Bilanţul preşedinţiei suedeze - Concluziile Consiliului European din 10 şi 11 decembrie 2009 (dezbatere) 
Preşedinte
Doresc să urez un bun venit călduros dlui prim-ministru Reinfeldt, care a fost alături de noi aproape jumătate de an în calitate de preşedinte în exerciţiu. Doresc, de asemenea, să urez bun venit dlui preşedinte Barroso.
Următorul punct este dezbaterea comună privind:
declaraţia Consiliului privind rezultatele Preşedinţiei suedeze;
raportul Consiliului European şi declaraţia Comisiei privind rezultatele Consiliului European din 10 şi 11 decembrie 2009.
Fredrik Reinfeldt
Preşedinte în exerciţiu al Consiliului. - Dle Preşedinte, sunt recunoscător pentru această ocazie de a mă adresa Parlamentului European încă o dată într-o perioadă atât de importantă.
În timp ce vorbim, reprezentanţi ai 193 de ţări s-au reunit la un centru de conferinţe din Copenhaga, discutând, combătând, negociind şi încercând să îndeplinească aşteptările a milioane de oameni din toată lumea. În numai două zile se va încheia conferinţa ONU cu privire la schimbările climatice. Curând vom privi înapoi la o reuniune crucială nu numai pentru UE, ci pentru întreaga lume; o reuniune decisivă pentru cei care nu-şi pot creşte culturile datorită lipsei apei, decisivă pentru cei care şi-au pierdut casele în tornade sau inundaţii şi decisivă pentru cei care construiesc în zadar ziduri contra nivelului mării care creşte în fiecare an.
Ştim care sunt riscurile, atunci de ce este atât de dificil să acţionăm? Acest lucru se întâmplă din cauză că ne este teamă să ne schimbăm modul de viaţă? Totuşi ştim că dacă vom continua să utilizăm resursele planetei în felul în care o facem acum, modul nostru actual de viaţă nu va mai constitui o opţiune şi ne vom confrunta cu schimbări şi mai dramatice. Există lucruri mai grave de care să ne temem, decât pierderea confortului nostru zilnic.
Lupta împotriva schimbărilor climatice a constituit o prioritate a agendei de-a lungul Preşedinţiei suedeze, în cadrul tuturor reuniunilor Consiliului European şi al tuturor summiturilor cu partenerii importanţi ai Uniunii. După cum probabil ştiţi, am adoptat un mandat cuprinzător în cadrul reuniunii Consiliului European din octombrie, pentru a păstra poziţia de lider a UE în cadrul negocierilor privind schimbările climatice. Am convenit asupra obiectivului pe termen lung de reducere a emisiilor cu 80-95 % până în 2050 şi am reînnoit oferta noastră de reducere a emisiilor - 30 %, cu condiţia ca şi celelalte părţi să facă eforturi comparabile. Am convenit asupra reducerilor de emisii pentru transportul internaţional şi, în ciuda rezistenţei din unor părţi, am evaluat în cifre necesarul financiar global al ţărilor în curs de dezvoltare în vederea luptei împotriva schimbărilor climatice. Săptămâna trecută - după săptămâni de consultări bilaterale - am mai făcut încă un pas: un pachet financiar rezultat în urma unui efort comun, alocat pentru "demararea rapidă” a acţiunii împotriva schimbărilor climatice în ţările în curs de dezvoltare, care oferă 7,2 miliarde de de euro pentru următorii trei ani.
Ştiu că nu este suficient. Prin urmare, trebuie să afirm că, deşi sunt satisfăcut că în cadrul Consiliului European s-a ajuns la un acord privind această măsură, este timpul ca şi alte ţări dezvoltate să ni se alăture.
Deci, ce trebuie să facem la Copenhaga? Avem nevoie de angajamente obligatorii pentru reducerea gazelor cu efect de seră, nu numai din partea ţărilor dezvoltate, ci şi din partea ţărilor în curs de dezvoltare, pentru a ne asigura că încălzirea globală se menţine sub nivelul obiectivului de 2 °C despre care ştiinţa ne spune că este necesar.
Am discutat cu conducerile Indiei şi Chinei. Cunosc opinia lor în această privinţă. De ce ar trebui ca ei să fie de acord cu dezvoltarea curată şi ecologică, având în vedere că noi am poluat lumea timp de decenii? Este şi acesta un mod de a privi lucrurile, însă problema este următoarea: lumea dezvoltată nu poate rezolva problema singură. Emisiile din ţările în curs de dezvoltare încep deja să le depăşească pe cele din ţările dezvoltate. De aceea este nevoie să cooperăm pentru a rezolva problema. În ceea ce ne priveşte, putem compensa pentru anii de comportament iresponsabil. Putem contribui la finanţarea măsurilor împotriva schimbărilor climatice din ţările în curs de dezvoltare. Uniunea Europeană şi-a asumat responsabilitatea săptămâna trecută. Nu forma este cea care contează la Copenhaga, ci fondul. Putem fi mulţumiţi dacă obţinem un acord asupra reducerilor de emisii şi asupra finanţării, precum şi un angajament de a demara acţiuni imediate şi, mai important, putem începe lupta împotriva schimbărilor climatice.
Anul trecut ne-am confruntat dintr-o dată cu cea mai serioasă criză financiară din 1930 până în prezent. Ni s-a cutremurat realmente pământul sub picioare. Brusc ne-a devenit clar cât de interconectate sunt pieţele financiare şi cât de interdependenţi suntem pentru a găsi un răspuns comun. În decursul a numai câteva luni, guvernele din UE au adoptat măsuri de sprijin extraordinare. Acesta a fost un răspuns rapid şi impresionant, însă a avut şi un preţ. Deficitul nostru cumulat al finanţelor publice a ajuns acum la aproape 7 % din PIB - de peste trei ori mai mare faţă de anul trecut. Douăzeci de state membre se confruntă cu proceduri legate de deficitul excesiv. În concluzie, supravegherea crizei financiare şi economice a constituit, evident, o altă prioritate importantă în această toamnă.
Permiteţi-mi să prezint pe scurt ce am întreprins. La sfârşitul lui octombrie am ajuns la un acord asupra strategiei fiscale de ieşire, iar în cadrul reuniunii Consiliului European de săptămâna trecută am convenit asupra principiilor de ieşire din cadrul sistemelor de ajutor financiar. În plus, am convenit asupra unei structuri absolut noi de supraveghere financiară în Europa. Atunci când fluxurile financiare sunt internaţionale, supravegherea nu mai poate fi exercitată numai la nivel naţional. Acum depinde de Parlamentul European să ajungă la un acord asupra măsurilor finale.
Ne-a fost clar, de asemenea, că acea "cultură a bonusurilor” nu putea continua în modul în care se obişnuiseră oamenii. Sunt bucuros că UE a reuşit să convingă G20 să ajungă la un acord asupra unor modificări de profunzime ale acestei politici. Noile norme vor consolida necesitatea existenţei unei legături între rezultate şi recompense.
Criza economică şi financiară ne-a lovit puternic, dar am demonstrat capacitatea de a acţiona şi ne-am întărit rezistenţa. Odată ce ne-am asigurat revenirea, UE va avea o poziţie mai puternică, mulţumită măsurilor pe care le-am adoptat.
Preşedinţia suedeză a fost exercitată într-o perioadă de modificări instituţionale. Când am preluat preşedinţia, la 1 iulie, acest Parlament era nou ales. Nu numiserăm încă un preşedinte al Comisiei Europene. Rezultatul referendumului irlandez care urma să aibă loc era incert. Nu era clar dacă Tratatul de la Lisabona urma să fie ratificat de toate statele membre. Nu era clar nici măcar dacă era posibil să intre in vigoare în timpul Preşedinţiei suedeze.
Apoi drama s-a rezolvat. În urma unor consultări strânse cu acest Parlament, José Manuel Barroso a fost numit preşedinte al Comisiei Europene pentru un al doilea mandat. Preşedinţia avea acum un omolog stabil în cadrul Comisiei, cu care să poată colabora. Rezultatul referendumului irlandez a fost o victorie pentru Irlanda. A fost o victorie pentru cooperarea europeană. Ne-a adus cu un pas mai aproape de Tratatul de la Lisabona.
Însă a apărut ceva neaşteptat. Într-o etapă târzie, preşedintele ceh a prezentat noi condiţii pentru a semna. A trebuit să soluţionăm aceste cereri într-un mod care să nu declanşeze apariţia de condiţii similare din partea altor state membre şi am reuşit să facem acest lucru în cadrul reuniunii Consiliului European din octombrie. Apoi, câteva zile mai târziu, preşedintele ceh a semnat. Imediat după semnare, am început din nou să mă consult cu colegii. A trebuit să convenim asupra poziţiilor de vârf - asupra preşedintelui Consiliului European şi să numim Înaltul Reprezentant. Nu exagerez când spun că a fost o uşurare când toate pregătirile au fost finalizate la 1 decembrie. Tratatul de la Lisabona putea în sfârşit să intre în vigoare.
Acum Uniunea Europeană va fi mai eficientă. Va avea instrumente mai bune pentru a lupta împotriva schimbărilor climatice şi a influenţa agenda economică globală. Noul preşedinte al Consiliului European va asigura continuitatea. Înaltul Reprezentat va asigura coordonarea relaţiilor noastre externe. Vom avea o Uniune mai democratică prin implicarea în mai mare măsură a Parlamentului European şi a parlamentelor noastre naţionale. A început o nouă eră pentru Uniunea Europeană.
Când am venit în faţa dumneavoastră aici la 15 iulie, ne aflam încă în chinurile crizei financiare şi economice. A existat incertitudine cu privire la tranziţia la noul tratat. Nu am ştiut dacă vom reuşi să ne unim şi să îi încurajăm pe alţii să facă acelaşi lucru pe drumul nu foarte lung - dar foarte anevoios - spre Copenhaga.
În cadrul reuniunii Consiliului European de săptămâna trecută, Preşedinţia suedeză a prezentat rezultatele cu privire la toate cele cinci priorităţi ale sale: un mandat puternic al UE pentru schimbările climatice; supravegherea crizei financiare şi economice; Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice; Programul de la Stockholm pentru justiţie şi afaceri interne; consolidarea poziţiei UE ca actor global, incluzând extinderea şi un nou serviciu pentru acţiunea externă. Aşa cum am spus, odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, a început o nouă eră pentru Uniunea Europeană.
Doresc să închei mulţumindu-vă tuturor. Preşedinţia are nevoie de ajutorul Parlamentului European în procesul de soluţionare a provocărilor cu care ne confruntăm. Vă mulţumesc pentru acordarea acestui ajutor.
Doresc, de asemenea, să mulţumesc Comisiei şi, în special, dlui José Manuel Barroso. Am petrecut mai mult decât o perioadă normală de timp cu José Manuel toamna aceasta. Dumnealui a reprezentat un sprijin major pentru mine şi pentru Preşedinţia suedeză.
În cele din urmă, doresc să mulţumesc statelor membre pentru bunăvoinţa acestora de a lăsa la o parte neînţelegerile şi a ajunge la un compromis - în interesul Europei - pentru a găsi soluţii care să nu fie numai în beneficiul lor, ci al întregii Europe. Această unitate constituie punctul nostru forte.
José Manuel Barroso
preşedintele Comisiei. - Dle Preşedinte, dle prim-ministru, în ultimele şase luni a intrat în vigoare un nou tratat, încheind aproape un deceniu de dezbateri şi deschizând calea unor noi oportunităţi pentru această Uniune Europeană nouă, extinsă, din prezent. S-au observat primele semne că acţiunile ferme întreprinse pentru a stabiliza economia europeană în faţa crizei produc câteva rezultate. Iar pe ultima sută de metri până la Copenhaga, putem afirma clar că Uniunea Europeană a depus eforturi mari pentru a păstra elanul pe care l-a produs în vederea unei acţiuni globale decisive în lupta privind schimbările climatice.
Prin urmare, doresc să îmi exprim recunoştinţa faţă de dl prim-ministru Fredrik Reinfeldt şi întreaga echipă a Preşedinţiei suedeze pentru succesul masiv al preşedinţiei. Este deosebit de important că Preşedinţia suedeză a fost atât de eficientă în legătură cu asigurarea finalizării procesului de ratificare a Tratatului de la Lisabona, gestionând cu succes tranziţia la acest nou tratat şi îndeplinind în acelaşi timp toate celelalte obiective. A avut loc numirea primului preşedinte al Consiliului European şi a primului Înalt Reprezentant, vicepreşedinte al Comisiei, de către Consiliul European. Şi să nu uităm - deoarece este un moment foarte important pentru acest Parlament, că în urma desemnării unanime de către Consiliul European - a avut loc alegerea de către acest Parlament a preşedintelui următoarei Comisii, cu majoritate calificată.
Consiliul European s-a reunit săptămâna trecută pentru prima dată ca instituţie completă. A fost, de asemenea, prima dată când a participat noul Înalt Reprezentant şi vicepreşedinte al Comisiei, dna Catherine Ashton. Noul preşedinte al Consiliului European îşi va exercita efectiv mandatul începând cu 1 ianuarie 2010 şi a prezentat orientările sale legate de organizarea Consiliului European în viitor. Salut toate propunerile care vizează ca în activitatea sa Consiliul European să aibă mai multă consecvenţă şi mai multă continuitate. De asemenea, salut ideile legate de existenţa mai multor discuţii politice, oneste, precum şi a unor concluzii scurte şi la obiect.
Au existat multe alte aspecte care au făcut parte dintre obiectivele Consiliului European. Doresc să subliniez numai câteva, fără a uita un obiectiv foarte important, definirea Strategiei pentru Marea Baltică, care poate constitui un model pentru alte activităţi de cooperare regională în interiorul Uniunii Europene, precum şi cu unii dintre parteneri.
În ceea ce priveşte economia, păstrăm echilibrul între menţinerea stimulării şi pregătirea strategiilor noastre de ieşire. Am prezentat scena pentru Strategia noastră europeană pentru 2020. Sper ca în cadrul Consiliului European să existe prioritatea discutării acestei agende foarte importante pentru viitorul Europei, şi anume prin dezbateri în cadrul următoarelor reuniuni, în cadrul Consiliului European oficial din februarie şi în cadrul Consiliului European din primăvară. Doresc să reiterez acum oferta mea de a participa la şedinţa în plen, astfel încât Parlamentul să poată organiza o dezbatere specifică legată de acest aspect important. Cred că este extrem de important să existe o implicare deplină a Parlamentului European şi, în ceea ce priveşte Consiliul, a Consiliului European, în această Strategie UE 2020, esenţială pentru viitorul nostru.
În ceea ce priveşte Programul de la Stockholm, propunerile Comisiei au fost transpuse acum într-o abordare elaborată de comun acord pentru următorii cinci ani. Ştiu că multe persoane din acest Parlament ne împărtăşesc hotărârea de a proceda astfel încât Consiliul din primăvară să profite de oportunităţile oferite de Tratatul de la Lisabona în legătură cu schimbarea treptată a acţiunii europene privind libertatea, securitatea şi justiţia. Acesta a fost unul dintre motivele esenţiale pentru care am decis să reorganizez portofoliile colegiului următor în acest domeniu. Acesta va fi unul dintre cele mai importante domenii ale activităţii Uniunii Europene în următorii cinci ani.
Consiliul European a avut o semnificaţie specială pentru lupta împotriva schimbărilor climatice. În ultimii câţiva ani Uniunea Europeană a elaborat o abordare consecventă şi ambiţioasă cu privire la schimbările climatice. Sunt foarte mândru că această agendă foarte ambiţioasă a fost iniţiată de Comisie. Impactul reducerii nivelului emisiilor se va putea simţi abia după câteva decenii, însă luăm deja măsuri concrete, oferind obiectivelor noastre putere de lege.
Să fim cinstiţi în această privinţă. Unii dintre partenerii noştri îşi anunţă intenţiile prin declaraţii de presă; însă noi ne-am anunţat intenţiile prin legislaţie, asupra căruia s-a ajuns deja la un acord din partea tuturor statelor membre. Ţările dezvoltate trebuie să ia măsuri, însă trebuie şi să ajute ţările în curs de dezvoltare să rupă asocierea între creştere şi nivelul ridicat al emisiilor. Cred că este bine că reuniunea de săptămâna trecută a Consiliului European s-a concentrat asupra modului în care această poziţie de lider poate contribui la obţinerea unei înţelegeri ambiţioase la Copenhaga: promiţând ajutor pentru ţările în curs de dezvoltare, nu într-un viitor îndepărtat, ci chiar anul viitor; subliniind clar faptul că înţelegerea trebuie să fie cuprinzătoare şi trebuie să aibă mecanisme de verificare pentru fi respectată; păstrându-ne disponibilitatea de a ridica nivelul obiectivelor, însă numai dacă şi ceilalţi vin cu angajamente ambiţioase la masa negocierilor.
În opinia mea, Consiliul European a obţinut rezultate foarte importante, şi anume în două privinţe. În primul rând, cu privire la finanţe, Consiliul a reuşit să elaboreze un pachet de măsuri financiare cu începere imediată, mai solide decât se anticipase şi, ceea ce era esenţial, cu implicarea tuturor statelor membre. Desigur, unele persoane au afirmat că Uniunea Europeană nu acordă suficiente fonduri, însă 7,2 miliarde de euro, care în prezent înseamnă mai mult de 10 miliarde de dolari, pentru o perioadă de trei ani, reprezintă un angajament foarte serios. Sper că acum finanţarea este garantată, nu mai este doar la nivel de aspiraţie. Acum ceilalţi vor trebui să prezinte oferte similare. Consiliul European a reiterat, de asemenea, angajamentul său legat de finanţarea pe termen mediu, pentru a asigura că furnizează partea sa echitabilă de contribuţie, necesară pentru 2020.
