Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 26 juni 1997.

Uttalande av ordföranden
Ordföranden
Ärade ledamöter, det är knappt 48 timmar sedan det brutala mordet på kommunaltjänstemannen i Ermua, Miguel Angel Blanco, djupt skakade såväl Baskien som övriga Spanien. Miljontals män och kvinnor har de här dagarna deltagit i omfattande demonstrationer för solidaritet genom att högljutt förkunna " inte mera våld" och genom att bejaka " frihet, fred och tolerans" .
Europaparlamentet, troget sina ideal, fördömer kraftigt inte bara detta förhatliga attentat mot samlevnaden utan också försöket att driva igenom minoritetens vilja på bekostnad av den demokratiskt valda majoritetens vilja. Att man förlorar sitt liv enbart på grund av att man innehar en politisk befattning kan vi inte heller tolerera. I Europa har vi alltför många gånger sett diktaturens mörka och oresonliga ansikte för att inte känna igen det hos dem som i lördags mördade en av våra landsmän. Vi framför vårt djupa beklagande till Miguel Angel Blancos familj och skänker dem vårt stöd i denna svåra stund.
Vi måste uttalat stödja de demokratiska krafter som enhälligt har begärt att såväl ETA som Herri Batasuna skall isoleras i och utanför Spanien. Å de europeiska medborgarnas vägnar uppmanar jag er därför att iaktta en tyst minut och förena er med folkets sorg, men även med dess förtröstan som spontant har växt fram. Ärade ledamöter, vi är alla en Miguel Angel.
(Parlamentet iakttog en tyst minut.)

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från sessionen den 26 juni 1997 har delats ut.
Finns det några synpunkter?

van Bladel
Ordförande, i handlingarna från den 25 juni har en sak blivit fel. Vi hade den kvällen en debatt om användningen av Phare-pengar. Då sa jag att det skulle vara bättre att utöka kommissionens personalresurs för att använda Phare-pengarna bättre. Jag använde ordet " bemanning" , men tyvärr har det i handlingarna skrivits ordet " bestraffning" . Det är förskräckligt fel. Fel är också att Phare-pengarna används för historieböcker i Slovakien, i vilka det står främlingsfientliga påpekanden och det är beklagligt att rådet över huvud taget inte besvarar mina frågor.

Ordföranden
Tack så mycket van Bladel. Jag vill dock erinra om att det inte avser närvarolistan utan det fullständiga förhandlingsreferatet, det vill säga det som ordagrannt refererar alla inlägg. Vi noterar dock ert påpekande.
Jag överlämnar ordet till Bloch von Blottnitz.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande, var vänlig och ta reda på hur det kunde vara möjligt för företrädaren för det nederländska ordförandeskapet i rådet att i Zimbabwe, på förfrågan av icke-statliga organisationer i landet och av företrädare för regeringen, ha talat om hur Europaparlamentet ställer sig till Cites. Exakt åtta dagar innan hade Europaparlamentet antagit en resolution i den aktuella och brådskande debatten, som är cirka tre sidor lång. Ordagrant påstod han att Europaparlamentet inte har någon åsikt i ärendet! Detta tycker jag är en skandal! Vi låtsas inte vara ett parlament, vi är ett parlament. Detta bör rådets företrädare en gång för alla lägga på minnet! Rådets företrädare kan inte säga att parlamentet inte hade någon åsikt i ärendet, när parlamentet åtta dagar innan antog en tresidig resolution i den aktuella och brådskande debatten.

Ordföranden
Tack så mycket Bloch von Blottnitz. Jag lovar att vi ska undersöka vad som verkligen har hänt och vad det nederländska ordförandeskapet sade, och visar det sig vara nödvändigt kommer jag att hänvända mig direkt till dem.
(Protokollet justerades.)

Plooij-Van Gorsel
Ordförande, den 12 maj ställde jag här en fråga till er om det öppna anbudsförfarandet och det handlade om möbler till detta parlament. Då sa ni: det måste ni göra skriftligen. Det gjorde jag då den 14 maj. Det är nu nio veckor sedan och jag har ännu inte fått något svar. Jag frågade er den 26 juni under plenarsammanträdet när jag skulle få svar och då sa ni: innan nästa sammanträdesperiod i Strasbourg. Nåväl, den började i dag, men jag har fortfarande inte fått något svar. Jag förstår inte hur ni kan behandla företag så i vår union, för det hade jag en fråga om. Är detta nu ett exempel på vårt parlaments öppenhet? Jag skulle alltså gärna senast i morgon få ett svar på den frågan från er avdelning.

Ordföranden
Plooij-Van Gorsel, mycket riktigt lovade jag er ett svar före denna sammanträdesperiod, men många frågor skall besvaras och man förbereder dem så fort man bara kan. Frågorna måste dessutom passera presidiet, det är inte jag personligen som utformar dem. Presidiet kommer i alla händelser att sammanträda i eftermiddag och nu på torsdag. Jag hoppas att ni får ett svar under denna vecka.
Jag överlämnar ordet till Gallagher.

Gallagher
Herr ordförande, jag skulle vilja ta upp en mycket allvarlig händelse som skedde under veckoslutet i min valkrets i County Mayo. I byarna Glencullen, Glenamoy och Bangor Erris blev många hemlösa när forsande översvämningar svepte in i deras hem, floder bröt genom sina vallar, översvämningar förorsakade jordskred, gjorde vägar ofarbara och förstörde ladugårdar och hus. Får och boskap gick förlorade, skördar förstördes och det är inte mindre än ett under att det inte gick åt några människoliv.
Detta kommer att få allvarliga ekonomiska och sociala följder för hela regionen. Jag skulle vilja be parlamentet att stödja en uppmaning till kommissionen att avsätta medel för att hjälpa dessa människor som har åsamkats lidande som ett resultat av denna naturkatastrof. Jag inser att detta inte är den enda regionen i Europa som har lidit - det har skett katastrofer i andra områden - och jag hoppas att parlamentet kommer att stödja en uppmaning till kommissionen att avsätta erforderliga medel till den här regionen.

Ordföranden
Tack så mycket Gallagher, men detta är inte en fråga som berör föredragningslistan. Ett sådant ämne bör tas upp inom ramen för den aktuella och brådskande debatten.
Titley har ordet.

Titley
Herr ordförande, för idag en vecka sedan var en buss med elever från St James's School i Balton, som är en del av min valkrets, inblandade i en allvarlig olycka i de franska Alperna. Som ett resultat av olyckan miste tre ungdomar livet. Jag vet att den här kammaren kommer att dela min sorg och bedrövelse över en sådan tragisk död och jag skulle vara tacksam, herr ordförande, om ni kunde vidarebefordra kondoleanser från oss alla i parlamentet.
Den här olyckan har återigen satt strålkastarna på frågan om säkerhetsbälten i bussar, i synnerhet för sådana som transporterar barn. Det är särskilt tragiskt att St James's School har som princip att alltid använda sig av bussar utrustade med säkerhetsbälten. Olyckligtvis gick deras buss sönder och de var tvungna att hyra en lokal fransk buss, som inte hade bälten.
Den här tragedin illustrerar perfekt behovet av effektiv lagstiftning för hela Europa för att skydda våra medborgare som reser mellan medlemsstater. Jag skulle därför, herr ordförande, vilja kräva att ni skriver till både kommissionens ordförande och rådets ordförande för att belysa denna tragiska dödsolycka och för att enträget uppmana dem att överväga hur EU: s lagstiftning beträffande säkerhetsbälten i bussar kan förbättras ytterligare.
Slutligen skulle jag vilja protokollföra min tacksamhet till kommissionsledamoten med ansvar för transporter, Neil Kinnock, för det snabba och sympatiska sätt han återkom till mig i den här frågan.

Plooij-Van Gorsel
Ordförande, jag måste tyvärr säga er att jag inte kan nöja mig med det svar som ni precis gav mig. Jag har redan två gånger tidigare hört från er att ni så snart som möjligt skulle se till att jag fick det. Det är ett enkelt faktum att chefen för er avdelning som handhar anbud kan besvara denna fråga. Om det är så svårt att lämna information om faktumet om företag i olika medlemsstater har lika chanser vid ett anbud, då frågar jag mig hur öppet detta parlament är.

Ordföranden
Plooij-van Gorsel, ni har redan vid två tillfällen framfört er ståndpunkt. Detta är inte en protokollfråga. En fråga ska ställas på ett sätt och besvaras på ett annat sätt. Ni kommer inte att få ordet igen i detta ämne.

Parlamentets sammansättning
Ordföranden
Ärade ledamöter, Pery har skriftligen meddelat mig om sin avgång som vice ordförande från och med den 15 juli 1997, och som ledamot av parlamentet från och med den 16 juli 1997.
I enlighet med artikel 12 i rättsakten om allmänna direkta val av företrädare till Europaparlamentet konstaterar parlamentet dessa vakanser och informerar berörd medlemsstat härom.
Personligen, men även å parlamentets vägnar, uttrycker jag vår tacksamhet till Pery för det arbete hon effektivt och med parlamentets gillande under många år har utfört som vice ordförande.
(Applåder) Behöriga franska myndigheter har meddelat mig att Eric Pinel utsetts till ledamot av parlamentet, i stället för de Villiers, från och med den 17 juni 1997.
Jag hälsar denna nya kollega välkommen och påminner om att i enlighet med artikel 7 i arbetsordningen är varje parlamentsledamot behörig att utöva sitt mandat trots att behörigheten inte har verifierats eller ett bestridande har avgjorts.

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställandet av arbetsplanen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen vid sammanträdet den 10 juli 1997 i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Följande ändringar har föreslagits:
Måndag, tisdag och onsdag (utan ändringar): Baldi har begärt ordet.

Baldi
Herr ordförande! Jag har ett förslag som gäller onsdagen, och närmare bestämt kommissionens uttalande om toppmötet " Planeten jorden" , dvs. toppmötet i New York. Eftersom det föreligger en risk för att detta viktiga uttalande kommer att behandlas för sent, vid midnatt, på grund av vår mycket intensiva föredragningslista, skulle jag vilja föreslå att den punkten antingen flyttas till tisdagen eller skjuts upp till torsdagen. I annat fall riskerar uttalandet att inte få den uppmärksamhet det förtjänar och Europa bör naturligtvis ges stort utrymme i uttalandet.

Ordföranden
Baldi, jag erinrar om att ingivande av förslag måste läggas fram senast en timme före sessionens början. Ert förslag lades inte fram i tid. Tyvärr kan vi därför inte ta det i betraktande.
Jag överlämnar ordet till Blot.

Blot
Herr ordförande, jag skulle vilja ställa en fråga avseende föredragningslistan.
I dag är det som ni vet den 14 juli och det är de franska medborgarnas nationaldag och helgdag. Har ordförandeskapet för avsikt att lämna ett enkelt artigt meddelande till parlamentsledamöterna, till gruppernas personal, till parlamentets personal eller personal vid dess avdelningar, vilka är av fransk nationalitet - självfallet i allas namn. Jag tror att våra vänner skulle vara mycket mottagliga för det, precis som vi, särskilt med tanke på att artighet är en del av parlamentets seder vilka är grundläggande för att en institution som vår skall kunna fungera korrekt.
Jag tackar er, herr ordförande, för vad ni kan göra eller säga i sammanhanget.

Ordföranden
Blot, ni vet att varje begäran som åberopar artighet alltid erhåller ett positivt svar av Europaparlamentets ordförande. Ni har själv uttryckt vad innehållet i det begärda meddelandet skall vara. Jag gör det till mitt och jag ber alltså alla fransmän, parlamentsledamöter och medlemmar, att godta det. Tack.
(Applåder)

Green
Herr ordförande, kan jag ber er om att här i plenum bekräfta att omröstningen om Rothleybetänkandet kommer att ske på onsdag. Det står så i föredragningslistan, men det verkar råda en viss förvirring och, med tanke på frågans känslighet, är det viktigt att alla hör det från era läppar om när omröstningen kommer att ske.

Ordföranden
Omröstningen kommer att genomföras på onsdag kl. 12.00.
Torsdag:

Ordföranden
Gruppen Den europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster uppmanar kommissionen att avge ett yttrande i frågan om den illegala exporten av brittiskt nötkött.
Jag överlämnar ordet till Novo för att bemöta begäran.

Novo
Herr ordförande, kära kollegor! Som ni vet informerade kommissionsledamot Emma Bonino under en presskonferens för några dagar sedan att det förekommer olaglig export av nötkött från Storbritannien.
Jag anser att det finns flera skäl till varför vi bör ta upp detta ärende under plenarsammanträdet. Först och främst var kommissionsledamot Boninos uppgifter oklara och bristfälliga, vilket bidrog till en förvärrad spekulation kring uppgifterna samt till en generell ökning av befolkningens oro. För övrigt hade Europeiska unionens konsumentförening redan gjort detta gällande.
Å andra sidan och för det andra kom kommissionens uppgifter sent, eftersom den ständiga veterinärkommittén två månader före presskonferensen hade informerat kommissionen om de faktum som framkommit.
För det tredje, om nu kommissionsledamoten lämnar ut en ofullständig och föga detaljerad uppgift till massmedia bör hon också rätteligen göra det i denna kammare, här på ett uttömmande sätt, om möjligt.
För det fjärde var det situationer av denna typ som bidrog till att galna ko-krisen fick så allvarliga proportioner som den fick. Det är viktigt att vi inte upprepar tidigare misstag och att vi diskuterar denna situation.
För det femte anser jag att denna fråga som tagits upp genom kommissionsledamot Emma Bonino inte faller inom ramen för kommissionens befogenheter till följd av BSE-krisen. Sakerna har inte med varandra att göra!
Av dessa skäl vill jag be alla kollegor om stöd för vårt förslag om ett införande i torsdagens arbetsplan av ett tillkännagivande från kommissionen om den olagliga exporten av nötkött från Storbritannien.

Ordföranden
Roth-Behrendt får ordet för att argumentera emot förslaget.

Roth-Berendt
Herr ordförande! Jag har med uppmärksamhet lyssnat på min kollega. Mot slutet sa han att Boninos uttalande inte har någonting att göra med BSE. Detta överraskade mig, sedan jag hade lyssnat på hans första utläggningar. Min parlamentsgrupp och jag är av följande skäl emot att ett yttrande av Bonino tas upp på föredragningslistan för denna vecka: parlamentet har tillsatt ett tillfälligt utskott som skall kontrollera kommissionens verksamheter i samband med undersökningskommittén för BSE. Detta tillfälliga utskott håller allmänna sammanträden, det sammanträder denna vecka i dag, i morgon och på torsdag. Det står alla parlamentsledamöter fritt att delta i sammanträdena och att där lyssna på kommissionen när den avger sina deklarationer. I dag kommer kommissionsledamot Fischler att göra detta. Bonino och hennes kollega är hjärtligt välkomna att redan i dag erhålla den deklaration från kommissionen som Fischler önskar sig till på torsdag, nämligen i det tillfälliga utskottet.
När min kollega konstaterar att kommissionen har informerat för sent, har han annan information än jag. Inte för att vetenskapskommittén var den kommitté som gav råd till kommissionen, utan det var avdelningen för kommissionens bekämpning av bedrägerier. När kommissionen agerar ansvarsmedvetet, informerar den när alla - åklagarmyndighet, polis och tull - har vidtagit sina åtgärder. Hittills har jag ingen anledning att betvivla att kommissionen har gjort detta. I kväll kommer vi att lyssna på Fischler och Bonino. I morgon kommer vi att lyssna på Cunningham, den brittiske jordbruksministern, och på torsdag Boden, Luxemburgs jordbruksminister och ordförande i rådet. Därmed torde parlamentet vara tillräckligt informerat i sitt utskott. Därför finns det inget behov av ett yttrande från kommissionen i plenum.
(Applåder)
(Parlamentet förkastade förslaget.)

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande, jag måste tyvärr be er återgå till onsdagens föredragningslista. Ni nämnde att onsdagens föredragningslista inte uppvisar några ändringar. Bör jag med detta förstå att frågestunden till rådet som vanligt äger rum mellan kl. 17.30 och 19.00?

Ordföranden
Det är riktigt, och jag är tacksam att jag här får tillfälle att klargöra frågan. Ordförandekonferensen sköt upp frågestunden till rådet med en halvtimma för att ge rådet en möjlighet att avge ännu ett yttrande. Vad som inträffat är att det i den spanska versionen finns ett tryckfel, det står 17.30 till 19.00 i stället för 18.00 till 19.00, som alltså är den korrekta tiden.

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande, jag vill med all parlamentarisk respekt, inte bara för er utan också för ordförandekonferensen, påminna om parlamentsledamöternas återkommande rättighet att varje onsdag få sina frågor besvarade av rådet under en och en halv timma. I det här fallet, såsom informerats mig, har ni ställt 37 frågor som ni förväntar er att rådet skall besvara. Enligt min mening bidrar inte denna minskning eller senareläggning av frågestunden till att framhäva betydelsen av dialogen mellan ledamöterna i kammaren och rådets representanter. Därför, med all respekt, motsätter jag mig denna ändring och förkortning av tiden.

