Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Wijsenbeek
Fru ordförande! På sidan 6 i gårdagens protokoll står det att jag begärde ordet med anledning av ett personligt uttalande. Det som jag då sade, fru ordförande, var precis det som i går hände på nytt. I nederländsk TV, i programmet Nova, satt Van Dijk återigen och ljög och gjorde precis det som jag i går förebrådde de gröna för, nämligen att missbruka situationen av valtaktiska skäl. Hon påstod i TV att jag är emot varje förändring av den nuvarande stadgan. Alla här i parlamentet vet att jag gång på gång muntligen och skriftligen och i betänkanden från utskottet för arbetsordningen mycket tydligt har sagt att jag anser att det måste komma en stadga som är lika för alla ledamöter och att det inte får förekomma någon diskriminering grundad på nationalitet eftersom det strider mot artikel 6 i fördraget. Just nu, fru ordförande, tjänar italienarna i detta parlament fem gånger mer än spanjorerna. Det är skandal! Det är diskriminering grundad på nationalitet. Vi anses utföra samma arbete och borde således också få samma ersättning för detta. I den stund då det finns en likvärdig stadga, fru ordförande, kan bestämmelserna för rese- och uppehållskostnader också ändras. Jag kräver att de gröna tar tillbaka sina ord om att jag skulle vara mot förändring. Jag är för det. Fru ordförande! Vi räknar med att presidiet så snart som möjligt kommer med förslag till en likvärdig stadga.
Ytterligare en sista kommentar, fru ordförande. Varför finns det inte i Bryssel som i Strasbourg en enhet som kan ställa förhandlingsreferatet till förfogande påföljande dag? Det är ett märkligt förhållande. Nej, det där är protokollet, herr Martens. Jag talar om det fullständiga förhandlingsreferatet, den så kallade " regnbågen" på alla olika språk. Men Martens som vill vara hjälpsam här, han känner inte till det så noga. Fru ordförande! Jag hoppas att Bryssel kommer att behandlas likadant som Strasbourg och att det således skapas en enhet här också som kan utarbeta det fullständiga förhandlingsreferatet.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Wijsenbeek. Vi noterar detta.
(Parlamentet justerade protokollet.)

Sammanhållningsfonden - Strukturfonderna - Öregionerna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A4-0159/98 av Arias Cañete för utskottet för regionalpolitik om Sammanhållningsfondens årsredovisning 1996 från kommissionen (KOM(97)0302 - C4-0482/97), -A4-0160/98 av Klaß för utskottet för regionalpolitik om åttonde årsrapporten för strukturfonderna 1996, -A4-0118/98 av Viola för utskottet för regionalpolitik om problemen i EU: s öregioner.
Arias Cañete
Fru ordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Artikel 130a i fördraget innehåller en grundläggande bestämmelse i gemenskapsrätten. Den slår fast att om man för att främja en harmonisk utveckling inom hela gemenskapen skall denna utveckla och fullfölja sin verksamhet för att stärka sin ekonomiska och sociala sammanhållning och tillägger att gemenskapen skall särskilt sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna, inbegripet landsbygdsområdena.
Inom gemenskapens politik för regional utveckling, upphäver sig Sammanhållningsfonden till en av de viktigaste instrumenten i denna politik, då dess väsentliga uppgift är att bidra till kampen mot existerande skillnader inom Europeiska unionen. Skillnader som fortfarande, i högre grad påverkar de fyra länder som får bidrag ur denna fond, vilket visades tydligt i den första treårsrapporten om sammanhållningen som kommissionen sammanställde.
Betänkandet vi nu behandlar visar att, även om vi har gått framåt inom sammanhållningens två verksamhetsområden - transporter och miljö - är skillnaderna vi talar om, långt ifrån lösta, varför det är viktigt att denna fond fortsätter att verka i de fyra bidragstagande länderna.
Det är, hur som helst, nödvändigt att betona dessa staters skyldigheter, inte bara att genomföra verkliga ansträngningar för att verksamheten som bedrivs med Sammanhållningsfondens stöd, verkligen blir effektiva, utan också för att en verklig balans skall finnas, vid genomförandet av verksamheten, mellan fondens två verksamhetsområden eftersom det, vilket konstateras i betänkandet, råder en obalans i vissa stater vad gäller finansieringen av projekt inom vissa områden. Konkret, inom transportområdet, måste vi framhålla vår oro inför det faktum att man fortsätter att ge bidrag till vägtransporter vilka, märkligt nog, är de som minst beaktar miljöfrågan jämfört med andra transportmedel som till exempel järnvägen. Detta kan tyckas en aning motsägelsefullt om vi betänker att det är just miljön som är den andra sektorn som finansieras av sammanhållningsfonden, och således borde de projekt som tar störst miljöhänsyn prioriteras.
Ur en strikt finansiell synvinkel kan man säga att resultaten under 1996 är mycket tillfredsställande, då den budgetmässiga verkställigheten uppgår till 100 procent i åtagandebemyndiganden och 97, 50 procent i betalningsbemyndiganden, och dessutom för att det går mot en balans mellan verksamhetsområdena.
Den speciella uppmärksamhet som ges de ytterst perifera regionerna, vilka, som vi vet, är de som brukar ha störst problem, framför allt beträffande kommunikationer, är mycket positiv, fru kommissionär.
När vi analyserar Sammanhållningsfondens viktiga funktion som finansiellt instrument för att uppnå den ekonomiska och sociala sammanhållningen bör vi återigen betona skillnaden mellan den nominella konvergensen, vilken vissa av staterna som får bidrag ur denna fond har lyckats uppnå, och den reella konvergensen, vilken långt ifrån har uppnåtts i dessa stater, och vilken är ett prioriterat mål för Sammanhållningsfonden.
Det finns några ändringsförslag till betänkandet som blandar ihop den reella konvergensen och den nominella konvergensen. Jag menar emellertid att om man anser att den som har uppnått tredje etappen i Ekonomiska och monetära unionen inte skall få bidrag ur sammanhållningsfonden, trots att de uppfyller kraven om en BNP lägre än 90 procent av gemenskapens genomsnitt, vore det att belöna de länder som har underlåtit att uppfylla kraven och bestraffa de länder som, trots nackdelarna i förhållande till gemenskapens BNP, har gjort en verklig ansträngning för att minska skillnaderna och uppfylla, och fortsätta att uppfylla, de kriterier som har slagits fast, inte bara i konvergensplanerna utan också i stabilitetsplanerna.
Jag kommer, hur som helst, att lägga fram ett muntligt ändringsförslag till stycke 14 i mitt betänkande, för att det helt och hållet skall anpassas till de frågor som togs upp i Izquierdo Collados betänkande, med tanke på de kompromissändringsförslag som Berend lagt fram, så att vi bibehåller den enhällighet vi uppnådde angående Izquierdo Collados betänkande.
Vi bör också se positivt på skapandet av sysselsättning som denna fond åstadkommer, direkt eller indirekt, i de bidragstagande staterna. Detta är en aspekt som bör uppmuntras, eftersom det är nödvändigt, även om skapandet av sysselsättning inte är det huvudsakliga syftet med Sammanhållningsfonden, att ta hänsyn till denna aspekt och prioritera de åtgärder som kan skapa långvariga anställningar, i synnerhet när vi befinner oss i ett ögonblick då Europeiska unionen måste stärka denna politik inom ramen för Amsterdamfördraget som ännu inte trätt i kraft.
För att avsluta, ärade kolleger, skulle jag vilja peka på att sammanhållningsfonden har visat sig vara ett väsentligt instrument för att uppnå en balanserad stor Europeisk union, utan skillnader. Därför är det en lämplig modell som kan inspirera till framtida föranslutning, vilket kan formas på samma sätt som denna fond och bidra till att utvidgningen blir en framgång.

Klaß
Fru ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Kommissionens rapport om strukturfonderna 1996 lades fram för oss som ett mycket omfattande, men tidsenligt dokument. Detta tackar vi kommissionen för. I dag tar vi ställning till detta, för vi vill lära oss av erfarenheterna från 1996 för de kommande åren. Vi blickar redan framåt mot de kommande utmaningarna, reformen av strukturfonderna och unionens utvidgning. Några problem från de gångna åren fortsätter att dyka upp, och de har även nämnts av föredragandena i parlamentet under årens lopp. Enligt mottot " droppen urholkar stenen" tog jag upp denna punkt på nytt i mitt betänkande. Kommissionen får förlåta mig, men jag hoppas så på en problemen skall lösas.
Vid utgången av 1996 har halva den löpande programplaneringsperioden gått. Resultaten vad gäller utnyttjandet av anslagna medel under de två föregående åren har varit mindre tillfredsställande. Ändå visar år 1996 att de förseningar som fanns vid programplaneringen nu verkar ha åtgärdats. Därmed var år 1996 det första riktiga genomförandeåret. Vi kan med belåtenhet konstatera att strukturfondernas medel har utnyttjats tillfredsställande under år 1996, nämligen åtaganden med 98 procent och betalningar med 95 procent. Här har betydande framsteg gjorts. Emellertid måste vi medge att dessa siffror endast i viss mån ger upplysningar om det verkliga genomförandet på fältet. Därför uppmanar vi medlemsländerna att iaktta fristen på tre månader för överföring av medel till slutmottagarna. Vi anmodar kommissionen att presentera uppgifter angående överföringen av medel till slutmottagarna i den kommande årsrapporten. Bara på detta sätt kan finansflödet från kommissionen till slutmottagarna ske på ett öppet sätt.
Utnyttjandet av gemenskapsinitiativen samt övergångsåtgärder och innovationsåtgärder ger emellertid fortfarande anledning till oro. 70 procent av de ej utnyttjade medlen härstammar från detta område. Inte heller har gemenskapsinitiativen förbättrats som man hoppats på under år 1997, enligt preliminära siffror. Därför kommer det att bli nödvändigt att ändra programplaneringen, och jag ber er att informera parlamentet om detta så tidigt och så omfattande som möjligt, och att beakta parlamentets yttrande. Detta gäller i synnerhet i händelse av problem med utnyttjande av medel mot slutet av programplaneringsperioden. Europeiska investeringsbankens aktiviteter och Europeiska investeringsfonden har visat sig ha en betydande hävstångseffekt för strukturfondsåtgärder. Det gäller att utnyttja denna bättre i framtiden. Förvisso är det även nödvändigt med en kontroll av den Europeiska investeringsfonden från revisionsrättens sida.
Betydelsen av strukturpolitikens överensstämmelse med övrig gemenskapspolitik bör understrykas i fortsättningen. Förverkligandet av partnerskapsprincipen har visserligen förbättrats, men den har fortsatt att verka tämligen sporadiskt och även punktvis, särskilt vad gäller lokala och regionala ekonomiska och sociala partners. De diskussioner om nya former av partnerskap respektive om en förstärkning och bättre förankring av principen som kommissionen har företagit, är av betydelse såtillvida att den omedelbart förestående strukturfondsreformen kommer att göra partnerskapet till ett viktigt tema. En starkare förankring av partnerskapet i de nya förordningarna bör realistiskt och exakt definiera partnerskapets omfattning, rollfördelning och funktion. Övervakning, utvärdering och kontroll är av stor betydelse för framgången och för att målen skall uppnås. Detta område har med tiden uppnått en oerhörd komplexitet vad gäller kriterier och förfarande. Inom ramarna för den förestående strukturfondsreformen måste en viss förenkling av utvärderingssystemet komma till stånd.
Vi kan fastställa en ökning av oegentligheter med ekonomiska effekter. Effektivare kontroller och ett bättre samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna upptäcker säkert flera oegentligheter. En ökning av bedrägerier spelar enligt min mening emellertid även en roll. Additionalitet är en princip som bör prioriteras som förut. Ändå är övervakningen av denna princip inte tillfredsställande. Kommissionen har föreslagit additionaliteten som ett av kriterierna för en 10 procents-reserv. Ändå är svårigheterna vid övervakningen, som dyker upp om och om igen, allt annat än uppmuntrande. Jag frågar mig hur ett kriterium som är så otillgängligt vid kontroll kan komma i fråga som extra fördelningsnyckel. Därför ber jag kommissionen att tänka över detta förehavande ännu en gång.
Slutligen skulle jag vilja tacka alla som har hjälpt och stött mig med detta betänkande. Jag hoppas att även strukturstödet för Europeiska unionens sammanväxande kommer att kunna utformas på ett bra sätt i framtiden.

Viola
Fru ordförande, kära kolleger, fru kommissionär! För ett år sedan beslöt rådet att ändra unionsfördraget genom att införa ett viktigt tillägg till artikel 130a i anslutning till sammanhållningspolitiken. Bland de mest underutvecklade regionerna i Europeiska unionen, och därmed också de regioner som har mest behov av speciella och riktade stödinsatser, lade man till öregionerna - som av uppenbara geografiska skäl ligger långt från det kontinentala Europa och dess inre marknad - på grund av en hel serie extra kostnader som denna deras beskaffenhet orsakar. Vid detta lyckliga tillfälle godkände Europeiska unionen också när det gäller öregionerna det man redan hade godkänt när det gäller andra regioner, som till exempel de mest avlägsna regionerna eller regionerna i norr, dvs. en särskild behandling och speciell uppmärksamhet när det gäller deras specifika egenskaper, dvs. något som domstolen redan konstaterat när den bekräftade att diskrimineringen består i att man behandlar situationer med olika förutsättningar på identiskt likadant sätt.
Rådet gav oss för ett år sedan en enorm behållare som skall fyllas med idéer och konstruktiva förslag, en behållare som har som sin rättsliga grund den nya texten i artikel 158 i Amsterdamfördraget och bilagan nr 30. Sidorna utgörs av den gemensamma politiken: jordbruks-, sammanhållnings-, fiskeri- och energipolitiken etc., men tyvärr finns det också ett ganska tungt lock som försenar genomförandet av det som fördraget föreskriver. Detta lock är kommissionen, som hittills har stängt dörren för idéerna från parlamentet och dess utskott för regionalpolitik.
Jag hoppas verkligen att vi kan lägga om kursen i dag. Jag vill inte här börja diskutera om den språkliga utformningen av artikel 158 - det problemet har inte utskottet för regionalpolitik ägnat sig åt - utan överlämnar det åt dem som har den vederbörliga kompetensen i detta parlament och så småningom till domstolen. Jag skulle i stället vilja diskutera den gällande översättningen av artikel 158. Jag är fullständigt övertygad om att den italienska översättningen är korrekt, men jag är inte lika övertygad om kommissionen vilja att följa den. Om det till exempel är sant, vilket det är, att gemenskapens förordningar skall stämma överens med den primära rättsakten - dvs. fördraget - så är det svårt att förstå varför förslagen till förordning om ändring av strukturfonderna, som presenterats av kommissionen den 18 mars, inte någonstans nämner öregionernas problem, en fråga som berör 14 miljoner europeiska medborgare.
Det vi begär är att man tillämpar principen om lika möjligheter på öregionerna genom ett antal positivt diskriminerande åtgärder som gör det möjligt att kompensera de uppenbart olika förutsättningarna, i överensstämmelse med principen om ekonomisk och social sammanhållning som ligger till grundval för det europeiska konstruktionsarbetet. Därför presenterar jag i mitt betänkande en integrerad politik för öregionerna, en samordning som skall skötas av en " tvärförvaltningsgrupp" inom generalsekretariatet, införandet i den nya Interreg av ett kapitel om samarbete mellan olika öregioner, möjligheter att få tillgång till strukturfonderna på grund av de geo-ekonomiska förutsättningar som präglar öregionerna, en skattesats för öregionerna som ligger mellan kontinentens och den som gäller de mest avlägsna områdena, som gör att öregionerna kan konkurrera på lika villkor med de andra, kontinentala regionerna tack vare att de stöttas av effektiva ekonomiska stödåtgärder.
I och med dagens omröstning kommer parlamentet att uttrycka sin övertygelse om att unionen måste fatta viktiga och innovativa beslut. Besluten kommer att vara Amsterdamfördragets barn endast om de går i den riktning som anges i bilagan till fördraget, som erkänner kravet från gemenskapslagstiftningen att ta hänsyn till de svårigheter som öregionerna har, så att man vidtar speciella åtgärder - om de är befogade - till fördel för dessa regioner i syfte att bättre integrera dem på den inre marknaden på lika villkor. Här gäller tre nyckelfaktorer: den första - " berättigade åtgärder" - kan skingra tvivlen hos dem som fruktar en blind horisontell politik som inte tar hänsyn till de avsevärda skillnader som finns mellan en öregion och nästa och som därför kan bli orättvis. När det gäller den andra faktorn - " lika villkor" - blir en logisk konsekvens att man måste erkänna att förutsättningarna för alla öregioner inte är lika. Den tredje faktorn slutligen är " integrationen och den inre marknaden" , en marknad som öregionerna ännu inte kan utnyttja och som de ofta drabbas negativt av på grund av den ojämlika konkurrenssituation som naturen har skapat.
Det är Amsterdamfördraget som använder dessa formuleringar, inte en enskild person som till exempel er föredragande, som emellertid helt och fullt instämmer i det som sägs i fördraget. Därför kräver jag att fördraget ratificeras av de nationella parlamenten, att det accepteras av kommissionen och att det snarast tillämpas, med början i reformeringen av strukturfonderna och den gemensamma konkurrens- och jordbrukspolitiken. Uppmaningen till detta parlament är att inte isolera öregionerna, att inte skapa ett tomrum runt regioner som utgör vår kontinents historia, att se till så att det som fördraget utlovar verkligen blir verklighet.

Díez de Rivera Icaza
Fru ordförande, ärade ledamöter! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd har inte tvekat att komma med sitt yttrande i ett så viktigt ämne som de socialt orättvisa och ekologiskt ohållbara konsekvenserna som är förbundna med unionens öar.
Öläget, framför allt på de öar som har färre än 100 000 invånare, innebär förlorad konkurrenskraft och möjligheter för dess befolkning och industri, då de hamnar i farliga monokulturer i form av turism. De mindre öarna som utgör en del av en ögrupp har bristande infrastruktur och är beroende av att importera basresurser, energi, vatten, avfallshantering etc. Under sommarsäsongen, då befolkningen tredubblas och till och med femdubblas på grund av turismen, tar de få naturresurserna slut och de ekologiska problemen till följd av denna situation blir ibland oåterkalleliga, liksom vad gäller avfallssituationen. Den hållbara utvecklingen, ett av unionens prioriterade mål, blir på så sätt rena fiktionen.
En annan allvarlig ojämlikhet för de små öarna vilka utgör ögrupper, som till exempel Menorca, Ibiza eller Formentera, genom att de saknar medicinska specialiteter som radioterapi, kardiologi eller reumatologi, etc. gör att de lider av en dubbel avskildhet, det vill säga, en dubbel diskriminering, eftersom dessa sjukdomar bara kan behandlas på de stora öarna, vilket tvingar dem, till roga på allt, att behöva flytta.
Kan det finnas en större ojämlikhet, fru ordförande?
Jag slutar, fru ordförande, med att för mitt utskott, begära kompensatoriska rättsliga åtgärder för de små öarna i ögrupperna, vars sanitära och utbildningsmässiga situation är speciellt ogynnsam av detta skäl, åtgärder som utarbetande av finansiella instrument, tillämpning av stimulans och skattelättnader, och inkluderandet av de mindre öregionerna i mål 1 tills ett specifikt program för dessa utarbetats.
I vilket fall som helst borde de små öarna, vilka utgör en del av en ögrupp och har en befolkning under 100 000 invånare, få samma behandling som de ytterst perifera regionerna. Detta, fru ordförande, är ett ämne som kommissionen och rådet borde reflektera över.

Sisó Cruellas
Fru ordförande! Resolutionsförslaget från utskottet för regionalpolitik om sammanhållningsfonden är klart och koncist, och begrundar praktiskt taget alla aspekter som är värda att framhållas, varför jag gratulerar Arias Cañete, föredraganden för detta betänkande. Jag är tacksam för att han har tagit med slutsatserna i yttrandet från utskottet för regionalpolitik, för vilket jag har varit föredragande och jag vill betona punkt 5 i dessa slutsatser vilken lyder: " Sammanhållningsfonden har till dags dato inte lyckats åstadkomma någon verklig sammanhållning mellan medlemsstaterna. Även om vissa av de länder som får stöd från sammanhållningsfonden lyckats uppnå en sammanhållning till namnet i så måtto att de klarat konvergenskriterierna för EMU bör dock mottagarländerna också fortsättningsvis få stöd från denna fond, som ju har som sin primära målsättning att åstadkomma en verklig sammanhållning." Jag betonar detta för att jag vill säga följande: För att utrusta sammanhållningsfonden skapades i detta parlament ett tillfälligt utskott där jag ingick som ledamot, och jag kan försäkra er, fru ordförande, att alla ledamöter var överens om att en sammanhållningsfond borde skapas, då det är nödvändigt att upprätthålla samma anda för konvergens i alla medlemsstater - och jag menar den reella konvergensen, inte den nominella -. Så länge dessa skillnader fortfarande finns bör länderna med lägst inkomster få fortsätta att ta emot ur Sammanhållningsfonden.
Vi måste också säga att de genomförda investeringarna i mottagarländerna från sammanhållningsfonden inte enbart har gynnat dessa länder, utan även övriga länders ekonomi och skapande av sysselsättning, har i lika hög grad, eller i högre grad, gynnats. Om ni tillåter mig, fru ordförande, skall jag också nämna ett exempel: Vid bygget av höghastighetståget mellan Sevilla och Madrid lade Spanien ned stort arbete. Spanien tog mycket riktigt emot bidrag ur sammanhållningsfonderna, men de som drog störst nytta av detta var de länder som lyckades få kontrakt på det rörliga materialet och den övriga infrastrukturen i bygget, vilket betecknades som århundradets kontrakt. Det var inte Spanien som drog nytta av detta utan Tyskland och Frankrike. Således har vi alla nytta av investeringar i länderna med lägst inkomst.

