Europos Vadovų Tarybos 2010 m. spalio 28-29 d. susitikimo išvados ir ekonomikos valdymas (diskusijos)
Pirmininkas
Kitas klausimas - prioritetinės diskusijos dėl Europos Vadovų Tarybos 2010 m. spalio 28-29 d. susitikimo išvadų ir ekonomikos valdymo.
Norėčiau pasveikinti šiose diskusijose dalyvaujančius Tarybos Pirmininką H. Van Rompuy ir Komisijos Pirmininką J. M. Barroso. Šiame posėdyje taip pat dalyvauja Tarybai pirmininkaujančios Belgijos ir Komisijos atstovai. Pirmiausia aptarsime informaciją, kurią pateiks Tarybos Pirmininkas H. Van Rompuy.
Herman Van Rompuy
Europos Vadovų Tarybos Pirmininkas. - Pone pirmininke, Europos Vadovų Tarybos spalio 28-29 d. susitikime daugiausia dėmesio buvo skiriama Europos Sąjungos ekonomikos valdysenai, atsižvelgiant į Ekonomikos valdysenos darbo grupės parengtą pranešimą. Vertinant jos patvirtintą pranešimą ir vėlesnius įvykius, visų pirma Airijoje, šis klausimas yra labai svarbus bendrąja prasme, be to, reikalingos sparčiai įgyvendinamos finansinės priemonės, dėl kurių tarėmės gegužės mėn.
Norėčiau pasidžiaugti skubiais finansų ministrų veiksmais pastarąją savaitę ir pabrėžti, kad tai rodo mūsų pasiryžimą išlaikyti euro stabilumą.
"ES ir euro zonos finansinparama bus teikiama laikantis griežtos politikos programos, dėl kurios Komisija ir TVF kartu su Europos centriniu banku tarsis su Airijos valdžios institucijomis. <...> Žinant apie tvirtus Airijos ekonomikos pagrindus, ryžtingas programos įgyvendinimas turėtų sudaryti sąlygas atkurti stiprų ir tvarų augimą ir išsaugoti ekonominę bei socialinę sanglaudą." Čia pacitavau Euro grupės ir ECOFIN ministrų žodžius.
Darbo grupės susitikimas nebuvo tarpvyriausybinkonferencija, tačiau jame apžvelgti mūsų darbo metodai, prioritetiniai klausimai ir procedūros šioje srityje. Siekėme tinkamos pusiausvyros tarp, viena vertus, bendros Europos sistemos siekiant išvengti perviršinio fiskalinio deficito ir ekonominės pusiausvyros nebuvimo ES viduje ir, kita vertus, galimybės nacionalinėms vyriausybėms laisvai pasirinkti, ką reikėtų apmokestinti ir kaip paskirstyti išlaidas remiantis nacionalinės politikos procedūromis ir Europos teise.
Siekiame užtikrinti, kad kiekviena valstybnarvisiškai atsižvelgtų į ekonominių ir finansinių sprendimų poveikį savo partnerių ir Europos Sąjungos kaip visumos stabilumui. Be to, siekiame sustiprinti ES galimybes įsikišti tada, kai valstybės narės politika kelia pavojų kitoms ES šalims.
Šios rekomendacijos, kaip ir kitos darbo grupės pateiktos rekomendacijos, glaudžiai susijusios ir su Komisijos pasiūlymais. Be to, šiuos klausimus du kartus aptariau su Europos Parlamento frakcijų lyderiais ir atitinkamų komitetų vadovais taip, kaip pageidavote.
Norėčiau paaiškinti plačiau. Kai kurie žmonės teigia esantys nusivylę, kad trūksta automatiškumo priimant sprendimus. Ką gi, siūlome būtent tokį didesnį automatiškumą. Taryba - kalbame apie Tarybą, kuri apibrėžta Sutartyje - spręs dėl sankcijų remdamasi vadinamuoju "atvirkštinės daugumos" principu. Tai reiškia, kad Komisijos pateiktas pasiūlymas dėl sankcijų priimamas, jeigu neatmetamas Tarybos kvalifikuota balsų dauguma, o iki šiol kvalifikuota balsų dauguma sankcijoms būdavo pritariama.
Vos prieš keletą savaičių kai kurios valstybės narės labai prieštaravo atvirkštinės daugumos idėjai. Tai iš tiesų didelis pokytis; be to, darbo gruppasiūldaug įvairių priemonių, kuriomis siekiama sustiprinti Stabilumo paktą, pvz., gerinti politikos koordinavimą, t. y. įvesti vadinamąjį "Europos semestrą", užtikrinti patikimą statistiką ir įsteigti nepriklausomas fiskalines tarybas.
Valstybės narės turėtų suprasti, kad jų politiniai sprendimai daro įtaką visoms partnerėms ir Europos Sąjungai kaip visumai. Tai svarbi krizės pamoka. Pateiksiu bendrą pastabą: darbo grupbuvo politinsistema, kuria buvo siekiama greito sutarimo. Visi laimėjimai dabar turi atsispindėti teisiniuose dokumentuose. Komisija, Taryba ir Parlamentas turi atlikti savo darbą. Manau, kad visos šios institucijos tinkamai atliks savo darbą. Tai itin svarbi užduotis.
