäller tredje land. De nya politikområdena kräver nya resurser. Det är nödvändigt att ompröva fördelningen av budgetmedel. Jag beklagar att vi inte lyckats få med anslag för naturkatastrofer i budgeten. Liksom även att vi inte kunnat flytta Malta- och Cypernanslagen till anslutningsförfarandet.
Jag är inte ekonom, jag är civilingenjör, men jag vill berömma det utomordentliga arbete som utförts av Bourlanges och de andra medföredragande. Jag hoppas att de skall hjälpa oss att diskutera redovisningen av närbesläktade frågor, så att vi utgår från resultaten, när vi bedömer i vilken utsträckning kommissionen verkställer de politiska beslut som budgetarna innehåller och inte åstadkommer andra resultat, när besluten verkställs.

Rübig
Herr talman, fru ordförande, fru kommissionär! Det var en skön upplevelse: två kvinnor i toppen på två institutioner i en ytterst viktig beslutsfråga, för första gången kvinnlig majoritet på europeisk nivå - jag gratulerar!
Ny kvastar sopar bra, sägs det. Vi har i dag ett stort problem framför oss: Kommissionen har i dag diskuterat och beslutat om sysselsättningspolitiken år 2000. Jag tror att den fråga som alltid bör ställas även när det gäller budgeten är följande: Hur garanterar vi en förbättring av sysselsättningsläget i Europa? Jag tror att det är absolut påkallat att vi tänker efter med vilka budgetposter vi skall skapa sysselsättning i Europa, med vilka budgetposter vi säkrar sysselsättningen och med vilka budgetposter vi förintar den. Jag tror att man borde analysera dessa överväganden mer seriöst med hjälp av forskningsprogram och även dra de nödvändiga slutsatserna av det.
En annan viktig sak är bekräftelsen av tjänsterna för OLAF. Just bedrägeribekämpningen måste prioriteras av oss. Vi konstaterar att vår budget egentligen är ungefär lika stor som de bedrägerier vi i många fall har. Vi diskuterar här - kanske inom citationstecken - några få miljoner, men genom bedrägerier går många miljarder förlorade. Därför är skapandet av OLAF av central betydelse för mig. Jag hoppas att vi därigenom ser till att de ärliga och anständiga på marknaden återigen får bättre möjligheter, och även de som betalar skatt ordentligt för sitt arbete och därigenom bidrar till att vårt socialsystem fungerar.
Därför vill jag också tacka, särskilt mina kolleger, för att man lyckats höja budgetposten för stöd till små och medelstora företag med 15 miljoner euro. Jag tror att det är rätt väg, ty detta område skapar nya arbetstillfällen, där har vi den största tillväxten och de största skatteintäkterna. När vi talar om fördelningen bör vi också alltid tänka på intjänandet. Här bidrar de små med alldeles speciella prestationer, och därför är Start-programmen eller stödprogrammen särskilt viktiga, eftersom vi med dem visar att vi har förståelse för de små företagen.
Men vi har också ställt 10 miljoner till förfogande för det digitala området. Det är där det i framtiden kommer att finnas mest sysselsättning. Kommissionär Liikanen har sagt att fram till år 2002 kommer förmodligen cirka 1,2 miljoner arbetsplatser inom multimediaområdet inte att kunna tillsättas, eftersom vi inte ställer rätt utbildning till förfogande. Det borde vi tänka över. Vi bör göra prioriteringar på de områden där vi kan förtjäna pengar och där vi kan garantera att vi i framtiden också inom Europeiska unionen har tillräckligt med pengar för att kunna ta itu med problemen här på jorden.

Siimes
Herr talman! Wynn ställde tre frågor till mig som jag skall besvara kortfattat. Först frågade han vad jag menade i mitt inlägg i dag när jag talade om finansieringsramen under rubrik 4. Jag sade ganska ordagrant att man enligt rådets mening inte i dag borde permanent ändra finansieringsramen under rubrik 4. Jag talade alltså om budgeten för år 2000 där rådets kompromissförslag innebär användning av flexibilitetsinstrumentet när det gäller rubrik 4. I fortsättningen kommer rådet givetvis att undersöka alla de förslag som kommissionen i sinom tid lägger fram. Wynns andra fråga handlade om nedskärningen av 2 miljarder euro från obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter. I den här frågan måste man utgå ifrån att enligt rådets bestämmelser företräder ordföranden rådets ståndpunkt och att jag i egenskap av ordförande lägger fram rådets ståndpunkt och svarar för den. För det tredje har en handling som grundar sig på en kompromiss redan skickats till parlamentets sekretariat.

Talmannen
Kollega Wynn! Har saken därmed klargjorts?

Wynn
Herr talman! Det klargör punkterna 1 och 3, men jag är inte säker i fråga om punkt 2. Jag kommer att nöja mig med ett klargörande av punkt 2 klockan 09.00 i morgon bitti, om det är nödvändigt, men jag var inte säker på exakt vad ni sade om den andra punkten.

Bourlanges
Herr talman! Jag förstår ingenting. Jag förstod ingenting av punkt 1. Wynn ställde en precis fråga. Man bad er precisera ert högtidliga uttalande i slutet av eftermiddagens debatt och som, om jag rätt förstod den tolkning jag fick, innebar att rådet motsatte sig en permanent revidering - jag skall inte säga vad en permanent revidering innebär, men eftersom ni säger det borde ni själv veta vad det innebär - motsatte sig en permanent revidering, alltså, "för närvarande". För närvarande betyder ingenting.
Wynn frågade er, fru rådsordförande, om "för närvarande" innebar att rådet motsatte sig en revidering av budgetplanen för budgetåret 2000, vilket förefaller oss fullständigt förenligt med den kompromiss som är på väg att genomföras, eller om "för närvarande" betyder något mer vagt? Ni ombads svara, ni sade att ni skulle svara och ni svarade något fullständigt obegripligt.
Gör därför ett klargörande och upplys de av oss som inte är tillräckligt intelligenta för att förstå de esoteriska uttalandena.

Talmannen
För att vi skall kunna komma till rätta med denna brist ger jag återigen ordet till ministern och sedan till kommissionen.

Siimes
Herr talman! Vad beträffar dessa förklaringar som man talat om har de antagits sådana som parlamentet lagt fram dem. Jag ser inga oklarheter i frågan.

Schreyer
Herr talman, fru rådsordförande, mina damer och herrar ledamöter! För att än en gång klargöra det: Texten föreligger ju redan. Beträffande förklaringen är det den text som det förhandlats om och som ni också fick under det senaste sammanträdet i måndags.
Wynn ställde mig också en fråga om siffran 5,5 miljarder euro. Kommissionens ordförande Prodi berörde vid OSSE-toppmötet i Istanbul de politiska uppgifterna på hela västra Balkan, nämligen för tidsrymden 2000-2006, och tillkännagav att kommissionen överväger ett belopp i storleksordningen 5,5 miljarder euro som nödvändigt stöd. Ni, parlamentet, har nu uppmanat kommissionen att för denna region och tidsrymd lägga fram konkreta uppskattningar i en flerårig plan. Detta arbetar vi på. Jag ber er därför att nu inte fastslå något på förhand, utan hålla fast vid att kommissionen måste lägga fram en exakt och konkret bedömning för denna tidsrymd och region, som sedan kan granskas av budgetutskottet respektive budgetmyndigheterna och parlamentet och naturligtvis också kommer att granskas.
Låt mig avslutningsvis säga följande: Debatten i kväll har än en gång visat att förhandlingarna var svåra. Kommissionen uppskattar de ansträngningar som gjorts av parlamentet och särskilt föredraganden och budgetutskottet, och även av det finska ordförandeskapet. Men jag tror att om resultatet är bra så har ansträngningarna lönat sig, och jag hoppas att man i morgon i den andan verkligen kan komma fram till en bra lösning i sista minuten.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär!

Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Utnämning av 8 ledamöter i revisionsrätten
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0090/1999) av Theato för budgetkontrollutskottet om utnämning av åtta ledamöter i revisionsrätten [C5-0231/1999, C5-0232/1999, C5-0233/1999, C5-0234/1999, C5-0235/1999, C5-0236/1999, C5-0237/1999, C5-0238/1999 - 1999/0820(CNS)].

Theato
Herr talman, mina damer och herrar! För åtta ledamöter av Europeiska revisionsrätten löper mandatet ut i början av nästa år. Jag beklagar att det finska ordförandeskapet i rådet nu lämnar oss, ty också finländarna önskar att den ledamot som de redan har förankrad i revisionsrätten skall utnämnas på nytt.
Enligt artikel 247.3 i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen jämte motsvarande bestämmelser i Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) och Euratom-fördraget skall parlamentet avge sitt yttrande om kandidaterna innan rådet sedan enhälligt utnämner ledamöterna i revisionsrätten på sex år, varvid det är möjligt med förnyelse av mandatet. Rådet har med sin skrivelse av den 3 november 1999 anmodat parlamentet att avge detta yttrande och förmedlat kandidaternas namn och levnadsbeskrivning. Därvid handlar det om ny nominering av Reynders från Belgien, Geoghegan-Quinn från Irland, Caldeira från Portugal och Fabra Vallés från Spanien liksom förnyelse av mandatet för Mohr från Danmark, Salmi från Finland, Clemente från Italien och Karlsson från Sverige, uppräknade i alfabetisk ordning för respektive land.
I enlighet med vår arbetsordning, artikel 35, frågade det ansvariga budgetkontrollutskottet den 22 och 23 november 1999 ut de föreslagna kandidaterna enskilt. Därvid lät vi oss styras av bestämmelserna i fördraget. Dessa kräver att kandidaterna nu eller tidigare har ingått i revisionsorgan eller är särskilt lämpade för detta ämbete. Oberoende är i varje fall det första villkoret. Dessutom tog vi med riktlinjerna från de båda parlamentsresolutionerna av Lamassoure och Bourlanges från år 1992 och 1995 i våra diskussioner och bedömningar.
I enlighet med detta kan jag meddela er att budgetkontrollutskottet efter ingående granskning har kommit fram till slutsatsen att kandidaterna uppfyller kriterierna för det höga ämbetet i revisionsrätten, och avger ett positivt yttrande för alla åtta kandidaterna. Särskilt glädjande anser vi att det är, såvida parlamentet sedan ger sitt godkännande, att två kvinnor kommer att finnas bland de 15 ledamöterna i revisionsrätten. Jag vill erinra om att vårt villkor vid den senaste utnämningen var att det bland de kandidater som skulle utnämnas måste finnas minst en kvinna, annars skulle utnämningarna inte godkännas av parlamentet. Vi hade då en kvinna med, nu har ännu en kvinna kommit till. Jag anser att vi gör bra framsteg.
I och med att kammaren röstar om det vid fastlagd tid - alltså på torsdag - uppfyller vi som parlament vår plikt att avge vårt yttrande i rätt tid, för att på så vis från vår sida möjliggöra en friktionsfri övergång i revisionsrättens sammansättning och säkra vårt nödvändiga samarbete med den. Detta är bestämmelser som styr förfarandet. Men för detta parlament finns det med tanke på framtiden fler uppgifter i samband med detta. I måndags diskuterade vi revisionsrättens årsrapport för 1998. Här har några mycket viktiga uppgifter tydligt framgått, som vi nu måste ta itu med.
Jag tänker framför allt på att revisionsrätten i sin rapport mycket tydligt säger, och det kan jag bara understryka, att vi måste ändra vår utgiftskultur. Här har revisionsrätten gett några mycket viktiga indikatorer. När vi nu mycket ingående diskuterade budgeten 2000, och från parlamentets sida ville besluta om en inriktning så att det för krisområden, exempelvis Balkan, sker en flerårig planering av finansieringen, då är det ett perspektiv som vi måste ställa in oss mer på, i stället för att plottra bort oss på små, enskilda program och projekt där kontrollen återigen inte kan genomföras effektivt, och där vi ger ut mer pengar för personal än vi verkligen gör för de mål som bör uppnås. För oss handlar det om att arbeta målinriktat och inte utgiftsinriktat. Och därför är jag absolut ense med revisionsrätten: Vi behöver en bättre ekonomisk förvaltning. Vi har nu delvis redan fått kommissionens förslag på hur detta skall ske. Men till detta måste också parlamentet avge ett yttrande, på ett mycket genomgripande sätt. Vi kan inte längre kosta på oss att stora delar av befolkningen i Europeiska unionen säger nej till Europa. Vi måste alla arbeta på det och också rätta oss efter vad revisionsrätten utarbetar, och ta med det i våra bedömningar, så att vi återigen får ett positivt eko från Europas folk för det som håller oss samman.

Stauner
Herr talman! I och med att Europeiska unionen får ökande befogenheter växer också betydelsen av Europeiska revisionsrätten, som alltsedan Maastrichtfördraget är ett oberoende organ i gemenskapen. Ett organs eller en institutions kvalitet står och faller emellertid med de personer som bär ansvaret inom denna institution. Därför är det särskilt viktigt att det till revisionsrätten väljs ledamöter med sak- och specialistkompetens, men som också till sin karaktär är starka och oberoende personligheter. Ty revisionsrättens uppgifter är inte alltid behagliga. Ledamöterna i revisionsrätten skall övervaka att de europeiska ekonomiska medlen hanteras noggrant, och skall skoningslöst påpeka alla oriktigheter.
Just när det gäller de europeiska organens hantering av pengar har förtroendet bland Europas medborgare varaktigt rubbats i det förflutna. Att brister har upptäckts kan man också framför allt tacka revisionsrätten för. Men nu gäller det att återställa förtroendet bland de europeiska medborgarna genom en noggrann hantering av medlen inom EU. Revisionsrättens och dess ledamöters uppgift kommer därför att under de närmaste åren bli viktigare och också svårare än någonsin tidigare. Alla utmaningar - utvidgning, konkurrenskraft i en internationell jämförelse, ihållande hög arbetslöshet - är förknippade med finansieringsfrågan. Ur denna aspekt skulle för övrigt revisionsrättens arbetsområde också kunna komma att ändras. Jag tror att de förebyggande uppgifterna kommer att öka. De åtta personer som har utfrågats intensivt och länge i budgetkontrollutskottet har enligt min åsikt förutsättningar att utföra denna uppgift till alla inblandades belåtenhet.
Jag önskar för allas vår del att de har mod och kraft att även i framtiden oförvillat sätta fingret på den onda punkten, om så krävs. Ett starkt Europa behöver också en stark revisionsrätt. Jag vill dock inte hemlighålla att styrkan hos revisionsrätten reduceras av att andelen kvinnor i detta organ inte är rimlig, för att inte tala om att den inte är representativ. Detta faktum är en stor droppe malört i glädjebägaren när det gäller instansens sammansättning, även om det bland de nuvarande kandidaterna finns en mycket imponerande kvinna. Det återstår därför bara att vädja till medlemsstaterna att också utnämna kvinnor till denna uppgift. Ty det bör också i Europa under tiden ha blivit bekant, att kvinnor kan räkna; mod att visa på brister har de en gång för alla!

