ES reakcija į migracijos srautus Šiaurės Afrikoje ir Viduržemio jūros regiono pietuose, ypač Lampedūzoje; Migracijos srautai, kuriuos lemia nestabilumas: ES užsienio reikalų politikos aprėptis ir vaidmuo (diskusijos) 
Pirmininkė
Kitas klausimas - bendros diskusijos dėl:
Komisijos pareiškimo dėl ES reakcijos į migracijos srautus Šiaurės Afrikoje ir Viduržemio jūros regiono pietuose, ypač Lampedūzoje, ir
Fiorello Proveros pranešimo Užsienio reikalų komiteto vardu dėl migracijos srautų, kuriuos lemia nestabilumas: ES užsienio politikos aprėptis ir vaidmuo:.
Cecilia Malmström
Komisijos narė. - Ponia pirmininke, galbūt kai kuriems gerbiamiems Parlamento nariams pradedu nusibosti, bet manau, kad ši bendra diskusija dėl migracijos srautų vyksta labai laiku. Tai bus ir bendros diskusijos dėl ES užsienio politikos aprėpties ir vaidmens, kaip nurodoma F. Proveros pranešime, ir galimybman pranešti jums, kaip ES reaguoja į krizę Viduržemio jūros regiono pietuose.
Norėčiau pradėti padėka F. Proverai už puikų pranešimą, kurį skaičiau su dideliu susidomėjimu. Tai labai tinkamas laikas diskusijoms šia tema, kaip ir vaidmuo, kurį užsienio politika turi atlikti, galvoje turint ES užsienio politiką, susidūrus su labai sudėtingo ir įvairialypio pobūdžio migracija.
Visų pirma norėčiau pabrėžti keletą ES atsako į krizę Viduržemio jūros regiono pietuose elementų ir tada aptarti bendresnį ES užsienio politikos vaidmenį. Kaip jums visiems žinoma, Viduržemio jūros regiono pietuose susidūrėme su padėtimi, kuri per pastarąsias savaites tapo labai kritiška dėl migracijos srautų. Nuo pokyčių Šiaurės Afrikoje ir Libijoje pradžios buvo perkelta daugiau nei 400 000 žmonių. Daugiausia tai į Tunisą arba Egiptą atvykę trečiųjų šalių piliečiai. Dauguma jų buvo grąžinti į tėvynę, tačiau keletas tūkstančių vis dar ten, apie juos kalbėsiu netrukus.
Maždaug 20 000 migrantų, atvykusių daugiausia iš Tuniso ir kiek mažiau iš kitų Afrikos šalių, pavyko patekti į Europos Sąjungą nelegaliai, pasiekus Lampedūzos ir Maltos krantus. Todėl abi šios salos patiria didelį spaudimą dėl migracijos. Europos Sąjunga veiksmingai ir greitai sureagavo į šiuos rimtus, bet skirtingus išbandymus, imdamasi trijų konkrečių veiksmų. Pirma, Komisija sutelk30 mln. EUR, kad skubiai suteiktų humanitarinę pagalbą, kurios prireikdėl netikėtų migrantų ir pabėgėlių srautų Libijos kaimyninėse šalyse. Panaudojus lėšas, kurias dvišaliu pagrindu suteikvalstybės narės ir kitos valstybės donorės, atsirado galimybmigrantams ir pabėgėliams pasiūlyti laikiną prieglobstį, patenkinti jų pagrindinius poreikius ir grąžinti juos į jų kilmės šalį.
Antra, reagavome į nelegalius ir mišrius srautus Viduržemio jūra. Padedama keleto valstybių narių FRONTEX pradėjo bendrą operaciją "Hermes", kuria siekiama padėti Italijai kontroliuoti laivus, gabenančius migrantus ir pabėgėlius. Be to, Europolas į Italiją išsiuntekspertų grupę, siekdamas padėti teisėsaugos institucijoms nustatyti galimus nusikalstamus tinklus, užsiimančius prekyba žmonėmis.
Trečia, Komisija mėgino užtikrinti, kad per labai trumpą laiką valstybės narės, susidūrusios su didėjančiais pabėgėlių ir nelegalių migrantų srautais, galėtų įveikti finansinius šių asmenų perkėlimo padarinius. Greitai radome 25 mln. EUR, kuriuos būtų galima skirti iš Išorės sienų fondo ir Europos pabėgėlių fondo, jeigu (ir kai) valstybės narės pateiktų konkretų prašymą. Iki šiol buvo gautas tik vienas prašymas, tačiau mes esame pasirengę atsižvelgti ir į kitus skubius prašymus.
Manau, kad šis pirmas atsakas buvo visapusiškas; tačiau aišku, kad turime padaryti daugiau. Remiantis valstybių narių solidarumu ir laikantis Europos Sąjungos tarptautinių įsipareigojimų reikia sudaryti labiau struktūrizuotą, tvaresnį planą.
Kartu su Vengrijos užsienio reikalų ministru J. Martonyi lankiausi Egipte, o su kolega Komisijos nariu Š. Füle, atsakingu už kaimynystės politiką, Tunise. Iš dalies tai buvo atsakas į Europos Vadovų Tarybos, kuri paprašKomisijos labai aktyviai palaikyti ryšį su šiomis dviem valstybėmis, išvadas.
Rengiantis birželio mėn. TVR tarybos posėdžiui ketinu gegužės mėn. Komisijai pateikti pasiūlymų rinkinį, kuriame kartu su Viduržemio jūros regiono pietuose esančiomis valstybėmis nagrinėjamas ES požiūris migracijos, judumo ir saugumo srityse.
Per trumpą laiką reikia imtis keleto priemonių. Bus svarstoma imtis veiksmų dėl nuolatinio ir galimo pabėgėlių iš Libijos teritorijos srautų didėjimo, pvz., atitinkamos lėšos ir toliau turi būti skiriamos humanitarinei pagalbai remti. Šiuo atveju lėšos bus skiriamos pagrindiniams pabėgėlių poreikiams tenkinti, jeigu reikia, jų grąžinimui į kilmės šalį palengvinti ir sėkmingai jų socialinei ir profesinei reintegracijai gimtojoje šalyje remti.
Be to, pabėgėliai, kurių vis daugiau bėga iš Libijos, yra trečiųjų šalių piliečiai, gyvenantys Libijoje kaip pabėgėliai arba prieglobsčio prašytojai. Šių žmonių, kurių yra keletas tūkstančių, negalima grąžinti į kilmės šalį. Reikia pagalvoti apie jų perkėlimą. Komisija yra pasirengusi palengvinti šį procesą ir ragina valstybes nares imtis atsakomybės ir prisidėti perkeliant pabėgėlius. Tam bus skiriama finansinparama, ypač iš Europos pabėgėlių fondo. Šiuo atveju būtina, kad Taryba ir Europos Parlamentas siektų greito susitarimo dėl Europos pabėgėlių perkėlimo programos. Visos trys institucijos sutaria dėl jo politinio tikslo; turime rasti būdą, kaip išeiti iš šios institucinės aklavietės.
Taip pat svarbu sukurti regioninę apsaugos programą, skirtą Egiptui, Libijai ir Tunisui. Komisija planuoja pagal teminę bendradarbiavimo su trečiosiomis šalimis programą šiai programai skirti 3,6 mln. EUR. Bus apsvarstyta galimybį šių migracijos srautų paveiktas valstybes nares nusiųsti EASO grupes siekiant padėti institucijoms tikrinti prieglobsčio prašytojus.
Pagaliau, jeigu perkeltieji asmenys pradėtų masiškai plūsti ir jeigu bus įvykdytos direktyvoje numatytos sąlygos, Komisija būtų pasirengusi pagalvoti apie mechanizmų, numatytų pagal 2001 m. laikinos apsaugos direktyvą, panaudojimą, kad nedelsiant būtų suteikta apsauga šiems asmenims kitų ES valstybių narių teritorijoje. Būtų siekiama suteikti galimybę nacionalinėms prieglobsčio sistemoms ir tarp valstybių narių skatinti savanoriškas solidarumo priemones.
Kalbant apie nuolatinius nelegalių migrantų iš Viduržemio jūros regiono pietų srautus, kurie gali didėti, Komisija mano, kad FRONTEX koordinuojamai bendrai operacijai "Hermes" valstybės narės turėtų skirti papildomų išteklių. FRONTEX bus pasirengusi teikti susijusioms valstybėms narėms logistinę ir finansinę paramą, organizuoti pabėgėlių parskraidinimą į kilmės šalį ir, joms pageidaujant, dislokuoti skubios pasienio pagalbos būrius.
Labai svarbu greitai sustiprinti FRONTEX gebėjimus ir suteikti jai veiksmingesnes priemones. Taryba ir Europos Parlamentas turėtų kuo skubiau priimti dalinį reglamento, kuriuo įsteigiama FRONTEX agentūra, pakeitimą.
Be to, ES tarnybos, bendradarbiaudamos su susijusiomis šalimis, pirmiausia su Tunisu ir Egiptu, rengia konkrečius projektus, kurie bus netrukus pradėti. Siekiama padidinti jų pajėgumą kontroliuoti sienas, bendradarbiaujant su atitinkamomis institucijomis, ir kovoti su nusikalstamomis organizacijomis, skatinančiomis neteisėtą migrantų įvežimą ir prekybą žmonėmis, palengvinti readmisiją bei socialinę ir profesinę reintegraciją, nustatyti į teritoriją patekusių migrantų tapatybę, juos registruoti ir vertinti juos pagal tarptautines normas pasiūlant prieglobstį tiems, kuriems reikia tarptautinės apsaugos.
Šios priemonės - tai skubus atsakas į susidariusią padėtį. Tačiau taip pat reikia įgyvendinti ilgalaikes, tvarias programas. Su savo partneriais Tunise ir Egipte aptariau galimybę sudaryti darbo susitarimus įvairiais partnerystės judumo srityje klausimais. Tam galėtų būti suformuluotas naujas individualus ES požiūris, iš esmės atsižvelgiant į kiekvieną šalį ir bendrą ES užsienio politiką, vykdomą su konkrečia šalimi.
Partnerystės galėtų apimti visus klausimus, pradedant vizų režimo supaprastinimu tam tikromis sąlygomis ir konkrečioms kategorijoms, darbo jėgos migracija, užkertančia kelią nelegalių migrantų srautams, prieglobsčio sistemų kūrimu, readmisija, teisėsauga, pabėgėlių grąžinimu ir pan. Su dviejų šalių vidaus reikalų ministrais susitarėme sudaryti darbo susitarimą ir nustatyti, ką galime nuveikti kartu.
Esu įsitikinusi, kad šis nuoseklus požiūris ES užsienio politikos srityje padės sukurti ilgalaikę sistemą, kuria bus sudaromos sąlygos spręsti migracijos srautų klausimą, ir šiuo atžvilgiu grįžtu prie F. Proveros pranešimo. Užsitęsę, ilgai trunkantys konfliktai ir humanitarinės krizės regionuose, pvz., tokia, apie kurią kalbame šiuo metu, yra svarbūs veiksniai, skatinantys migraciją tarp Pietų valstybių ir migraciją į ES. Pagrindiniai visuotiniai sunkumai, su kuriais susidūrėme, kaip antai migracija, rodo, kaip svarbu suformuluoti visapusišką požiūrį, apimantį saugumą, stabilumą, krizės valdymą ir vystymąsi.
Kaip siūloma pranešime, toks požiūris turi būti grindžiamas tvirtu požiūriu žmogaus teisių, ypač migrantų teisių, srityje. Ypatingą dėmesį reikia skirti pažeidžiamų grupių padėčiai. Pritariame nuomonei, kad svarbu įgyvendinti daugiau ilgalaikių, tvarių bendradarbiavimo su trečiosiomis šalimis programų, kurios padėtų spręsti migracijos, judumo ir saugumo klausimus, kartu skatinant demokratiją, teisinę valstybę ir gerą valdymą.
Kaip minėjau, tai turėtų būti individualus požiūris, priimtas iš esmės atsižvelgiant į kiekvieną šalį. Šis visapusiškas požiūris dera su kitais politikos procesais, pvz., saugumo ir vystymosi ryšiu, kuris minimas ir Europos saugumo strategijoje, ir Europos konsensuse dėl vystymosi.
Turime panaudoti visas turimas politikos strategijas ir priemones, skirtas skurdui panaikinti, išankstinio įspėjimo sistemas ir prevencinę diplomatiją, humanitarinę pagalbą, krizių valdymą, apimantį sankcijas, krizių valdymo misijas bei atkūrimą pasibaigus konfliktams ir taikos kūrimą.
Todėl šis pranešimas pateiktas išties laiku, nes šiuo metu ES turi spręsti krizės klausimą. Be to, tai galimybpradėti kai ką nauja, galimybparemti kylančias didžiules naujas demokratines jėgas - labai norima reformuoti valstybes, ypač Tunise, taip pat Egipte.
Visuotinis požiūris į migraciją, kaip išorinis ES migracijos politikos aspektas, turi būti grindžiamas tikra partneryste su trečiosiomis šalimis. Tai paminėta Stokholmo programoje ir Stokholmo veiksmų plane, todėl teiksime kitas iniciatyvas dėl šį rudenį pristatyto visuotinio požiūrio į migraciją. Tikslas - kuo aiškiau ir strategiškiau apibrėžti šio požiūrio tikslus. Bus siūlomi prioritetai, principai ir konkrečios priemonės, bus atidžiau atsižvelgiama į migracijos ir vystymosi ryšį, taip pat, pvz., į migracijos ir klimato kaitos ryšį.
Žinau, kad jūs visi norite aptarti skirtingus šio dalyko aspektus. Tai sudėtingas ir labai keblus klausimas, kurį norint tinkamai įvertinti reikia daug laiko ir pastangų. Be to, jis susijęs su kiekvienu įvykiu ir keičiasi beveik kas valandą. Iki šiol Komisija mėgino veikti konstruktyviai ir spręsti šį klausimą labai visapusiškai ir kompleksiškai. Laukiu jūsų klausimų.
Fiorello Provera
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, šis itin aktualus pranešimas savo iniciatyva pirmą kartą buvo parengtas daugiau nei prieš metus, siekiant pragmatiškai ir suderintai įvertinti imigracijos reiškinį ir jo struktūrines priežastis, neatsižvelgiant į politinius ar ideologinius nusistatymus.
Norėjome ištirti, koks užsienio politikos vaidmuo būdingas ir kokia įtaka daroma kitoms, neįskaitant humanitarinės ar ekstremaliosios padėties priežasčių, įsišaknijusioms imigracijos priežastims. Karai, etninįtampa, nuolatinklimato kaita, žmogaus teisių pažeidimai, pilietinių ir ekonominių laisvių trūkumas, būdinga korupcija, institucinių atstovų piliečių poreikiams, kaip antai profesinės sąjungos, asociacijos, politinės partijos, trūkumas - visų šių elementų visuma sudaro Europos užsienio politikos taikymo sritį, tad išsprendus šias problemas bus pašalinta daug priežasčių, verčiančių milijonus žmonių emigruoti.
Jokia bendradarbiavimo vystymosi srityje politika negali būti visiškai veiksminga, jeigu neatsižvelgiama į nestabilumo migrantų kilmės šalyse priežastis. Ji taip pat apima regioninį bendradarbiavimą ir su kilmės šalimi, ir su tranzito šalimi, įskaitant ir dvišalius susitarimus. Tūkstantmečio vystymosi tikslai jau dabar yra plataus masto, bet jų tikrai nepavyks įgyvendinti nepasiekus politinio stabilumo ir neįgyvendinus veiksmingų mechanizmų, skirtų konfliktų prevencijai ir taikos palaikymui. Kad ši politika būtų taikoma visuotinai ir būtų laikomasi visapusiško požiūrio, reikia aiškių idėjų ir didelių finansinių išteklių, kurių šiuo krizės metu sunku gauti.