McCartin
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka Klaß för hennes utmärkta betänkande och säga att det finansiella instrumentet för utveckling av fisket, FIUF, endast representerar ungefär 1, 5 till 2 procent av strukturfonderna. Betänker man betydelsen av fiskeindustrin för unionens fattigaste och mest perifera regioner, är detta långt under den nivå som skulle krävas för att motsvara unionens åliggande. 70 procent av dessa pengar går till mål 1-regioner, vilket betyder att återstoden, som går till mål 5a och mål 5b, utgör en relativt liten summa pengar.
1995 stod detta instrument i tydlig kontrast till de övriga strukturfonderna genom att åtagandena uppnådde 100 procent, men 1996 var dess ställning den motsatta med endast 75 procent av åtaganden, vilket gav det ett nominellt värde av mycket sämre genomslagskraft än regionalfonderna, socialfonderna och jordbruksstrukturfonderna. Vi har inte fått någon tydlig förklaring från komissionen till ställningstagandet vad gäller de olika regionerna, men revisionsrättens rapport riktar uppmärksamhet på situationen i större detalj. Det förefaller som om medlemsstaterna helt enkelt inte tar fonden på allvar och jag misstänker att det beror på att den är för liten för att kunna motsvara några betydande ändamål.
Pesca är ett gemenskapsinitiativ utformat för att minska det negativa inflytandet av att industrins omstrukturering. Penningsumman uppgår till ungefär 40 miljoner ecu per år. Kommissionens rapport klargör inte den exakta ställningen för 1996. För det totala programmet fram till 1996 var 71 procent åtaganden och 14 procent betalningar. Revisionsrätten meddelar oss att 91 procent av Pesca-fonden 1996 var åtaganden och 43 procent betalningar. Vad beträffar Pesca-fonden skulle jag bara vilja säga att dess syfte skulle kunna tillgodos mer passande vid de allmänna stadgarna för regionalpolitiken. Den är alltför liten, allmänheten är förvirrad beträffande dess syfte, och detta gör den svårare att administrera.
Det är inte med någon vidare emfas jag håller med om tanken på additionalitet. Visst borde vi, inom ramen för EU, ha ett mer balanserat program för offentliga utgifter i varje medlemsstat. Frågan om additionalitet skulle i somliga fall kunna utöva påtryckningar på medlemsstaterna att spendera för mycket.

Hermange
Fru ordförande! Först några iakttagelser från utskottet för socialfrågor och sysselsättning. Först och främst markerar 1996 en vändpunkt i utnyttjandet av strukturfondernas anslagna medel, eftersom vi för första gången kan konstatera ett år av full aktivitet, vilket tyder på att anslagen för åtaganden och betalningar helt klart har utnyttjats bättre i förhållande till de två föregående åren. Alltså ett lämpligt år för att förbereda strukturfondsreformen i Agenda 2000.
Som föredragande av yttrande skulle jag vilja framföra några iakttagelser, de gäller Europeiska socialfonden och är verkligen uppmuntrande: alla nyinförda anslag i budgeten har kunnat utnyttjas, och det gäller både åtaganden och betalningar. Man måste trots allt dock nyansera de här lovorden, eftersom det visar sig vara svårt att tillämpa mål 4 ute på fältet, och eftersom utnyttjandegraden för gemenskapsinitiativen fortfarande är otillräcklig. Härom vittnar Adaptinitiativet, som inte helt uppfyller väckta förväntningar, bl.a. när det gäller de små och medelstora företagens deltagande. Samtidigt är man medveten om att det är den typen av företag som i första hand skapar arbetstillfällen i Europa, och i dag måste vi också beakta konkurrensen från Förenta staterna. Därför måste vi alltså särskilt vara angelägna om att den typen av företag deltar.
De här iakttagelserna är identiska med de första förslagen till en reform av ESF, vars interventioner i framtiden skulle omgrupperas under ett enda mål, med avsikt att konkret stödja en europeisk sysselsättningsstrategi.
Till sist vill jag påpeka att den åttonde rapporten på ett tydligt sätt tar upp frågan om partnerskapet och hur det fungerar i praktiken, och det uppmanar oss till att tänka över övervakningskommittéernas sammansättning och roll, genom att arbetsmarknadens parter associeras på ett annat sätt, och särskilt de föreningar som verkar på det sociala området, så att de kan vara mer delaktiga när nästa reform skall genomföras.
Detta är, fru ordförande, iakttagelser som utskottet för socialfrågor och sysselsättning har gjort.

Papayannakis
Fru ordförande, fru kommissionär! I miljöutskottet anser vi att många av kommissionens skyldigheter har fullgjorts, anslag har i stort sett utnyttjats fullt ut, proportionerna mellan stöd till transporter och stöd till miljön har upprätthållits. Likväl har vi vissa påpekanden och en fråga som vi vill framföra till kommissionsledamoten.
För det första: I anslagen till transporter är det uppenbart att man i alla länder har missgynnat - jag vill gärna uttrycka det på detta sätt - alla de transporter som är mest miljövänliga: järnvägar, hamnar, i gång, samtidigt som man fäster ofantligt stor vikt vid bilvägarna, vilket vi inte kan ställa oss bakom.
För det andra: I anslagen till miljön ser vi att man fäst ofantligt stor vikt vid vattenförsörjning och avloppsrening, vilket förvisso inte är dåligt. Ändå är vi inte särskilt nöjda med uppfyllandet av kraven på miljöskydd och de krav som utgår t.ex. från Agenda 2 000.
För det tredje: I utvärderingen av de projekt som genomförs i enlighet med direktiv 85/337 och även av andra projekt är inte tillfredsställande. Studierna av miljöeffekter görs mest för att de måste göras, och jag anser att kommissionen inte lyckas komma in på det väsentliga. Vad säger dessa studier? Har man rättat sig efter dessa studiers resultat? Och så vidare.
För det fjärde: Vi vidhåller, fru kommissionär, att de lokala myndigheterna och organisationer utanför regeringarnas kontroll måste medverka t.o.m. vid utarbetandet av studierna och vid genomförandet av projekten. I detta avseende har inga framsteg gjorts, men vi anser att denna medverkan är nödvändig.
Avslutningsvis en fråga till kommissionären: Vi skulle vilja att kommissionären talade om för oss om kommissionen har gjort eller kommer att göra en mera allmän total utvärdering av investeringarna, av investeringarna genom sammanhållningsfonden, om målsättningarna, sammanhållningen, har uppnåtts, om miljöskyddet har förbättrats osv., och detta, om möjligt, land för land. På så sätt skulle vi kunna göra en mera övergripande bedömning.

McCarthy
Fru ordförande! Vi har två mycket viktiga betänkanden framför oss i dag. Det första, Klaß betänkande, granskar genomförandet av 1996 års strukturfonder. Det andra, av Arias Cañete, granskar Sammanhållningsfonden för 1996. Det är betydelsefullt att detta parlament tar sin granskande och övervakande roll på allvar vad gäller hanteringen av strukturfonderna. Det är endast genom att se tillbaka och rätta de fel som begåtts i det förflutna som vi kan planera för framtiden, för ett mer effektivt och målinriktat bruk av resurserna i EU: s strukturfonder.
Dagens debatt är särskilt relevant som en fortsättning på det brittiska ordförandeskapets presentation under gårdagen av punkter på den kommande agendan för toppmötet i Cardiff, varvid medlemsstaterna kommer att ombes att föra fram sina handlingsplaner vad gäller arbetsmarknadsåtgärder. De kommer att ombes att vända sig till varandra för att skapa en effektiv och konkurrenskraftig EU-ekonomi, där små och medelstora företag blomstrar och det inte finns någon plats för byråkrati. Det är just vid denna tidpunkt som vi borde understryka betydelsen av den roll som Europaparlamentet och struktur- och sammanhållningspolitiken spelar i bekämpandet av arbetslösheten, beskyddandet av miljön, främjandet av lika möjligheter och byggandet av ett folkets Europa, samtidigt som vi minskar klyftan mellan fattigare och bördigare regioner.
Därför, säger vi till ministrarna i Cardiff, är dessa de mål som borde vara i hjärtat av reformprocessen. Vi har väsentliga verktyg för struktur- och sammanhållningspolitiken. Jag skulle vilja skriva under på Klaß rekommendationer, särskilt hennes uppmaning till ökad kontroll och utvärdering, till förbättring av den finansiella hanteringen och till behovet av en snabbare överföring av fonderna till mottagarna. Det skänker helt enkelt inte någon trovärdighet åt EU-fonderna att betala ut dem i somliga fall ett år efter att projekten har initierats. Senkomna medgivanden och blockeringar av penningflödet till olika projekt hotar deras livskraft, skapar osäkerhet för dem som verkställer projekten och bidrar inte till Europeiska unionens trovärdighet.
I dag har jag ett brev från mitt eget grevskapsråd i Derbyshire, vilket inväntar att förändringar skall genomföras av kommissionen vad gäller det finansiella underlaget innan det kan skicka ut brev om medgivande för de 98 projekt som söker stöd av ESF. Jag vet att detta inte specifikt är ert område, fru ordförande, men det handlar om Rechar, projekt understödda av Europeiska socialfonder. Det är inte bra att skicka ut brev om att starta upp projekt halvvägs in på året och sedan förvänta sig att vi kan dela ut dessa i tid. Vi kan åstadkomma bättre med fonderna. I framtiden måste vi beakta alla möjliga valmöjligheter för globala anslag, mellanliggande fondorgan, för att snabba på medgivanden om att spendera. Vi måste lära oss läxorna inför 2000-2006 års programperiod, med bättre framförhållning inom alla programområden. Vi behöver ett förstärkt och stabilt partnerskap med stark inblandning från lokala partners som kan hjälpa till med utdelningen.
Slutligen instämmer jag med punkten i Klaß betänkande om gemenskapsinitiativet att parlamentet skall ange till kommissionens sina riktlinjer beträffande initiativens totalanslag och anslaget från reservfonden i mars 1996, särskilt med hänsyn till Rechar, Retex, Konver och fredsinitiativen. Det är viktigt att kommissionen uttrycker sin erkänsla för dessa riktlinjer i sina rapporter. Annars kommer vi att tro att kommissionen inte har för avsikt att göra bruk av dem. Till Viola skulle jag säga att vi i socialistgruppen tar allvarligt på utmaningar från öregionerna, men att vi helt enkelt inte kan acceptera 25 nya ändringsförslag utan en föregående diskussion i utskottet. Det är ett missbruk av utskottssystemet.

Rack
Fru ordförande! I betänkandena från Arias Cañete, Klaß, Viola och i många andra betänkanden handlar det om mycket pengar, om pengar, som omfördelas i projekt från medborgarna i de relativt välmående länderna - jag talar medvetet inte om nettobetalarna - till de relativt fattiga och struktursvaga medlemsländerna. Vid denna omfördelning måste vi uppmärksamma några få, men desto viktigare principer. För det första: Målet med fonden, att stödja de svaga, är absolut utom all diskussion. Här handlar det om solidaritet och därmed om en av de viktigaste principerna för vårt samhälle. För det andra: Fondens pengar måste hanteras ytterst varsamt. Detta parlament tar därför övervakningsuppgiften på stort allvar, och vi uppmanar även medlemsländerna att göra detta. För det tredje: Europeisk solidaritet är odelbar. Den kan därför inte tas i anspråk av några få, eller till och med monopoliseras. Vi måste vara solidariska mot de sydliga länderna i Europa, men även mot kandidatländerna i Central- och Östeuropa behöver vår solidaritet i allas vårt intresse.
För det fjärde: Man får inte kräva för mycket av betalarna. I tider när arbetslöshetssiffrorna och budgetmedlen är knappa även i de välmående medlemsländerna, måste man umgås med varandra med stor försiktighet. Jag vill i detta sammanhang uttryckligen varna för att ställa några överdrivna krav. De kommer ovillkorligen att leda till motreaktioner.

Vallvé
Fru ordförande, fru kommissionär! Vi befinner oss i diskussionen om några viktiga ämnen som tar upp den regionala politiken: betänkandet av Klaß om strukturfonderna 1996 och betänkandet av Arias Cañete om sammanhållningsfonderna 1996. Jag skulle vilja betona att när vi talar om dessa aspekter, regionalpolitiken och sammanhållningsfonderna, talar vi om 34 procent av Europeiska unionens budget.
Jag vill bara säga att jag anser att Arias Cañetes betänkande är positivt i förhållande till det det tar upp, det vill säga fonderna under 1996. Jag går inte in på diskussionen om framtiden för dessa strukturfonder, vilket vi får möjlighet att tala om under nästkommande sammanträden i denna kammare.
Vad gäller Violas betänkande vill jag säga att jag anser den uppmärksamhet som ägnas problemen på öarna vara mycket viktig. Amsterdamfördraget talar om öarnas strukturella nackdelar, speciellt vad gäller vattenförsörjning, energi, utbildning, det sanitära och även transportfrågor.
Regionalpolitiken måste beakta öarnas problem. Kommissionen måste acceptera speciella transportstöd vilka kompenserar nackdelarna som de medborgare har, som bor på öarna och framför allt på de små öarna.
Även medlemsstaterna bör, i sina skatteåtgärder, ta hänsyn till principen om avskildheten. I annat fall får vi inte ett jämlikt Europa för alla medborgare när medborgarna på öarna har dessa nackdelar som skapats av deras speciella situation.
Jag anser, så som Viola sade, att det i detta betänkande handlar om att verkställa det som Amsterdamfördraget slår fast vad gäller öbelägenheten. Att skapa ett Europa närmare medborgarna på öarna kommer också att betyda att skapa ett Europa närmare alla medborgare i unionen.

Baggioni
Fru ordförande, kära kolleger! En öbo kan utan tvivel bättre än någon annan uppskatta betydelsen av vår debatt. Jag är personligen rörd av det intresse som kammarens olika politiska grupper har visat för betänkandet av vår kollega Viola, till vilken jag vill rikta varma och hjärtliga gratulationer, inte bara att han har utfört ett utmärkt arbete, utan också för att han, med hjälp av ett nära samarbete, har lyckats få till stånd en samförståndsanda mellan alla europeiska parter med öursprung.
Betänkandet vill visa att man inte får låta unionens perifera områden degraderas. Det är ändå den risk som öregionerna löper, med hänsyn till de socio-ekonomiska faktorer som utmärker den typen av områden. Hittills är det bara öregionerna i den yttersta periferin och deras problem som Europeiska unionen verkligen och på ett självklart sätt har tagit hänsyn till, vilket är ett erkännande av de handikapp som beror på avstånd. Andra regioner har kunnat åtnjuta gemenskapsinterventioner, när eftersläpningen i utvecklingen har varit så pass uppenbar, att det berättigade till betydande medel från strukturfonderna. Det är emellertid faktiskt så, och det är ju det som är huvudsaken med vår debatt, att man aldrig har tagit ett grepp om de här regionerna med strikt och specifik hänsyn till att de är öregioner.
Gemenskapens sätt att ta itu med de här regionernas problem har utvecklats långsamt. Jag måste här erinra om att kommissionen planerar att utesluta öar som Sardinien och Korsika från det nya mål 1, i kraft av koncentrationsprincipen och genom att tillämpa tekniska och strikta riktlinjer. Man tvingas konstatera att det inte är många öregioner i Europa som kommer att beaktas fr.o.m. 1999, bl.a. inte regioner som ligger efter i utvecklingen, och som därmed har behov av specifika strukturstöd.
Det finns uppenbarligen en paradox mellan Europeiska unionens politiska vilja - som har tagit sig uttryck i en ändring av Maastrichtfördraget och som har lett fram till ett verkligt institutionellt erkännande av öregionerna i det nya Amsterdamfördraget - och den metod som består i att snabbt beröva dessa regioner medlen för att utvecklas och integreras i ett europeiskt område som är ämnat att utvidgas.
Hur kan man utforma en gemensam regionalpolitik med en exklusivt kontinental vision? Öregionerna som på grund av handelssvårigheter lider av olika typer av handikapp, såväl på ett ekonomiskt plan som på ett socialt och mänskligt plan, kräver att man försöker finna olika och lämpliga behandlingssätt inom ramen för en verklig integrationspolitik. Deras framtid är beroende av det, liksom också den ekonomiska och sociala sammanhållningen är beroende av det, en princip som Europeiska unionen håller mycket kär. Jag vill ta tillfället i akt och insistera på betydelsen av ett multilateralt samarbete mellan öregioner, ytterst viktigt i mina ögon.
Sammanfattningsvis anser jag att öregionerna på ett bra sätt illustrerar den utmaning som hela Europa står inför, nämligen att sträva mot en starkare och mer solidarisk gemenskap med en mer harmonisk utveckling. Utöver juridiska och ekonomiska aspekter är det här verkligen fråga om ett politiskt krav, som jag manar er till att dela och stödja.

Novo
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle i denna gemensamma debatt hellre vilja betona - som Violas betänkande gör - behovet av att ta hänsyn till problemen i öregionerna och på ett mer flexibelt sätt anpassa gemenskapspolitiken till deras specifika egenskaper, även om vi på ett medvetet sätt måste urskilja öregioner från ytterst perifera öar, som Amsterdamfördraget gör.
Jag skulle också gärna vilja ansluta mig till slutsatserna i Klaß betänkande om strukturfonderna 1996, vilka tydliggör den allmänna förbättringen av budgetens verkställighet, vilken uppgår till nästan 98 procent i åtaganden, men där det också krävs mer och bättre information om en adekvat tillämpning av additionalitetsprincipen från vissa medlemsstater.
Jag ser mig emellertid tvungen att koncentrera uppmärksamheten på Arias Cañetes betänkande om sammanhållningsfonden för 1996. Inte så mycket för vad föredraganden föreslår, då det förtjänar allmänt stöd, även om jag är oenig med formen det tas upp på, vilken ibland är en fråga om villkor, utan framför allt på grund av den politiska betydelse som fyra av de föreslagna ändringsförslagen från vår tyske kollega i PPE får för närvarande. Att, som denna ledamot gör, föreslå att Europaparlamentet överväger att låta den framtida Sammanhållningsfonden enbart riktas till nuvarande medlemsstater i sammanhållningen som inte har anslutit sig till euron, det vill säga, att försöka utesluta Spanien, Irland och Portugal från de framtida sammanhållningsfonderna, utgör bara ett försök till juridiskt undergrävande av själva fördraget, vilket bekräftar att det finns ledamöter i denna kammare som ser den ekonomiska och sociala sammanhållningen som enbart en retorisk figur vilken, i ännu högre grad, skall underordnas de rådande finansiella och monetära intressena.
Jag hoppas, och är övertygad om, att detta parlament på ett tydligt sätt och med stor majoritet avslår dessa ändringsförslag. Det faktum att de har lagts fram, innebär emellertid i sig själv en oacceptabel politik, vilken går emot de solidariska målen och som därför kategoriskt måste avvisas. Om dessa ändringsförslag av en händelse skulle godkännas, vilket jag helt klart inte tror, skulle det vara läge att fråga oss själva var Europeiska unionen är på väg och var koncepten om sammanhållning och solidaritet mellan befolkningarna i medlemsstaterna har tagit vägen.

Schroedter
Fru ordförande, kära kolleger! Lika levnadsförhållanden uppnås inte enbart genom nivellering. Både erfarenheterna från betänkandet om Sammanhållningsfonden och betänkandet om strukturfonderna visar att visserligen har man betalat ut mycket pengar, men man har inte stött på någon hållbar utveckling i regionerna, tvärtom! Balansen är egentligen negativ. Ökad arbetslöshet, förstörelse av ekosystem, som under århundraden har varit grunden för den mänskliga hushållningen, centralisering av marknadssystem, som förstör de regionala ekonomiska förhållandena. Det är absolut nödvändigt, att både kommissionen och medlemsländerna verkligen uppfyller de krav på en hållbar utveckling i regionen, som redan nu ingår i förordningen om strukturfonderna.
Vi måste rätta till felen nu och inte år 2000. Till detta hör att kommissionen inte bara fyller skrivbordslådorna med sina senaste förslag om sysselsättning och miljö och lokala initiativ för sysselsättning, utan också ser till att de omsätts i praktiken genom en effektiv användning av europeiska medel i medlemsländerna. Kravet på att man skall fortsätta med Sammanhållningsfonden kan endast uppfyllas om en radikal förändring av denna fond kommer till stånd - stöd av lokala utvecklingsstrukturer, deltagande av lokala aktörer, kommuner och även initiativ, gynnande av biologisk mångfald samt skydd av det gröna nätverket Natura 2000. De dagliga nyheterna om förstörelsen av unika skatter i Europas naturliga och kulturella landskap är inte bara pinsamma, de är rent av skandalösa, i synnerhet som de inträffar mitt framför ögonen på kommissionen, och denna trots detta inte reagerar! Sådana medel måste omedelbart återkrävas av kommissionen. Vi måste genast sluta att se mellan fingrarna på sådana här saker! En hållbar utveckling skall bevara lokal potential och inte förstöra den!

Macartney
Fru ordförande! Jag skulle vilja uttrycka en eller två synpunkter om öar speciellt och likaså om den betydelse den debatt vi för med anledning av Violas utomordentliga betänkande har för Agenda 2000. Detta är bakgrunden till diskussionen. Medan vi rör oss mot slutet av detta år och in i nästa år kommer vi att behöva fatta några mycket viktiga beslut. De handlar samtliga om att göra Europa mer acceptabelt för medborgarna, antingen dessa lever på de avlägsna öarna eller på de större öarna och var än de befinner sig.
Om man tittar sig omkring i Europa ser man Skottland med sina hundra öar, man kan färdas genom Ålands skärgård mellan Finland och Sverige, och man kommer att se den ena ön efter den andra. Man kan åka till de större öarna som Sardinien. Var och en har sina egna specifika problem; var och en är speciell. Kartan över varje ö är inristad i medvetandena hos dem som lever på dessa speciella öar. Det vore frestande att säga att de inte har gemensamma problem, men jag tror att de har det. De gemensamma problemen har att göra med nackdelar vad gäller avstånd och transporter. I många fall förvärras detta av en liten storlek. En liten ö kan inte uppnå de stordriftsfördelar som skulle kunna medge det välstånd som Europa hoppas skall sprida sig tvärs över kontinenten. En speciell kompensation måste sålunda inrättas för livet på öar, för den extra kostnaden för administration, hälsovården och så vidare. Detta utgör väsentliga punkter att bygga in i våra diskussioner om Agenda 2000.
Jag skulle hävda att det är betydelsefullt, om vi accepterar att det finns specifika problem för öar, att dessa inte nödvändigtvis skall bedömas utifrån vidsträckta områden som grovt klumpats ihop och bedömas för sin arbetslöshet eller procent av BNP. Om vi skulle kunna vara lite mer sofistikerade tror jag att vi har en chans att göra de nära förestående diskussionerna framgångsrika. För att summera tror jag att europrojektet kommer att sörja för integrationen i Europa. Nu behöver vi sörja för kompensationen av de missgynnade regionerna.