Morgan
Herr talman! I enlighet med fördragen har parlamentet rätt till samråd vid utnämningen av revisionsrättens ledamöter. Budgetkontrollutskottet höll utfrågningar den 22 och 23 november och antog i en sluten omröstning ett positivt omdöme om var och en av kandidaterna. Jag blev, i likhet med Stauner, dock besviken över att mycket få ledamöter var kvinnor. Av de åtta kandidater som föreslagits av rådet var bara en kvinna. Det innebär att två av revisionsrättens 15 ledamöter nästa år kommer att vara kvinnor, vilket är en förbättring, men fortfarande inte bra nog. Jag skulle därför vilja vädja till medlemsstaterna att se om sitt eget hus.
Jag skulle också vilja framföra några mer allmänna synpunkter om revisionsrättens sammansättning. Systemet med att utnämna en ledamot till revisionsrätten från varje medlemsstat måste reformeras i och med utvidgningen. På samma sätt som kommissionen och parlamentet inte kan tillåtas växa i all evighet, kan revisionsrätten tillåtas göra det. Detta kommer att övervägas vid regeringskonferensen. Men när det gäller revisionsrätten, är det viktigt att komma bort från systemet med utnämningar efter nationalitet helt och hållet. Revisionsrättens roll är att granska gemenskapens alla inkomster och utgifter, för att klargöra om pengarna har använts på ett regelrätt och korrekt sätt och om den ekonomiska förvaltningen har varit sund.
Jag ser ingen anledning till att den rollen måste utföras av personer som är utnämnda av medlemsstaterna. Det systemet är helt enkelt inte hållbart i en sådan institution. Revisionsrättens ledamöter bör utnämnas på grundval och sin duglighet och sina särskilda färdigheter, inte på grundval av sin nationalitet. Det finns en risk för att de av medlemsstaterna utnämnda personerna känner lojalitet mot sina nationella huvudstäder och försöker mildra kritik mot den egna medlemsstaten. Vad som behövs är en revisionsrätt som är, och som synes vara, oberoende av medlemsstaternas intressen.
Det borde i slutändan innebära ett system där vi utnämner lämpliga och kompetenta revisorer till revisionsrätten. Händelserna under det gångna året gör det ännu viktigare att vi har en revisionsrätt som kan kritisera, när så behövs, både kommissionen och medlemsstaterna, som, när allt kommer omkring, är ansvariga för förvaltningen av omkring 85 procent av medlen.

Bösch
Herr talman! Budgetkontrollutskottet har avgett ett positivt yttrande om alla kandidater som diskuterats. Det är inte någon ren formsak och sker inte heller med någon automatik. Det har i det förflutna också förekommit att kandidater erhållit ett negativt yttrande här i kammaren, eftersom det förelåg tvivel om deras kvalifikationer eller deras oberoende.
Denna gång kunde vi lyckligtvis undvika en sådan situation, även om, och här förråder jag inte någon hemlighet, två av kandidaterna tillsammans med det positiva yttrandet också fick ett avsevärt förskott i fråga om förtroende.
Tillåt mig därför ett par principiella påpekanden med tanke på revisionsrätten. Också revisionsrätten har med tanke på utvidgningen av unionen ett brådskande behov av reformering. Som Eluned Morgan redan sagt låter sig detta på samma sätt som för kommissionen tydligast konstateras i antalet ledamöter. För närvarande består revisionsrätten av 15 ledamöter, av tradition en ledamot per medlemsstat, även om fördraget inte uttryckligen föreskriver detta. 15 ledamöter, det är 5 färre än i kommissionen, men just för en relativt liten institution som revisionsrätten kommer all ytterligare utökning att betyda att den blir märkbart trögare och mer framtung, en tröghet som redan i dag visar sig mycket tydligt i det alltför utdragna förfarandet innan revisionsrätten offentliggör sin rapport. Detta måste betänkas vid den förestående regeringskonferensen. Jag vill därför vädja om att man inte ytterligare utökar revisionsrätten, utan åtminstone i detta fall för en gångs skull går motsatt väg och överväger att minska antalet ledamöter.
Å andra sidan anser jag absolut att antalet revisorer som står till förfogande för revisionsrätten måste utökas. Alltså, färre generaler och mer soldater, om ni tillåter mig att låna detta uttryck från det militära språkbruket!
Dessutom, och det är den andra punkten som jag här vill framhäva, måste vi överväga om revisionsrätten inte bör få nya uppgifter när det gäller budgetdisciplinen. Den kris inom kommissionen som vi har bakom oss har ju mer än tydligt visat hur mycket det saknas en effektiv mekanism för att avkräva räkenskap från EU-tjänstemän, när de har gjort sig skyldiga till svåra administrativa fel eller rent av värre saker. Detta beror också och framför allt på att disciplinförfarandet är en intern angelägenhet för kommissionen, och att kolleger måste sitta till doms över kolleger. Man kan alltså egentligen inte alls klandra de delaktiga om de redan från början sköter detta med mycket - alltför mycket måste man tyvärr säga - mildhet och överseende. Här hjälper det bara att flytta över sådana förfaranden och tillämpningen av dem till extern nivå. Det vi behöver är en kammare för budgetdisciplin, och jag tror att en sådan kammare skulle vara i goda händer hos revisionsrätten. Där har man den erforderliga specialkompetensen i ekonomiska frågor, och man har det erforderliga oberoendet. Också för denna reform skulle det emellertid krävas en ändring i fördragen. Om vi inte genomför en sådan reform, då kommer alla de utnötta tillkännagivanden vi får höra nu, alltså tillkännagivanden om att man nästa gång kommer att ingripa strängare, bara att förbli tomma ord.

Casaca
Herr talman! Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande har Europaparlamentet fått betydligt större ansvar med nya medbeslutandebefogenheter inom förebyggande och bekämpande av bedrägerier som belastar gemenskapens finanser.
Den nya artikel 280 i fördraget ger också revisionsrätten nya ansvarsbefogenheter i konstruktionen av en lagstiftning som ger ett likvärdigt effektivt skydd mot bedrägerier och annan illegal verksamhet i medlemsstaterna.
Harmoniseringen av tillämpningsområdet för den nationella straffrätten och rättsförvaltningen i medlemsstaterna förutsätter av nödvändighet en harmonisering av lagstiftningen för bedrägeribekämpning och annan illegal verksamhet i gemenskapsbudgeten. Detta innebär att det också åligger revisionsrätten att garantera att skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen sker utifrån en gemensam samling rättsregler och inte, som hittills, utifrån en lösryckt, osammanhängande och motsägelsefull rättslig grund som hanterar de olika angreppen på gemenskapens ekonomiska intressen efter den politik dessa rör och inte enligt likhetsprinciper.
Det är därför dags att avskaffa de vattentäta skotten mellan den gemensamma jordbrukspolitiken, strukturfonderna, gemenskapens egna medel och gemenskapens inrikes- och utrikespolitik, och se till att de bedöms efter samma måttstock. Det är dags att avskaffa de administrativa och byråkratiska godsen och kapellen och visa att det finns samma vilja till rättvisa och noggrannhet hos alla. Detta tycker vi är den väg som kan ge en effektivare, mer balanserad och opartisk kontroll och granskning av gemenskapsbudgeten.

Talmannen
Tack så mycket, herr kollega!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Ekonomiska reformer och återuppbyggnad i de nya oberoende staterna och Mongoliet (Tacis)
Talmannen
 - Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0081/1999) av Valdivielso de Cué för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets förordning (Euratom, EG) om bistånd till ekonomiska reformer och ekonomisk återuppbyggnad i de nya oberoende staterna och Mongoliet [KOM(1998) 753 - C4-0038/1999 - 1998/0368(CNS)].