În al doilea rând, măsurile privind lupta împotriva schimbărilor climatice au constituit uneori un aspect care a creat disensiuni în cadrul Consiliului European. Totuşi, de data aceasta, atmosfera a fost diferită. A existat un sentiment puternic, împărtăşit, că toate părţile sunt interesate ca Uniunea Europeană să-şi asume responsabilitatea. Acum ar trebui să obţinem beneficii în urma investiţiilor efectuate în calitate de pionieri în cadrul acestei agende.
Mi s-a părut încurajatoare conştientizarea faptului că Uniunea Europeană trebuie să rămână unită. Să sperăm că această determinare rămâne fermă sub presiunile care se vor exercita în următoarele două-trei zile.
La ce ne putem aştepta în următoarele câteva zile? Prim-ministrul Rasmussen al Danemarcei va prezenta, probabil, un text astăzi - care, însă, conţine multe spaţii goale în locul unor cifre importante. Sarcina liderilor va fi să îl transforme într-o înţelegere. De aceea voi pleca spre Copenhaga imediat după această dezbatere. Împreună cu dl prim-ministru Reinfeldt vom face tot posibilul ca Uniunea Europeană să conducă această dezbatere.
Ştim că atmosfera actuală nu este neapărat favorabilă la Copenhaga. Ştim, de asemenea, că acest lucru face parte din ritmul obişnuit al unei negocieri la nivel de vârf. Cu toate acestea, participarea atâtor şefi de stat şi de guvern va reprezenta o motivare puternică pentru a se ajunge la o înţelegere. Dacă înţelegerea include un angajament real de a reduce emisiile, atât din partea ţărilor dezvoltate, cât şi a celor în curs de dezvoltare, un angajament clar cu privire la finanţarea necesară în acest scop şi un acord asupra modului în care se va aplica şi verifica acest lucru - dacă acest acord va include diferite elemente ale foii de parcurs de la Bali şi poate fi privit ca o abordare adecvată pentru respectarea limitei de 2 °C, atunci cred că putem afirma în mod corect că va reprezenta o realizare majoră. Nu am ajuns acolo încă, dar cred că este posibil să ajungem la acest acord.
Următoarele câteva zile vor arăta dacă se vor realiza aspiraţiile despre care am discutat în Parlament atât de des, însă cred că există deja o nevoie stringentă de schimbare şi cred că avem nevoie de un succes la Copenhaga. Sunt foarte multe în joc. Bineînţeles, trebuie găsit un echilibru, dar există, de asemenea, sentimentul că generaţia de astăzi ştie că este o provocare care nu poate fi evitată. Cred că reuniunea de săptămâna trecută a Consiliului European a pregătit terenul ca Uniunea Europeană să se afle la înălţimea provocării. Sper că, prin intermediul poziţiei de lider e Europei, vom avea succes la Copenhaga.
Joseph Daul
Dle Preşedinte, dle Barroso, dle Reinfeldt, doamnelor şi domnilor, Grupul Partidului Popular European (Creştin Democrat) este de acord cu modul în care dumneavoastră, dle Reinfeldt, aţi gestionat preşedinţia prin rotaţie, în conformitate cu Tratatul de la Nisa. Este de acord, de asemenea, cu ultimele propuneri ale Consiliului European, atât cu privire la lupta împotriva schimbărilor climatice, la criză, cât şi la crearea unui spaţiu de securitate în Europa, a unei protecţii din partea Europei.
Grupul meu sprijină cu siguranţă guvernarea onestă şi responsabilă a afacerilor europene, care a constituit caracteristica principală a Preşedinţiei suedeze. Guvernare onestă, deoarece într-o perioadă când atât de mulţi dintre prietenii, vecinii şi rudele noastre sunt loviţi de criză pentru că şi-au pierdut locurile de muncă sau acestea le sunt încă ameninţate, Europa nu le-a făcut promisiuni false. În schimb construieşte viitorul, viitorul nostru, asigurându-se că afacerile vor avea din nou mijloace pentru creaţie, inovare şi astfel vor crea locuri de muncă.
Guvernare responsabilă deoarece, în privinţa luptei împotriva schimbărilor climatice, a securităţii, dar şi a ocupării forţei de muncă şi a economiei, Europa pune în aplicare modelul economiei de piaţă sociale. Organizează calendarul, precum şi demersurile pentru o ieşire din criză concertată, treptată, dar şi dificilă. Elimină practicile dezastruoase constatate în cadrul pieţelor financiare, în ultimele câteva decenii. Sprijină IMM-urile şi întăreşte coeziunea socială, fără care nu pot fi realizate lucruri durabile.
Să avem grijă, totuşi, să nu repetăm greşelile Strategiei de la Lisabona care, stabilind obiective nerealiste, a fost mai decepţionantă decât orice altceva. Să avem grijă să ne asigurăm că noua strategie economică, numită "Uniunea Europeană 2020” nu devine o altă fiară complicată. Dle Reinfeldt, dle Barroso, Europa demonstrează un simţ al responsabilităţii şi în cazul luptei împotriva schimbărilor climatice. Prin decizia de a oferi 2,4 miliarde de euro ca ajutor financiar timp de trei ani, Europa stabileşte un exemplu, furnizând o treime din ajutorul internaţional destinat ţărilor celor mai sărace.
Acum mă aştept ca partenerii noştri să procedeze în acelaşi mod. De la Copenhaga mă aştept la angajamente echilibrate, la angajamente pe termen scurt şi mediu şi la angajamente verificabile, împreună cu sancţiuni financiare în eventualitatea nerespectării acestora. Cu alte cuvinte, mă aştept ca Europa să nu fie indusă în eroare de Copenhaga.
Pentru a încheia, Grupul PPE sprijină orientările Consiliului privind securitatea conform noului Program de la Stockholm. Cetăţenii noştri doresc mai multă securitate, dar şi respect pentru libertăţile publice. Aceştia doresc să fie protejaţi în viaţa lor de zi cu zi, doresc să ştie ce mănâncă şi ce consumă dar, în acelaşi timp, se aşteaptă - şi acest lucru este firesc - să trăiască într-o societate mai corectă, care îi respectă mai mult pe ceilalţi. Aceasta este exact acea Europă pe care noi, Grupul PPE, o apărăm şi o promovăm.
Doamnelor şi domnilor, acum că s-au terminat crizele acute şi suişurile şi coborâşurile instituţionale, a venit momentul pentru a lua decizii importante şi nu există prea mult loc pentru greşeli. În câteva zile vom vedea dacă poziţia curajoasă a Europei privind schimbările climatice a dat roade. Vom vedea dacă Statele Unite ale Americii, China şi alte ţări trag de timp sau dacă doresc într-adevăr să se califice în finală cu scopul de a deveni acţionarii responsabili ai lumii.
Doresc să mulţumesc Preşedinţiei suedeze pentru eforturile sale şi, mai presus de toate, acum că ne apropiem de Crăciun, dlui Reinfeldt. Aţi muncit din greu în ultimele şase luni; nu a fost uşor, o ştim bine cu toţii. De asemenea, îi doresc mult succes dlui Van Rompuy, care va prelua conducerea timp pentru doi ani şi jumătate, şi rog Consiliul să nu uite că, de acum înainte, Consiliul şi Parlamentul joacă în aceeaşi ligă în împrejurări întrucâtva mai transparente.
Martin Schulz
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, astăzi s-a menţionat de câteva ori conceptul de tranziţie şi cred că este un termen adecvat pentru a descrie Preşedinţia suedeză. A fost o preşedinţie de tranziţie de la un tratat, Tratatul de la Nisa, care s-a dovedit total impracticabil, la Tratatul de la Lisabona, care este supraîncărcat cu aşteptări, dintre care nu toate pot fi îndeplinite, din punctul meu de vedere, întrucât Tratatul de la Lisabona nu poate reprezenta finalul dezvoltării instituţionale în Europa. În această privinţă trebuie să fim atenţi să nu ne aşteptăm ca Tratatul de la Lisabona să ne îndeplinească toate dorinţele pentru toate soluţiile la toate problemele lumii, deoarece constatăm deja cât de greu este să lucrăm cu Tratatul de la Lisabona, dacă luăm în considerare toate punctele apărute pe ordinea de zi.
Aş dori să încep cu problemele instituţionale pe care le-a creat acest tratat. Astăzi îl avem încă aici pe prim-ministrul suedez. Cine va reprezenta preşedinţia Consiliului data viitoare? Dl Van Rompuy, preşedinţia prin rotaţie a Consiliului, apoi preşedintele Comisiei, apoi baroneasa Ashton - dacă iau toţi cuvântul atunci cel puţin, pentru prima dată, pentru primele patru discursuri nu vom mai avea această conferinţă permanentă a PPE şi apoi o vom avea pe baroneasa Ashton şi, prin urmare, un socialist de rigoare, care va agita lucrurile. Acesta este cu siguranţă un avantaj.
(Interpelări)
Fireşte, nu ştiu dacă vor participa dl Van Rompuy sau dl Zapatero, dar vă mulţumesc, dle Langen. Dacă ştiţi deja că va participa dl Zapatero, aţi avut o contribuţie utilă de data aceasta. Vă mulţumesc foarte mult.
Preşedinţia suedeză a fost o preşedinţie a tranziţiei, dar şi o preşedinţie care, încă o dată, a avut experienţa dnei Merkel şi a dlui Sarkozy care şi-au ţinut cărţile ascunse până la sfârşit, permiţându-i preşedinţiei actuale să-şi desfăşoare activitatea - în timp ce opinia publică afirma că "nu ştie ce se întâmplă, nu poate să facă nimic” - şi trebuie să plătească preţul jocului lor tactic. Aceasta a fost soarta dlui Reinfeldt în decursul ultimelor luni. Slavă Domnului, acum acest lucru a luat sfârşit. Acestea sunt progresele pe care le-am făcut cu Tratatul de la Lisabona: puţin mai multă transparenţă în cadrul structurilor noastre instituţionale. Şi desigur încă ceva: consolidarea competenţei Parlamentului European. Cu toate acestea, mai multă competenţă pentru Parlamentul European înseamnă şi că celelalte instituţii vor trebui se să confrunte cu Parlamentul. Pentru preşedintele Consiliului European acest lucru înseamnă că va trebui să coordoneze deciziile pe care doreşte să le elaboreze în cadrul Consiliului - cel puţin deciziile legislative - cu Parlamentul. Ar fi înţelept să nu-l considere pe preşedintele Parlamentului European un spectator în cadrul reuniunilor Consiliului, ci un reprezentant al unei instituţii căreia i s-a acordat o putere mai mare. Aceasta este ceea ce aştept de la dl Van Rompuy, de exemplu.
Consiliul şi Comisia, de asemenea, ar trebui să încerce să obţină o majoritate în Parlament, în temeiul acestui tratat nou, care va putea răspunde provocărilor sociale, de mediu şi financiare pe care ele însele le-au formulat în programele lor, deoarece pentru legislaţie acestea au nevoie în cele din urmă de o majoritate calificată în acest Parlament dacă doresc să le fie adoptate iniţiativele. Prin urmare, Comisia ar face bine să încerce să obţină o majoritate în cadrul întregului Parlament, lucru care nu se potriveşte cu faptul că membrii Comisiei sunt conducători adjuncţi ai partidelor europene şi, prin urmare, reprezintă dovezi ale unilateralităţii anumitor curente politice. Acest lucru reprezintă un aspect la care va trebui să vă gândiţi serios, dle Barroso.
Preşedinţia suedeză a depus multe eforturi în acest sens. Voi admite bucuros acest lucru aici. Cu toate acestea, în final - şi aceasta nu este vina dvs., dle Reinfeldt, ci vina sistemului - acest lucru nu a avut influenţă asupra deciziilor importante, inclusiv asupra celor care se iau în prezent la Copenhaga, deoarece o singură preşedinţiei prin rotaţie nu poate influenţa foarte multe lucruri, poate doar coordona şi există o diferenţă între coordonare şi influenţare. Influenţarea supravegherii pieţelor financiare, schimbările climatice, eforturile pentru redresare economică - acestea sunt acţiuni pe care doar Europa ca întreg le poate întreprinde, prin colaborarea dintre instituţiile sale. Prin urmare, cred că Tratatul de la Lisabona reprezintă un progres. Faptul că Preşedinţia suedeză a reuşit intrarea acestuia în vigoare în final mi se pare că a fost un mare succes al acestei preşedinţii de tranziţie.
Guy Verhofstadt
Dle Preşedinte, în primul rând, în această dimineaţă nu voi vorbi despre chestiuni instituţionale, astfel cum au procedat alţii înaintea mea. Cu siguranţă, vom avea timp să discutăm aceste probleme, întrucât Consiliul pare că va pune în aplicare un protocol care necesită o conferinţă interguvernamentală. Trebuie să ne gândim dacă dorim sau nu o conferinţă. Cred că noi cei din Parlamentul European vom avea totuşi câteva idei privind acest subiect pentru a ne asigura că vom face progrese în legătură cu democraţia europeană şi că vom compensa lipsa de transparenţă şi de democraţie din cadrul cooptărilor propuse.
Acestea fiind spuse, doresc să mulţumesc în special preşedinţiei, prim-ministrului Reinfeldt şi dnei Malmström pentru relaţiile excelente pe care le-au menţinut cu Parlamentul şi pentru gestionarea bună a celor ce s-au dovedit a fi, până la urmă, probleme foarte dificile - mă refer, desigur, la ratificarea Tratatului de la Lisabona. Am depăşit chiar şi "obstacolul Klaus”; de acum înainte vom vorbi despre obstacolul Klaus şi modul excelent în care Preşedinţia suedeză a rezolvat problema.
În al doilea rând, cred că celălalt element cel mai important este Programul de la Stockholm care a fost adoptat şi care acum trebuie pus în aplicare. Cu toate acestea, pentru dvs., dle Reinfeldt, preşedinţia nu se încheie aici, fireşte, întrucât mai există încă summitul de la Copenhaga, unde trebuie să mai câştigaţi teren.
Aş dori să transmit, astăzi, în faţa acestei Camere, un mesaj optimist şi semnificativ care contrazice cumva cele citite în presa de astăzi. Presa de astăzi se caracterizează prin pesimism: se va ajunge sau nu la un acord? Cred că este posibil un acord deoarece există parteneri serioşi şi trebuie să încercăm să-i găsim şi să-i motivăm.
Faptul că preşedintele Obama şi prim-ministrul chinez sosesc mâine şi poimâine reprezintă dovada disponibilităţii acestora de a ajunge la un acord. Cred că trebuie să urmăm o strategie. Care strategie, totuşi, doamnelor şi domnilor? Cred că trebuie urmăm o strategie prin care să încercăm să stabilim o cooperare tripartită între Statele Unite ale Americii, China şi Europa.
Dacă, în decursul următoarelor două zile, acestea trei ajung la un acord iniţial, atunci vom avea o bază serioasă pentru a le convinge pe celelalte - India, Brazilia şi alte ţări - să ni se alăture în acest efort. Prin urmare, îndemn la o abordare proactivă. Cel mai important lucru este să ne luptăm pentru această alianţă tripartită, necesară încheierii unui acord şi să propunem încă de la început o reducere cu 30 % a emisiilor. Această propunere trebuie să demonstreze o finalitate.
În opinia mea trebuie să ne lăsăm ghidaţi, în această fază finală a negocierilor la Copenhaga, de Hegel, care a afirmat că nu imposibilul este cel care ne conduce spre disperare, ci ceea ce a fost posibil dar nu a fost realizat. Cred că, prin perseverenţa Preşedinţiei suedeze, vom avea succes la summitul de la Copenhaga.
Rebecca Harms
în numele Grupului Verts/ALE. - (DE) Dle Preşedinte, dle Barroso, dle Reinfeldt, după ce am petrecut patru zile în Copenhaga, îmi este foarte greu să ascult afirmaţiile referitoare la "rolul de lider al Uniunii Europene”. Conducerea - şi am învăţat acest lucru la grădiniţă - se obţine în principal prin oferirea unui bun exemplu. Aş dori acum să vă întreb, dle Reinfeldt şi dle Barroso, dacă de fapt credeţi că printr-o strategie care se bazează pe minciuni, auto-dezamăgire şi decepţie internaţională pe scară largă putem obţine un rol de lider în cadrul unui proces internaţional cum este cel de la Copenhaga.
Ar trebui să ştiţi, dle Reinfeldt - şi dl Barroso ştie cu siguranţă acest lucru deoarece este implicat de suficient de mult timp - că obiectivul privind cele două grade este o "misiune imposibilă” dacă europenii rămân la nivelul ofertelor prezentate până acum. Nivelul ţintă al reducerilor este neadecvat. În acelaşi timp, noi europenii am folosit toate portiţele pentru a evita o politică de reducere la noi acasă. Nu mai există limite pentru punctele de plecare. Vorbele goale au devenit ordinea zilei nu doar pentru Polonia, ci şi pentru Suedia. Includerea pădurilor, pe care o promovaţi dvs. şi guvernul dvs. în special, dl Reinfeldt, este o altă contribuţie a Europei pentru a evita existenţa unei politici active de reducere a emisiilor.
S-a evaluat de către mulţi experţi de la Copenhaga că ceea ce aţi propus dumneavoastră înşivă ca fiind maximul a ceea ce putem face nu ar avea drept urmare scăderea emisiilor în Europa până în 2020, ci creşterea lor. Deci, dle Reinfeldt, vă rugăm să explicaţi cum vom obţine un nivel ţintă de două grade dacă rămâne valabilă oferta de până acum.
Pentru a înrăutăţi lucrurile şi mai mult, un cotidian german, Financial Times, a anunţat astăzi că aţi renunţat la obiectivul de 30 % pentru 2020 şi că acum doriţi în schimb să oferiţi acest obiectiv pentru 2025. Dacă doriţi să promovaţi cu adevărat acest proces, v-aş ruga să retrageţi de urgenţă afirmaţiile publicate în cotidianul de astăzi drept orientarea europeană.