Ordföranden
Tack så mycket Gutiérrez Díaz. Den här veckan är föredragningslistan synnerligen späckad. Grupperna ansåg att rådet borde avge tre yttranden, vilket också i sig är en parlamentarisk dialog, och därför har denna exceptionella ändring införts i föredragningslistan.
Jag överlämnar därmed ordet till Posselt.

Posselt
Herr ordförande, jag vill ansluta mig till denna kritik. Detta har förekommit mycket ofta på senaste tiden, och detta helt enkelt därför att man har flyttat fram frågestunden - som under flera år ägde rum från kl. 21.00 till kl. 22.30 - till på eftermiddagen. Någon gång har man upptäckt att rådet är för trött på kvällen och har därför tidigarelagt frågestunden till på eftermiddagen. Sedan dess kortas eller flyttas frågestunden fram var annan eller var tredje gång. Jag tycker att man borde flytta tillbaka den till kl. 21.00, så skulle detta problem vara ur världen.

Ordföranden
Tack så mycket Posselt. Jag har redan förklarat varför föredragningslistan ändrades. Meningsskiljaktigheterna bör varje ledamot ta upp med respektive parlamentariska grupp eftersom grupperna har samtyckt till ändringen.

Europeiska ombudsmannens årsrapport för 1996 (presentation)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den Europeiska ombudsmannens årsrapport för 1996.

Söderman
Herr ordförande, mina damer och herrar, jag skulle vilja inleda med att tacka för att ni kunde finna tid i det fulltecknade schemat för julisessionen för ombudsmannen att lägga fram sin årsrapport. Förfarandet att ombudsmannen personligen presenterar sin rapport är utmärkande för att Europaparlamentet följer de fina parlamentariska traditionerna i de medlemsstater som har inrättat en ombudsmannainstitution.
Jag är övertygad om att detta kommer att visa sig vara positivt för våra gemensamma ideal om en öppen och demokratisk europeisk union. Årsrapporten för 1996 är den första som omfattar ett helt års verksamhet för Europeiska ombudsmannen. Rapporten handlar till största delen om arbetet med fall, trots att avsevärd administration fortfarande krävdes för att avsluta processen med att inrätta ombudsmannens kontor och för att arbeta fram en informationskampanj. I framtiden kommer det att vara möjligt att lägga mer tid på klagomål och initiativ. Jag är övertygad om att resultaten ur den klagandes synvinkel stadigt kommer att förbättras.
Under 1996 hanterade ombudsmannens kontor 1 014 fall. Av dessa var 842 nya klagomål som inkom under 1996. De flesta av dessa var inlämnade av privatpersoner, endast 86 kom från företag och organisationer, 29 klagomål framfördes genom ledamöter av Europaparlamentet och tre egna initiativ lades fram under året. Totalt påbörjades 210 undersökningar 1996.
Berörd institution var Europeiska gemenskapernas kommission i 187 fall, Europaparlamentet i 19 fall och Europeiska gemenskapernas råd i fyra fall. Dessa siffror återspeglar det faktum att kommissionen är den institution som oftast har direkta administrativa förbindelser med Europamedborgarna. Undersökningarna slutfördes i 102 fall.
Undersökningarna resulterade i 82 fall i att det inte uppdagades någon bristfällig förvaltning. Två författare till klagomål tog tillbaka sina klagomål och i tolv fall avgjordes frågan av institutionen på ett för klaganden tillfredsställande sätt.
Det uppdagades 34 fall av bristfällig förvaltning. 32 av dem behandlades enbart med en kritisk anmärkning till berörd institution eller organ. Ett klagomål och ett initiativ resulterade i två förslag till rekommendationer till dessa institutioner eller organ. Det första förslaget till rekommendation godkändes omedelbart av organet i fråga, det andra, som var resultatet av det egna initiativet om bestämmelser för allmänhetens tillgång till handlingar, verkar i allmänhet ha fått ett gott mottagande.
Så långt har det inte funnits tillfälle att lägga fram en specialrapport om bristande förvaltning inför Europaparlamentet. Detta beror delvis på att gemenskapens institutioner och organ har intagit en samarbetsvillig attityd gentemot ombudsmannen, i synnerhet genom att söka efter vänskapliga avgöranden direkt med klaganden. Dessutom tar det ovillkorligen tid att slutföra de förfaranden som upprättats för att hantera fallen och många undersökningar har ännu inte nått ett stadium, där det skulle kunna vara lämpligt med en specialrapport. Det första tillfället att lägga fram en specialrapport kommer troligtvis dyka upp senare i år.
Under diskussionen förra året kommenterade jag det faktum att många klagomål låg utanför det mandat som fördraget givit ombudsmannen. Under det första året visade det sig att 35 % av klagomålen täcktes av mandatet. Trots att många nationella ombudsmän har samma problem, anser jag fortfarande att andelen klagomål utanför mandatet är rätt stor. Man kan även hävda att den stora andelen klagomål som anses ligga utanför mandatet, visar att ombudsmannen tolkat termen bristande förvaltning för snävt.
I vår rapport för 1995 fastslogs det att " det handlar om bristfällig förvaltning om en av gemenskapens institutioner eller organ underlåter att agera i enlighet med fördragen och gemenskapsakterna som är bindande för detta, eller underlåter att respektera de bestämmelser och principer som domstolen och förstainstansrätten upprättat" . Dessutom fastslogs det att " Europeiska ombudsmannen måste ta hänsyn till kraven under artikel F i fördraget om Europeiska unionen att gemenskapens institutioner och organ skall respektera de grundläggande rättigheterna" . En lista med exempel på bristfällig förvaltning bifogades den här definitionen.
Samtidigt konstaterades det att nationella ombudsmäns erfarenheter visar att det är bättre att inte definiera bristfällig förvaltning alltför strikt. Betänkandet av utskottet för framställningar om ombudsmannens årsrapport för 1995, för vilket Ahern var föredragande, kommenterade att det skulle vara klokt att i det läget undvika en alltför strikt definition av bristfällig förvaltning. Nu finns det mer erfarenhet av att tillämpa bestämmelserna som rör Europeiska ombudsmannen.
Eftersom frågan eller definitionen av termen bristfällig förvaltning återigen har kommit upp, tänker jag ge en mer exakt definition i min årsrapport för 1997. Detta kommer att ge Europaparlamentet och dess ansvariga utskott möjlighet att observera den här frågan och klargöra situationen ytterligare.
Under överläggningarna om årsrapporten förra året kom en annan viktig fråga upp. Den rörde ombudsmannens befogenhet att inleda undersökningar på eget initiativ. Jag argumenterade att det var ombudsmannens primära plikt att behandla klagomål och underströk att befogenheten med egna initiativ inte fick användas för lättvindigt. Den skulle kunna användas om en rad klagomål hade riktat uppmärksamheten mot ett visst organ eller mot en särskild typ av administrativ aktivitet. Ahern-betänkandet betonade att undersökningar på eget initiativ skulle vara ett viktigt verktyg för ombudsmannen. Det konstaterade att " denna form av undersökning skulle kunna komma att få en mycket större betydelse under de kommande åren för att komma till nytta för unionens demokratiska funktion och därmed för parlamentet och medborgarna" .
Under debatten förra året hördes en uppmaning om att egeninitiativen skulle användas oftare än vad jag hade påstått. Det verkade finnas en större opinion för att ombudsmannens verksamhet skulle ha en högre profil.
1996 rörde en tredjedel av de klagomål som ledde till en undersökning de sätt som Europeiska gemenskapernas kommission utövade sitt ansvar såsom fördragens väktare. Det rörde övervakningen av medlemsstaternas genomförande av sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten. Liksom det förklaras på sidan 67 och 68 i årsrapporten, verkade det på grundval av de här klagomålen, att kommissionens arbetssätt skapat avsevärt missnöje bland europeiska medborgare. Jag inledde därför en undersökning av frågan på eget initiativ. Resultatet blev att kommissionen själv som en fråga om god förvaltningssed skulle överväga att stärka de individuella klagomålens position i sitt arbetssätt. Initiativet behandlar inte kommissionens diskretionära rätt att besluta om en överträdelse skall framföras till domstolen eller inte.
Brist på insyn var också ett återkommande föremål för de klagomål som ledde till undersökningar. Liksom det förklaras på sidan 82 i årsrapporten, utgjorde dessa klagomål en viktig faktor i beslutet om att inleda undersökningen på eget initiativ om regler för allmänhetens tillgång till handlingar. Undersökningen riktades till 15 gemenskapsinstitutioner och organ. Den innehöll en rekommendation om att införa regler om att allmänheten skall få tillgång till handlingar inom tre månader. Trots att institutionerna och organen i allmänhet välkomnade den här rekommendationen, visade sig tidsgränsen vara orealistisk. Den förlängdes senare till slutet av juli 1997. Med tanke på dess betydelse skulle denna fråga kunna utgöra ett lämpligt fall att lägga fram för parlamentet senare i år som den första specialrapporten.
Samma princip för hur befogenheten att ta egna initiativ skall användas gäller för ombudsmannens nästa undersökning. Den handlar om vad som verkar vara en ofta och rutinmässig användning av åldersgränser som en tillträdeskrav för gemenskapens institutioner och organ. Detta har föranlett en rad klagomål till ombudsmannen.
Många av dessa klagomål kommer från de medlemsstater som anslöt sig till unionen 1995 och gör gällande att användning av sådana åldersgränser innebär otillbörlig diskriminering.
Användningen av egna initiativ i noggrant övervägda fall utgör en bra möjlighet för både den berörda institutionen eller organet och ombudsmannen att hantera problem på ett utförligt och nöjaktigt sätt.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt och tacka alla gemenskapens institutioner och organ för ett års samarbete i en konstruktiv anda. I synnerhet skulle jag vilja tacka er, herr ordförande, och er föregångare, Hänsch, för er stöttande och förstående attityd gentemot ombudsmannens arbete liksom gentemot de många ledamöter och tjänstemän vid Europaparlamentet som har varit behjälpliga i det arbetet. Jag skulle dessutom vilja rikta mig till kommissionen och dess ansvariga ledamot, Anita Gradin och tacka henne för hennes fasta engagemang för en öppen och ansvarsfull förvaltning. En speciell hyllning bör riktas till kommissionens generalsekreterare, David Williamson, för hans roll i arbetet med att sätta upp de grundläggande principerna för samarbetet med ombudsmannakontoret. Då han snart skall lämna tjänsten, skulle jag vilja betona hur betydelsefull hans roll har varit för att garantera ett gott resultat av vårt gemensamma arbete för de europeiska medborgarna.
Jag skulle också vilja uttrycka min tacksamhet till ordföranden för utskottet för framställningar, Fontana, till hans föregångare, Newman, och till alla utskottsledamöterna för deras tydligt visade intresse och samarbetsvilja i deras kontakter med ombudsmannakontoret.
Ett särskilt tack bör även gå till Papakyriazis, som har visat en seriös och noggrann attityd i sitt arbete med att upprätta det heltäckande och detaljerade betänkande som vi nu har framför oss och som innehåller många användbara observationer och förslag till ett utvecklat samarbete mellan utskottet för framställningar och ombudsmannen, samtidigt som de två organens självständighet bevaras.
Rättigheten att göra framställningar till Europaparlamentet och rätten att vända sig till den europeiska ombudsmannen utgör tillsammans en unik möjlighet att främja unionsmedborgarnas rättigheter. Observationerna och förslagen i Papakyriazis betänkande utgör en plattform för att söka efter effektiva sätt att tjäna denna nobla målsättning. För min del hoppas jag att det kommer finnas tillfälle under den närmaste framtiden att omvandla dessa idéer till genomförbara och praktiska åtgärder för att etablera en friktionsfri arbetsrelation.
(Applåder)

Ordföranden
Tack Söderman.

Europeiska ombudsmannens årsrapport 1996
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0211/97) av Papakyriazis för utskottet för framställningar om den europeiska ombudsmannens årsrapport 1996.

Papakyriazis
Herr ordförande, fru kommissionsledamot, herr Söderman, kära kollegor, jag har i kväll den stora äran att inför församlingen presentera betänkandet från Europaparlamentets utskott för framställningar om den Europeiska ombudsmannens årsrapport 1996. Det är konkret den första rapporten som täcker den Europeiska ombudsmannens verksamheter under ett helt kalenderår och som jag tror ger oss möjligheten att på ett mognare och mera utförligt sätt förstå detta nya organ. För den Europeiska ombudsmannen är ett nytt organ vilket emellertid har en lång historia här i denna sal. I denna sal utformades det, här tog det sin slutgiltiga form och här inne röstades den första Europeiska ombudsmannen i verkligheten fram 1995.
Ett Europa nära medborgarna skulle inte kunna vara genomförbart, det skulle inte kunna bli verklighet om dess mekanismer var okända, om det var fientligt och ogenomträngligt för medborgarna, för vilka den Europeiska unionen existerar. Ombudsmannen är en av de som uppmanar till att arbeta med tålamod, med uthållighet och kraft och eventuellt till att gå till konfrontation för att neutralisera incidenter som förvanskar eller kränker begreppet om god administration av de europeiska organens funktion.
Jag presenterar i dag, och jag talar hela tiden för Europaparlamentets ansvariga utskott i frågan, ett betänkande som hade turen att bli enhälligt antaget, utan någon röst emot och utan någon nedlagd röst. Jag vill således å utskottets vägnar gratulera den Europeiska ombudsmannen först och främst till den utförliga, uttömmande och informativa rapporten. Men vi gratulerar honom även till innehållet i hans arbete och till resultaten av hans arbete under 1996. Ombudsmannens institution utgör en historisk europeisk tradition, och likväl är Europeiska unionens ombudsman ett nytt organ med ny dynamik och nya krav. Vi vill också gratulera ombudsmannen till de konkreta resultat som undersökningen och behandlingen av klagomålen i vissa konkreta fall har gett. Samarbetet som har skett fram till i dag mellan de deltagande organen i Europeiska unionen tror jag tillåter oss att vara optimistiska inför framtiden. Naturligtvis har det även funnits fall där ombudsmannen har mött vissa reaktioner, liksom det även finns fall som fortfarande väntar på att avslutas.
Vi tror att Europaparlamentet är det institutionella organ som kan och måste visa sin solidaritet och ge den särskilda politiska tyngd som utövandet av den parlamentariska kontrollen innebär då ombudsmannen konstaterar ett icke överenstämmande av de institutionella organen inom den Europeiska gemenskapen. Detta betyder inte i något fall att Europaparlamentet påverkar eller ifrågasätter autonomin eller oberoendet för det organ som kallas den Europeiska ombudsmannen. En fortsatt fördjupning av samarbetet mellan oss är emellertid nödvändig, en uppfattning per definition som för oss, Europaparlamentet och den Europeiska ombudsmannen, parallellt och varje dag tillsammans mot ett gemensamt mål.
I detta betänkande inryms konkreta förslag i de tolv artiklar som den slutgiltiga omröstningen avser. Jag skall inte stanna upp vid dessa och referera till konkreta praktiska förslag angående det fulla samarbetet och samordningen av våra verksamheter. Jag önskar bara säga att det krävs en fördjupning av och ett bredare initiativ till information till medborgarna, därför att det hos våra medborgare i alla de europeiska länderna finns en något förvirrad bild av vilka befogenheter och möjligheter som för det första Europaparlamentet och för det andra den Europeiska ombudsmannen har.
De frågor som berördes av herr Söderman för en stund sedan skall jag inte ta upp. Vi är helt och hållet överens om att det verkliga bemötandet av en dålig administration är det som erbjuder hjälp. Jag tror dock att vi har ett gemensamt behov av att alla försöka ge ett mer exakt innehåll åt den goda administrationen. Vi är helt ense om detta behov och om perspektivet att undersöka just detta initiativ.
Jag avslutar med att säga att vi alla står tillsammans inför en ny institution och detta efter Maastricht som officiellt etablerade ombudsmannen, och i dag efter Amsterdam som ger en ny dimension och ett nytt perspektiv åt den Europeiska ombudsmannen. Jag tror att vi alla tillsammans här måste bevaka och förstärka dess roll, ständigt till gagn för medborgarna som vi i Europaparlamentet representerar.