Nicholson
Fru ordförande! Jag gratulerar föredragandena till deras betänkanden. Jag är extremt tillfredsställd över att det inom området för sammanhållningsfonderingen, speciellt strukturfonderingen, har kommit till stånd en förbättring i utnyttjandet av fonder. För de flesta människor representerar en brist i utnyttjandet problem med byråkratin inom deras område, snarare än en brist på tillämpningar för fondering. Det är därför tillfredsställande att detta gamla problem tycks vara på gång att lösas.
Jag stöder helt och hållet Klaß i hennes åsikt att årsrapporten borde inkludera information om överföringen av fonder till slutmottagare. När så mycket av Europeiska unionens fondmedel är inbegripna är det viktigt att vi ser vart de tar vägen och hur de spenderas. Som ledamot av parlamentets utskott för regionalpolitik uppmuntras jag alltid av den vikt utskottet, under Cañetes ordförandeskap, fäster vid partnerskapsprincipen. Detta är allmänt accepterat som vägen framåt för distributionen av fondmedel från Europeiska unionen för dess program. Det är därför väsentligt att det verkställs på tillbörligt vis inom alla medlemsstater. Ett misslyckande i att utveckla det fullständigt kommer att innebära ett misslyckande för det sätt på vilket vi spenderar pengar på fältet. Jag skulle vilja se mesta möjliga inblandning från den lokala ekonomin och arbetsmarknadens parter, vilket inbegriper de lokalt folkvalda politikerna. Det är på detta vis som den breda allmänheten kommer att kunna identifiera sig med Europeiska unionen och arbetet i deras valkretsar.
Även om den åttonde årsrapporten särskilt handlar om 1996 och den innevarande programperioden, är det oundvikligt att titta på detta i en framtidskontext för strukturfonderna i allmänhet. Det skulle också vara försumligt av mig att inte ta tillfället i akt för att säga till kommissionen, när vi rör oss mot reformen och Agenda 2000 under 1999, att det stela kriteriet på 75 procent av BNP inte bara är oskäligt, utan kommer att vara svårt för många regioner att acceptera. Väsentliga summor av fonderna har gått till många områden. Sammanhållningsfonderingen har givit somliga områden en särskild fördel. Det har emellertid inverkat negativt på områdena som ligger nära sammanhållningsområden. De har inte haft samma tillgång eller chans. Områden sådana som mitt eget var i stor utsträckning beroende av Europeiska unionens fondmedel för att stå kvar - att röra sig framåt var inte att tänka på. Jag är tvungen att säga till kommissionen att den måste besöka mitt område igen och titta på det igen. Den måste anta utmaningen från de områden som inte haft möjlighet att utvecklas - sådana som mitt eget - på grund av omständigheterna. Särskilt efter vad som hände förra veckan, det vill säga det mycket starka resultatet av folkomröstningen i mitt område till fördel för att flytta till en ny position, att söka efter nya möjligheter, vädjar jag nu till kommissionen att stödja oss på detta område.

Cellai
Fru ordförande! Alleanza Nazionale och jag själv är medvetna om öregionernas problem, och när det gäller den ekonomiska och sociala sammanhållningen är vi mycket oroliga för öregionernas framtid om reformen av strukturfonderna skulle godkännas utan omfattande ändringar. Öregionerna lider under strukturella problem som på lång sikt kan få negativa effekter för deras ekonomiska och sociala utveckling. I samband med reformeringen av strukturfonderna, vars grundläggande idéer kan spåras tillbaka till Agenda 2000, har man ägnat speciell uppmärksamhet åt koncentrationsprincipen och bland de olika territorier som inte är kvalificerade att ta del av mål 1-programmen ingår flera öar. Slutsatsen blir att om reformen genomförs så som den beskrivs i kommissionens meddelande, så kommer de öar som ingår i mål 1 att vara mycket få. Detta innebär att öregionerna kommer att behandlas på samma sätt som regioner som inte behöver speciellt strukturstöd. Detta är en konflikt och det verkar dessutom som om de experter inom kommissionen som har arbetat med reformerna av strukturfonderna inte har läst det nya Amsterdamfördraget, där man föreskriver att öregionerna skall särbehandlas, såväl i en ändring av artikel 130a som i den bilagda förklaringen.
Vi uppmanar därför kommissionen att omvärdera sin position i frågan och bereda plats för öregionerna inom ramen för mål 1, oavsett BNP, eftersom en noggrann och ärlig analys av situationen borde leda till slutsatsen att man måste ta hänsyn till, inte bara makroekonomiska faktorer, utan framför allt andra faktorer av geo-ekonomisk art. Kommissionen borde dessutom revidera sin politik när det gäller statliga subventioner, och därvid när det gäller öregionerna ta hänsyn till deras bräcklighet och deras speciella geostrategiska betydelse på grund av det perifera läget. Dessutom bör man vidta ett antal stimulansåtgärder på skatte- och finansieringsområdet till förmån för öregionerna. Slutligen borde speciell uppmärksamhet ägnas skydd och vård av miljön, med lämpliga åtgärder syftande till att utnyttja de enorma möjligheter som de aktuella regionerna har.

Izquierdo Collado
Herr ordförande! Vi har tre viktiga betänkanden framför oss och tre bra betänkanden. Om betänkandet av Klaß - strukturfonder - skulle jag bara vilja säga att alla de åtgärder som inriktas på öppenhet och kontroll av tillämpningen av fonderna kommer att få vårt fulla stöd.
Låt mig angående Violas betänkande om öar säga att, som en hyllning till hans betänkande, jag ord för ord hänvisar till det utmärkta inlägget från min kollega Carmen Díez de Rivera. Jag tror inte att jag skulle kunna lägga till några mer kvalificerade eller positiva ingredienser, och det gör mig stolt.
Vad gäller Arias Cañetes betänkande vill jag säga att det är balanserat, positivt och utmärkt, även om det ledsagas av några ändringsförslag vilka jag anser rör den politiska kärnpunkten som vi måste klara ut i denna debatt. Jag tänker inte förlora några sekunder - som jag dessutom inte har - på att tala om hur bra Sammanhållningsfonden är och de viktiga effekter den har haft. Jag vill bara säga att vi kommer att stödja ändringsförslagen 1, 2 och 3 från Berend - som tyvärr inte lyssnar på mig fast han befinner sig i kammaren - och be honom att dra tillbaka ändringsförslag 4 eftersom vi talar om Sammanhållningsfonden för denna period. Således kommer vi att stödja ändringsförslag 1, 2 och 3 vilka anger att vi talar om perioden fram till 1999. Jag ber honom också enträget att han återtar sitt ändringsförslag nr 4, då vi inte beslutar om en debatt på förhand, då vi har Agenda 2000 framför oss, och som vi lugnt och adekvat kommer att kunna hålla i frågan. Om vi lyckas med detta, anser jag att betänkandet får alla de kvalitativa och positiva ingredienser det behöver.

Schiedermeier
Herr ordförande! Kollega Cañete har varit mycket noggrann vid utvärderingen av användningen av medlen i Sammanhållningsfonden 1996. Framgången med Sammanhållningsfonden är obestridlig. Infrastrukturen har blivit avgjort bättre. På miljöområdet har finansieringen i hög grad inriktats på vattenförsörjnings- och vattenberedningsprojekt, och väldigt lite på avfallshantering. Sammanhållningfondens huvuduppgift, nämligen att bidra till en ekonomisk och social sammanhållning, har hittills uppfyllts, vilket ökningen av per capita inkomsten under de senaste åren har visat. Sålunda kommer Irland, Portugal och Spanien att delta i valutaunionen med en gång. Grekland är på god väg. Så långt årsrapporten 1996 och den utvärdering som har företagits.
Föredraganden försöker, även om det enligt min åsikt inte är hans uppgift, att på några punkter av resolutionen hålla alla fyra medlemsländerna kvar i Sammanhållningsfonden över år 1999. Detta krav kan jag tyvärr inte rösta för. Solidaritet betyder också att inte längre kräva bidrag och inte ta emot mer än vad som är absolut nödvändigt.

Collins, Gerard
Fru ordförande! Jag gratulerar Viola till hans betänkande. Jag är speciellt nöjd över att min grupp, Gruppen Unionen för Europa, spelade en viktig roll i säkerställandet av att denna högst betydelsefulla fråga blivit föremål för ett betänkande från utskottet för regionalpolitik. För detta tackar jag min vän och kollega Baggioni. Det faktum att öregionerna äntligen specifikt nämns i Amsterdamfördraget är en stor seger för alla inblandade och kommissionen måste nu åstadkomma reella förslag för dessa öregioner och för den pågående reformen av strukturfonderna. Kommissionen kan vara viss om att min grupp och utskottet för regionalpolitik och ytterligare andra kommer att erbjuda stort stöd till förslagen när de strömmar in.
Samtidigt som jag medger att problemen som Korsika, Sardinien och vissa grekiska öar lider av är väldigt specifika, skulle jag också vilja att kommissionen medger att det finns små öar i mitt eget land som kan och borde beaktas för särskilda gemenskapsåtgärder. Problemen som man möter på dessa öar, speciellt på Irlands sydvästra och västra kust, är inte acceptabla utifrån någon gemenskapsstandard. Även dessa förtjänar allvarligt övervägande i de pågående reformerna.
Vad gäller Cañetes betänkande finns det skäl till tillfredsställelse. Budgeten för 1996 verkställdes till fullo och inga fall av bedrägerier inrapporterades. Jag är extremt nöjd över att inga initiativ togs på bekostnad av miljösektorn och referensperiodens planer vad gäller kusterosionen är anmärkningsvärda, något som jag har förespråkat under en lång tid. I detta sammanhang hyllar jag den irländska regeringen för en hel serie av åtgärder den har gjort inom denna sektor. Detta måste vara ett gott omen inför framtiden för Sammanhållningsfonden, vilken har spelat och fortsättningsvis kommer att spela en betydande roll för de deltagande länderna.
Slutligen fäster jag ytterst stor vikt vid Europaparlamentets deltagande i reformen av Sammanhållningsfonden under de kommande månaderna. Vid detta stadium i proceduren kommer det att åligga oss, ledamöterna, att säkerställa att de deltagande länderna får det bästa möjliga avtalet för att garantera att de skall kunna fortsätta, och i somliga fall fullborda, det fortsatt goda arbetet inom miljön och infrastrukturen för transporten. Jag tackar kommissionären för hennes arbete inom detta område.

Virrankoski
Herr ordförande! Klaß har producerat ett värdefullt och grundligt betänkande om kommissionens årsrapport för strukturfonderna, vilket hon skall ha ett stort tack för. Det framgår klart av både Klaß betänkande och av kommissionens rapport att det finns problem i utnyttjandet av strukturfondernas medel. Enligt det preliminära budgetförslag för år 1999 som kommissionen lagt fram har man varit tvungen att öka åtagandebemyndiganden med hissnande 17, 8 procent, vilket inte står i någon proportion till den allmänna budgettillväxten som för åtagandenas del är 6, 5 procent. Samtidigt har skillnaden mellan åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden vuxit till 7, 8 miljarder euro, dvs. betalningsbemyndigandena är över 20 procent mindre än åtagandena. Detta innebär att man även följande år måste använda avsevärda anslagsbelopp för planeringsperiodens åtaganden.
Klaß och utskottet för regionalpolitik var vänliga nog att i betänkandet inkludera de av budgetutskottet framlagda punkter där man betonar förenklingen av strukturfondernas förvaltning, klargörandet av ansvarsfördelningen och bedömningen av huruvida kostnaderna för strukturmedlens förvaltning står i rimlig proportion till disponibla medel (punkterna 4 och 5 i betänkandet). Tröghet och byråkrati är också kännetecknande för strukturfondernas förvaltning. Dessutom står inte förvaltningsmaskineriets omfattning alltid i proportion till de disponibla anslagen. Därtill kommer de många anmärkningarna på oklarheter i strukturfondernas utnyttjande som vittnar förutom om en krånglig administration även om en otydlig ansvarsfördelning. Att rationalisera förvaltningen och klarlägga ansvarsfördelningen är också bland de allra viktigaste åtgärder som måste vidtas när man övergår till en ny planeringsperiod, och detta är en av de största utmaningarna för ärade kommissionären Wulf-Mathies.
Att medel ackumuleras till de sista åren, dvs. den så kallade snöbollseffekten, har ständigt varit ett bekymmer för budgetutskottet. Man har hamnat i stora svårigheter i budgetarbetet när en central huvudtitel växer med tredubbel hastighet, vilket gör att de övriga huvudtitlarna blir lidande. Så hände det exempelvis i höstas då man tvingades skära ned de övriga huvudtitlarna med 550 miljoner euro. Denna snöbollseffekt ville budgetutskottet i sitt yttrande fästa uppmärksamhet på och har därför lagt fram ändringsförslagen 1 och 2. Jag skulle önska att parlamentet kunde godkänna dem liksom ändringsförslagen 3 och 4.

Sierra González
Herr ordförande! De betänkanden som debatteras denna förmiddag är alla mycket viktiga, och av dem har Violas betänkande om problemen i öregionerna en särskild betydelse.
Det är vanligt att man, när man talar om dessa regioner, tar upp behovet av att vidta specifika åtgärder för att kompensera nackdelarna som dessa har gentemot fastlandsregionerna. Emellertid har inte dessa åtgärder, vars nödvändighet man erkänner, något substantiellt innehåll, bortsett från det som har avtalats angående de ytterst perifera öregionerna. Vi borde byta inställning i reformen av fonderna. På öarna bor 14 miljoner unionsmedborgare som dagligen drabbas av de ständiga följderna av dessa nackdelar, vad gäller sysselsättning, utbildning, hälsa och livskvalitet.
Allvaret i dessa problem kräver att man, vid nästa reform av strukturfonderna, tar hänsyn till geo-ekonomiska faktorer, som det perifera läget och ökaraktären, om man vill avskaffa ojämlikheten mellan centrum och periferi, en ojämlikhet vars fortsatta existens skulle befästa en uppdelning av de europeiska medborgarna i första och andra klass. Om reformen av fonderna genomförs som det nu är, befästs denna uppdelning. Violas betänkande är en ansträngning för att undvika detta. Min grupp stöder alla förslag i betänkandet för att förbättra situationen för öregionerna.

Lindholm
Herr ordförande! Jag vill gratulera Viola till ett bra betänkande. Det är viktigt att vi uppmärksammar öarna och skärgårdarna i EU och deras speciella problem samt inser att problemen är stora, men mycket olika. Problemen i den grekiska övärlden skiljer sig markant från dem på öarna utanför Skottland eller i Östersjön. Det gäller inte minst natur och klimat.
Jag kommer själv från Sverige, ett land som har i särklass flest öar i EU. I decennier har vi brottats med att hålla skärgårdarna levande och göra det möjligt att leva, bo och försörja sig där. Ett stort problem för oss är avfolkningen och frånvaron av en hållbar, långsiktig utveckling. Vi vill se fler utvecklingsprogram och mer interregionalt samarbete för att underlätta öarnas situation. Vi anser emellertid inte att öarna skall särbehandlas i den framtida strukturfondspolitiken. Det skulle nämligen leda till en flod av krav från olika särintressen och särområden. Därför anser vi att 75-procentströskeln bör bibehållas.
Öarnas situation däremot är ett utmärkt exempel på att EU: s strukturfondspolitik måste kunna kompletteras med nationellt regionalt stöd för de områden som inte omfattas av EU-stödet. Annars kommer vissa områden att bli totalt negligerade, medan andra får stöd såväl från EU som nationellt.
Vi anser alltså att kommissionen i Agenda 2000 måste tillåta medlemsstaterna att bevilja nationellt regionalpolitiskt stöd till områden, exempelvis öar, som inte omfattas av EU: s strukturfondsstöd. Allt annat vore oacceptabelt.

Karamanou
Herr ordförande! Genom Violas utmärkta betänkande sänder Europaparlamentet i dag ett varmt budskap om solidaritet till medborgarna i unionens öregioner, det sänder ett budskap om hållbar utveckling och utnyttjande av européernas mest värdefulla natur- och kulturarv.
Det första stora steget togs genom Amsterdamfördraget, som erkände att det behövs en specialinriktad politik för att kompensera de strukturella nackdelar som beror på öarnas speciellt svåra geo-ekonomiska verklighet.
Det andra steget tas i och med godkännandet av detta betänkande, som verkligen lägger grunden för en helhetspolitik, som kommer att skapa lika villkor för fastlandsregioner och öregioner i fråga om konkurrens och utveckling.
Jag anser att följande punkter måste få högsta prioritet:
För det första: Inom ramen för reformeringen av strukturfonderna bör man utarbeta ett nytt program uteslutande för öarna. Samtidigt bör de små öarna få större bidrag.
För det andra: Vid utarbetandet av förordningar och direktiv bör man ta hänsyn till såväl öregionernas speciella karaktär som de lokala organens åsikter.
För det tredje: Man bör vidta åtgärder som kompenserar för ökade transportkostnader och prioritera infrastrukturen inom områdena transport, miljö och moderna telekommunikationer.
För det fjärde: Man bör tillämpa en alternativ beskattning och skapa ekonomiska incitament för att gynna öarnas inre utveckling.
För det femte: Man bör skydda ekologiskt känsliga öregioner.
För det sjätte: Man bör undersöka miljöeffekterna av verksamhet i angränsande länder, som t.ex. de förorenande industrierna vid den turkiska kusten och planerna att bygga ett kärnkraftverk i Akkuyu, vilket kommer att få förfärande konsekvenser för miljön i Egeiska havet men också för hela östra Medelhavsområdet.
För det sjunde: Man bör stödja verksamhet för att utnyttja förnybara energikällor.
För det åttonde: Man bör finansiera inköp av ambulansfordon, i synnerhet för transporter från de små öarna.
För det nionde: Man bör skydda öarnas kulturella särprägel och uppmärksamma historiskt och arkeologiskt intressanta platser, liksom även traditionell bebyggelse.
Och för det tionde: För turistnäringens räkning bör man utarbeta en uppförandekodex och regler om bevarande av miljö och kultur. Vidare behövs det nya lösningar på problemen med avfallshantering och lagring av dricksvatten. Våra öar behöver förvisso både kärlek och intresse från unionens sida.

Bennasar Tous
Herr ordförande, fru kommissionär! Vid toppmötet i Amsterdam erkändes existensen av gemensamma skillnader och problem i de europeiska öregionerna, vilka påverkar deras utveckling. I dag lägger Viola, som jag gratulerar och tackar för det arbete han har utfört, fram ett förslag till en integrerad politik för öregionerna. Ett förslag som införlivar och utvecklar konceptet om interregionalt återställande av balansen, och kräver att kommissionen i Agenda 2000 införlivar de makroekonomiska faktorerna och de geo-ekonomiska kriterierna, som det perifera läget och ökaraktären.
De europeiska öregionerna är annorlunda, men har gemensamma problem som speciellt påverkar person- och varutransporterna. Företagen på öarna, till största delen små och medelstora företag, har svårigheter att konkurrera på samma villkor på den inre marknaden, då hamnar och flygplatser är de enda förbindelserna med fastlandet och andra öar.
Öregionerna behöver växa kvalitativt och skapa sysselsättning, varför vi begär stöd för utveckling av ny teknologi och telekommunikaton, en strategisk sektor för vår framtid.
Turismen är en god inkomstkälla för många öregioner, men öborna bor inte på hotell utan arbetar på dem. Servicesektorn behöver komma ifrån det säsongsbetonade, en utveckling av alternativa turismformer och mycket information för att bli konkurrenskraftig.
Jag vet att kommissionären kommer att påminna mig om att Balearerna - den region jag representerar här i kammaren - har en turistutveckling. Våra öregioner, fru kommissionär, är emellertid bräckliga med tanke på hållbar utveckling, miljö och avfallshantering. Vi har vattenproblem och ett stort energiberoende.
Ögrupperna har också mindre öar vars situation inom utbildnings- och hälsoområdet är speciellt ogynnsamma. Känner kommissionen till de svårigheter och kostnader som det innebär för öregionernas administration att ge medborgarna samma servicekvalitet som de på fastlandet?
Vårt problem kan lösas om kommissionen, med stöd av våra nationella regeringar, sätter i gång en handlingsplan som, inom ramen för Agenda 2000, tillämpar gemenskapsrätten med jämlika möjligheter som kriterium.

Hyland (UPE)
Fru ordförande! Irland är ett gott exempel på ett effektivt bruk av strukturfonder. I det nuvarande programmet är Irland bedömt som en enda enhet för fondering. Nu finns det emellertid starka skäl för att regionalisera Irland inför nästa utdelning av medel från strukturfonderna. Vissa regioner på Irland utkonkurrerar helt klart andra regioner vad gäller ekonomisk prestanda, och därför kan och borde inte alla regioner placeras i samma fack inför nästa tranche av medel från strukturfonderna.
Nyligen presenterade siffror från Statistiska centralbyrån visar tydligt att mellanregionen låg 75 procent under genomsnittet av EU: s levnadsstandrad. Därför är skälet till att bevilja en mål 1-status åt mellanregionen för perioden 2000 till 2006 både reellt och övertygande och bortom invändningar. Om mål 1-status beviljades mellanregionen skulle den utvecklas som en region uppburen av de infrastrukturella förbättringarna, sådana som Portlaioses omfartsled, och på så vis dra till sig fler investeringar och skapa fler arbetstillfällen.

Thors
Herr ordförande! Jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att detta betänkande, antagligen för första gången i Europaparlamentets historia, tar särskild hänsyn till våra nordliga medlemsländers skärgårdar, dvs. skärgårdarna i sydvästra Finland, Åland och Sverige. Jag vill särskilt nämna punkt E i resolutionen där splittrad skärgård och isförhållanden nämns. Jag vill varmt tacka föredraganden för den förståelse som han visar för denna skärgård, ett område som tillhör vårt unika arv som vi gemensamt måste bevara, och som kan bevara sin karaktär bara om människor kan verka och leva där.
I Finland har vi i tiotals år försökt föra en aktiv skärgårdspolitik med särskilt ansvariga organ. Punkt 7 om den gemensamma arbetsgruppen är därför viktig. Det är också viktigt att kommissionen snabbt vidtar åtgärder för att garantera att stater kan ge verksamhets- och transportstöd, till öregionerna. Dröjsmål, fru kommissionär, kan vara ödesdigra för en levande skärgård.
Jag hoppas dessutom att den särskilda hänsyn som betänkandet visar gentemot skärgårdens småskaliga jordbruk, som inte kan utvidgas, också skall beaktas.