Voi mai spune un ultim lucru în încheiere. Vor exista mii de observatori oficiali la uşile Centrului Bella în următoarele zile - chiar dacă au acreditare pentru conferinţă. Aceştia sunt oameni care lucrează din greu la politica privind schimbările climatice de ani de zile, unii dintre ei de zeci de ani de zile. Vă rog să vă asiguraţi că, deoarece dintr-o dată aceşti oameni nu mai pot fi implicaţi, nu vor sfârşi în închisoare sau nu vor trebui să stea timp de ore întregi cu mâinile legate pe pământ îngheţat.
Sunt multe roluri de lider de pierdut la Copenhaga. Cu toate acestea, modul în care se prezintă acolo statul de drept din UE - nu vorbesc de grupuri distrugătoare, nici măcar în parte - şi tratamentul exagerat al demonstranţilor paşnici - Cecilia Malmström este, fireşte, expert juridic - reprezintă încă un lucru pe care va trebui să-l explicaţi la Copenhaga.
Michał Tomasz Kamiński
Dle Preşedinte, este păcat că aţi vorbit despre încadrarea în timp exact înainte ca eu să iau cuvântul. Voi încerca să respect limita de timp.
Dle Reinfeldt, fireşte că meritaţi mulţumirile noastre. Aşa cum s-a mai afirmat, Preşedinţia suedeză a venit la conducere într-o perioadă dificilă de tranziţie şi turbulenţă asociate cu adoptarea Tratatului de la Lisabona. Aceste lucruri au rămas în urmă acum, dar preşedinţia a venit la conducere şi într-un moment de criză economică. Aş dori să-mi încep discursul, care nu va fi sub nicio formă laudativ, mulţumindu-vă pentru faptul că Preşedinţia suedeză a evitat tentaţia populismului, în care se cade atât de uşor, în aceste vremuri dificile de criză.
Dle Reinfeldt, aţi dovedit că nu există răspunsuri uşoare la probleme dificile. Preşedinţia suedeză a demonstrat că în vremuri de criză Uniunea Europeană poate căuta soluţii bune şi nepopuliste, care pot ajuta nu doar Europa, ci şi întreaga lume să iasă din această situaţie dificilă. Doresc să vă mulţumesc sincer pentru această muncă dificilă, pentru respectul dumneavoastră faţă de statele membre şi pentru respectul pe care l-aţi arătat faţă de Parlamentul European. A fost o perioadă dificilă şi cred că aţi trecut testul în această privinţă. Veţi putea să vă încheiaţi misiunea în două săptămâni cu satisfacţie deplină.
Cred că nu fără motiv nu aţi menţionat în discursul dumneavoastră politica externă. Din păcate, eu sunt obligat, la acest punct, să spun câteva cuvinte dure. Cred că în domeniul politicii externe, în special în două domenii, Preşedinţia suedeză şi ultimele şase luni nu pot fi considerate un succes.
În primul rând, ceea ce consider că a fost o criză complet inutilă legată de articolul nefericit despre soldaţii israelieni dintr-un cotidian suedez, precum şi întreaga agravare inutilă a relaţiilor dintre Preşedinţia suedeză şi Israel aruncă o umbră asupra ultimelor şase luni. Vreau să spun că preşedinţia a greşit că nu a condamnat în mod neechivoc articolul din ziarul suedez. Eu şi întregul meu grup credem că soldaţii israelieni nu apără doar Israelul, ci întreaga noastră civilizaţie. Cred că ultimelor şase luni le-a lipsit sprijinul pentru principalul nostru aliat din Orientul Mijlociu, Israelul. Dovada acestui lucru este rezultatul ultimului Consiliu European cu privire la Orientul Mijlociu, care deşi, din punctul meu de vedere, este mai bun decât ceea ce s-a propus, nu ne oferă un rol de lider în Orientul Mijlociu. Uniunea Europeană ar trebui să conducă procesul de pace şi ar trebui să fie forţa principală care se luptă pentru pacea din Orientul Mijlociu. Dacă dorim să jucăm acest rol, trebuie să depăşim propriile neînţelegeri. Nu putem adopta poziţii pro-palestiniene unilaterale. Ultimele şase luni de politică externă, din păcate, nu au oprit acest lucru.
Am vorbit despre acest lucru ieri în timpul dezbaterii despre Georgia. Cred că imperialismul rus în creştere este una dintre cele mai grave probleme ale Uniunii Europene. Este periculos nu doar pentru vecinii Rusiei, ci şi pentru întreaga Uniune Europeană. Totuşi, aş dori să vă mulţumesc, dle Reinfeldt, pentru conducerea dvs. şi pentru conducerea suedeză a Uniunii Europene. Rolul Parlamentului este să atragă atenţia asupra ceea ce nu este întotdeauna, din punctul nostru de vedere, lucrul cel mai bun. Cred că, în ansamblu, în ciuda comentariilor negative pe care le-am făcut, Preşedinţia suedeză a fost una pozitivă.
(Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare adresată în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură)
Zoltán Balczó
(HU) Aş dori să-l întreb pe dl Kamiński dacă domnia sa consideră acţiunile întreprinse de soldaţii israelieni în Gaza ca făcând parte din lupta pentru civilizaţia umană. Dumneavoastră sunteţi cel părtinitor, deoarece oricine doreşte pacea în această regiune ar trebui în principal să adopte o poziţie, în conformitate cu rezoluţiile ONU, favorabilă dreptului palestinienilor la un stat independent. Sunteţi singurul care trageţi la răspundere în mod necorespunzător Suedia pentru poziţia pe care a adoptat-o.
Michał Tomasz Kamiński
Cred că Israelul reprezintă singura democraţie din Orientul Mijlociu. Statul israelian este un exemplu remarcabil pentru ţările din Orientul Mijlociu în domeniul democraţiei. Războiul este, fireşte, un lucru dificil care aduce întotdeauna consecinţe dureroase. De aceea suntem în favoarea păcii. În opinia mea, rolul nostru este să sprijinim procesul de pace din Orientul Mijlociu şi să ne opunem cu fermitate terorismului.
Lothar Bisky
Dle Preşedinte, colega mea, dna Svensson, va lua cuvântul cu privire la subiectul Preşedinţiei suedeze. Aş dori să subliniez două puncte din concluziile primului summit după intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. În primul rând, regret faptul că Consiliul European nu a comunicat niciun mesaj clar în ceea ce priveşte strategia viitoare a UE. Din contră, acesta a mers în aceeaşi direcţie ca şi Comisia anterioară, care a dorit să menţină principiile de bază ale Strategiei de la Lisabona, care a fost un eşec.
Cu toate acestea, chiar dacă s-a admis faptul că este necesară o nouă abordare politică, unde este aceasta? Nu am văzut-o. Cu noua Comisie, cu noul Parlament şi preşedinte al Consiliului European, acum ar exista ocazia să începem o dezbatere cu totul nouă. Desigur, există acum noul tratat, precum şi oportunitatea iniţiativei cetăţenilor care rămâne de pus în aplicare.
Punctul nostru de pornire este clar: prioritatea noastră, mai presus de toate celelalte, în special mai presus de interesele legate profit, trebuie să rămână preocupările sociale şi de mediu ale oamenilor. Acesta trebuie să devină noul principiu de bază al strategiilor şi al legislaţiei Uniunii Europene, deoarece numai atunci cetăţenii vor percepe UE ca reprezentând progresul pe termen lung.
În al doilea rând, noi, cei din aripa stângă a Parlamentului European, salutăm faptul că, în sfârşit, Consiliul îndeplineşte solicitarea privind taxa pe transferul de capital. În dezbaterea de ieri am fost încântaţi să-l auzim pe dl Barroso promiţând faptul că noua Comisie, sub conducerea domniei sale, va avansa propuneri relevante în viitorul apropiat. Noi vom continua să aducem acest subiect în atenţia dumneavoastră şi rămânem la părerea că Uniunea Europeană poate şi trebuie să facă primul pas în cazurile incerte. Să continuăm să aşteptăm ca altcineva, la nivel global, să preia acest rol de la noi nu este ceva ce putem continua să facem.
Mario Borghezio
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în ceea ce priveşte criza financiară, cu siguranţă nu se poate nega faptul că Preşedinţia suedeză s-a comportat logic şi a adoptat o poziţie logică şi clară.
De ce v-a lipsit curajul de a da numele şi prenumele celor responsabili pentru criza financiară, menţionând în mod clar măsuri de oprire a speculaţiilor, sau de a explica cetăţenilor europeni faptul că băncile şi instituţiile noastre financiare comercializează în continuare multe dintre produsele financiare expuse speculaţiilor, poluând piaţa noastră?
De ce nu aţi făcut un gest clar de sprijinire a economiei reale, care este reprezentată, mai presus de toate, de multitudinea de întreprinderi mici şi mijlocii, de aria producţiei, de aria sănătoasă a economiei europene, cărora, repet, este şi va fi întotdeauna necesar să li se ofere semne de încurajare şi sprijin adevărat?
Poate că cea mai semnificativă provocare pe care a trebuit să o înfrunte Preşedinţia suedeză a fost în privinţa libertăţii, securităţii şi justiţiei, iar acest lucru este valabil, de asemenea, şi pentru punerea în aplicare a Programului de la Stockholm. Ce concluzie putem trage din acest lucru? Eu cred că această Preşedinţie nu a luat suficiente măsuri împotriva imigraţiei ilegale, iar măsurile care au fost luate au fost extrem de ineficiente. Preşedinţia nu a avut un rol activ în lupta împotriva imigraţiei ilegale, nici chiar în ceea ce priveşte proiectele de integrare şi rezolvare a problemelor privind refugiaţii.
Se pare că Europa a vorbit cu timiditate, nu numai în ceea ce priveşte politica externă - şi sunt în totalitate de acord cu aceia care au protestat împotriva acestui lucru - dar şi în privinţa acestui subiect specific. În aparenţă, Europei i-a lipsit autoritatea în ceea ce priveşte un subiect atât de important precum imigraţia, din orice perspectivă am analiza acest lucru; fie din punctul de vedere al celor care, ca şi mine, sunt foarte îngrijoraţi de imigraţia ilegală, fie din perspectiva celor care sunt mai îngrijoraţi în privinţa punerii în aplicare a politicilor privind integrarea.
Avem mari speranţe că Preşedinţia spaniolă va pune în aplicare ideile care au fost deja dezvăluite în anumite declaraţii influente, care susţin faptul că Europa nu trebuie să privească imigraţia ca fiind o problemă care aparţine în mod exclusiv ţărilor din jurul Mediteranei.
Aceasta este, evident, o problemă care priveşte toată Europa, dar există un aspect în privinţa căruia ţara mea a exprimat o solicitare clară, care nu a fost totuşi luată în considerare. S-a sugerat adoptarea unei strategii serioase la nivelul întregii Europe împotriva moştenirii crimei organizate; o strategie care a dat rezultate excepţionale în Italia. Această moştenire este prezentă pe cuprinsul întregii Europe: Mafia, mafiile organizate au invadat toată Europa, infiltrându-se în economia reală şi, mai ales, în economia financiară.
Încă mai aşteptăm un semnal clar că vom fi martorii introducerii unui sistem juridic european împotriva acestui tip de crimă organizată, care este atât de puternic în câteva ţări - dacă nu cumva în toate ţările din Uniunea Europeană. Din moment ce acest tip de infracţionalitate poate opera mult prea liber, a profitat de libertăţile noastre, mişcându-se după voie între pieţele financiare, paradisurile fiscale şi pieţele pe care se tranzacţionează proprietăţi şi alte bunuri. Acesta este aspectul în privinţa căruia am fi putut beneficia de pe urma unui nivel de claritate mai ridicat, o linie de acţiune mai coerentă din partea Preşedinţiei suedeze. Acuzăm Preşedinţia suedeză în mod deschis.
Iar apoi ajungem la declaraţiile anumitor reprezentanţi ai acestei preşedinţii cu privire la o altă chestiune importantă şi simbolică, a referendumului din Elveţia privind minaretele. Ministrul suedez de externe a definit răspunsul negativ privind construirea de minarete ca fiind "expresia unei prejudecăţi”. A mers chiar mai departe, susţinând că însăşi decizia dlui Berne de a organiza un referendum pentru o astfel de chestiune este îndoielnică. Prin urmare, ne confruntăm cu o întrebare care se regăseşte în afara ariei referendum-ului, iar aceasta este dacă să organizăm un referendum sau nu.
Cum pot legislatorii Uniunii Europene să învinuiască o ţară mică, care a fost întotdeauna democratică încă din Evul Mediu? Oare noi, sclavii unei birocraţii pe care nu a votat-o nimeni, suntem aceia care ar trebui să-i înveţe pe elveţieni despre democraţie? Ar trebui să fim noi aceia care să le refuze dreptul de a organiza un referendum cu privire la o chestiune importantă, în privinţa căreia toţi avem dreptul la o opinie?
Dimpotrivă, Uniunea Europeană ar trebui să înveţe de la democraţia elveţiană cum să abordeze cele mai sensibile probleme, oferind poporului ocazia să-şi spună părerea, poporului, poporului, nu birocraţiilor, grupurilor de interese şi băncilor acestei superputeri europene, care ia întotdeauna decizii privind vieţile cetăţenilor fără a-i întreba!
Barry Madlener
(SV) Dle Preşedinte, mă bucur că slaba, laşa Preşedinţie suedeză s-a încheiat.
(NL) Din fericire, această slabă Preşedinţie suedeză s-a încheiat, având în vedere nu am avut parte de prea multe lucruri bune din Suedia. Nu a existat o linie directoare aspră în privinţa Turciei, care continuă să ocupe ilegal Ciprul. Suedia a lăsat Israelul de izbelişte, iar propunerea acesteia, de a diviza Ierusalimul, ilustrează naivitatea acesteia privind ideologia respingătoare, grosolană, care este islamul. Ar fi fost mai bine dacă Suedia ar fi sprijinit cu determinare organizarea unui referendum european în toate statele membre, cum a făcut Elveţia în privinţa interzicerii minaretelor. Aceasta este ceea ce doreşte publicul european.
Circul deplasărilor între Bruxelles şi Strasbourg nu a reuşit nici măcar să ajungă pe ordinea de zi, dle Reinfeldt. Noi v-am solicitat acest lucru, dar, evident, nu aţi avut curaj să îl îndepliniţi, fiind, fără îndoială, speriat de Franţa. Apoi, cheltuiţi cu nemiluita bani la Copenhaga pentru politica privind schimbările climatice, chiar dacă acestea nu reprezintă o certitudine ştiinţifică.
Ţările de Jos contribuie cu o sumă mare de bani. Contribuţia sa netă pe cap de locuitor este, în continuare, de două sau trei ori mai mare faţă de cea a altor ţări bogate. Această situaţie trebuie rectificată cât mai curând posibil. Sperăm că viitoarea preşedinţie va arăta mai mult curaj.
Anna Maria Corazza Bildt
Dle Preşedinte, am observat că unora dintre colegii noştri le-aţi acordat aproape un minut în plus faţă de timpul normal alocat pentru luarea de cuvânt. Doresc să vă reamintesc faptul că noi, cei din ţările mici, în calitate de deputaţi nou aleşi, avem la dispoziţie strict un minut pentru a atrage atenţia, iar acest timp ne-a fost luat din oportunitatea noastră de a ne exprima punctele de vedere. Vă rog să ne respectaţi şi pe noi.
Fredrik Reinfeldt
preşedinte în exerciţiu al Consiliului. - Dle Preşedinte, am două remarci scurte de făcut. În primul rând, aş dori să le mulţumesc deputaţilor pentru cuvintele amabile - de asemenea, şi pentru altfel de cuvinte, dar, în principal, cuvinte amabile şi comentarii amabile. Avem acum o nouă Uniune Europeană, bazată pe Tratatul de la Lisabona şi aş putea spune că, fiind implicat în preşedinţia prin rotaţie, pentru a face ca această Europă să fie funcţională pentru viitor, va fi necesară o combinaţie de asumare a responsabilităţii din partea statelor membre, a Comisiei şi a acestui Parlament. Va fi foarte dificil să punem lucrurile în mişcare fără o responsabilitate deplină, asumată de toate aceste părţi.
Doar câteva comentarii în privinţa încercării de a coordona cele 27 de state membre. Acest lucru necesită timp, însă în lipsa acestuia vom avea o situaţie în care această Uniune Europeană este gestionată doar de câţiva sau de către altcineva. Noi am aşteptat. Ştiu de cât de mult timp aveţi nevoie pentru a realiza această coordonare şi cred că va fi evident, de asemenea, pentru Herman Van Rompuy, precum şi pentru preşedinţia prin rotaţie aflată încă în exerciţiu.
Al doilea comentariu vizează Copenhaga. Aud în mod frecvent acest lucru: Europa nu conduce, iar în ţara mea, opoziţia susţine că Suedia nu conduce: este dorinţa de a ne subestima. Atunci, arătaţi-mi cine este conducătorul. Aş dori să ştiu acest lucru, fiindcă ar fi perfect să văd acel conducător şi să-i urmez iniţiativele. Nu am văzut acest lucru încă. Ne angajăm la reduceri, cu bază legală, prezentate anterior, cu o finanţare solidă pe care nu am văzut-o din partea altora dintre ţările în curs de dezvoltare.