Kalbėdamas apie trečią pagrindinį ir paskutinį darbo grupės klausimą, vėl grįžtu prie tolesnės darbo grupės veiklos. Siūlome tvirtą ir patikimą krizių valdymo mechanizmą, kuriuo būtų palaikomas euro zonos kaip visumos finansinis stabilumas. Visi valstybių vadovai ar vyriausybės sutiko dėl šio mechanizmo poreikio ir pritarė, kad reikės atlikti nedidelį Sutarties pakeitimą.
Prieš apibendrindamas norėčiau pabrėžti, kad su Stabilumo paktu susijęs darbas nėra vien tik valstybių narių baudimas ar praeities klaidų taisymas. Labai svarbu tai įvertinti plačiau. Turime nepamiršti didesnių iššūkių, pvz., Europos struktūros ir tvaraus augimo rodiklių gerinimo ir bendrųjų ekonominės veiklos rezultatų.
Šiems klausimams turėjo būti skiriamas didžiausias dėmesys įgyvendinant strategiją "Europa 2020", ir tai Europos Vadovų Taryba aptarkiek anksčiau šiais metais. Tiems, kurie bijo, kad mokesčių mažinimas pakenks ekonomikos augimo rodikliams, galėčiau atsakyti, kad didesnį dėmesį reikėtų sutelkti į pagrindinius struktūrinius veiksnius, kurie kliudo ekonominei veiklai, ir juos pašalinti. Tai ir bus pagrindinis Europos Vadovų Tarybos susitikimų tikslas kitų metų vasario ir kovo mėn.
Be to, Europos Vadovų Taryba trumpai aptarES biudžeto klausimus, kuriuos aptarti, be kita ko, paskatino EP Pirmininko kalba mūsų susitikimo pradžioje. Sutarėme prie šių klausimų grįžti gruodžio mėn.
Norėčiau pacituoti dalį pateiktų išvadų: "Labai svarbu, kad Europos Sąjungos biudžete ir būsimoje daugiametėje finansinėje programoje atsispindėtų bendros valstybių narių pastangos sumažinti deficitą ir skolas iki tvaresnio lygio. Atsižvelgdama į" - norėčiau pabrėžti - "atsižvelgdama į skirtingų institucijų vaidmenį ir būtinybę pasiekti Europos tikslus, Europos Vadovų Taryba artimiausiame susitikime aptars, kaip užtikrinti, kad išlaidomis Europos lygmeniu galima būtų įnešti tinkamą indėlį į šį darbą."
Norėčiau patikinti, kad pripažįstame naują Parlamento vaidmenį, kuris apibrėžtas Lisabonos sutartyje. Be abejo, neturėjome savo pozicijos dėl 2011 m. biudžeto procedūros, nes tai ne Europos Vadovų Tarybos, o Ministrų Tarybos ir Parlamento užduotis.
Kaip Europos Vadovų Tarybos Pirmininkas kreipiuosi į visas suinteresuotąsias šalis prašydamas tęsti konsultacijas ir kuo greičiau pasiekti susitarimą dėl 2011 m. biudžeto. Šiame kompromise reikia atsižvelgti į įvairias problemas, tačiau kartu būtina laikytis Sutarčių.
Ši Europos Vadovų Taryba taip pat prisidėjo - kaip prisidės ir būsimosios Europos Vadovų Tarybos - rengiant Europos Sąjungos bendrąsias pozicijas artėjant svarbiems tarptautiniams susitikimams. Šiuo atveju didžiausias dėmesys skirtas pasirengti Didžiojo dvidešimtuko (G20) susitikimui, Kankūno klimato kaitos konferencijai ir kitiems dvišaliams aukščiausiojo lygio susitikimams.
Prieš G20 susitikimą, kuris jau įvyko, susitarėme dėl prioritetinių klausimų, kuriuos parėmES atstovai ir valstybės narės, kurios dalyvavo G20. Tai apėmir sistemos "Bazelis III" taisykles dėl kapitalui keliamų reikalavimų bei TVF reformą. Pastaruoju atveju norėčiau pabrėžti, kad ši svarbi reforma buvo įmanoma tik dėl atviro ir naudingo europiečių požiūrio. Užleidome dvi vietas TVF valdyboje, kad būtų pasiektas galutinis susitarimas, taigi dėjome daug pastangų siekdami pakeitimų.
Sprendžiant neatitikimų pasaulio ekonomikoje ir valiutų kursų politikoje klausimą diskusijos rengiantis Didžiojo dvidešimtuko susitikimui buvo labai įtemptos. Aukščiausiojo lygio susitikime buvo atlikta tinkama analizir susitarta dėl proceso. Džiaugiamės sprendimais sukurti neatitikimo rodiklių rinkinį ir atlikti vertinimą 2011 m. Dabar būtina susitarti dėl politikos išvadų ir, jeigu reikės, korekcinių veiksmų, kurie bus atlikti remiantis minėtu vertinimu.