Fernández Martín
Herr ordförande! Jag vill uppmärksamma ett uppenbart överraskande faktum här. Nästan alla talare tar upp betänkandet av Viola som, objektivt sett, är av mycket mindre betydelse än Arias Cañete betänkande om sammanhållningsfonden och Klaß betänkande om strukturfonderna. Detta visar den betydelse som öarna har, och jag antar att Wulf-Mathies kommer att notera detta.
Violas betänkande är ett utmärkt betänkande, som tidigare har sagts. Det beskriver öarnas verklighet på ett mycket bra sätt och föreslår konstruktiva lösningar, vilka jag hoppas beaktas av kommissionen.
Jag skulle speciellt vilja uppmärksamma stycke E i ingressen, som på ett nästan uttömmande sätt, troligen oövervinnerligt, exponerar öarnas verklighet. Jag vill peka på att några av de viktigaste framgångarna i Europeiska unionen, den inre marknaden, den fria rörligheten för personer samt några av de mest attraktiva projekten, som de transeuropeiska näten, är mål som inte genomförs på öarna vilka således ställs utanför några av unionens viktigaste projekt.
Fru Wulf-Mathies, den enda allvarliga invändning vi har stött på i de debatter vi har hållit på senare tid, för en integrerad och specifik politik för öarna, är en budgetmässig invändning. Det är utan tvivel en viktig invändning, men många av de åtgärder som krävs, såsom statsstöd och en specifik skattemässig och ekonomisk politik, belastar inte unionens budget.
Fru kommissionär! Jag är säker på er lyhördhet och att ni kommer att kunna övertyga de av era kolleger i kommissionen som inte besitter samma lyhördhet, som Monti och van Miert, för dessa specifika åtgärder som öarna begär.

Hatzidakis
Herr ordförande, kära kolleger! Jag skulle vilja gratulera de tre föredragande, Klaß, Arias Cañete och Viola, till de betänkanden som de har utarbetat. Som öbo kommer jag att tala om Violas betänkande, som verkligen är mycket bra och som bör utgöra grunden för våra kommande insatser.
Efter en fråga och en resolution som antogs av Europaparlamentet i maj förra året och som ett resultat av samordnade insatser från medlemsländernas och öföreträdarnas sida, kunde man i artikel 130a i Amsterdamfördraget ta med en speciell formulering om öarnas speciella problem. Dessutom fogades ett speciellt protokoll till fördraget.
Dessa formuleringar skulle kunna utgöra grundvalen för en helhetspolitik som gäller öar. Kommissionen förefaller emellertid inte benägen att omsätta denna möjlighet i konkreta åtgärder och konkret politik. I överensstämmelse med vår hittillsvarande ståndpunkt och inställning måste därför vi, som Europaparlament, göra vad vi kan för att dessa hinder skall övervinnas. Inom denna ram tror jag att vi måste fästa särskild vikt vid följande punkter:
För det första: I gemenskapsinitiativet Interreg bör man ta in ett nytt underprogram som helt är ägnat åt öregionerna och ett ytterligare främjande av samarbetet mellan öarna.
För det andra: Man bör skapa jämvikt genom åtgärder som kompenserar för ökade transportkostnader för personer, varor och energi till och från öarna.
För det tredje: Man bör tillämpa en alternativ beskattning, som tar hänsyn till öregionernas särprägel och stimulerar det lokala näringslivet genom skattelättnader.
För det fjärde: Man bör stödja gemenskapens praktiska verksamhet för att utnyttja förnybara energikällor.
Och för det femte: Kommissionen bör helst lämna ekonomiska bidrag till inköp av ambulansfordon, så att det i nödsituationer finns snabba förbindelser både mellan öarna och mellan öarna och fastlandsregionerna.

Howitt
Herr ordförande! I det att jag välkomnar Klaß betänkande stöder jag både kommissionens åsikt att 1996 var det första året under vilket det innevarande strukturfondsprogrammet var till fullo operativt, och föredragandens åsikt att provisoriskt goda betyg kan utdelas för första gången sedan 1994. I en debatt som hålls i maj 1998, borde emellertid förtjänsten av tid kunna tillåta oss att dra större slutsatser om vad som händer när programmet faktiskt startar tre år försent. Vi har en lång förhandsperiod av planering och förhandling, följd av jäktade beslut gällande utgifter och genomförande, konsekvent sena inbetalningar både till medlemsstater, regioner och enskilda projekt.
I Bryssel betraktas underskott på utgifter som en brist på behov snarare än en brist på effektiv administration. Sammantaget finns det en frätande inverkan på förväntningar, groende cynism snarare än allmänt stöd, beträffande en del av Europas mest betydelsefulla arbete. Därför hoppas jag att vi denna morgon åter kommer att åtaga oss uppgiften att både säkerställa att budgeten för det nuvarande strukturfondsprogrammet till fullo är inskrivet i 1999 års budget, med full hänsyn till överenskommelsen i Edinburgh, och att allt möjligt görs för att säkerställa att den nya programperioden från år 2000 och framåt startar i tid. Alternativet kommer att bli en dominoeffekt, genom vilken alla problem som har med fördröjningar att göra fortsätter i ytterligare sju år, och fördärva resultaten av program som vi har anledning att känna oss stolta över. Jag hoppas att vi kommer att få ett tydligt åtagande från kommissionären denna förmiddag i detta avseende.
Jag hoppas också att hon skall ge sitt stöd till gemenskapsinitiativen och de innovativa projekten som, vilket betänkandet påpekar, representerar 70 procent av underskottet på utgifter. Vi är alla medvetna om hennes önskan att rationalisera dessa utgifter, men det finns fog för att än en gång påpeka att dessa är några av de mest effektiva, mest synliga och mest direkta formerna av europeiskt stöd till våra regioner och orter. Det är svårigheterna i Bryssels administration, snarare än bristen på verkan i praktiken, som ansätter deras utveckling.

Medina Ortega
Herr ordförande! Violas betänkande har, såsom Fernández Martín tidigare påpekade, blivit föremål för de flesta inlägg denna morgon, vilket visar den känsla denna kammare har för öregionerna.
Jag skulle vilja påpeka att det redan finns en särskild och speciell behandling av vissa öregioner, de ytterst perifera regionerna, vilka till och med har fått ett erkännande i den nya texten i Amsterdamfördraget, i artikel 299.2 i den förändrade texten och som därför är en helt annorlunda sak.
Öregionerna, bortsett från dessa ytterst perifera regioner, utgör åtskilda områden inom Europeiska unionen, vilka har vissa svårigheter. I den nya artikel 130a i Amsterdamfördraget inleds ett utkast till lagstiftning, och ett uttalande från Amsterdamtoppmötet har också denna inriktning. Jag anser emellertid att det är logiskt att denna särbehandling existerar. Det är en behandling som skall kompensera dessa regioner, till följd av deras ösituation. Det är en behandling som innebär att dessa öregioner befinner sig i svårigheter till följd av att fastlandspolitiken inte fortsätter på öarna. Det vill säga, den bild vi har av Europeiska unionen är en fastlandsbild, som är ovetande om det faktum att det finns en hel rad öregioner med svårigheter.
Jag anser att de förslag som Viola lägger fram är mycket positiva i allmänhet, och jag skulle vilja uppmärksamma de förslag som strävar till att underlätta kommunikationer, transporter och, framför allt, tillämpningen av alla de nya teknologierna, alltså teknologier för kommunikationsnät vilka gör det möjligt att övervinna en del av svårigheterna.
Jag vill därför gratulera Viola, liksom Díez de Rivera och Gallagher för bidragen från deras respektive utskott, och jag hoppas att kommissionen tar hänsyn till dessa initiativ som syftar till att förbereda konkreta program som kan kompensera öregionerna för deras svårigheter.

Otila
Herr ordförande! I Violas på initiativbetänkande vill man förstärka de känsliga öregionernas särställning inom Europeiska unionen. Redan som resultat av toppmötet i Amsterdam införlivades i unionens grundfördrag en resolution för ekonomisk och social utveckling av öregioner vilkas situation är på många sätt ofördelaktig. Öregionerna är ekologiskt känsliga områden. De är utsatta för många slags användningstryck: man vill balansera förbättringen av den permanenta befolkningens levnadsförhållanden och den ökande turismen. På grund av befolkningens snabba åldrande har de traditionella skärgårdsnäringarna fiske och jordbruk minskat. Kan man inte locka skärgårdsungdomar att stanna på sina hemorter förlorar man värdefullt kulturarv i och med att den synnerligen unika skärgårdskulturen försvinner. Som det konstateras i betänkandet är uppmuntrandet av utvecklingen från öregionernas egna utgångspunkter den enda metoden för att stoppa ungdomarnas utflyttning.
Det är beklagligt att man inte i Violas betänkande har lyckats inkludera alla öregioner som är i behov av stöd. Exempel på dessa är den stora bebodda skärgårdsregionen i havsområdet mellan Finland och Sverige och skärgårdarna inom östra och mellersta Finlands insjöområden. Skärgårdsregionerna är mycket glesbefolkade områden med kallt klimat som på vintern är isolerade på grund av att vattnen fryser till is. Dessa regioner borde absolut tas med även i det nya mål 1 som skapas i samband med unionens strukturfondsreform och där skärgårdsregionerna skulle få den högsta stödklassificeringen eller 75 procent av projektets totala kostnader.

Bösch
Herr ordförande, kära kolleger! Jag tror att när vi i dag ännu en gång låter detta betänkandes förflutna passera revy, bör vi återvända till frågan varför vi egentligen bedriver strukturpolitik. Kan vi konstatera att skillnaden mellan fattig och rik, som antagligen är anledningen att vi över huvud taget bedriver struktur- och regionalpolitik, faktiskt minskade under 1996? Hur är det med de 18 miljonerna arbetslösa? Hur är det med de dussintals miljonerna, som lever under existensminimum på den rika kontinenten Europa? Detta går vi, framför allt kommissionen, in på för lite i struktur- och regionalpolitiken.
För det andra konstaterar Klaß i sitt betänkande att antalet bedrägerier har ökat påtagligt på strukturpolitiksområdet, närmare bestämt fyrdubblats. I den tillhörande rapporten om bedrägeribekämpningen under1996 fastställer kommissionen att 50 procent av oegentligheterna består i att man inte har presenterat ordentliga underlag respektive kostnadsbevis. Men det måste jag ju göra för varje resa! Det kritiseras vi ju för. Då går det. Hur ser det ut med återbetalningen? De länder - och det är intressant - som jämrar sig högst över hur deras nettobalansräkning kommer att se ut i den nya Agenda 2000, nämligen mycket negativ, de ser mycket svaga ut vid återbetalningen och vid denna form av bedrägeribekämpning. Jag menar framför allt Tyskland, som faktiskt bara har betalat tillbaka 900 000 av de 14 miljoner ecu som skall betalas tillbaka. Jag skulle vilja råda finansministrarna i dessa länder att inte bara tänka på storleken på bidraget, utan också på användningen av detta bidrag. Då skulle vi komma en bit vidare på vägen.
Fru kommissionär! Jag hoppas att vi inte bara inbegriper detta betänkande när vi säger, att vi behöver lite mera kontroll, utan att vi också gör strukturpolitiken lite mer vattentät inför de kommande åren vad beträffar försöken till bedrägeri. Då skulle vi komma ett steg vidare i den europeiska politiken med dessa betänkanden, som jag vill gratulera föredragandena så hjärtligt för.
(Applåder)

Costa Neves
Herr ordförande, ärade ledamöter, fru kommissionär! Vi får inte glömma att Sammanhållningsfondens mål är att bidra till kampen mot de sociala och territoriella skillnaderna, vars inrättande beror på behovet att stödja de bidragstagande ländernas ansträngningar för att uppfylla de konvergenskriterier som är en förutsättning för tillgång till den gemensamma valutan.
De sociala och territoriella skillnaderna är inte avskaffade - trots de uppnådda framgångarna -, inte heller försvinner de avtalade budgetrestriktionerna med den gemensamma valutan, varför det är berättigat att bibehålla sammanhållningsfonden efter 1999. Emellertid är det viktigt att, inom ramen för den nuvarande sammanhållningsfonden, undvika pågående snedvridna effekter, framför allt koncentrationen till mer utvecklade regioner i de bidragstagande medlemsstaterna. För att motarbeta de territoriella skillnaderna, är det viktigt att bekämpa dem även inom varje stat. Det är därför positivt att sammanhållningsfonden äntligen har nått, exempelvis, de ytterst perifera regionerna, vilket beror på successiva påtalanden från detta parlament med denna inriktning.
Stödet har kommit vissa till del, men ännu inte till alla. Det har inte nått Azorerna, trots de betydande investeringarna som denna region måste genomföra på miljö- och transportområdena, med hjälp av sammanhållningsfonden. Detta faktum är så mycket mer relevant som, 55 procent av Portugals finansieringar ur denna fond, fram tills nu koncentreras till dess mest utvecklade regioner. Det är nödvändigt att förändra denna situation.
Jag skulle vilja gratulera Arias Cañete till det utmärkta betänkande han har framställt i denna fråga.

Lage
Herr ordförande, ärade ledamöter, fru kommissionär! Vi debatterar tre intressanta betänkanden som ger oss en mycket livlig flash angående öarna och strukturfondernas situation.
Emellertid är det nödvändigt att göra en observation. Strukturfonderna uppvisade 1996 en ökad verkställighetsrytm, men i framtiden är det nödvändigt att fortsätta att finslipa, att förenkla och göra verkställigheten av strukturfonderna lättare. En andra anmärkning: Mitt land, Portugal, har den högsta nivån av absorption och genomförande av strukturfonderna. Tack vare detta stöd växte den portugisiska ekonomin förra året med 4 procent, och i år kommer den att uppnå en ekonomisk tillväxt på nära 5 procent. Som helhet ligger emellertid Portugal på en nivå under 75 procent. Därför bör inte förslagen i Agenda 2000 drabba Portugal, vilket vore orättvist, genom att en del av det stöd landet nu tar emot dras in. Det goda arbetet bör stödjas och därför bör Portugal fortsättningsvis, inom nästa gemenskapsram för stöd, få stöd ur strukturfonderna på samma nivå som den nuvarande.

Berend
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger! Det handlar i dag inte om en principdiskussion om bibehållandet av Sammanhållningsfonden efter år 1999. Det i sig mycket bra betänkandet av Arias Cañete är en balansräkning för år 1996 om den rapport som har lagts fram av kommissionen om den utsatta tidsperioden. Det betyder, att det bör vara och är en analys och kritisk utvärdering av densamma, med därav resulterande slutsatser avseende en effektiv användning av medlen, av kvalitativ och kvantitativ art. Låt oss alltså inte föregripa översynen av strukturfonderna och de säkerligen ingående överläggningarna om Sammanhållningsfonden. Detta 96: e betänkande är inte den rätta platsen för detta. Bara ur denna synvinkel kan man förstå den ändring, som vi har föreslagit, och som lämnades in från min grupp. Därför tillbakavisar jag också den anmärkning som Novo gjorde tidigare som fullständigt orättfärdig. Det som nu står i denna artikel spränger ramarna för det 96: e betänkandet och bör uppskjutas till en senare tidpunkt, men inte inom ramarna för detta betänkande. Jag tror emellertid att acceptabla lösningar har hittats med föredraganden.

Perry
Herr ordförande! Jag skall begränsa mig till endast en ö - Isle of Wight, utanför Englands sydkust - favoriten bland drottning Viktorias semesteröar. Det är fortfarande en vacker semesterdestination och ni är alla välkomna att besöka den. Min valkrets på en halv miljon människor ligger ungefär en trekvart ifrån Hampshire på fastlandet och en kvart ifrån Isle of Wight. Hampshire är välbärgat. BNP är över 100 procent av genomsnittet i Europa. Arbetslösheten är på 2 procent. Det är ett fantastiskt grevskap med fantastiska människor. På Isle of Wight finns också fantastiska människor, men BNP är bara 67 procent av genomsnittet i Europa. Arbetslösheten är på 20 procent. Det är det fattigaste distriktet i England men saknar mål 1-fondering eftersom det, statistiskt sett, bedöms tillsammans med Hampshire.
Varför är det så fattigt? Det är en ö som är skild från fastlandet med bara fem kilometer vatten. Vi är inte ultraperifera, men det faktum att vi bor på en ö gör hela skillnaden. Jag välkomnar hänvisningen till öar i Amsterdamfördraget. Jag tackar Viola för hans betänkande. Den brittiska regeringen, ministerrådet och kommissionen vill inte vidta några åtgärder utifrån klausul 158 i fördraget. Det är upp till parlamentet i detta betänkande att trycka på för att fördraget respekteras och för att öarna får hjälp.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! På ett telegrafiskt sätt under den minut jag förfogar över, vill jag först gratulera föredragandena, Arias Cañete, Viola och Klaß för deras magnifika betänkanden, och här ännu en gång påminna om att sammanhållningsfonden inte föddes för att uppnå valutaunionen, utan den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Därför kommer sammanhållningsfonden att behövas, så länge detta inte har uppnåtts, det vill säga, den verkliga konvergensen, eller reella konvergensen eller, som fördraget uttrycker det, så länge staterna har en BNP per capita under 90 procent av gemenskapens genomsnitt.
Att vi lyckats skapa valutaunionen innebär tyvärr inte att de regionala och sociala skillnaderna försvinner i Europeiska unionen. Sammanhållningsfonden har utan tvivel åstadkommit mycket, vilket Arias betänkande medger, och den har haft en hög verkställighet under 1996, vilket också betänkandet visar. Emellertid finns det fortfarande mycket kvar att göra, vilket kommissionen medger i sin treårsrapport om sammanhållningen, och i sitt förslag till Agenda 2000 genom bevarandet av sammanhållningsfonden, även inom den monetära unionen, från och med 1999. Vi kommer, vilket också har sagts här, emellertid att få tillfälle att diskutera framtiden i de kommande debatterna i utskottet för regionalpolitik.

Wulf-Mathies
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skulle först vilja tacka de tre föredragandena Klaß, Arias Cañete och Viola för deras utmärkta betänkanden och för deras konstruktiva samarbete med ledamöterna i utskottet för regionalpolitik. Precis som man har betonat här i debatten var även 1996 ett framgångens år för Sammanhållningsfonden, inte bara vad beträffar absorptionskvoter, utan även vad beträffar reducering av olikheter i utvecklingen. Också förhållandet mellan trafik och miljö börjar närma sig den eftersträvade jämvikten, och ni kommer i årsrapporten för 1997 att kunna konstatera att även underskott i enskilda länder stegvis kan byggas upp, så att kommissionen utgår ifrån att den eftersträvade jämvikten är uppnådd i alla fyra mottagarländerna mot slutet av 1999.
Jag delar er kritik vad gäller förhållandet mellan transportinfrastrukturen och miljövänliga fortskaffningsmedel. Kommissionen diskuterar mycket intensivt med sammanhållningsländerna om nödvändigheten att göra framsteg, just på järnvägsområdet och med andra miljövänliga fortskaffningsmedel. Vi delar er uppfattning att vikten i framtiden framför allt bör ligga på järnvägsprojekt. Jag är överens med alla er som har sagt att vi behöver bättre miljöindikatorer för att bättre kunna utvärdera hållbarheten hos de projekt som gynnas. Eurostat genomför ett ambitiöst program för detta ändamål, som förhoppningsvis kommer att ge kommissionen lämpliga instrument för att kunna utvärdera miljöförbättringar och göra motsvarande jämförelser på ett bättre sätt. Jag avfärdar bestämt okvalificerade fördomar om att sammanhållningsfonden i huvudsak har bidragit till miljöförstöring, och att brott mot miljörätten inte följs upp av kommissionen. Jag anser att vi utan problem kan bevisa motsatsen för er.
Ert förslag om att skapa lokala och regionala strukturer även för förehavanden med Sammanhållningsfonden, överensstämmer tyvärr inte med förordningen om Sammanhållningsfonden. Sammanhållningsfonden är ingen regionalfond, och dess uppgifter måste därför även utvärderas utifrån förordningen om Sammanhållningsfonden. Fru Klaß, även jag tycker att det är glädjande att utnyttjandet av strukturfondsmedlen har förbättrats 1996 i jämförelse med tidigare år. Denna positiva utveckling har fortsatt 1997 i ett användningstal på 99, 2 procent för betalningarna. Efter fördröjningarna under de två första åren har situationen därmed normaliserats och 1997 stabiliserades den. Jag delar er oro över situationen med gemenskapsinitiativen, och ni vet att jag upprepade gånger har påpekat nödvändigheten av att bidra till påskyndandet för medlemsländerna. Visserligen kan man märka en viss förbättring under 1997, men situationen är ändå allt annat än tillfredsställande. Därför har man på myndighetsnivå talat med medlemsländerna om omprogrammering, och efter sommaruppehållet kommer kommissionen att lägga fram en rapport för parlamentet om genomförandet av gemenskapsinitiativ, och därvid självklart även ta hänsyn till Europaparlamentets position. Låt mig bara inom parentes säga, att de gemenskapsinitiativ för förstärkning som föreslagits från er lämnar mycket övrigt att önska i sina absorptionskvoter. Därför lönar det sig att även här diskutera gemensamt vilka mått och steg vi måste ta.
Totalt sett förutspådde budgetplanen i Edinburgh en koncentration av 39 procent av åtaganden till de båda sista åren i programplaneringstiden. Procentsatsen uppgår enligt det faktiska utförandet den 31 december 1997 till 41 procent, dvs. 2 procent mer än vad man förutspådde i översikten. Detta anser jag trots allt vara relativt tillfredsställande. Vid övervakningen och utvärderingen av strukturfondsåtgärderna, fru föredragande, kunde avsevärda framsteg uppnås mellan 1996 och i dag. Som ni emellertid vet strävar vi efter ett effektivt system för övervakning, kontroll och utvärdering med den nya strukturfondsförordningen. Därvid bygger vi på våra erfarenheter från SEM 2000.
Låt mig rätta en liten detalj. Det finns inget bevis för att det förekommer mer bedrägeri, men tyvärr dyker formfel och oegentligheter upp om och om igen, exempelvis vad gäller stödförmåga och redovisning av kvitton. Därför anser jag att det är mycket viktigt att kommissionen i framtiden får möjligheter till sanktioner och finanskorrektur, när den upptäcker sådana saker. Det är ingen hemlighet att man har diskuterat mycket intensivt om den rätta vägen till förenkling, och att de flesta medlemsländerna har en helt annan syn på detta. Vi kommer tyvärr inte heller att kunna ger er någon rapport om vidarebefordran av medlen till slutmottagaren, fru Klaß, eftersom detta står medlemsländerna till förfogande på nationell, delvis också endast på regional nivå. Jag anser inte heller att det borde vara vår uppgift att göra medlemsländernas hemläxor, utan vi måste kräva att medlemsländerna för det första håller sig till bestämmelserna och för det andra även gör sitt arbete ordentligt. För detta behöver vi emellertid korrektur- och sanktionsmöjligheter.
Som ni vet var det svårigheter i det förflutna med partnerskapsprincipen. Vi bemödar oss om att definiera detta mera korrekt och med tydligare ansvarsområden i de nya förordningarna för strukturfonderna. Även här finns det säkert en större överensstämmelse mellan kommissionen och parlamentet än mellan kommissionen och medlemsländerna. Därför är vi även i framtiden mycket beroende av ert stöd.
Herr ledamot Viola, jag uppskattar verkligen ert engagemang för öregionerna. Enligt kommissionens åsikt är emellertid det geografiska kriteriet " öläge" inte lämpat för att tillämpa helt generella undantagsbestämmelser, vare sig inom ramarna för strukturfonderna eller i den övriga gemenskapspolitiken. Det ser annorlunda ut för de ultraperifera öregionerna, vars speciella handikapp bedöms som " verkligen speciellt" i artikel 299 i Amsterdamfördraget. Trots det ägnar sig kommissionen sig i strukturstödet intensivt åt de olika problemen och specifika handikapp som öläget innebär. Om vi skall förklara krig mot de speciella handikappen, då måste vi emellertid göra åtskillnader och kan inte behandla alla öar likadant.
En viktig gradmätare för de ekonomiska strukturproblemen just för öar är bruttonationalprodukten. Redan i dag finns det bland de anledningar som ni har nämnt flera gånger till exempel högre samfinansieringsnivåer för de grekiska öarna i randområdet. Man kan dock inte dra alla öar över en kam. Jag kan mycket väl föreställa mig att det gränsöverskridande samarbetet mellan öregionerna gynnas inom ramarna för Interreg i framtiden, om det finns motsvarande förslag för detta. Det skulle vi ha kunnat göra även i det förflutna, om det hade kommit in liknande många bidrag till konkreta förslag om sådana projekt från medlemsländerna och från öregionerna själva. Detta råder det dock ibland brist på! Jag tror att vi bör åstadkomma mera sammanhållning även här. Trots det generella förbudet mot företagsbidrag tillåter kommissionen under bestämda förutsättningar, som ni vet, minskande företagsbidrag under en begränsad tid i särskilt utsatta regioner. Även här rättar sig emellertid intensiteten hos de tillåtna bidragen riktigt nog efter graden av nackdelar.
Jag anser precis som föredraganden att det gäller att gynna en endogen, miljövänlig utveckling på öarna, att stödja nya former av turism som är inriktad på öarnas kulturella och historiska arv och att främja användandet av alternativa energikällor i dessa regioner. Jag vill dock också säga till er, att vi redan gör detta, till exempel genom programmet Joule, som stöder 26 projekt för förnybara energikällor i öregionerna. Kommissionen är också överens med föredraganden om att den nya informationstekniken kan erbjuda öregionerna en särskild chans, vad gäller deras utveckling och minskningen av de tidsmässiga och rumsliga avståndsproblemen. Därför har medlemsländerna krävt att man skall göra användningen av informations- och kommunikationsteknologin till en integrerad beståndsdel av det regionala stödet.
En sista anmärkning: Antalet öbor bland ledamöterna i Europaparlamentet är, som jag kunde konstatera, förvånansvärt högt! Deras bidrag har bevisat att öbefolkningen kan ta vara på sina intressen, inte bara i Europaparlamentet, men även i Europaparlamentet. Kommissionen är beredd att tänka över en differentierad politik tillsammans med er. Låt mig dock bara understryka, verkligen differentierad, för bara så kan vi hjälpa de som är mest utsatta, och tjäna den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europeiska unionen.