De asemenea, când este vorba de Copenhaga, cred că este foarte important să ne amintim că trebuie să păstrăm obiectivul celor două grade. Nu sunt sigur că vom putea să facem acest lucru. Ştiu că Europa şi-a îndeplinit sarcina şi este gata să treacă la 30 %, dar nu putem rezolva problema singuri. Noi suntem răspunzători numai pentru 13 % din emisiile de la nivel mondial. Dacă acesta constituie un răspuns la nivel mondial, trebuie să fie o reacţie la nivel mondial şi apoi avem nevoie, de asemenea, ca ceilalţi mari poluatori să-şi ia angajamente mai mari.
Câteva cuvinte în privinţa Suediei, din moment ce a fost menţionată. Cred că este foarte important, după ce ne-am luat aceste tipuri de angajamente - fie că este vorba de Kyoto sau, acum, de un acord la Copenhaga - să ne întoarcem acasă şi să ne facem datoria. Chiar ieri am actualizat reducerea de emisii care a fost făcută în Suedia începând cu 1990. Acum am redus la - 12 %. Urmărim modul în care acest lucru este respectat la nivel internaţional, modalitatea în care este prezentat. Putem oricând să spunem că nu este modalitatea corectă de a lupta împotriva poluării, dar acesta este acordul la nivel mondial pe care îl avem. În privinţa aceasta, noi am prezentat astfel de cifre.
Bineînţeles, este îngrijorător faptul că unele ţări merg într-o direcţie diferită, fiind criticate din această cauză. Aşadar, nu este vorba doar de a ajunge la o înţelegere: este vorba, de asemenea, de a face schimbările la nivelul economiei dumneavoastră, folosind comercializarea cotelor de emisii pentru a pune în aplicare schimbarea. Aceasta este, de asemenea, un domeniu în care se observă ţările europene comportându-se într-un fel care lipseşte în alte părţi din lume.
José Manuel Barroso
preşedintele Comisiei. - Dle Preşedinte, doar două observaţii: prima privind Copenhaga, iar cealaltă privind succesul Preşedinţiei suedeze. În primul rând, în ceea ce priveşte Copenhaga, sunt surprins, de asemenea, atunci când văd mulţi dintre colegii europeni având o retorică prin care se înving singuri. De fapt, dacă există un domeniu de care putem fi mândri în ceea ce priveşte rolul de lider al Uniunii Europene, acesta este tocmai domeniul schimbărilor climatice. Arătaţi-mi un participant relevant sau un grup de ţări care să se fi angajat atât de mult cum ne-am angajat noi.
După cum am spus mai devreme, alţii şi-au anunţat intenţiile prin intermediul declaraţiilor de presă. Uniunea Europeană şi-a anunţat intenţiile prin intermediul legislaţiei, care deja este obligatorie: legislaţie care a fost iniţiată de către Comisia Europeană, care a primit deja sprijinul Consiliului European şi al acestui Parlament şi - unilateral şi necondiţionat - Uniunea Europeană a stabilit reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră la 20 % până în 2020. Niciun alt participant nu a luat măsuri comparabile cu acest lucru până acum. Prin urmare, să le cerem celorlalţi să facă ceva care să fie similar cu efortul nostru.
(Aplauze)
Este acest lucru suficient pentru a îndeplini obiectivul privind cele două grade? Nu, nu este suficient. De aceea le spunem celorlalţi că putem negocia unii cu ceilalţi. Politicienii şi diplomaţii pot negocia, dar noi nu putem negocia cu ştiinţa; nu putem negocia cu fizica. Prin urmare, trebuie să ajungem la un acord la nivel mondial, care să ne permită să ajungem la un compromis compatibil cu ceea ce ne spune ştiinţa. Acest lucru nu poate fi realizat doar de către Europa, fiindcă Europa este responsabilă doar pentru 14 % din emisiile globale, iar tendinţa este de reducere în termeni relevanţi. Prin urmare, chiar dacă mâine Europa ar opri complet emisiile de gaze cu efect de seră, acest lucru nu va rezolva problema.
Aşadar, avem nevoie de sprijinul americanilor, al chinezilor, al indienilor. Pe parcursul acestor şase luni, împreună cu prim-ministrul Reinfeldt am vorbit cu Obama, am vorbit cu Hu şi Wen, am vorbit cu Singh, am vorbit cu Medvedev, am vorbit cu Lola. Pot să spun că la toate aceste întâlniri, noi am fost aceia care le-au cerut să vină cu oferte mai importante.
Aceasta este ceea ce încercăm să realizăm noi acum la Copenhaga - să nu uităm - fiindcă uneori oamenii au tendinţa să uite - că acest lucru nu este un joc doar între aceşti participanţi, ci implică şi ţările în curs de dezvoltare: cele mai sărace, cele mai vulnerabile, ţările africane. Am vorbit, de asemenea, cu Meles Zenawi din Etiopia şi cu alţii. Acesta este motivul pentru care Uniunea Europeană a fost prima care a pus în discuţie resurse financiare la masa negocierilor.
Aşadar, să fim cinstiţi unii cu ceilalţi. Întotdeauna putem avea mai multă ambiţie, iar Uniunea Europeană şi-a arătat ambiţia. Dar haideţi să cerem mai multă ambiţie şi din partea altora, fiindcă numai cu această ambiţie putem ajunge la un acord care să fie compatibil cu ambiţia noastră. Este o problemă la nivel mondial şi avem nevoie de o soluţie la nivel mondial.
În final, aş dori să adresez un cuvânt prim-ministrului Reinfeldt şi Preşedinţiei suedeze. Aceasta este ultima oară când vom avea un preşedinte al Consiliului European pentru numai şase luni, aşa că a fost sfârşitul a mulţi ani de activitate a Uniunii Europene. Vreau să spun - şi i-am spus acest lucru preşedintelui Reinfeld în aceste şase luni - că domnia sa a fost al 11-lea preşedinte al Consiliului European cu care am lucrat, aşa că mă bucur că acum vom avea un preşedinte permanent al Consiliului European.
Dar aş dori să îi spun dlui prim-ministru Reinfeldt că, deşi a fost al 11-lea preşedinte în ordinea colaborării cu Comisia, merită, cu siguranţă, un loc pe podium ca fiind una dintre cele mai bune preşedinţii pe care le-am avut în această perioadă pentru Uniunea Europeană. Vă mulţumesc pentru tot ceea ce aţi făcut dumneavoastră şi Preşedinţia suedeză pe perioada acestor şase luni.
Rebecca Harms
Dle Preşedinte, transparenţa către Parlament este subliniată adeseori, acum, după intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Există o propunere nouă a Consiliului European pentru Copenhaga, cu un obiectiv de 30 % - un punct de plecare de la un nivel mai ridicat decât obiectivul de 20 % - pentru 2025? Există un document care a fost dezvăluit şi circulă la Copenhaga şi doresc o clarificare acum, pe baza contactelor cu Comisia, dacă aceasta este adevărata strategie a Consiliului. Vă rugăm să ne spuneţi adevărul.
Gunnar Hökmark
Dle Preşedinte, ezit să formulez în felul acesta, întrucât nu pare foarte modest venind din partea unui suedez, dar cred că este corect să spun că Uniunea Europeană şi Europa nu vor mai fi la fel după această preşedinţie. Este o Uniune Europeană diferită - o Uniune mai puternică şi mai bună - din mai multe motive, pe unele dintre care eu, ca suedez, sunt foarte mândru să le menţionez.
În primul rând, bineînţeles, tratatul care este acum în vigoare schimbă echilibrul instituţional al acestei Uniuni, dar, în acelaşi timp, face ca Uniunea să fie mai capabilă să îşi atingă obiectivele politice. Aş dori să subliniez faptul că ne-am deschis procesului de extindere prin acordul dintre Slovenia şi Croaţia, care este important din perspectiva Croaţiei, dar şi din perspectiva Balcanilor de Vest şi a viitorului proces continuu de extindere al acestora. Acesta este unul din punctele forte ale Uniunii Europene, dar este, de asemenea, o oportunitate pentru noi toţi.
De asemenea, cred că este important să subliniez faptul că, în timpul acestei preşedinţii şi atât timp cât ne aflăm aici, Uniunea Europeană este, pentru prima dată, un actor principal la nivel mondial, într-una din cele mai importante probleme internaţionale cu care se confruntă omenirea. Acest aspect este unul nou şi creează mari responsabilităţi pentru viitor, fiindcă este evident că, indiferent de ceea ce se va realiza la Copenhaga, Uniunea Europeană a jucat un rol fundamental şi crucial legat de stabilirea unei agende privind lucrurile pe care ar trebui să le realizăm. Indiferent de cât de mult succes vom avea, munca nu se încheie aici, dar subliniază marile responsabilităţi pe care le are Uniunea Europeană.
Apoi, avem relansarea economică, cu reguli stricte pentru redresarea finanţelor publice şi împiedicarea protecţionismului. Eu sunt suedez, aşa că este posibil să fiu puţin subiectiv în această chestiune, dar cred că avem cu toţii un motiv să fim mândri de ceea ce am realizat în această perioadă. Dar ar trebui, cu toată modestia, să ne amintim, de asemenea, că aceste realizări ne-au adus şi o mare responsabilitate pentru viitor.
Åsa Westlund
(SV) Dle preşedinte, aş vrea să încep prin a afirma că Preşedinţia s-a ridicat la înălţimea aşteptărilor de mecanism diplomatic eficient. Este foarte lăudabil, mai ales având în vedere haosul care a predominat uneori în timpul Preşedinţiei cehe. Rundele finale privind Tratatul de la Lisabona au fost tratate, de asemenea, într-un mod pozitiv. În sfârşit, Preşedinţia a reuşit şi să introducă preşedintele permanent al Consiliului European şi noul Înalt Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate.
Din nefericire, impactul său politic direct asupra vieţii de zi cu zi a oamenilor nu a fost chiar substanţial. Salariaţii Europei nu au primit niciun sprijin în sensul eradicării dumpingului salarial după hotărârea Laval şi nici nu au văzut nicio iniţiativă nouă de a aborda problema şomajului şi de a crea noi locuri de muncă.
Mişcarea ecologistă este dezamăgită de Suedia, pentru că nu a adoptat o poziţie fermă în ceea ce priveşte problemele de mediu. De fapt, Suedia mai degrabă a bătut în retragere decât a profitat de ocazia de a lupta pentru obiective mai ambiţioase în domeniul mediului şi al schimbărilor climatice.
Însă, faptul că Suedia nu are un rol mai semnificativ la conferinţa privind schimbările climatice care are loc în prezent la Copenhaga se datorează mai probabil chiar prim-ministrului Reinfeldt, din motive politice, acesta înşelând aşteptările legate de conferinţă încă de la început. Acest lucru este contrar strategiei de negociere a UE şi a exasperat un mare număr de alţi lideri europeni. Totuşi, mai grav este faptul că a subminat oportunitatea de a încheia un acord optim privind schimbările climatice.
În sfârşit, aş vrea să menţionez Programul de la Stockholm - unul dintre puţinele lucruri care vor dura şi după încheierea Preşedinţiei suedeze. Fiind originară din Stockholm, sunt îngrijorată că oraşul meu natal poate fi asociat cu un program politic bazat mai mult pe o Europă fortăreaţă decât pe apărarea drepturilor omului.
Noi, social-democraţii suedezi, suntem totuşi mulţumiţi că, în cele din urmă, aţi ascultat parţial solicitările noastre şi ale Parlamentului de a include mai multe prevederi referitoare la drepturile femeilor şi copiilor în acest program. Avem mari speranţe că dna Malmström va face tot ceea ce îi stă în putinţă pentru a consolida mai mult aceste elemente în noul său rol.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Dle preşedinte, dle Barroso, dle Reinfeldt, Preşedinţia dumneavoastră calmă şi echilibrată a fost un succes. Aţi avut de rezolvat probleme politice dificile şi, în general, aţi făcut o treabă bună. Persoanele pe care le-aţi ales pentru noile funcţii importantele ale UE le pot defini fără a exista idei preconcepute, deoarece acestea sunt încă necunoscute majorităţii cetăţenilor europeni. În paranteză fie spus, dacă pot spune aşa, cea mai bună decizie pe care aţi luat-o se află la dreapta dumneavoastră.
Cu toate acestea, dle Reinfeldt, nu pot da Preşedinţiei dumneavoastră nota maximă. Există două motive pentru acest lucru. În primul rând, aţi grăbit evoluţia către transformarea Consiliului European într-un fel de "super-guvern”. Jurisdicţia sa cuprinzătoare este în expansiune, de la politica de mediu la cea financiară. În acelaşi timp, închideţi uşile şi mai mult. Nu aşa ar trebui să arate nişte dezbateri transparente, purtate de reprezentanţii cetăţenilor.
Al doilea motiv este faptul că aţi trecut acordul SWIFT de Consiliu cu doar câteva ore înainte de intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, ceea ce demonstrează o clară lipsă de respect faţă de Parlamentul European şi, deci, o lipsă de respect faţă de cetăţeni.
Totuşi, aş vrea să vă mulţumesc pentru ultimele şase luni.
Carl Schlyter
(SV) Dle preşedinte, Preşedinţia suedeză a funcţionat bine din punct de vedere practic şi instituţional. A fost ca un mecanism bine uns, eficient - şi totuşi nu a intrat niciodată în viteză. Ce s-a întâmplat cu legislaţia socială? Activitatea antidiscriminare a ajuns într-un punct mort. Propunerea de a introduce eurovinieta pentru a opri emisiile generate de vehiculele grele pentru transportul de mărfuri a ajuns într-un impas, ca şi politica în domeniul climei. În privinţa acestor aspecte, cercetătorii şi Parlamentul European sunt cei care fac dovadă de spirit de conducere - Consiliul a eşuat!
Consiliul a creat o portiţă de scăpare pentru industria forestieră, a transporturilor maritime şi aeriene în negocierile referitoare la climă. Unde sunt banii pentru ţările în curs de dezvoltare - cele 30 de miliarde de euro solicitate de Parlament? Ce s-a întâmplat cu obiectivele referitoare la emisii? Parlamentul a solicitat reducerea emisiilor cu 32-40 %. Acum auzim că documentele la care lucrează Consiliul subminează şi mai mult obiectivele noastre referitoare la emisii. Politica Consiliului în domeniul climatic are lacune atât de mari încât poate fi comparată doar cu o plasă de pescuit pentru balene!
În sfârşit, aş dori să menţionez problema Vattenfall. Opriţi acţiunea în justiţie a Vattenfall! Aceştia obstrucţionează activitatea noastră privind schimbările climatice. Aveţi autoritate asupra acestei întreprinderi. Cel puţin, ar trebui să vă asiguraţi că Vattenfall îşi vede de treabă şi nu mai pune sub semnul de întrebării legislaţia de mediu a Germaniei şi a UE.
Timothy Kirkhope
Dle preşedinte, în primul rând, aş vrea să felicit guvernul suedez pentru Preşedinţia Consiliului. La începutul mandatului său a avut o agendă foarte încărcată şi a realizat foarte multe lucruri cu care suntem de acord.
Am vorbit în mod repetat în această Cameră despre nevoia de a revigora Strategia de la Lisabona. Uniunea Europeană urmăreşte de mult prea mult timp reforma politică şi instituţională cu o energie şi o fermitate pe care pur şi simplu nu a reuşit să le întrunească şi pentru reforma economică. Poziţia noastră pe piaţa globală, greutatea economică relativă şi competitivitatea internaţională sunt în pericol. Deci, salut iniţiativa UE 2020 a Comisiei, adoptată acum de Consiliul European, şi îl felicit în mod special pe dl Barroso pentru rolul său.
Prosperitatea şi bunăstarea din viitor a cetăţenilor noştri depind de o economie dinamică, capabilă să genereze locuri de muncă şi bogăţie prin dezlănţuirea energiilor creative ale întreprinzătorilor şi prin stimularea afacerilor de succes. O parte din această regenerare economică va fi ecologizarea economiilor noastre, şi sperăm cu toţii că acordul de la Copenhaga din această săptămână va contura un cadru realist pentru abordarea schimbărilor climatice, concomitent cu creşterea şi dezvoltarea economică.
În privinţa adoptării Programului de la Stockholm, susţinem principiul potrivit căruia statele membre ale Uniunii trebuie să coopereze mai mult pentru a combate probleme legate de imigraţie, infracţionalitate transfrontalieră şi terorism. Însă acestea sunt, de asemenea, domenii care stau la baza suveranităţii naţionale; apărarea legilor, asigurarea securităţii şi protecţia publică sunt printre cele mai importante îndatoriri ale unui stat democratic. Deci trebuie să existe un echilibru între nevoia de acţiune comună şi respectul pentru drepturile statelor membre. Anumite părţi din Programul de la Stockholm pur şi simplu nu sunt echilibrate. Unele dintre propuneri practic centralizează puterea, creează cheltuieli inutile şi sporesc birocraţia pentru foarte puţină valoare adăugată. Priorităţile noastre trebuie să se înscrie în direcţia capacităţii de a concura, a dereglementării, a inovaţiei şi a creării de locuri de muncă. Europenii nu merită cu nimic mai puţin.
Eva-Britt Svensson
(SV)Dle preşedinte, şi eu aş dori să dau Preşedinţiei suedeze note maxime pentru aptitudinile sale de organizare. Administraţia naţională suedeză s-a ridicat la înălţimea aşteptărilor tuturor. Din păcate, nu pot da un calificativ pozitiv şi în cazul evaluării politice.
Există în special două aspecte care trebuie să suporte critici. Mai întâi, aspectul transparenţei şi al deschiderii. Suedia este privită de obicei ca un exemplu în acest domeniu, însă a avut o abordare pasivă - iar aceasta este o problemă deosebit de gravă când la mijloc se află libertatea de comunicare a cetăţenilor noştri. Permiteţi-mi să menţionez în această privinţă directiva privind păstrarea datelor, pachetul legislativ în domeniul telecomunicaţiilor şi acordul secret ACTA. Au existat solicitări ca Preşedinţia să acţioneze pentru a face disponibile documentele, după cum a devenit posibil după amendamentul din 2001 la Regulamentul privind transparenţa - care prevede că publicul are acces la toate documentele legate de negocierile internaţionale în curs. De ce nu a acţionat Preşedinţia suedeză în această privinţă?