Rengiantis Kankūno konferencijai Europos Vadovų Taryba parengir ES poziciją deryboms, prasidėsiančioms šio mėnesio pabaigoje. Po praėjusių metų Kopenhagos konferencijos vyko įvairios diskusijos, tiek oficialios, tiek neoficialios, tačiau viskas vyksta lėtai ir padėtis tebėra labai sudėtinga. Kankūno konferencija tikriausiai bus tik tarpinis žingsnis kuriant pasaulinę sistemą kovai su klimato kaita. Be abejo, Europos Sąjunga dėl to apgailestauja.
Galiausiai, kalbant apie dvišalius aukščiausiojo lygio susitikimus, Europos Vadovų Taryba aptarprioritetinius klausimus ir strategijas būsimuosiuose aukščiausiojo lygio susitikimuose su Jungtinėmis Valstijomis, Rusija, Ukraina, Indija ir Afrika. Tai labai naudinga Pirmininkui J. M. Barroso ir man pačiam, taip pat užtikrina, kad tokiuose susitikimuose būtų kalbama ne tik Briuselio institucijų, bet ir visų 27 valstybių vardu. Sieksiu, kad tuo būtų vadovaujamasi kiekviename Europos Vadovų Tarybos susitikime.
Gerbiami kolegos, apibendrinau pastarojo Europos Vadovų Tarybos susitikimo, įvykusio beveik prieš mėnesį, rezultatus. Kiekvienu atveju ir toliau laikysiuosi savo praktikos per keletą valandų po Europos Vadovų Tarybos susitikimo pateikti trumpą apžvalgą jūsų frakcijų lyderiams. Nekantriai laukiu jūsų pastabų.
José Manuel Barroso
Komisijos Pirmininkas. - Pone pirmininke, gerbiamieji Parlamento nariai, jei politikoje savait- ilgas laiko tarpas, tai mėnuo gali atrodyti kaip amžinybė. Įvyko daug įvykių po paskutinio Europos Vadovų Tarybos susitikimo, ir ne tik Airijoje. Planuojami veiksmai - tai tolesnis, svarbus žingsnis užtikrinant finansinį Airijos, euro zonos ir Europos Sąjungos kaip visumos stabilumą. Dvi priemonės, kurias įgyvendinsime gegužės mėn. - tai veiksmingi žingsniai, kurie padės atlikti darbą, kuriam jos ir skirtos. Airijos problemos - labai specifinės, o minėtos priemonės gali padėti jas išspręsti. Ši intervencija turėtų padėti Airijos ekonomikai grįžti į įprastą kelią ir išlaikyti tvarų augimą remiantis pagrindinėmis šalies stiprybėmis.
Keli pastarieji mėnesiai buvo iš tiesų sunkūs. Jau daug atlikome, bet darbas vis dar nėra baigtas. Mūsų ekonominis valdymas yra pertvarkomas. Darbo grupė, kuriai vadovauja Pirmininkas H. Van Rompuy, pateiklabai teigiamus rezultatus. Dėl didelio Komisijos indėlio buvo galima pasiekti susitarimą dėl Komisijos teisinių pasiūlymų, ir tai apėmkai kuriuos kitus labai svarbius ekonomikos valdysenos aspektus.
Svarbiausia tai, kad išlaikytos griežtesnės finansinės taisyklės ir platesnekonominpriežiūra - tai svarbiausi Komisijos pasiūlymo bruožai. Jau daugelį kartų pabrėžiau, kad itin svarbu kuo greičiau sukurti naują sistemą, todėl labai džiaugiuosi, kad Europos Vadovų Taryba pritar"paspartinimo" požiūrio idėjai ir iškėltikslą iki 2011 m. vasaros pasiekti susitarimą dėl Komisijos pateiktų teisėkūros pasiūlymų.
Įsidėmėtina, kad praėjusį rugsėjo mėn. iškelti klausimai dėl Komisijos teikiamų teisėkūros pasiūlymų šiuo metu pavirto siekiu paspartinti šiuos pasiūlymus. Ateinančiais mėnesiais turi vykti įprasta teisėkūros procedūra. Pasikliauju Bendrijos veiklos metodu dirbti gerai, kaip visada, ir padėti sustiprinti ekonomikos valdyseną euro zonoje ir Europoje.
Manau, kad galiausiai turėsime griežtas taisykles, paremtas atitinkamomis paskatomis užtikrinti atitikį, pusiau automatinį įgyvendinimą ir veiksmingą sistemą, kuria naudodamiesi galėtume įveikti platesnį makroekonominį disbalansą. Prireiks tvirtos ir griežtos ekonomikos valdysenos, kad pasiektume stabilų ir tvarų augimą, kuris labai svarbus užimtumui ir piliečių gerovei.