Valdivielso de Cué
Herr talman! I Tacis-programmet har mest kraft lagts på att stödja Mongoliet, Ryssland och övriga nya oberoende stater i genomförandet av reformer och i den politiska och administrativa strukturomvandlingen av de sociala och ekonomiska institutionerna för att underlätta uppbyggnaden av ett demokratiskt samhälle som vilar på en fri marknadsekonomi.
Som vi alla vet handlar det om ett ambitiöst program som kommer att innebära ett stort ekonomiskt åtagande för Europeiska unionen, med ett belopp på omkring 4 000 miljoner euro på sju år. I konsekvens härmed har utarbetandet av förslaget till förordning av kommissionen och rådet dröjt, och det har också bedömts vara inte särskilt konkret och inkomplett eftersom det inte innefattar genomförandeförfaranden.
Detta har varit ett komplext betänkande och vi har behövt tid för att nå en godtagbar samförståndsnivå. Dessutom behöver jag inte understryka att vi inte heller var övertygade om att de medel som skulle sändas till Ryssland och de nya oberoende staterna skulle förvaltas som av en god familjefader - som man säger i rättsliga sammanhang. Snarare var vi rätt oroliga för dessas administration och distribution.
Till en början var det budgetutskottet som begärde en bättre kontroll och strikthet i tillämpningen av detta stödprogram. I dag, mer än sex månader efter de inledande åsiktsutbytena, tror jag att vi bör vara stolta över de ändringar som införts i förslaget till förordning, särskilt av nämnda utskott, genom vilka garantierna för en god användning av medlen ökas.
Kommittéförfarandet för detta program innebar också ett problem inom ramen för det gamla utskottet för externa ekonomiska förbindelser men efter rådets beslut av den 28 juni 1999 i vilket man beslutade att standardisera de olika befintliga kommittéerna lyckades man övervinna nämnda hinder.
Å andra sidan var inte heller diskussionen om den rättsliga grunden för detta betänkande utan polemik, även om utskottet för rättsliga frågor slutligen antog den under artikel 235. Det beslutet gjorde många av oss inte särskilt glada.
Ett annat av de stora hindren vi mött är - fram till dagens datum - frånvaron av harmoniserade genomförandeförfaranden i förslaget till förordning. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att fråga kommissionens företrädare när vi kan räkna med harmoniserade förfaranden som garanterar mer öppenhet och effektivitet vilket rekommenderades i de oberoende experternas andra rapport.
Jag vill inte heller avsluta mitt inlägg utan att uppmärksamma de hemska händelser som upplevs i Tjetjenien och i konsekvens därmed föreslå ett muntligt ändringsförslag avseende upphävande av stöd till Ryssland så länge konflikten pågår. Jag skulle vilja förtydliga att jag inte försöker ändra grunden i ändringsförslag 39 i mitt betänkande, däremot anpassa det till de senaste händelserna. Därför har vi nått en överenskommelse med PSE-ledamöterna i vårt utskott för att nå ett bättre sammanhang, samförstånd och teknisk kvalitet.
Texten i det ändringsförslag vi föreslår är följande: "I enlighet med Europaparlamentets resolution av den 18 november 1999, inställes slutandet av kontrakt i syfte att understödja insatser till förmån för Ryssland inom budgetramen för budgetåret 2000, förutom budgetposten Tacis för demokrati, tills en tillfredsställande lösning nås på konflikten i Tjetjenien, i enlighet med den Europeiska unionens rekommendationer och med grund i det förfarande som fastställs i artikel 13 i denna förordning".
Slutligen skulle jag vilja fråga kommissionens företrädare, såväl avseende denna sista punkt som nämnts som betänkandet i allmänhet om ni verkligen kommer att beakta de rekommendationer som formulerats inom ramen för detta samråd, då de väl antagits i vårt parlament?

Krehl
Tack så mycket, herr talman! Kära kolleger! Först vill jag gratulera herr Valdivielso till det mycket bra och politiskt balanserade betänkandet om den nya Tacis-förordningen. Jag vill också tacka kommissionen för det mycket goda samarbetet under förberedelserna för detta betänkande. Tacis är ett viktigt politiskt instrument för Europeiska gemenskapen, inte bara i Ryssland, utan i alla republiker i det tidigare Sovjetunionen, med undantag för de baltiska staterna och Mongoliet. Också när det gäller Tacis har äntligen den filosofin trängt igenom att vi alltmer bör använda medlen i båda parters intresse. Det betyder att vi övergår från en inriktning som motsvarar efterfrågan i användarstaterna till en inriktning där båda sidor utnyttjar medlen. Denna insats kommer enligt min åsikt att visa sig vara väsentligt mer effektiv, och vi bör här som parlament även i framtiden se till att den europeiska sidan kan få inflytande på hur medlen används.
Detta ger programmet i sin helhet en flexibilitet som det hittills inte haft, och bidrar till att undvika omflyttningar av medlen. Under de gångna åren måste jag, liksom många av mina kolleger som är aktiva i Östeuropa, konstatera att EU:s budgetmedel beträffande Tacis inte alltid användes på det mest effektiva sättet. Jag vill här inte alls gå in någon längre stund på våra tråkiga erfarenheter från hundratals undersökningar. Det berodde delvis på de inskränkningar som fanns i själva förordningen, och å andra sidan också på problem som hängde samman med förvaltningen. De brister på detta område som jag ansåg vara mest avgörande har minskat genom det nya förslaget till förordning, och i synnerhet kommer koncentrationen på två prioriteringar och inte som hittills 12 per partnerland att avteckna sig genom en större professionalitet och synlighet.
Nya bestämmelser om investeringsmöjligheter är inriktade på att utveckla det antingen embryonala eller icke-existerande området med små och medelstora företag. I ett modernt ekonomiskt system utgör de ekonomins ryggrad. Därför har jag också i ett ändringsförslag fört fram idén att vi inte skall binda investeringarna till en övre gräns om 25 procent av den totala volymen, utan anpassa dessa till respektive partnerlands upptagningskapacitet.
Vidare verkar det för mig som om det är ett problem att göra våra program synliga och därmed få en bred effekt, vilket vi för övrigt inom EU har att kämpa mot inte bara när det gäller Tacis. Här skulle man kunna lära sig något av USA. Den nya Tacis-förordningen medger, vilket för övrigt också den första förordningen gjorde, att man i krissituationer använder medel för humanitära ändamål. Att denna flexibilitet är synnerligen viktig visar sig just nu då EU å ena sidan, som det beslutats i Helsingfors, skulle vilja stoppa några av Tacis-projekten i Ryssland, medan det å andra sidan är absolut nödvändigt med humanitär hjälp. Herr Valdivielso, jag hoppas att jag bara har missförstått detta på grund av tolkningen - jag anser att det är mycket viktigt att Tacis Democracy Project arbetar vidare just i Ryssland, och att man noggrant väljer ut på vilket område man verkligen bör stoppa Tacis. Vi gjorde detta när det gällde Vitryssland och bör också ta hänsyn till det i fråga om Ryssland.

Paasilinna
Herr talman! På grund av frånvaron kom det här inlägget så plötsligt. Jag hann inte skriva ner det, så jag skall tala utan papper, men jag är ju bekant med ämnet. Allas våra tankar sysselsätts i dag av vad som i framtiden kommer att hända i Ryssland efter den här krisen. Kriget tar ju alltid slut, det här kriget troligen senast efter det ryska presidentvalet. Men, bästa kolleger, det hänger på vår skicklighet i dag om Ryssland i framtiden kommer att vara med i samarbetet och på vilket sätt. Om vi väljer den förödmjukande linjen kan resultatet vara dåligt och även farligt. Tacis-programmet är bra i det hänseendet att det är jordnära, nära den vanliga människan.
Jag skulle vilja ta upp några viktiga frågor. För det första är det viktigt att man i Ryssland kommer att hålla ett val om fem dagar. För det andra måste vi fortsätta med ett sådant samarbete som främjar utvecklingen av demokrati och medborgarnas samhälle i Ryssland. Det är viktigt såväl för ryssarna som för oss. För det tredje bör hjälpen i större utsträckning än i dag - jag tänker nu till exempel på utdelningen av pengar som skett utan adress och i stort utan kontroll - i stället för till Moskva riktas till vanliga människor, till de utarmade ryssarna. För det fjärde skulle det finnas skäl att starta ett långsiktigt storprojekt inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet för att förbereda projekt med siktet inställt på tjugo år framöver. Då - oavsett vilka personer som sitter i den ryska ledningen och oavsett vilka som leder Europeiska unionen - kommer vi att behöva Rysslands resurser, i första hand den ryska gasen när den norska gasen tar slut. Utöver gas har Ryssland bland annat världens största skogs- och mineralresurser. Vi måste ta hänsyn till utvecklingen av infrastrukturen och till miljön. Här skulle vi ha projekt som skapar framtid och bär över dagens kris.