Todėl patartina koordinuoti Europos Sąjungos ir kitų didžiųjų valstybių, pvz., Jungtinių Amerikos Valstijų, veiksmus siekiant išvengti dvigubo finansavimo tose pačiose srityse arba finansinių išteklių paskirstymo, kaip neretai yra atsitikę praeityje. Visuotiniam reiškiniui reikia taikyti visuotinę politiką. Turime atvesti migrantų kilmės šalis į demokratiją ir gerą valdymą pasidalydami savo vertybėmis ir patirtimi.
Pagal Europos kaimynystės politiką turėtume pasiūlyti ekonominę darbotvarkę, kuri padėtų padidinti užimtumą ir prekybos sutarčių, kuriomis galima paskatinti tikrą rinkos dėsnius atitinkantį ekonominį vystymąsi, skaičių. Komisijos narys Š. Füle ir vyriausioji įgaliotinbaronienC. Ashton šūkiu "daugiau už daugiau" atkreipdėmesį į pagalbos sąlygiškumo sąvoką - atlyginama toms šalims, kurios aktyviausiai ruošiasi žengti demokratinių reformų ir pagarbos žmogaus teisėms keliu. Tai dera su europietiškosiomis vertybėmis, yra veiksminga siekiant vystymosi ir, jeigu man bus leista pasakyti, moraliai teisinga mokesčių mokėtojų atžvilgiu.
Norėčiau baigti pasakydamas, kad į Europos didelių migracijos srautų valdymo politiką turėtų būti įtraukta pasidalijimo našta sąvoka, laikantis Sutarties 80 straipsnyje numatytos valstybių solidarumo pareigos, nes jokia šalis negali pati susitvarkyti su didelio masto nepaprastąja padėtimi.
Galiausiai dėkoju Komisijos narei C. Malmström už paramą kai kuriais arba daugeliu šio pranešimo klausimų ir tikiuosi, kad Europa iš tiesų gali dirbti kartu su Italija ieškant sprendimo dėl tarptautinio masto reiškinio, kuris daro poveikį kiekvienam iš mūsų.
Corina Creţu
Ponia pirmininke, norėčiau pradėti padėka pranešėjui už vaisingą bendradarbiavimą rengiant šį pranešimą.
Kalbant apie konkretų klausimą, kurį šiandien svarstome, masinis žmonių išvykimas iš Viduržemio jūros regiono - ne tik šio regiono šalių problema, nes visa Europos Sąjunga yra atsakinga už šios neatidėliotinos humanitarinės padėties sprendimą. Tai ypatinga padėtis, kurios nesitikėjome, kai rengėme šį pranešimą. Vystymosi komiteto nuomone, pirmenybturi būti teikiama humanitarinės padėties klausimui ir pagalbai pabėgėliams. Negalime sutikti su visiškai populistiniais sprendimais patikinti Lampedūzos piliečius, kad imigrantais bus atsikratyta per 60 valandų. Vėliau migrantai buvo evakuojami į žemyninį regioną, tačiau paskirties regionams atsisakius įrengti pabėgėlių stovyklas, prasidėjo repatriacija.
Manau, nepriimtina, kad Prancūzija ir Vokietija atsisakpriimti kai kuriuos pabėgėlius ir kad Italijos vidaus reikalų ministras grasina suteikti laikinus leidimus gyventi, leisdamas tūkstančiams imigrantų keliauti po Europos Sąjungą. Atsižvelgiant į valstybių narių įsipareigojimus, tai nėra konstruktyvus ir kompleksinis atsakas. Nei savanaudiškumas, nei priverstinis solidarumas nėra tos Europos Sąjungos vertybės, kuriomis remiantis ji sukurta. Todėl manau, kad turime kuo tvirčiau reikalauti dialogo ir bendradarbiavimo, kad būtų rasti bendri šios rimtos problemos sprendimai.
Franziska Keller
Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto nuomonės referentė. - Ponia pirmininke, migracija vyksta ne tik iš kitų šalių į Europą. Iš tiesų migracija daugiausia vyksta už Europos ribų kituose žemynuose esančiose šalyse ar regionuose.
Šiuo metu Pakistanas ir Sirija yra šalys, priėmusios daugiausia migrantų, ir neturėtume to pamiršti. Yra įvairių migracijos priežasčių: karas, konfliktas, skurdas, diskriminacija, smurtas ir persekiojimas, šeima, klimato kaita ir daugelis kitų. Turėtume spręsti šiuos klausimus ir kovoti su lemiamais veiksniais, o ne su pačiais migrantais. Kad galėtume kovoti su lemiamais veiksniais, mums reikia geros vystymosi politikos, ir sąlygiškumas šiuo požiūriu nepadės. Reikia persvarstyti politikos kryptis, kuriomis prieštaraujama vystymosi tikslams, kaip neretai nutinka prekybos politikos ir žemės ūkio srityse. Mums taip pat reikia geros demokratijos ir žmogaus teisių skatinimo politikos. Praeityje Bendrija ir valstybės narės bendradarbiavo su trečiosiomis šalimis ne siekdamos skatinti žmogaus teises, o sustabdyti migrantus. Komisija derėjosi su Libija dėl susitarimo dėl paramos ir pagalbos Libijai, kad M. Gaddafi sustabdytų migrantus. Dabar atėjo laikas pokyčiams. Labai džiugu girdėti, kad pritariate, jog šį požiūrį reikia skubiai keisti labiau atsižvelgiant į žmogaus teises. Neturėtume pamiršti, kad stabilumas nėra vienintelis dalykas, kurio žmonės nori ir kurio jiems reikia. Stabilumas be demokratijos nėra tvarus kelias į priekį. Stabilumas ir skurdas neturi jokių perspektyvų. Stabilumas svarbus, bet tai ne vienintelis reikšmingas dalykas.
Neturime užverti durų tiems nedaugeliui migrantų visame pasaulyje, kurie vyksta į Europą. Reikia bendros prieglobsčio sistemos, kuria būtų užtikrinama pakankama apsauga tiems, kuriems jos reikia, ir reikia apginti migrantus, bėgančius dėl konflikto. Reikia sąžiningai suteikti galimybę migruoti teisėtai ir taip užtikrinti migrantams tinkamas socialines teises. Reikia rasti būdą apsaugoti migruojančiuosius dėl klimato kaitos, nes jie turi bėgti dėl mūsų sukeltos klimato kaitos. Be to, reikia persvarstyti vizos išdavimo ir sienų politiką atsižvelgiant į žmogaus teises.
Neturėtume bijoti migrantų. Jie tokie pat žmonės kaip ir mes, dažnai atsidūrę sunkioje padėtyje, ieškantys geresnio gyvenimo ir taikos bei gerovės. Ar ne tam buvo įsteigta ES?
Taigi klausiu Komisijos, ar bus įdiegta bendra prieglobsčio sistema? Kas atsitiko mėlynosios kortelės taisyklei? Kaip užtikrinsite, kad Lisabonos sutarties 208 straipsnis, būtent vystymosi tikslų paisymo principas, būtų visiškai įgyvendintas?
Mario Mauro
Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, visų pirma dėkoju jums už įsipareigojimą sudarant šį priemonių rinkinį, kuris, manau, politinis ženklas, akivaizdžiai rodantis, kad tai ne tik Maltos, Italijos ar Ispanijos problema, nes tai Europos problema.
Manau, kad tai užuominų dėl valstybių narių solidarumo ir Europos kaimynystės politikos esmė, siekis skatinti tinkamą finansavimą, susiklosčius ekstremaliajai humanitarinei padėčiai, pagalbą, repatriaciją ir rengimą, kišimąsi į prieglobsčio prašytojų klausimą, programos, vedančios iš aklavietės, rengimą, taip pat labai svarbi nuoroda į Direktyvą 2001/55/EB ir siekis sutvirtinti operaciją "Hermes". Visa tai iš tiesų simbolizuoja Europos siekį įveikti daugelį mėnesių trunkantį abejingumą ir nenuoseklumą.
Jums leidus, kartu norėčiau paaiškinti mūsų susirūpinimo esmę. Visų pirma esame susirūpinę ne dėl 20 000 žmonių, kurie atvyko į Lampedūzą. Nerimaujame dėl paties šio įvykio politinio fakto. Pvz., tai, kas įvyko 1989 m., kai Rytų sistema staiga suiro ir žlugo komunizmas, kėldaug sunkumų, pvz., Vokietijai ir Austrijai, tačiau tada Europa parodsolidarumą. Į šį sunkumą buvo mėginta reaguoti politiškai ir pasiūlyti veiksmų planą, kurio rezultatas - daugelio dabar šiame Parlamente esančių šalių ir žmonių integracija.
Tikimės nedaug. Nėra pagrindo Viduržemio jūros regiono integracijai, bet yra priežasčių gerai parengtai kaimynystės politikai ir gerai parengtai Europos Viduržemio jūros regiono strategijai. Būtent to Europos ir prašome. Manau, kad apie tai ir kalbėjote.
Kalbant apie Direktyvą 2001/55/EB, norėčiau paprašyti, kad ji, pvz., būtų ne tik minima taip, kaip buvo paminėta, bet ir kad Komisija pateiktų Tarybai tikrą pasiūlymą, dėl kurio Taryba balsuotų kvalifikuota dauguma, ir kad galiausiai Europos valstybės neišvengiamai suprastų, kad imigrantų problema yra Europos problema ir kad imigrantų apsaugos problema yra Europos problema, kurios nebegalime vengti.
Juan Fernando López Aguilar
Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, aš taip pat dalyvavau paskutinėse diskusijose šia tema, vykusiose šiame Parlamente, ir kadangi buvo atsižvelgta tik į kelis per tas diskusijas pateiktus pasiūlymus, galiu tik apgailestauti, kad dabar susidūrėme su tokia statistika ir padėtimi, ypač Lampedūzoje.
Žinome apie C. Malmström pagalbą ir jos, kaip už vidaus reikalus atsakingos Komisijos narės, pastangas sustiprinti Europos sienų fondą, Europos grąžinimo fondą ir Europos pabėgėlių fondą ir, žinoma, valdant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrą.
Tačiau ši krizViduržemio jūros regione aiškiai rodo, kad šis klausimas yra ne tik Europos bendros imigracijos politikos, kuri pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 67-89 straipsnius taikoma laisvės, saugumo ir teisingumo srityje, patikimumo, bet ir jos įgyvendinamumo problema. Todėl ši pokyčius skatinanti ir pastangų reikalaujanti Europos užsienio politika, kelianti abejonių dėl Viduržemio jūros regiono strategijos ir Viduržemio jūros regiono asociacijos įgyvendinamumo, yra svarbus išbandymas humanitarinio poveikio ir Europos reikšmingumo, teikiant humanitarinę pagalbą perkeltiesiems asmenims, galimiems prieglobsčio prašytojams ir pabėgėliams, požiūriu.
Todėl turėčiau dar kartą pabrėžti, kad viena iš šių diskusijų funkcijų turėtų būti kartą ir visiems laikams išspręsti prieglobsčio klausimą; kartą ir visiems laikams atkreipti dėmesį į poreikį įgyvendinti Direktyvą 2001/55/EB dėl priemonių perkeltiesiems asmenims susidarius ekstremaliajai humanitarinei padėčiai ir esant nenumatytiems masiniams emigrantų srautams bei užtikrinti, kad jos būtų laikomasi. Be to, ypač reikėtų sukurti solidarumo politiką, apimančią daugiau nei ši direktyva, siekiant įgyvendinti Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo įtvirtintą solidarumo nuostatą, kuri turėtų būti taikoma susidarius tokiai padėčiai, kokia yra dabar.
Mes išties turime suprasti, kad nei Italija, nei Ispanija, nei Graikija, nei kitos Viduržemio jūros regiono pasienio šalys negali pačios spręsti šių problemų.
Be to, stulbina tai, kad nebuvo pateiktas joks reikalavimas ar prašymas aktyvinti šios direktyvos 5 straipsnį ir pagal Sutartį taikyti minėtą solidarumo nuostatą. Akivaizdu, kad turėtume pasinaudoti šia proga ir oriai reaguoti į problemą, kurią, kaip ir Viduržemio jūros regiono problemą, turi spręsti Europa, ir suteikti paramą.
Cecilia Wikström
Ponia pirmininke, šiuo metu girdime daugelį žmonių reiškiant savo susirūpinimą dėl migracijos. Po paskutinių įvykių Šiaurės Afrikoje žmonės paprasčiausiai bijo masinės imigracijos į Europą. Po šių įvykių neabejotinai didės migracijos srautai. Migracija jau prasidėjo ir tikrai tęsis. Neišvengiama, kad žmonės bėgs dėl nestabilumo ir smurto, ypač dėl esamos padėties Libijoje. Iki šiol migracijos srautai buvo labiau horizontalūs nei vertikalūs ir visų pirma susiję su Tunisu ir Egiptu, tačiau tūkstančiai žmonių taip pat atvyko į mažą Italijos Lampedūzos salą, o tai tikras valstybių narių solidarumo išbandymas. Nerimą kelia tai, kad ES valstybės narės kol kas šio solidarumo išbandymo neišlaikė, ir nepanašu, kad jos būtų pasirengusios viena kitai padėti sunkiu metu.
Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcija mano, kad svarbiausia, ką galime padaryti dabar, yra įgyvendinti Prieglobsčio direktyvą. Kiek ilgesnio laikotarpio sprendimas - parengti gerą bendrą Europos prieglobsčio politiką. Be kita ko, taip atsiras galimyblaikinai sustabdyti prieglobsčio prašytojų perkėlimą pagal Dublino II reglamentą, kai valstybei narei dėl kokių nors priežasčių tenka pernelyg didelnašta. Solidarumas neatsiejamas ir nuo atsakomybės. Kiekviena valstybnardabar privalo laikytis direktyvos, kuria siekiama suderinti bėgančiųjų asmenų apsaugą ir iki 2012 m. sukurti tvarią Europos prieglobsčio sistemą, ir ją taikyti. Esame įsipareigoję ją įgyvendinti ir privalome tai daryti solidariai, atsižvelgdami į tarptautinius įsipareigojimus dėl bendro saugumo ir visų stabilumo.
Jean Lambert
Verts/ALE frakcijos vardu. - Ponia pirmininke, labai džiaugiuosi, kad Komisijos narmums priminė, jog šiame regione didžiausias judėjimas vyko pačioje Šiaurės Afrikoje. UNHCR vertinimu, Libiją jau paliko daugiau nei 400 000 žmonių. Būtent tai turėtų įsiminti kai kurie Parlamento nariai, pirmiau išklausę diskusijų dėl Procedūrų direktyvos: dauguma žmonių kraustosi pačioje Šiaurės Afrikoje.
Labai palankiai vertiname paramą UNHCR ir kitoms institucijoms, padedančioms perkeltiesiems asmenims. Tačiau didelis susirūpinimas gana teisingai buvo išreikštas dėl Maltai ir Lampedūzai tenkančios naštos. Ji didelė, bet neprilygsta tam, kas vyksta Tunise ir Egipte. Didėja susirūpinimas dėl nepilnamečių padėties - jie vyksta be lydinčiojo asmens arba yra atskiriami atvykus. Nerimaujama, kad jiems nesuteikiama tinkama parama arba kad netinkamai nustatoma jų tapatybė. Tikimės, kad Komisija atsižvelgs į jų ir į kitų asmenų, kurie šiuo metu laikomi itin pažeidžiamais, padėtį.
Taip pat palankiai vertiname pasirengimą taikyti Laikinos apsaugos direktyvą. Ar Komisijos nargalėtų nurodyti, kokiais kriterijais ji vadovausis siekdama įvertinti, ar pateikti rekomendaciją?