Newman
Herr ordförande, å Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar skulle jag vilja gratulera den europeiske ombudsmannen, Jacob Söderman, för hans utmärkta årsrapport för 1996. Jag rekommenderar den för alla ledamöterna av parlamentet. Jag vet att den finns tillgänglig på samtliga språk den här veckan. De av oss som har haft möjlighet att läsa rapporten tidigare vet hur utförlig den är. I den kommenterar Söderman sitt första hela års arbete och de fall av bristfällig förvaltning som han har undersökt.
Det är viktigt att Söderman i sitt anförande betonade undersökningarna på eget initiativ som han har företagit, eftersom dessa undersökningar på eget initiativ härrör från viktiga frågor. De uppstår inte i hans huvud, utan väcks ur klagomål som han har övervägt och klagomål som har dragit hans uppmärksamhet till allmänna problem. Som vi har hört fick klagomål på miljöriskbedömningar av omfartsleden i Newbury och M40, båda i mitt eget land, Förenade kungariket, ombudsmannen att tro att kommissionen inte uträttade sitt arbete på rätt sätt och att det var lämpligare att göra en allmän undersökning av den procedurmässiga situationen för dem som inlämnat klagomål i enlighet med artikel 169 och även den undersökning på eget initiativ som uppkommit ur klagomål för att främja allmänhetens tillgång till handlingar hos gemenskapsinstitutionerna. Allt detta välkomnar vi varmt.
Det är viktigt att medborgarens rätt att klaga hos ombudsmannen om påstådd bristande förvaltning offentliggörs bättre, liksom medborgarens och bofastas rätt att göra framställningar till Europaparlamentet om andra frågor som rör Europeiska gemenskapernas ansvarsområde och ombudsmannens och utskottets för framställningar skyldigheter.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja gratulera vår föredragande från utskottet för framställningar, Nikolaos Papakyriazis, som har arbetat fram ett balanserat betänkande som behandlar ombudsmannens, Jacob Södermans, arbete mycket ingående och med rätta gratulerar honom för hans arbete och framför stöd och ger positiva förslag för framtiden.

Fontana
Herr ordförande! Låt mig instämma i det som sägs i Perrys betänkande om verksamheten i utskottet för framställningar under juni och i Papakyriazis betänkande om ombudsmannens verksamhet, och ansluta mig till Newmans uppmaning att samtliga parlamentsledamöter borde läsa Södermanns förnämliga rapport. I och med dessa båda betänkanden försöker Europaparlamentet i praktisk handling, inte i teorin, ta itu med den viktiga frågan om ett europeiskt medborgarskap. Ett europeiskt medborgarskap som har sin upprinnelse i alla europeiska medborgares känsla av att höra till en gemenskap som inte styrs av vår tids despoter, dvs. byråkraterna, utan av lagen, en lag som samtliga medborgare är med om att utforma i de nationella parlamenten och i Europaparlamentet. Tyvärr besitter inte Europaparlamentet fullständiga befogenheter när det gäller att ta initiativ till ny lagstiftning, utan endast befogenheter att delta i gemensamma beslut, även om dessa befogenheter nyligen utvidgades i Amsterdam. Men detta är en allvarlig brist, en strukturell brist när det gäller ett parlament: parlamentets grundläggande uppgift borde vara att stifta lagar, något som för närvarande inte är möjligt.
Detta är en brist som får två konsekvenser: den första rör det faktum att eftersom medborgarna inte känner sig delaktiga i lagstiftningsprocessen, så uppkommer det ett allvarligt demokratiskt underskott i deras relationer med sitt parlament. Den andra är att den europeiska integrationen inte sker i en induktiv process - från fakta till lag, från det enskilda till det allmänna - utan i en abstrakt och deduktiv process - från lag till direktiv och ner till det enskilda fallet, från det allmänna till det enskilda; och den som kan vår kontinents historia känner till vilken mångfald av händelser, kulturer och språk som är utmärkande för den.
Detta leder till en kris som yttrar sig i att man avvisar och inte uppfyller de lagar som stiftas, att de enskilda nationerna har svårt att uppta gemenskapens direktiv. Europeiska unionen riskerar med andra ord att bli ett misslyckande, eftersom de enskilda medborgarna inte känner sig som subjekt, utan som objekt när det gäller gemenskapsinstitutionernas beslut eller kanske till och med som offer för det som beslutas på gemenskapsnivå. Å andra sidan måste kommissionen övervaka att lagarna tillämpas, dvs göra sig till det europeiska konstruktionsarbetets väktare. Men, som de gamla romarna sade: Quis custodiat custodes ? Vem bevakar väktarna? Det skall medborgarna själva göra, dvs de europeiska medborgare som enligt Maastrichtfördraget bara har två praktiska möjligheter, två huvudsakliga handlingsvägar, om lagen inte följs: den ena är att vända sig till Europaparlamentet via utskottet för framställningar - den berömda rätten att göra framställningar till Europaparlamentet - den andra är att vända sig till den europeiska ombudsmannen, vars verksamhet har beskrivits här av Papakyriazis, om gemenskapens institutioner inte har fungerat som de borde. Den ena organisationens distinkta, politiska verksamhet och den andras administrativa åtgärder sammanfaller och samarbetar i syfte att å ena sidan skapa ett system för skydd av de europeiska medborgarna som inte är dömande, utan enkelt, effektivt och gratis och, å andra sidan, att uppmärksamma och kompensera alla brister, och det finns många, som hindrar övergången från den generella, abstrakta och många gånger avlägsna regeln till en konkret tillämpning, för att nå fram till ett fullständigt förverkligande av det europeiska medborgarskapet, vilket är vår förhoppning.

Thors
Herr ordförande, bästa ledamöter, bäste ombudsman! Jag är nordbo. Därför brukar jag bara säga det jag menar. Jag säger att vi har en bra rapport av ombudsmannen som jag hoppas bildar skola när det gäller framtida rapporter. Den tar upp det väsentliga och centrala iakttagelser, inte alla detaljer. Jag tycker att denna rapport hjälper oss att få klarhet i vad som är god administration, att vi har rätt till bättre och skäligare handläggningstider, bättre motiveringar i beslut, och vad gäller den icke-diskriminering som ombudsmannen också själv tog upp. I framtiden hoppas vi dessutom på en större öppenhet på grundval av det egna initiativbetänkandet.
Jag tycker också att denna period på ett och ett halvt år har visat att ombudsmannen behövs som " väktarens väktare" som han sade om artikel 169. Vi stöder det som står i betänkandet, men det finns sådant i kommentarerna från utskottet för framställningar som mina kolleger från gruppen kommer att ta upp, och som vi inte riktigt kan instämma i.

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande, under punkt ett i Papakyriazis betänkande, och inte som en ren formsak, gratuleras europeiska ombudsmannen till en innehållsrik och omfattande årsrapport 1996. Enligt min uppfattning en berättigad lyckönskan som vi dock retrospektivt borde utsträcka till att omfatta vår goda idé att vid Maastrichtöverenskommelsen skapa denna institution inom Europaparlamentet. Vi borde också gratulera oss till det goda samarbete som råder mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar. Här bör dock påpekas att såväl ombudsman Söderman som Newman och Fontana, som under den här tiden har suttit som ordföranden i utskottet för framställningar, har spelat en stor roll för det goda samarbetet.
Ombudsmannen talade i sin rapport om hur ett nytt sätt att se på det europeiska medborgarskapet håller på att växa fram där man vet att man vid fall av administrativa missförhållanden kan vända sig till ombudsmannen. Ombudsmannen har visat sig vara företagsam och måste gratuleras till initiativet att övervaka den grundläggande funktionen hos kommissionen, det vill säga att övervaka att fördragen efterföljs. Han måste också gratuleras till att på eget initiativ men med stor uppslutning ha tillmötesgått gemenskapsinstitutionernas oro för transparens.
Jag menar därför att ombudsman Söderman måste gratuleras till sitt betänkande och till sitt arbete och föredragande Papakyriazis måste gratuleras till att ha återgett betänkandet på ett sådant sätt att det enhälligt godkändes i utskottet för framställningar, något som jag har en känsla av också kommer att inträffa med betänkandet under detta plenarsammanträde.

Hautala
Herr ordförande, herr ombudsman, bästa kollegor, jag har glädjen att på De grönas vägnar gratulera ombudsmannen till ett mycket lyckat verksamhetsår. Under denna tid har han också lyckats skapa sig den mycket hög profil, som Europaparlamentet förra året efterlyste.
Särskilt skulle jag vilja gratulera ombudsmannen till hans egna initiativ, först och främst det initiativ som rör framförda klagomål mot gemenskapens lagstiftning. Det är mycket viktigt att stärka den klagandes ställning, så att vederbörande noga kan följa behandlingen av klagomålet. Man måste ha rätten att få kännedom om den dialog som förs av medlemslandet och kommissionen. Det kan ju finnas anledning att komplettera klagomålet på grundval av erhållna informationer. För det andra har initiativet om ökad öppenhet hos institutionerna en långtgående räckvidd och utgör en verklig grundval för demokratin i Europeiska unionen. Vi väntar med intresse på ombudsmannens första särskilda rapport om detta. Redan Amsterdamfördraget ger en ny tyngd åt öppenheten, men jag är övertygad om, att ombudsmannen redan med sin blotta närvaro gett nytt eftertryck för en ökad öppenhet.
Herr ordförande, förra vecken godkände Europaparlamentets presidium regler för öppenheten i parlamentet. Tyvärr skedde detta bakom lyckta dörrar. Inte ens ledamöterna i denna kammare hade möjlighet att delta i utarbetandet av dessa regler. Dessvärre är de i många stycken svagare än rådets regler för öppenhet. Jag anser att detta är en stor förlust eftersom Europaparlamentet politiskt har velat framstå som en förkämpe för öppenheten. Men nu handlar det ju om öppenheten rörande administrativa dokument och parlamentet borde framstå som ett exempel även i denna fråga.

Dupuis
Herr ordförande, även jag skulle vilja lyckönska inte bara föredraganden för det utmärkta betänkandet utan framförallt ombudsmannen för hans utmärkta arbete och för denna funktion - grundläggande för Europeiska unionen - vilken han lyckats ge viss betydelse. Grundläggande är den av en anledning som kanske inte har betonats tillräckligt och som består i att undanröja ett antal alibin för de nationella regeringarna, vilka alltid hotar att lägga över de värsta besvären av alla de slag på gemenskapsinstitutionerna, och alltså för över de problem de inte klarar att lösa på nationell nivå till europeisk nivå.
Vi vet självfallet att det inte enbart är tack vare ombudsmannen som vi kan lösa ett mycket mer grundläggande problem, problemet med demokratin i Europeiska unionen, en demokrati som respekteras så dåligt att om Europeiska unionen skulle söka medlemskap enligt samma kriterier som kandidatländerna skulle den säkert inte godkännas. Man förväntar sig naturligtvis inte saker på den nivån från ombudsmannen, men han kan i vilket fall som helst undanröja ett antal alibin, han kan se till att de europeiska institutionerna blir lite mindre syndabock för de nationella regeringarna.
Några ord om de områden där min grupp skulle önska att ombudsmannen arbetar lite mer intensivt: användningen av Internet skulle behöva utvidgas ytterligare - det har han redan gjort - för att göra det möjligt för medborgarna att lämna in klagomål via Internet, men också för att göra ombudsmannen mer känd, bl.a. genom att använda mer traditionella informationsmedel, jag tänker på nationella och regionala tidningar. Kanske kan man även föreslå honom att undersöka om det tillsammans med regionkommittén inte skulle vara möjligt att göra reklam för att Internet finns, samt för dess roll och grundläggande funktion, ända bort i Europeiska unionens mest avlägsna regioner.

Chanterie
Ordförande, värderade kolleger, ombudsmannen utövar sin tjänst helt oberoende. Så står det i artikel 138 E i fördraget och samma artikel säger att ombudsmannen årligen rapporterar till Europaparlamentet om resultaten av sina undersökningar.
Jag skulle vilja ta fram fyra små punkter med anledning av betänkandet från Papakyriazis, som jag hälsar väldigt mycket och jag gratulerar då också föredragande. Ombudsmannen sa precis i sin upplysning om definitionen på vanskötsel att det egentligen inte finns någon strikt definition. Jag skulle verkligen varmt välkomna om ombudsmannen för följande årsrapport skulle vilja gå in närmare på det och att vi kan komma fram till en bättre beskrivning.
Andra punkten, den om det egna initiativet. Ombudsmannens egna initiativ måste självklart möta återupprepade förekommande klagomål. Naturligtvis borde ombudsmannen ta kontakt med andra institutioner om det och det gör han också. Ombudsmannen har gratulerat alla andra institutioner, men jag skulle vilja tilläga: Låt oss inte vara naiva vid granskningen av de andra institutionerna. Naturligtvis kommer Europeiska kommissionen att lämna alla upplysningar skriftligen, men det betyder inte att ärendet därför är löst. Om vi tänker på exemplet BSE, galna-kosjukan. Om det skull ha kommit fram genom ett klagomål till ombudsmannen, frågar jag mig vad som skulle ha hänt med det. Jag tror alltså att där det finns vanskötsel, måste mer och mer ordentligare kontroll genomföras och att parlamentet måste däri också spela en roll.
Herr ombudsman, ni har i er rapport angivit att ungefär 65 procent av de inlämnade klagomålen hamnar utanför mandatet. Det skulle för oss och allmänheten, befolkningen, vara mycket nyttigt att få reda på vad som händer med de nästan 65 procenten. Har de personerna fått ett brev i vilket sägs: ert klagomål kommer inte i fråga och vi lämnar det med det? Jag tycker att man också skall undersöka huruvida de klagomålen kan lämnas vidare som framställningar, till utskottet för framställningar, så att medborgaren då i alla fall inte bara får ett negativt svar, utan en möjlig lösning på klagomålet. Alltså, det skulle intressera oss mycket att i årsrapporten inte bara ha 32 fall som i år, utan också att få veta vad som hänt med resten och varför klagomålen har avvisats.
Sista punkten, olika kolleger har redan pekat på det, är informationen till den europeiska medborgaren. Det har uppkommit en ny rättighet för den europeiska medborgaren, men den europeiska medborgaren vet inte det. Och det är inte hans fel att han inte vet det. Men vi har informationskontor. Europaparlamentet har informationskontor i alla huvudstäder, Europeiska kommissionen har informationskontor i alla huvudstäder. Vad gör dessa informationskontor för att informera befolkningen om en viktig rättighet, nämligen att kunna lämna in klagomål? Jag tycker att detta närmare måste undersökas.

Bertens
Ordförande, vi har nu den första riktiga årsrapporten från ombudsmannen. Han är något försynt i sin framtoning, men jag tycker dock att hans attack nyligen på bristen på offentlighet i rådet är en positiv utveckling. Jag tycker att ombudsmannen gradvis måste växa in i sin roll och för det måste Europaparlamentet också ge honom utrymme. Den juridiska och reglementsenliga relationen till ombudsmannen är svår. Han är oberoende, men rapporterar till detta parlament. För att låta detta instrument för den europeiska medborgaren komma till sin rätt, får vi inte vara stela och inte se ombudsmannen och hans arbete som en konkurrent.
Det betänkande som nu finns från Papakyriazis är fullt med onödig kritik och ger ombudsmannen massor med uppgifter som han inte har. Ombudsmannen är inte ansvarig för att upprätthålla den institutionella balansen. Det är också överdrivet att ta upp varje klagomål i årsrapporten.
Den liberala gruppen har därför lämnat in ett antal ändringsförslag och kommer också att försöka få ett antal paragrafer förkastade, för att ge ombudsmannen det utrymme som han behöver och förtjänar, inte som lillebror till utskottet för framställningar, utan för att oberoende undersöka klagomål från medborgarna när det gäller institutionerna.
Till slut mitt fullständiga instämmande till det som min kollega Chanterie har sagt.

Aelvoet
För att helt fortsätta på kollega Bertens linje, tror jag verkligen att Europaparlamentet till denna första fullständiga årsrapport måste ge rätt politisk signal. Den riktiga politiska signalen kan inte bestå av att Europaparlamentet säger: ombudsman, se upp, se till att du inte stör balansen mellan institutionerna. Och när det gäller det, anser jag helt frankt att paragraf 4 i denna rapport är den sämsta delen, som absolut skulle bort, annars ger vi helt fel signal till medborgarna. Ombudsmannens funktion måste kunna växa, måste kunna bedömas mot fakta och i det avseendet tycks det mig också vara ett vansinnigt uppdrag att ge en definition på vad vi menar med missförhållande, vanskötsel eller liknande. Det är praxis att sådana saker framträder, och låt oss inte vända på sakerna.
Alltså min första punkt, låt oss framför allt se till att det kommer en positiv signal från Europaparlamentet, som stödjer funktionen och inte tillfogar skada. För det andra måste det tydliggöras att utvidgningen av unionens befogenheter också berör andra fundamentala grundrättigheter för medborgaren bland annat inom området för den tredje pelaren, och att det skulle ha till följd att ombudsmannens befogenheter också utvidgas. För det har vi lagt fram ändringsförslag som jag hoppas kan få stöd från en majoritet i detta parlament.