Ordföranden
Jag tackar kommissionären för hennes inlägg.

Díez de Rivera Icaza
Herr ordförande! Kommissionären tog, angående öarna, enbart upp ett geografiskt kriterium, men vi talade också, fru kommissionär, om kriteriet invånarantal, som ni inte tog upp i ert svar.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.55 i avvaktan på omröstningen och återupptogs igen kl. 11.00.)

Tomlinson
Herr ordförande! Jag vill rikta er uppmärksamhet, och genom er, ordförandens och presidiets uppmärksamhet, på yttranden i belgisk press som tillskrivits en av våra ledamöter, Thierry Jean-Pierre. Dessa yttranden är ett nytt uppkok av beskyllningar som han tidigare har gjort av oriktigheter och värre saker. Det är beskyllningar för vilka han aldrig har givit en tillstymmelse till bevis, trots att han anmodats att göra det. Han har aldrig framställt bevis till pressen, till budgetkontrollutskottet, till parlamentets presidium eller till vår ordförande. Han tycks påstå att parlamentarisk förhalning äger rum till följd av begäranden om upphävande av immunitet, när inga sådana begäranden har inkommit till parlamentet.
Kan ni därför be parlamentets ordförande att vidare beakta dessa beskyllningar från Thierry Jean-Pierre och be denna ledamot att antingen lägga fram bevis, om det skulle finnas, om inte, att uppföra sig på ett sätt som är mer passande för en politiker med anspråk på rättslig objektivitet.

Ordföranden
Tack, herr Tomlinson. Frågan togs upp av presidiet nu på morgonen, och ordföranden kommer att se till att ert påpekande följs upp.

Omröstning
Ordföranden
André-Léonard vill lägga fram ett muntligt ändringsförslag, om jag har uppfattat det rätt.

André-Léonard
Herr ordförande! Utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor bedömde det lämpligt att lägga till en punkt. Tyvärr var vi för sent ute för att kunna lägga fram ett normalt ändringsförslag. Vi måste alltså lägga fram ett muntligt ändringsförslag, till följd av kärnvapenproven i Indien den 11 och den 13 maj, samt de risker som fortfarande är överhängande i regionen. Jag skulle alltså vilja delge er detta muntliga ändringsförslag: " anser det vara mycket allvarligt att man på den indiska subkontinenten håller fast vid kärnvapenupprustning, vilket hotar den internationella stabiliteten; och beklagar att bristen på en verklig gemensam säkerhetspolitik från europeiska unionens sida hindrar unionen att spela en politisk roll vid upprättandet av en dialog om strategisk jämvikt mellan länderna i regionen" . Om ni samtycker till det, och om kammaren samtycker till det, skulle jag vilja att detta muntliga ändringsförslag gick till omröstning.
(Parlamentet gav sitt samtycke till det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande! I samförstånd med ekonomiutskottets samordnare, dess ordförande samt ordföranden i underutskottet för monetära frågor skall det muntliga ändringsförslaget vara följande:
Begär att Ekofin-rådet skall anta kommissionens rekommendation till allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken, såsom den stöds i denna Europaparlamentets resolution.
(Parlamentet gav sitt samtycke till det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Viola
Herr ordförande! När detta ändringsförslag har godkänts vill jag uppmana er att ge de behöriga organen i uppdrag att, i samband med att texten ställs samman, ändra betänkandets titel så att det nämner det tillägg som är föremål för ändringsförslaget som just godkänts.
(Parlamentet gav sitt samtycke till förslaget.)
Före omröstningen om punkt 21

Viola
Herr ordförande! Jag upprepar min uppmaning till Wynn att dra tillbaka sitt ändringsförslag och lovar att åter ta upp frågan före den första behandlingen. Om han skulle insistera på att behålla ändringsförslaget ber jag att få göra ett muntligt tillägg till hans ändringsförslag.

Wynn
Herr ordförande! Det verkar logiskt att bara rösta om detta ändringsförslag. Om det inte går igenom kan föredraganden göra vad han vill efteråt.

Ordföranden
Ni vägrar alltså att dra tillbaka ändringsförslaget och att ändra det. Det är en dubbel vägran. Jag låter ändringsförslag 1 från socialistgruppen gå till omröstning.
(Ändringsförslaget förkastades.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Arias Cañete
Herr ordförande! Jag skulle vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag för att i originaltextens punkt 14 ersätta ordet " ...Sammanhållningsfonden" med orden " ...en sammanhållningsfond" , och jag skulle vilja be Berend att dra tillbaka ändringsförslag nr 4.

Berend
Herr ordförande! Om det är på det viset godkänner vi detta muntliga ändringsförslag, och jag drar tillbaka ändringsförslag 4 i min grupps namn.

Novo
Herr ordförande! Accepterandet av detta muntliga ändringsförslag är bara möjligt om det inte finns några invändningar. Jag invänder. Jag accepterar inte detta muntliga ändringsförslag.
(Ytterligare tolv ledamöter reste sig.)

McCarthy
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja säga till ledamöterna som har rest sig att om de inte accepterar det muntliga ändringsförslaget, kommer inte Europeiska socialdemokratiska partiets grupp att rösta för detta betänkande.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Thors
Herr ordförande! Jag vill påpeka att det borde vara en korrigering i ändringsförslag nr 20, åtminstone i den svenska versionen. Där omtalas ett program för kustförbindelser, inte färjförbindelser, som det borde vara.
Om ändringsförslagen nr 21 och 22

Viola
Herr ordförande! Dessa två ändringsförslag, 21 och 22, som har lagts fram av Alavanos, bör enligt mig samlas i ett enda stycke när texten redigeras, eftersom det skulle vara förnuftigare.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
Före den slutliga omröstningen

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag gör ett inlägg innan den slutliga omröstningen för att förstå bättre, för jag skulle verkligen vilja veta vad jag röstar om. När ni lät styckena i ingressen gå till omröstning sammanförde ni stycke J i ingressen och punkt 1 i en och samma omröstning. Stycke J i ingressen var emellertid föremål för det som man lade fram som en rättelse, enligt vilken: " Det är nödvändigt att integrera öregionerna på den inre marknaden på lika villkor." Man sade också att det nuvarande stycke J i stället blev stycke K. Det verkar som om denna rättelse snarare är ett ändringsförslag än en rättelse. Den rör visserligen alla språkversioner, men den gör ett tillägg till texten, vilket ni inte lät gå till omröstning. Ni lät stycke J i ingressen gå till omröstning, som var det ursprungliga stycke J, men inte stycke K som det såg ut efter rättelsen. Jag skulle vilja att ni gav mig information om det här, och att ni tar itu med den omröstning som det är nödvändigt att genomföra och de ändringar som också måste göras när det gäller framställningen av texterna.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy, textens utformning har sannerligen inte undkommit er skarpa blick. Det fanns ett fel i framställningen av texten, såsom den antogs av utskottet. Detta korrigerades genom en rättelse som är uteslutande teknisk och som inte rör innehållet, och den kan därför inte gå till omröstning. Nu låter jag alltså hela resolutionsförslaget gå till omröstning efter dessa ändringar.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Deprez
Att säga att undervisning och utbildning med kvalitet är centralt för kampen för utveckling är med all säkerhet en truism. Det krävs dock att varje medlemsstat drar slutsatserna av detta och anpassar sitt utbildningssystem därefter, i en ständig strävan efter bättre kvalitet. Självklart skall det heller inte bara vara så att de högre läroanstalterna skall uppfylla de utbildningsmässiga och professionella krav som den internationella " kunskapsvärlden" ålägger dem; de skall också bemöta sociala problem och tillhandahålla utbildning och vidareutbildning som verkligen förmedlar identifikation, tillhörighet, social befordran och personlig utveckling.
Inom detta oerhört viktiga område för våra barns och våra samhällens framtid kan vi glädja oss åt att gemenskapsprogram som t.ex. Sokrates har bidragit till en insikt i varje medlemsstat om att det var möjligt att göra förbättringar inom de högre läroanstalterna, i jämförelse med vad som görs i andra medlemsstater.
För övrigt krävs det i det enade Europa vi bygger en strävan mot en harmonisering ovanifrån av den nivå som uppnås av de olika ländernas utexaminerade från högre läroanstalter.
Av alla dessa skäl gläder jag mig åt att i dag se slutet på en lång process som påbörjades 1991, även om man med föredraganden verkligen kan beklaga att rådet inte ansåg det lämpligt att kommissionen blir den som utövar kontroll över etableringen. Efter år av väntan kommer det här resultatet att göra det möjligt att etablera och verkställa ett " Europeiskt nätverk för kvalitetssäkring" i den högre utbildningen i unionens medlemsstater.
Betänkande: Bazin (A4-0190/98)

Cushnahan
Bilstölder över hela EU är ett allvarligt problem. De ytterst organiserade kriminella ligor som specialiserar sig på denna handel har blivit behjälpta av avskaffandet av gränskontrollerna. Jag välkomnar det faktum att kommissionen har tagit ett initiativ för att tackla detta problem. Jag inser också svårigheten i att försöka skapa ett allmänt system med inverkan på femton olika länder med femton olika tillämpningar. Försöka måste vi emellertid, och fungerar det inte får vi återgå till ritbrädet. Kommissionens förslag om två registreringsbevis skulle, om det sattes i verket, utgöra det första positiva steget i rätt riktning.

Le Rachinel
Avsikten med Schengen var att Europeiska unionen inte längre skulle ha några inre gränser. Resultatet lät inte vänta på sig: Den internationella brottsligheten har sedan dess ständigt utvecklats och förändrats. Fordonssmugglingen mellan alla medlemsstater är bara ett efemärt fenomen av det som eurokraterna i Bryssel har avsett. Tulloch poliskontroller görs i princip vid unionens yttre gränser, enligt Schengen. Emellertid har det inte blivit något av det, vilket utvecklingen av maffian och terrorismen i alla medlemsstater bevisar.
Nationella fronten kritiserar ständigt den här typen av avtal och tillkännager de dramatiska konsekvenser som ett läckande Europa får, såväl för utvecklingen av internationell kriminalitet som för penningtvätt, brottslighet, droghandel eller den omöjliga kontrollen av flyktingströmmar.
Med det här betänkandet försöker Europa än en gång att behandla symptomen på det onda, och inte dess orsaker. Visst är det viktigt att kunna bekämpa den internationella brottslighet som aldrig upphör med att utvecklas i en farlig riktning, och betänkandet från min kollega Bazin ger sitt välvilliga bidrag till det. Under tiden som man vidtar åtgärder för att standardisera registreringsbevis, kommer emellertid tekniken för att stjäla och smuggla bilar att ha utvecklats och anpassats, likt ett virus, efter bekämpningsmetoder som redan har blivit föråldrade.
Det är alltså hög tid att reagera och attackera de ursprungliga orsakerna till allt detta förfall: Maastrichteuropa, Schengeneuropa, och nu Amsterdameuropa.
Betänkande: Herman (A4-0195/98)

Berthu
Herr ordförande! Rådet har just lagt fram ett förslag till beslut som fastställer tillämpningsbestämmelserna för artikel 105.4 i fördraget, vilken anger att Europeiska centralbanken skall, efter den 1 januari 1999, höras av alla staters nationella myndigheter om varje förslag till rättsregler inom ECB: s behörighetsområde.
Den här bestämmelsen, skenbart sekundär, har irriterat Europaparlamentets föredragande. Fernand Herman har förklarat för oss att den är obegriplig, eftersom nationella myndigheter i ett enat valutaområde inte längre skall förfoga över någon självständig makt att utforma rättsregler som kan påverka den gemensamma valutapolitiken. Värre ändå, han blir upprörd över att artikel 105.4 bara föreskriver ett enkelt samråd med ECB, utan att denna får den minsta vetorätt. Föredraganden ser här ett tecken på en total brist på logik.
Hur skulle denna brist på logik ha kunnat införas i fördraget? Jag skall här citera Fernand Hermans förklaring i sin helhet, för den förtjänar att inte glömmas bort av eftervärlden. Enligt föredraganden alltså, jag citerar: " det förslag som behandlas [vittnar] om en alltför decentraliserad uppfattning om Ekonomiska och monetära unionen. Denna var förmodligen fortfarande gängse 1991 då detta ambitiösa projekt enbart med svårighet kunde godtas av vissa medlemsstater. För att inte skrämma dem lät man förstå att de skulle få behålla maximal självständighet, även i de frågor där huvuddelen av deras självständighet flyttades över till EU-nivå" .
Man medger alltså i all stillhet att vissa villkor infördes i bestämmelserna för valutaunionen endast för att skapa ett attraktivt intryck när Maastrichtfördraget skulle ratificeras, men att man nu måste ta bort dem för att ge systemet sin verkliga innebörd. Det är den typen av spel som Europaparlamentet just har gått med på, genom att rösta för betänkandet Herman. Hur skall då en sådan metod betecknas, om inte som en manipulation av den allmänna rösträtten? De i Frankrike som kräver en folkomröstning om den gemensamma valutan borde här kunna finna nya argument för sin kampanj.

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Då vi ej ansluter oss till idén om en gemensam valuta för EU: s medlemsstater, har vi valt att avstå i omröstningen om detta betänkande.
Vi tar å det skarpaste avstånd från skapandet av en europeisk centralbank som skall styra penning- och valutapolitiken på " expertmässigt" vis, utanför demokratiskt inflytande.

Caudron
Det betänkande som vår kollega Herman föreslår oss rör införandet av euron och dess " världsliga" rättvisa, Europeiska centralbanken, och eftersom jag är en klarsynt anhängare av den valutan, accepterar jag de riktlinjer som vi behandlar i dag.
Efter att vi har gått in i Ekonomiska unionens tredje etapp, skulle det minst sagt vara paradoxalt om medlemsstaterna fortfarande helt fritt kunde lagstifta i valutafrågor, utan att ta hänsyn till de nya befogenheter som tillfaller Europeiska centralbanken.
Vi skall utöver betänkandets tekniska aspekt yttra oss om den federala karaktären på detta monetära " redskap" . Jag kan konstatera att många av de som skräms av idén att Europeiska unionen kan utöva en betydande politisk makt har röstat för den här texten, inte av en europeisk övertygelse, utan för att de är anhängare av en liberal och monetaristisk dogm. Så är det inte för mig.
Vad mig beträffar kommer jag att rösta för den här texten, inte av ideologiska skäl, utan på grund av ett europeiskt engagemang. Jag hoppas också att många av oss är medvetna om att det europeiska bygget inte upphör den 1 januari 1999, utan att det tvärtom kommer att intensifieras, med början den 2 maj 1998.
Min önskan är, ett år innan ett avgörande politiskt datum, att en verklig debatt kan inledas om vilket Europa vi vill ge medborgarna, om dess struktur, om det politiska Europa och om det sociala Europa.
Nu ändras det ekonomiska Europas ansikte och ramar. Man kan glädja sig åt det. I dag måste vi emellertid fördjupa den plan som föregångarna till den europeiska idén skapade. Vi måste utan dröjsmål få det politiska Europa att framskrida, för att säkra ett verkligt demokratiskt funktionssätt för det som i morgon kommer att vara ett av de allra främsta ekonomiska, finansiella och monetära maktblocken, om inte det främsta.

Iversen och Sindal
De danska socialdemokraterna har röstat emot Hermans betänkande. Vi anser att det ursprungliga förslaget från kommissionen är väsentligt bättre än Hermans betänkande, med tanke på det danska undantaget i fråga om EMU: s tredje etapp. Vi stöder inte betänkandets ändringsförslag 1, 2 och 4. Ändringsförslagen innebär:
att medlemsstaternas myndigheter generellt avstår från att utarbeta nya rättsregler.-att rättsregler inom ECB: s kompetensområde bör harmoniseras i alla medlemsländer.-att tillämpandet av nationella rättsregler i händelse av tvist mellan ECB och ett medlemsland kan skjutas upp till dess att rådet har avgjort saken.Ändringsförslagen har formulerats utan hänsyn till om ett medlemsland måste ha ett förbehåll i fråga om EMU: s tredje etapp. Ändringsförslagen innebär att artikel 2 och artikel 4 i förslaget till rådets beslut kommer att ha en långt vidare innebörd än vad som är berättigat enligt fördraget, vilket fastslås i fördragets artikel 105.2, som endast talar om att ECB skall höras i samband med ett nationellt utkast till rättsregel. Härigenom undergräver ändringsförslagen fördragets dispensbestämmelser i artikel 109k och därmed de undantag som vissa länder har i fråga om EMU: s tredje etapp. Enligt vår uppfattning överskrider tre av de fyra ändringsförslagen i betänkandet vad som är berättigat enligt fördraget och kränker fördragsenliga rättigheter när det gäller Danmarks undantag i fråga om EMU: s tredje etapp.

Lindqvist
EU bestämmer. Det är vad Hermanbetänkandet handlar om. Kommissionens förslag till rådets beslut om de nationella myndigheternas samråd med ECB om förslag till rättsregler inom det monetära området förkastas i Hermanbetänkandet som en " alltför decentraliserad uppfattning om EMU" . Det kunde möjligen ha gällt 1991, då Maastrichfördraget presenterades. För att " inte skrämma" medlemsländerna lät man då förstå att de skulle få behålla maximal självständighet, sägs det i utskottets motivering. Från och med 1999 skall, enligt utskottet, gälla att medlemsstaterna bör avstå från att lagstifta på " alla områden inom ECB: s behörighetsområde" . Inför sådana diktat förefaller Sveriges beslut att stå utanför EMU allt klokare.