Rui Tavares
Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, Lampedūza priėmpabėgėlius pasibaisėtinomis sąlygomis, be maisto ar tualeto - tai iš tiesų nehumaniškos sąlygos. Šiuo metu sulaikymo centras uždarytas, į jį negali patekti nevyriausybinės organizacijos, žurnalistai ir galbūt netgi parlamento nariai. Italijos pabėgėlių taryba prašo šiems pabėgėliams išduoti laikinos apsaugos orderius pagal Direktyvą 2001/55/EB, o jūs, ponia Komisijos nare, patvirtinote šį prašymą. Dėkoju, kad įsikišote, nes šis prašymas plataus masto ir visapusis. Su tam tikrais dalykais mes sutinkame, o su kai kuriais - ne. Tačiau žinome, kas trukdo imtis šio visapusiško veiksmo - tai valstybių narių veidmainystė.
Ponia Komisijos nare, jūs kalbėjote apie bendro sprendimo dėl perkėlimo priėmimą. Aš, kaip pranešėjas, galiu pasakyti, kad Parlamentas yra pasirengęs atsižvelgti į visas Tarybos pateiktas idėjas. Laukėme pusantrų metų, bet neišgirdome jokio siūlymo dėl perkėlimo. Ši valstybių narių veidmainystpulkininkui M. Gaddafi suteikgalimybę metų metus nepranešti apie pabėgėlius ir imigrantus, kol jos jam pardavinėjo ginklus. Štai kodėl visos kalbos apie esamą išteklių trūkumą taip pat yra visiškai veidmainiškos. Vien tik 2009 m. Europos Sąjungos šalys uždirbo 343 mln. EUR parduodamos ginklus pulkininkui M. Gaddafi, o pradinsuma, skirta pabėgėliams dėl arabų revoliucijų priimti, sudar3 mln. EUR - tai šimtą kartų mažiau. Manau, kad šiuo skirtumu viskas paaiškinama.
Mara Bizzotto
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, Lampedūzą užplūdo dešimtys tūkstančių Šiaurės Afrikos gyventojų, kurių sala niekada negalės priimti. Ne vieną savaitę į Italiją plaukšimtai nelegalių imigrantų laivų. Jeigu mes kartu į tai nereaguosime, jeigu ES nereaguos, perkeltųjų asmenų migracija nesibaigs.
Per paskutinius mėnesius atvykusius nelegalius imigrantus reikia išsiųsti namo; kitos alternatyvos nėra. Tačiau sulaukusi tik solidarumo žodžiais Italijos vyriausybliko viena spręsti šį nenumatyto masto biblinio masinio išėjimo klausimą.
Kur Europa? Iki šiol Briuselio kaltta, kad jis slapstosi; mano bendrapiliečiai nebegali pakęsti jo netinkamo elgesio. Europa paliko Italiją vieną spręsti precedento neturinčios ekstremaliosios padėties problemą. Europa turėtų padėti Italijai repatrijuojant nelegalius imigrantus ir palaikyti Italijos vyriausybę, kuri stengiasi užkirsti kelią tūkstančiams žmonių ir toliau bėgti, daugiausia iš Tuniso.
Libijos pabėgėliai - kitas klausimas: Europa turėtų paremti Italiją vykdant tapatybės nustatymo ir logistikos valdymo operacijas, taip pat visų pirma turi pasirūpinti, kad pabėgėliai būtų priimti visose valstybėse narėse. Bėgančiųjų dėl karo priėmimas negali būti vien tik Italijos našta. Laikas liautis kalbėjus. Europos Sąjunga turi parodyti, kad ji išties egzistuoja. Negalime susitaikyti su faktu, kad Italiją užplūdo nelegalūs imigrantai, o Prancūzija taip gėdingai atsisako juos priimti. Nelegalius imigrantus reikėtų išsiųsti namo, o visos valstybės narės dabar turi įsipareigoti priimti Libijos pabėgėlius.
Philip Claeys
(NL) Ponia pirmininke, tai, kas dabar vyksta Lampedūzoje, 1973 m. prancūzų rašytojas Jean Raspail aprašir išpranašavo savo pranašiškame romane "Šventųjų stovykla". Vienintelis skirtumas tas, kad realybpranoksta fikciją.
Europa turi pradėti kontroliuoti šią padėtį užuot leidusi tokiems įvykiams vykti. Absurdiška, kad pirma pritariama režimo pasikeitimui Tunise ir Egipte, o po to nedelsiant masiškai priimami migrantai, arba, tiksliau sakant, vadinamieji pabėgėliai, iš tų šalių. Visi žino, kad nvienas, esantis laivuose, stovinčiuose Lampedūzoje, negali būti pripažintas politiniu pabėgėliu. Tačiau šie žmonės dabar įleidžiami į Europos teritoriją ir, padedami visų tipų subsidijuojamų grupių, prekiautojų žmonėmis ir brangiai apmokamų teisininkų, pradės procedūras kuo labiau jas vilkindami ir, jeigu reikės, pasilikdami nelegaliai, jeigu nebus pripažinti pabėgėliais.
Sprendžiant iš dabartinių įvykių, FRONTEX nesaugo Europos išorės sienų; jas ji laiko tam tikru sutikimo komitetu. Šiuos laivus reikėtų palydėti atgal į ten, iš kur jie atplaukė, o tikrus pabėgėlius, kiek įmanoma, turėtų priimti jų pačių regionas, o ne Europa. Be to, labai svarbu kelias tarptautines konvencijas pritaikyti prie dabartinių poreikių.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Ponia pirmininke, norėčiau kalbėti ir pasinaudodamas šiomis diskusijomis aptarti esamus ekstremaliosios padėties klausimus. Vieni jie negali susitvarkyti.
Šios problemos esmė, kaip visiems žinoma, yra nestabili padėtis Tunise ir Egipte ir karas Libijoje. Nėra jokių laiko ribų - deja, tai tęsis nerimą keliantį laikotarpį. Todėl reikia nuspręsti, kaip galima panaudoti bendras politikos kryptis siekiant suvaldyti ekstremaliąją padėtį, nes vieni šios problemos jie negali išspręsti.
Mano nuomone, ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, pirmenybę reikia skirti solidarumui su nukentėjusiaisiais ir solidarumui su priimančiosiomis šalimis ir regionais.
Turime priemonių, kurias naudojame netinkamai. Turime keturis fondus. C. Malmström aiškiai ir įtikinamai kalbėjo apie sumas, kurios mane priblošksavo absurdiškumu. Ji minėjo 30 mln. EUR, prašomus 25 mln. EUR ir pan. Tačiau mūsų keturi fondai - Pabėgėlių fondas, Grąžinimo fondas, Išorės sienų fondas ir Integracijos fondas - atsižvelgiant į finansines galimybes sudaro beveik 3 mlrd. EUR.
Ponia C. Malmström, man atrodo, kad šios lėšos turėtų būti naudojamos susidarius ekstremaliajai padėčiai, nes mes turime turėti galimybę jas naudoti ir keisti. Mūsų ribotumą, susijusį su bendradarbiavimu ir solidarumu, simbolizuoja silpnumas, kurį pademonstravo Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūra, vykdydama operaciją "Hermes". Vis didesnis atvykstančiųjų, kurie bėga dėl karo ir nevilties, skaičius rodo mūsų ribotas galimybes. Vieni jie negali susitvarkyti.
Kas gali? Europos Sąjunga pakankamai solidari, kad realiuoju laiku susitvarkytų su šia ekstremaliąja padėtimi.
Ana Gomes
(PT) Ponia pirmininke, F. Proveros pranešimas negalėjo būti parengtas dar sunkesniu metu nei dabar. Tunisas ir Egiptas, šalys, patiriančios milžiniškų ekonominių sunkumų, jau priėmdaugiau nei 400 000 pabėgėlių iš Libijos. Nepaisant to, Europos šalių vyriausybės nusprendtuščiažodžiauti ir ignoruoti 20 000 žmonių, Lampedūzoje susibūrusių nehumaniškomis sąlygomis. Dėl revoliucijos Šiaurės Afrikoje atsirado dar didesnbūtinybEuropos Sąjungos valstybėms narėms vykdyti humanitarinius įsipareigojimus priimti pabėgėlius ir parengti naują migracijos politiką, grindžiamą solidarumu ir kitomis pagrindinėmis Europos Sąjungos vertybėmis ir principais. Atsisakymas priimti ir priverstinio grąžinimo politika, kurią kelerius pastaruosius metus kai kurios valstybės narės taiko savo kaimynų Viduržemio jūros regione atžvilgiu - griežtesnkontrolŠiaurės Afrikos uostuose, patruliavimas Viduržemio jūroje ir dar žiauresnių priemonių, pvz., elektros šoko, panaudojimas - galėjo sutrukdyti kai kuriems migrantams pasiekti Europą. Tačiau to pasekmės skandalingai didelės - atimtos migrantų ir pabėgėlių, prievarta grąžintų tokiems režimams kaip M. Gaddafi, teisės.
Susidarius esamai ekstremaliajai padėčiai būtina įtvirtinti bendrą prieglobsčio sistemą, kurioje būtų dalijamasi atsakomybe, įskaitant laikinos apsaugos mechanizmą ir didesnes perkėlimo galimybes. Mums reikia naujos migracijos strategijos, kurioje būtų atsižvelgiama į pirmines migracijos priežastis, tarp jų, pvz., skurdą, diskriminaciją, konfliktą ir politinę represiją. Priešingu atveju prekiautojai žmonėmis visada ras alternatyvių būdų. Todėl Europos Sąjungos užsienio politikos, Viduržemio jūros regiono vystymosi programų ir kitų programų tikru strateginiu prioritetu turi tapti žmogaus teisių skatinimas, demokratija ir tvarus vystymasis.
Sonia Alfano
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, ekstremalioji padėtis - rimta pamoka Europos prieglobsčio ir imigracijos politikos srityje. Ir vėl tapo akivaizdu, kad ES neturi teisės aktų ir veiklos sistemos, kuria būtų sudaromos sąlygos valdyti nepaprastus, bet numatomus įvykius, pvz., paskutinių mėnesių įvykius Šiaurės Afrikoje.
Lampedūza, Italija ir Pietų Italija moka už šias klaidas, tačiau daugiausia moka taip nehumaniškai priimti pabėgėliai. Nepaisant Sutarties dėl ES veikimo 80 straipsnio ir teisingo solidarumo pasidalijimo principo, visos šalys iš tiesų rūpinasi tik savo reikalais, o Prancūzijos, kuri ribojasi su Italija, požiūris atsižvelgiant į dabartinius įvykius Europoje yra nepriimtinas. Šiuo požiūriu raginu Komisiją apsvarstyti galimybę pareikalauti paaiškinimo iš Prancūzijos vyriausybės.
Metų metus ES sudarinėjo susitarimus su diktatūros valdomomis trečiosiomis šalimis, finansuodama jų veiklą ir iškeldama verslo interesus aukščiau demokratijos poreikio. Europa tylėjo dėl antskrydžių Libijoje, ar ji ir toliau tylės susidarius nepakeliamai padėčiai palapinių stovyklose?
Žinoma, visi sutinkame, kad negalime sudarinėti susitarimų su pulkininku M. Gaddafi, tačiau prieš kelis mėnesius neišgirdau jokių prieštaravimų dėl Italijos ir Libijos sutarties, dėl kurios imigracijos problema sprendžiama nehumaniškiausiu būdu. Šiuo metu prezidentas S. Berlusconi pamėgino tokį pat požiūrį taikyti ir Tunisui pasiūlydamas pinigų. Bet galbūt naujoji Tuniso vyriausybpasimokė.
Taip, patinka jums ar ne, bet tai ES ir 27 valstybių narių pareiga imtis veiksmų, atsižvelgiant į didžiausią tarptautinio solidarumo ir žmogaus teisių apsaugos prioritetą. Todėl tikiuosi, kad Europos Komisija pasiūlys kuo skubiau įgyvendinti ekstremaliosios padėties procedūrą, numatytą Direktyvoje 2001/55/EB dėl laikinos apsaugos, ir kad Taryba patvirtins šį pasiūlymą netrukus, nes priešingu atveju pastangos bus bergždžios.
Taip pat raginu į Lampedūzą išsiųsti Parlamento delegaciją, į ją neįtraukiant frakcijų narių, kuri patikrintų, kokios imigrantų humanitarinės sąlygos ir kaip taikomas negrąžinimo principas.
Malika Benarab-Attou
(FR) Ponia pirmininke, šis pranešimas opia tema, bet turiu sukritikuoti jo pavadinimą. Žodžiais "migracijos srautai" pasakoma kas kita: susidaro įspūdis, kad migrantai yra prekės arba įsiveržėliai.
Tai istoriniai laikai Viduržemio jūros regiono pietų žmonėms ir mums, tačiau masinės imigracijos baimneleidžia ES ir valstybėms narėms sutelkti naujos varomosios jėgos.
Paskutiniai demokratiniai judėjimai Pietuose padėjo mums suprasti savo prieštaravimus. Jie dar kartą parodmūsų pasenusios ir realybės neatitinkančios bendradarbiavimo politikos nenuoseklumą ir vizijos trūkumą. Pats laikas Europos Sąjungai įgyvendinti migracijos politiką, kuri atitiktų mūsų vertybes, kuria būtų pripažįstama, kad gyvename pasaulyje, kuriame žmonės yra judūs, pasaulyje, per kurį žmonės keliauja.
Absurdiška toliau kalbėti apie migracijos srautus, be to, tai prieštarauja humanistinėms vertybėms. Jei mes, europiečiai, norime būti pagrindiniai pasaulio dalyviai, turime keisti savo požiūrį ir veikti, kad sukurtume solidarumu grindžiamą Viduržemio jūros regiono sąjungą; to negalime padaryti neperžiūrėję judumo politikos, vadinamosios migracijos politikos. Turime patenkinti Pietų regiono žmonių lūkesčius.
Mūsų politika nebeturi priklausyti nuo imigracijos baimės. Sienų kontrolės stiprinimas nebeturi būti pagrindine mūsų motyvacija įgyvendinant bendradarbiavimo susitarimus, kaip tai buvo Libijos atveju.
Turime peržiūrėti būtinas susitarimų dėl asmenų judėjimo, apimančių ir susitarimus dėl readmisijos, pasirašymo sąlygas, kad būtų gerbiamos žmogaus teisės. Mūsų veiksmams vis dar būdingas saugumu grindžiamas požiūris į judumą, kuris prieštarauja mūsų vertybėms ir reikalavimui apsaugoti gyventojus. Gėdingą S. Berlusconi ir C. Guéanto poziciją būtina kategoriškai pasmerkti.
Ponia Komisijos nare, kokią politiką turime patvirtinti, kad įsteigtume tikrą Viduržemio jūros regiono sąjungą, sąjungą, kurioje parodytume solidarumą su Pietų regiono žmonėmis, šiuo metu jaučiančiais mūsų panieką?
Marie-Christine Vergiat
(FR) Ponia pirmininke, Europos vieningųjų kairiųjų jungtinfrakcija / Šiaurės šalių žalieji kairieji nebalsuos už šį pranešimą. Reikia pripažinti, kad jame išdėstoma ir keletas teigiamų dalykų, tačiau jiems nuolat prieštarauja tam tikrų valstybių narių, tarp jų ir mano šalies, praktika.
Šiame pranešime atsisakoma suprasti, kad migracija visų pirma yra Pietų šalių problema. Jeigu tai nebus pripažinta, įtampa paprasčiausiai didės ir dar labiau priartins daugelį šių šalių prie skurdo.
Tiesa, Europos Sąjunga negali priimti visų pasaulio skurstančiųjų ir ji neprivalo to daryti; statistika tai įrodo, nepaisant kai kurių asmenų keliamo triukšmo. Europos Sąjunga negali priimti visų pasaulio skurstančiųjų, tačiau ji turėtų prisidėti atsižvelgdama į savo gerovę, poreikius ir žalą, kurią sukėlir vis dar daro kai kurios jos bendrovės, grobstančios tų šalių išteklius. Šis pranešimas parengtas laikantis šios savanaudiškos Europos tradicijos, nepaisant savų interesų, ypač demografinių.