Perry
Herr ordförande, jag skulle också vilja gratulera både föredragande Papakyriazis och Söderman, den europeiske ombudsmannen. Dem av oss som var inblandade i den inledande utnämningen av ombudsmannen vet att utnämningens tillkomst inte var lätt, men ombudsmannainstitutionen växer nu till sig duktigt. Gemenskapens institutionerna får inte alltid positiv kritik i pressen och, ärligt talat, förtjänar de det inte alltid heller - och detta inbegriper parlamentet. Men vi måste inse att byråkratier och administrationer inte arbetar med enkla uppgifter. Det är därför viktigt att vi har ombudsmannen som medborgarna kan vända sig till med de speciella problem, som de kan ställas inför när de har med den europeiska byråkratin att göra.
De medborgare i Europa som har tvivel och reservationer beträffande administrationen behöver veta att ombudsmannen finns där och att han är folkets man. Vi talar ofta om medborgarnas Europa och det betyder olika saker för olika personer. Men för mig är medborgarnas Europa ett Europa där individen räknas. Ombudsmannens roll och, för den delen, utskottet för framställningar, utgör viktiga institutionella sätt att sätta individen först och säkerställa att deras rättigheter tillvaratas. Och vi som parlament bör vara måna om - och här är jag överens med mina kollegor - att hjälpa ombudsmannen i fullgörandet av hans uppgifter och vi bör inte göra en för snäv tolkning av ombudsmannens tolkning av sitt mandat.
Jag har två avslutande synpunkter. Det kommer regelbundet krav på tydlig information och mer publicitet. Den synpunkten framkommer i Papakyriazis betänkande och jag stöder detta. Känner 1 % eller 100 % av medborgarna till ombudsmannen? Jag befarar att det snarare är det förra än det senare. Jag skulle emellertid vilja gratulera ombudsmannen för hans användning av ny teknik. Ärligt talat är han långt före oss. Han utnyttjar i högre grad databaser, e-post och Internet i sitt arbete och utskottet för framställningar skulle mycket väl kunna följa hans exempel.
Slutligen skulle jag, om det inte redan har blivit sagt, vilja tacka Jacob Söderman för vad han gör för Europas medborgare.
(Applåder)

Dybkjær
Herr ordförande, också jag vill gärna gratulera ombudsmannen till hans första hela årsrapport. Detta, att det i dag är fyra medlemmar av den liberala gruppen som önskar ta till orda, visar vilken betydelse vi tillmäter ombudsmannainstitutionen. Ombudsmannen och utskottet för framställningar utgör nämligen tillsammans ett mycket viktigt, och kanske - förutom Europaparlamentet - det viktigaste demokratiska instrumentet i hela unionen. Det är medborgarnas direkta väg till ändring av felaktiga beslut. Men det kräver naturligtvis, att medborgarna kan ta reda på vad som händer, och därför är jag särskilt glad över, att ett av de initiativ ombudsmannen har tagit är att undersöka hur stor insikt medborgarna verkligen har om ärendenas behandling. Ombudsmannens slutsats måste ju - höll jag på att säga - bli att medborgarnas kunskap inte är tillräcklig, och därför är jag också synnerligen nöjd med att ombudsmannen hemställer till institutionerna att fastlägga regler för tillträde till akterna, annars kan ju medborgarna som jag påpekade inte ta reda på hur ett ärende handlagts.
Jag menar, att denna första rapport visar, att ombudsmannainstitutionen är på rätt väg, och att man uppnått ett gott resultat i förhållande till de resurser, som ställts till förfogande. Jag vill därför gärna gratulera Jacob Söderman till denna rapport.

Frischenschlager
Herr ordförande! Först vill jag i anslutning till min parlamentskollega Bertens helt klart säga följande: ombudsmannen är en bundsförvant till parlamentet i kampen mot den känsla av hjälplöshet som många européer känner gentemot de europeiska institutionerna. Detta är mycket viktigt.
För det andra är det även mycket viktigt att man inte bara kan hjälpa den enskilde medborgaren, utan att alla europeiska tjänstemän och institutioner har det intrycket att en stark ombudsman kontrollerar mig och han visar mina fel som ett allmänt missförhållande. Detta är ombudsmannens förebyggande effekt.
För det tredje hänger resultatet av detta ämbete samman med verksamheten i det offentliga. Därför vill jag anmoda Er att använda alla medel i PR-arbetet för att kungöra enskilda fall över hela Europa, om dessa är speciellt extrema.
Den sista punkten är mycket viktig för mig. I mitt land, Österrike - vi har nyligen gått med i Europeiska unionen - känner nästan ingen till ombudsmannens ämbete. Detta måste vi ändra på, och därför vill jag be Er att resa till de enskilda förbundsländerna, att personligen stå till förfogande för medborgarna och där uppträda så offentlighetseffektivt som möjligt. Detta är den väg som vi måste slå in på för att detta så viktiga ämbete i intresse av en europeisk demokrati kan uppnå än mer uppmärksamhet och effektivitet.

Blak
Herr ordförande, det var efter en stark dansk insats i samband med Maastrichtfördraget och på Europaparlamentets initiativ som den europeiska ombudsmannainstitutionen blev en realitet. Det är därför med stor spänning vi har väntat på ombudsmannens första hela årsrapport, som behandlas i Papakyriazis betänkande. Som det redan många gånger framhållits, är det mycket viktigt, att medborgarna i EU i högre grad blir medvetna om EU-ombudsmannens funktioner och befogenheter. Hittills har inte tillräcklig information getts om de möjligheter, som både enskilda och företag har för att klaga till ombudsmannen. Det är därför viktigt, att ombudsmannen är en garant för EU-institutionernas öppenhet i förhållande till medborgarna.
Dessutom är det viktigt att ombudsmannen tillförsäkras tillgång till dokument och information från de olika EUinstitutionerna när klagomål behandlas. De många klagomål, som ombudsmannen hittills har mottagit, handlar i hög grad om tillgång till dokument. Det vittnar om, att det är svårt att omsätta Maastrichtfördragets målsättningar om öppenhet i praktiken. Den europeiska ombudsmannen är helt klart en förbättring av demokratin i EU, och kommer att kunna bidra till att göra EU: s system mer öppet genom att ge medborgarna i Europa möjlighet till att klaga, när de känner sig dåligt behandlade. Därför är det viktigt, att göra EU: s medborgare medvetna om att ombudsmannen finns och hur man klagar. Det är det enda sättet genom vilket vi kan skapa ett EU, som inte går emot, utan arbetar för medborgarna och tillgodoser deras rättigheter.
Jag anser att det är ett strålande betänkande och jag vill gärna lyckönska ombudsmannen till det goda resultatet efter hans första verksamhetsperiod.

Gradin
Herr ordförande! Låt mig börja med att gratulera såväl ombudsmannen, Jacob Söderman, som ledamot Papakyriazis till rapporten respektive betänkandet. Jag har läst dem båda med stort intresse.
Den europeiska ombudsmannen tillträdde 1995 och hade alltså sitt första hela verksamhetsår under 1996. Det gör både rapporten och denna debatt särskilt viktiga. Ombudsmannens uppgift är att granska att våra europeiska institutioner sköter sig på ett korrekt sätt, att på medborgarnas vägnar sätta sökarljuset på administrativa missförhållanden.
Mer än 80 procent av alla klagomål rör oss i Europeiska kommissionen. Det är normalt med tanke på att det framför allt är kommissionen som fattar beslut som rör medborgarna direkt. Låt mig understryka att vi sätter stort värde på det arbete som ombudsmannen gör. Det hjälper oss i kommissionen att förbättra våra egna procedurer och rutiner. Varje administration mår bra av att veta att den granskas. Ytterst handlar det naturligtvis om EUmedborgarnas rätt att veta att deras institutioner sköter sig, och att skattepengarna används på ett korrekt och förnuftigt sätt.
Personligen uppskattar jag att vara den i kommissionen som ansvarar för relationerna med ombudsman Söderman och vill tacka honom för det goda samarbetet. Från kommissionens sida eftersträvar vi just ett gott samarbete med ombudsmannen. Vi gör vad vi kan för att hålla tidsgränserna och för att ge honom så fullständiga svar som möjligt. Därför är vi naturligtvis glada över att ombudsmannen själv i sin rapport noterar att kommissionen har visat en positiv attityd till hans arbete. Under fjolåret arbetade vi med att finna bra former för samarbete. Vi hade naturligtvis vissa inkörningsproblem under det första året och en del diskussioner kring tolkningen av ombudsmannens roll enligt fördraget och statuterna. Jag tycker dock att vi på det stora hela har löst problemen bra.
Herr ordförande! Papakyriazis betänkande tar upp två frågor, både i resolutionen och i motiveringen, som jag gärna vill kommentera. Punkt 4 i förslaget till resolution och punkterna 13-16 i motiveringsdelen tar upp frågan om undersökningarna i relation till institutionernas diskretionära befogenheter. Jag tänker i detta sammanhang särskilt på kommissionens befogenhet att öppna eller avsluta överträdelseärenden, dvs. infringement cases , enligt artikel 169. Här understryker resolutionstexten att, jag citerar, " ombudsmannens roll bör vara att stödja den institutionella balans som finns fastställd i fördragen och i synnerhet det riktiga utövandet /.../ av Europeiska kommissionens /.../ diskretionära befogenheter" .
Resolutionen säger vidare att det är nödvändigt att klart definiera vad som är missförhållanden i verksamheten. Detta antyder att denna balans på något sätt skulle vara hotad. Vi hade under 1996 ett antal ärenden som rörde just artikel 169, och där fanns en del oklarheter. I kommissionen tog vi en ordentlig diskussion om frågan och nådde fram till ett klart ställningstagande. Jag kan i dag inte se några problem när det gäller våra relationer med ombudsmannen i just detta avseende. Enligt min åsikt har både kommissionen och ombudsmannen hanterat dessa frågor på ett balanserat och ansvarsfullt sätt. Jag vill också välkomna den undersökning som ombudsmannen själv har tagit initiativ till vad gäller hanteringen av dessa ärenden, särskilt vad gäller information till och samråd med de klagande. Vi avser att förse ombudsmannen med våra synpunkter och förslag före denna månads slut.
Ombudsmannen har också tagit initiativ till en annan undersökning. Det handlar om öppenhet och tillgång till dokument. Jag välkomnar också detta initiativ. Det uppmuntrar institutionerna att gå så långt som möjligt när det gäller öppenhet. Det nyligen avslutade Amsterdam-mötet visar också att detta är ett område där utvecklingen sker snabbt, och att det finns stora förväntningar på alla institutioner inom Europeiska unionen.
Jag delar till slut också åsikten i punkterna 8 och 10 i resolutionen om att medborgarna måste få information om sin rätt att göra framställningar såväl till Europaparlamentet som till den europeiska ombudsmannen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Fiske utanför Senegals kust och i Mauritius vatten
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0220/97 av Pery för fiskeriutskottet om förslag till rådets beslut (KOM(96)0611 - C4-0032/97-96/287(CNS)) om ett avtal i form av en skriftväxling om interimistisk förlängning av det protokoll som utgör bilaga till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Senegal om fiske utanför Senegals kust under perioden 2 oktober 1996-1 november 1996; -A4-0244/97 av Pery för fiskeriutskottet om förslag till rådets förordning (KOM(07)0324 - C4-0322/97-97/0179(CNS)) om slutande av det protokoll i vilket de fiskemöjligheter och finansiella motpartsmedel fastställs som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Senegals regering om fiske utanför Senegals kust under tiden från och med den 1 maj 1997 till och med den 30 april 2001; -A4-0229/97 av Gallagher för fiskeriutskottet om förslag till rådets förordning (KOM(97)0043 - C4-0136/97-97/0035(CNS)) om godkännande av protokollet om fastställande för perioden 1 december 1996-30 november 1999 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Mauritius regering om fiske i Mauritius vatten.
Pery
Herr ordförande, jag är mycket glad att kunna lägga fram ett fiskeavtal i en ny anda, som bättre beaktar inte bara Europeiska unionens intressen utan även den fiskande urbefolkningen i Senegal och fiskeresursernas tillstånd.
Jag erinrar kort om fakta i ärendet. Föregående protokoll som gällde för två år upphörde att gälla den 1 oktober 1996, trots att förhandlingarna om att förnya protokollet inte slutförts. Protokollet förlängdes med en månad för att undvika att fiskeverksamheten skulle avbrytas. Förhandlingarna avbröts sedan liksom fiskeverksamheten på våra fartyg. Jag vill erinra om att frågan debatterades här under sammanträdesperioden i november 1996 och att vår kammare röstade för en resolution som stödde att förhandlingarna skulle avbrytas samt fastställde reglerna för hur dialogen skulle återupptas.
Minskade resurser i Senegals vatten, relationssvårigheter mellan det hantverksmässiga fisket och det industriella och utvecklingen av urbefolkningens fiske behövde enligt vår mening beaktas bättre. I december 1996 reste jag själv till Dakar för Europaparlamentets räkning, inte för att återuppta förhandlingarna, eftersom vi inte har den behörighet som krävs för detta, utan för att återuppta den politiska dialogen.
Budskapet gick fram eftersom ett nytt avtal kunnat upprättas, ett avtal som jag bedömer som positivt. Giltighetstiden är fyra år i stället för två, det sträcker sig från den 1 maj 1997 till den 30 april 2001 och stabiliteten har därmed ökats för de båda parterna. Det är ett blandat protokoll som möjliggör tre typer av fiske, nämligen trålfiske, djuphavsfiske och tonfiskfiske vilka, det vill jag påminna om, försörjer den lokala förädlingsindustrin.
Fiskezonerna har utvidgats för att beakta det hantverksmässiga fiskets lokala svårigheter. Våra fartyg på över 150 bruttoregisterton - vilka utgör större delen av vår flotta som fiskar i Senegal - är verksamma utanför gränsen på 12 sjömil, i stället för 6. Protokollet kan användas mer flexibelt av de europeiska redarna eftersom licenserna kan gälla tre eller sex månader där datumen alltid måste respekteras. Däremot kommer ersättningen till Senegal från redarna att höjas med 10 % per år under fyra år. Kontroll och tekniska besök på de europeiska fiskefartygen kommer att omfattas av mer tvingande åtgärder.
Den biologiska återhämtningsperioden begärs för första gången av Senegals myndigheter. Den varar två månader och berör det demersala trålfisket, kustfisket och djuphavsfisket utan undantag, och omfattar alltså samtliga fartyg: senegalesiska, europeiska och andra. Denna begäran godtogs av unionen. Maskstorleken har bl.a. för bläckfisk ökats från 65 mm till 70 mm. Kostnaderna för avtalet uppgår till 18 miljoner ecu per år, 48 miljoner ecu för det globala avtalet. Det är alltså helheten som jag bedömer som positiv.
Jag vill betona ett uttalande från Senegals regering, vilket bifogats protokollet och där man anger att " en betydande andel av den ekonomiska ersättningen kommer att avsättas till 'fiskesektorn', i enlighet med målsättningarna för en hållbar utveckling av fiskesektorn och bl.a. det hantverksmässiga fisket" . Detta åtagande från Senegals myndigheter konkretiserades i form av ett brev från fiskeministern till kommissionsledamot Bonino, där Senegals myndigheter fattar beslutet att avsätta 50 % av den totala ersättningen till statskassan och de återstående 50 % till fiskesektorn, enligt målsättningarna för hållbar utveckling som åsyftas i protokollets rubriker. Då kan vi tala om en ny anda och ett framsteg i jämvikten mellan de två parternas intressen.
Jag skall sluta med att påpeka att vissa av mina kolleger, bl.a. i budgetutskottet, skulle önska att vi genomför en utvärdering av avtalet efter halva tiden. Jag anser att denna begäran är antaglig och endast kan få de två parterna att åta sig att respektera andan i det nya avtalet.