Clegg
Herr talman! Jag önskar komma med två relativt korta kommentarer.
Först en begäran riktad till kommissionen. Jag tillbringade för ett antal år sedan några olyckliga år som lägre tjänsteman i Tacis-programmet. Vad jag erfor, när jag försökte engagera allt från lokala transportmyndigheter i Kishinev till energidepartement i Uzbekistan, var följande: Precis som på många andra av EU:s politikområden, försöker vi i Tacis-projekten kanske göra för mycket över för många geografiska gränser i för många sektorer. Jag tror att vi alla är medvetna om faran med att sprida ut EU-biståndet på fjärran platser. Får jag vädja om att när denna förordning kommer på plats, de många kryphål som fortfarande finns kvar i förordningen och som skulle tillåta en fortsatt förökning av små och överdrivet multiplicerade projekt stängs och att en verklig - i vissa fall kanske obarmhärtig - koncentration av genomförandeprojekt genomförs.
Med min andra kommentar riktar jag mig till föredraganden. Den avser den politiska frågan om det partiella upphävandet av åtminstone Tacis-programmet under budgetåret 2000. Det gläder mig att höra att föredraganden i hög grad har rört sig i riktning mot det ändringsförslag som har lagts fram av ELDR-gruppen. Många av oss är instinktivt ännu inte övertygade om att ett upphävande i någon form är det rätta sättet att svara på de nuvarande omständigheterna, men icke desto mindre verkar det vara i den riktningen debatten går. Under dessa omständigheter skulle jag vilja föreslå att vi åtminstone gör våra formuleringar om det partiella upphävandet av Tacis-programmet under budgetåret 2000 fullt förenliga med vad som beslutades i Helsingfors, nämligen att om vi skall spara in på budgetposten för demokrati, borde vi även spara in på den budgetpost som avser projekt för kärnsäkerhet.

Piétrasanta
Vi är tacksamma mot Valdivielso de Cué för det arbete som utförts med detta betänkande. Vi tvingades lämna in några ändringsförslag varav vissa godkändes av kommissionen, men jag vill betona de punkter som vi skulle vilja få godkända men som för närvarande inte blivit det.
För det första instämmer vi helt i ändringsförslag 51, som lämnats in av Krehl för de liberala och som, med tanke på det krig ryssarna utsätter Tjetjenien för, syftar till att bevilja stöd endast till demokrati och social utveckling.
För det andra: om vi beviljar anslag för renovering av kärnkraftverken vill vi att dessa skall knytas till stängning eller utbyte av dessa kraftverk, som vi inte önskar förlänga livet på. Vi lämnade därför in ändringsförslag 48 och vi erinrar om att dess formulering, såsom den angivits här, har accepterats av liberalerna.
För det tredje vill vi stödja integrerade projekt som har miljöanknytning och som, eftersom de är mer blygsamma än projekt av nationell omfattning, bevarar ett lokalt och regionalt synsätt som gör det möjligt att bättre kontrollera beviljade anslag.
Vi anser slutligen att det är överdrivet att utnyttja 25 procent av anslagen till investeringar och vi vill att dessa skall begränsas till 2 procent för investeringar till förmån för pilotprojekt, där en större andel emellertid kunde gå till projekt av mer experimentellt slag.
Vi tackar er för att ni vill överväga dessa förslag.

Gemelli
Jag tackar föredraganden och vännen Valdivielso de Cué för det stora medlings- och ihopsyningsarbete han har gjort av de olika men ändå legitima tolkningarna av värdet i det nya ekonomiska samarbetsinstrumentet med de nya oberoende staterna och Mongoliet. Det har varit ett svårt arbete, men föredragandens kompetens och ihärdighet gör det möjligt för oss att genomföra denna åtgärd.
Det verkar som om det nya finansieringsprogrammet för utveckling av de nya oberoende staterna och Mongoliet, som ersätter Tacis, för in mer exakta mekanismer än de tidigare. Partnerskapet och konkurrensen mellan partnerstaterna när det gäller att skaffa sig finansiering stimulerar dem till att utöva en aktiv roll och tenderar att uppskatta den professionalism som finns och därmed skapa en ledande klass uteslutande på basis av meriter.
Det behov av en ständig övervakning av hur projekten genomförs som beskrivs i dokumentet skyddar Europeiska unionen mot de flagranta bedrägeriförsök som förekommit i det förflutna och syftar till att förverkliga initiativ som är tydliga och därmed kan kontrolleras. Valet att genomföra synliga ingripanden uppfyller villkoret att markera Europeiska unionens positiva roll jämfört med de ruiner kommunismen lämnade efter sig för tio år sedan och sätter den västliga demokratins kvaliteter i förhållande till den tidigare misslyckade planhushållningen på prov.
Det kommer att bli nödvändigt att, såsom planeras, skärskåda ingripandena i förhållande till den civila, ekonomiska och sociala situationen i de olika nya oberoende staterna och i Mongoliet med hjälp av två parametrar: en lösning på fattigdomsproblemet och det sociala och ekonomiska utanförskapet, utan privilegier och rangordning, och en utvärdering av den civila, ekonomiska och sociala strategiska förmågan med målet att närma folken i de nya oberoende staterna och Mongoliet till Europeiska unionen. Man måste alltså gå vidare med åtgärder för att skapa en ram av säkerhet mellan å ena sidan de nya oberoende staterna och å den andra Europeiska unionen och dess medlemsstater, för att skapa en allt starkare fred och stabilitet.
En viktig fråga som Europeiska unionen måste ställa till de nya oberoende staterna är frågan om respekten för de medborgerliga rättigheterna, för att förankra principerna om demokrati och kulturell, religiös, politisk och etnisk mångfald allt djupare i syfte att förbättra människors livskvalitet. Möjligheten att biståndet dras in om en kris skulle utbryta, vilket vi verkligen inte får hoppas, är helt klart en starkt avskräckande faktor som kommer att få de nya staterna och Mongoliet att söka en förhandlingslösning på motsättningarna, och på så sätt reducera dem till normal politisk dialektik.
Jag anser att Europaparlamentet borde diskutera och anta det nya instrument som ersätter Tacis-programmet, även om den största av de nya staterna, Ryssland, för närvarande är föremål för ett rättfärdigt initiativ från Europaparlamentet som innebär att avtalet om tekniskt samarbete läggs på is till följd av det krig som startats mot Tjetjenien. Men problemet med Ryssland är inte bara detta: det är ett stort land med en mycket allvarlig politisk, ekonomisk och social kris som förbereder sig för presidentval. Det är ett stort land som befinner sig i en svår övergångsperiod och enligt min mening skall det varken lämnas åt sitt öde eller isoleras som straff. Snarare måste vi hjälpa, uppmuntra och lugna genom ett intimt politiskt och ekonomiskt samarbete, även om det förstnämnda blir dialektiskt och det sistnämnda konkurrensbaserat.
Ryssland behöver mycket uppmärksamhet från Europeiska unionens sida, en uppmärksamhet som består av försiktighet, stimulans, protester när det behövs, men utan risk att avbryta förbindelserna. Dessa måste tvärtom stärkas, även vad beträffar skapandet av ett nytt rättsligt-administrativt system som inte ger något utrymme för frestelser till korruption.
Vår plikt är att skapa fred, samarbete, stöd, hjälp, partnerskap och de nya oberoende staterna, Mongoliet och speciellt Ryssland har ansvar för att visa sig värdiga vårt erbjudande genom att uppfylla de objektiva villkoren om värnande av medborgarnas och de underställda gemenskapernas grundläggande rättigheter.