Euro zonai skirtas nuolatinis krizės sukeltų problemų sprendimo mechanizmas - pagrindinšios dėlionės dalis. Šiuo metu taikomos laikinosios priemonės nustos galioti 2013 m., todėl būtina, kad vietoje jų būtų sukurtos patikimos, stiprios, ilgalaikės priemonės, parengtos atsižvelgiant į techninę tikrovę. Todėl Komisija jau pradėjo parengiamąjį darbą dėl bendrųjų euro zonai skirto būsimo naujo mechanizmo savybių. Šis mechanizmas, kurį rengiame glaudžiai bendradarbiaudami su Europos Vadovų Tarybos Pirmininku, turėtų būti vertinamas pagal bendras pastangas sustiprinti ekonomikos valdyseną Europos Sąjungoje ir euro zonoje.
Norėčiau pabrėžti, kad net tuo atveju, jeigu šis mechanizmas bus finansuojamas iš valstybių narių biudžetų, ji tebebus "europinė" iniciatyva ir, be abejonės, jį įgyvendinant bus remiamasi Komisijos patirtimi, nepriklausomumu ir nešališkumu. Priemonę sudarys trys pagrindinės dalys: makroekonominės korekcijos programa, finansavimo susitarimas ir privačiojo sektoriaus įtraukimas. Pastarasis gali būti įvairių formų, tačiau svarbiausia, kad sprendimai dėl privačiojo sektoriaus įtraukimo galios tik nuo 2013 m.
Valstybių vadovai ar vyriausybės vieningai nusprendė, kad norint sukurti tokią priemonę būtina keisti Sutartį. Kai praeitais metais patvirtinome Lisabonos sutartį, niekas nenumanė, kad taip greitai gali reikėti atlikti pakeitimus. Visi žinome, kad tai niekada nėra lengvas procesas, ir suvokiame kylančius pavojus. Tai viena iš priežasčių, kodėl teigiu - Europos Vadovų Tarybos susitikime ir netgi anksčiau - kad neturėtume pritarti Sutarties peržiūrai, jeigu kyla abejonių dėl valstybių narių balsavimo teisių. Džiaugiuosi, kad šiam argumentui pritarta, ir bet kokia Sutarties peržiūra bus ribota, o iš tikrųjų - ir nepaprastai tiksli.
Be to, svarbu, kad procesas būtų kuo paprastesnis. Todėl norėčiau įspėti, kad nemėgintume ieškoti ryšio su visiškai nesusijusiais kitokio pobūdžio klausimais.
Šis procesas apima tarpusavyje susijusius veiksmus. Europos Vadovų Taryba, Didžiojo dvidešimtuko (G20) aukščiausiojo lygio susitikimas, praeitą savaitgalį Lisabonoje vykęs ES ir JAV aukščiausiojo lygio susitikimas: tai tarpiniai veiksmai, kurie yra didesnio plano atkurti Europos stabilumą ir ekonomikos augimą dalis. Apie G20 aukščiausiojo lygio susitikimą šiame Parlamente kalbėsime per kitas diskusijas, todėl dabar norėčiau labai trumpai užsiminti apie labai svarbų ES ir JAV aukščiausiojo lygio susitikimą, vykusį Lisabonoje.
Aukščiausiojo lygio susitikimo atmosfera buvo jauki, draugiška ir vyravo susikaupimas. Šiame susitikime kartu su Pirmininku H. Van Rompuy sutarėme su Prezidentu B. Obama, kad būtina parengti transatlantinę darbotvarkę, skirtą augimo ir užimtumo klausimams spręsti, įskaitant reguliavimo priemonių derinimą ir išankstines konsultacijas tokiais klausimais kaip konkurencingumas ir pasaulinreforma. Įpareigojome ministrus ir Komisijos narius tęsti konkretų darbą šioje srityje, visų prima Transatlantiniame ekonomikos forume.
Pasaulio ekonomika, Didysis dvidešimtukas (G20) ir besivystančios ekonomikos šalys taip pat buvo įtrauktos į šią darbotvarkę. Mano pozicija yra tokia: Europos Sąjunga galės pasiekti savo tikslus tik tada, kai bus suaktyvintos visos politikos sritys; jei remsimės santykiais su visais pagrindiniais partneriais; jei integruotai panaudosime visą turimą įtaką visais - nacionaliniu, Europos ir pasauliniu - lygmenimis. Vienas dalykas yra aiškus: turėsime daugiau įtakos išorėje, jeigu pasieksime tarpusavio susitarimą viduje, Europos Sąjungoje. Šiuo atžvilgiu esu susirūpinęs, kad kai kuriose pozicijose pastaruoju metu šiam klausimui nėra skiriama pakankamai dėmesio ir neprisidedama prie bendrų veiksmų darnos.