Al doilea domeniu este cel al schimbărilor climatice şi, în opinia mea, modul în care ţările sărace sunt trădate prin faptul că noi folosim ajutoarele financiare pentru a atenua cele mai mari daune pentru pentru care ţările bogate au fost şi încă sunt responsabile. Acest lucru se întâmplă în ciuda faptului că Planul de acţiune de la Bali, convenţia privind schimbările climatice şi Protocolul de la Kyoto prevăd toate că fondurile care finanţează măsuri legate de climă trebuie să fie fonduri noi. Încă o dată, cei mai vulnerabili sunt cei care plătesc pentru acţiunile ţărilor bogate. Cei care nu au apă curată, cei ameninţaţi de malarie, cei care suferă de HIV şi, mai presus de toate, cele mai sărace femei şi cei mai săraci copii ai lumii sunt cei care trebuie să plătească acum preţul. Această politică este un mod ruşinos de a trata cele mai sărace părţi ale lumii.
Andreas Mölzer
(DE) Dle preşedinte, mandatul Preşedinţiei suedeze se apropie acum de sfârşit - fără mari dezastre, însă şi fără mari succese, după părerea mea. În orice caz, scopul ambiţios de punere sub control a crizei economice nu a putut fi atins. Am pompat miliarde într-un sistem din care avem doar un beneficiu, în timp ce domeniul public trebuie să suporte riscurile şi costurile. Este inacceptabil ca banii câştigaţi cu greu de contribuabilii europeni să ajungă în buzunarele pline de bonusuri ale managerilor de bănci.
Dacă deja ţinem o reuniune la nivel înalt cu privire la climă, atunci, în opinia mea, avem nevoie, de asemenea, în sfârşit, de o reflectare mai aproape de adevăr a costurilor şi de ceva sinceritate în dezbaterea privind reactoarele nucleare. Dacă suntem în căutarea unor soluţii pentru protecţia climei, trebuie să risipim şi minciuna care învăluie certificatele de emisie.
În cazul negocierilor pentru SWIFT, Preşedinţia suedeză a permis într-o anumită măsură să îi dicteze SUA în ceea ce priveşte dezvăluirea datelor bancare. Drept urmare a acestui lucru şi a Programului de la Stockholm, cetăţenii devin din ce în ce mai uşor de manipulat şi din ce în ce mai transparenţi.
Cu Suedia, Turcia pierde, de asemenea, un susţinător pentru aderarea sa. Din punctul meu de vedere, este timpul să oprim negocierile pentru aderare şi să oferim Turciei un parteneriat privilegiat.
Werner Langen
(DE) Dle preşedinte, în primul rând, aş vrea să vă spun mulţumesc. În ciuda multor probleme, Preşedinţia suedeză a Consiliului a făcut o treabă foarte bună. Suedia este o ţară de mărime medie în Uniunea Europeană şi ar trebui să privim acest lucru ca pe un lucru pozitiv în toate aspectele. Aş vrea să vă mulţumesc dumneavoastră şi întregului dumneavoastră guvern, dle Reinfeldt. Cu clima, criza pieţei financiare, Tratatul de la Lisabona şi noua Comisie, aţi avut misiuni şi probleme cu adevărat dificile de tratat. Aş vrea să evidenţiez două chestiuni.
Prima este criza pieţei financiare. Faptul că, alături de Comisie, Suedia a rămas fermă în ceea ce priveşte eforturile de consolidare ale fiecărui stat membru este extrem de pozitiv. Faptul că nu aţi spus "acum vom elibera Grecia de responsabilităţile sale din cadrul zonei euro” este ceva ce pot doar susţine din toată inima.
A doua chestiune este politica în domeniul climatic. Am ascultat criticile din partea comuniştilor şi a verzilor. Ei nu au nicio responsabilitate reală nicăieri în Europa. Putem urma politica în domeniul climatic în stilul Chinei sau al SUA, cu declaraţii răsunătoare, însă fără rezultate. Europa a obţinut rezultate. Resping afirmaţia că Greenpeace ar fi etalonul politicii europene în domeniul climatic. Trebuie să rămânem realişti! Şi la acest capitol, în mod surprinzător, Preşedinţia suedeză a obţinut rezultate foarte bune în timpul mandatului său, împreună cu Comisia. Aş vrea să exprim sincerele mele mulţumiri pentru acestea.
În ceea ce priveşte subiectul Tratatului de la Lisabona: dl Schulz nu este aici în acest moment. A afirmat că, fiind constituită din liderii adjuncţi ai partidelor europene, Comisia este influenţată. Sunt doar surprins că preşedintele unui grup politic face caz de angajamentul politic al membrilor Comisiei. Ce rost are acest lucru? Pot doar să resping acest argument.
La final, aş vrea să vă încurajez - după cum am făcut-o la începutul mandatului - să vă alăturaţi în sfârşit zonei euro. Pot spune "Suedia ante portas”, dle Reinfeldt?
Adrian Severin
Dle preşedinte, sincer vorbind, consider că Preşedinţia suedeză poate fi mulţumită de realizările sale şi cred că Suedia poate fi mândră de activitatea Preşedinţiei suedeze. Cu toate acestea, aşa cum se întâmplă mereu cu preşedinţiile pe termen scurt, atunci când sunt bune, ne lasă cu gustul amar al unui proiect nefinalizat.
Deci, consider că întrebarea cea mai importantă acum este: cum şi ce am putea construi în continuare pe baza realizărilor Preşedinţiei suedeze? Primul lucru este punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona. Un tratat nu este niciodată destul pentru rezolvarea unei probleme. Este necesară voinţă politică pentru a-l îmbunătăţi în mod corespunzător însă, în acest caz, cred că avem nevoie de mai mult decât voinţă. Avem nevoie de curaj şi de imaginaţie - imaginaţie pentru a umple lacunele sau pentru a clarifica ambiguităţile tratatului. Deci, sper că, începând cu experienţa acumulată, Preşedinţia suedeză va rămâne implicată în continuare în susţinerea consolidării noii instituţii create de Tratatul de la Lisabona, şi anume preşedintele permanent - sau pe termen lung - al Consiliului European şi Înaltul Reprezentant cu Serviciul de acţiune externă.
Una dintre priorităţile Preşedinţiei suedeze a fost, desigur, gestionarea crizei economice şi financiare. Aceasta a fost foarte importantă. În acest context, consider că pot fi observate două fenomene care sunt destul de ameninţătoare: în primul rând, tentaţia protecţionismului naţional şi a egoismului naţional, şi, în al doilea rând, disparităţile economice şi sociale dintre statele membre şi lipsa de coeziune economică, socială şi teritorială din cadrul Uniunii Europene.
Ar trebui să punem, oare, la îndoială decizia extinderii? Bineînţeles că nu. Aceste disparităţi existau deja şi înainte, iar interdependenţa nu este valabilă numai în cadrul Uniunii, ci şi la nivel global. Deci, aceste disparităţi puteau să submineze sau să pună în pericol stabilitatea întregului continent şi a Uniunii. Prin urmare, consider că extinderea a făcut posibil ca noile state membre să facă faţă acestor disparităţi mai uşor în cadrul Uniunii, în folosul tuturor membrilor acesteia.
Însă concluzia este după cum urmează, şi voi încheia cu aceasta. Consider că următorul pas este să urmărim politici mai îndrăzneţe şi mai substanţiale pentru coeziune economică şi socială în Europa - şi nu mai puţine politici de acest gen - şi reforme îndrăzneţe, reforme economice şi financiare care ne-ar permite să nu repetăm criza şi, desigur, politici pentru redresarea post-criză. În acest context, ultima declaraţie a Comisiei privind sprijinul economic pentru ţările estice, cât şi disponibilitatea exprimată de dl Barroso pentru a dezbate Strategia 2020 ar trebui lăudate.
Charles Goerens
(FR) Dle preşedinte, şi eu aş vrea să îmi exprim recunoştinţa faţă de Preşedinţia suedeză în exerciţiu a Consiliului European, însă rămâne o problemă. Joi, Consiliul European a luat decizia de a acorda 7,2 miliarde de euro pentru a finanţa adaptarea parţială a ţărilor în curs de dezvoltare la schimbările climatice, ceea ce este un semn bun.
Din punctul meu de vedere, această sumă ar trebui să fie în plus faţă de ajutorul pentru dezvoltare pe care Uniunea Europeană s-a angajat să-l mărească cu 0,7 % din venitul naţional brut până în 2015. De ce? Haideţi să presupunem că cele 7,2 miliarde vin din pachetul care a fost alocat deja sub forma ajutorului pentru dezvoltare oficial; suma nu va fi suficientă pentru a finanţa Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului. Ne-am fura căciula.
Aşteptăm clarificări din partea Consiliului European şi din partea Comisiei în această privinţă. Orice ambiguitate privind natura complementară a sumei anunţate de Consiliul European din 10 şi 11 decembrie ar submina credibilitatea Uniunii Europene la conferinţa de la Copenhaga, pe care o putem descrie fără ezitare ca fiind crucială pentru omenire.
(Aplauze)
Ian Hudghton
Dle preşedinte, reprezint Alianţa Liberă Europeană, o parte a grupului meu, care include partidele pentru independenţa Ţării Galilor, Flandrei, Cataloniei şi Scoţiei. Urmărim obţinerea independenţei, pentru ca naţiunile noastre să poată contribui la reuniunile Consiliului European şi la evenimente la nivel mondial, precum conferinţa de la Copenhaga privind schimbările climatice.
Guvernul şi parlamentul Scoţiei au adoptat cea mai ambiţioasă lege din lume privind schimbările climatice, cu obiective de reducere a emisiilor de 42 % până în 2020 şi 80 % până în 2050. Acestea sunt obiective pe care intenţionăm să le atingem, şi totuşi, guvernul Regatului Unit a refuzat solicitarea rezonabilă ca un ministru scoţian să ia parte la dezbaterile oficiale de la Copenhaga. Un astfel de comportament subliniază practic faptul că doar fiind independentă - cu statutul normal de independenţă - Scoţia poate să contribuie cum se cuvine în cadrul comunităţii internaţionale, şi sper că Consiliul European va discuta foarte curând extinderea internă a Uniunii Europene, Scoţia fiind deschizătoarea de drum.
Hans-Peter Martin
(DE) Dle preşedinte, avem nevoie de o revoluţie a democraţiei. Faptul că admir atât de multe tradiţii suedeze a adâncit dezamăgirea mea cauzată de bilanţul general al activităţii Preşedinţiei. Din nefericire, nu a fost o Preşedinţie populară, ci o Preşedinţie a Consiliului şi mai degrabă o Preşedinţie de investitor pe scară largă în stilul dnei Wallström, decât una a dnei Malmström.
Dnă Malmström, îmi aduc aminte de dumneavoastră bine din perioada când aţi fost deputată aici. În timpul acestei Preşedinţii, aţi fost o persoană diferită. Sper foarte mult că atunci când vă veţi întoarce, vă veţi relua activitatea aici din punctul din care aţi plecat, fiind inspirată de sistemul parlamentar. De ce aţi adoptat acordul SWIFT atât de târziu? De ce avem acum un fel de consiliu executiv la nivelul UE - acesta fiind unul dintre obiectivele suedezilor, dintre toate naţiunile, cu transparenţa lor? Vă rog ca în viitor să vă întoarceţi la rădăcini.
János Áder
(HU) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, în timpul ultimelor două ore şi jumătate din această dezbatere, s-au afirmat foarte multe despre Copenhaga şi despre negocierile de la Copenhaga. Trebuie să spun că, în această privinţă, Preşedinţia suedeză nu a fost întrutotul reuşită, deoarece nu există o poziţie comună prezentată la Copenhaga în numele Uniunii Europene. Acest lucru nu este neapărat vina Preşedinţiei suedeze, ci mai degrabă a Comisiei Europene. Ce se întâmplă şi de ce nu există o poziţie comună? Nu există o poziţie comună în legătură cu cel puţin două chestiuni. Una dintre acestea este dacă pot fi transferate cotele de dioxid de carbon după 2012 şi dacă pot fi vândute.
Comisia Europeană critică această poziţie într-un mod de neînţeles, limitat şi obtuz. Ungaria, Polonia, România şi alte ţări foste socialiste şi-au îndeplinit angajamentele luate la Kyoto. De fapt, nu numai că le-au îndeplinit, ci au dovedit un exces de zel. Avem dreptul să vindem cotele în exces. Cu toate acestea, Comisia tot doreşte să ne priveze de acest drept. Cu alte cuvinte, doreşte să pedepsească îndeplinirea obligaţiilor contractuale, lucru pe care l-a făcut şi Ungaria. Alţii nu au reuşit să îşi îndeplinească angajamentele, sporind chiar emisiile nocive, însă nimeni nu doreşte pedepsirea lor. După aşa ceva, cum ne putem aştepta ca semnatarii să respecte un nou acord, dacă va exista o continuare a Protocolului Kyoto la Copenhaga?
Rog Comisia Europeană, şi dacă ar fi aici, l-aş ruga şi l-aş invita în special pe preşedintele Barroso să schimbe atitudinea obtuză pe care a avut-o până acum şi să susţină o poziţie care respectă Protocolul de la Kyoto aflat în vigoare în prezent. De asemenea, aş vrea să vă atrag atenţia asupra unui fapt pe care nu ar trebui să-l uităm, şi anume, că fără noile state membre, UE15 nu ar fi putut să respecte angajamentul de reducere a emisiilor cu 8 %. De fapt, dacă acesta ar fi fost cazul, Uniunea Europeană ar fi avut o poziţie de negociere mult mai slabă şi mai precară la Copenhaga.
Catherine Trautmann
(FR) Dlor preşedinţi, dle ministru, Preşedinţia suedeză a avut parte de ceea ce se poate descrie ca fiind câteva momente istorice: intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, desemnarea primului preşedinte al Consiliului European şi a Înaltului Reprezentant, însă şi conferinţa privind schimbările climatice şi numirea unei noi Comisii, cât şi - vă rog, permiteţi-mi această scurtă referire - pachetul legislativ în domeniul telecomunicaţiilor.
Aceste evenimente au generat speranţă. Având în vedere toate acestea, însă, mai rămân unul sau două rezultate neconcludente. În primul rând, Parlamentul nostru fiind angajat să introducă supravegherea europeană a pieţelor financiare, a salutat propunerile făcute de grupul de înţelepţi al dlui de Larosière ca fiind un pas crucial. Cu toate acestea, concluziile Consiliului ECOFIN din 2 decembrie sunt cu mult sub acest nivel realist de ambiţie.
Doresc să menţionez în acest moment că Parlamentul va restabili cu siguranţă, într-o anumită măsură, echilibrul propunerilor care i-au fost supuse atenţiei, pentru a conferi robusteţe pieţelor financiare. Acelaşi lucru este valabil şi pentru angajamentele financiare făcute ţărilor din sud pentru a le ajuta să combată schimbările climatice. Chiar dacă la Copenhaga ţările sărace au nevoie de angajamente reale privind finanţarea pe termen lung, Consiliul a reuşit să angajeze doar 7,2 miliarde de euro pentru o perioadă de trei ani. Acesta este un prim pas, este adevărat, însă este mult prea puţin faţă de necesităţi, cu atât de mult cu cât banii rezultă parţial dintr-un exerciţiu de restructurare.
În ultimul rând, în domeniul financiar, salutăm intenţia de a impune reglementări şi de a acţiona cu fermitate atât în privinţa supravegherii, cât şi a impozitării. Observ, în special în concluziile Consiliului, referirea la taxa globală pe tranzacţii financiare. Acesta este un lucru pentru care noi, socialiştii, ne rugăm şi sperăm de mai bine de 10 ani. Încă mai avem de muncit. Căutarea de noi resurse financiare pentru promovarea ocupării forţei de muncă, a solidarităţii în cadrul şi în afara Europei şi a finanţării luptei împotriva schimbărilor climatice reprezintă o provocare majoră. Pentru că în curând va veni Crăciunul, invit Consiliul să ia o decizie privind resurse proprii pentru anii care urmează.
Olle Schmidt
(SV) Dle preşedinte, este destul de ciudat să aud îi pe unii dintre cei care se lamentează - inclusiv unii dintre compatrioţii mei suedezi - criticând Preşedinţia suedeză. Cu ce compară Carl Schlyter această Preşedinţie? Cu Republica Cehă sau cu altă mare Preşedinţie?
Nimeni nu ar trebui să se aştepte să primească note bune de la dl Borghezio. De fapt, a primi note proaste din partea dlui Borghezio este un lucru bun.
S-au realizat foarte multe. Tratatul de la Lisabona a intrat în vigoare. Au fost ocupate două dintre cele mai înalte posturi din UE. Au fost promovate cu greu mai multe propuneri importante: Programul de la Stockholm, supravegherea financiară în viitor şi, mai ales, pachetul legislativ în domeniul telecomunicaţiilor. Şi reuniunea la nivel înalt privind schimbările climatice de la Copenhaga ar putea să se îndrepte în direcţia potrivită dacă noi, cei din Parlamentul European, dorim acest lucru.
Pe de altă parte, aş menţiona eşecul privind implementarea mobilităţii pacienţilor. Acesta reprezintă o incertitudine juridică continuă şi o suferinţă inutilă, în timp ce oamenii aşteaptă să fie trataţi.
În general, totuşi, toată lauda pentru prim-ministrul Reinfeldt, pentru dna Malmström, pentru ministrul pentru afaceri ale Uniunii Europene şi pentru toţi ceilalţi membri ai echipei Preşedinţiei. Meritaţi cu toţii un an nou fericit!