Ne, Europos Sąjunga nepasimokiš arabų valstybėse vykstančių revoliucijų. Ji nerodo solidarumo. Per keletą dienų Tunisas priėmdaugiau nei 100 000 Libijos pabėgėlių, sudarydamas jiems pavyzdines sąlygas. Ne, ponia Komisijos nare, Europos kalbos neprilygsta pasaulio problemoms. Apgailestauju, bet tam tikrose valstybėse narėse jos tik paskatins ksenofobinę politiką.
Mario Borghezio
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, visų pirma norėčiau padėkoti Komisijos narei C. Malmström už sunkų savaites trukusį darbą siekiant suvaldyti šią epinę nelaimę, nes būtent tokia ji ir yra.
Ne tik šiame Parlamente buvo reiškiama nuomonsiekiant sumažinti ir palengvinti tai, su kuo susidūrmūsų vyriausybė, šalis ir žmonės. Tai buvo ir dar tebėra išskirtinio masto ekstremalioji humanitarinir kitokio pobūdžio padėtis. Manau, kad mūsų vyriausybė, ypač mūsų žmonės, tarptautinės visuomenės nuomone, tikrai su tuo gerai susitvarkė. Lampedūzos žmonės veikpuikiai pirmiausia priimdami migrantus ir vėliau jiems padėdami savo pačių lėšomis, o tada tam tikru metu jie pasakė, kad nebegali to daryti, nes, be žmogaus teisių klausimo, kurį šiame Parlamente svarstome kasdien, turime atsižvelgti ir į tautų teises, įskaitant teisę išsaugoti tapatumą, veiklą ir, žinoma, teisę nebūti užgrobtoms.
Tarp migrantų yra ir nelegalių imigrantų, ir paleistų iš kalėjimo nusikaltėlių. Tai išties daro įtaką šalims, kurios privalo juos priimti. Be to, kai migracija įgauna, kartoju, invazijos mastą, reikia susitaikyti su problema.
Visiškai palaikome savo žmones, nėra jokių "jeigu" ar "bet". Ponia Komisijos nare, Europos Sąjunga turi išlikti tvirta ir atkreipti į tai dėmesį. Be žmogaus teisių, turime galvoti ir apie savo ir vietos žmonių teises. Todėl visiškai palaikome Italijos vyriausybę, kuri šiuo metu deda pastangas Tunise, nes, palyginti su kukliais Komisijos narės paminėtais skaičiais, Italijos vyriausybTunisui siūlo daugiau. Daug padaryta ir esame įsitikinę, kad pasieksime apčiuopiamų rezultatų.
Tačiau turime pereiti nuo žodžių prie darbų, o FRONTEX nesiima veiksmų, kad šis nepakenčiamas judėjimas būtų sustabdytas, nes šis judėjimas yra Viduržemio jūros regiono gėda, už kurią iš dalies atsako Europos Sąjunga. Todėl, sakau, reikia sustabdyti prekybą žmonėmis ir pritarti šioms šalims skirtam "Maršalo planui".
Andreas Mölzer
(DE) Ponia pirmininke, ponia C. Malmström, gerai žinoma, kad žmonės iš gyventojų perteklių turinčių neišsivysčiusių šalių kasdien rizikuoja savo gyvybe, nes ES, kuri vadovaujasi savo pseudohumanitarinėmis idėjomis, aiškiai nenurodė, kad migrantams ir pabėgėliams taikomos skirtingos taisyklės.
Remiantis Ženevos konvencija dėl pabėgėlių statuso, pabėgėliais laikomi, kaip mums visiems žinoma, žmonės, kurie dėl pagrįstos persekiojimo baimės dėl rasės, religijos ar politinių pažiūrų yra ne savo pilietybės šalyje. Tačiau ši sąvoka netaikoma didžiajai daugumai žmonių, kurie kasdien plūsta į Europą. Nepaisant padėties jų gimtojoje šalyje, jie tik nori nuvykti kur nors į ES, į šalį, kurioje, jų manymu, teka pieno upės medaus krantais, kad čia išmėgintų savo laimę ar paprastai tik tam, kad įsilietų į mūsų socialinę sistemą. Galbūt jiems tai turi prasmę, bet mes, Europos Parlamento nariai, turime atstovauti europiečių interesams. Žinoma, tai neapima nuolatinės paramos milijonams ekonominių migrantų, kurie dėl nepakankamo parengimo ir mūsų darbo rinkai tinkamų kvalifikacijų stokos mums paprasčiausiai nėra labai naudingi.
Be to, tai būtų itin neteisinga tokių šalių kaip Tunisas ir Libija, kurios tik išsilaisvina iš diktatoriško režimo ir pradeda žengti demokratijos keliu ir kurioms prireiks visos turimos stiprybės siekiant atkurti šalį, požiūriu. Šie žmonės turi vystyti savo pačių šalis.
Nuo Z. El A. Ben Ali diktatūros žlugimo Tunisas buvo laisva šalis. Čia, Europos Sąjungoje, reikia į šią padėti atsižvelgti diskusijose dėl masinio žmonių antplūdžio iš Šiaurės Afrikos problemos sprendimo. Todėl, manau, visus ekonominius migrantus reikėtų išsiųsti atgal jiems dar nespėjus pasiekti Europos. Jiems net neturėtų būti leista atvykti į Lampedūzą, o ES FRONTEX agentūrai turėtume suteikti atitinkamus įgaliojimus, kad ji tai užtikrintų.
Salvatore Iacolino
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, išgirdome apie daugelį priemonių ir iniciatyvų, kurios neabejotinai ramina ir atitinka Italijos delegacijos reikalavimus, išdėstytus praėjusią savaitę vykusiame susitikime su Komisijos pirmininku J. M. Barroso, kuriame dalyvavome su delegacijos vadovu: daugiau solidarumo, daugiau lėšų, daugiau konkretumo ir ryžtingesnių veiksmų Lampedūzos, Maltos ir visų valstybių, kurioms kliuvo ypatinga tik Europos mastu suvaldoma migracijos našta, požiūriu.
Šie raminantys pareiškimai, suprantama, atitinka mūsų siūlymus dėl Direktyvos 2001/55/EB 5 straipsnio taikymo. Tikimės, kad šiuos klausimus galima pateikti Tarybai per visiškai pagrįstą laikotarpį. Siūlome nuoseklesnę Europos kaimynystės politiką, pagrįstą rezultatais ir pirmumo politika, palankia pasienio regionams, kurie gali naudoti išteklius, kad jų pačių jaunimas savo pačių krašte pasinaudotų darbo ir augimo galimybėmis. Taip pat geresnį ir tinkamesnį FRONTEX, kuri iš tikrųjų tapo naudinga, kai šiame išskirtiniame etape pradėjo vykdyti bendrą patruliavimą, veiklos planą. Manome, kad esant išskirtinei padėčiai, apie kurią dabar visi gerai žino, skirsniu dėl migracijos finansavimo sudaromos sąlygos imtis tolesnių veiksmų.
Ponia Komisijos nare C. Malmström, nepaminėjome kompensavimo priemonių. Su jumis nėra Komisijos nario J. Hahno, o jo buvimas tikriausiai būtų naudingas. Tai struktūrinių fondų peržiūra, politika, suformuluota atsižvelgiant į išskirtinę padėtį, patrauklumo sumažėjimą, Sicilijos regiono patrauklumo sumažėjimą žvejybos ir turizmo srityje, kurį Lampedūzai ir Sicilijai reikia kokiu nors būdu kompensuoti.
Šimtas penkiasdešimt tūkstančių Egipto gyventojų grįžo į Libiją, tačiau šis migracijos klausimas tuo nesibaigia. Todėl turime veikti labai ryžtingai, pasitelkdami tvirtą ir aiškią Europos politiką, be to, tikime, kad jūs su Komisijos pirmininku J. M. Barroso galite sukurti tą strategiją vadovaudamiesi visapusišku migracijos planu. Negalime laukti tolesnių priemonių ir esame įsitikinę, kad iki šio mėnesio pabaigos Europa parengs migracijos planą ilgai laukto solidarumo, kurio įgyvendinimo pagaliau norime sulaukti, labui.
John Attard-Montalto
Ponia pirmininke, visų pirma girdžiu kai kuriuos, bet ne visus kolegas, dalyvaujančius šiose diskusijose, kalbant apie migraciją kaip apie dalyką, kuris dar vyks, o ne vyksta šiuo metu.
Kol kalbame šiame Parlamente, iš tikrųjų vyksta žmonių tragedija. Daugeliu atvejų kalbame, ar tam pritariame, tačiau turėtume sutarti, kad ši tragedija, vykstanti netoli mūsų, keli šimtai kilometrų nuo Europos Sąjungos pietinės sienos, vyksta tiesiog dabar, ir jos mastas didės. Tačiau mes toliau diskutuojame net tada, kai turime priemonę - Tarybos direktyvą 2001/55/EB - kurią, rekomendavus Komisijai, Taryba gali pradėti įgyvendinti.
Kaip įvertinsime, ar antplūdis didelis, nedidelis ar pakankamai didelis, kai viskas baigsis? Europos Sąjunga turi nuspręsti veikti arba reaguoti. Reaguojame tada, kai kas nors jau įvyko. Neveikime per vėlai. Būkime iš karto veikianti institucija.
Sarah Ludford
Ponia pirmininke, veiksmingas valdymas, sanglauda, solidarumas, atsakomyb- visa tai turėtų būti ES bendros imigracijos politikos pagrindas. Palyginkite tai su faktiniais paskutinio dešimtmečio ES rezultatais - ji nusipelno trijų balų iš dešimties. Tai ne Komisijos, kuri suformulavo ne vieną politikos kryptį ir teikpasiūlymus dėl teisės aktų, o daugiausia valstybių narių kaltė. Pats laikas atsisakyti reaktyvios ir chaotiškos gynybinės pozicijos ir užimti iniciatyvią ir tinkamai valdomą priešakinę poziciją. Galbūt būtų naudinga pažvelgti į tokią šalį kaip Kanada, ypač atkreipti dėmesį į jos legalios migracijos politiką.
Mano šalis JungtinKaralystšalinosi bendros politikos idėjos. Apgailestauju, bet kai tiek daug apklaustųjų tokiose vietose kaip Lampedūza teigia norintys skubiai persikelti į šiaurę, o neretai ypač į Jungtinę Karalystę, tai nepadeda įtikinti mano šalies, kuri pati susiduria su labai didele imigracija, sušvelninti sienų kontrolę.
Tikiu solidarumu. Manau, kad dabar reikėtų remtis Laikinos apsaugos direktyva. Visos šiaurinės ir pietinės valstybės narės turi prisiimti atsakomybę, kad tinkamai įgyvendintų ES teisės aktus dėl migrantų priėmimo, reikalavimų nagrinėjimo teikiant finansinę ir kitokią pagalbą, taip pat dėl darbo teisės aktų integravimo ir vykdymo. Solidarumas ir atsakomybturi būti tarpusavyje susiję.
Hélène Flautre
(FR) Ponia pirmininke, nemanau, kad, viena vertus, galime palankiai vertinti revoliuciją Tunise ir, kita vertus, reikalauti, kad šalis įgyvendintų sienų kontrolės politiką, taikytą Z. El A. Ben Ali diktatūros laikais. Manau, turėtume nebedaryti spaudimo Tuniso vyriausybei, kuri turi rūpintis daugeliu kitų klausimų: rūpintis savo pačios pabėgėliais ir, kaip jau minėta, vykdyti perėjimo prie demokratijos procesą.
Padėtis nauja ir išskirtinė, ir galbūt ji turėtų mums suteikti galimybę rasti tinkamus sprendimus ir kartu parodyti solidarumą. BaronienS. Ludford teisi - būtent to neabejotinai labiausiai trūksta Europos Sąjungoje. Manau, kad Europos Komisija ir Parlamentas visų pirma galėtų paskelbti Tuniso gyventojų grąžinimo moratoriumą, nes tai iš tikrųjų neteisinga ir netinkama. Be to, turėtume išimtinai Tuniso gyventojams, kurie jau atvyko į Prancūziją ir Italiją, suteikti leidimą gyventi, asmenims, siekiantiems apsaugos, sudaryti sąlygas atvykti į Europą ir susilaikyti nuo tolesnių veiksmų arba susitarimų, kurie gali sutrukdyti užtikrinti tokią apsaugą, turėtume, kaip jau minėta, taikyti 2001 m. direktyvos nuostatas visiems, kurie turi teisę jomis pasinaudoti, ir priimti pabėgėlius, šiuo metu esančius Tuniso ir Libijos pasienyje, vykdant perkėlimo procesą.
Be to, manau, turime pagalvoti apie bendradarbiavimo ryšius su šiomis šalimis, kurios ateityje bus visiškai demokratiškos, kad Tuniso gyventojai galėtų visiškai legaliai atvykti ir dirbti, studijuoti ir keliauti, kad atvertume tikrus judumo kanalus, jungiančius abu Viduržemio jūros krantus.
(Plojimai)
Willy Meyer
(ES) Ponia pirmininke, manau, kad Lampedūza tapo Europos Sąjungos imigracijos politikos nehumaniškumo simboliu. Tai ne tik neatidėliotina problema; tai struktūrinproblema.
Prisimenu 2009 m. vasario 14 d., kai vyko ankstesnparlamento sesija. Nuvykau į Lampedūzą kartu su savo frakcijos delegacija. Tai buvo kelionį pragarą; tikrai į pragarą! Ta migracijos politika nebuvo grindžiama supratimu, kad emigracija yra teisė, o ne nusikaltimas, ja nebuvo užtikrintas neliečiamas teisės prašyti prieglobsčio principas.
2009 m. Lampedūzoje nebuvo imtasi veiksmų, kad būtų nustatytos žmonių tapatybės arba išnagrinėti prieglobsčio prašymai, kol žmonės nepadarto, ką turėjo padaryti: sukilo, pradėjo maištauti, nes jie gyveno kaip gyvuliai.
Nuo 2009 m. iki 2011 m. niekas nepasikeitė. Iš tiesų būtų galima sakyti, kad kai kas pasikeitė: prezidentas S. Berlusconi pasirašsusitarimą su pulkininku M. Gaddafi, nors pulkininkas M. Gaddafi nesilaiktarptautinės teisės ir išsiuntiš šalies Jungtinių Tautų vyriausiąjį pabėgėlių reikalų komisarą, žinodamas, kad Libijoje buvo 9 000 pabėgėlių; toje pačioje Libijoje, kuri šiuo metu bombarduojama po kreipimosi dėl humanitarinės pagalbos.
Reikia keisti šį veidmainiavimą. Būtent tai reikia iš esmės keisti Europos Sąjungoje.
Gerard Batten
Ponia pirmininke, Tarybos sprendimu priimta JT Saugumo Tarybos rezoliucija. Leiskite ją pacituoti: "Imtis visų reikiamų priemonių civiliams gyventojams ir jų gyvenamoms vietovėms apsaugoti esant užpuolimo grėsmei Libijoje, išskyrus bet kokios formos užsienio okupacinės jėgos panaudojimą bet kurioje Libijos teritorijos dalyje."
Šiame sakinyje išdėstytos dvi visiškai prieštaringos mintys. Kaip apginti civilius gyventojus nuo užpuolimo neokupavus tam tikros teritorijos dalies, kad tai būtų galima padaryti? Kaip tautos, turinčios ilgą ir garsią karo istoriją, pvz., JungtinKaralystir Prancūzija, patvirtina tokią absurdišką politiką? Atsakymas paprastas: įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, taip elgtis jas įpareigoja Europos Sąjungos bendra užsienio ir saugumo politika. Jie nebekontroliuoja savo pačių užsienio politikos.