Gallagher
Herr ordförande, 1989 ingicks ett fiskeavtal mellan gemenskapen och Mauritius. Det första protokollet till detta avtal var i kraft från 1990 till 1993 och det andra protokollet mellan 1993 och 30 november 1996. Därför har ett nytt protokoll för perioden december 1996 till november 1999 undertecknats och parlamentet har konsulterats. I avvaktan på parlamentets beslut den här veckan, dess yttrande och rådets samt Mauritius undertecknande, tillämpas avtalet provisoriskt, i enlighet med ett avtal om detta i form av en skriftväxling. Den första betalningen av ekonomisk ersättning till Mauritius gjordes i slutet av maj 1997.
Det är en rätt typisk väg för protokoll om resurser/ekonomisk ersättning. Protokollet innebär möjligheter för 42 fartyg. Siffran har mer än fördubblats och, naturligtvis, är detta till för att göra det möjligt för spanska skeppsredare att dra fördel av avtalet. Kapacitetsgränsen är 100 bruttoregisterton.
Den ekonomiska stödet uppgår totalt till 1 746 750 ecu, vilket innebär ett genomsnitt på 582 250 ecu per år. Det är en ökning gentemot föregående protokoll, som uppgick till 1 455 000 ecu, dvs. 485 000 ecu per år. Denna avsevärda ökning av fiskemöjligheterna förklarar prisökningen. I detta ingår att delar av det ekonomiska stödet är öronmärkt för vetenskapliga och tekniska program och till att öka färdigheter och kunskap hos de mauritier som ägnar sig åt havsfiske.
Våren 1996 rapporterade kommissionen följande utnyttjandegrad av fiskemöjligheterna, som den informerats om av Mauritius: tonfiskfiske med not: 85 % och fartyg som fiskar med rev: 10 %.
Fiskeriutskottet lade fram ett förslag på riktlinjer för fiskeriavtal och -protokoll. Dessa riktlinjer ger möjlighet att upprätta en checklista för att testa att alla avtal och protokoll överensstämmer med målsättningen för den gemensamma fiskeripolitiken, att den harmoniserar med relevanta mål i gemenskapens regionalpolitik och utvecklingssamarbetspolitik och att den inte strider mot gemenskapens skyldigheter och åtaganden under avtal, hederskodex och deklarationer antagna på internationell nivå.
Det finns ännu ingen ordentlig ram för fiskeriavtal och bedömningen av dem försvåras av bristen på fastlagda rutiner för insamlande och vidarebefordran till parlamentet av all relevant information. Nyligen gjorda förbättringar i kommissionens rapportsystem om utnyttjandet av fiskerimöjligheterna och om utförandet av de berörda budgetposterna, samt det påskyndade överförandet av nya protokoll, måste berömmas, men dessa förbättringar är långt ifrån tillräckliga. De kan inte kompensera avsaknaden av ett heltäckande bedömningssystem, som är nödvändigt för att förbättra grundvalen för kommissionens verksamhet, parlamentets yttranden och rådets beslut.
Jag vill ta upp de lokala fiskesamhällena, som inte tycks påverkas negativt av den verksamhet gemenskapens fiskeflotta bedriver. Dessa samhällen lär skall inte ägna sig åt tonfiskfiske. Gemenskapens fartyg får inte bedriva fiske inom den mauritiska 12-milsgränsen.
Protokollet kan förväntas få en positiv inverkan på den mauritiska ekonomin. I detta sammanhang bör noteras att Mauritius BNP per capita faktiskt är högre än Portugals och bara något lägre än Spaniens.
Det nya Mauritius-protokollet bör godkännas. Men kommissionen måste fortsätta att förbättra sitt inhämtande av relevant information och göra denna information tillgänglig till parlamentet. I detta syfte bör det anta ett enhetligt förfarande av den typ som skisserats i fiskeriutskottets egeninitierade betänkande om fiskeriavtal 1997.
Sammanfattningsvis bör parlamentet inte tillfrågas i efterhand om godkännande av protokoll. Om informationen finns tillgänglig i tid bör fiskeriutskottet påskynda betänkandet och offentliggöra det, tillsammans med eventuellt godkännande innan några betalningar görs.
Jag skulle vilja hänvisa till ett ändringsförslag som föreslår att, eftersom tonfiskfisket har så stor betydelse i området och det faktum att ett flertal stater gränsar till Indiska oceanen, man tittar på detta på regional basis.

Sandbæk
Herr ordförande, EU köper sig fiskerättigheter i tredje länder, därför att fiskbestånden är i fallande i de egna farvattnen och det finns överkapacitet i fiskeflottan. Men man kan frestas till att fråga, om EU reellt inte bara är i färd med att exportera EU-fartygens överfiske till fattiga länders farvatten, kosta vad det kosta vill. Det är nödvändigt att säkra en hållbar fiskeaktivitet i EU, men det gäller också och i särskilt utvecklingsländerna, ty där är fisk en av de få resurserna, som de fattigaste har tillgång till. I Senegal sysselsätter fiskerisektorn ca 250 000 människor, och i synnerhet är det icke-industrialiserade fisket i de kustnära områdena sårbart. De senegalesiska fiskarna är oroade över EU: s fiskeri i deras farvatten. Det är deras fisk, överlevnad och levebröd, som det handlar om, vilket representanter för de senegalesiska fiskarna gav uttryck för vid behandlingen i utskottet för utveckling och samarbete. Det är en oro, som det är utomordentligt svårt att avvisa, och de senegalesiska fiskarna bad faktiskt utskottet för utveckling och samarbete att rösta mot avtalet.
Den oreserverade begeistring, som Pery känner för det nya avtalet med Senegal, är därför svår att dela. Jag måste medge, att det har skett förbättringar i fiskeriavtalet med Senegal, men tyvärr inte tillräckliga, och jag kan bara beklaga, att man inte i högre grad tagit hänsyn till yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete. När vi valde, att inte avvisa avtalet med Senegal, utan i stället kräva en halvvägsrevision, berodde det bl.a. på, att avtalet ju redan trätt i kraft. Det som är speciellt oroväckande är, att trots att fiskerizonen principiellt utvidgades från 6 till 12 sjömil, så har ett mindre antal fartyg ändå fortsatt tillträde till kustfarvattnen till skada för den senegalesiska fiskarna. Även om EU: s tillgång till de arter, som lever nära kusten är begränsad, är den fortfarande betydande och problematisk för de lokala fiskarna. Havsforskningscentret har nämligen konstaterat en nedgång såväl i bestånden som i genomsnittsstorleken på fisken i de kommersiella arterna, som man bedriver fångst på. Det är därför oacceptabelt för både utvecklingen av det icke-industriella fisket och för bekämpningen av fattigdomen, att EU-fartyg överhuvudtaget har tillträde till att fånga bottenlevande arter nära kusten.
Dessutom ger protokollet för första gången tillträde till pelagiska arter, som lever nära kusten. De pelagiska arterna, och i synnerhet sardinen, är en viktig källa till billigt protein för speciellt den fattiga befolkningen. EUfartygens fiske ger därför anledning till oro. Fiskeriavtalet hjälper verkligen inte de fattiga lokala fiskarna i Senegal. Tvärtom. Visserligen kommer en stor del av EU: s finansiella kompensation att föras tillbaka till utvecklingen av den lokala fiskerisektorn, men detta är en ringa tröst, om det inte finns någon fisk kvar att fånga.
Jag vill mycket starkt uppmana att rösta för ändringsförslag 6 och 7 och i synnerhet ändringsförslag 5, som uppmanar till en utvärdering efter halva tiden. Det kommer att vara förutsättningen för att jag skall kunna rösta för förslaget.

Cunha
Herr ordförande! Jag skulle vilja belysa tre grundläggande punkter i vår kollega Perys betänkande om fiskeavtalet med Senegal. Först och främst belysa att detta avtal för första gången avser en period på fyra år, vilket är en mer eller mindre varaktig period för fartygsägarna, yrkesfiskarna och de företagare som är knutna till sektorn, eftersom de faktiskt får möjlighet att planera på längre sikt.
För det andra skulle jag vilja nämna att denna text är ett avtal av en viss dimension, som möjliggör fiske från nästan 150 trålare, fartyg för pelagiskt fiske och tonfisk, och omfattar 48 miljoner ecu i kompensation. Trots att det är ett avtal av ett genomsnittligt omfång, måste man erkänna att det har viss betydelse för Europeiska unionens fiskeflotta.
För det tredje skulle jag vilja understryka - och för mig är detta den viktigaste punkten - att texten, trots det faktum att fiskeavtalen i grunden är av kommersiell natur, utgör ett bevis för att dessa fiskeavtal, om de förhandlas fram noggrant, också kan vara ett viktigt instrument till stöd för dessa länders och fiskesektorns utveckling.
I detta konkreta fall går faktiskt nästan hälften av gemenskapsbetalningarna till fiskesektorns utveckling, från forskning till beskattning, traditionellt fiske, sektorns övergripande omstrukturering, till det egentliga ekologiska skyddet av resurserna. Jag tycker att det är något högst intressant och nyskapande, som faktiskt kan ge oss en idé till att i framtiden kunna förhandla fram andra avtal med samma dimension och balans.
Till sist skulle jag vilja gratulera vår kollega Nicole Pery till detta utmärkta arbete, och samtidigt beklaga att ledamöterna i Europaparlamentet mister en kollega med sådan kvalitet. Jag önskar henne lycka till i framtiden.

Teverson
Herr ordförande, jag tycks alltid komma efter Cunha i dessa debatter. Våra åsikter sammanfaller ofta, men när det handlar om internationella fiskeriavtal skiljer de sig åt något. Liberala gruppen har just lagt fram två ändringsförslag till Senegal-avtalet och ett till Mauritius-avtalet. Ändringsförslaget till Mauritiusavtalet liknar de vi tidigare lagt fram om internationella avtal och anklagar dem för att alls inte vara handelsavtal. Faktum är att de i yttersta grad är subventionerade, vilket vi anser är mycket svårt att rättfärdiga på annat sätt än genom att säga att om vi inte betalar pengar, i vår egenskap av skattebetalare, till dessa avtal, så kommer vi att underbjudas av stora fiskerinationer, oavsett om detta är av Korea, Japan eller tidigare Ryska Federationen. Men det är både ett felaktigt och svårt argument.
Dessa fiskeriavtal borde i första hand förhandlas fram av fiskeriindustrin självt. Det finns inget egentligt skäl till att staten skall vara inblandad. Dessutom, genom att subventionera dem, uppmuntrar vi till en global överproduktion och överkapacitet inom det internationella fiskeriet, vilket av ekonomiskt nödtvång, leder till utfiskning världen över.
Hur skall vi tackla detta? Ett av de sätt som föreslagits i diskussionerna med FAO och WWF är att denna fråga bör tas upp av Världshandelsorganisationen. Den har makt och bör under det kommande året försöka avskaffa statliga subventioner på detta fiskeriområde i lika hög grad som det försöker på andra områden av ekonomisk aktivitet. Detta skiljer sig inte från det. Så därför har vi lagt fram dessa ändringsförslag.
Utöver detta har Eisma, som är mycket engagerad i miljöfrågor, lagt fram ett ändringsförslag om en halvtidsöversyn av Senegal-avtalet för att avgöra huruvida det fungerar korrekt vad gäller inverkan på lokalt fiske och fiskbeståndens storlek. Vi som grupp skulle starkt stödja detta.

Novo
Herr ordförande, kära kollegor, ledamot Pery! Vår grupp har insisterat på behovet av och de bilaterala fördelarna med att fastställa regler och klara principer för att möjliggöra kontinuerlig åtkomst för Europeiska unionens fiskeflotta till resurser i tredje land.
Som en grundläggande riktlinje har vi försvarat att territorialvattnen på 12 sjömil uteslutande måste reserveras för lokalt kustfiske och småskaligt fiske, vilket utgör grund för de ekonomiska och sociala villkoren i många regioner i kustländerna samt att det även i vissa fall, som i fallet Senegal, också är själva grunden för befolkningens livsmedelsförsörjning och överlevnad.
Vi får inte glömma - utan tvärtom, lyfta fram - vissa positiva aspekter som införs genom detta avtal, som när det gäller bifångsterna eller den större utdelningen av ekonomisk kompensation till förmån för den lokala fiskesektorns utveckling. Vi måste dock, och genom att påpeka och påminna om en viss nybörjarprägel vad gäller den multilaterala kontrollen av fiskeansträngningarna, tillstå att vi faktiskt tvivlar på att man föreslagit, ens i kvantitativt begränsande form, att trålare skall få tillgång till fiskeresurser i Senegal som ligger inom området på 12 sjömil. Vi får hoppas att denna aspekt tillbörligen skall ha korrigerats för att vi skall kunna vara helt i samklang med den anda som råder i avtalet.
Jag slutar med att lyckönska vår kollega Pery, som tyvärr skall lämna oss och som vi tyvärr inte kan räkna med för kommande betänkanden och arbeten, vi förlorar en kollega som utmärkt sig för sin höga kvalitet på det som hon producerat och lagt fram i denna kammare. Jag vill personligen och i min grupps namn lyckönska henne å det varmaste i sitt framtida arbete.

McKenna
Herr ordförande, jag är säker på att alla här är medvetna om att de gröna har mycket stora problem med Europeiska unionens inställning till fiskeriavtal. Vi är inte emot fiskeriavtal i princip, men vi motsätter oss starkt det sätt som dessa förhandlas fram och den grund som dessa förhandlas fram på.
När jag arbetade med Madagaskar-betänkandet gjorde vi en detaljerad studie av Madagaskars fiskeriavtal och vi fann det mycket bristfälligt. Sedan dess har vi röstat mot avtal. Mauritius-avtalet liknar i mycket hög grad Madagaskars, Mauritius är ju ett grannland. Senegal utgör ett annat problem. Avtalet förnyas för fyra år och för första gången får EU-fartyg tillgång till pelagiska bestånd. Dessa fiskbestånd utnyttjas till mycket stor del vid den stora och viktiga sektorn hantverksmässigt bedrivet fiske och fiskarna är mycket oroade av den inverkan detta kommer att få på deras inkomstkälla och på livsmedelstillgången i kustbyarna.
Det är därför som vi, i samarbete med EDN-gruppen och Macartney, har lagt fram ett ändringsförslag som uppmanar till halvtidsöversyn av detta avtal. Vi skulle vilja att denna halvtidsöversyn tar upp den inverkar EU-fisket har både på fiskbestånden och de samhällen som ägnar sig åt hantverksmässigt bedrivet fiske. Detta är ett förslag som starkt stöds av de fiskare som bedriver hantverksmässigt fiske i Senegal. Översynen bör göras av ett självständigt organ och inte av de som har egna intressen i EU: s fortsatta fiske. Om det uppdagas att inverkan är negativ, vill vi att avtalet omförhandlas, så att de fiskeriaktiviteter som orsakar problem, avskaffas.
Jag har en mycket enkel fråga till kommissionsledamoten och jag skulle vilja be om ett svar här i kväll. Jag skulle vilja veta: om parlamentet antar vårt ändringsförslag om en oberoende halvtidsöversyn, skulle kommissionen acceptera en sådan översyn?

Macartney
Herr ordförande, jag skulle vilja börja med att gratulera Pery till hennes betänkande. Hon och jag hade turen att få åka till Senegal och prata med fiskarna. Kanske är det en av anledningarna till varför avtalet med Senegal är en förbättring jämfört med vissa av de tidigare avtalen. Ett av felen med detta system är inte bara det att vi ofta står inför fait accompli , utan att vi inte får någon möjlighet att besöka det berörda landet. Det finns det definitivt inget utrymme för i utskottets budget. Detta är till stor nackdel för föredragandena. Dessutom, i fallet med Senegal, fick vi besök i utskottet. Det har hjälpt till att något återställa balansen.
Vi har fortfarande problem med timingen med avtal i allmänhet, men återigen, ser jag att vissa framsteg har gjorts i fallet med Senegal, jämfört med vissa av de andra. Det förekommer fortfarande diskussioner kring kostnader och nytta. Jag återkommer strax till det och skulle kanske vilja få en kommentar från kommissionsledamoten.
Andra saker att vara nöjd med är att den punkt där EU-fartygen får börja verka har flyttats längre ut från kusten. Den stora oron i alla dessa länder är att deras inhemska, traditionella kustflotta aldrig kommer att få en chans att utvecklas eller upptäcka att deras fångster redan lagts beslag på av den stora mäktiga europeiska flottan.
På frågan om kostnaderna för dessa avtal, jag tar över från min kollega Teverson i Fiskeriutskottet, vill jag se detta avtal som en möjlighet för den europeiska fiskeflottan. Den kritik som framförs från många håll inom unionen är: varför är det så att bara vissa länder drar nytta av dessa avtal? Varför är det framförallt Spanien, Frankrike, Portugal och Grekland? Den fråga jag skulle vilja ställa till kommissionsledamoten är: finns det något problem med att fiskare från andra länder blir inblandade? Vilket är tillvägagångssättet? Det är en fråga som nu ställs. Det skulle glädja mig att få ett svar på den frågan.