Judith Sargentini
(NL) Dle preşedinte, dle Reinfeldt, există o pată mare pe faţa Preşedinţiei dumneavoastră, iar aceasta este reprezentată de deciziile luate în legătură cu acordul SWIFT. Tratatul de la Lisabona a intrat în vigoare la 1 decembrie, iar la 30 noiembrie, dumneavoastră şi colegii dumneavoastră şefi de state sau de guverne aţi grăbit aprobarea unui acord prin care oferiţi datele noastre bancare Statelor Unite. Dacă acesta este un semn privind evoluţia în viitor a Programului de la Stockholm - un program menit să garanteze drepturile civile, securitatea şi libertăţile noastre - atunci am impresia că punerea acestuia în aplicare va cântări foarte greu şi va ameninţa libertăţile şi drepturile noastre civile.
Aceasta este o pată pe faţa Preşedinţiei dumneavoastră. De asemenea, cred că pătează şi lansarea Tratatului de la Lisabona, care dă mai multe drepturi Parlamentului European şi aş vrea să ne asiguraţi că în viitor veţi da dovadă de mai mult respect pentru drepturile civile, cetăţeni şi Parlament.
Zoltán Balczó
(HU) Dle preşedinte, am vrea să evaluăm rezultatele Preşedinţiei suedeze în retrospectivă, după 10-20 de ani. Cel mai important eveniment care va fi menţionat va fi intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Acest Tratat creează cadrul legal pentru un super-stat, vieţile a 500 milioane de oameni fiind controlate dintr-un punct central, în timp ce statele-naţiune se estompează. Calea care ne-a dus la această situaţie a fost una antidemocratică. Trei referendumuri au respins acest concept, până când al doilea referendum irlandez impus şi obţinerea semnăturii lui Václav Klaus au dus la crearea oportunităţii pentru instituirea acestuia. Majoritatea populaţiei Europei a respins această idee şi doreşte să menţină statul-naţiune. Din acest motiv, am încredere că istoria va descrie această perioadă ca o încercare nereuşită de a crea un imperiu.
Othmar Karas
(DE) Dle preşedinte, dle preşedinte în exerciţiu al Consiliului, doamnelor şi domnilor, în dezbaterile privind Preşedinţia Consiliului vorbim adesea ca şi cum Preşedinţia ar fi Uniunea Europeană. Preşedinţia Consiliului nu este UE, este un manager important al unei instituţii europene. Deci, aş ruga pe toată lumea să fie puţin mai drepţi şi mai calmi.
Preşedinţia Consiliului a făcut treabă bună în ultimele şase luni. A contribuit la deschiderea unui nou capitol din istoria succesului Uniunii Europene. Totuşi, niciunul dintre noi nu îşi doreşte o Europă a guvernelor. Lucrăm în sensul unei Europe a cetăţenilor şi pentru o mai mare cooperare între instituţii şi între diferitele părţi ale Uniunii Europene. Fiecare dintre noi reprezintă o parte din Uniunea Europeană.
Dezbaterea instituţională s-a încheiat, noile posturi au fost ocupate şi, în ceea ce priveşte câteva chestiuni importante, Consiliul a adoptat o poziţie care ne va permite să ne continuăm munca. Să privim spre viitor. Cineva a spus că avem o problemă majoră, deoarece Tratatul de la Lisabona încă nu a fost luat în considerare în metodele de lucru ale Consiliului. Consiliul are mai multe ocazii de a influenţa Parlamentul European şi comisiile Parlamentului European decât are Parlamentul European ocazii de a influenţa grupurile de lucru şi reuniunile Consiliului. Şi în această privinţă, solicităm tratamentul egal al celor două instituţii, deoarece avem statut egal ca legiuitori.
Da, a fost o greşeală - putem dezbate conţinutul acestuia - să se promoveze acordul SWIFT înaintea schimbării aduse puterii de codecizie a Parlamentului, o zi mai târziu. Hotărârea privind supravegherea pieţei financiare nu a fost finalizată încă. Trebuie să aducem îmbunătăţiri, avem nevoie de putere executivă, avem nevoie de mai multă supraveghere europeană în ceea ce priveşte instituţiile transfrontaliere şi trebuie să ajungem la o mai bună coordonare între statele membre, Comisie şi Banca Centrală Europeană în cadrul Comitetului de la Basel pentru că, altfel, se va crea o structură paralelă.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Dle preşedinte, vreau să felicit Preşedinţia suedeză pentru activitatea sa, mai ales în ceea ce priveşte spaţiul de libertate, securitate şi justiţie.
Intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona reprezintă un pas calitativ şi necesită ca următoarele Preşedinţii - spaniolă, belgiană şi ungară - să continue schimbările făcute de Preşedinţia suedeză cu Programul de la Stockholm prin elaborarea planului de acţiune.
În contextul cooperării necesare în temeiul Tratatului de la Lisabona între Comisia Europeană, Consiliu şi Parlament şi parlamentele naţionale ale statelor membre (articolul 17 din Tratatul privind Uniunea Europeană şi Articolul 295 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene), aş vrea să vă atrag atenţia asupra importanţei a trei aspecte care au fost evidenţiate de Preşedinţia suedeză.
Primul ţine de ambiguitatea din jurul coordonatorului pentru antiterorism şi combaterea traficului de persoane şi de măsura în care acest funcţionar depinde de Comisie şi, pe de altă parte, este supus controlului exercitat de Parlamentul European.
Al doilea se referă la dimensiunea externă a drepturilor fundamentale, care acum va fi o dimensiune transversală a politicii europene. Deşi există un comisar pentru drepturi fundamentale şi justiţie, Uniunea Europeană are şi un Serviciu european pentru acţiune externă care trebuie să se dedice drepturilor omului şi unei implicări intense în apărarea drepturilor fundamentale.
Al treilea are legătură cu zona Schengen pentru libera circulaţie a persoanelor. Considerăm că faptul că s-a dat importanţă evaluării şi monitorizării Pactului european privind imigraţia şi azilul şi politicii de control a graniţelor externe (azil, imigraţie şi prevenirea crimei organizate) va duce la crearea cu succes a acestui spaţiu de liberă circulaţie a persoanelor şi a drepturilor omului, finalizându-se astfel piaţa internă şi realizându-se proiectul nostru european.
Lena Ek
(SV) Dle preşedinte, podurile nu sunt uşor de construit. Este deosebit de dificil când trebuie să trecem 27 de state membre şi 500 de milioane de oameni peste aceste poduri, realizând tranziţia de la vechea UE la o UE mai deschisă, mai transparentă şi mai democratică în temeiul noului Tratat de la Lisabona, Parlamentul European având acum o influenţă mult mai mare.
Toamna aceasta, am avut de înfruntat atât o criză a climei, cât şi o criză a locurilor de muncă. În ciuda acestui lucru, Preşedinţia suedeză a reuşit să elaboreze o serie de acte legislative importante privind eficienţa energetică. Sunt deosebit de mulţumit de faptul că UE a introdus acum noua etichetare energetică a aparatelor electrocasnice. Printre alte exemple de legislaţie care s-a introdus acum de numără cerinţele de eficientizare energetică a clădirilor şi etichetarea ecologică a pneurilor pentru vehicule.
În sfârşit, aş dori să mulţumesc guvernului pentru Preşedinţia sa excelentă, coerentă. Aş vrea să îmi exprim respectul în special faţă de ambasadorul UE Ulrika Barklund Larsson, care ne-a părăsit atât de brusc în această toamnă. A făcut o treabă extraordinară şi îi simţim foarte mult lipsa.
Tot ceea ce mai rămâne acum este să încheiem conferinţa privind clima de la Copenhaga - ultima şi cea mai importantă misiune, cu cel mai important impact pe termen lung. Mult noroc!
Mario Mauro
(IT) Dle preşedinte, dle Reinfeldt, doamnelor şi domnilor, există mai multe puncte în concluziile ultimului Consiliu European în privinţa cărora ar trebui să putem să convenim şi pe care am putea să le descriem ca fiind încurajatoare pentru viitorul apropiat.
În primul rând, imigraţia: s-a evidenţiat nevoia de a face accesul la teritoriul Uniunii Europene mai eficient din punct de vedere al garantării siguranţei cetăţenilor săi. Pentru a realiza acest lucru, avem nevoie de o politică de integrare. Cu alte cuvinte, trebuie să obţinem echilibrul adecvat între nevoile statelor membre şi dramele umane, produsul potenţial al migranţilor.
S-a făcut apoi referire la o Europă a responsabilităţilor şi a solidarităţii în ceea ce priveşte imigraţia şi azilul. În acest sens, mă încurajează modul în care Consiliul a evidenţiat nevoia urgentă de a combate imigraţia ilegală, începând cu statele membre de la graniţă, mai ales cele din sud. Acest lucru înseamnă împărţirea resurselor şi a problemelor. Din nefericire, acest aspect este pus în umbră mult prea des de egoism şi de o lipsă de curaj.
Al doilea aspect pe care îl consider prioritar, în acest moment de criză economică, când încă nu putem vedea lumina de la capătul tunelului, este relansarea Strategiei de la Lisabona. Trebuie să putem reveni din nou pe poziţie în concurenţa cu puterile emergente în domeniul financiar şi comercial cât mai repede posibil: doar un sistem informatic şi de cercetare de ultimă oră ne va permite să facem acest pas, care este atât de important pentru noi şi, mai presus de toate, pentru noile generaţii.
Sunt încântat să observ că noua metodă invocată de Consiliu are drept scop consolidarea legăturii dintre măsurile naţionale şi măsurile Uniunii Europene şi întărirea proprietăţii naţionale printr-o implicare mai activă a conducerii, a forţei de muncă şi a autorităţilor regionale şi locale, care pot fi rezumate într-un singur cuvânt: subsidiaritate.
Încă am sentimentul că trebuie să facem mai multe în această direcţie: familia, oamenii şi grupurile intermediare trebuie să se afle în centrul redresării economice a Europei. Doar oamenii, de fapt, bărbaţii şi femeile deţin dinamismul care poate reactiva mulţimea de sectoare ale vieţilor noastre sociale, îngenuncheate acum de pesimismul generat foarte adesea de instituţii.
Ivari Padar
(ET) Dle preşedinte, în primul rând, aş vrea să laud preşedintele pentru aprobarea strategiei pentru regiunea Mării Baltice, care este cu siguranţă foarte importantă pentru ţara mea. Însă aş vrea să vorbesc ceva mai mult despre trei chestiuni ce ţin de tema finanţelor.
În primul rând, aş vrea să mulţumesc pentru eforturile făcute pentru reglementarea sistemului financiar transeuropean şi, de asemenea, să invit Parlamentul European să îi acorde tot sprijinul său.
În al doilea rând, pentru a controla criza financiară, Uniunea Europeană şi statele sale membre au implementat un mare număr de măsuri excepţionale, ceea ce este un aspect pozitiv. Deja se poate observa stabilizarea economiei. În acelaşi timp, sunt de acord cu opinia Consiliului că situaţia nu este încă destul de sigură pentru a renunţa la măsurile de susţinere. Consecinţa crizei, pentru mine, este cu siguranţă faptul că băncile şi serviciile pe care acestea le oferă sunt necesare. Deci, nu este necesar să mergem prea departe în a le pedepsi, însă activitatea bancară ar trebui să fie bazată pe ceea ce se întâmplă în economia reală, nu pe o piaţă interbancară virtuală, care a fost motivul principal al recentei crize. În acelaşi timp, trebuie să luăm în considerare plata bonusurilor bancherilor, o problemă care a devenit un subiect deosebit de important în Estonia.
În al treilea rând, susţin apelurile către Fondul Monetar Internaţional pentru a lua în considerare instituirea unei taxe pe tranzacţiile financiare globale - taxa Tobin - pentru a restitui bani societăţii în perioadele de creştere. Susţin necesitatea reînnoirii acordurilor economice şi sociale între instituţiile financiare şi societatea pe care o deservesc, a sporirii beneficiilor aduse societăţii în perioadele bune şi a protejării acesteia de pericole.
Paulo Rangel
(PT) Dle preşedinte, aş vrea să încep prin a felicita Preşedinţia suedeză, mai ales pe prim-ministrul Reinfeldt, atât în numele Grupului Partidului Popular European (Creştin Democrat) şi delegaţiei portugheze din cadrul Grupului PPE.
Verdictul nostru privind Preşedinţia suedeză este că a fost un succes aproape total, practic în patru domenii fundamentale. În primul rând, în domeniul instituţional, contribuţia Preşedinţiei suedeze la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la alegerea cu succes a preşedintelui Comisiei şi la tot ceea ce a avut legătură cu ratificarea a fost extrem de profesionistă şi la nivelul la care ne aşteptăm să se ridice bunele practici în Uniunea Europeană. Desigur, pentru o ţară ca Portugalia, care a jucat un rol hotărâtor în adoptarea Tratatului de la Lisabona, contribuţia Preşedinţiei suedeze a fost de nepreţuit.
Al doilea punct la care doresc să mă refer este agenda în domeniul climatic, în cadrul căreia, bineînţeles, şi eforturile Comisiei au fost importante. Din punctul meu de vedere şi al multora dintre colegii mei din PPE, domeniul schimbărilor climatice este unul în care Uniunea Europeană a avut cel mai mare succes. Aceasta se află în fruntea luptei globale, iar acest lucru se întâmplă datorită eforturilor Preşedinţiei suedeze şi, în special, ale preşedinţiei Comisiei. Considerăm că aceste rezultate sunt, de asemenea, pozitive.
Al treilea punct este reglementarea financiară. Mai ales cu ultimul Consiliu, s-a făcut un pas înainte pe care îl considerăm decisiv şi care poate avea un impact foarte mare asupra ieşirii noastre din criză. Prin urmare, aş dori, de asemenea, să vă transmit felicitările noastre pentru că aţi reuşit să semnaţi un acord în acest domeniu. În ultimul rând, aş dori să menţionez un domeniu care este foarte important pentru mine personal: Programul de la Stockholm şi, deci, spaţiul de libertate, securitate şi justiţie. Am urmărit procesul de la Tampere şi apoi, în special, procesul de la Haga. Consider că Programul de la Stockholm este absolut esenţial şi aş vrea să felicit pentru acesta Preşedinţia suedeză şi pe prim-ministrul Reinfeldt.
Marietta Giannakou
(EL) Dle preşedinte, rezultatele Preşedinţiei suedeze sunt cu adevărat pozitive. Acestea coincid cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, care marchează sfârşitul interguvernamentalismului care a generat probleme atât de mulţi ani şi cu exercitarea unei politici mai integrate şi mai coezive.
Preşedinţia suedeză este caracterizată, de asemenea, prin crearea Programului de la Stockholm şi prin deciziile luate în timpul crizei financiare, care sunt puncte fundamentale, cu adevărat importante în continuarea progreselor în cadrul acestor eforturi.
În acelaşi timp, alegerea preşedintelui Comisiei Europene şi desemnările realizate, toate sunt extrem de importante pentru continuarea eforturilor pe care le facem prin Tratatul de la Lisabona, sunt extrem de importante şi interesante pentru Parlamentul European şi sunt elemente pozitive şi esenţiale.
Parlamentul European îşi asumă un nou rol, cel de organ legislativ, împreună cu Consiliul European. Acest lucru marchează o nouă evoluţie în cadrul căreia trebuie să facem cu toţii eforturi mai mari şi mai coezive.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Dle preşedinte, felicit Preşedinţia suedeză pentru conducerea lăudabilă din ultimele şase luni.
În ceea ce priveşte Programul de la Stockholm, aş sublinia faptul că prin acesta se încearcă propulsarea mult-doritei politici privind imigraţia. Cu toate acestea, anumite probleme esenţiale au căzut pe planul doi.
În 2008, în Uniunea Europeană au avut loc 515 atacuri teroriste în 11 state membre. Combaterea terorismului şi protecţia victimelor trebuie deci incluse între priorităţile agendei noastre politice şi trebuie să reprezinte o categorie separată, specifică a Programului de la Stockholm.
În al doilea rând, opt milioane de imigranţi ilegali trăiesc în spaţiul de libertate, securitate şi justiţie. În această privinţă, trebuie să consolidăm politicile pentru dezvoltare şi cooperare cu ţările de origine şi de tranzit. Uniunea Europeană trebuie să promoveze încheierea de acorduri de repatriere şi de readmitere cu ţări precum Maroc, Algeria şi Libia. Viitorul plan de acţiune al Programului de la Stockholm, care urmează a fi prezentat la jumătatea lunii iunie 2010, trebuie să ţină cont de aceste aspecte.
Andrzej Grzyb
(PL) Şi eu vreau să mă alătur celor care mulţumesc Preşedinţiei suedeze şi dlui Reinfeldt personal pentru eficienţa domniei sale şi, de asemenea, pentru modul excelent în care a tratat priorităţile Preşedinţiei.
Desigur, ceea ce este important pentru cetăţenii Uniunii Europene în mod deosebit este acţiunea îndreptată către reducerea efectelor crizei economice şi financiare. Aceasta ţine de sprijinirea sectorului afacerilor, pentru a restabili locuri de muncă şi pentru a crea condiţii pentru dezvoltarea întreprinderilor mici şi mijlocii, cât şi pentru a elimina cauzele crizei, mai ales pe pieţele financiare, astfel încât să nu îşi facă apariţia din nou în viitor. Mi se pare că supravegherea europeană în acest domeniu este insuficientă şi că aici trebuie să influenţăm, de asemenea, în calitate de instituţie aleasă în mod democratic, standardele etice urmate de cei care supraveghează băncile şi instituţiile financiare.
Cât despre reuniunea la nivel înalt de la Copenhaga, susţin din toată inima poziţia dlui Barroso. În acest domeniu există, într-adevăr, nevoia unui parteneriat din partea altor actori economici importanţi pentru ca efectele reuniunii la nivel înalt să fie cu adevărat plauzibile.