Manau, kad iki šiol pasiekta pažanga ekonomikos valdysenos srityje - tai ženklas, kad galime suteikti Europai daugiau jėgos pasauliniu lygmeniu, jeigu pakaks visų šalių politinės valios, nes tai būtų naudinga mūsų piliečiams. Tačiau pabrėžiu, kad tam reikės politinės valios ir kad ne tik Europos institucijos, bet ir visos valstybės narės suvoktų bendrą tikslą. Todėl šiandien norėčiau paprašyti didesnės sanglaudos, konvergencijos ir bendro tikslo suvokimo.
Joseph Daul
Pone pirmininke, ponios ir ponai, vakar laikraštyje paskelbtoje viešosios nuomonės apklausoje nurodyta, kad 70 proc. prancūzų mano, kad jų šalį vis dar apėmusi krizė, kuri dar nėra įveikta. Esu įsitikinęs, kad platesnio masto apklausoje Europoje būtų gauti tokie patys rezultatai.
Todėl turime atsižvelgti į pagrįstus mūsų piliečių nuogąstavimus. Žmonės gyvena sunkiais laikais ir negali toleruoti lėto ir sudėtingo sprendimų priėmimo proceso Europos ir pasauliniu lygmeniu. Daugelis iš jų manęs teiravosi, kokių imamės veiksmų ir ką Europa veikia, kad padėtų jiems ir jų šeimoms. Žmonės išsigandę. Kartu matau, kad vis daugiau politikų ir valstybių, net šiame Parlamente, naudojasi ir manipuliuoja šia baime bei nerimu ir neturi jokių pasiūlymų.
Toks populistinis požiūris, kuris iškraipo mūsų politiką - tai didelproblema, ir norėčiau pabrėžti, kad taip nepavyks išspręsti tikrų ir rimtų problemų, su kuriomis susiduria mūsų šalys ir Europa pasaulyje. Manau, kad politinės partijos ir parlamentinės frakcijos, kurios nepritaria tokiam populizmui ir demagogijai, turėtų dažniau ir atvirai apie tai kalbėti.
Ne, atsiliepti į krizę tai nereiškia jos vengti ar griebtis protekcionizmo. Ne, nėra greito ar lengvo sprendimo krizei, kurią šiuo metu patiriame, įveikti. Ne, negalima atgręžti nugaros solidarumui ar pastangoms stiprinti visas šalis globalizacijos akivaizdoje ir galiausiai suvokti, kad mums reikalingi partneriai, kai susiduriame su sunkumais.
Po įvykių Airijoje turime išmokti keletą pamokų, ir, kreipdamasis į Tarybos Pirmininką ir Komisijos Pirmininką norėčiau pabrėžti, kad tai nėra Airijos kritikavimas. Turime išmokti šias pamokas, nes sunkumai, su kuriais susidurta šioje šalyje, kilo ne tik dėl bankų, bet ir dėl dabartinės vyriausybės vykdomos finansų ir ekonominės politikos. Dėl buvusio ekonomikos augimo "keltų tigru" vadinta Airija, kuriai buvo būdinga netipiška mokesčių sistema, minimalus bankų reguliavimas ir investicijų kodeksas, grindžiamas taisyklėmis, kurios nepanašios į kitose Europos Sąjungos šalyse galiojančias taisykles, šiandien patiria nekilnojamojo turto burbulo sprogimą, susiduria su namų ūkių skolomis, rekordiškai dideliu nedarbu ir paralyžiuotu bankiniu sektoriumi. Airijos Vyriausybsuteikgarantijas visai bankų sistemai su 480 mlrd. EUR įsipareigojimu, kuris tris kartus viršijo šalies BVP, todėl valstybės biudžeto deficitas padidėjo iki 32 proc.
Šiuo metu Airijos Vyriausybprašo ir pagrįstai sulaukia Europos solidarumo. Tuo džiaugiuosi ir, kaip Komisijos narys O. Rehn pirmadienį pareiškšiame Parlamente, pritariu, kad su pagalba, kurios netrukus turėtų sulaukti Airija, bus išsaugotas visos euro zonos stabilumas. Tik ar pati Airijos Vyriausybvisus tuos metus rodsolidarumą, kurio šiandien pagrįstai sulaukia Dublinas, kaip ir tada, kai Airija įstojo į ES?
Kiek kartų valstybės narės mėgino suderinti mokesčius - kaip šiandien puikiai žinome, tai būtina gero valdymo sąlyga. Kiekvieną kartą tos pačios kelios šalys tam pasipriešindavo.
Į nieką nebaksnoju pirštu, bet manau, kad atėjo metas pasimokyti iš tokio elgesio. Kaip jau keletą kartų minėjau šiame Parlamente, krizsuteikia galimybių pokyčiams ir neturėtume bijoti pakeisti keleto mokesčių, kurie neturėjo teigiamo poveikio, kurio tikėtasi.