Thors
Herr talman, herr kommissionär! Först skulle jag vilja säga till kollegan Paasilinna att han kanske alltid borde tala utan manuskript. Det skulle då vara lättare för tolkarna, eftersom han talar så jättesnabbt när han har manuskript.
Jag vill säga att det är med stor ödmjukhet som jag tar del i denna debatt, eftersom jag tror att det är få som vet vad som är riktigt. Vi känner oss väldigt tappra när vi vill avbryta hjälpen. Samtidigt måste vi dock erkänna, men säger vi det inte rent ut som rådet gör, att det är många i Ryssland som vill att vi slutar med Tacis-hjälpen. Vi kanske vänder denna del av den ryska befolkningen ryggen, dem som skulle behöva oss nu, vilket illustrerar hur trubbigt sanktionsvapen är i allmänhet. Därför tycker jag att det är ytterst viktigt att vi antar det kompromissändringsförslag som Clegg antydde, och som gör att vi kan hjälpa till med en utveckling nedifrån och uppåt. Att i framtiden hjälpa ungdomar betonas också i ett av ändringsförslagen, och på sikt är det det enda rätta. Vi måste lära ungdomar som inte vet vad marknadsekonomi är och som inte kan veta något om det, eftersom de inte har böcker om det. Det måste finnas möjlighet att lära. Vi kan inte gå in och ta några USA-modeller, men på denna punkt, när det gäller att hjälpa ungdomar och framtiden, är jag mycket bestämd.

Pohjamo
Herr talman! På grund av händelserna i Tjetjenien måste man utöva påtryckningar på Ryssland för att åstadkomma en politisk lösning, men det får inte enligt min mening ske på Tacis-programmets bekostnad. Frysning eller nedskärning av det drabbar vanliga ryssar och viktiga samarbetspartner. Samarbetet med Ryssland måste ses på längre sikt. Ryssland får inte isoleras och man får inte låta det isolera sig. Med hjälp av samarbetet skall man främja stabiliseringen av Rysslands sociala förhållanden och förstärkningen av demokratin. Man måste avhjälpa de brister som upptäckts vid genomförandet av tidigare program. Nu har projekten tyvärr ofta stannat halvvägs. Praktiska resultat har varit få och den största nyttan har håvats in av västerländska konsulter och lokala mellanhänder. Bristen på samordning i Interreg-programmen har också försvagat resultaten. Objekt måste väljas med större omsorg och det praktiska genomförandet måste effektiviseras. Lokala samarbetspartner måste också förmås att på ett intimare sätt förbinda sig till samarbetet ,och man måste på ömse sidor fullgöra förbindelserna.

Patten
. (EN) Avsikten med denna debatt är att göra det möjligt för parlamentet att yttra sig om den nya Tacis-förordningen, och jag kommer att svara på de frågor som ärade ledamöter har ställt om förordningen om en liten stund - både på de saker som de har tagit upp under denna debatt och på de saker som de har tagit upp i ändringsförslagen.
Det är ofrånkomligt att våra sinnen i kväll är fokuserade på Ryssland och att våra tankar är med människorna i Groznyj, då de tillbringar ytterligare en natt under bombhot. Det är ofrånkomligt att Tjetjenien dominerar denna debatt.
När jag senast talade inför denna kammare, den 17 november, just före OSSE:s toppmöte i Istanbul, sade jag att Europeiska unionens förbindelser med Ryssland var väldigt ansträngda. De har stadigt blivit ännu mer ansträngda under de därpå följande veckorna, tills en punkt nåddes där Europeiska rådet i Helsingfors beslutade att det var dags att agera.
Med det uttalande som antogs i förra veckan kunde vi inte ha sänt ett tydligare budskap. Vi förstår och stöder Rysslands oro över terrorismen och över sin territoriella integritet. Det finns inte den minsta tvekan om det. Det har det aldrig funnits. Men det rättfärdigar inte den senaste tidens eller dagens handlingar. Vi fördömer Rysslands oproportionerliga och urskiljningslösa användande av våld mot den tjetjenska befolkningen. Vi fördömer att landet inte följer internationell humanitär lag. Vi fördömer bristen på samarbete med internationella humanitära aktörer; och vi fördömer också bristen på en meningsfull dialog med folkvalda tjetjenska ledare och ovilligheten att tillåta yttre inblandning, till exempel genom OSSE.
Kommissionen har nu, tillsammans med ordförandeskapet och medlemsstaterna, börjat omsätta Europeiska rådets operativa slutsatser i handling. Till att börja med kommer vi att samarbeta med rådet för att se över genomförandet av den gemensamma strategin för Ryssland. För det andra har vi blivit ombedda att utarbeta förslag om att upphäva vissa delar av partnerskaps- och samarbetsavtalet. Vi håller på med det. Samtidigt har vi blivit ombedda att anta en nolltoleransstrategi vid överträdelser av de nuvarande avtalen, som stålavtalet, med Ryssland. Till Paasilinna skulle jag bara vilja säga att det samtidigt som vi oroar oss över dessa frågor, är värt att notera att Ryssland exporterar omkring 40 procent av sin totala export till Europeiska unionen, att Europeiska unionen exporterar cirka 3 procent av sin totala till Ryssland, och att Ryssland har ett handelsöverskott på 10 miljarder euro gentemot Europeiska unionen.
För det tredje - och detta för mig närmare till ämnet för dagens debatt - måste vi se över vårt tekniska bistånd till Ryssland. Jag hoppas att Valdivielso de Cué, Clegg och Piétrasanta kommer att instämma i det argument som jag nu kommer att utveckla under en liten stund.
Europeiska rådet har uppmanat budgetmyndigheten att överväga att använda en del av Tacis-budgeten för år 2000 för Ryssland till extra humanitärt bistånd. Rent allmänt skulle det kunna betyda att medel från traditionellt tekniskt bistånd styrs över till den tjetjenska befolkningens omedelbara behov, inklusive återuppbyggnadsprojekt. Ett förhandsvillkor är att det säkerställs att säkerhetssituationen för de internationella biståndskontoren är sådan att effektiva leveranser kan garanteras. Europeiska rådet har beslutat att nya åtaganden skall vara strängt begränsade till områden som är av direkt intresse för Europeiska unionen och som inte direkt stöder den ryska regeringen, och här inbegrips mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen, det civila samhället och kärnsäkerhet.
Sammanlagt skulle detta kunna minska Tacis-stödet för det ryska programmet med två tredjedelar, ned från omkring 120 miljoner euro till omkring 40 miljoner euro. Det bereder mig inte den minsta glädje att redogöra för denna åtgärdslista. Som jag sade när jag senast talade inför parlamentet, kommer dessa åtgärder faktiskt att ha negativa konsekvenser även för Europeiska unionen - något som två talare påminde om sent i debatten. Jag skulle verkligen vilja att det var annorlunda.
Jag hoppas att omständigheterna snart är sådana att våra förbindelser med Ryssland kan återgå till ett mer normalt läge. Det är min mycket starka och engagerade förhoppning. Men det kan inte ske såvida inte ryssarna fäster avseende vid Europeiska rådets budskap. Det våldsamma angreppet på Groznyjs civila befolkning måste upphöra. De militära handlingarna måste ersättas av politisk dialog, och förhållandena för en säker leverans av det humanitära biståndet måste garanteras.
Den ryska politiken måste ändras. Vi kan göra vårt missnöje känt och våra påtryckningar kännbara genom att fast tillämpa de ekonomiska, finansiella och politiska åtgärder som jag just har skisserat upp. Men när vi gör det, låt oss komma ihåg, som Krehl sade och som jag sade i inledningen, att Tacis inte bara handlar om Ryssland, utan om en mycket större region. Den förordning som parlamentet har framför sig kommer att gynna 13 länder med en sammanlagd befolkning på omkring 300 miljoner. Det skulle utan tvekan vara galet om vi, i våra ansträngningar att få Ryssland att inse att det finns ett ofrånkomligt pris att betala för dess uppförande, i slutändan straffade de många andra länder som är beroende av Tacis och med vilka vi inte har några tvister alls. Det är därför som jag hoppas att parlamentet kommer att ge ett positivt yttrande om denna nya förordning.
Låt mig svara på några av de saker som har tagits upp, av vilka några har framkommit i denna debatt och några under de tidigare diskussionerna.
Den nya förordningen är utformad för att vara flexibel; den är utformad för att svara på ändrade omständigheter.
Den förkroppsligar, hoppas jag, några av de lärdomar i kärnfrågor som vi har dragit under senare år. I dessa inbegrips åsikter från ledamöterna i detta parlament. Ert bidrag har visat sig vara till extremt stor hjälp då vi har utarbetat den nya förordningen.
Det gläder mig att ni värdesätter de innovationer som har inkluderats i det nya programmet, som exempelvis länkar till partnerskaps- och samarbetsavtalen, regional differentiering, koncentration, en punkt till följd av erfarenhetens lärdom - koncentration, som Clegg sade, på ett begränsat antal sektorövergripande projekt -, en mer utbredd användning av investeringsfinansiering samt en stimulansplan avsedd att förbättra projektens kvalitet genom en konkurrensmekanism.
En särskilt viktig aspekt är en starkare betoning på dialog med de nationella myndigheterna i mottagarländerna, för att säkerställa att de nationella programmen mer exakt speglar våra ömsesidiga intressen.
Diskussionerna i rådet har framskridit väl. Många frågor, inklusive förfaranden för anbudsgivning och avtalsslutande, har debatterats utförligt. Vi antecknar ert förslag, som rådet godtar, men de nuvarande förfarandena bör förlängas till dess nya, harmoniserade förfaranden antas.
Jag måste något motvilligt säga att kommissionen kan gå med på detta, som det enda praktiska sättet att få förordningen antagen någorlunda snabbt. Med tanke på det allmänt erkända behovet av att förenkla och harmonisera förfaranden över hela linjen, hoppas vi emellertid att denna övergångslösning blir kortvarig. Kommissionen kommer inom kort att lägga fram förslag om ändringar i budgetförordningens kapitel om externt bistånd, för att ge juridiskt stöd till nyckelinslagen i de nya, harmoniserade förfarandena.
I denna timme - även om mina erfarenheter som ledamot i underhuset i Storbritannien för några år sedan säger mig att det ännu kan anses vara ganska tidigt på dagen - tror jag inte att de ärade ledamöterna skulle vilja att jag gick igenom exakt allt det som har sagts i de tidigare diskussionerna om förordningen. Men jag kan kanske välja ut en eller två särskilt viktiga punkter.
Ett antal ledamöter har menat att de föreslagna taken för investeringsprojekt och den nya stimulansplanen och förordningen inkräktar på den budgetmyndighetens prerogativ. Det är verkligen inte avsikten. Vi erkänner helt och fullt den budgetmyndigheten roll. De föreslagna taken är emellertid avsedda att erbjuda flexibilitet att utveckla åtgärder inom dessa områden samtidigt som Tacis primära fokus på strukturerat samarbete och tekniskt bistånd till de aktuella länderna bibehålls.
Vi vet att de icke-statliga organisationernas nyckelroll har oroat många ärade ledamöter. Vi måste inse att kapaciteten hos de icke-statliga organisationerna i regionen ännu inte är så välutvecklad som många av oss skulle önska. Det är av den anledningen orealistiskt att föreställa sig att de skulle ta på sig ett större ansvar i detta skede. I många länder finns det inte ens en rättslig grund för deras inrättande. Vår prioritering i dag bör därför vara att hjälpa länder att utveckla den nödvändiga regelramen. Icke-statliga organisationer i Tacis-länderna kommer naturligtvis även fortsättningsvis att vara berättigade att inkomma med lämpliga projekt för finansiering i enlighet med det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter.
Jag instämmer helt i att vi genom att delegera ansvaret för projektförvaltning till fältet kan göra att vårt bistånd svarar bättre och att det därigenom blir effektivare. Förhandsvillkoret för en utökad roll för Europeiska unionens delegationer är dock att det säkerställs att de har den personal som krävs och de övriga resurserna för att ta på sig det nya ansvaret. Detta är någonting som vi måste granska i samband med översynen av förvaltningen av det externa biståndet, som jag tillkännagav tidigare i dag. Samtidigt måste vi undvika att ta risker genom att delegera ansvar till mottagarländer vars myndigheter kanske inte är utrustade för att hantera det. Det är förmodligen fallet i alla partnerländer inom Tacis för närvarande.
Jag skulle vilja uttrycka min tacksamhet till parlamentet för denna debatt. Kommissionen instämmer i många av de tankar som ligger till grund för de ändringsförslag som parlamentet har lagt fram, och dessa kommer att återspeglas i texten. Rena formskäl hindrar mig i många fall från att godta de föreslagna formuleringarna, men kommissionen kan i dess helhet godta ändringsförslag 4, 5, 8, 22 och 32 liksom även delar av ändringsförslag 1, 14 och 19.
Jag skulle vilja säga en sista sak. Efter att ha lyssnat till talen denna kväll inser jag att de flesta parlamentsledamöterna, i likhet med mig själv, anser att det är ett historiskt ansvar för oss i slutet av detta sekel och i början av nästa att försöka undvika de misstag som har förstört Europas förhållande till Ryssland under detta sekel, att försöka utveckla ett strategiskt förhållande och partnerskap med Ryssland som kommer att föra Ryssland in i den europeiska familjen.
Det kräver god vilja från båda sidor. Det kräver så att säga trafik i bägge riktningarna. Det har för många av oss varit en anledning till avsevärd sorg, och mer ändå, att Rysslands uppträdande under de senaste veckorna i Tjetjenien har sträckt och ansträngt våra försök att skapa den sortens förhållande nästan till bristningsgränsen. Jag hoppas innerligen att de beslut som har tagits i rådet och de tal som har hållits här i parlamentet i dag kommer att hjälpa till att övertyga Ryssland om att vad landet har ägnat sig åt i norra Kaukasus inte är förnuftigt, att det är ett brott mot de utfästelser om sitt uppträdande som det har givit både till oss och till det internationella samfundet och att det är långt under vad man kan förvänta sig av en stor och civiliserad nation. Jag hoppas att vi i framtiden kommer att få ett förhållande med Ryssland som gör det möjligt att återuppta normala kontakter.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Fru Thors, en tilläggsfråga, men bara en kort!