Tarybos sprendime toliau rašoma, kad atsakomybuž Europos Sąjungos karinę politiką tenka vyriausiajai įgaliotinei bendrai užsienio ir saugumo politikai. Taigi baronienCatherine Ashton turės galimybę dalyvauti savo pirmame kare ir savo vardą įrašyti šalia tokių karo istorijoje garsių vardų kaip E. Rommel, B. L. Montgomery ir D. D. Eisenhower. Geros jai kloties, bet labiau tikėtina, kad ši idiotiška politika atneš nelaimę visiems susijusiems.
Vakarų, ypač Europos šalių, prioritetai turėtų būti visomis diplomatinėmis priemonėmis Šiaurės Afrikoje skatinti nuosaikius režimus ir saugoti savo pačių sienas nuo tolesnių masinės migracijos srautų. Galbūt šis nuovokių tautinių valstybių, galinčių priimti tokius sprendimus, atsakymas nėra politiškai tinkamas, bet jis realus.
Daniël van der Stoep
(NL) Ponia pirmininke, praėjusį penktadienį šimtai vadinamųjų prieglobsčio prašytojų iš Šiaurės Afrikos ištrūko iš stovyklų į Italijos žemyninę dalį. Šie imigrantai ten buvo perkelti, nes Lampedūza perpildyta. Ponia pirmininke, tai nemaloni realybė: tūkstančiai perspektyvos neturinčių imigrantų iš Šiaurės Afrikos naudojasi nestabilumu savo regione, kad susikurtų geresnį gyvenimą turtingoje Europoje.
Televizijos apklausoje dalyvavę imigrantai greitai nurodmiestus, į kuriuos jie labiausiai norėjo vykti - Amsterdamą, Romą, nelabai svarbu - bet blogiau tai, kad jie skundėsi, jog Italijos institucijos parūpina nepakankamai cigarečių ir gėrimų. Tikriausiai net nepagalvotumėte, kad žmonės sąmoningai renkasi nelegalumą ir tyčia piktnaudžiauja Europos socialinėmis paslaugomis. Šiuos vadinamuosius prieglobsčio prašytojus, kuriuos verčiau vadinti veltėdžiais, regionas privalo priimti. Už jų prieglobstį atsako Afrikos Sąjunga, Arabų Lyga arba baisioji Islamo konferencijos organizacija.
Europos Sąjunga neatsako už šiuos laimės ieškotojus. Jeigu visgi jie atvyktų, gerokai paspartinkime prieglobsčio suteikimo šiems vadinamiesiems pabėgėliams procedūras ir kuo greičiau išsiųskime juos atgal į Šiaurės Afrikos ir kaimynines šalis. Tegul atsakomybę prisiima šios šalys, bet ne mes ir ne dabar.
(Pranešėjas sutiko atsakyti į klausimą, pateikiamą pakeliant mėlynąją kortelę pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį.)
Silvia Costa
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau ką tik kalbėjusių kolegų Parlamento narių paklausti, ar iš tiesų tinkama "veltėdžiais" ir "laimės ieškotojais" vadinti žmones, kurie bėga dėl itin sunkios politinės padėties - o dėl to sutaria visos frakcijos -susidariusios Šiaurės Afrikoje.
Laikau tai itin rimtu pareiškimu ir raginu pirmininkę kokiu nors būdu pabrėžti, kas buvo pasakyta, ir nustatyti, ar šis pareiškimas gali būti laikomas tinkamu tokiose sudėtingose diskusijose dėl kenčiančių žmonių, kurie nelaikomi turinčiais teisę į maistą, nes apie juos pasakyta, kad "jie netgi reikalauja maisto ir tarp jų daug veltėdžių".
Manau, labai rimta, kad tai buvo pasakyta šiame Parlamente, ir tikiuosi, kad Europos piliečiai gali įvertinti šį itin šiurkštų pareiškimą, kuriuo tik parodomas tai ištarusio asmens visiškas politinis nekorektiškumas.
Daniël van der Stoep
(NL) Ponia pirmininke, ponia S. Costa, jūs teisi, mano kalba šiurkšti, bet labai aiški. Šiuo metu Europos Sąjungoje turime spręsti milžiniško pabėgėlių srauto klausimą, o dauguma kairiųjų teigia, kad jie tik nelaimingi žmonės, bėgantys iš savo šalių. Puiku, bet kodėl visi jie turi bėgti į Europą? Manau, kur kas sunkiau laivu pasiekti Europą nei Maroką arba Saudo Arabiją. Akivaizdu, kad jie vyksta čia dėl mūsų socialinių paslaugų ir todėl, kad jie galės gauti iš vyriausybės pinigų. Jūs tiesiog leidžiate, kad visa tai vyktų!
Turime ryžtingai tam priešintis ir užtikrinti, kad mes, kaip Europos Parlamento nariai, gintume Europos Sąjungos piliečius. Jeigu ir toliau taip manysite, tai mus sužlugdys. Toliau rūpinsimės Afrika į pietus nuo Sacharos ir galiausiai visi patrauks čia. Negalime sau to leisti. Tai jūsų, o ne mano pasaulis. Linkiu jums geriausios kloties, bet ne to nori mūsų piliečiai, ypač Nyderlanduose.
Simon Busuttil
Ponia pirmininke, prieš kelias dienas ES vadovai paskelbesą pasirengę parodyti realų solidarumą su labiausiai migracijos naštą patyrusiomis valstybėmis narėmis. Tas laikas atėjo, nes masiškas judėjimas dabar turi įtaką Europos Sąjungai. Dabar raginame Europos Vadovų Tarybą laikytis savo žodžio. O kad solidarumas būtų realus, visos valstybės narės turi prisiimti atsakomybę už perkeltuosius asmenis, bėgančius iš Libijos į Europą.
Jau turime priemonę; reikia tik ją panaudoti. Tai dvejopo veikimo solidarumo mechanizmas, numatytas Direktyvoje 2001/55/EB. Pirma, juo užtikrinama laikina apsauga visiems perkeltiesiems asmenims, atvykusiems į ES. Antra, juos priimti įpareigojama ne tik ta šalis, į kurią jie atvyksta, bet visos valstybės narės. Mechanizmas pradeda veikti Tarybos sprendimu, kad susidarmasinis srautas. Tačiau jis priimamas gavus pasiūlymą iš Komisijos, iš jūsų, ponia Komisijos nare.
Nėra abejonių, kad žmonės masiškai bėga iš Libijos. Daugiau nei 400 000 žmonių iš Libijos pabėgo daugiausia į Tunisą ir Egiptą, o dabar ir į ES šalis. Praėjusią savaitę tik per parą į Maltą atvyko daugiau nei 800 žmonių, tai daugiausia Somalio ir Eritrėjos gyventojai. Palyginkime, tai tas pat, jeigu tik per vieną dieną į Prancūziją atvyktų 120 000 žmonių. Be abejo, tai būtų laikoma masiniu srautu. Taigi turime atsižvelgti į skaičius ne absoliučiai, o santykinai, turime atsižvelgti į jų santykinį poveikį atvykimo šaliai.
Iš tiesų prašau jūsų, ponia Komisijos nare, imtis politinio vadovavimo ir parengti šį pasiūlymą. Taip pat prašau Tarybos laikytis duoto žodžio ir parodyti realų solidarumą.
Claude Moraes
Ponia pirmininke, nuo 1999 m. Taryba atsisako suformuluoti prieglobsčio politiką ir realiai įtvirtinti formalų pasidalijimą našta. Davido Sassoli ir savo kolegų iš Italijos vardu sakau, kad šiuo metu Italijoje susidarekstremalioji padėtis, bet realaus teisinio sprendimo nėra. Sprendimas jau turėjo būti rastas. Priėmimo procedūras, apribojimus, kurie sudaro šiandien aptariamo prieglobsčio teisės aktų rinkinio esmę, derėjo įgyvendinti seniai. Tada būtume turėję suformuluotas perkėlimo ir pasidalijimo našta sąvokas, tačiau neturime.
Todėl savo frakcijos vardu sakau, kad susidarius tokiai ekstremaliajai padėčiai reikia suteikti pagalbą. Ypač raginame Tarybą, taip pat ir jus, ponia Komisijos nare, imtis politinio vadovavimo ir pradėti taikyti Tarybos direktyvą 2001/55/EB. Tada susidarys perkėlimui palanki padėtis, kuri palengvins naštą.
Be to, kaip kai kurie jau minėjo, turime nepamiršti savo pareigų, susijusių su prieglobsčiu ir tarptautine teise. Šios pareigos svarbios daugeliui pažeidžiamų ir šiuo metu kenčiančių žmonių. Veiksniai, skatinantys ieškoti prieglobsčio, turi svarbias priežastis - tai skurdas ir nestabilumas. Tačiau šiuo metu susidūrėme su padėtimi, darančia poveikį pietinėms valstybėms, todėl reikia įgyvendinti Tarybos direktyvą 2001/55/EB.
Cornelia Ernst
(DE) Ponia pirmininke, norėčiau kalbėti trimis klausimais. Pirma, turėtume įrodyti, kad mes išties galime ir norime suteikti pagalbą pabėgėliams iš Šiaurės Afrikos, ypač iš Tuniso. Todėl palankiai vertinu Komisijos norą aktyvinti Direktyvą 2001/55/EB, kad būtų suteikta laikina apsauga, ir kartu norėčiau paraginti visas valstybes nares - ne tik Italiją, bet ir Prancūziją ir Vokietiją, visų pirma šalis, iš tikrųjų galinčias investuoti - faktiškai ja pasinaudoti.
Antra, tikimės aiškaus Komisijos pareiškimo, kad susitarimai, sudaryti su tokiais diktatoriais kaip Z. El A. Ben Ali arba M. Gaddafi, dėl migracijos prevencijos, būtent taip aš juos vadinčiau, yra niekiniai ir negaliojantys. Tikros partnerystės su trečiosiomis šalimis, kaip minėjo C. Malmström, tikriausiai neprilygsta Italijos idėjai už sutikimą atgal priimti pabėgėlius sumokėti 150 mln. EUR. Užuot rodę solidarumą užkertant kelią pabėgėliams, turėtume rodyti realų solidarumą su Šiaurės Afrikos valstybėmis, pvz., Tunisu, kurias užplūdo 150 000 žmonių.
Trečia, turime suprasti, koks silpnas ES pabėgėlių prevencijos priemonių pagrindas. Kalbant apie FRONTEX ir Dublino II reglamentą, turime dar kartą juos apsvarstyti. Europai reikia liberalių prieglobsčio ir migracijos teisės aktų ir kitokios tikrai tvarios vystymosi politikos.
Constance Le Grip
(FR) Ponia pirmininke, šiame mūsų diskusijų etape neišvengiamai kai ką pakartosiu arba pritarsiu tam, kas buvo pasakyta pirmiau. Kaip ir keletas mano kolegų Parlamento narių, taip pat norėjau pasakyti, kad problemų, su kuriomis šiuo metu susidūrėme, problemų, su kuriomis šiuo metu susidūrvisa Europos Sąjunga, viena valstybnarišspręsti negali.
Jokia valstybnarneturėtų viena imtis spręsti iškilusių sunkumų, su kuriais, dar kartą sakau, susidūrė, manau, visa Europos Sąjunga. Todėl išties prašau, kad Europos Sąjunga susiimtų ir suvaldytų padėtį veikdama išvien. Manau, kad dabar išties atėjo laikas sukurti tikros Europos imigracijos ir prieglobsčio politikos pagrindus.
Europos prieglobsčio ir imigracijos paktas buvo priimtas daugiau nei prieš metus. Manau, dabar atėjo metas jį realiai taikyti.
Išklausėme Komisijos narės; girdėjome ne vieną jos pateiktą rekomendaciją. Norėčiau prie jų grįžti ir tvirtai pritarti kai kuriems jos pasiūlymams. Taip, bet kokia kaina turime padidinti FRONTEX išteklius. Turime padidinti jos žmogiškuosius, materialiuosius ir finansinius išteklius ir užtikrinti didesnę paramą operacijoms "Hermes" ir "Poseidon".
Taip, mums reikia papildomų išteklių valstybėms narėms, kurias, sakyčiau, iš esmės veikia padidėję migracijos srautai, kuriuos matome šiuo metu. Tai bus finansinmūsų solidarumo išraiška.
Taip, turime užmegzti glaudesnius bendradarbiavimo ryšius su Viduržemio jūros regiono pietų valstybėmis; reikia jas paremti, žinoma, padėti joms ir rasti priemonių. Komisijos narminėjo judumo partnerystes, apie kurias, manau, ji kalbėjo nuvykusi į Tunisą. Taip, reikia šias priemones stiprinti atsakingai, solidariai ir imantis tikrų, konkrečių veiksmų.
David-Maria Sassoli
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, jūs tikriausiai supratote, kad šis Parlamentas labai solidarus, tačiau to nepakanka. Siekdami įdiegti ir taikyti Europos imigracijos politiką, turime kartu padaryti tai, ko kiti negali - kitaip tariant, pasiekti vyriausybių bendrą sutarimą.
Pateikite savo pasiūlymus Tarybai. Mes jus palaikysime, nes, nepaisant kai kurių ksenofobinių pastabų, jūs tikriausiai supratote, kad šis Parlamentas jums jaučia didelę pagarbą ir rodo didelį solidarumą. Rytoj Parlamentas tai dar kartą įrodys nepritardamas grąžinimui, bet pritardamas Direktyvos 2001/55/EB įgyvendinimui ir šios direktyvos 25 straipsnio įgyvendinimui.
Rytoj Parlamente atliksime savo pareigą. Tačiau reikia, kad ir kiti atliktų savo pareigas; vyriausybės turi būti ne tokios savanaudiškos; mes turime remti solidarumą, kurio reikia norint įgyvendinti Europos politiką. Šiuo požiūriu jūsų darbas yra esminis, nes be vyriausybių Europa bus silpnesnė.
Carlos Coelho
(PT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare C. Malmström, ponios ir ponai, visi kalbėjome apie tai, kad susidūrėme su masiniais migracijos srautais ir jų sudėtingumu. Be nuolatinių konfliktų Afganistane, Somalyje ir Kongo Demokratinėje Respublikoje, dabar nerimą kelia ir, pvz., Egiptas, Tunisas bei Libija, nes šie atvejai lėmdramatišką padėties pablogėjimą.
Valstybės narės, kurias dėl geografinių priežasčių labiau paveikši migracijos našta, taip pat įsitikino, kad jų gebėjimas reaguoti į tokią padėtį gerokai sumažėjo. Vienas iš pavyzdžių - kelių pranešėjų minėta chaotiška padėtis Lampedūzos saloje, kur pabėgėlių skaičius viršija salos gyventojų skaičių. Todėl smarkiai paveiktoms valstybėms narėms skubiai reikia suteikti būtiną finansinių, žmogiškųjų ir techninių išteklių paramą, siekiant užtikrinti jų realų gebėjimą reaguoti į masinius migracijos srautus ir savo gebėjimą humaniškai reaguoti į žmonių veiksmus, su kuriais susidūrėme.
Todėl pritariu savo kolegų Parlamento narių raginimui nedelsiant aktyvinti Europos Sąjungos solidarumo mechanizmą. Taip pat svarbu pasinaudoti esama infrastruktūra ir įstaigomis, pvz., Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūra ir Europos prieglobsčio paramos biuru, ir tikriausiai iš naujo įvertinti bei adaptuoti operaciją "Hermes". Taip pat sutinku su tuo, ką jau R. Tavares pasakapie pabėgėlių perkėlimo procesą. Svarbu, kad Taryba, kuri nedalyvauja šiose diskusijose, liautųsi dangsčiusis teisiniais pretekstais ir sugebėtų sėkmingai išspręsti šį pabėgėlių perkėlimo klausimą. Pagaliau, ponia Komisijos nare, manau, kad reikia didesnio Europos Sąjungos valstybių narių solidarumo, geresnio veiksmų koordinavimo ir atsakomybės bei naštos pasidalijimo.