Ponios ir ponai, prieš keletą savaičių Europos Vadovų Tarybos patvirtintos priemonės ir gairės, dėl kurių buvo sutarta Didžiojo dvidešimtuko susitikime Seule - tai žingsnis teisinga kryptimi, bet to nepakanka. Kitaip tariant, reikia suvokti, kad būtinas bendradarbiavimas Europoje ir tarp pagrindinių regioninių blokų, siekiant išspręsti finansų rinkų nestabilumo ir disbalanso problemas, taip pat išvengti valiutų karo.
Visi suprantame, kad sprendžiant šiuos klausimus kiekviena šalis atskirai negalės surasti perspektyvaus ilgalaikio sprendimo, kuris pateisintų 500 mln. Europos piliečių lūkesčius, kurie, kaip jau minėjau iš pradžių, tikisi, kad jų politikai - kalbame apie visus čia susirinkusius politikus, kurie atstovauja savo valstybių žmonėms - priims į ateitį nukreiptus sprendimus.
Pone Tarybos Pirmininke, jeigu krizmus kai ko ir išmokė, tai būtent to, kad būsimi sprendimai nebūtinai turi būti tokie patys sprendimai, kuriuose priėmėme praeityje. Mokame didelę kainą, nes tai suvokiame tik krizės laikotarpiu, tačiau mokėsime dar didesnę kainą, jeigu ir toliau į tai neatsižvelgsime. Raginu Europos institucijas ir valstybių narių vyriausybes keistis, išmokti politines krizės pamokas ir neieškoti solidarumo tada, kai jau per vėlu.
Pone pirmininke, baigdamas kalbą norėčiau pridurti, kad tai nėra Tarybos ir Parlamento tarpusavio kovos klausimas, tai nėra sutarčių įgyvendinimo, solidarumo rodymo ir darbo drauge klausimas. Tai žinia, kurią norėčiau jums perduoti, kad galėtume įveikti krizę savo piliečių gerovės labui.
Martin Schulz
Pone pirmininke, Europos Vadovų Tarybos Pirmininko kalboje išgirdau visai kitokį toną nei Komisijos Pirmininko kalboje. Tarybos Pirmininkas perskaitpranešimą ir, pone H. Van Rompuy, jei pasiduočiau pranešimo žavesiui, iš tikrųjų galėčiau padaryti išvadą, kad viskas klostosi puikiai. Tačiau klausydamasis J. M. Barroso susidariau visai kitokį įspūdį - pacituosiu - "kad kai kuriose pozicijose pastaruoju metu neprisidedama prie darnos". Tai Komisijos Pirmininkas pareiškapie Tarybą, kurios veiksmuose, kaip teigiama, visiškai nėra darnos.
Ne, tikrovEuropoje yra kitokia. Tikrovę Europoje atspindi tai, kad ES yra padalyta į tris dalis: sprendimus priimančias Vokietiją ir Prancūziją, likusias euro zonos valstybes ir kitas šalis, kurios nepriklauso euro zonai ir kuriose išskirtinę padėtį užima JungtinKaralystė. Tokia Europos tikrovė.
Išskirtinę Jungtinės Karalystės padėtį taip pat reikia atidžiau panagrinėti. VokietA. Merkel ir prancūzas N. Sarkozy kaip partneriai sprendimų priėmimo srityje sudarsandėrį su D. Cameronu. Visi tai žino, tik reikia apie tai kalbėti atvirai. Sandėris vyko maždaug taip: "Reikia peržiūrėti Sutartį, kad įgyvendintume Stabilumo paktą". "Gerai", atsako D. Cameron, "tai nelengva, nes kai kurie Bendruomenių rūmų nariai tam prieštarauja, tačiau tada galėtume patvirtinti kitokį biudžetą". A. Merkel ir N. Sarkozy atsako "gerai, taip ir padarykime".
Tokia Europos tikrovė. Negana to, kad tai neturi nieko bendra su Bendrijos dvasia, toks požiūris sužlugdys Europos Sąjungos sanglaudą, o ilgalaikėje perspektyvoje ir pačią Europos Sąjungą. Bijau, kad kai kurie asmenys būtent to ir siekia. Jie entuziastingai tam pritaria. Tai Parlamento nariai, kurie sėdi šiuose rūmuose.
(Plojimai)
Jei nenorime, kad ateityje šie žmonės vadovautų žemynui, turime nukreipti Europą kita kryptimi.
(Kalbėtoją pertraukšūksniai)
Pamėginsiu tęsti toliau. Ponas W. Langen visada labai susijaudinęs. ES Stabilumo pakto reforma priklauso nuo susitarimo su šalimi, kuri netgi nepriklauso euro zonai. Ponia A. Merkel pritaria Sutarties peržiūrai tokiu metu, kai niekas šiame Parlamente negali numatyti, kas įvyks Airijoje. Be to, nežinau, ar ES sutarties pakeitimai Airijoje bus patvirtinti taip sklandžiai, kaip galima spręsti iš Europos Vadovų Tarybos pranešimo.
Ponia A. Merkel teigia, kad turi būti įtrauktas ir privatusis sektorius. Norėčiau užduoti jums klausimą apie Airijos privatųjį sektorių, pone O. Rehnai. Kaip Airijos bankai sugebėjo pereiti testavimą nepalankiausiomis sąlygomis? Gal galite mums tai paaiškinti?