Thors
Jag konstaterar med sorg att kommissionären inte stöder ändringsförslag 7. Ändå vet vi att även detta är en slags skyldighet för unionen enligt FN:s konvention om barnens rättigheter, att du skall kunna rapportera vad du gör till förmån för barn.
För det andra oroar det mig mycket att ni faktiskt inte föreslår särskilt mycket stöd till de icke-statliga organisationerna, och detta är precis vad många människor som arbetar med demokratiprojekt säger, att de går till budgetposten för demokrati och mänskliga rättigheter i stället för att rationaliseras in i andra projekt.

Talmannen
Fru kollega, ni utnyttjade min generositet. Det var inte någon tilläggsfråga - ni försökte få ytterligare talartid. Det är inte helt korrekt, om ni tillåter mig det påpekandet.
Herr kommissionär, tillåt mig också här ett personligt påpekande. Ni hänvisade till House of Commons. Jag tillåter mig att säga er att inte alla erfarenheter från House of Commons i alla sina nyanser kan överföras på Europeiska parlamentet. Mina erfarenheter efter 25 år som ledamot i denna kammare har lärt mig att en talares popularitet, i varje fall på sikt, i slutet av ett nattplenum förhåller sig omvänt proportionellt till längden på hans debattinlägg. Detta begränsar naturligtvis inte på något sätt kommissionens rätt enligt arbetsordningen att tala så länge som man vill!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rekommendation (A5-0079/1999) av Bodrato för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om ingående av överenskommelsen om fastställande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon och för utrustning och delar som kan monteras eller användas på hjulförsett fordon ("parallellöverenskommelsen") [10167/1999 - KOM(1999) 27 - C5-0073/1999 - 1999/0011(AVC)].