Silvia-Adriana Ţicău
Am fost raportor pentru eficienţa energetică a clădirilor, document pe care l-am negociat în a doua lectură cu preşedinţia suedeză a Consiliului Uniunii Europene, un raport extrem de important pentru viitorul Uniunii Europene şi pentru lupta împotriva schimbărilor climatice. Important şi pentru Conferinţa de la Copenhaga, dar mai ales pentru cele 2,7 milioane de locuri de muncă care pot fi create până în 2020 în acest sector.
În ceea ce priveşte partea de comitologie, conform Tratatului de la Lisabona, s-au început negocierile pentru un acord instituţional vis-à-vis de puterile delegate şi actele delegate către Comisie. Având în vedere că Tratatul de la Lisabona creează o nouă bază atât pentru schimbările climatice, cât şi pentru o politică energetică comună, sper - şi aşteptăm şi din partea Comisiei Europene, domnule Preşedinte Barroso - să ne prezentaţi un program de lucru pe următorii 5 ani, astfel încât şi comisarii pe care îi audiem să poată răspunde la aceste provocări.
O ultimă precizare: aş dori să mă refer la ridicarea barierelor privind libera circulaţie a forţei de muncă pentru lucrătorii din noile state membre care ar trebui să fie o concluzie a Preşedinţiei europene suedeze.
Preşedinte
Trebuie să îmi cer scuze dlui Balčytis şi dlui Luhan: nu pot să accept solicitarea dumnealor pentru că deja avem numeroşi alţi vorbitori şi nu avem destul timp pentru a permite tuturor să vorbească. Vor trebui să păstreze ce au de spus pentru altă dată. Îmi cer scuze încă o dată.
Ivo Vajgl
(SL) Aş vrea să felicit Preşedinţia suedeză pentru faptul că a condus Uniunea Europeană în mod echitabil şi responsabil, după cum aţi afirmat, într-o perioadă de schimbări instituţionale şi de criză economică şi financiară. Cu toate acestea, în această perioadă, aţi pierdut ocazia de a promova un discurs european mai amplu privind un model socioeconomic diferit de cel care ne-a condus spre această criză. Suedia ştie mult mai multe despre acest subiect decât alte ţări.
De asemenea, aţi avut experienţa gustului amar lăsat de limitările Uniunii Europene în ceea ce priveşte unitatea de acţiune, mai ales în momentul alegerii conducerii UE. Aţi stabilit câteva norme noi în domeniul politicii externe, în Orientul Mijlociu, de exemplu, şi vă felicit pentru această realizare. Vă mulţumesc şi pentru atenţia pe care aţi acordat-o extinderii Uniunii Europene şi pentru că aţi rezolvat, alături de Comisie, câteva probleme care stăteau în calea acestui proces. O treabă bine făcută!
Jean-Pierre Audy
(FR) Dle preşedinte, dle Barroso, dle Reinfeldt, aş vrea să ştiu care este opinia dumneavoastră, dle Reinfeldt, privind concluziile Troicăi, deoarece şefii de stat sau de guvern au decis să creeze această troică pentru ca Preşedinţia să aibă continuitate. Mai mult decât atât, pentru că încheiaţi Troica între Republica Franceză, Republica Cehă şi Regatul Suediei, care este opinia dumneavoastră în legătură cu acest instrument şi ce concluzii aţi tras din aceasta?
Mirosław Piotrowski
(PL) Dle preşedinte, ne întâlnim aici, în Parlament, la fiecare şase luni, pentru a trece în revistă realizările altei ţări care îşi încheie mandatul la conducerea Uniunii Europene.
Preşedinţia suedeză va rămâne în istorie deoarece în timpul mandatului său s-a adoptat Euroconstituţia, pentru care unii se tot agită de aproape 10 ani şi care, în forma sa curentă, este cunoscută sub numele de Tratatul de la Lisabona. Acesta a fost adoptat împotriva voinţei multor naţiuni. Rezultatele referendumurilor din Franţa, Ţările de Jos şi Irlanda au fost date la o parte ostentativ. A fost introdus principiul deficitului democratic, care permite controlul de sus, aparent pentru a îmbunătăţi mecanismele administrative ale UE. Primele schimbări legate de selectarea persoanelor pentru noile funcţii din Uniune au fost realizate, între timp, într-un haos organizaţional şi au generat amuzament general în Europa şi în toată lumea. Preşedinţia suedeză îşi încheie, de fapt, mandatul la conducerea Uniunii Europene într-o stare de nesiguranţă şi de haos.
Anna Maria Corazza Bildt
Dle preşedinte, aş vrea să felicit Preşedinţia suedeză pentru viziunea unei Europe a cetăţenilor, descrisă în Programul de la Stockholm. Nu vom putea evidenţia niciodată suficient importanţa istorică a asumării, în sfârşit, a unei viziuni care întâmpină preocupările cetăţenilor noştri pentru securitate, respectând în acelaşi timp drepturile individuale. În sfârşit, putem trece la o Europă pentru cetăţeni, creată de cetăţeni.
De asemenea, aş vrea să salut Biroul European de Sprijin pentru Azil, care este un pas important şi concret către întâmpinarea preocupărilor ţărilor care doresc să lupte împotriva imigraţiei ilegale oferind, în acelaşi timp, o politică mai umană privind migraţia. Programul de la Stockholm va rămâne cu noi timp de cinci ani şi sper să putem trece la punerea sa în aplicare. Mulţumesc Preşedinţiei suedeze. Amprenta pe care aţi lăsat-o va rămâne cu noi timp de cinci ani.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Preşedinţia suedeză a făcut o treabă excelentă şi aş vrea să-l felicit pe dl prim-ministru pentru aceasta. Finalizarea ratificării Tratatului de la Lisabona a rezolvat mini-criza regretabilă şi ruşinoasă în care a fost implicat preşedintele ceh Klaus. Situaţia a rezultat din greşeala politică făcută în timpul procesului de extindere, când Uniunea Europeană nu a declarat din timp că cele 13 decrete discriminatorii Beneš sunt de neconceput din punct de vedere moral. Al doilea eveniment major este faptul că UE a reuşit să stabilească o poziţie unitară pentru negocierile privind schimbările climatice. SUA şi China încă nu au realizat acest lucru, însă Uniunea Europeană înţelege în mod clar că viitorul aparţine oricui care conduce mişcarea către dezvoltarea economică ecologică. Să nu uităm că singurul motiv pentru care UE a reuşit să îşi atingă obiectivele a fost faptul că noile state membre şi-au redus emisiile semnificativ. În sfârşit, al treilea eveniment major a fost iniţierea negocierilor pentru aderare cu Serbia şi că Serbia, Macedonia şi Muntenegru au fost exonerate de obligativitatea vizei. Aş vrea să mulţumesc Preşedinţiei suedeze pentru crearea unei oportunităţi excelente pentru trio-ul format la Preşedinţie de Spania, Belgia şi Ungaria.
Rachida Dati
(FR) Dle preşedinte, dle Barroso, dle Reinfeldt, în primul rând, aş vrea să felicit Preşedinţia suedeză pentru cele şase luni de activitate asiduă şi foarte ambiţioasă, mai ales pentru stabilirea, împreună cu şefii de state sau de guverne şi în sfera G20, a unei poziţii comune şi ambiţioase privind problemele de reglementare financiară.
De asemenea, şi în ceea ce priveşte conferinţa de la Copenhaga, observăm că Uniunea Europeană are o poziţie ambiţioasă, foarte elevată, foarte proactivă şi unitară. Prin urmare, aş vrea să îmi exprim sprijinul pentru poziţiile şi deciziile acesteia. Europa este forţa propulsoare din spatele propunerilor, negocierilor şi încheierii unor acorduri importante privind criza financiară care afectează întreaga Europă.
De asemenea, Consiliul European şi-a dat verdictul, săptămâna trecută, privind noua arhitectură a supravegherii financiare, iar negocierile cu Parlamentul European au fost deschise, având în vedere că de acum înainte responsabilitatea pentru monitorizarea punerii în aplicare a deciziilor luate la Pittsburgh va fi partajată cu Parlamentul European.
Criza financiară a scos la iveală punctele slabe ale sistemului nostru de supraveghere financiară. Ideea este să se asigure o mai bună coordonare, dar şi să se înnoiască şi să se consolideze puterile autorităţilor europene; acestea sunt cerinţe urgente.
Sper - şi aici mă adresez Comisiei - că vom rămâne vigilenţi şi că vom menţine acest nivel de ambiţie în punerea în aplicare a deciziilor noastre.
Diane Dodds
Dle preşedinte, în această dimineaţă doresc să exprim adânca mea dezamăgire, în numele industriei pescuitului din Irlanda de Nord, căreia i s-a impus o nouă reducere a cotei de pescuit. Anunţul de aseară din partea Consiliului, potrivit căruia va exista o reducere de 9 % a cotei pentru langustine în Zona 7A, este o lovitură grea pentru industria pescuitului din Irlanda de Nord.
Aceasta este o industrie fragilă din cauza programului pentru refacerea resurselor de cod şi din cauza scăderii numărului de zile de pescuit. Este o industrie care a fost nevoită să se bazeze pe langustine. Acest procent de 9 % va avea un efect devastator şi este cu atât mai supărător cu cât ştiinţa ar fi trebuit să permită Comisiei să realizeze o refinanţare.
Consider că prioritatea pentru Preşedinţia spaniolă trebuie să fie reforma politicii comune în domeniul pescuitului şi luarea deciziilor de acest fel la nivel regional, de către oameni responsabili, din zonă, şi nu de birocraţi de la Bruxelles.
Czesław Adam Siekierski
(PL) În timpul Preşedinţiei suedeze s-au întâmplat foarte multe lucruri bune în Uniune, în cursul unei perioade dificile de criză şi de aşteptări privind acceptarea Tratatului de la Lisabona. Cu toate acestea, nu împărtăşesc opinia că avem o Uniune diferită sau o nouă Uniune. Consider că avem, cel mult, o Uniune reînnoită. De fapt, prevederile generale ale tratatului trebuie completate, nu numai cu conţinut detaliat, ci şi cu soluţii practice specifice. Este important să se clarifice împărţirea competenţelor între posturile-cheie şi modul în care se stabilesc relaţiile între instituţiile UE, inclusiv noul rol al Parlamentului European.
Temerile mele sunt stârnite de posibilele restricţii ale funcţiei Preşedinţiei prin rotaţie, deţinută consecutiv de statele membre. Acest rol de conducere este ceva pentru care statele membre se pregătesc şi ceva ce acestea duc la îndeplinire cu mare fermitate. Dacă, pe lângă preşedintele permanent al Consiliului European nu avem şi şeful statului care deţine preşedinţia, care să prezinte rapoarte aici, Uniunea va fi incompletă şi îşi va pierde din diversitate. Ţările care conduc trebuie să inspire în mod creativ noi acţiuni, iar Preşedinţia permanentă a Consiliului European va trebui să asigure coordonarea, continuitatea şi coeziunea activităţii Uniunii.
Fredrik Reinfeldt
preşedintele în exerciţiu al Consiliului. - Dle Preşedinte, ajungând la sfârşitul acestei dezbateri, ajungem şi la sfârşitul ultimei preşedinţii bazate pe principiul rotaţiei, după cum s-a menţionat. În curând, José Manuel Barroso şi eu vom merge la Copenhaga, deci voi face doar un comentariu privind resursele financiare, deoarece cred că acestea vor fi în centrul discuţiilor pe care le vom avea acum cu ţările în curs de dezvoltare.
Am reuşit să prezentăm o cifră exactă, şi anume 2,4 miliarde de euro anual, pentru perioada 2010-2012. Pentru noi a fost important să spunem că această sumă este destinată pentru aceşti ani, alocată pentru perioada 2010-2012, şi va fi de asemenea disponibilă pentru protecţia climatică.
Discuţia despre felul în care trebuie îndeplinite Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului este una importantă. Doresc să subliniez că statele membre au convenit că ar trebui să ne angajăm să plătim colectiv 0,56 % din VNB-ul UE până în 2010, adică deja de anul viitor, şi să ajungem la nivelul procentual al ONU de 0,7 % în 2015 în ceea ce priveşte asistenţa oficială pentru dezvoltare.
Acest lucru depinde în mare măsură de statele membre. Pentru a sublinia ceea ce este evident, foarte multe dintre statele membre se situează sub aceste cifre azi. Suedia se află într-un club foarte exclusivist, atingând aproape singură 1 % din VNB în ceea ce priveşte asistenţa pentru dezvoltare. Acest lucru ar trebui de asemenea amintit atunci când discutăm referitor la aceste niveluri: faptul că există diferenţe între ţări.
Am făcut în aşa fel încât statele membre să contribuie în mod voluntar cu resursele de care dispuneau. Sunt foarte bucuros să vă informez că toate cele 27 de state membre au contribuit la aceste resurse imediate. În unele cazuri, au fost contribuţii foarte mici, însă vocea europeană este auzită în sensul că, în fapt, toată lumea a contribuit.
Vă mulţumesc din nou şi pentru cooperarea pe care am avut-o cu Parlamentul. Este pentru a patra oară pe durata Preşedinţiei suedeze când, în calitate de prim-ministru, mă adresez acestui Parlament. Nici măcar nu mă apropii de seria de angajamente pe care Cecilia Malmström le-a avut cu Parlamentul, pentru că ea a fost aici de 25 de ori pentru a vi se adresa. În total, Preşedinţia s-a adresat Parlamentului în plen de 43 de ori pe durata mandatului nostru şi am fost prezenţi în cadrul comisiilor în 44 de ocazii diferite.
Acest lucru este de asemenea important în ceea ce priveşte discuţiile privind transparenţa şi buna cooperare între instituţii. Eram conştienţi de importanţa de a avea o bună legătură cu Parlamentul European. Ne-am pregătit să fim prezenţi, să fim aici, să putem să vă răspundem la întrebări şi vă mulţumim pentru această bună cooperare.
Preşedinte
Dle prim-ministru, peste două săptămâni se va încheia preşedinţia dvs. la Uniunea Europeană. Vă mulţumesc pentru activitate şi pentru energia de care aţi dat dovadă. Nu a fost o preşedinţie uşoară; ştim asta. După cum am înţeles de la deputaţii noştri şi din multele puncte de vedere exprimate, a fost o preşedinţie de succes. Doresc să vă mulţumesc dvs. personal şi, fireşte, întregului guvern suedez. Pentru prima dată în istorie, am experimentat, în ultimele săptămâni, noi relaţii ca urmare a Tratatului de la Lisabona.
Vă mulţumesc foarte mult. Ne vom aminti de preşedinţia dvs.
José Manuel Barroso
preşedintele Comisiei. - Dle Preşedinte, aş dori numai să răspund câtorva dintre întrebările concrete ale deputaţilor din Parlament care încă se află aici.
De exemplu, dl Severin a vorbit despre coeziune economică, socială şi teritorială, şi doresc să subliniez ideea pe care a exprimat-o. De fapt, în cadrul primului schimb de opinii pe care l-am avut cu Consiliul European privind viitoarea Strategie UE 2020, s-a stabilit - a se vedea punctul 18 din concluzii - că ar trebui făcute toate eforturile pentru a asigura coeziunea economică, socială şi teritorială precum şi egalitatea de gen. Cred că este important să stabilim acest lucru de la începutul discuţiei privind Strategia UE 2020. Bineînţeles, accentul cade pe competitivitate şi pe nevoia de a răspunde la provocările globale cu care ne confruntăm acum, însă ar trebui să facem acest lucru în legătură cu promovarea coeziunii economice, sociale şi teritoriale în Uniunea Europeană. Aceasta va fi foarte importantă, nu doar pentru definirea acestei strategii, dar şi pentru viitoarele perspective financiare.
Dl Karas şi dna Dati au adus în discuţie un alt aspect concret, referitor la autorităţile europene de supraveghere. Daţi-mi voie să mă exprim clar cu privire la acest subiect. Apreciem mult acordul unanim la care Consiliul European a reuşit să ajungă. Sincer, cu ceva timp în urmă, ar fi fost de neconceput ca toate statele membre să cadă de acord asupra unui text privind supravegherea financiară la nivel european. Acestea fiind spuse, chiar dacă respect natura delicată a anumitor aspecte abordate în propunerile noastre, consider că textul Comisiei a pierdut puţin cam mult din consistenţă. Comisia, în propunerea ei, a prevăzut o clauză de salvgardare fiscală simplă şi funcţională, mai ales pentru că acesta este un aspect foarte sensibil. În orice caz, regret eliminarea puterilor propuse ale autorităţilor de a adresa decizii în mod direct fiecărei instituţii financiare în două din cele trei situaţii în care Comisia a propus acest lucru.
Regret faptul că problema situaţiilor de urgenţă a fost politizată prin aceea că i s-a dat Consiliului responsabilitatea de a declara că există o situaţie de urgenţă şi, de asemenea, regret faptul că domeniul potenţial de aplicare a supravegherii directe de către autorităţile europene de supraveghere a fost limitat doar la agenţiile de rating al creditelor. Sper că Parlamentul European va consolida şi va reechilibra reglementările din aceste domenii în următoarea fază de negociere.
Referitor la Copenhaga, permiteţi-mi să fiu clar în această privinţă: a fost foarte important faptul că angajamentele anterioare au fost confirmate de către Consiliul European, acesta declarând că suntem pregătiţi pentru o reducere de 30 % până în 2020, în comparaţie cu nivelurile din 1990, cu condiţia ca alte ţări dezvoltate să se angajeze să obţină reduceri comparabile ale emisiilor şi ca ţările în curs de dezvoltare să contribuie în mod adecvat, în funcţie de responsabilităţile şi capacităţile lor respective.