Rosario Crocetta
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, liūdna kartais pabrėžti, kad Vakarai gali parodyti didelį solidarumą dėl bombardavimo, bendrovių išsiuntimo į trečiąsias šalis ir naftos gavybos, tačiau jiems gerokai sunkiau siekti solidarumo formuojant migracijos politiką. Šio vakaro diskusijos susijusios su šiomis temomis.
Pirmadienį nuvykau į Lampedūzą ir pamačiau 4 000-5 000 žmonių susirietusių ir miegančių ant žemės, neapsaugotų nuo saulės ir lietaus, besituštinančių ten pat, kur valgė, ir negalinčių persivilkti šlapių drabužių - kai kurie sakė, kad tai buvo firminiai drabužiai, bet iš tiesų tai klastotės - kuriuos jie vilkėjo keliaudami apgailėtinomis sąlygomis. Tarp jų buvo 4 500 vaikų, 12-13 metų vaikai, gyvenantys tomis pačiomis sąlygomis, nepatogiomis sąlygomis, kuriomis gyveno ir Lampedūzos gyventojai.
Šiuo metu Tunisas tapo namais 150 000 migrantų, atvykusių iš Libijos, ir rodo savo solidarumą. Solidarumą rodo neturtinga šalis, o turtinga Europa negali priimti 5 000 migrantų. Europa turėtų parodyti savo solidarumą su šiais nuostabiais vaikais, kurie paskatino Jazminų revoliuciją, kilusią Sidi Bouzide ir padedančią keisti Šiaurės Afriką ir pasaulį.
Alfredo Pallone
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, jūs pasakėte būtent tai, ką norėjome išgirsti. Tačiau nenorėčiau ideologizuoti šių diskusijų, kurios kartais yra ideologizuojamos dviejų skirtingų pusių. Manau, kad labai rimta kalbėti apie ekstremaliąją humanitarinę padėtį.
Sau ir savo kolegoms Parlamento nariams užduodu klausimą, ar galime kalbėti apie ekstremaliąją humanitarinę padėtį ir tuo baigti, o gal turėtume užduoti du klausimus - vieną dėl ekstremaliosios padėties ir neatidėliotinų dalykų, o kitą dėl strategijos?
Afrikos ir Artimųjų Rytų problema yra problema, kuri iš esmės turi likti už Europos ribų, todėl kyla klausimas, ar galimas vystymasis be demokratijos. Prisiminkime, kad šiose Artimųjų Rytų ir Viduržemio jūros regiono šalyse sukilimai vyko ne dėl ideologijos, bet dėl duonos, sukilimai dėl demokratijos, kad išgyventų.
Todėl privalome užduoti sau tam tikrus klausimus. Labai gerai, ponia Komisijos nare, kad kalbama apie Direktyvą 2001/55/EB ir FRONTEX veiksmus, bet Europa turi savęs paklausti, ko ji ketina imtis galvoje turint Viduržemio jūros regioną ir visą Afriką.
Daugelis mano kolegų Parlamento narių kalbėjo apie Libiją ir kitas šalis. Tai verčia mane galvoti apie Darfūrą, tam tikras aplinkybes, kai Afrikoje kasdien vykdomas genocidas. Pridėčiau šią vienintelę prieštaringą pastabą: netiesa, kad atsakomybuž grobstymą tenka Europai. Žinoma, kai kurios Europos šalys iš dalies atsakingos, bet Afrikoje kartu veikia daug kapitalistinių sistemų, kurios grindžiamos ne socialine darbo ekonomika kaip mūsų, bet valstybine ekonomika, valstybiniu kapitalizmu. Geriausias to pavyzdys - Kinija, kuri superka valstybės skolas ir išnaudoja ištisas šalis. Negalime nušalinti nusikaltėliškų siekių turinčių prezidentų. Net JT negali to padaryti.
Manau, kad turėtume atidėti į šalį ideologinius klausimus ir pagalvoti apie neatidėliotiną problemą - kaip priimti visus šiuos žmones. Vis dėlto ateityje neišvengsime diskusijų, susijusių su Europos strategija dėl visos Afrikos.
Sylvie Guillaume
(FR) Ponia pirmininke, priartėjome prie kalbų pabaigos, todėl dėmesį skirsiu dviem dalykams ir užduosiu du su jais susijusius klausimus. Pirma, humanitarinis chaosas Viduržemio jūros regione yra neišvengiamas trūkumų, t. y. Europos Sąjungos bendros migracijos politikos nebuvimo, padarinys. Nerealu siekti tik užkirsti kelią migracijos srautams į Europą, nes tai reiškia, kad šiuo metu trečiosios šalys ir pietinės Europos Sąjungos valstybės narės vienos patiria padarinius. Italijos atsakas - kolektyvinis išsiuntimas - nepriimtinas, nepriimtina ir Prancūzijos pozicija uždaryti sienas; taip niekas neišsprendžiama, o į tikrai svarbius klausimus rimtai neatsižvelgiama.
Pirmas klausimas, ar galime tikėtis pokyčio ir suderintos Europos migracijos politikos kūrimo?
Antras klausimas taip pat susijęs su Europos solidarumu; Laikau tai ne šūkiu, o neatidėliotina ir absoliučia būtinybe. Raginu Tarybą skubiai reaguoti ir aktyvinti solidarumo mechanizmą, numatytą direktyvoje dėl priėmimo esant masiniam srautui taip pat raginu valstybes nares reaguoti į UNHCR kreipimąsi dėl skubaus perkėlimo mechanizmo taikymo.
Todėl antras klausimas toks: ar galime tikėtis konkrečių Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos veiksmų balandžio 11-12 d.?
Cristian Dan Preda
(RO) Ponia pirmininke, manau, kad šiandienos diskusijas dėl F. Proveros pranešimo reikia vertinti palankiai atsižvelgiant į paskutinius įvykius Viduržemio jūros regione ir Šiaurės Afrikoje. Norėčiau pradėti pabrėždamas, kad reikia ES lygmeniu suformuluoti požiūrį į solidarų migracijos srautų, kuriuos sukėlprasidėjusios revoliucijos arabų pasaulyje, valdymą, kaip to reikalaujama Lisabonos sutarties 80 straipsnyje.
Vis dėlto norėčiau pasveikinti F. Proverą parengus pranešimą, kuriame pabrėžiama, kad reikia nuolat atsižvelgti į senas nestabilumo, dėl kurio kyla migracijos srautai, priežastis. Šiuo metu gausu įvykių, primenančių mums, kad reikia skubiai imtis veiksmų. Pvz., po konflikto, įvykusio Dramblio Kaulo Krante po rinkimų, šimtai tūkstančių Dramblio Kaulo Kranto gyventojų ieškojo prieglobsčio kaimyninėse šalyse, tarp jų 94 000 vien tik Liberijoje, šalyje, kuriai pačiai gresia nestabilumas.
Siekiant išvengti šio nestabilumo ir migracijos didėjimo, manau, reikia visų pirma pabrėžti prevencinį aspektą. Pirmiausia galvoju apie konfliktų prevenciją. Be to, turime pagalvoti apie demokratijos bei žmogaus teisių skatinimą ir, žinoma, ilgainiui apie ekonominės padėties gerinimą.
Dar kartą, manau, reikia geriau panaudoti turimas priemones, kurios yra visuotinio požiūrio į migraciją dalis, kad paskatintume migracijos ir vystymosi sąveiką. Migracijos klausimas turi automatiškai būti įtrauktas į dialogą su Europos partneriais. Kilmės ir tranzito šalyse reikia labiau remti vystymosi projektus, kuriais gerinamos gyvenimo sąlygos ir šių šalių gebėjimas valdyti migracijos srautus.
Carlo Casini
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, nežinome tikros padėties Šiaurės Afrikoje. Nežinome tiesioginių pilietinio karo Libijoje padarinių, nežinome, ar naujoji politintvarka Šiaurės Afrikos vakarinėse šalyse ir Egipte bus palanki demokratijai ir ar nesusidarys dar prastesnės sąlygos demokratijai ir santykiams su Europa.
Dėl nesiliaujančio pabėgėlių srauto iš Afrikos į Europą, ypač Lampedūzą, net ir šiuo atveju sunku atskirti, kas bėga dėl smurto ir bijodami mirties, kas, pvz., pabėgo iš kalėjimo ir kas ieško geresnės ateities nei badas jų šalyje.
Visgi galime būti tikri dėl tam tikrų dalykų. Pirma, reikia gerbti visų žmonių orumą. Antra, Europa laikosi požiūrio parodyti svetingumą visiems pabėgėliams. Trečia, atskirų Europos Sąjungos valstybių sienos yra Europos sienos. Ketvirta, solidarumo pareiga tenka visoms Europos valstybėms, priklausančioms Europos Sąjungai - tai patvirtinta ir įtvirtinta Lisabonos sutartyje, kuria reglamentuojama migracijos politika ir migracijos srautų valdymas laisvės, saugumo ir teisingumo srityje, ir tai teisiškai saisto. Penkta, jau egzistuoja tokios kaip ši ekstremaliosios padėties valdymo priemonės: Direktyva 2001/55/EB, FRONTEX ir Europos prieglobsčio paramos biuras. Esama padėtis - viena iš tų padėčių, kurios parodo, ar Europa iš tiesų yra reali.
Ponia Komisijos nare, man labai patiko jūsų kalba, bet manau, kad turėtume pereiti nuo žodžių prie darbų. Gerai tai žinau ir žinau, kad jūs imsitės veiksmų. Tikimės, kad jūsų pasiūlymas bus toliau svarstomas. Svarbu tai, kad žodžių nepakanka - turime veikti, kad Europa taptų realybe. Tai galimybsukurti Europą.
Georgios Papanikolaou
(EL) Ponia pirmininke, turime apsispręsti. Sakau tai, nes turime pagalvoti, kaip toliau judėti į priekį ir įveikti krizę, su kuria šiuo metu susiduriame. Ankstesniais metais mums pavyko apriboti migracijos srautus iš Šiaurės Afrikos į Pietų Europą - Italiją, Ispaniją, Portugaliją, Maltą ir Graikiją - šių šalių ir atitinkamų Šiaurės Afrikos šalių dvišaliais susitarimais ir iš tiesų pasiekėme svarbių rezultatų. Štai kodėl dabar Turkija daro didesnį spaudimą Graikijai, nes Europa ir Graikija nesugebėjo taikyti panašių susitarimų Turkijai, nors tokie dvišaliai susitarimai egzistuoja.
Todėl mano klausimas toks: ponia Komisijos nare, kas bus su šiais susitarimais dabar, kai viskas taip pradėjo žlugti? Ar galėtume ir ar turėtume susieti šiuos sudarytus arba kitus būsimus susitarimus su mūsų teikiamu finansavimu? Jūsų paskelbtas priemonių rinkinys labai geras, mes turime padėti šioms šalims. Mūsų pareiga padėti savo bendražygiams; tačiau ją reikia sieti su šių šalių įsipareigojimu atgal priimti visus, kurie atvyko į Lampedūzą, ir visus, kurie netrukus arba kiek vėliau atvyks į kitas Europos šalis, nes kuo sunkesnpadėtis, tuo daugiau žmonių vyks į kitas šalis.
Kadangi diskutuojame šia tema ir buvo paminėta Direktyva 2001/55/EB, galbūt turėtume prisiminti, ką kalbėjome prieš metus; keletas Parlamento narių kalbėjo apie garsųjį ir taip mūsų lauktą perkėlimą. Vis dar laukiame, kada galėsime taikyti repatriaciją ir perkėlimą; pasakykite mums, ką dar turėtume padaryti. Galbūt turėtume iškart pradėti nuo pabėgėlių perkėlimo viduje, kad palengvintume šalių, kurios susidūrsu tikra problema, naštą?
Kadangi mano laikas baigėsi, noriu tik pasakyti, kad galiausiai turime riboti nenuoseklų valstybių narių požiūrį. Kai kurios šalys, pvz., Vokietija ir Prancūzija, atlikdamos atrankas atideda grąžinimą į Graikiją pagal Dublino II reglamentą. Netrukus arba kiek vėliau ta pati problema gali kilti ir Italijoje. Graikijos vyriausybpaskelbkitą nenuoseklų požiūrį - pastatyti tvorą Evre, tačiau visapusiško problemos sprendimo neradome. Ponia Komisijos nare, labai svarbu tai, kad mums reikia tikro solidarumo ir bendros strategijos.
Jacek Protasiewicz
(PL) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, iš pradžių planuota, kad šios diskusijos bus gerokai siauresnės ir apims tik F. Proveros pranešimą. Pirmininkų sueiga nusprendišplėsti jų apimtį, todėl dabar, ir tai gana teisinga, diskutuojame apie dabartinius atsakus į žmonių, kurių dauguma yra pabėgėliai, srautus. Negalime jų vadinti nelegaliais imigrantais, nes jie yra pabėgėliai iš Sirijos ir visų pirma iš Šiaurės Afrikos, kurioje šiuo metu vyksta revoliucijų neramumai. Dabar mūsų diskusijų dėmesio centre ir bendras dabartinės Europos Sąjungos prieglobsčio ir imigracijos politikos vertinimas.
Kaip Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) frakcijos šešėlinis pranešėjas dėl F. Proveros pranešimo, norėčiau grįžti prie šio dokumento. Norėčiau iškelti du su juo susijusius klausimus, kurie, mano nuomone, yra labai svarbūs. Pirma, norėčiau pasakyti, kad labai palankiai vertinu tai, kad pranešime kalbama apie dviejų pagrindinių Europos politikos ramsčių, t. y. vystymosi ir saugumo, didesnės sąveikos poreikį. Iš revoliucijų Šiaurės Afrikoje šiuo metu pasimokėme, kad tik oficialiais kanalais suteikta pagalba, kurią paskirstdiktatoriškų vyriausybių departamentai, negalima išspręsti žmonių, gyvenančių šalyse, kurioms taikoma ES pagalbos politika, socialinių problemų. ES pagalba iš tiesų turi būti teikiama siekiant padėti eiliniams žmonėms išspręsti socialines problemas, o ne naudojama diktatorių ir valdančiųjų reikmėms.
Būtina pagalbos vystymuisi suteikimo sąlyga turi būti ne tik ekonominreforma, bet ir reforma demokratijos ir žmogaus teisių srityje. Šiuo metu matome, kad jaunimas tose pasaulio dalyse, kuriose turime interesų ir kurioms taikoma mūsų vystymosi politika, nori ne tik duonos, bet ir laisvės ir demokratijos.
Antra, atsižvelgiant į demografinius sunkumus, kuriuos patiria Europa, akivaizdu, kad be nuoseklios ir iš tiesų racionalios imigracijos politikos Europos Sąjunga neišspręs problemų, kurios jau gresia darbo rinkai. Vienintelis dalykas, kuris gali užkirsti kelią mažiausiai išsilavinusių ir didžiausių poreikių turinčių migrantų, ieškančių vietos šiame pasaulyje, srautui į Europą, yra, kaip jau minėjo pirmiau kalbėję pranešėjai, gerai apgalvota ir nuosekli migracijos politika, pvz., taikoma Kanadoje ir Naujojoje Zelandijoje.
Giovanni La Via
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, dėl padėties Viduržemio jūros baseine bei numatomų migracijos srautų reikia priimti kitokią, nei paskelbKomisijos narC. Malmström, vidutinės trukmės ir ilgalaikę strategiją.