Souchet
Rent allmänt skall de internationella fiskeavtalen uppnå två mål. Å ena sidan skall de göra det möjligt för Europeiska unionen att fortsätta flottans verksamhet på öppet hav och alltså garantera att den sysselsättning den ger för hela branschen bibehålls. Å andra sidan skall de internationella fiskeavtalen bidra till en hållbar utveckling av ekonomin i tredje land. Dessa två målsättningar står inte i motsats till varandra utan bör eftersträvas parallellt. Totalt sett har det varit fallet med det föreslagna avtalet.
När det gäller Senegal är det viktigt att erinra om att landet har 700 km kust och att 500 000 personer direkt eller indirekt arbetar inom fiskesektorn, som ensam står för 11 % av landets primära BNP och 2, 5 % av den totala BNP. Senegal var det första land som undertecknade ett fiskeavtal med Europeiska unionen. I dag har vi vad som kallas ett tredje generationens avtal.
Vår grupp konstaterar med tillfredsställelse att avtalet ger större plats åt det traditionella fisket som fram till år 2001, enligt de åtaganden som gjorts av Senegals regering, borde åtnjuta en betydande del av det ekonomiska stödet från Europeiska unionen. Den omfattande satsning som planeras inom utbildning, särskilt bland fiskarhustrur som ansvarar för driften i fiskeföretagen, förefaller oss fullständigt relevant. Den hantverksmässiga delen av fisket bör överallt utvecklas genom hela produktionskedjan.
Ur den synvinkeln beklagar vår grupp de gränser som finns mellan fiskets strukturpolitik och utvecklingspolitiken. I stället för att regelbundet förstöra hela fartyg ur den europeiska fiskeflottan - ett skådespel som är svårt att stödja för dem bland oss som bevittnat det - skulle det inte vara lämpligt att sälja dessa fartyg till de fiskare som bedriver hantverksmässigt fiske i Europeiska unionens partnerländer, naturligtvis till anpassade priser?
Detta förslag förefaller oss helt anpassat till begäran från de många AVS-länderna, däribland naturligtvis Senegal. Vi är positiva till detta på samma sätt som vi är positiva till begäran om en utvärdering av avtalet efter halva tiden, ett avtal där en av fördelarna är att det sträcker sig över längre tid än föregångarna.

Martinez
Herr ordförande, vi skall fatta beslut om två avtal, närmare bestämt yttra oss: avtalet med Senegal och avtalet med Mauritius. Låt mig få insistera mer på avtalet med Mauritius eftersom ön tidigare var fransk, närmare bestämt mellan 1715 och 1810. I det sammanhanget förstår ni att jag den 14 juli erinrar om att om dessa avtal ingåtts är det tack vare att Senegal och Mauritius är oberoende stater.
Det beror alltså på att principen om självbestämmande har använts, folkens rätt att förfoga över sig själva, nationalitetsprincipen. Dessa principer har spelat roll och det var Frankrike som uppfann dem den 14 juli 1789. Det betyder att det i dag inte bara handlar om en nationaldag utan om en dag av universell omfattning. Jag beklagar att Faure inte är här, han som är så fascinerad av mänskliga rättigheter. Det är inte bara Bill of Rights från 1689 eller de 10 tilläggen till Jeffersons konstitution 1787 utan också deklarationen från 1989 som givit dem en universell omfattning.
Vi som är arbetare vi arbetar alltså t.o.m. en universell dag!
Avtalet är ett av flera avtal: vi har upplevt ett mödosamt avtal med Marocko vilket, för att hjälpa spanska fiskare i Andalusien eller någon annanstans samt några portugisiska fiskare, föranledde oss att betala ut mycket stora belopp samtidigt som den europeiska fiskeflottan fick hugga upp sina egna fartyg, vilket min kollega Souchet erinrade om nyss!
Dessa regler måste för övrigt harmoniseras vilket fiskeriutskottet också betonade i ett initiativbetänkande i april, eftersom samma problem återkommer och samma lösningar krävs!
Konkret för Mauritius är avtalet ett slags avgift för att komma in i den ekonomiska zon där Mauritius utövar sina exklusiva rättigheter sedan Montego Bay-konventionen om havsrätt, en konvention där för övrigt Mauritius och Senegal inte var särskilt framstående, det var snarare de latinamerikanska staterna eller länderna i Östafrika.
Vi har alltså en avgift i storleksordningen 20 ecu per ton som jag tror kan höjas till 50 ecu om mängden överskrids, naturligtvis med en ekonomisk kompensation på 1, 7 miljoner ecu. Det resulterar för övrigt i problemet med förhållandet kostnad/effektivitet, problemet med jämviktsförhållandet mellan de två avtalsparterna: när BNP per capita på Mauritius är högre än Portugals och i stort sett lika med Spaniens, i vilken omfattning skall man då fortsätta att lämna presenter till folk som är minst lika rika som de som ger presenterna?
Den mest intressanta aspekten är emellertid den om samarbetet med utvecklingsländerna: det är målet med Rocards betänkande. Jag medger att det här finns ett sätt att föregripa immigrationen, genom att upprätta lokala besättningar, landa fångsten lokalt eller inrätta samriskföretag.
Själv är jag glad över att 110 000 ecu i avtalet med Mauritius används för utbildning av lokala fiskare. Ur den synvinkeln kan vi bara underteckna denna typ av avtal som under 3 eller 4 år, dvs. giltighetstiden för avtalet med Senegal och Mauritius, gör det möjligt att inleda intressanta framtidsperspektiv. På den punkten är jag överens med Souchet. Det är den tredje generationens avtal, eller den tredje vågen, och vi undertecknar den!

Langenhagen
Herr ordförande, detta är den första fiskedebatten sedan Amsterdam. Parlamentet förväntade sig av Amsterdam framsteg i den gemensamma fiskepolitiken i bemärkelsen av en avbyråkratisering av de lagstiftande processerna och ännu ett försök i riktning mot demokratisering, dvs. större ansvar för parlamentet. Härvid handlar det om ett helt normalt politiskt krav på en demokratisk församling i ett demokratiskt samhälle. Våra bidrag till Amsterdam ignorerades emellertid.
Vi närmar oss år 2002 och det är obegripligt att parlamentet inte i någon omfattande grad skall bidraga i processen om medbeslutanderätten. Hela den inre marknaden är inbegripen i processen om medbeslutanderätten. Just därför är det än mindre begripligt att fisket skall uteslutas, efter en period av övergående undantag, som nu har nått sitt slut.
Vi måste kompensera den bristande uppmärksamhet, som Europeiska rådet har låtit oss komma till del, med en ännu fastare organisation och strängare övervakning av vårt arbete i parlamentet och med större öppenhet. Denna utmaning börjar hos oss själva. Parlamentet måste förse fiskeriutskottet med nödvändiga behörigheter. Därför bör vi så långt det är möjligt uttömma den behörighet som står oss till förfogande i processen om medbeslutanderätten. Vi får inte tillåta att de veterinärrättsliga frågorna tas bort från fiskeriutskottet och samtidigt även liknande frågor som inrättandet av speciella laboratorier för fiskeprodukter och liknande. Och så får specialistutskottet - det får jag väl ändå anta - ta i anspråk att besitta den högre kunskapen!
Som vi har hört behandlar vi i dag även de internationella fiskeavtalen med Senegal och de mauretanska öarna. Jag vill gratulera föredraganden för den höga kvaliteten av de informativa arbetena. Även här måste jag dock tillägga: vi kräver i framtiden - och kommer även att lagsöka om detta - större punktlighet från kommissionens och rådets sida, mer öppenhet och faktiskt mer kompetens. Utskottet är redo för dialog och accepterar konstruktiva bidrag. Men jag är helt övertygad om att det inte låter sig behandlas som ett verktyg och det inlåter sig inte på divergenser, inte heller med andra utskott i parlamentet, som kan skada dem som lever av fisket. Till sist: även jag önskar Pery lycka till med hennes nya uppgift i framtiden!

Crampton
Herr ordförande, jag skulle vilja falla in i kören av lovord över Nicole Pery och lägga till ytterligare ett: hennes erfarenheter var mycket värdefulla för fiskeriutskottet för hon är också ledamot av utskottet för utveckling och samarbete, och bägge dessa aspekter var kopplade i ett betänkande, som jag var föredragande till och som antogs av parlamentet i maj. Vi måste titta mycket noggrant på kopplingarna mellan utveckling och internationella fiskeriavtal.
Det gläder mig mycket att höra att kommissionen verkligen börjat göra detta, troligen under inflytande av Perys Senegal-avtal. Detta är helt uppenbart ett avtal som är bättre än de avtal vi hittills haft.
De tre principer som ställts upp i betänkandet om internationella fiskeriavtal i maj tycks delvis, men inte helt, ha efterlevts. Hållbarhet: ja, vi har tagit notis om detta, men vi släpper in trålare. Jag hoppas att detta fungerar och att det blir en halvtidsöversyn. Samarbete: helt tydligt mycket mer samarbete och ja, traditionella fiskare har tillfrågats i detta fall - en process som borde fortsätta och kanske förstärkas framgent. Sammanhållning: Jag tycker om idén att en stor del av pengarna i Senegal-avtalet kommer att läggas på utveckling. Jag hoppas att övervakningen av hur dessa pengar används kommer att vara stringent och att vi under de kommande fyra åren kommer att få se resultat.
Sammanfattningsvis välkomnar jag förbättringarna i avtalen. Jag ställer mig bakom Langenhagens kommentarer om parlamentets roll i samband med dessa avtal. Det var i betänkandet jag nämnde tidigare. Vi borde betona att detta parlament vill ha mer att säga till om vad gäller dessa avtal.

Fraga Estévez
Herr ordförande, ärade kommissionsledamot, jag vill naturligtvis tacka de båda föredragandena, Pery och Gallagher, för deras gedigna arbete, men framför allt vill jag tacka Pery för hennes insats, inte bara i det här betänkandet utan överhuvudtaget för den insats hon har gjort för fiskeriutskottet.
Vi kommer att sakna er grundlighet, er kunskap och den hängivelse ni har visat under er tid i fiskeriutskottet. Lycka till med kommande engagemang. Vi kommer att sakna er mycket. Vi kommer dock alltid att ha tillgång till ert förträffliga arbete, de lysande betänkandena, som ni säkert vet inte alltid berörde de lättaste frågorna.
Dessutom vill jag tacka kommissionen och erinra om det samarbete som har etablerats mellan kommissionen och parlamentet, ett samarbete som inleddes i och med avtalet med Senegal. Avtalstexten skickades till vårt utskott dagen efter undertecknandet, vilket medförde att parlamentet kunde höras på plenarsammanträdet innan det finansiella bidraget betalades ut.
Avtalet med Mauritius har också gynnats av överenskommelsen mellan kommissionen och parlamentet. Dessutom måste jag erinra om att informationsöverföringen under de senaste månaderna klart och tydligt har underlättats och detta på ett sådant sätt att jag måste lovorda kommissionsledamoten.
Båda avtalen är bra och vi får gratulera oss till att gemenskapens fiskeflotta har fått utökade fiskemöjligheter, vilket avtalet med Mauritius samt förlängningen från två till fyra år av avtalet med Senegal resulterat i. Detta kommer att ge ökad stabilitet.
Därför förstår jag inte varför man nu begär att få granska avtalen när inte ens Senegal kräver detta. Jag vidhåller att en förlängning från två till fyra år kommer att ge ökad stabilitet för de fartyg som där bedriver sitt fiske.
Det viktigaste med debatten är emellertid, enligt min mening, det utökade samarbetet institutionerna emellan. Ärade kommissionsledamot Bonino, i egenskap av ordförande för fiskeriutskottet vill jag tillkännage att det är detta förfarande som gör att vi kan fortsätta att agera, ett förfarande som naturligtvis kan förbättras i framtiden.
Och ursäkta mig för ett ögonblick, men jag skulle här vilja ställa en direkt fråga till kommissionsledamoten om något som jag har hört. Jag åsyftar de frågor där det har antytts att det bara är Spanien och Portugal som ämnar använda sig av avtalen. Eftersom vi talar om Senegal skulle jag vilja att kommissionsledamoten svarade på vilka av gemenskapens fartyg som kommer att använda sig av det här avtalet. Dessutom vill jag att ni förklarar det här med det pelagiska fisket, som har medfört att kostnaderna för avtalet betydligt har ökat, och vilka medlemsstater det är som har ansökt om detta fiske.

Morris
Herr ordförande, enligt min åsikt kräver de nya och förnyade avtalen med AVS-länderna en ny inställning. Inte minst måste det föreligga maximal sammanhållning mellan handels- och utvecklingspolitiken. Dessutom anser jag att yttersta vikt och handling skall läggas vid att bevara fiskebestånden så att vi får en hållbar fiskepolitik.
Artikel 130u i avdelning XVII förbinder EU att säkerställa sammanhållningen mellan eftersträvade utvecklingspolitiken och fiskeriavtalen. Men, det avtal som förhandlats fram med Senegal underminerar till viss del utvecklingsmålen vad gäller kampen mot fattigdom, för avtalet ger EU-flottan och andra, antar jag, tillgång till demersala och pelagiska arter, som är den huvudsakliga proteinkällan inte bara för den senegalesiska befolkningen, utan också för befolkningen i länder i det inre av Afrika. Vidare förefaller mig som om avtalet inte alls tar hänsyn till de allt större behoven hos den traditionella fiskeflottan och till varningarna om att fiskbestånden minskar.
Senegal är ett exempel på de risker, på vad som kan inträffa om vi har en alltför trångsynt inställning till fiskeriavtal. Enligt mitt förmenande måste EU, som part i EU-avtal stödja AVS-länderna vad gäller övervakning, utbildningsmöjligheter och tillhandahållande av inspektörer och med själva båtarna så att de kan inspektera AVSoch EU-ländernas fångster och, naturligtvis, måste målsättningen vara en hållbar fiskeripolitik.
Jag skulle vilja rekommendera Pery-betänkandet till er och till kammaren och be kammaren om dess helhjärtade stöd och samtycke till det. Och, i min egenskap av medordförande i AVS-arbetsgruppen, vill jag till Pery framföra min förhoppningar om all lycka och framgång inte enbart å denna kammares vägnar, utan också från ett stort antal medlemmar från AVS-länderna. Vi kommer att sakna er.

McCartin
Herr ordförande, också jag skulle vilja tacka Pery för hennes betänkande och för alla viktiga bidrag hon gjort i denna kammare under årens lopp, i synnerhet på fiskeriområdet, men också rent allmänt.
Likaså är Gallagher, måste jag säga, också en stor expert på fiskeriområdet, men vi vill inte berömma honom alltför mycket än, för han uppvisar inga tecken på att lämna oss och vi vill inte behöva ta tillbaka det i ett senare skede.
I princip har jag inget emot hela frågan om dessa fiskeriavtal. Jag stöder detta som en normal handelsverksamhet mellan Europeiska unionen och behöriga myndigheter i medlemsstaterna, som har rätt att sitta ned och sluta sådana avtal med oss. Jag håller inte med dem som anser att detta borde vara en blandning av utvecklingssamarbete och ett kommersiellt avtal. Det är meningslöst för oss att vända oss till en självständig stat, träffa ett avtal med dem, erbjuda dem ett pris och sedan tala om för dem vad de skall göra med pengarna.
Det är nog så meningslöst för om vi inte går och sköter deras ekonomi åt dem, kan vi inte vara helt säkra på att det vi vill att de skall göra med pengarna är det bästa för dem, eller att de faktiskt kommer att göra det. Det jag oroar mig för är hela frågan om kostnad/nytta-analys. Jag anser att alla de pengar vi lägger på detta borde gå till behövande regioner, områden med fri kapacitet, områden som vill utnyttja denna kapacitet genom dessa avtal.
Å andra sidan, om vi skulle ta alla pengar vi använder, skulle vi kunna organisera någon sorts Pesca-program och tillägna det dessa särskilda regioner - jag har inget emot om det är Spanien, Portugal eller delar av Frankrike - och fråga oss huruvida, de pengar vi lägger på utveckling av vattenbruk och på att skapa mer effektiva strukturer inom deras industri, bearbetning och marknadsföring faktiskt skulle kunna göra mycket mer för att öka det ekonomiska välståndet i dessa regioner. Det är den frågan jag skulle vilja ta upp till diskussion.

Jöns
Herr ordförande, mina ärade kollegor! Jag vill föra en annan synpunkt på tal. Det handlar vid dessa båda avtal för första gången om avtal, där vi kan konsultera " uppförandekodexen" . " Uppförandekodexen" godkändes i december tillsammans med budgeten. I detta gemensamma uttalande, som rådet, parlamentet och kommissionen har undertecknat, förpliktar sig kommissionen att inlämna bättre och framför allt punktlig information till parlamentet om de internationella fiskeavtalen. Alla tre institutionerna förpliktar sig dessutom att genomföra lagstiftningsprocessen så snabbt som möjligt för att förhindra att - som vanligt - betalningar verkställs från kommissionen till tredje land utan att vi som budgetmyndighet har kunnat yttra oss.
Tyvärr måste jag dock fastställa följande: även om vi har denna överenskommelse, rådfrågades vi angående avtalet med Senegal först tre och en halv månad efter undertecknandet och vad gäller avtalet med Mauritius först fyra och en halv månad senare. Det innebär att den första betalningsterminen till Mauritius redan överskreds för en och en halv månad sedan. Teoretiskt sett har vi nätt och jämnt två veckor på oss att avge ett yttrande om avtalet med Senegal. Detta måste ske innan första avbetalningen förfaller i juli.
Detta hade vi verkligen inte kunnat föreställa oss vid undertecknandet av " uppförandekodexen" ! Till rådet skulle jag vilja säga följande: det faktum att vi redan i dag kan konferera om Senegal kan vi enbart tillskriva det faktum att kommissionen åtminstone har tillställt oss avtalstexten och slutligen även finansformuläret, även om detta skedde först för en månad sedan. Jag tycker att även här borde kommissionen verkligen arbeta snabbare. Huvudkritiken riktas emellertid till rådet.
För övrigt var kommissionens förhandsinformation om de nya förhandlingarna av avtalet med Senegal helt klart otillräcklig, framför allt vad beträffar de finansiella aspekterna.
Budgetutskottet har nu godkänt tre ändringsförslag till avtalet, som jag ber Er att understödja. De berör som alltid klassificeringen. När det gäller medlen för internationella fiskeavtal handlar det naturligtvis om icke-obligatoriska utgifter. Vad beträffar informationen skall två ändringsförslag garantera att de omtalade informationsunderskotten avhjälps i framtiden.