Vom continua să analizăm planuri de atenuare de la alte ţări pentru a lua această decizie la momentul oportun la Copenhaga. De fapt, pe durata Consiliului European, am menţionat posibilitatea de a exista o anumită modulare în oferta noastră, şi anume posibilitatea de a construi nişte platforme după 2020. Această discuţie nu este numai despre 2020; este pentru după 2020. Aşa că ar trebui să existe puţină flexibilitate privind platformele pe care le putem defini după 2020. În acest spirit mergem la Copenhaga nu numai pentru a încheia cel mai ambiţios acord, dar şi pentru a avea un acord global real.
Preşedinte
Dle preşedinte Barroso, vă mulţumesc încă o dată. Aş dori să îi mulţumesc dlui prim-ministru Reinfeldt, dnei ministru Malmström, fost deputat în Parlamentul European, şi întregului guvern suedez pentru cooperarea sa foarte activă cu Parlamentul European.
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Vilija Blinkevičiūt 
Aş dori să felicit Preşedinţia suedeză pentru punerea în aplicare constructivă şi eficientă a obiectivelor programului său. Suedia a depus un efort considerabil pentru a asigura intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona la 1 decembrie anul curent, iar aceasta înseamnă că Uniunea Europeană va deveni mai democratică, mai eficientă şi mai transparentă. Sunt sigură că tratatul va îmbunătăţi continuitatea şi va consolida rolul UE pe scena internaţională.
Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice a fost aprobată în cursul Preşedinţiei suedeze. Sunt încântată că s-a alocat sprijin financiar pentru punerea în aplicare a strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice. Ca lituaniană, cunosc foarte bine toate provocările cu care regiunea Mării Baltice se confruntă în prezent. Una dintre acestea constă în identificarea modului optim de rezolvare a problemei urgente şi serioase a protejării mediului din Marea Baltică. O alta constă în identificarea modalităţii de transformare a acestei regiuni într-un motor mai puternic pentru creştere economică şi dezvoltare.
Deja putem găsi azi răspunsuri preliminare la aceste întrebări în strategia UE pentru regiunea Mării Baltice adoptată pe durata Preşedinţiei suedeze. Este primul din seria de planuri europene pentru dezvoltare macroregională, prin care sperăm să îmbunătăţim mediul din regiune şi să îi consolidăm competitivitatea. Strategia Programului de la Stockholm este una dintre priorităţile cele mai importante realizate de Suedia. Programul pe cinci ani va crea condiţii pentru o dezvoltare ulterioară a unui spaţiu de libertate, securitate şi justiţie.
José Manuel Fernandes  
Cele şase luni ale Preşedinţiei suedeze sub prim-ministrul Reinfeldt au fost un mare succes şi s-au evidenţiat prin excelenţă.
Preşedinţia suedeză a jucat un rol decisiv în intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Aceasta a încheiat, astfel, aproape un deceniu de dezbateri şi de impas instituţional, deschizând uşa pentru noi oportunităţi pentru Uniunea Europeană.
Combaterea schimbărilor climatice este un subiect care s-a aflat mereu în fruntea ordinii sale de zi. UE este un lider în acest domeniu, aşa cum arată şi propunerea sa ambiţioasă de a reduce emisiile cu 80 % şi cu 95 % până în 2050. De asemenea, a ajuns la un acord privind furnizarea unor fonduri în valoare de 7,2 miliarde de euro pentru ţările în curs de dezvoltare pentru următorii trei ani.
Preşedinţia suedeză a făcut faţă crizei economice şi dezordinii financiare prin măsuri solide şi realiste. Confruntându-se cu cea mai mare criză financiară din 1930, UE a adoptat rapid măsuri speciale de sprijin. Activitatea de "prevenire” a crizelor ulterioare a fost de asemenea realizată printr-o structură nouă de supraveghere financiară.
Preşedinţia suedeză a ajutat la abordarea crizei şi a făcut ca Europa să fie mai puternică, permiţându-i să traseze în continuare un drum de pace, succes şi modernitate.
Ilda Figueiredo  
Este un fapt că pe durata Preşedinţiei suedeze au avut loc schimbări instituţionale semnificative, în special intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, după tot acel proces de presare şi de şantajare a poporului irlandez pentru a-şi schimba votul la cel de-al doilea referendum pe care a trebuit să-l organizeze.
Totuşi, chiar şi pentru cineva care vrea într-adevăr o formă crescândă de integrare europeană neoliberală, militaristă şi federalistă, este inacceptabil că nu a avut niciun cuvânt de spus despre situaţia socială teribilă prin care trece Uniunea Europeană, care poate fi clar observată în creşterea numărului de şomeri la peste 5 milioane doar într-un singur an, astfel că există acum peste 23 de milioane de oameni fără loc de muncă.
A fost destul de simptomatic, totuşi, că în centrul atenţiei s-a aflat începutul dezbaterii privind strategia UE pentru 2020, aproape uitând de evaluarea aşa-numitei Strategii de la Lisabona, care a fost aprobată cu 10 ani în urmă şi care promitea să fie o oază pentru UE. Aşa a fost, fără îndoială,ca să nu mai menţionez cauzele celei mai mari crize economice şi sociale din ultimele decenii, alimentate de liberalizare şi flexibilitatea forţei de muncă, ceea ce a creat locuri de muncă precare şi prost plătite şi a sporit şomajul.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Dle Preşedinte, evaluarea Preşedinţiei suedeze oferă un rezultat pozitiv. Bineînţeles, marele său succes constă în faptul că a dus la încheierea procesului de ratificare a Tratatului de la Lisabona. Ca şi deputat în Comisia pentru afaceri juridice, şi eu consider un succes compromisul la care s-a ajuns în Consiliu privind brevetul european şi sistemul integrat în materie de jurisdicţie a brevetelor.
Dezbaterea privind un brevet comun pentru întreaga Uniune se desfăşoară de mult timp. A sosit momentul să stabilim norme specifice în acest domeniu, pentru că lipsa unor reglementări uniforme constituie o barieră în calea dezvoltării întreprinderilor europene şi face ca acestora să le fie dificil să concureze, de exemplu, cu firmele americane. De multe ori în trecut am văzut cât de greu este să conciliem interesele tuturor statelor membre în domeniul brevetului european, astfel că sunt mai mult decât recunoscătoare Preşedinţiei suedeze pentru compromisul, pentru moment doar la nivel politic, la care s-a ajuns.
Tratatul de la Lisabona oferă Uniunii temeiuri legale pentru a stabili o legislaţie în materie de proprietate intelectuală şi prevede că standardele corespunzătoare vor fi adoptate în cadrul procedurii legislative ordinare. Prin urmare, pe durata viitoarei Preşedinţii spaniole, va exista o dezbatere foarte interesantă în Parlament referitoare la compromisul realizat în luna decembrie a acestui an.
Zita Gurmai  
în scris. - S-a dat undă verde Tratatului de la Lisabona, care a creat toate condiţiile necesare pentru reformele instituţionale. Rolul Preşedinţiei suedeze a fost să pregătească terenul pentru punerea în aplicare a dispoziţiilor Tratatului de la Lisabona. A făcut faţă provocării. Sarcina următoarei preşedinţii este să asigure că noile structuri funcţionează eficient. În acest context, ar trebui făcute toate eforturile pentru a asigura coeziunea economică, socială şi teritorială şi egalitatea de gen. Consider că este important să subliniez că, odată cu tratatul, Carta drepturilor fundamentale va deveni obligatorie din punct de vedere juridic, astfel încât drepturile omului (inclusiv egalitatea de gen) şi problemele legate de antidiscriminare vor avea o şansă mai mare de a fi susţinute prin lege.
Un alt succes a fost elaborarea şi aprobarea Programului de la Stockholm, care abordează probleme esenţiale, şi care poate fi privit ca un plan de acţiune pragmatic pentru o Europă mai sigură şi mai deschisă, bazată pe valori, principii şi acţiuni comune.
Aş dori să subliniez faptul că, deşi egalitatea de gen nu a fost o prioritate, Preşedinţia suedeză a jucat de asemenea un rol în creşterea numărului de femei membre ale Comisiei şi în numirea unei femei ca Înalt Reprezentant.
Petru Constantin Luhan  
în scris. - Tratatul de la Lisabona a consolidat rolul Parlamentului în procesul decizional european şi, implicit, legitimitatea acestei instituţii în ochii cetăţenilor. Felicit, aşadar, Preşedinţia Suedeză pentru eforturile remarcabile depuse pentru intrarea în vigoare a noului Tratat. Apreciez în egală măsură şi evoluţiile din domeniul Justiţiei şi afacerilor interne. Programul Stockholm elaborat în ultimele luni şi votat la Consiliul European din 10-11 decembrie trasează noul cadru de referinţă în acest domeniu pentru perioada 2010-2014. Mă bucur să constat că, la nivelul Consiliului, s-a ţinut cont de recomandările Parlamentului. Mă refer în mod special la extinderea spaţiului Schengen la toate ţările UE, care devine acum o prioritate pentru politica internă a Uniunii Europene în urma amendamentelor depuse de noi.
Marian-Jean Marinescu  
Doresc să felicit Preşedinţia suedeză pentru cele şase luni de activitate ambiţioasă desfăşurată în climatul dificil al crizei economice şi financiare, pentru pregătirile pentru reuniunea la nivel înalt de la Copenhaga şi pentru adoptarea Tratatului de la Lisabona. Datorită Tratatului de la Lisabona, avem în sfârşit un cadru instituţional clar pentru a aborda toate provocările cu care se confruntă lumea modernă. Noul tratat permite UE să îşi asume cu fermitate un rol de pionierat în lupta împotriva schimbărilor climatice, precum şi statutul unui actor global, nu doar în relaţiile cu Statele Unite şi cu Federaţia Rusă, dar şi în relaţiile cu ţările emergente. În plus, noul preşedinte permanent al Consiliului şi Înaltul Reprezentant vor asigura continuitatea activităţilor din cadrul politicii externe a UE, ceea ce reprezintă un progres în consolidarea rolului UE pe scena mondială. Ca urmare a acestor schimbări instituţionale, UE va fi mai eficientă şi va avea la dispoziţie o gamă mai largă de metode pentru a rezolva problemele majore cu care se confruntă comunitatea internaţională, ca de exemplu combaterea terorismului, adaptarea la schimbările climatice, asigurarea securităţii energetice şi combaterea efectelor crizei economice şi financiare. Sunt convins că Preşedinţia spaniolă va reuşi să satisfacă aşteptările şi să continue cu succes acţiunile şi activităţile iniţiate de Preşedinţia suedeză.
Véronique Mathieu  
Aş dori să felicit Preşedinţia suedeză pentru activitatea sa, mai ales în acele domenii care fac parte din domeniul de activitate al Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne. Provocările au fost uriaşe: a existat tranziţia de la sistemul juridic al Tratatului de la Nisa la cel prevăzut de Tratatul de la Lisabona, precum şi elaborarea următorului program multianual, care va defini priorităţile spaţiului de libertate, securitate şi justiţie pentru următorii cinci ani. Doresc să laud Programul de la Stockholm, care va intensifica eforturile politice ambiţioase de a mări acest spaţiu până în 2014. Totuşi, mai trebuie să se facă progrese considerabile, mai ales în materie de azil. Salut crearea Biroului European de Sprijin pentru Azil, dat fiind că este esenţial să realizăm nu doar o apropiere a legislaţiilor, dar şi a practicilor statelor membre. Cu toate acestea, celelalte propuneri din pachetul legislativ în materie de azil vor trebui să fie adoptate cât mai curând posibil pentru a nu mai fi necesară dezvoltarea unei a treia faze a Sistemului european comun de azil. Prin schimbările instituţionale majore introduse de Tratatul de la Lisabona, putem acum să aşteptăm cu nerăbdare adoptarea iminentă a unor instrumente legislative mai ambiţioase şi de o calitate mai bună în cadrul preşedinţiilor viitoare.
Rovana Plumb  
în scris. - Preşedinţia suedeză a însemnat un pas înainte prin 3 acţiuni majore: - alegerea preşedintelui UE şi a Înaltului reprezentant pentru politica externă a UE, odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona; - adoptarea "Programului multianual pe perioada 2010-2014, de la Stocholm” - pregătirea şi coordonarea negocierilor COP 15 de la Copenhaga privind schimbările climatice. Salut decizia Consiliului privind disponibilitatea UE şi a statelor sale membre de a contribui cu o finanţare iniţială rapidă de 2,4 miliarde de euro anual pentru perioada 2010-2012 în vederea sprijinirii statelor în curs de dezvoltare să se adapteze la efectele schimbărilor climatice. Solicit, însă, Comisiei elaborarea unui mecanism adecvat de împărţire a efortului financiar între statele membre în funcţie de puterea economică a fiecăruia.
Joanna Senyszyn  
Strategia 2010 marchează direcţia operaţiunilor Uniunii şi principalele sale priorităţi pentru următorii 10 ani. Dat fiind că am ajuns la finalul Strategiei de la Lisabona, este important ca, în timp ce continuăm actualele priorităţi socioeconomice, să găsim mijloace eficiente pentru a înlătura efectele crizei economice.
Referitor la consultările care au loc în prezent privind viitoarea strategie, aş dori să atrag atenţia asupra a două aspecte: îmbunătăţirea sistemului educaţional din Europa şi egalitatea de gen pe piaţa muncii. Sistemul educaţional din Europa trebuie să se schimbe. Construirea unei economii moderne, bazate pe cunoştinţe nu este posibilă fără lucrători tineri, bine formaţi. Ar trebui să asigurăm un sprijin financiar mai mare pentru actualele programe UE (Erasmus, Erasmus Mundus, Leonardo da Vinci) şi să stabilim noi iniţiative care vor ajuta tinerii să înveţe şi să dobândească experienţă în străinătate şi să asigurăm, de asemenea, posibilităţile financiare şi administrative necesare pentru ca ei să folosească această susţinere la locul de muncă în propria ţară.
Uniunea, în cadrul activităţii sale de prioritizare a nevoilor cetăţenilor, ar trebui să adopte un program care, în fiecare domeniu în care se aplică, să promoveze egalitatea de gen, în special în domeniul combaterii şomajului. În planificarea noii strategii, ar trebui să punem un accent special pe creşterea ponderii femeilor în ocuparea forţei de muncă, deoarece studiul realizat de Eurostat arată că această criză a afectat mai mult femeile care lucrează decât bărbaţii, printre alte motive, pentru că acestea au locuri de muncă mai puţin sigure. Discriminarea pe piaţa muncii rămâne o problemă importantă, iar noua strategie trebuie să facă faţă acestui lucru.
Nuno Teixeira  
În ciuda dificultăţilor care rezultă în urma intrării întârziate în vigoare a Tratatului de la Lisabona, Preşedinţia suedeză a obţinut nişte succese notabile. Acestea includ pachetul privind eficienţa energetică şi pachetul privind telecomunicaţiile, crearea unui organism de supraveghere financiară de prevenţie, acordul privind bugetul pe 2010, în special în ceea ce priveşte planul de redresare financiară şi economică, strategia pentru regiunea Mării Baltice şi alinierea pentru conferinţa privind clima de la Copenhaga de săptămâna aceasta. Preşedinţia spaniolă care va începe în 2010 va conduce tranziţia de la Tratatul de la Lisabona şi va continua strategia de promovare a ocupării forţei de muncă prin stimularea şi promovarea economiilor europene, dar şi prin abordarea altor provocări majore precum reglementarea financiară şi schimbarea climatică. Datorită proximităţii geografice şi istorice, Portugalia şi mai ales regiunile ultraperiferice ca Madeira, care abia aşteaptă să vadă cum se va descurca Preşedinţia spaniolă, trebuie să încerce să profite din plin de oportunităţile care cu siguranţă se vor ivi. Reuniunea la nivel înalt UE-Maroc, în calitate de deschizătoare de drumuri, va fi, de exemplu, un forum ideal pentru a promova zona de cooperare euro-africano-atlantică, care va include Madeira, Insulele Azore, Canare şi ţările învecinate, în special Maroc. Voi depune toate eforturile în acest sens şi o voi monitoriza foarte atent.
Georgios Toussas  
Dle Preşedinte, deciziile luate cu ocazia reuniunii la nivel înalt indică o intensificare a politicii împotriva oamenilor simpli practicată de Uniunea Europeană, precum şi a guvernelor burgheze şi a măsurilor dure împotriva clasei muncitoare şi a păturilor de bază ale societăţii pentru a consolida beneficiile şi poziţia monopolurilor europene, atât în cadrul pieţei interne unice, cât şi în cadrul concurenţei internaţionale imperialiste. Strategia UE 2020, o versiune mai profundă a Strategiei de la Lisabona, stabileşte ca priorităţi restructurări capitaliste mai rapide şi distrugerea drepturilor salariale, de muncă şi sociale pe care le mai au lucrătorii. Baza strategiei UE de ieşire din criza capitalistă este să impună schimbări radicale ale sistemelor de asigurări sociale, să mărească vârsta de pensionare şi să reducă drastic salariile, pensiile şi beneficiile sociale. Deficitele şi datoria publică şi procedurile pentru supravegherea economiilor mai multor state membre, inclusiv Grecia, sunt mobilizate pentru a teroriza lucrătorii din punct de vedere ideologic. Această politică a UE împotriva oamenilor simpli poartă, de asemenea, marca PASOK şi a partidelor Noua Democraţie, care continuă să susţină alegerile de capital, în timp ce pun consecinţele crizei pe umerii lucrătorilor. Partidul Comunist Grec solicită clasei muncitoare să îşi organizeze contraatacul, să condamne partidele europene cu un singur sens şi să participe en masse la raliul şomajului din 17 decembrie care va fi organizat de forţele de clasă ale Frontului militant al muncitorilor.