Randzio-Plath
Med debatten och omröstningen om Hermans betänkande har inte bara viktiga funderingar om frågan om den rättsliga harmoniseringen på området monetär politik debatterats, utan dessutom bereds vägen för grundande och etablering av en funktionsduglig Europeisk centralbank för en framgångsrik gemensam valuta. Det är av största betydelse att så tidigt som möjligt avsluta allt förberedande förfarande är av största betydelse, så att ECB så tidigt som möjligt kan påbörja sin provkörning för en framgångsrik start på EMU den 1 januari 1999.
Kommissionen har för Europaparlamentet lagt fram ett förslag till rådets beslut om " statistiska underlag som skall användas vid fastställandet av fördelningsnyckeln för tecknandet av Europeiska centralbankens kapital" , som vi kan rösta ja till utan förbehåll. Dessa statistiska underlag måste ställas till förfogande från kommissionen respektive från Eurostat, för att man skall kunna fastställa medlemsländernas vid ECB andelar i kapitalet - 50 procent av ett medlemslands andel till befolkningen och till EU: s BNP. Vart femte år kontrolleras kapitalandelarna på nytt i enlighet med uppgifterna. På detta sätt åstadkommer man en korrekt uppdelning av kostnader och användning av den gemensamma monetära politiken som är möjlig att sätta sig in i. Detta gäller också - oaktat många diskussioner i medlemsländerna - ECB: s vinstfördelning, som i princip kommer att ske efter kapitalandelar. För att dämpa kortsiktiga orimligheter kommer det emellertid att finnas en övergångsbestämmelse för utjämning av centralbankernas hittills olika vinster, som härstammar från att sedelomloppet i EU-medlemsländerna uppvisar mycket olika betydelse.
Totalt sett utgör detta förfarande, inklusive både BNP-andelar och befolkningsandelar, ett överskådligt och korrekt sätt att bestämma andelar. Inräknandet av dessa båda storheter skulle kunna bli modellfall för andra projekt och institutioner inom Europeiska unionen.
Den andra aspekten av Hermans betänkandet avser " bestämmelser om de nationella myndigheternas samråd med Europeiska centralbanken om förslag till rättsregler" . Föredraganden avser att skapa en större rättslig harmonisering på området monetär politik genom sina ändringsförslag på förslag från kommissionen. Underutskottet för valutafrågor och ekonomiutskottet stöder honom i hans avsikt. Hur starka de nationella tröghetskrafterna gentemot europeiska integrationen är som förut, visar sig just här på ett område där man för första gången har lyckats med att verkligen göra ett politiskt område europaorienterat, som man har lyckats med den monetära politiken för den gemensamma europeiska valutan. Den som vill ha en gemensam europeisk valuta måste också vara beredd att ta hänsyn till den i den nationella lagstiftningen.

Wolf
Med anledning av det otillräckliga klarläggandet i fördraget om förhållandet mellan ECB, ESCB och de nationella centralbankerna i sin verksamhet utanför den rena penningpolitiken, som kan vara relevant för utvecklingen av penningmängden, är det nödvändigt med en preliminär pragmatisk reglering. Inte ECB, utan kommissionen kan fungera som väktare av fördragen - och i konfliktsituationer kan ministerrådet fatta de nödvändiga politiska besluten. Mot dessa principiella krav riktar sig Hermans förslag, som vi såtillvida kan rösta för. Förvisso skulle vi gå in för diversitet i tveksamma fall, för harmonisering skulle vi bara plädera så långt som det bevisligen var nödvändigt, medan Herman förmodligen skulle gå in för harmonisering i tveksamma fall. Denna skillnad skall vi emellertid inte rösta om här.
Betänkande: Redondo Jiménez (A4-0163/98)

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin och Wibe
Vi har avstått från att rösta vid omröstningen om detta betänkande, då vi anser att den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras i grunden. Vi önskar att en ordentlig reformering av jordbrukspolitiken äger rum 1999.
Det aktuella betänkandet går till viss del i rätt riktning, eftersom det föreslår en minskning av kompensationsbetalningarna. Vi kan emellertid ändå inte rösta för ett förlängande av kvotsystemet för potatisstärkelse. Det är alltför stora utgifter (205, 4 miljoner ecu samt ytterligare utgifter för produktions- och exportbidrag) för detta system, och vi ifrågasätter om det är väl använda pengar.

des Places
Under arbetet i jordbruksutskottet har föredraganden försökt att förorsaka en viss förvirring mellan produktionen av potatisstärkelse och inrättandet av en gemensam organisation av marknaden för potatis.
Som jag har betonat i mina inlägg i utskottet, har potatis som är avsedd att användas som livsmedel absolut ingenting att göra med potatis som är avsedd för stärkelseproduktion. Jag vet att den spanska regeringen sedan länge utövar påtryckningar på kommissionen för att inrätta en gemensam organisation av marknaden för potatis. Vid omröstningen i jordbruksutskottet avslogs alla ändringsförslag som blandade samman de här två produktionstyperna. Vi kan alltså bara glädja oss åt omröstningen i utskottet, eftersom den motsvarar realiteten för stärkelseproduktionen.
Historiskt sett inrättades bidragen till potatisproduktion avsedd för stärkelseframställning för att man skulle kunna bevara denna specifika produktionsform, som står i direkt konkurrens med produktion av spannmålsstärkelse. Jag vill ändå erinra om de tre skäl som talar för att denna specifika produktion skall bevaras.
För det första: potatis avsedd för stärkelseframställning styrs av kvoter för stärkelseproduktion. Följaktligen kommer en prissänkning inte att leda till en ökning av marknadsandelarna genom en bättre produktivitet i termer av självkostnadspriser,
För det andra: potatisodling avsedd för stärkelseframställning är en odlingsform som kräver många särskilda investeringar. Självkostnadspriset uppgår till minst 2 400 ecu per hektar, dvs. 60 ecu per ton med utgångspunkt i en avkastning på 40 ton per hektar,
För det tredje: de som producerar potatis avsedd för stärkelseframställning har fått utstå olika ändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom den typen av produktion är kopplad till - inom ramen för vad som gäller för stärkelsehaltiga produkter - det institutionella priset för spannmål och mer särskilt för majs. Jordbrukarnas inkomster har alltså kontinuerligt minskat.
Med hänsyn till de här tre skälen är det alltså nödvändigt att upprätthålla den nuvarande situationen och att bevara, inom ramen för Santerpaketet, intresset för den här produktionen. Kvoten, balansen i konkurrensen med spannmålspriserna för stärkelsefabrikerna och nettomarginalen för en högre utvinning jämfört med spannmål, det är faktorer som berättigar den legitima ståndpunkten att binda minimipriset för potatis avsedd för stärkelseframställning till 20 procent mer än basinterventionspriset för majs, vilket skall gälla både för minimipriset och för kompensationsbetalningen, och detta inom ramen för Santerpaketet.
Slutligen är det nödvändigt att ge kvotsystemet en viss flexibilitet, för att bättre kunna ta hänsyn till klimatets inverkan på produktionsvolymen. Det är därför som vår grupp än en gång har ingivit ett ändringsförslag som föreskriver att ett stärkelseproducerande företag under ett regleringsår skall kunna utnyttja mer eller mindre, maximalt 10 procent, av den kvot som gäller för följande alternativt föregående år. Flexibiliteten på 10 procent i förhållande till ett genomsnittsår gör det möjligt att anpassa kvoterna till variationer i produktionen.

Souchet
Produktionen av potatis avsedd för stärkelseframställning är en jordbruksproduktion som kräver kostsamma specifika investeringar, vilket medför höga självkostnadspriser på omkring 15 600 franc per hektar. Det kommer alltså att bli nödvändigt - inom ramen för Santerpaketet - att anpassa de europeiska rättsreglerna i syfte att bevara den här produktionen, vars fördel är att den respekterar miljön och att den är en mycket bra " växelbruksledare" .
Det som konkurrerar med potatis avsedd för stärkelseframställning är majs, och inte, som föredraganden i utskottet framhöll, potatis avsedd att användas som livsmedel. Den färdiga " stärkelseprodukten" ser nästan identisk ut vilket ursprung den än har, majs eller potatis. Jag vill erinra om att Europeiska unionen har ett handelsunderskott i fråga om majs. Det är alltså nödvändigt att bevara vår specifika produktion av potatisstärkelse. Om vi nödgades avskaffa den skulle majsimporten öka, och det enda vi skulle ha gjort vore att ha straffat det europeiska jordbruket än en gång.
Till sist kan jag bara glädja mig åt omröstningen i utskottet, som hindrade föredraganden från att skapa en förvirring mellan produktion av potatis avsedd för stärkelseframställning och produktion av potatis avsedd att användas som livsmedel. I dag finns det ingen gemensam organisation av marknaden för potatis. En del branschfolk, i synnerhet spanjorerna, vill väldigt gärna upprätta en sådan innan Polen blir medlem. Jag tillåter mig att erinra om att Polen ensamt producerar lika mycket potatis som Europeiska unionens femton medlemsstater. Problemet består emellertid inte i att ta reda på om man skall eller inte skall upprätta en gemensam organisation av marknaden för potatis - man behövde inte " smutsa ned" debatten om den mycket specifika produktionen av potatisstärkelse.
Europeiska rådets möte i Cardiff

Berthu
Herr ordförande! Gruppen Nationernas Europa skulle vilja framföra en vädjan till Europeiska rådets kommande möte i Cardiff. Rådet kommer att ta emot ett franskt-tyskt initiativ om subsidiariteten, som det fattades beslut om vid det bilaterala mötet i Avignon, den 6 och 7 maj i år.
Det här initiativets principer är välkomna, för aldrig förr har Europeiska unionen uttömt nationerna på sina befogenheter så mycket som den har gjort i dag. Vi fruktar emellertid tyvärr att detta bara är blå dunster. För om regeringarna verkligen ville skydda subsidiariteten i Europa, skulle det ha räckt om de grep tillfället under regeringskonferensen som förberedde Amsterdamfördraget. Vi har dock inte sett något sådant. Nej tvärtom, Amsterdamfördraget ställer sig positivt till att nationerna ställs under ett verkligt förvaltarskap, bl.a. med sitt protokoll om subsidiariteten, som överlämnar nationernas befogenheter till EG-domstolen; med artikel 7 som gör det möjligt att upphäva en medlemsstats rättigheter, eller med det indirekta erkännandet av gemenskapsrättens företräde framför de nationella konstitutionerna.
De stats- och regeringschefer som har undertecknat en sådan text, kommer de nu att underkänna den genom att proklamera en verklig subsidiaritet? Man kan tvivla på det, och våra tvivel stärktes när vi i går här hörde Jacques Santer förklara att subsidiariteten redan har ett mycket bra skydd, eftersom kommissionen har ansträngt sig för att förenkla sina bestämmelser, och att man inte skall gå för långt. Ja till subsidiariteten deklarerade han, men nej till de som vill använda sig av den för att bromsa den europeiska integrationen eller för att ändra den institutionella jämvikten.
Detta är missförståndets kärna, för målet med en verklig subsidiaritet är just att fastställa en gräns för integrationen, genom att kungöra att nationernas rättigheter står över Bryssels. Det är inte möjligt att både vilja ha en total integration av nationerna och en verklig subsidiaritet, med mindre än att man röjer en uppfattning om nationer som likställer dessa med vilka administrativa distrikt som helst. På samma sätt skall en verklig subsidiaritet ovillkorligen ändra unionens institutionella jämvikt, genom att proklamera nationernas företräde, återinföra de nationella parlamenten i den europeiska beslutsprocessen samt frånta kommissionen dess orimliga privilegier.

Cushnahan
Toppmötet i Cardiff kommer att beakta ett antal frågor. Jag skulle vilja hänvisa till två möjliga områden för policydiskussioner. För det första är jag bekymrad av de aktuella förslagen till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag inser att rådet för jordbruksfrågor har producerat en text i frågan som har förelagts rådet för allmänna frågor för en diskussion i Cardiff.
Om de aktuella förslagen kom att bli antagna skulle det vara katastrofalt för det irländska jordbruket. De föreslagna priserna skär ned 30 procent på kött, 20 på spannmål och 15 procent på mejeripriserna utan full kompensation, och skulle vara förödande för irländska jordbrukare. Den irländska köttsektorn har redan genomlidit en allvarlig kris. De aktuella förslagen skulle fixera priser under produktionskostnaden. Nedskärningarna i mejerisektorn skulle bli likvärdiga med ett prisfall på 16, 5 pence för en gallon mjölk. Vårt beroende av dessa sektorer måste vinna erkännande och full kompensation borde utgöra en hörnsten för reform II av den gemensamma jordbrukspolitiken. Med tanke på vårt jordbruks gräsbaserade karaktär skulle nedskärningarna av spannmålspriserna också påverka vår konkurrenskraft.
Den andra frågan jag skulle vilja kommentera är problemet med utvecklingsländernas skuld. Blair försökte tappert att övertyga sina kolleger på G8-toppmötet att vidta nödvändiga åtgärder för att lindra problemen i de högeligen skuldsatta länderna. Deras diskussion nådde inte tillräckligt långt, och jag skulle vilja uttrycka en förhoppning om att Blair, under de sista dagarna av sitt ordförandeskap, säkerställer att Europeiska unionen kommer till undsättning.
Betänkande: Spencer (A4-0169/98)

Cushnahan
Spencers betänkande är ett användbart bidrag till debatten om Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Jag stöder hans slutsatser vilka framhäver bristerna och tillkortakommandena i det nuvarande genomförandet av denna politik. Han gör också rätt i att understryka betydelsen av att övervaka situationen i Mellanöstern, Balkan och efterlevandet av mänskliga rättigheter i Kina.
Förhoppningsvis kommer, när Amsterdamfördraget har ratificerats, många av de bekymmer som Spencer framhävt att ha mildrats. Inrättandet av en " enhet för politisk planering och tidig förvarning" , förenad med befattningen av en hög representant, kommer att erbjuda en svårt efterlängtad sammanhållning åt GUSP. Det skall emellertid också poängteras att det är ytterst viktigt att parlamentet är fullt inblandat och informerat vad gäller GUSP: s utveckling.

Deprez
Vid tiden för det kalla kriget var saker och ting enkla: det fanns en motståndare som västländerna, nordamerikanerna och européerna, kämpade mot genom att göra all utrikes- och försvarspolitik beroende av denna motståndare. Slutet för motsatsförhållandet mellan öst och väst har gjort det mer nödvändigt med en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik för Europeiska unionen, eftersom detta faktum har gjort allianser mindre nödvändigt solidariska i en mer och mer multipolär värld.
Precis som föredraganden är det med tillfredsställelse jag framhåller de framsteg som GUSP har gjort under det senaste året, men jag kan också se att de har gjorts långsamt och med svårigheter, liksom att vi har en lång väg kvar att gå innan Europeiska unionen förfogar över en verklig utrikes- och säkerhetspolitik. Det är dock ont om tid. Utmaningarna hopar sig och vi kan inte i all evighet stödja oss på Förenta staternas goda vilja.
För övrigt skulle jag också vilja insistera på det demokratiska kravet att få se parlamentet delaktigt i definitionen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens huvudpunkter. Ur den synvinkeln är det hög tid för ett interinstitutionellt avtal som fastställer parlamentets informations- och samrådsrättigheter. Till dess är det högst önskvärt att rådet och kommissionen fullt ut uppfyller de förpliktelser de redan har i fråga om att informera parlamentet om utrikespolitiken.
En ambitiös och beslutsam tillämpning av de möjligheter som finns i Amsterdamfördraget kan säkert möjliggöra betydande framsteg på GUSP-området, men jag kommer att avsluta genom att säga, i fullt samförstånd med föredraganden, att inget kommer att vara möjligt utan en djupare mentalitetsförändring. Det är förmodligen där som nyckeln till problemets lösning finns: hur skall man få de politiska beslutsfattarna i de femton medlemsstaterna att förstå att de kommer att kunna försvara sina länders ambitioner och intressen mycket bättre om de uttrycker sig med en enda europeisk röst?

Gahrton, Holm och Lindholm
Vi kan inte stödja betänkandet, trots att det innehåller vissa positiva inslag när det gäller krav på att EU: s agerande skall sträva efter att stödja kampen för mänskliga rättigheter. Huvuddelen av betänkandet syftar emellertid till att skapa en gemensam, enhetlig, överstatlig utrikes- och säkerhetspolitik med allt starkare militära inslag, vilket vi absolut inte kan stödja. I stället anser vi att EU borde överge supermaktsambitionerna och koncentrera sitt utrikespolitiska mellanstatliga samarbete på att främja nedrustning och fredligt samarbete.

Lindqvist
Betänkandets förslag om exempelvis konfliktförebyggande insatser, att befästa demokratin, stärka respekten för mänskliga rättigheter, verka för ökad rättssäkerhet, införa sociala klausuler om demokrati och mänskliga rättigheter i handelsavtal samt öka användandet av rekommendationer och offentliga utfrågningar är bra. Jag instämmer också i vikten av avsaknaden av en politisk strategi på områden som rör fattigdom och miljö.
Betänkandet är emellertid alltför inriktat på att genomföra EU: s egen utrikes- och säkerhetspolitik genom samordnad försvarspolitik, vapenpolitik och genom att inlemma VEU i EU. Det finns inget egenvärde i detta.
Betänkandet betonar Amsterdamfördragets nya möjligheter om den gradvisa utformningen av den gemensamma försvarspolitiken. Där talas det om fredsbevarande och fredsskapande uppdrag. Majoritetsomröstning införs på flera områden och en " EU-utrikesministerpost" inrättas. Det ger EU möjlighet att gå in i en konflikt med vapenmakt i fredsskapande syfte. Detta strider mot den svenska alliansfriheten och kan inte accepteras.
Vetorätten finns kvar men försvagas genom ett system med s.k. konstruktiv röstnedläggning. EU tar här på sig uppgifter som finns angivna i FN: s stadga, och som också naturligt hör hemma i Organisationen för samarbete och säkerhet i Europa, OSSE.

Rovsing
Utskottets betänkande innehåller en mycket seriös och grundlig genomgång av unionens roll i världen. Det är helt förståeligt att utskottet är bekymrat över den folkliga skepsis gentemot den europeiska utrikespolitiken som alltjämt finns. Medborgarna förväntar sig att unionen skall kunna handla betydligt mera effektivt, när man måste finna lösningar på utrikespolitiska kriser. Efter sin genomgång och sina rekommendationer är jag fast övertygad om att parlamentet genom detta betänkande kan bidra till att skapa framgång för utrikes- och säkerhetspolitiken.

Wibe
Då jag anser att Europeiska unionen skall vara ett samarbete mellan suveräna stater, kan jag inte rösta för Spencerbetänkandet. Detta betänkande går i en helt annan riktning, det bland annat föreslår att en del utrikespolitiska beslut skall kunna tas genom majoritetsbeslut.
Betänkande: Viola (A4-0175/98)

Rübig
Artikel 205 - säkerhet och övervaknning av byggnader, 17 033 000 euro + 67 procent.
1.Kostnaderna skall delas lika mellan Strasbourg och Bryssel.2.Det skall finnas en förteckning över kriminaliteten i byggnaderna som offentligheten skall ha tillgång till. (Benchmark)3.Möjligheterna till kostnadsbesparingar måste kontrolleras.Betänkande: Gasòliba i Böhm

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin och Wibe
Vi finner formuleringen i punkt 35 i betänkandet överdriven, speciellt vad gäller skattesänkningar. Om skatt på arbete skall sänkas, skall skatt på kapital och miljöbelastningar ökas. I övrigt anser vi att medlemsstaterna själva bör besluta om vilka skatter och skattesänkningar de önskar genomföra.

Berthu
Kommissionens rekommendation om den ekonomiska politikens allmänna riktlinjer har en förtjänst: Den överensstämmer med principerna för den gemensamma valutan, och den drar de logiska konsekvenserna av det monetära enandet: att nationernas politik skall harmoniseras och ekonomierna göras flexibla.
I den här texten kan man konstatera att den nödvändiga harmoniseringen måste gå mycket längre än vad en del tror: för att EMU " fullt ut skall kunna förverkliga sina möjligheter " räcker det inte med en gemensam valuta, det krävs sedan att alla offentliga och privata parter samordnar sina verksamheter i den riktning som kommissionen anger. Det gör den i följande ordalag: " Den lämpliga politiken kommer att gynna tillväxten och sysselsättningen om alla aktörer och grupper av aktörer uppträder i enlighet med de riktlinjer som sammanfattas här ovan " (s 4) Länderna i Europeiska unionen kommer snart att likna en armé på manöver. All makroekonomisk politik, skatte- och strukturpolitik kommer att granskas i sömmarna. Även lönepolitiken, som man trodde var den mest decentraliserade, kommer inte att undslippa det. Kommissionen förklarar nämligen kallt att i det framtida euro-området måste ökningen av de nominella lönerna vara förenliga med prisstabiliteten, som är Europeiska centralbankens främsta mål. Hur förena centraliseringen av det här målet med en decentralisering av löneförhandlingarna? Det krävs att regeringarna " anstränger sig mer... för att främja en bättre förståelse... av den ekonomiska politikens allmänna riktlinjer " (som är beslutade i Bryssel).
Parallellt med att målen centraliseras och reglerna harmoniseras bör ekonomierna bli mer flexibla. Kommissionens text är mycket tydlig: " Om medlemsstaternas ekonomier inte gör bestämda framsteg för att uppnå flexibilitet, blir konsekvenserna allvarliga. " T.o.m. mycket allvarliga, eftersom de skulle kunna leda till en explosion av euron. Bland annat tillkännager man brutalt att " i EMU kommer lönejusteringar att spela en större roll för anpassningen till nya ekonomiska förhållanden, bl.a. om det uppstår specifika störningar i en del länder " . Detta är faktiskt, vilket vi alltid har sagt, den logiska motvikten till att de interna växelkurserna inom euro-området avskaffas.
Det är inte förvånande att kommissionen, än en gång, avslutar med att det är nödvändigt att uppfinna en ny form av multilateral övervakning. Efter stabilitetspakten och efter att man har fastställt gemensamma riktlinjer för den ekonomiska politiken och kontrollförfaranden för sysselsättningspolitiken, framträder idén om " att reformer av rättsregler skall samordnas på gemenskapsnivå, och även en strikt uppföljning inom ramen för en regelbunden multilateral övervakning " , som kommer att stödja sig på inrättandet av en " resultattavla för den inre marknaden " . Det är ett instrument som kommissionens polisiära arsenal ännu saknar!
Men bara det inte uppstår ett missförstånd: genom att kritisera att medlemsländerna spärras in på det här sättet, är det inte Gruppen Nationernas Europas avsikt att indirekt försvara den stelbenthet och tröghet som ett stort antal av våra ekonomier lider av, bl.a. Frankrike. Även vi beklagar dessa allvarliga brister, och vi anser att lösningen självklart skall eftersökas genom en större flexibilitet och genom en lättnad av obligatoriska avgifter.
Hur skall man då gå mot det målet? Vi erkänner absolut att de nationella regeringar som har avlöst varandra har ett ansvar, att de försummar och beter sig ömkligt inför problemen. Skall man då för den sakens skull avstå från själva idén om nationell suveränitet, för att i stället acceptera Bryssels infantila ordning å ena sidan, och å andra sidan den vilda globaliseringens obarmhärtiga lag, vilka för övrigt inte utgör en varandras motpoler, utan i stället går samman, vilket tydligt framgår av kommissionens dokument.
Nej! Min grupp anser att vi är i färd med att uppfinna ett botemedel som är värre än det onda. Den flexibla samordningen och utbytet av erfarenheter är utan tvivel lämpligt på europeisk nivå, men att ställa folken under förvaltarskap, och att systematiskt rasera deras politiska och sociala ramar kommer inte att föra något gott med sig. Det är därför som vi har röstat mot kommissionens rekommendationer.