A. Merkel veiksmai tampa testavimu nepalankiausiomis sąlygomis euro atžvilgiu. Norėčiau paaiškinti, kas vyksta: privačiojo sektoriaus įtraukimas vertinamas palankiai, nes būtų teisinga taip pasielgti. Europos Parlamente - čia irgi atlikau savo vaidmenį - pasiektas susitarimas dėl privačiojo sektoriaus įtraukimo, būtent dėl finansinių sandorių apmokestinimo visoje Europoje.
(Plojimai)
Šis klausimas buvo trumpai aptartas Didžiojo aštuoneto (G8) aukščiausiojo lygio susitikime, kuriame pateiktas toks atsakymas: "ne, nenorime finansinių sandorių apmokestinimo". Tada atsakėme: "Gerai, pamirškime jį". Per popietinę kavos pertraukėlę finansinių sandorių apmokestinimo idėja buvo pamiršta. Jei būtų galimybįtraukti privatųjį sektorių taip, kad šis sektorius jaustų to rezultatus, taip ir būtų padaryta. Šiuo metu žmonės teigia, kad JungtinKaralystto nenori. Tačiau ar iš tikrųjų JungtinKaralystEuropoje viską sprendžia? Galbūt pirmiausia reikėtų finansinių sandorių apmokestinimą įvesti euro zonoje ir pareikšti, kad taip rinksime mokesčius iš euro zonos privačiojo finansų sektoriaus.
(Kalbėtoją pertraukšūksniai)
Tik pakartosiu šio žmogaus pasakytus žodžius, kad vertėjas galėtų išversti: "viena tauta, viena šalis, vienas vadas". Štai ką jis pasakė.
Netrukus baigsiu savo kalbą. Kai šis Parlamento narys eina šaukdamas "viena tauta, viena šalis, vienas vadas", galiu pasakyti tik viena: asmenims, kurie taip teigVokietijoje, būdingas mąstymo būdas, kurį stengiuosi įveikti, tačiau manau, kad šio pono požiūris artimesnis šiam mąstymo būdui negu manasis.
Joseph Daul
(FR) (kreipdamasis į G. Bloomą) Negaliu pritarti jūsų pareikštai nuomonei. Gyvename demokratijos laikais ir demokratinėje sistemoje. Paprašysiu oficialiai atsiprašyti, kitaip pateiksime oficialų skundą. Yra žmonių, kurie pasakkur kas mažiau - tai neteisinga.
(Plojimai)
Jis vos nepridūrė, kad koncentracijos stovyklos buvo kuriamos siekiant išspręsti šią problemą.
Pirmininkas
Mieli kolegos, turime tęsti. Atsižvelgsiu į tai, kas buvo pasakyta. Norėčiau priminti Darbo tvarkos taisyklių 152 straipsnio 1 dalį: "Parlamento pirmininkas paragina laikytis tvarkos Parlamento narį, kuris trukdo sklandžiam posėdžio darbui ar kurio elgesys nesuderinamas su atitinkamomis 9 straipsnio nuostatomis." Gerbiamas kolega, prašau atsiprašyti Parlamento.
Godfrey Bloom
Požiūris, kurį išreiškM. Schultz yra tipiškas atvejis. Jis - nedemokratiškas fašistas.
Pirmininkas
Kolegos, tikėjomės kitokio atsakymo. Nenorime, kad taip būtų pertraukinėjamos diskusijos. Gerbiamas kolega, pakviesiu jus į pasitarimą su manimi, taip pat nuspręsime dėl tolesnių veiksmų.
Esant tokioms aplinkybėms, neįmanoma tęsti diskusijų. Gerbiamas kolega, kaip matote, Parlamentas protestuoja prieš tokį jūsų elgesį. Perskaitysiu 152 straipsnio 3 dalį savo gimtąja kalba.
Guy Verhofstadt
Pone pirmininke, visų pirma manau, kad pastarąjį įvykį reikia vertinti rimtai. Taip pat manau, kad frakcijos turi pateikti bendrą poziciją šiuo klausimu, ir manau, kad visos frakcijos, be abejonės, išskyrus susijusio EP nario frakciją, aiškiai pritaria veiksmams, kurių turėjote imtis, kad užkirstumėte kelią panašiems veiksmams pasikartoti.
(Plojimai)
Pritariu, kad J. Daulo mintys apie Airiją - nes šis žmogus kruopščiai išanalizavo Airijos padėtį - yra teisingos, tačiau norėčiau pabrėžti, kad jei finansų krizės pradžioje, 2008 m. spalio mėn., būtume parengę bankams skirtą Europos pagalbos planą, kaip siūlKomisija, tačiau kuriam pasipriešino valstybės narės, Airija niekada nebūtų susidūrusi su tokiomis problemomis, su kokiomis susiduria šiuo metu. 2008 m. spalio mėn. projektas buvo atmestas su tokiais žodžiais: "Ne, jis nėra būtinas. Vokietijoje turime pakankamai pinigų, kad patys išspręstume savo problemas." Ir štai dabar matome tokio sprendimo padarinius.