Manau, Afrikos šalyse prie Viduržemio jūros reikia sukurti demokratiškas gyvenimo ir vystymosi sąlygas, kuriomis būtų užkirstas kelias tokiai migracijai, kokios liudininkai esame. Todėl manau, kad artimiausiu metu reikia specialaus plano, kurį kai kurie pavadino "Maršalo planu", skirto vystymosi procesui paskatinti ir įgyvendinti Šiaurės Afrikos šalyse. Tik taip galime ateityje sustabdyti migraciją ir užkirsti jai kelią.
Taip pat norėčiau pabrėžti, kad susijusiose srityse reikia kompensavimo priemonių. Visi pranešėjai kalbėjo apie Lampedūzą, bet aš norėčiau paraginti jus pagalvoti, ką migracijos procesas, kurį dabar išgyvename, iš tiesų reiškia salai, kuri gyvena iš turizmo ir žvejybos. Mėnesių mėnesiais kelionių operatoriai nesulaukia kelionių rezervacijų, jos tik atšaukiamos. Europa turi parodyti paramą tinkamomis kompensavimo priemonėmis.
Barbara Matera
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, kalbu kaip Pietų Italijos atstovir išdidi europietė, įsitikinusi, kad valstybės narės turėtų prisidėti kuriant tvirtą ir ilgaamžę Europos Sąjungą.
Tai, kad nebuvome pasirengę ekstremaliajai padėčiai vos 70 mylių nuo mūsų krantų, rodo mūsų 27 narius turinčios sistemos silpnybes bei didesnės atskaitomybės ir solidarumo poreikį. Tikėtina, kad dėl individualistinio požiūrio bus susilpninta Europa ir sustabdytas integracijos procesas, kurį per paskutinius dešimtmečius mums taip sunkiai sekėsi vykdyti.
Kiekvienas Europos kampelis yra Europa. Lampedūza taip pat Europa, tas pats taikoma visose srityse ir visose politikos kryptyse. Absurdiška, kad šią ekstremaliąją padėtį mėgina suvaldyti tik dvi valstybės narės. Mes nusprendėme susijungti, kad būtume stipresni, ir, kaip ir tvirčiausioje santuokoje, sąjunga turėtų išlikti ir laimėje, ir varge.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, dėkoju už jūsų žodžius. Privalome visiškai pritarti, kai kalbate apie valstybių narių solidarumą ir kai pabrėžiate, kad Komisija paragins valstybes nares parodyti atsakingumą prieglobsčio prašytojams. Dėkoju, nes dar kartą patikinote, kad dabar ligšiolinių trūkumų nebeliks.
Rytoj savo balsais norime paremti jūsų veiksmus, sustiprinti jūsų žodžius ir suteikti jums visus įgaliojimus užtikrinti, kad ligšiolinių trūkumų nebeliktų.
Deja, ne visos Europos vyriausybės laikosi to paties požiūrio. Kai kurios galvoja, kad Italijos pajūrio sienos yra Italijos, o ne Europos sienos, ir aiškiai teigia, kad nenori dalytis ta našta, kuri tenka tik Italijai ir Pietų Italijai.
Todėl visiškai pritariame jūsų kalbai, tačiau pritariame manydami, kad dėl ryžtingų Komisijos veiksmų Tarybos atžvilgiu valstybės narės turėtų būti iš tiesų ir iš esmės solidarios su Italija ir kad visos 27 valstybės narės turėtų pademonstruoti savo atsakomybę ir parodyti, kad ši ekstremalioji padėtis daro įtaką joms visoms.
Raffaele Baldassarre
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, pritariu jūsų kalbai ir paskelbtam priemonių sąrašui, todėl neįsitrauksiu į diskusijas teisės ir reguliavimo srityje dėl laikinos migrantų apsaugos ir Sutarties 80 straipsnio taikymo.
Kol mes šnekame, laivybai netinkami laivai ir toliau plaukia per Viduržemio jūrą Italijos krantų link, o jų keleiviai neretai už tai sumoka gyvybe. Nepaisant paskutinių perkėlimų, Lampedūzos padėtis išlieka visiškai ekstremali, o žmonės vis dar plūsta į Mandūrijos palapinių miestelį.
Italija ir toliau priima šiuos nusivylusius žmones, o kitos šalys garsėja tik per policijos nuovadas išsiunčiamų žmonių skaičiais. Mūsų vyriausybyra Tuniso mieste, kur stengiasi apriboti šį srautą, bet vieni to nebegalime padaryti. Mums reikia Europos Sąjungos, pagalbos, Europos politinio vaidmens, kad galėtume suplanuoti naują kaimynystės politiką ir veiksmingesnę migracijos strategiją, pradedant nuo nesėkmės taikant Dublino sistemą ir pastabos, kad Lampedūza yra ne tik Italijos, bet ir Europos siena.
Mario Pirillo
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, kadangi esu išrinktas Pietų Italijos atstovas, prisijungiu prie pirmiau kalbėjusių kolegų Parlamento narių, kurie paragino imtis tinkamų veiksmų, siekiant suvaldyti kritišką padėtį, kurioje atsidūrLampedūzos piliečiai ir čia atvykę migrantai.
Sveikatos ir sanitarinpadėtis saloje pranoko visas tinkamumo ribas. Kreipiuosi į Italijos vyriausybę, kad ji parodytų atsakomybę ir patvirtintų visas jai prieinamas priemones, taip pat raginu Europos Komisiją įgyvendinti priemones, numatytas ES direktyvoje dėl imigrantų laikinos apsaugos.
Per kitą posėdį, numatytą balandžio 11 d., Europos Ministrų Taryba, į kurią susirinks vidaus reikalų ministrai, turi imtis tinkamų priemonių, kad nei migrantai, nei Lampedūzos piliečiai nebūtų palikti beviltiškoje padėtyje. Todėl reikia pradėti rimtas diskusijas dėl Europos kaimynystės politikos ir dėmesį skirti iniciatyvoms demokratijai remti, ypač Viduržemio jūros pietinių pakrančių šalyse. Sveikinu F. Proverą.
Ilda Figueiredo
(PT) Ponia pirmininke, mes žinome, kad siekiant išspręsti imigracijos problemas reikia paremti imigrantų kilmės šalių vystymąsi, nesikišant iš išorės, bet parodant konkrečius veiksmus skatinantį solidarumą, pagarbą žmogaus teisėms ir ginant taiką Tunise, Egipte, Libijoje ar kitose šalyse. Nepaisant to, elgiamasi ne taip ir liūdnas to pavyzdys - padėtis Lampedūzoje. Skubiai reikia rimtų priemonių; solidarumo priemonių; priemonių, kuriomis būtų užbaigta ši tragedija. Ponia Komisijos nare, ypač norėčiau atkreipti dėmesį į moterų imigrančių padėtį. Joms reikia užtikrinti teisę į nuosavą pasą ir leidimą gyventi, o tai svarbu ir kovojant su prekyba žmonėmis, ypač moterimis ir vaikais; su tuo turi būti siejamas ir pabėgėlių perkėlimas. Galiausiai raginu Komisiją kuo greičiau peržiūrėti Grąžinimo direktyvą, t. y. direktyvą, kuri nukreipta prieš imigrantus, bėgančius dėl karo, bado ir vargo, kurių vienintelis noras yra būti laimingiems su savo šeima ir kurie nusipelno mūsų solidarumo.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Ponia pirmininke, F. Provera atliko puikų darbą, su tuo jį ir sveikinu. Jo pranešime realistiškai įvertinama problema, o jo pasiūlymas dėl imigracijos naštos pasidalijimo yra būtinas sprendimas.
Todėl siūlau tarpininkauti sudarant susitarimą, kuriuo būtų patobulintas ir atnaujintas Dublino reglamentas. Įvykiai rodo, kad imigracijos klausimo neišspręsime ir kad ji nesibaigs. Negalime jos panaikinti, bet turime suvaldyti. Graikija, Italija ir Ispanija negali vienos spręsti šios problemos, nes šios šalys patiria didelių sunkumų. Šios problemos mums nepavyksta išspręsti nuo 1990 m. Laikomės nuomonės, kad ji neegzistuoja, ir paliekame valstybes nares likimo valiai, šie vargšai žmonės toliau išnaudojami, o Europoje vietos gyventojai patiria šiuos padarinius. Neturime pamiršti, kad šiuo metu Europoje yra 7 mln. bedarbių, iš kurių 3 mln. yra 19-24 metų.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Ponia pirmininke, buvęs J. Stalino padėjėjas Boris Bazhanov savo atsiminimuose, pavadintuose "Kaip gimStalinas", prisimena sceną, kuri įvyko Kremliuje 1923 m. gruodžio mėn. Diskusijoje su bendražygiais Gruzijos žudikas pasakkai ką, kas sukels sąmyšį. Nesvarbu, kas partijoje balsuoja ir kaip. Visų svarbiausia, kas skaičiuoja balsus. Todėl mūsų neturėtų stebinti, kad, pvz., neseniai Kazachstane Nursultan Nazarbajev buvo perrinktas daugiau nei 95 proc. balsų.
Ta pati istorija ir Rumunijoje, kur absoliučiai visų rinkimų rezultatai yra klastojami. Šiam akivaizdžiam apsimetinėjimui, kad šalis demokratiška, vadovauja vietos mafija, tiesiogiai proteguojama JAV ambasados Rumunijoje, kuri iš tiesų nusprendžia, kas rumunams geriau. Iš tiesų "WikiLeaks" telegramose pabrėžiama, kad, deja, Rumunija tapo CŽV, kuri smerkia J. Staliną, bet naudoja jo metodus, ketvirtaeiliu punktu. Kokia gėda!
Marco Scurria
(IT) Ponia pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, šiame diskusijų etape praktiškai viskas pasakyta ir galbūt būtent tai ir yra visa esmė. Mes vis kalbame, o žmonės ir toliau išsilaipina į krantą, miršta jūroje ir nežmoniškomis sąlygomis kuriasi Italijos ir Maltos pakrantėse, kurios yra ne tik Italijos ir Maltos, bet ir Europos siena, vartai į Europos Sąjungą, per kuriuos galima pasiekti bet kurią iš mūsų 27 valstybių narių.
Kad kalbų laikas baigėsi, mums primena mūsų piliečiai ir migrantai, kurie ieškojo laisvės, bet buvo uždaryti uždarose stovyklose. Ponia Komisijos nare, laikas veikti. Raginu jus; raginame jus ne vėliau kaip rytoj po balsavimo imtis iniciatyvos ir nusiųsti Tarybai prašymą įgyvendinti Direktyvą 2001/55/EB bei kartu sukurti tikrą Viduržemio jūros regiono ateities strategiją, nes pavojus kyla ne tik Europos patikimumui, bet ir jos netolimai ateičiai.
Elena Băsescu
(RO) Ponia pirmininke, šios diskusijos vyksta kritišku Europos kaimynystės politikos ateičiai metu. Šiuo požiūriu atvejai, su kuriais Italija susidūrLampedūzoje, manau, rodo, kad reikia parengti ES migracijos politiką, dėmesį skiriant toliau nurodytoms sritims.
Pirma, ES turėtų skirti dėmesį migracijos srautų priežastims. Turiu omenyje nesaugią ekonominę padėtį ir nestabilų politinį klimatą kilmės šalyse. Šiose šalyse sukurdama darbo vietų ir padidindama investicijas Europos Sąjunga paskatintų jų piliečius dalyvauti bendruomenių gyvenime.
Antra, manau, kad reikia ginti migrantų teises. FRONTEX agentūros svarbiausia pareiga yra įgyvendinti Ženevos konvenciją dėl pabėgėlių statuso ir kitas tarptautines sutartis šioje srityje.
Mairead McGuinness
Ponia pirmininke, šįvakar diskusijose dažnai vartojamas žodis "solidarumas". Pernelyg dažnai šio Parlamento nariai kalba gindami savo valstybių interesus, o būtų geriau, jeigu daugiau kalbėtume apie kitų šalių rūpesčius, taip parodydami solidarumą.
Paprašiau galimybės kalbėti, nes mane pribloškmano kolegos Simono Busuttilio nurodyti skaičiai - 800 į Maltą atvykstančių žmonių prilygsta 120 000 per dieną atvykusiųjų į Prancūziją. Maltos ir Lampedūzos problemos yra Europos problemos.
Daug kalbėjau apie solidarumo idėją vykstant diskusijoms dėl Lisabonos sutarties. Šiame Parlamente turime aptarti solidarumo sąvoką, nes baiminuosi, jog šiuo metu Europos Sąjunga nerodo solidarumo ne tik šiuo sudėtingu klausimu, bet ir kitais klausimais. Mes, kaip Parlamentas, turime imtis jį spręsti ir Europos Sąjungoje atkurti solidarumą.
Cecilia Malmström
Komisijos narė. - Ponia pirmininke, ši padėtis iš tiesų sunki. Žinoma, Šiaurės Afrika susidūrsu sunkumais. Šiuo metu Šiaurės Afrikos, ypač Tuniso ir Egipto, žmonės mėgina sukurti naujas demokratiškas valstybes, kuriose būtų gerbiamos pagrindinės teisės ir teisinvalstybė. Jie rengiasi rinkimams, kurie vyks šią vasarą. Turėtume padaryti viską, kad juos palaikytume siekiant šių fantastinių tikslų.
Kaip žinote, Komisija rengia kaimynystės strategijos pataisą, kurią pateiks Tarybai. Į ją bus įtraukta parama demokratijai, ekonominiam vystymuisi, augimui ir darbo galimybėms, taip pat joje bus aptartas judumo aspektas. Tai išbandymas, reikalaujantis mūsų palaikymo.
Sunkumų yra ir Libijoje, kur dėl padidėjusio smurto susidarlabai nesaugi padėtis, verčianti daugelį žmonių bėgti iš šalies. Tai išbandymas Europos migracijos politikai. Ilgainiui reikia suformuluoti visapusiškesnį požiūrį šiuo klausimu, kaip ir pabrėžF. Provera savo pranešime, į kurio indėlį bus atsižvelgta.
Per trumpą laikotarpį, žinoma, reikia užbaigti prieglobsčio teisės aktų rinkinį. Patikėkite, ponia F. Keller, mes mėginame tai padaryti. Aš vis dar tikiuosi, kad su Europos Parlamento pagalba ir įvairių pranešėjų pastangomis parengti rinkinį ir užbaigti derybas su Parlamentu šį darbą galėsime užbaigti iki šių metų pabaigos.
Lampedūza ir Malta patiria sunkumų. Norėčiau paneigti kai kuriuos teiginius, kad Komisija, arba Briuselis, nepadėjo Italijai. Iš tiesų Italijai pasiūlėme pagalbą. Likusiam laikotarpiui dabartinio ilgalaikio biudžeto nacionaliniame pakete Italijai numatyta 171 mln. EUR. Dalis šių Italijai skirtų lėšų nebuvo panaudotos, su Italijos institucijomis dirbome beveik kasdien, kad priimtume sprendimą, kaip perskirstyti programos finansavimą, kad būtų galima skirti lėšų padėčiai Lampedūzoje suvaldyti.
Be to, Italijai pasiūlėme pagalbą, kad būtų galima kompensuoti dalį migrantų perkėlimo viduje išlaidų. Turime parengtą FRONTEX operaciją "Hermes", bet norėčiau priminti, kad FRONTEX veikla priklauso nuo valstybių narių skiriamų išteklių, o jie visai netrukus baigsis. Turime atsakymą, kad veikia Europolas. Su Tunisu vedame derybas, kad rastume sprendimą dėl organizuoto, oraus, savanoriško žmonių, kuriems nereikia tarptautinės apsaugos, grąžinimo. Padedame Tunisui kovoti su prekybos žmonėmis tinklais ir ieškome būdų padėti stiprinant sienų kontrolę. Tai tvirtesnės partnerystės judumo srityje dalis.