Blokland
Resolutionen om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken har fått mitt samtycke. Ändå är jag inte odelat positiv. Först och främst är jag inte tilltalad av den retorik som används för att prisa målsättningarna för ökad sysselsättning, framgångsrik EMU, varaktig ekonomisk tillväxt och ökade investeringar. Punkt 31 har i det avseendet den mest bombastiska formuleringen. Retoriken i resolutionen är till men för en seriös insats för prisstabilitet och en väldefinierad uppfattning om räckvidden för monetär politik. Det förefaller mig vara av största vikt för Ekonomiska och monetära unionens trovärdighet att vara vaksam inför den inflationsfara som hotar på grund av överhettning i vissa nationella ekonomier.
Något som gör mig lika besviken är att de förutsedda effekterna av den kraftiga ökningen av antalet åldringar i befolkningen lämnas utan avseende. Under tryck från socialistgruppen har denna realitet strukits från punkt 12 i resolutionsförslaget. Förvånansvärt, i synnerhet som det återstår att påbörja den verkliga saneringen av statsfinanserna i de viktiga EMU-medlemsstaterna, vilket går att utläsa ur den inledande meningen i punkt 14.
Till sist anser jag att målsättningen för ekonomisk tillväxt styrd av investeringar kan skada boendemiljön för mycket. Visserligen nämns miljön i punkt 3, men det leder nästan inte till någonting alls. Det handlar om en förpliktelse i enligt med fördraget att inrikta politiken mot en varaktig utveckling så att problemen som vår välfärd förorsakar inte skyfflas över på kommande generationer.
Jag hoppas att rådet, när det får detta yttrande, vet hur man skiljer det goda från det onda.

Caudron
Betänkandet av Gasòliba i Böhm, som jag vill gratulera även om jag inte delar alla hans idéer, ger mig ett tillfälle till att än en gång säga, att för mig är en sänkt arbetslöshet det absolut viktigaste målet under de kommande tolv månaderna .
För att uppnå det måste man ge ny fart åt den ekonomiska tillväxten, och därmed åt den inhemska efterfrågan, men man också dela på arbetet genom att korta den lagstadgade arbetstiden.
I det första fallet - för att stimulera tillväxten - måste man handla på europeisk nivå, och det gäller både regler och gemensam politik.
Om det inte kan vara tal om att införa " den franska modellen" när det gäller 35-timmarsveckan, kan det emellertid inte heller vara tal om att fransmännen skall se sig hånade, ja t.o.m. fördömda av Europeiska kommissionen.
När man har uppnått den arbetslöshetsnivå som Europa i dag har, med hjälp av den hittills förda politiken, måste man åtminstone vara försiktig och blygsam när man på förhand bedömer en politik som förs av en regering, som är demokratiskt vald just för att genomföra den här politiken.

Fourçans
Betänkandet av vår kollega Gasòliba i Böhm lägger tonvikten vid, som det sig bör, de stora framsteg som alla medlemsstater i Europeiska unionen har gjort för att kvalificera sig för Ekonomiska och monetära unionens tredje etapp. Inflationen är historiskt sett låg, räntorna likaså. Det här betänkandet inbjuder oss emellertid inte till att luta oss tillbaka och beundra den väg som har tillryggalagts. Det återstår fortfarande mycket att göra, och det är just det som föredraganden insisterar på. Konstruktionen är ömtålig. Projektets framgång kommer att bero på euromedlemsstaternas åtagande att samordna budgetpolitiken i överensstämmelse med ECB: s mål att uppnå prisstabilitet. På samma sätt är det viktigt att de länder som ännu inte är medlemmar av euro-området betraktar sin valutapolitik som en fråga av gemensamt intresse.
Man får heller inte släppa efter på ansträngningarna för att sanera de offentliga finanserna. Vi måste fortsätta att dra ned på offentliga utgifter, eller - när det gäller de länder som ännu inte har förstått det, som t.ex. Frankrike - att börja göra det, och undvika att höja skatterna, eller ännu bättre, sänka dem. Vi måste minska underskotten för att uppnå jämvikt, ja t.o.m. ett budgetöverskott. Det är ett viktigt villkor för att vi skall kunna bemöta möjliga asymmetriska chocker som våra ekonomier kan komma att konfronteras med.
Två bekymmer kvarstår: det första rör den svaga andelen privata investeringar i flertalet länder i unionen, trots att de ekonomiska förutsättningarna nu är goda. Den tendensen måste vändas. Ökade privata investeringar är nödvändigt för sysselsättningen och tillväxten.
Det andra bekymret rör den höga europeiska arbetslösheten, över 10-procentsstrecket, av den aktiva befolkningen, för de flesta länderna i unionen. Som jag redan har haft tillfälle att säga här i kammaren: Europa kommer inte att bidra med mer än, säg, en fjärdedel av lösningarna, de återstående tre fjärdedelarna måste komma från nationella åtgärder. Det måste dessutom handla om grundläggande strukturella reformer, vilket föredraganden framhåller. Först och främst måste man se till att löneökningen blir dämpad och att de kostnader som tynger arbetet sänks, för att man skall kunna avskaffa " skattekilarna" och få arbetskostnaderna att sjunka. Sedan skulle det vara mycket lämpligt att gynna en aktiv arbetsmarknadspolitik för att, så långt det låter sig göras, skapa fler incitament till arbete.
Eftersom betänkandet av Gasòliba i Böhm betonar de många insatser som ännu måste göras för att EMU verkligen skall bära frukt, kommer jag att rösta för det.

Holm
Det finns flera punkter i detta betänkande som göra att jag inte kan stödja det. Min största invändning gäller att jag inte anser att arbetsmarknadspolitiken kan avgöras på EU-nivå. Det är enligt min åsikt en nationell angelägenhet.
EU-länderna har i dag mycket olika förutsättningar i fråga om arbetsmarknadspolitiken. Det finns stora skillnader i bl.a. näringsgrenar och språk. Det finns också andra strukturella hinder. Därmed inte sagt att man på EU-nivå inte skall kunna ge råd eller utbyta erfarenheter vad gäller olika sätt att agera mot den höga arbetslösheten. Detta förslag går dock mycket längre än vad jag anser vara rimligt.
Kommissionens målsättning att åstadkomma en " övergripande modernisering av gemenskapens arbetsmarknader" kan tolkas på flera olika sätt. Innebär det t.ex. ökade löneklyftor eller åtgärder för att förenkla för medborgarna att arbeta i andra länder? Det är stor skillnad på detta, och om jag förstår kommissionen och föredraganden rätt, så avser de det förstnämnda, vilket jag inte kan stödja.
I punkt 8 fastslås vidare att det skall vara " absolut nödvändigt" för de länder som ej ingår i EMU att samordna sin makroekonomiska politik med euro-länderna. Det är en stark skrivning som jag inte kan ställa upp på.
I punkt 25 fortsätter samordningspolitiken som verkar vara ledstjärnan i EU, nu med sikte på att samordna " skattesystem" . Det går helt emot subsidiaritetsprincipen. Jag anser inte att EU skall försöka samordna skattefrågor, utan att det även i fortsättningen skall vara en nationell angelägenhet.

Iversen och Sindal
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Gasòliba i Böhms betänkande. Vi stöder betänkandets uppfattning om:
att hög sysselsättning är en del av ett framgångsrikt EMU, och att man måste lägga stor vikt vid sysselsättningen, vilket fastslås i Amsterdamfördraget, -att den låga sysselsättningsnivån i EU leder till omfattande sociala, ekonomiska och budgetmässiga kostnader, -att det behövs investeringar i utbildning, forskning och utveckling, -att det behövs investeringsfrämjande åtgärder och åtgärder för att stimulera den inre efterfrågan inom EU, -att det kommer att vara viktigt att inleda och vidmakthålla en stark social dialog.Betänkandets uppmaning till mera samordning av budgetpolitik och skattepolitik på gemenskapsnivå avspeglar emellertid en bristande förståelse för att några medlemsländer inte deltar i EMU: s tredje etapp, inte på grund av att de inte uppfyller konvergenskriterierna, utan för att de inte vill delta i en närmare samordning av penning- och valutapolitiken och ännu mindre i en långtgående samordning av finanspolitiken. Vi har inte kunnat stödja betänkandet på de punkter som antyder en harmonisering av makroekonomisk politik (punkt 8), häribland budgetpolitik (punkt 7) och skattepolitik (punkt 25). Efter den 1 januari 1999 kommer Danmark att välja att ha en fast växelkurs i förhållande till euron. Danmark har självt valt att stå utanför EMU: s tredje etapp, och det kommer alltid att vara Danmark som väljer vilken valutapolitik man skall föra i förhållande till euron (punkt 9).

Lindqvist
Många av de allmänna riktlinjerna från kommissionen om den ekonomiska politiken är bra, som t.ex. förslagen för att minska arbetslösheten och öka sysselsättningen. Det är också naturligt att länder som står utanför EMU eftersträvar låg inflation samt stabila valutor. Detta är också fallet för Sverige.
Utskottets förslag om en samordning av medlemsländernas budgetpolitik leder dock för långt. Budgetpolitiken avgör i hög grad också frågan om skatter, finanspolitik och därmed den offentliga sektorns omfattning och inriktning och detta är nationella frågor.

Ribeiro
Detta betänkande gör att det inte skall saknas andra bidrag för att uttrycka avsikten att förena två vektorer i det verkliga livet vad gäller den sociala praktiken, visar att en av dem dominerar och utestänger den andra, och till och med motarbetar den.
Genomförandet av ett EMU för en strategi, baserad på prisstabilitet och enhetliga och förenliga finansiella instrument och mekanismer, och en fast prioritering av höjda nivåer och höjda skatter på arbete. Så snart en vektor genomförs blir den andra en fast prioritering.
Fram till när?
Fram till gränsen för det socialt uthärdliga? För samtidigt som rikedomarna koncentreras förvärras ojämlikheten, arbetslösheten ligger kvar på en mycket hög nivå, fattigdomen och utslagningen breder ut sig, asymmetrierna gräver sig allt djupare och vi är långt ifrån en undergångsfilosofi.
Man kan inte säga att denna situation och utveckling inte alls reflekteras i Gasòliba i Böhms betänkande. De finns där, litet blygsamt, när gränsen på 2 procent antyds för att kampen mot inflationen inte skall övergå i deflation, och när den lilla djärvheten dyker upp (!), i talet om demokratisk legitimitet hos medlemsstaterna och subsidiaritetsprincipen för skatter. Det stannar dock vid detta, på grund av blygsamhet och alltför litet mod, vilket ger samma resultat.
Det är inte på det sättet som man korrigerar det som det är bråttom att korrigera, även ur ett perspektiv som inte är vårt.
Ännu mindre när man säger " anser också - för att undvika att det uppstår missuppfattningar på marknaden - att de åsikter som kommissionen, EMI och Europaparlamentet hyser om den ekonomiska styrkan hos en euro bestående av 11 medlemsstater" . Uppenbarligen även Gasòliba i Böhms betänkande. För att undvika störningar på den heliga marknaden...
För vår del föredrar vi den reella konvergensen, som bara kan ske genom debatt, öppenhet och sökande efter sanningen.

Rovsing
Behovet av en stram ekonomisk politik är själva grundvalen för den stabilitetspakt som skall garantera att euron blir en väl fungerande och stark valuta. Därför är det också helt nödvändigt att kommissionen utarbetar en årlig grundlig analys av medlemsstaternas, men också EU: s, ekonomiska politik och kommer med tydliga framställningar om detta. Jag instämmer helt i utskottets bedömning av kommissionens framställning - i synnerhet stöder jag helt uppfattningen om att de länder som inte deltar i EMU från första början måste betrakta sin valutapolitik som en fråga av gemensamt intresse. Bara därigenom kan man garantera att dessa länder snabbt kan komma in i och delta i EMU: s tredje etapp, när de så önskar.

Wolf
Vi röstar för betänkandet av två mycket olika skäl:
1.Det tar ett mycket viktigt steg i rätt riktning, särskilt genom att betona den makroekonomiska rollen med investeringarna, och nödvändigheten att inte göra inflationsbekämpningen till ett mål i sig. Även om vi på viktiga punkter företräder andra, delvis bara mera konkreta föreställningar om den nödvändiga övergången till en ny, ekologisk och social utvecklingsmodell, är vi ändå beredda att rösta för betänkandet. Detta innebär inte att vår kritik av andra beståndsdelar av detta betänkande förlorar sin skärpa, i synnerhet dess ensidiga betoning av återhållsamhet med lån, eller den lika ensidiga lovsången om flexibiliteten. Vi beklagar även den otillräckliga behandlingen av dimensionen arbetstidsförkortning i betänkandet samt i kommissionens förslag.2.I en situation, där en förbindlig och substantiell ekonomisk politik i EU inför införandet av euron blir absolut nödvändig för alla, som inte vill anförtro bankerna grunddragen från den ekonomiska politiken hos ECB (och därmed i slutänden finansmarknadernas påbud), handlar det för första gången om att ge unionen bindande direktiv för den ekonomiska politiken. Även om vi kritiserar kommissionens förslag för att vara felaktiga, ensidiga eller alltför försiktiga, går vi ändå mot alla försök att avfärda dem som en byråkratisk övning, som inte förpliktar någon till något.Inför den fara som har blivit tydlig i debatterna, att i synnerhet " valutautskottet" fullständigt tömmer kommissionens förslag (och Europaparlamentets yttrande) på allt specifikt och därmed kanske även kontroversiellt innehåll, vill vi genom att stödja Gasoliba i Böhms betänkande uttrycka vår uppfattning, att man egentligen behöver en " europeisk ekonomiregering" för euron - men ett godkännande av bindande och substantiella direktiv för den ekonomiska politiken är ett absolut minimum.
Betänkande: Van Lancker (A4-0168/98)

Lulling
Herr ordförande! Jag har röstat mot betänkandet Van Lancker, eftersom en majoritet av parlamentet tyvärr inte har följt min grupp, som introducerade ändringsförslag för att ta bort en del saker från resolutionstexten om situationen för gränsarbetare i Europeiska unionen: oriktigheter, olämpligheter och en del av de mest flagranta motsägelserna, som vill få alla gränsarbetare att framstå som hjälplösa offer för diskriminering, inkomstförluster, andra obekvämligheter, och jag vet inte vad.
Mitt land tar emot nästan 20 procent av de 380 000 gränsarbetare som är sysselsatta i Europeiska unionen. Då har jag ändå inte räknat med vår sysselsättningspolitik, som skapar ytterligare fyra eller fem miljoner arbetstillfällen per år, som nästan alla innehas av gränsarbetare, och att vi därmed hjälper till med att lösa problemet med arbetslösheten i Lorraine, i belgiska Luxemburg, i Sarre och Rheinland-Pfalz; jag skulle vilja säga att hos oss är gränsarbetarna glada över att kunna få bättre löne-, arbets- och socialförsäkringsvillkor än i sina hemländer.
I går sade jag att Van Lancker tyvärr bara har sett hålen i osten, liksom våra kolleger från vänstern. Vi exporterar t.ex. barnbidrag och utbildningsbidrag till gränsarbetarna, som i grunden var avsedda för invånarna av demografiska skäl. Vårt parlament röstade igenom en bra lag i går, som inrättar en beroendeförsäkring för äldre personer. Gränsarbetarna kommer att kunna dra fördel av den, då det inte existerar en sådan försäkring varken i Belgien eller i Frankrike. Alla dessa bidrag finansieras av skattesystemet och de är i vilket fall mer generösa än vad de är i grannländerna.
Det är därför som jag också än en gång vill hävda följande: Man måste absolut hålla fast vid principen om att gränsarbetarnas löner skall beskattas i det land de arbetar. Det kan inte bli fråga om några undantag.

Caudron
Det är med äkta tillfredsställelse som jag välkomnar betänkandet från vår kollega Anne Van Lancker. Det hör ofta till god ton att gratulera en kollega, men jag vill uppriktigt gratulera författaren till ett betänkande som, får vi hoppas, bör sätta stopp för de groteska förhållanden som en del av medborgarna lever under, för vilka det europeiska byggets framsteg har tagit sig uttryck i en mer komplicerad situation.
I egenskap av Europaparlamentariker har jag i mer än nio år konfronterats med problem som hänger samman med en dubbel beskattning av fransmän som arbetar i Belgien, och följaktligen stöder jag förbehållslöst föredragandens förslag, men utan att glömma problemen med socialförsäkringarna och värnskatten.
Ja, det är hög tid att skapa en ny ställning för gränsarbetaren, i dess vidaste bemärkelse, såväl när det gäller beskattning som socialförsäkringar. Jag hoppas att den ställningen kommer att bli begriplig för alla och accepterad av alla. Man kan inte längre låta gränsarbetarnas ställning splittras upp, en ställning som kan skifta på en och samma plats, med motivet att det utövade yrket skiljer sig från ett annat.
Till sist hoppas jag att kommissionen kommer att lyckas med att övertyga medlemsstaterna, så att meningsskiljaktigheterna mellan myndigheterna kan lösas. Det är inte ovanligt att man hör motsatta tolkningar från en och samma myndighet när det gäller tillämpningen av en konvention som reglerar arbetares ställning.
Den fria rörligheten, rätten att bo var man vill och arbeta var man kan, detta kräver nya europeiska regler och en " modernisering" av de som skapades innan enhetsakten. Det är mer än brådskande! Det är livsviktigt!

Fayot
Det är bra att gränsarbetarnas problem regelbundet tas upp i parlamentet för att vi skall kunna utvärdera situationen. Denna specifika och ganska begränsade kategori arbetare (ca 630 000, varav hälften arbetar i Schweiz) stöter på olika problem beroende på det land de kommer från och det mottagarland de arbetar i.
Jag är en varm anhängare av bilaterala förbindelser, dvs. ett pragmatiskt sätt för de huvudsakligen berörda länderna att närma sig huvudsakliga problem. Det var det centrala perspektivet i betänkandet som Elmar Brok och jag själv utarbetade under den tidigare lagstiftningen om samma fråga.
Det land jag kommer från, Luxemburg, sysselsätter 60 000 gränsarbetare av totalt 210 000 arbetare, dvs. ca 30 procent. Jag tror att situationen för gränsarbetarna och deras familjer är helt och hållet korrekt, ja kanske t.o.m. bättre än i deras hemländer, tack vare bilaterala konventioner om skatter och socialförsäkringar. Det är skälet till att vi insisterar på att skatten på arbetsinkomster skall fortsätta att betalas in i mottagarlandet, och självklart även sociala avgifter.
I det avseendet bör det sägas att den luxemburgska regeringen har gjort stora insatser för att eliminera de snedvridningar som var till nackdel för gränsarbetarna.
De diskrimineringar som gränsarbetarna kan utsättas för varierar starkt från ett land till ett annat. Jag tycker därför att förslaget som finns i Van Lanckers betänkande är intressant, nämligen att man på förhand skall granska all nationell lagstiftning som rör gränsarbetarna och se vilka effekter den kan få för gränsarbetarnas situation.
När det gäller den kompensationsfond som Van Lancker tänker sig, måste det sägas att det självklart ofta är svårt att exakt utvärdera den skada som gränsarbetaren får utstå, som i det belgisk-nederländska fallet, vilket har tjänat som grund för Van Lanckers betänkande. I vilket fall som helst måste man tillnärma den här sortens kompensationer med hjälp av pragmatism och god vilja från bägge sidor.

Müller
Betänkandet om gränsarbetstagarna sammanfattar på ett utmärkt sätt de problem som dessa pionjärer för ett enat Europa dagligen måste tampas med. Även de möjliga lösningar som van Lancker utvecklar är övertygande och förtjänar vårt stöd. Det är bra att det tas ett initiativ för att på nytt leda offentlighetens uppmärksamhet till parlamentet såsom företrädare för Europas medborgare.
Som ledamot, som själv är ansvarig för en del av det tysk-nederländska-belgiska gränsområdet, vet jag att det fortfarande måste hända mycket för att statsgränserna inte skall vara någon nackdel för de människor som tar vara på rätten till fri rörlighet. Principiella lösningar kommer det förmodligen inte att finnas förrän antalet gränsgångare är större, och därmed även pressen på de nationella regeringarna.
Konkreta förbättringar, som åtminstone skapar tillfälliga lösningar och underlättar för de drabbade, skulle emellertid vara möjligt att genomföra redan i dag, om de inte - framför allt från den tyska regeringens sida- blockerades i rådet. Jag räknar med att en ny tysk regering under den kommande hösten häver blockaden också i denna fråga, och banar väg för de ändringsförslag till förordningen som föreligger sedan flera år tillbaka, såsom de förordas från Europaparlamentet.
Betänkande: Arias Cañete (A4-0159/98)

Buffetaut
Betänkandet Arias Cañete om Sammanhållningsfonden för år 1996 gör en mycket intressant utvärdering av hur den fonden fungerade under 1996. Detta är ett betänkande av hög standard, och fast det inte undgår kritik har vår grupp röstat för den.
Sammanhållningsfonden inrättades bl.a. för att gynna vissa medlemsstaters anslutning till den gemensamma valutan: gemenskapens manna delades ut för att de skulle klara av de budgetära bantningskurer som påtvingades av Maastrichtkriterierna. Det får tilläggas att den bidrog till det trollerinummer som gjorde en del medlemsstater till den valutaunionens botade medlemmar.
Gruppen De Oberoende för Nationernas Europa, som har bestridit själva principen för den gemensamma valutan, kan följaktligen bara ställa sig förbehållsam till den här fonden och till det sätt på vilket den har använts. Detta desto mer som den uppvisar stora brister: diskutabel effektivitet och finansiella oegentligheter i samband med användningen av de anslagna medlen. Till råga på allt är den ett instrument för en federalistisk omfördelning, vars syfte är att låta mottagarregionerna underordnas kommissionen, snarare än att göra det möjligt för dem att övervinna sina svårigheter.
Den gemensamma valutans tillkomst riskerar att öka obalansen mellan staterna genom fler omlokaliseringar, antingen till stater eller regioner som är mer konkurrenskraftiga än andra, eller från regioner i svårigheter till dominerande ekonomiska centra.
I det sammanhanget kan Sammanhållningsfonden inte bli en verklig lösning på djupgående problem för vissa regioner i Europa, utan endast ett lindrande medel som gör det möjligt att begränsa problemens konsekvenser. Liksom Oesopes tunga kan den vara det värsta eller det bästa av alla ting. Allt kommer att bero på hur man använder den. På det planet aktar jag mig för att vara optimist, eftersom jag av det förgångna har lärt mig att den typen av institutioner alltför ofta utformas som ett påtryckningsmedel, med syftet att främja framväxten av den stora centraliserade europeiska stat som en del öppet drömmer om.