Imaz San Miguel
Herr ordförande, till att börja med vill jag gratulera Pery till hennes utnämning. Jag är övertygad om att våra europeiska fiskare gått miste om en utmärkt representant i Europaparlamentets fiskeriutskott. Däremot har våra franska fiskare lyckligtvis fått ett ovärderligt stöd i nationalförsamlingen.
Gratulerar, Nicole.
Herr ordförande, som ledamot i fiskeriutskottet och i budgetutskottet vill jag för det första tacka kommissionen för att man precis som Fraga nämnde så snabbt har hänvisat de båda avtalen, såväl avtalet med Senegal som avtalet med Mauritius, till parlamentet. Utan tvekan banar detta väg för ett betydelsefullt samarbete, och jag tror att vi fördenskull bör tacka kommissionsledamoten. Jag vill särskilt tacka henne för avtalet med Mauritius. Det är ett bra avtal. Man förutsätter en kraftig ökning av antalet licenser, 43 tonfiskfartyg för djuphavsfiske, vilket innebär att inte bara de franska fartygen utan även de spanska kan erhålla licenser. Med andra ord kommer en betydande del av gemenskapens fiskeflotta att gynnas.
Avtalet sträcker sig över tre år, och ger därmed en viktig stabilitet. Den ekonomiska ersättningen på 1 746 000 ecu, jämfört med de tidigare 1 455 000 ecu, är en logisk ökning eftersom fiskekapaciteten också ökar i och med avtalet.
Avtalet är dessutom väl avvägt eftersom de begränsningar som har införts och som är gemenskapsfartygens riktmärke inte visar tecken på överexploatering. Jag menar också att det är ett bra avtal sett utifrån en hållbar och stabil utveckling för fiskerisektorn.
Om man dessutom beaktar att översynen av protokollet för perioden 1993-1996 gav positivt resultat, så tror jag att man kan säga att det rör sig om ett väl avvägt avtal, gynnsamt för gemenskapens fiskeflotta och stabilt när det gäller fiskeresurserna. Som ledamot av budgetutskottet vill jag därför gratulera kommissionen för att man så snabbt har hänvisat avtalet till parlamentet.

Bonino
Herr ordförande, parlamentsledamöter, jag skall inte upprepa de viktiga punkterna i fiskeavtalet. Er föredragande, Pery, presenterade för övrigt dem mycket bra.
Jag skall i stället nöja mig med att lämna några kommentarer av mer allmän karaktär om de olika frågor som tagits upp.
För det första och för att undanröja all risk för tvetydighet, om det inte är så att jag förstått översättningen fel, handlar det om 48 miljoner ecu, alltså 12 miljoner ecu per år. Jag ville med detta ta tillfället i akt för att en gång för alla sammanfatta fiskeavtalen. Jag hörde även i dag fördomar i gemensamma lokaler, vilka uppriktigt sagt gör mig förtvivlad, för jag vet inte vad jag skall göra mer för att få ordning på informationen.
För det första, jag beklagar Gallagher, men avtalet har inget att göra med den spanska fiskeflottan. Det är ett avtal som framförallt berör fransmännen. Det handlar om en avreglering som begärts av länderna i norr, bl.a. Tyskland och Nederländerna. För att vara tydlig måste man alltså veta vad man talar om.
För det andra skall jag återkomma till fattigdomen. Jag beklagar att Morris inte är här, eftersom jag får samma frågor varje gång. Jag försöker svara och sedan börjar det på nytt igen.
Det småskaliga fisket är en debatt, Crampton, som vi redan i maj förde med samma känsla av frustration, eftersom ledamöterna ställer frågor och har gått när jag svarar. Jag vet mycket väl att alla har mycket att göra, men det är därför jag upprepar mig. Alltså, det småskaliga fisket i Senegal rör en fisk som heter djaboï och det aktuella avtalet öppnar en möjlighet till exploatering på 25 000 ton. Jag vill erinra om att de fiskare i Senegal som bedriver småskaligt fiske utan åtgärder, kontroll eller förvaltning av resursen fiskar 400 000 ton av den. Låt oss därför sluta att låtsas att de 25 000 ton extra djaboï som fiskas skulle förstöra resursen eller försätta Senegals småskaliga fiskare i hungersnöd, de som, utan någon som helst förvaltning eller kontroll, fiskar 400 000 ton. Jag skulle själv önska att dessa lokala fiskare följde de regler för kontroll och god förvaltning som gäller för de europeiska fartygen.
Jag beklagar för övrigt, och jag har själv skrivit ett brev i ärendet, det mycket långa och fullständigt obalanserade reportage som RTBF sände och som jag helt enkelt finner förolämpande för sanningen. Jag anser att om man gör ett reportage där man anklagar en institution skulle det vara normalt att ge ordet till den berörda institutionen. Det är självklart att representanter för det småskaliga fisket är i sin fulla rätt att komma till Bryssel och försvara sin sak, men jag skulle önska att den andra förhandlingsinstitutionen - i det här fallet kommissionen - fick ge sin egen version.
Jag återkommer på nytt till fattigdomen. Med tanke på min bana tycker jag att det är chockerande att bli anklagad för att exploatera utvecklingsländerna. Låt oss rekapitulera innehållet i avtalet. Det innebär att 33 % av sjömännen skall vara senegaleser. Det innebär också att minst 16 000 ton tonfisk obligatoriskt skall landas för att förädlas av den lokala förädlingsindustrin, som annars inte skulle ha något arbete eftersom det småskaliga fisket från kanoter uppenbarligen inte omfattar tonfisk. De fiskar djaboï som inte skall förädlas. Avtalet föreskriver även en vetenskaplig observatör ombord. Avtalet innebär att Senegals regeringen skall lämna 50 % av ersättningen till en sektor inom fisket. Men Jöns, vi talar om ett avtal med suveräna stater.
Man kan alltså förhandla och diskutera med dem, om vad de anser vara bra för utvecklingen av deras land. Men det är självklart att vi inte skall tvinga på dem vad de skall göra, vattenbruk eller annat. En diskussion pågår och det handlar mycket riktigt om en diskussion med en suverän stat.
Beståndsdel nummer två. Det ankommer på denna stat att låta utvärdera beståndet i sina egna vatten. Vi kan göra det tillsammans om staten önskar det men ursprungligen är det deras uppgift. Vi kan inte tvinga dem att låta oss genomföra utvärderingen av beståndet. Om de inte vill det för att det är deras vatten, har de rätt att inte ge oss tillträde.
Beståndsdel nummer tre. Om flottan, medlemsstaten eller partnerlandet så önskar är det möjligt att tillsammans med FIUF och till specialpris sälja nya fartyg från vår flotta till det småskaliga fisket. Alla dessa möjligheter finns, men flottan och redarna måste vilja.
När det gäller översynen efter halva tiden, McKenna, är det en sak att genomföra utvärderingen av avtalet varje år, vilket vi redan förbundit oss att göra, och en annan sak att genomföra en översyn efter halva tiden. Denna aspekt ingick inte i förhandlingsmandatet och det är inte en överenskommelse vi gjort med Senegals myndigheter vilka, för övrigt, inte ens begärt det. Så när ni ber mig att se över avtalet om två år för att i förekommande fall omförhandla det svarar jag nej, eftersom avtalet har förhandlats och eftersom det är en viktig stabilitetsfaktor för de båda parterna. Jag tycker uppriktigt sagt att det är mycket förvånande att en översyn efter halva tiden som inte ingår i avtalet begärs nu när ingen, inte ens senegaleserna, har begärt det.
Jag har också hört här att Senegals myndigheter skulle vara motståndare till avtalet. Det förvånar mig eftersom jag i alla kontakter jag haft med alla senegalesiska myndigheter, alltifrån premiärministern till fiskeministern, via alla övriga ministrar, och Pery vet det mycket väl, har kunnat konstatera den fullständiga motsatsen. När det gäller dem som uttryckt oro, det gäller den ansvariga för det småskaliga fisket, upprepar jag att vi fiskar 25 000 ton djaboï medan man inom det småskaliga fisket tar upp totalt 400 000 ton. Om denna bransch tillämpar vissa åtgärder för god förvaltning av fiske från kanot, kan det hjälpa den. Vi tar endast upp 25 000 ton djaboï som tilläggsfångst, för att slippa kasta tillbaka den. Djaboïn är den fisk som ger mat till senegaleserna - den enda fisk de äter - och den fiskas från kanoterna där man tar upp i storleksordningen 400 000 ton, utan någon som helst förvaltning av beståndet. Jag nämner detta för att allting skall vara klart och tydligt.
Jag tror att jag svarat lite till alla, genom att försöka förklara mig ytterligare en gång. Jag återkommer inte till avtalet med Mauritius eftersom allting redan har sagts. Jag uppskattar emellertid det bättre samarbete som är på väg att inrättas med parlamentet. Det kommer alltid svåra stunder i förhållandet till andra institutioner, och t.o.m. mellan olika utskott i parlamentet, men jag tror att den positiva väg vi hittills följt kan inge oss hopp att fortsätta framåt och titta på de aspekter och positiva steg vi gjort, i stället för tvärtom.
Det faktum att det gäller ett nytt avtal som fastställts i enlighet med artikel 130 i fördraget är ett bevis för att det t.o.m. inom kommissionens avdelningar, mellan GD XIV och GD VIII, upprättats ett nära samarbete med ett gemensamt mål, nämligen att sluta jämlika och rättvisa avtal i stället för avtal på den ena partens bekostnad.

Sandbæk
Kommissionär Bonini missförstod något som jag sade. I utskottet för utveckling och samarbete fick vi besök av en delegation som representerade fiskarna själva, och det var de som bad oss rösta mot handelsavtalet, eftersom de är bekymrade över att den ger tillträde innanför 12-milzonen. Det är också därför som vi ber om att det skall genomföras en reglering efter halva tiden, om det visar sig att deras oro rent faktiskt har verklighetsgrund.

Gallagher
Herr ordförande, det är av yttersta vikt att kommissionsledamoten för denna kammare bekräftar antydningen att informationen i mitt betänkande, vars utarbetande jag ägnade många veckor åt, inte var korrekt. Jag utmanar kommissionsledamoten och hennes kritik mot mig, att detta inte hade något med Spanien att göra och att jag inte borde ha refererat till det. Jag skulle vilja föreslå henne att hon satte sig in i betänkandena om både Mauritius och Senegal. Jag vill att detta klarläggs här i kammaren. Jag är inte grälsjuk. Jag konstaterar bara faktum. Jag framförde inte mina egna personliga åsikter, utan fiskeriutskottets.
Betänkandet slår fast att det ökade antalet fartyg som bedriver tonfiskfiske med not har lett till fördelar för Spanien. Så jag uppmanar kommissionsledamoten att klarlägga detta här och nu och att inte smutskasta min integritet i denna kammare.

Macartney
Herr ordförande, detta knyter an till Gallaghers uttalande. Jag ställde en direkt fråga till kommissionsledamoten. Jag tackar henne för hennes svar, men hon underlät att nämna den nog så viktiga frågan om hur människor får tillgång till dessa avtal. Finns det ett tillvägagångssätt hon i korthet skulle kunna beskriva?

Bonino
Jag hade inte för avsikt att skapa en diskussion om integritet. Det har skett ett missförstånd. Jag refererade enbart till Senegal-avtalet. Jag vet mycket väl att Mauritius-avtalet rör tonfisk etc. Jag ville inte ifrågasätta någons integritet. När jag tog till orda, sade jag att den specifika meningen berörde Senegal-avtalet och underströk att Senegal-avtalet till största delen var till för fransmännen och att öppnandet av det pelagiska fisket skedde på Tyskland, Nederländernas och fransmännens begäran.
Vad gäller er begäran, Macartney, är dessa öppna avtal. Nya medlemsstater kan komma in. Tillvägagångssättet är följande: normalt informeras medlemsstaterna om de nya möjligheterna och de informerar sin egen sektor. Så det är medlemsstaterna, eller Coreper, eller ambassadörerna, som informerar sina egna regeringar, som i sin tur skall informera sin egen sektor. Detta är det normala tillvägagångssättet. Naturligtvis skulle vi också kunna tillhandahålla information genom ledamöterna i Europaparlamentet. Men tillvägagångssättet är detta.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Bonino.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, kl. 12.00.

Grönbok om affärskommunikation
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0219/97) av Larive för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om kommissionens grönbok om affärskommunikation på den inre marknaden (KOM(96)0192 - C4-0365/96). Föredraganden av yttranden: () Lehne för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd. Arroni för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media. Añoveros Trias de Bes för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. (Hughes-förfarandet).