Bodrato
Herr talman! I denna rekommendation uppmanas parlamentet att ge sitt samtycke till rådets förslag om teknisk harmonisering inom fordonssektorn, vilket ses som en viktig faktor för världsmarknadens utveckling. Harmoniseringsprocessen syftar till att uppnå högsta säkerhet och miljöskydd och utgör en viktig sporre till ökad kvalitet, vilket är till fördel för både industrin och konsumenterna.
Grundvalen för denna rekommendation är den överenskommelse som ingicks redan 1958 inom ramen för Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa. Detta avtal har senare i stor utsträckning ändrats och öppnats för anslutning av utomeuropeiska stater. Den europeiska gemenskapen har på så sätt blivit avtalspart i ett ändrat avtal som numera till och med omfattar Japan. Ändå har inte Förenta staterna kunnat anta ett likalydande beslut, av det skälet att deras certifieringssystem är annorlunda, men också beroende på invändningar mot tillvägagångssättet.
Det är för att övervinna dessa svårigheter som man har förhandlat fram en parallellöverenskommelse med vars hjälp man kan anta harmoniserade tekniska bestämmelser, men endast enhälligt och utan att parterna är bundna av något ömsesidigt erkännande av certifikat eller typgodkännanden. Den europeiska gemenskapen påtar sig sålunda en viktig förmedlande roll eftersom den är avtalsslutande part i båda dessa avtal.
De bestämmelser som fastställs i parallellöverenskommelsen överensstämmer med bestämmelserna i UNECE-avtalet, men där finns även en särskild beslutsprocess när ett förslag till föreskrift inte har granskats inom ramen för 1958 års avtal. Hur som helst krävs det fortfarande ett motsvarande direktiv från kommissionen som godkänns av parlamentet med medbeslutandeförfarande för att tekniska föreskrifter skall införlivas med gemenskapens lagstiftning. På så sätt säkerställs parlamentets roll och det är meningen att kommissionen skall översända de förslag till föreskrifter man vill tillämpa på global nivå till parlamentet.
Avslutningsvis noterar jag att samtycket till denna rekommendation sätter den europeiska gemenskapen i stånd att fullt ut ansluta sig till parallellöverenskommelsen och därmed bekräfta sin ledande roll i harmoniseringen och politiken för en utvidgning av marknaderna.

Harbour
Jag skulle varmt vilja välkomna Bodratos betänkande och hans mycket tydliga framställning. Det här är ett viktigt åtgärd, som anpassar regelsystemet till en global bilindustris verklighet.
Jag vill bara säga ett varningen ord. Europa måste i förhandlingarna utgå från sin starka ställning i detta globala system. I Förenta staterna går marknaden i motsatt riktning jämfört med övriga världen. De amerikanska konsumenterna älskar större, tyngre och törstigare fordon. Den europeiska modellen med lättare och mer ekonomiska bilar vinner mer och mer mark i resten av världen, bortsett från Förenta staterna. Vi måste se till att globala regleringar inte äventyrar Europas styrka på marknaden för den typ av fordon som de flesta av världens konsumenter vill köpa.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att ta upp en annan fråga om den globala konkurrensmiljön i bilindustrin, bortsett från regleringarna. Verkligheten för dagens industri är att varje verksamhet - varje fabrik - måste tävla om de långsiktiga investeringarna globalt. I Östeuropa, i Sydamerika, i Förenta staterna ges stöd för att uppmuntra lokala investeringar. I detta sammanhang vill jag särskilt be Liikanen att i kväll ta upp frågan om den osäkerhet som tusentals av mina väljare står inför vilka arbetar på BMW-Roverfabriken i Longbridhe i Birmingham, där stora investeringar planeras för att producera småbilar för den globala marknaden.
Jag förklarar med stolthet ett personligt intresse i detta, eftersom jag inledde min karriär i bilindustrin för 32 år sedan med att arbeta på den fabriken. Vi hörde i förra veckan att ett beslut från kommissionen om ett stödpaket från den brittiska regeringen som svarar mot denna anläggnings behov att bli global ännu en gång har försenats och att denna försening påverkar konsumenternas förtroende och anläggningens framtid. Så samtidigt som jag frågar er, Liikanen, om ni snabbt kan lösa detta tillsammans med er kollega Monti, kan jag också be kommissionen om att inrätta en snabb och rättvis mekanism för att ta itu med dessa framtida frågor; för tills vi har ett sådant kommer Europas globala bilindustris konkurrenskraft att påverkas, och vi kommer inte att kunna dra full nytta av det system som Bodrato föreslår.

Lange
Herr talman! Herr kommissionär, kära kolleger! Ett par påpekanden beträffande parallellöverenskommelsen: Förslaget att man med tanke på en globaliserad ekonomi, men också med tanke på globaliserade krav skall enas om gemensamma normer för miljöskydd är riktigt. Men, och detta är kanske ett krav på denna överenskommelse, man borde ändå utgå från en gemensam politisk filosofi, och inte gå den andra vägen, nämligen att förvaltningsexperter kommer överens om normerna vid sidan av politiken.
För två veckor sedan hade vi här ett symposium med amerikanska kongressledamöter, där vi noggrant diskuterade denna fråga, nämligen utvecklingen av en gemensam filosofi för harmonisering av tekniska normer, baserade på ekonomiska och ekologiska krav. Här betyder harmoni, liksom i musiken, inte att alla sjunger samma ton, utan att det totala verket blir harmoniskt. Och såtillvida betyder harmoni också att man tar hänsyn till de olika kraven i USA respektive i Europa. Men det måste ske på politisk nivå, och inte enbart på teknisk nivå.
Och det andra kravet: Här sluts en överenskommelse, som egentligen inte behövs, eftersom i grund och botten allt kan regleras i avtalet från 1958. Enbart på grund av en specifik intressesituation i ett land på andra sidan Atlanten sluts det här ett extra avtal, vilket emellanåt kan bidra till att för att finna gemensamma normer fördröjs processen, eftersom det här till exempel är nödvändigt med enhällighet. Och här frågar man sig: Går man inte alltför mycket med på kraven från ett specifikt land?
Och en tredje sak, som också rör oss i mycket stor utsträckning. Vi hade under diskussionen när det gällde anslutningen till avtalet från 1958 i det dåvarande Kittelmannbetänkandet redan häftiga diskussioner om hur långt parlamentets politiska medverkan, konkret sagt medbeslutanderätten, ifrågasätts där. Och detta skärps naturligtvis återigen genom denna parallellöverenskommelse, eftersom mekanismerna kommer ännu längre bort från oss, från Europaparlamentet.
Herr kommissionär! Företrädaren i detta ämbete, Bangemann, försäkrade på sin tid att vi regelbundet skulle informeras om diskussionsprocessen när det gällde avtalet från 1958 och det skulle integreras i beslutet. Det har hittills stagnerat litet grand. Jag vill ändå be er att tydligt säga hur parlamentet kan tas med i beslutsförloppen, hur det kan säkerställas att vi i rätt tid kan komma med, hur kontinuiteten i rapporteringen kan säkerställas - exempelvis genom ständiga rapportörer, eller genom små expertgrupper - och hur kommissionen och parlamentet gemensamt skall sätta upp en övervakning av avtalet från 1958 som mål. Alltså, hur garanterar kommissionen helt konkret att parlamentets medbeslutande inte saboteras genom dessa överenskommelser?

Liikanen
. (EN) Det gläder mig att konstatera att Europaparlamentet har gått snabbt fram med undersökningen av gemenskapens anslutning till parallellöverenskommelsen och verkar vara berett att ge sitt samtycke i dag. Detta kommer på ett avgörande sätt att bidra till en ökad konkurrenskraft för vår bilindustri på den globala scenen, samtidigt som högre säkerhets- och miljökrav säkerställs, till förmån för konsumenterna.
Till svar på Harbours fråga, skulle jag vilja säga att detta, som ni vet, gäller systemen för statsstöd, vilka faller inom Montis ansvarsområde. Jag skall informera honom om de frågor som ni har tagit upp här.
Och till herr Lange: Som ni vet måste varje ny del gemenskapslagstiftning som skall antas genom Genèveförfarandet godkännas att parlamentet, antingen genom samtycke, enligt 1958 års överenskommelse, eller genom medbeslutande, parallellöverenskommelsen. Jag är öppen för varje diskussion där ni har intressen att följa upp. Jag hoppas att vi kommer att finna ett sätt att tala informellt eller i utskott senare om den lämpliga formeln.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär! Man märker att ni har känt denna kammare länge.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.35.)