Cox
Jag röstade emot detta betänkande med anledning av det Europeiska folkpartiets grupps ändringsförslag nr 4 som avser att i framtiden utesluta alla medlemsstater som deltar i EMU från sammanhållningsfonder. Jag samtycker inte med förslaget i sig självt och i princip, eftersom ett betänkande om 1996 inte borde fastställa agendan för framtida politik.

Marinho
De portugisiska socialisterna kommer att rösta emot Arias Cañetes betänkande, eftersom ändringsförslag nr 4, som den socialistiska gruppen hade förbundit sig i sin röstlista att rösta emot, godkändes med knapp marginal.
Godkännandet av principen om att sammanhållningsfonden bara är till för de länder som inte deltar i EMU, är en ny princip som införts utan någon relation till de åtaganden som gjorts, och som flera gånger förkastats i kommissionen.
Denna röst innebär en senkommen hämnd och en bestraffning av de södra länderna som gick med i EMU, och ändringsförslaget lades fram på ett oansvarigt sätt av PPE, med undantag av de portugisiska och spanska ledamöterna, vilka kommer att rösta emot. Av detta skäl förkastar vi betänkandet.
Betänkande: Klaß (A4-0160/98)

Bernardini
Som alla andra år presenterar Europeiska kommissionen sin årsrapport om strukturfondernas verksamhet. Det dokument som kammaren skall granska rör år 1996, mer specifikt programplaneringsperiodens tredje år.
Precis som föredraganden kan vi bara vara nöjda med hur strukturfonden för år 1996 har använts. Vi kan faktiskt notera utgifter på 98 procent för disponibla åtaganden och 95 procent för betalningar. Berömmet kan emellertid inte vara totalt, eftersom det fortfarande kvarstår problem. Många omfattande program har blivit försenade. I förhållande till det har komplementariteten inte kunnat lösas.
Till sist: Hur skulle man kunna avstå från att skriva under på föredragandens slutsatser om brister i genomförandet av gemenskapsinitativ och innovationsåtgärder? Det är faktiskt beklagansvärt att de tillsammans står för mer än 70 procent av outnyttjade medel. Efter det här konstaterandet är jag säker på att parlamentet kommer att vara på sin vakt och komma med konkreta rekommendationer när det skall yttra sig om strukturfondsreformen.

Cushnahan
Detta är det åttonde årliga betänkandet om hur strukturfonderna används. Klaß har framhävt ett antal problem, särskilt med anledning av det otillfredsställande utnyttjandet i den tidigare delen av den innevarande programperioden. Detta har naturligtvis förbättrats sedan 1996. Mitt eget land har alltid använt strukturfonder väl och effektivt. Den framgångsrika tillämpningen av dessa fonder på Irland har otvivelaktigt spelat en viktig roll i den " Keltiska tigerns" ekonomiska resultat. Det gör det än mer betydelsefullt att vår tillgång till framtida strukturfonder och sammanhållningsfonder inte upphör abrupt.
Jag hoppas att kommissionen kommer att kunna ge sitt löfte om att säkerställa att Irland benämns som en " Mål 1-region under övergång" .

Darras
Klaß lägger fram ett mycket digert betänkande för oss, vilket analyserar förbättringar, men också den europeiska strukturpolitikens brister. År 1996 utgjorde en vändpunkt under programplaneringsperioden 1994-1999; efter två år av förseningar och svårigheter var det ett år av intensiv aktivitet.
Jag delar helt och hållet synpunkterna som rör budgetgenomförandet, bl.a. den uppmaning som riktas till medlemsstaterna för att respektera fristen på tre månader för överföring av medel till slutmottagarna.
Samma sak gäller för partnerskapsprincipen , som är grundläggande för att effektiva och genomförbara projekt skall kunna utformas på regions- eller länsnivå. Jag vill insistera på den aspekten, eftersom jag, som förtroendevald i Pas-de-Calais och ledamot av övervaknings- och programplaneringskommittéer, ser att det är nödvändigt att fördjupa den här typen av partnerskap, som kan förhindra många framtida misstag. Alla tjänar på det, lokala och regionala förtroendevalda, inklusive tjänstemän på regionsnivå och arbetsmarknadens parter, och i slutändan medlemsstaten. Detsamma gäller additionalitetsprincipen , för den är central för det europeiska bygget.
Jag har bara en anmärkning, eller snarare en önskan att uttrycka. Klaß gör rätt i att säga att " den successiva anpassningen av den ekonomiska flerårsplanen, som blivit nödvändig på grund av att medel som finns till förfogande ej tagits i anspråk, innebär en koncentration av medel i slutet av en programplaneringsperiod. De rätta slutsatserna måste dras av denna utveckling för att kunna åstadkomma en förbättring av situationen för den kommande programplaneringsperioden" .
Just precis, det är viktigt att anslagen inte förloras, framför allt om de är knutna till ett program som har försenats av olika skäl. Skulle en lösning inte kunna vara att be Europeiska kommissionen om att senarelägga ett sådant program? Jag tar upp det här eftersom jag har upplevt det i Pas-de-Calais och eftersom vi tänker oss en sådan lösning.

Deprez
Alla är med rätta överens om att strukturfonderna är en av det europeiska byggets hörnstenar, i det att de bidrar till den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Det är därför med desto större nöje som jag har hört föredraganden förklara att de två första årens trevande försök, som framför allt beror på eftersläpningar i samband med programgodkännanden, nu är på väg att upphöra, och att 1996 följaktligen framträder som programplaneringsperiodens första verkliga genomförandeår.
Precis som föredraganden bör vi emellertid fortsätta att uppmärksamma ett antal problem som ännu kvarstår. Övervakningen och den systematiska utvärderingen av genomförda åtgärder fortsätter därför att ställa till med praktiska problem, som verkar långt ifrån lösta. På samma sätt är deltagandet av lokala myndigheter och arbetsmarknadens parter fortfarande bristfälligt, samtidigt som detta ändå står i centrum för den pågående periodens uttalade ambitioner.
Ett annat skäl till oro: tekniska skillnader. Mål 1- och mål 6-regionerna främjar visserligen teknologisk forskning och utveckling, men på ett mycket ojämlikt sätt: hälften av de regioner som får mål 1-stöd förfogar knappast över nödvändig infrastruktur och vittnar om en svag innovationsförmåga, mot att endast en fjärdedel uppvisar en stark potential på området. Den iakttagelsen bekräftas av det faktum att 60 procent av de offentliga utgifterna för civil teknologisk forskning och utveckling i unionen är koncentrerade till två av unionens medlemsstater: Tyskland och Frankrike.
Liksom föredraganden anser vi att strukturfondernas prioritering av FoU, telekommunikation och telematik kan bidra till att minska de nuvarande skillnaderna. Det krävs emellertid också att de ansvariga på regionsnivå och aktörerna ute på fältet konkret uppskattar det fulla värdet av den avgörande dimension som den teknologiska forskningen och utvecklingen har, med tanke på den internationella konkurrens vi lever med. Det är fortfarande så att de alltför ofta koncentrerar sina insatser på att säkra en kortsiktig överlevnad för verktyg som inte längre har någon framtid, till nackdel för investeringar som bär sig, som kan garantera ett nytt ekonomiskt uppsving för regionen.

Wibe
Jag finner det stora antalet oegentligheter med strukturstödet upprörande. Denna fråga borde ha ägnats mer uppmärksamhet i betänkandet. Om ett bidragssystem har bedrägerifall uppgående till 61 miljoner ecu för år 1996, så måste något drastiskt göras. Det bästa vore att avveckla strukturfonderna och återbörda regionalpolitiken till medlemsstaterna. I stora system är det lättare att begå bedrägeri utan att bli upptäckt. Det borde vara en logisk slutsats att dagens system inte kan fortsätta, även om kommissionen säger sig bli bättre på att upptäcka oegentligheter. Man bör i stället se till att systemet avskaffas så att oegentligheter över huvud taget inte kan begås.
Betänkande: Viola (A4-0118/98)

Ahlqvist, Andersson, Theorin och Wibe
Vi väljer att rösta för ändringsförslag nummer 6 som understryker att avveckling av taxfree-försäljning kommer att få ekonomiska och sociala konsekvenser. Vi vill dock påpeka att dessa konsekvenser inte enbart drabbar öregioner, utan också olika svenska regioner, t.ex. Västkusten, Skåne, Stockholms- och Kvarkenområdet.
Färjetrafiken utgör en nödvändig förutsättning för samverkan och utbyte. Taxfree-försäljningen finansierar i vissa fall upp till 60 procent av kostnaderna för denna trafik. Om taxfree-försäljningen avvecklas utan någon form av stöd till fortsatt färjetrafik, kommer detta att få allvarliga konsekvenser för sysselsättningen. Färjetrafiken som kommunikationsmedel drabbas. Detta påverkar i sin tur bl.a. fortsatt samhörighet, företagssamarbete och en positiv affärsutveckling i de drabbade regionerna.

Apolinário
Detta betänkande om öregionernas problem syftar, i praktiken, till att utvidga de särskilda åtgärderna till alla öregioner, vilka hittills varit begränsade till de ytterst perifera öregionerna, och detta har rättfärdigats genom det särskilda kapitlet i fördraget om ytterst perifera lägen och avskildhet.
Dock fortsätter den speciella situationen för de ytterst perifera regionerna att kräva en särskild behandling, deras speciella situation uppmärksammas, och deras enorma oregelbundenhet och avstånd till det europeiska fastlandet samt de specifika utvecklingsproblemen.
Paradoxalt nog drar kommissionen, i Agenda 2000, in Regis-initiativet som en del av gemenskapsinitiativen, och begränsar sig till att, i förslaget till ramförordning, återta en ökning med 10 procent av gemenskapens medverkan i strukturfonderna.
I en svår förhandlingsram och inför budgetplaner hitom det nödvändiga för att konkretisera unionens utmaningar, är det bra att de specifika egenskaperna i öområdena inte sätts i motsättning till en minskning av stöden till de ytterst perifera regionerna och öregionerna.

Bernardini
Till följd av de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget, vilka erkänner öregionernas specifika karaktär, skall kammaren yttra sig om åtgärderna som skall avhjälpa de här regionernas handikapp, genom initiativbetänkandet av vår kollega.
För egen del ansluter jag mig till föredragandens rekommendationer, bl.a. med hänsyn till strukturfondsreformen. Detta är ett tillfälle att ge den här typen av regioner en dynamik, genom att t.ex. ge dem en specialbehandlling i skattehänseende. Europeiska kommissionen måste förstå att det krävs en politik för offentligt stöd, och detta skall inte stå i motsats till europeisk rätt, utan syfta till en harmonisk ekonomisk utveckling av öregionerna.
På samma sätt måste man befästa det stöd som redan existerar inom en del sektorer, och jag tänker särskilt på miljöskyddet. Det stödet måste få en plats, om det skall bli en rimlig jämvikt. Till sist måste man göra en särskild insats beträffande transporter. Vi vet att öarnas konkurrenskraft och ekonomiska utveckling lider av överpriser för varu- och persontransporter. Man måste alltså agera på det området, genom att inrätta en integrationspolitik.

Correia
Madeira, Porto Santo och Azorerna är särskilt behövande öregioner inom Europeiska unionen.
Emellertid är de också ytterst perifera regioner som uppvisar gemensamma egenskaper på strukturell nivå, vilka täcks av mål 1, och kännetecknas av en BNP per capita som ligger lägre än 75 procent av gemenskapens genomsnitt.
Det är sant att alla öar befinner sig i liknande situationer. Det är emellertid inte mindre sant att några av dessa öar uppvisar en ekonomisk utveckling som placerar dem på samma nivå som vissa av de rikaste medlemsstaterna i Europeiska unionen.
Här skulle det heller inte vara korrekt att behandla dem på ett identiskt sätt, för så olika situationer, det vill säga, dessa regioner behöver inte något särskilt stöd.
Därför anser jag att det är viktigt att skilja agnarna från vetet. Den nödvändiga solidariteten från de mest utvecklade länderna i Europeiska unionen till de minst gynnade regionerna bör baseras på fördefinierade och enkelt mätbara principer, bland vilka BNP per capita bör vara en.
Violas arbete är berömvärt. Det är synd att relationerna med hans egen ö har gjort att han försvarar lösningar med ett stöd utan åtskillnad, vilket inte är i överensstämmelse med principen om ekonomisk och social sammanhållning.
Jag hoppas således att debatten och omröstningen om betänkandet gör det möjligt att återställa Europeiska unionens ansvar mot sina öregioner, till sina rätta proportioner, utan att det påverkas av att fördraget bestämmer i förhållande till de ytterst perifera regionerna vilka bara är, och jag vill påminna om dem, Madeira, Azorerna, Kanarieöarna och de franska utomeuropeiska departementen.

Cushnahan
Ösamhällen över hela Europeiska unionen är allvarligt missgynnade. Irland är både ett land som är en ö och ett land med en mängd små öar längs sin kustlinje. Vi förstår därför till fullo problemen. Jag anser att framställandet av Violas betänkande kommer både lägligt och passande, särskilt som det förekommer den kommande reformen av bestämmelserna rörande strukturfonderna.
Jag stöder förslaget om att hänsyn skall tas till öarnas speciella behov i förändringarna av dessa fonder. Detta är särskilt viktigt för den irländska öbefolkningen, speciellt som vi antagligen kommer att förlora vår mål 1-status. Förslaget att undersöka transport, alternativ energi och turism som sektorer inom vilka innovativa åtgärder kan vidtas är värt beaktande. Produktionen av " ökvalitetsmärkning" och införandet av finansiella och skattemässiga incitament är också intressanta idéer, vilka skulle skänka möjligheter till överlevnad på lång sikt åt sättet att leva på öarna.

Díez de Rivera Icaza
Mycket kort för att uttrycka min positiva röst, i synnerhet i egenskap av föredragande av yttrande, i ett så viktigt ämne som öregionerna.
Jag är övertygad om att kommissionen noggrant har noterat våra krav i dagens långa och passionerade debatt, för att etablera kompensationsåtgärder inför öbelägenheten, och för att också kunna ge lämpliga svar på den dubbla avskildheten eller den dubbla diskrimineringen av de små öarna vars befolkning inte uppgår till hundratusen invånare, vilket till exempel gäller Menorca. Med tanke på den korta tiden hänvisar jag till mitt inlägg i dag.

Ephremidis
Vi hävdar alltjämt att gemenskapens strukturpolitik har haft och fortfarande har otillräckliga resurser. Den tillämpas på ett nivellerande sätt, den är ojämlik och orättvis, och den präglas av stor avsiktlig okunnighet om olika regioners och områdens särart.
Dessa kännetecken, som medför en förvrängning av verkligheten, har i stället för konvergens och sammanhållning lett till ökande klyftor och en förvärring av situationen i de fattiga områdena. Detta gäller i hög grad gemenskapens bergs- och öregioner, som är ämnet för det betänkande vi debatterar.
Betänkandet innehåller en del korrekta konstateranden och förslag i anslutning till dessa. Punkterna 2 och 4 förändrar, förvränger dock de verkliga målsättningarna - när det gäller sammanhållning och allt annat som utlovas.
Vi anser, närmare bestämt, att gränsen på 75 procent av BNP - som ifrågasätts av föredraganden - redan är mycket hög, vilket innebär att ett stort antal områden med betydande strukturproblem utesluts från stödåtgärder. Till dessa områden hör bl.a. de grekiska öarna, som har en BNP på mindre än 60 procent av gemenskapsgenomsnittet och som utgör ungefär 42 procent av unionens bebodda öregioner.
För det andra; förslaget att göra en administrativ indelning av öregionerna i enlighet med NUTS III är ett indirekt men alldeles tydligt trick för att också vissa utvecklade områden skall få del av bidragen till de mindre utvecklade regionerna. Detta framgår av andelen av bidragen från strukturfonderna under perioden 94-99 för Grekland, Portugal (en minskning med ungefär 20 procent) och motsvarande ökning av Tysklands och Spaniens andel (45 procent och 20 procent).
Denna provocerande ojämlika behandling, som hela tiden intensifieras, har ännu en oacceptabel, mera speciell aspekt: att de grekiska öarna inte ingår i gemenskapens ramprogram för stödåtgärder till energi, transporter, kommunikationer, vilka som bekant är mycket stora problem för dessa områden.
Slutligen skulle jag vilja framhålla ett mycket speciellt, men enormt, problem som endast berör öarna i Egeiska havet och som hittills, trots våra upprepade påpekanden, aldrig har fått den uppmärksamhet som det förtjänar. Det är Turkiets expansionistiska politik. Denna politik, som tolereras av tongivande kretsar inom EU, utgör, förutom allt annat, ett hinder för dessa öområdens utveckling. Den motverkar också utvecklingen av ett gynnsamt investeringsklimat.
Vi fruktar att riktlinjerna för unionens region- och strukturpolitik dras upp med en mycket speciell passare, som utformar programmen och det regionala stödet, särskilt till öarna, inte utifrån de verkliga problemen och de verkliga behoven utan utifrån andra intressenters varierande önskemål.

Girão Pereira
När en ny ram för stöd inom gemenskapen inleds, i syfte att genomföra principen, eller snarare målsättningen, i fördraget, om den ekonomiska och sociala sammanhållningen, bör vi, enligt min mening, ta itu med tre mycket specifika situationer:
landsbygden, som är utelämnad åt en oordnad gemensam jordbrukspolitik, har drabbats av en successiv avbefolkning och ökenutbredning, -de fattiga och socialt marginaliserade områdena i de stora städer som anses rika som helhet, -slutligen, öområdena, med mycket specifika problem, vilka är i behov av särskilt strukturstöd.Då införlivandet i Amsterdamfördraget uttryckligt nämner denna specifika situation, om än i en tilläggsförklaring, och därför med mindre specifikt juridisk tyngd, är det ett framsteg, det är nödvändigt och det är samtidigt obligatoriskt för att förkroppsliga detta uttryck för politisk vilja.
I Violas betänkande uppmärksammas den dubbla avskildheten mycket bra. I många skärgårdar kanaliseras ofta utvecklingsansträngningarna till den administrativa centrala ön, vilket skapar nya regionala skillnader.
Jag stöder således Violas betänkande.

Lindqvist
Det är positivt att ett särskilt betänkande nu har utarbetats om problemen i EU: s öregioner. Jag ställer mig i huvudsak bakom betänkandet, men vill framhålla följande:
Risken finns att det nuvarande förslaget i Agenda 2000 om strukturfondernas framtid kommer att innebära ett försämrat EU-stöd jämfört med i dag, när mål 5b-stödet upphör och ingår i det mer allmänna mål 2-stödet.
Förslaget i betänkandet om en särskild stödform för öar inom mål 1-stödet är därför positivt. Jag vill särskilt understryka att alla öar inte har samma problem bara för att de är öar. Skillnaden mellan en stor ö som föredragandens hemö, Sicilien, och de hundratals småöarna i Stockholms, Ålands och Åbolands skärgårdar är mycket stor. Hänsyn måste tas till detta vid genomförandet av förslaget.
Förslaget under punkt 29 om ett Europeiskt år för öar med ett eventuellt Forum för öarna, t.ex. i Bryssel, verkar litet omotiverat. Ett europeiskt skärgårdsting kan vara ett bättre förslag, i vilket öarnas problem liksom en utvärdering av öprogram och strukturfonder diskuteras varje år på en europeisk ö.

Striby
Violas betänkande om öregioner är ett mycket komplett dokument som betonar öregioners naturliga handikapp och socio-ekonomiska svårigheter. Det understryker med all rätt nödvändigheten av att politiken anpassas till öregionernas specifika karaktär. Sålunda föreslås det en hel rad åtgärder till deras förmån, som i bland är intressanta, men som då och då riskerar att bli överdrivet ivriga: kompensationsåtgärder för alltför höga transportkostnader, bevarande och värdesättande av kulturarv och naturrikedomar, sanitära utrustningar och avlopp, utveckling av förnybara energikällor för att minska öregioners energiberoende, sophantering.
En del av de här åtgärderna står i motsats till vår grupps övertygelser, t.ex. punkt 35, rörande den gemensamma jordbrukspolitiken, som kräver " en justeringskoefficient för stödet på grundval av jordbruksföretagets storlek, företagets geografiska placering..." , och inte på grundval av antalet anställda på jordbruksföretaget, vilket vi föreslår.
Det här betänkandet har dock en stor brist: dess inriktning är öppet federalistisk. Det önskar en integrationspolitik till förmån för öregioner. Det vill ge kommissionen en betydande makt, utan hänsyn till den mest elementära subsidiariteten, och ber t.o.m. kommissionen om att medfinansiera projekt, samtidigt som - om man nu skall behöva erinra om detta - finanserna inte är kommissionens, utan Europeiska unionens. Betänkandet omhuldar dessutom idén om en samordning av skatteåtgärder till förmån för öregionerna, samtidigt som skattesystemen är en av suveränitetens grundstenar.
Vår grupp har varit mån om att visa upp betänkandets intresse för öregionernas problem, och har därför ingivit ett tiotal ändringsförslag och en begäran om ett flertal separata omröstningar, för att sudda ut den federalistiska prägeln, och på så sätt försöka få den att bli acceptabel. Det är därför som Gruppen De oberoende för nationernas Europa inte har kunnat rösta för Violas betänkande.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag blev inte helt övertygad av det svar ni gav mig förut. Jag medger gärna att det var en rättelse och att vi alltså hade styckena A till K i ingressen. Vad som är säkert, det var att man då skulle ha satt dem i ordning på omröstningslistan. Ni är en av de få vice ordförande, sammanträdesordförande, som enligt min mening genomför omröstningarna i rätt ordning, dvs. genom att först rösta om ändringsförslagen, sedan de texter som dessa hänför sig till och sedan den slutliga texten. Under de här omständigheterna skulle man, tror jag, ha låtit stycke K i ingressen gå till omröstning.

Ordföranden
Tack för ert påpekande. Samtidigt vill jag säga att alla sammanträdesordförande följer samma förfarande, som fastställs av parlamentets ordförande. Vi är dess ödmjuka tjänare.
Jag kan konstatera att parlamentet har uttömt sin föredragningslista.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 13.00.)