Larive
Att upphäva onödiga hinder för gränsöverskridande reklam, direct marketing, sponsoring, mycket affärskommunikation är och förblir knutet till nationella regler. Europas rikedom är dess kulturella skillnader och därför lägger vi oss helt rätt inte i skillnader i nationella regler, under förutsättning, Blokland, att dessa regler är proportionella och inte diskriminerar och hindrar den gränsöverskridande affärskommunikationen. Genom Hughes-proceduren, som är tillämpad har i EMAC-resolutionen yttrandena från utskottet för juridiska frågor, kulturutskottet och utskottet för miljö och konsumentskydd beaktats. Gemensamt har vi rättat ett allvarligt fel i grönboken, nämligen ökat konsumentskydd behövs och en fjärdedel av resolutionstexten från ekonomiutskottet har ägnats åt det nu.
Viktigt därvid är vårt förslag på sammansättningen av den kommitté som skall bedöma klagomål. Inte en klubb av endast tjänstemän som fixar ärendet bakom stängda dörrar, nej, en trepartskommitté där myndigheter, industri och konsumentorganisationer gemensamt, på jämlik bas ägnar sig åt klagomålen.
Resolutionen utgör en triptyk. För det första, vid strecken hittar ni all detaljerad europeisk lagstiftning om konsumentskydd, om minderåriga. All lagstiftning som också affärskommunikation måste uppfylla. För övrigt också på Internet, för det som är illegalt off-line är illegalt on-line. För det andra, övervägandena. Där förklaras den inre marknadens grundprinciper. I paragrafen slutligen, står de konkreta förslagen för förstärkning och komplettering av grönboken. En grönbok som vi för övrigt tycker är en bra bok, en bra början för handling.
Förutom trepartskommittén vill vi att den föreslagna prövningsmekanismen för proportionalitet skyddas. Vi vill ha en databank, en europeisk kontaktpunkt, SLIM-proceduren i sektorn och kommissionen skall ta sin roll som väktare av fördraget mycket mer seriöst och tillämpa artikel 169 mer konsekvent. Vår resolution är systematisk och balanserad. Å ena sidan eftersträvar vi den inre marknaden, å andra sidan tar vi tillräcklig hänsyn till kulturella skillnader. Också industrin bör ta sitt ansvar och ombesörja goda, nationella självreglerande koder i alla europeiska länder och helst slutligen en europeisk kod. Industrin skall också förstärka sina verksamheter för gränsöverskridande klagoprocesser för konsumenten.
Ordförande, min förvåning var då stor det också den sistlidna torsdagen dök upp en hel hög ändringsförslag, som i mina ögon underminerar den inre marknaden. Vad som också förvånade mig var att de Gröna, Nationernas Europa och socialisterna bokstavligen i ett antal ändringsförslag lämnat in exakt samma text. Jag frågar mig om det också är en tillfällighet att det också är de bokstavliga texterna som BEUC, den Europeiska konsumentorganisationen, föreslår i sitt brev av den 8 juli. Vi avvisar all sådan påverkan från de multinationella. Jag kommer fortfarande ihåg hur argt detta hus blev över det. Jag avvisar sådan påverkan från alla intressegrupper.
Slutligen, kontroversen mellan ursprungsland och mottagarland, som hela tiden kommer fram i ändringsförslagen. Artikel 59 i fördraget säger att begränsningar för att fritt utföra tjänster inom gemenskapen gradvis upphävs. Fördrag: om en tjänst uppfyller reglerna i ursprungslandet och ändå underställs andra regler i mottagarlandet, då är det en begränsning av den fria rörligheten. Artikel 59 syftar till att häva sådana barriärer så att kontroll av ursprungslandet blir normen. Betyder det då att kontroll av mottagarlandet alltid är i strid med fördraget? Nej, för begränsningen kan vara i enlighet med fördraget om den är proportionell och det betyder att extra åtgärder måste stå i proportion med det fastställda målet och att det målet inte kan uppnås med mindre begränsande regler. Då är kontroll av mottagarlandet tillåtet. I det fallet är harmonisering det enda sättet att uppnå den fria rörligheten. Om man inte vill det, då finns ingen inre marknad för den speciella tjänsten. Om dock åtgärderna anses som oproportionerliga, eftersom de bara avser att skydda den lokala industrin, då är det oförenligt med fördraget. Då måste kontroll av ursprungslandet tillämpas. Då måste, om nödvändigt, artikel 169 kopplas in. EG-domstolen befäste så sent som förra veckan ursprungsprincipen i fallet d'Agostino. Parlamentet har gjort det i direktivet " TV utan gränser" . Det är navet som den inre marknaden snurrar runt. Och glöm inte, principen om ursprungslands ger konsumenten bättre tillgång till effektiva klagoprocedurer. För bara då kan landets juridiska system omedelbart tillämpas i landet där anklagade medier och annonsörer har sitt säte.
Slutsatsen, vi söker ett balanserat förfarande. Å ena sidan en fulländning av den inre marknaden, å andra sidan hänsynstagande till kulturella skillnader.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande, som ställföreträdare för min kollega Añoveros och som representant för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt vill jag i första hand poängtera den viktiga roll grönboken spelar och hur nödvändigt det är att kommissionen skyndsamt tar upp gemenskapsrättens inblandning i denna sektor.
I huvudsak delar utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt de kriterier som framkommer i grönboken och man instämmer också i huvudsak med den linje utskottet för ekonomi stödjer i sitt betänkande.
Jag vill här, trots eventuell upprepning, fästa er uppmärksamhet på något som Larive redan har påtalat. Med rätta menar Larive att de inskränkande kontrollåtgärder som varje land tillämpar är ett hinder för den fria rörligheten. Med andra ord ett hinder för den inre marknadens innersta väsen, det vill säga det ömsesidiga förtroendet, och därmed oförenlig med fördraget. Åtgärderna överensstämmer således bara undantagsvis med fördraget.
Alltsedan det klassiska avgörandet från 1986 har jurisprudensen varit enhetlig och uppställt två villkor. För det första proportionaliteten, vilket redan har nämnts, och för det andra att det inte skall vara möjligt att uppnå samma mål genom andra mindre inskränkande åtgärder för den fria rörligheten, det vill säga i större harmoni med den inre marknaden. Dessa två aspekter måste vi insistera på.
Och som Larive mycket riktigt påpekade, låt inte någon säga att åtgärderna är berättigade eftersom de innebär ett skydd för konsumenten. För om vi talar klarspråk, herr ordförande, om vi tror på ett konsumentskydd, om vi vill bygga ett verkligt integrerat Europa, om en viss åtgärd i en medlemsstat rättfärdigas som konsumentskydd, är det då logiskt att låta detta bestämmas av en medlemsstat? Nej, det är det inte. I stället för att undantag görs för en medlemsstat skall de övriga fjorton medlemsstaternas nationella lagstiftning harmoniseras så att konsumentskyddet i fråga införs för hela den inre marknaden.
Dessa av ursprungslandet införda kontrollåtgärder är följaktligen exceptionella och provisoriska till dess harmonisering äger rum.

Lehne
Herr ordförande, mina damer och herrar! Låt mig börja med en sak som jag redan i början lade märke till, när jag för första gången såg denna grönbok från kommissionen. Rubriken " affärskommunikation" anser jag vara vilseledande, nämligen av den anledningen att egentligen ingen - allra minst konsumenten - riktigt kan förstå vad som verkligen ligger bakom begreppet, när han läser och hör om det.
Därför skulle jag föreslå att man i framtiden försöker att välja ett något mer lättförståeligt begrepp, när det rör sig om jämförbara grönböcker. Med begreppet " affärskommunikation" handlar det i princip nämligen om att Europeiska kommissionen har befattat sig med frågan om reklamrätten i den inre marknaden i Europa. Rent konkret handlar det om under vilka omständigheter, i vilket land och för vilken produkt jag får göra reklam, dvs. främja försäljning. Detta är verkligen ett område som handhas helt olika i länderna. I Tyskland, liksom i många andra länder - detta har kommissionen förtecknat mycket bra i grönboken - finns det t.ex. en hel rad mycket exotiska regleringar. I tysk rätt existerar t.ex. rabattlagen eller tilläggsförordningen, och här måste man absolut säga att dess liken inte går att finna någon annanstans. Detta faktum leder också till att den fria handeln med tjänster om och om igen hindras inom reklamområdet.
Därför kan konsumenten, när han erhåller olika reklambudskap, inte alltid klart avgöra hur dessa skall tolkas, just därför att det finns olika rättsliga regleringar, vilka ibland är tillåtna och ibland inte. Av det skälet understödjer jag uttryckligen kommissionens bemödanden att en gång för alla göra ett helhjärtat försök att ta itu med denna problemställning och att ur grönboken kanske även utveckla ytterligare förslag för att harmonisera reklamrätten.
Det förgångnas lappverk, där man på måfå valde ut enskilda aspekter, t.ex. den jämförande reklamen, är ett otillfredsställande tecken. Då tycker jag att det är mycket bättre - precis som man har funderat på i denna grönbok - att helt och hållet ta itu med problemställningen och att uttömmande ange frågan om reklamrätten. Jag önskar kommissionen lycka till med det fortsatta arbetet. Den kan vara säker på parlamentets stöd i denna fråga, vilket framgår av yttrandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och av yttranden från de andra utskotten.

Ettl
Herr ordförande, över välbalansen i Larives resolutionsförslag kan man naturligtvis ha olika mening. Det är en fråga om synsätt. Jag skulle emellertid inte gå så långt att insinuera att när man företar sig något ur konsumentskyddets synvinkel skall man inordna detta någonstans hos en negativ lobby. Precis som jag kommer Ni ur en viss medvetenhetskrets - jag var också en gång i tiden företrädare för konsumentskyddet.
Om begreppet kan man naturligtvis säga ett och annat. Begreppet " affärskommunikation" omfattar all slags reklam - direktreklam, sponsring, PR, främjande av försäljning och nyttjande av affärskommunikationstjänster genom alla slags konsumtionsvaruindustrier och tjänstebranscher. Just härigenom har affärskommunikationen i dag blivit en utomordentligt viktig och samhällelig faktor.
I princip är jag öppen för alla liberaliseringstendenser som möjliggör nya former av företagande men - och detta är avgörande - dagsläget kräver att konsumentskyddet inte skall försummas här och nu. Föredraganden av betänkandet pekar ju själv på nödvändigheten av att inbegripa konsumenten i alla steg i denna process. Detta är ett krav som jag i princip naturligtvis välkomnar, framför allt för att konsumentskyddet i ett system som tillvaratar intressena och som bygger på liberalism och eget ansvar inte bara är en fråga om rättvis konkurrens och lika möjligheter för alla i den inre marknaden, vilket näringslivet kräver vid varje liberaliseringsvåg. I verkligheten innebär konsumentskydd naturligtvis mycket mer.
I de ändringsförslag som min parlamentsgrupp har lämnat in handlar det om en principiell fråga: inbegripande av och respekt för konsumenten och framför allt våra barns rätt att inte utsättas för en total reklamhjärntvätt! Detta är vad konsumentskyddet handlar om! Till och med i vårt värdesystem är det en fråga om en demokratiskt minimistandard, även och just därför att det rör sig om stora ekonomiska möjligheter. Medborgaren i Europeiska unionen skall inte ha en känsla av att han i den liberaliserade Europeiska unionen försvarslöst är utlämnad åt några påtryckningsgrupper och deras intressen, eftersom att han annars på lång sikt skulle kunna överföra denna känsla på Europeiska unionen, och det vill vi inte skall ske. Konsumentskyddet är en fråga om förtroende och förtroendeskapande. Jag är medveten om att å ena sidan vill varje företag och varje industri att alla regler på hemmaplan skall överföras på marknaden. Men vi måste notera att konsumenten, kunden, förbrukaren har rätt att omsätta normerna och rättsföreskrifterna i sitt hemland.
Motionerna från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp syftar till att för konsumenten uppnå bättre kommunikation, bättre tillgång till rättsordning och bättre övervakning av affärskommunikationen, samt att verka förtroendeingivande för konsumenten. Det handlar om att skydda de svaga och inte om en ny form av protektionism. Därför handlar det vid omröstningen även om att ta hänsyn till detta anspråk.

Peijs
Ordförande, jag konstaterar i Ettls riktning, att alla protektionister genom tiderna alltid har sagt det. Affärskommunikation är i det nuvarande samhället av nästan genomslagsgivande betydelse för en produkts framgång. De stora nationella skillnaderna i regleringen måste tas bort, för att för näringslivet göra den största mest köpstarka marknaden i världen, vår egen europeiska hemmamarknad, nåbar. Att grönboken kommer har då också tagits emot med stor entusiasm av näringslivet som slutligen är betjänt av klarhet. Skogen av befintliga nationella regler måste med nödvändighet revideras i ljuset av den europeiska regleringen och den bredare målsättningen i fördraget. Skillnader i nationell regleringen utgör, förutom kulturskillnader, det största hindret för att den inre marknaden skall fungera bra. Kanske utgör kulturskillnader verkligen ett stort hinder, men som vi hoppas kommer det också att förbli så.
Om en konsument inte kan godta en produkt för att sättet som den förs in på marknaden inte tar hänsyn till hans specifika kulturella bakgrund, då kommer den produkten helt riktigt inte att sälja på den marknaden. Konsumenten är enligt min åsikt den som bestämmer om producenten tagit tillräcklig hänsyn till hans kulturella bakgrund. Det behövs ingen extra reglering för det.
Dock tycker vi som kristdemokrater att den nya andan som talar ur fördraget från Amsterdam, om respekten från Europeiska unionen gentemot kyrkor och religiösa övertygelser och icke-diskrimineringsprincipen helt måste vara med i de framtida direktiven på det området. Vi kommer att stöda ändringsförslag i den riktningen.
Vid bedömningen av lagstiftningen inom detta området kan man enligt min grupp endast utgå från principen med ursprungslandet. Det är enda sättet för att i praktiken upphäva och förebygga handelshinder som beror på skillnader i nationell lagstiftning. Så snart en kombination görs mellan ursprungslandet och mottagarlandet, uppkommer en ohållbar situation varvid näringslivet fortfarande måste gå via 15 medlemsstater för godkännande. Efter att ha sagt det upprepar jag att den inre marknaden är viktig men konsumentens intressen, särskilt barnens, måste också på ett bra sätt kunna skyddas mot övermåttligt aggressiv reklam. Därför står vi till 100 procent bakom trepartskommittén som föredragande föreslår för att behandla klagomål som lämnas in till kommissionen. För övrig kan parlamentet inte utgöra en del av den kommittén. Parlamentet visar kommissionen på dess ansvar, men vår funktion är endast en kontrollfunktion.
Ordförande, sammanfattningsvis är min grupp för alla grundprinciper så som de av föredragande förts in i det utmärkta betänkandet. Det vill säga att vi stöder principen om ursprungslandet, proportionalitetsprincipen och trepartskommittén utan Europaparlamentet och med näringslivet under ordförandeskap av Europeiska kommissionen. Vi kommer då också att rösta mot alla ändringsförslag som syftar till att undergräva dessa tydliga principer.

Ribeiro
Herr ordförande! Om " affärskommunikation" per definition är allt det som tjänar till att befrämja produkter, tjänster och företags, gruppers och organisationers image inför kunder och leverantörer, kan man säga att allt ryms där, från seriös och vetenskaplig information till bedräglig reklam, till den hjärntvätt som vår kollega Ettl talade om.
I vår kollega Larives betänkande tar man konsumentskyddet i beaktande, vilket är välkommet. Vi skulle ändå vilja ta den mycket korta tid jag förfogar över för att lyfta fram en observation som förefaller vara mycket viktig: det är absolut nödvändigt att reglera affärskommunikationen för att undvika att den på ett felaktigt sätt, genom att den använder medel som bara de stora företagen förfogar över, skall kunna vara ett sätt att pressa undan eller utrota konkurrensen, det vill säga, de konkurrenter som inte har möjlighet att använda dessa medel.
I och med att man talar så mycket om konkurrenskraft gäller det nu att veta om lojal konkurrens och skyddet för de svagaste kommer att vara eller skulle kunna bli reella och tydliga målsättningar gentemot mediernas polarisering, inklusive eller särskilt medierna för affärskommunikation?

Blokland
Ordförande, gränsöverskridande affärskommunikation är ingen problemfri företeelse. Föredraganden pekar på hindren som tjänsteföretag drabbas av i denna sektor, när de vill nå ut till hela den inre marknaden. Varje medlemsstat har egna standarder när det gäller det som kan tillåtas som affärskommunikation.
Är dessa nationella lagar skurkarna? En undersökning visade att det inte var så. Det är just skillnaderna i kulturer och marknadsstrukturer som ligger till grund för olikheten i lagstiftningen. Denna uppgift beaktas för lite i Larives betänkande. Dessutom leder en rigorös tillämpning av principen om ursprungsland till att skyddsnivån för konsumenter och barn sjunker till den lägsta nivån.
En annan aspekt gäller rätten till yttrandefrihet. Denna frihet medför skyldigheter och ansvar, det fastställer artikel 10.2 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Yttrandefriheten skall skyddas, men den får inte medföra skada för tredje man. I mina ändringsförslag 19 och 26 har jag givit en - för övrigt inte fullständig - uppräkning av vilka gränser som tjänsteföretag i affärskommunikation därför skall beakta. Jag hoppas innerligt att föredragande kommer att stöda dessa förslag.

Gradin
Herr ordförande! Det betänkande som vi diskuterar utgör ett konstruktivt och väl avvägt bidrag till uppföljningen av grönboken. Ledamot Larive lyfter på ett förtjänstfullt sätt fram den viktiga roll som reklam, marknadsföring, sponsring, säljstöd och public relations spelar på den inre marknaden. Det gäller både på den inre marknaden och i ansträngningarna på marknader utanför Europa. Den snabba utvecklingen av elektronisk handel gör affärskommunikation allt viktigare. Effektiv affärskommunikation underlättar för den enskilda konsumenten att handla över gränserna, men det förutsätter att illegal marknadsföring aktivt motverkas. Detta understryks också i betänkandet.
Betänkandet kommer med en hel del tillägg till kommissionens förslag. Det speglar det värdefulla arbete som föredraganden och de fyra berörda utskotten har gjort. Vi välkomnar de förslag som parlamentet lägger fram och kommer självfallet att ta hänsyn till dem i det meddelande som kommissionen planerar till hösten.
Det finns skilda regler i de olika medlemsländerna på detta område. I detta skede är det knappast en omfattande harmonisering som är en lämplig metod för att lösa alla de olika problem som kan uppstå. Det framgår också klart av grönboken. Vi förordar i stället en stegvis ansats, där lösningar sökes från fall till fall. Det kan ske i en strukturerad dialog med berörda intressenter och med medlemsländerna. Det förutsätter i sin tur nära kontakter mellan alla berörda och en gemensam syn på metoderna för hur enskilda problem skall tacklas. Jag är glad över att ledamot Larives betänkande håller med om denna ansats.
Betänkandet stöder och förstärker nyckelförslagen i grönboken när det gäller hur vi skall värdera proportionaliteten i nationella åtgärder som kan verka hindrande på den inre marknaden. Det gäller också förslagen om framtida målinriktad gemenskapsharmonisering som vi kommer att studera närmare.
Kommissionen välkomnar också parlamentets stöd och förslag när det gäller den föreslagna kommittén för affärskommunikation som skall bestå av en ledamot från varje medlemsland och ha kommissionen som ordförande. Vi kommer att studera de förslag närmare som finns om att intresserade parter inte bara skall ha tillgång till utan också skall kunna delta i detta forum. Parlamentets förslag att kommittén skall arbeta med öppna procedurer och med klara tidsgränser är både logiska och konstruktiva.
Låt mig avslutningsvis försäkra kammaren att kommissionen noggrant kommer att studera det som de fyra berörda utskotten har antagit. Vi kommer inte att tveka att lägga fram förslag om målinriktad harmonisering, där det visar sig vara nödvändigt.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Gradin.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00 .
(Sammanträdet avslutades kl. 20.05) .