Dauguma pabėgėlių apsistojo Tunise ir Egipte. Kaip minėjau, Libiją paliko daugiau nei 400 000 žmonių. Dauguma jų buvo repatrijuoti. Daugiausiai tai Tuniso ir Egipto gyventojai, bet yra ir kitų maždaug 30 skirtingų šalių, daugiausia Afrikos, gyventojų. Yra žmonių ir iš Bangladešo, Irako, Afganistano ir pan.
Padedant Europai ir valstybėms narėms išties solidariai bendradarbiaujant su Tunisu ir Egiptu, dauguma šių žmonių buvo repatrijuoti. Bet šiek tiek žmonių dar liko. Lankiausi šiose pabėgėlių stovyklose vos prieš kelias dienas. Tuniso gyventojų ir tarptautinių organizacijų, pvz., UNHCR, bendradarbiavimas daro įspūdį. Tačiau ten dar yra keletas žmonių, keli tūkstančiai atsidūrusiųjų sunkioje padėtyje. Jie negali grįžti namo. Reikia jiems padėti. Juos reikia perkelti Europoje. Man labai sunku paaiškinti šiems Somalio gyventojams, kad jie negali atvykti į Europą, nes nesutarėme dėl deleguotųjų arba įgyvendinimo aktų. Todėl raginus jus ir Tarybą susitarti šiuo klausimu, nes mes iš tiesų galėtume įgyvendinti Europos perkėlimo programos tikslą ir padėti šiems tuščiomis atvykstantiems žmonėms.
Be to, matome, kad šiuo metu pabėgėliai atvyksta į Europą - į Lampedūzą ir į Maltą. Aiškiai suprantu, kad tokiai mažai salai kaip Malta tenka milžiniška našta. Gali būti, kad atvyks daugiau žmonių. Gali būti, kad daugeliui jų reikia tarptautinės apsaugos. Kol Libijoje nesiliaus smurtas, didės rizika, kad iš šalies turės bėgti daugiau žmonių.
Šie žmonės - tikras išbandymas Europai. Tikriausiai jiems reikės prieglobsčio. Turime tam tikrų fondų. Veikia tam tikros agentūros. Įgyvendiname tam tikras politikos kryptis, kad pamėgintume padėti šiems žmonėms. Kaip minėjau, galvojame apie galimybę panaudoti laikinos apsaugos mechanizmą. Jį galima aktyvinti esant masiniam žmonių, negalinčių grįžti, srautui. Tačiau tam reikia kvalifikuotos balsų daugumos Taryboje. Šiuo metu jos nėra. Žinoma, labai atidžiai stebime procesą ir kitą savaitę vėl pateiksime šį klausimą Tarybai. Bet kol aktyvinsime šį mechanizmą, raginu ir raginsiu valstybes nares realiai parodyti solidarumą - ne tik gražiai kalbėti, bet ir veikti.
Reikia rasti sprendimus, kaip padėti Italijai ir Maltai bei galbūt kitoms šalims, kurios patirs sunkumų. Raginu valstybes nares tai padaryti. Europos šalys, kurios atsilieps į šį prašymą, galės pasinaudoti solidarumo fondais. Visa tai kitą savaitę bus svarstoma Teisingumo ir vidaus reikalų taryboje. Man bus malonu jums pranešti posėdžio rezultatus.
Ponia pirmininke, dėkoju už labai svarbias diskusijas.
Mario Mauro
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau, kad Komisijos narC. Malmström kai ką paaiškintų. Komisijos narminėjo, kad Taryba svarstys Direktyvos 2001/55/EB aktyvinimo klausimą. Kitą savaitę jį aptarsite su Taryba, nes, jeigu teisingai suprantu, šiuo metu mums trūksta kvalifikuotos balsų daugumos.
Cecilia Malmström
Komisijos narė. - Ponia pirmininke, galbūt šiuo klausimu kalbėjau neaiškiai. Viskas, apie ką kalbėjau, įskaitant patirtį Egipte ir Tunise, bus aptariama Taryboje kitą savaitę.
Žinoma, padėtis Šiaurės Afrikoje - pagrindinis darbotvarkės klausimas. Savo kalboje miniu šį laikinos apsaugos mechanizmą, bet nežinau, ar bus priimtas koks nors sprendimas. Patys pirmininkai sprendžia, kaip kontroliuoti padėtį, bet mes šią padėtį stebime kas valandą. Tenorėjau pasakyti, kad iki šiol nesusidarkvalifikuota balsų dauguma, kurios reikia norint aktyvinti šį apsaugos mechanizmą.
Fiorello Provera
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, prieš grįždamas prie pranešimo norėčiau atsakyti W. Meyeriui ir R. Tavaresui. Tikrai gerbiu kiekvieno nuomonę, bet nemanau, kad jie nuoširdžiai kalba apie Lampedūzą ir tai, kas vyksta saloje.
Norėjau jiems pranešti, kad per tris naktis į Lampedūzą atvyko 12 000 žmonių. Lampedūza yra nedidelsala, turinti 6 000 gyventojų, o per tris naktis staiga atvykus 12 000 žmonių salos gyventojų skaičius padidėjo iki 20 000 žmonių. Manau, bet kuriai šaliai sunku priimti tiek daug žmonių per tokį trumpą laiką ir tokioje mažoje saloje, kuri neturi priemonių tokiam atvykėlių skaičiui priimti. Šiuo metu Lampedūzoje yra 1 400 migrantų. Daug nuveikta ir kai tik pagerėjo sąlygos jūroje, migrantai buvo perkelti į kitus centrus, visų pirma šalies pietuose.
Grįžkime prie pranešimo. Norėjau padėkoti skirtingų politinių partijų šešėliniams pranešėjams, kurie pateikskirtingas savo nuomones ir labai naudingai papildšį pranešimą. Jie prisidėjo iš esmės, visiškai skaidriai ir išties energingai, taip įkvėpdami mus visus nuo pat pradžių. Taip pat dėkoju Komisijos narei C. Malmström už parodytą entuziazmą dėl pasidalijimo našta principo, kuris turėtų daryti įtaką jos veiklai Komisijoje ir Taryboje. Jeigu ji ir toliau dirbs taip pat entuziastingai, manau, sulauksime rezultatų.
Galiausiai norėčiau pasakyti, kad apibendrinti šią padėtį labai sunku. Kiek ją galima apibendrinti, norėčiau pasakyti, kad jokia politika nebus veiksminga ir visapusiška, kol pasaulio šiaurinėje ir pietinėje dalyse taip smarkiai skirsis išsivystymo lygis, kol smarkiai skirsis demokratinių institucijų kokybir kol nebus vienodai gerbiamos žmogaus teisės. Turime imtis veiksmų vykdydami pagrindinę strateginio bendradarbiavimo ir pagalbos politiką, kuri turės įtaką struktūrinėms priežastims, lėmusioms milžiniškus Šiaurės ir Pietų regionų skirtumus. Jeigu pašalinsime šias struktūrines priežastis, visa kita taip pat išsispręs ir pasaulis, kuriame visi gyvename, tikriausiai taps geresne vieta gyventi.
Pirmininkė
Bendros diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks 2011 m. balandžio 5 d., antradienį.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
Giovanni Collino
Esu labai kritiškai nusiteikęs dėl ES veiksmų migracijos klausimu. Dėl skirtingų Vokietijos, Prancūzijos, Ispanijos ir kitų valstybių narių, esančių Šiaurės ir Pietų Europoje, interesų Italija atsidūrlabai keblioje padėtyje. Italijos vyriausybei derėtų mažiau delsti ir daugiau veikti, atsisakant priimti migrantus, kol Europa parengs tikrą bendrą imigracijos politiką. Europos Sąjungai reikia bendros prieglobsčio politikos, ja turi būti užtikrinama, kad solidarumo ir pasidalijimo našta principai neliktų tik tušti pažadai, nustatyti dokumentuose. Taip atsitiktų, jeigu Italija siektų viena įveikti pokyčių Šiaurės Afrikoje ir visame Viduržemio jūros regione padarinius. Kol Prancūzija, Vokietija ir Austrija nepriims visų atvykstančiųjų iš Šiaurės Afrikos per jų teritoriją, Italija negali priimti Libijos, Tuniso ir Egipto gyventojų. Kol Briuselis nesuderins migracijos srautų valdymo su Prancūzijos, Vokietijos ir Austrijos, taip pat Italijos ir kitų valstybių narių vyriausybėmis, Italijai derėtų užimti tvirtesnę poziciją nei dabar.
Robert Dušek
Pranešime dėl migracijos pateikiamas sprendimas, kaip užkirsti kelią migracijos srautams. Pranešėjas mano, kad turėtume užkirsti kelią migracijai investuodami šalyse, iš kurių plūsta migrantai. Tačiau per ekonomikos ir finansų krizę ES negali dideliu mastu finansuoti trečiųjų šalių, nes taip būtų pakenkta Europos piliečių gyvenimo lygiui. Tarp ES ir Afrikos buvo, yra ir bus labai didelių ekonominių skirtumų. Panaikinus šiuos skirtumus, trečiųjų šalių piliečiai nebeturėtų priežasties migruoti į ES, nes mes būtume prisidėję prie ES šalių gyvenimo lygio mažėjimo. Neturėtume apsigauti ir manyti, kad migraciją lemia tik pagrindinių žmogaus teisių pažeidimai. Dideldalis migrantų atvyksta į ES tik ieškodami geresnio gyvenimo. Sociologinis tyrimas rodo, kad kuo didesnis migrantų procentas ES, tuo mažiau vietos gyventojai yra patenkinti savo gyvenimu. Jeigu migrantų skaičius viršija tam tikrą procentą, jie praranda norą įsilieti į Europos visuomenę ir, priešingai, kuria ES savo pačių visuomenę. Vykdydama migracijos politiką ES turėtų dėmesį skirti išimtinai žmogaus teisių pažeidimams. Finansiniai ir ekonominiai migrantų šalių ir ES skirtumai neturėtų tapti priežastimi teikti šioms šalims finansavimą. Migracijos prevencijos politiką reikia derinti su migracijos prevencijos prie ES išorės sienų politika.
Ville Itälä
Įvykiai Šiaurės Afrikoje paskatino naują migracijos srautą link Europos pietinės sienos. Nors ieškome šios opios problemos sprendimų, reikia išnagrinėti ir jos priežastis.
Arabų diktatūrų žlugimas gali būti vienas iš pagrindinių lemiamų veiksnių pasaulio politikoje nuo tada, kai prieš 20 metų krito geležinuždanga. Visų pirma tai puiki galimybįtvirtinti demokratiją ir pilietines teises. Kaip ir visos revoliucijos, ši taip pat yra susijusi su rizika. Kritiškiausiu atveju matyti, kad diktatoriai, kurie piktnaudžiauja savo įgaliojimais, grasina savo pačių piliečiams, kaip tai vyksta Libijoje.
Europa ir jos sąjungininkai negali ir neturėtų nesiimti veiksmų, kol prie jos sienų vyksta neramumai. Turime vieną bendrą misiją - turime padaryti viską, ką galime, kad apgintume nekaltų piliečių, tarp jų moterų ir vaikų, gyvenimus, kai niekas kitas to negali padaryti. Su tuo siejama Šiaurės Afrikos demokratizacija, pagarba žmogaus teisėms ir prasidedantis ekonomikos augimas - geriausias būdas sustabdyti žmonių, besitelkiančių prie Europos pietinės sienos, srautą.
Véronique Mathieu
Jau ne viena savaitė, kai tūkstančiai migrantų, bėgančių iš savo šalies, kur vyrauja precedento neturintis politinis nestabilumas, atvykstą į Viduržemio jūros pakrantes, ypač Maltoje ir Lampedūzoje. FRONTEX teisingai pradėjo operaciją "Hermes", kad padėtų Italijos institucijoms suvaldyti šį masinį migrantų srautą prie Italijos krantų. Valdyti šią humanitarinę krizę turi ne vien tik Italijos institucijos. ES išorės sienų kontrole turi rūpintis visi bendrai, nes tai visos ES išbandymas. Dėl šių trečiųjų šalių piliečių masinio srauto padidės nelegalių migrantų, vykstančių į daugelį valstybių narių, skaičius. Užtenka tik pažiūrėti, kaip Prancūzijos institucijos kasdien sulaiko šimtus nelegalių migrantų, atvykstančių tiesiai iš Italijos. Puikiai žinome, kad tarp šių prieglobsčio prašytojų yra daug ekonominių migrantų, kurie nepastebimai patenka į šiuos mišrius migracijos srautus. Be to, Europa turi labiau stengtis. Valstybės narės turi teikti išteklių FRONTEX, kurių jai reikia misijoms vykdyti. Taip pat reikia labiau bendradarbiauti su Tuniso institucijomis. Tunisas turi įvykdyti savo įsipareigojimus dėl readmisijos.
Edward Scicluna
raštu. - Šiuo metu padėtis Libijoje labai neaiški. Aišku tai, kad dėl jos kilo humanitarinkrizė. Kaip paaiškinama šiame pranešime, dėl ginkluotų konfliktų, ypač susijusių su žmogaus teisių pažeidimais, smarkiai padidėja migracijos srautai į kaimynines šalis. Atsižvelgiant į galimą jų masinį pobūdį, ES FRONTEX programa negali būti geriausia priemontokiems migracijos srautams suvaldyti. Nuo dabar ES turi parengti ir suplanuoti tinkamą atsaką, taip pat išsamų pasidalijimo našta veiksmų planą, siekiant padėti pabėgėliams persikelti koordinuotai. Šie veiksmai turėtų būti grindžiami solidarumo nuostata, išdėstyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 80 straipsnyje. Galima ginčytis, koks pabėgėlių skaičius turėtų būti, kad padėtį būtų galima apibūdinti kaip ekstremaliąją. Tačiau turime parengti išsamų planą, kuriame būtų nurodytos aiškios kiekvienos šalies ribos, kad ir ES vyriausybės, ir Komisija būtų pasirengusios ir tinkamai pasiruošusios suvaldyti artėjančią krizę. Mane, kaip Parlamento narį iš Maltos, labai liūdina tai, kad Komisija yra akivaizdžiai nepasirengusi suvaldyti krizę, kuri jau seniai buvo neišvengiama.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Pasiūlyme dėl rezoliucijos pabrėžiamas labai svarbus dalykas. Jame ne tik skiriamas dėmesys moterų ir vyrų vienodo vertinimo problemai kaimo vietovėse, bet ir aiškiai parodoma, kad reikia kaimo vietovėse gyvenančioms moterims suteikti tokias pačias galimybes, kokiomis kasdien naudojasi miestų centruose gyvenančios moterys. Manau, iki šiol Parlamente per mažai dėmesio skyrėme kaimo vietovėse gyvenančių moterų socialiniam ugdymui ir profesinės kvalifikacijos kėlimui. Kaimo vietovėse gyvenančios moterys kasdien susiduria su daugeliu ekonominių ir infrastruktūrinių kliūčių, kurios pastebimai apriboja jų galimybes švietimo, sveikatos apsaugos srityse ir, svarbiausia, darbo rinkoje. Juk kaimo vietovėse būna nedaug darbo pasiūlymų ir daugiausia dėl to, kad ekonominiu požiūriu šios vietovės yra gerokai mažiau išsivysčiusios. Todėl svarbu remti kaimo plėtros politiką, gerinant naudojimąsi pažangia infrastruktūra arba sudarant sąlygas pasinaudoti labai išvystytomis informacijos ir ryšių technologijomis. Neabejoju, kad Europos Parlamento nariai taip pat gali nemažai nuveikti, kad kaimo vietovės pasinaudotų civilizacijos pranašumais. Juk galime surengti įvairius rengimo kursus arba dirbtuves, kuriomis galima iš tiesų padėti pasinaudoti ES lėšomis, skirtomis kaimo plėtrai.