Antra, norėčiau aptarti pastarąjį klausimą, dėl kurio vis dar jaučiama įtampa. Mano požiūriu, euras rytoj arba poryt ir vėl stabilizuosis, nors taip dar neįvyko. Todėl manau, kad į Europos centrinio banko pirmininko ir O. Rehno vakar išsakytas mintis reikia labai rimtai atsižvelgti.
Manau, kad vakar vykusiose diskusijose - kuriose dalyvavo ne itin daug narių - J. C. Trichet išsakytos mintys yra labai svarbios. J. C. Trichet minėjo, kad turimo paketo nepakako euro zonos stabilumui atkurti. Parlamento nariams tenka ypatinga atsakomybė, nes esame bendri sprendimų priėmėjai šioje srityje. Reikia rimtai tai įvertinti. Tiesą sakant, kur iš tiesų slypi problema? Pasaulyje nėra tokios valiutos, kurios nepalaikytų vyriausybė, viena bendra ekonomikos politika, strategija ir viena bendra obligacijų rinka. Kaip euro zonos nariai, manome, kad galime veikti turėdami 16 vyriausybių, 16 obligacijų rinkų ir 16 skirtingų ekonomikos politikos sričių; manau, kad turime veikti remdamiesi šiuo pagrindu ir prieidami prie šios išvados. Mes privalome žvelgti plačiau nei Tarybos sprendimai. Pone O. Rehnai, netgi manau, kad turime žvelgti plačiau nei Komisijos pasiūlymai ir remti J. C. Trichet'ą.
Jei J. C. Trichet, kuris ir yra atsakingas už euro stabilumą, kreipsis į Parlamentą ir kitas Europos valdžios institucijas prašydamas sustiprinti paketą, vienintelis sprendimas, kurį galime priimti dėl finansų rinkų, yra paketo sustiprinimas, komunitarizacija ir tik automatinių sankcijų įvedimas - kurios šiuo metu negalioja - ir euro obligacijų rinkos sukūrimas. Graikijos ir Vokietijos bei Airijos ir Vokietijos skirtumai niekur neišnyks, jei nesukursime vienos bendros obligacijų rinkos. Be to, galėtų būti įvestos iš tikrųjų veiksmingos papildomos sankcijos toms šalims, kurios nesilaiko Stabilumo pakto.
Galiausiai norėčiau pabrėžti, kad reikia tikros ekonomikos valdysenos, kuri skatintų investicijas ir, jeigu Vokietijos Vyriausybsiūlo šiuo tikslu pakeisti Sutarties 136 straipsnį, jį pakeiskime, tačiau imkimės ir būtinų veiksmų ir ateityje įtraukime į 136 straipsnį tikrą ekonomikos valdyseną ir visiškai automatines sankcijas. Pasistenkime, kad šie Sutarties pakeitimai taptų realia galimybe siekiant parengti eurą ateičiai, t. y. sukuriant ekonomikos valdyseną euro zonoje ir Europos Sąjungoje.
(Kalbėtojas sutiko atsakyti į klausimą, užduotą pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį pakėlus mėlynąją kortelę)
William
Pone pirmininke, tuo atveju, jeigu Komisijai pavyktų sukurti ekonomikos valdyseną, kurios ji siekia ir kurios siekiate jūs, ar manote, pone G. Verhofstadtai, kad Komisija visada priimtų teisingus sprendimus?
Guy Verhofstadt
Pone pirmininke, manau, kad labiau tikiu Europos Komisijos, o ne Tarybos, kurią sudaro vyriausybių vadovai, ketinimais imtis priemonių prieš šalis, kurios netaiko Stabilumo pakto. Devynerius metus buvau Tarybos narys ir nkarto nemačiau, kad viena šalis durtų pirštu į kitą pareikšdama: "netaikote Stabilumo pakto".
Tai pasitvirtino 2004 ir 2005 m. sprendžiant Prancūzijos ir Vokietijos klausimą. Šios šalys netaikStabilumo pakto, tačiau nebuvo imtasi jokių sankcijų prieš šias valstybes. Todėl Europos Komisija, kuri yra komunitarininstitucija ir iš tikrųjų laikosi J. Monnet ir R. Schumano metodų, turi imtis lyderės vaidmens.
Barry Madlener
(NL) Pone pirmininke, tai tiesa. Negalėjau įsikišti, kai iš salės išvijote kolegą Parlamento narį iš JK nepriklausomybės partijos (UKIP), tačiau vis tiek norėčiau paprieštarauti dėl šališkai taikomų taisyklių. M. Schulz šioje salėje išvadino mano kolegą D. van der Stoepą fašistu, tačiau nesiėmėte jokių veiksmų; nebuvo pateikti jokie atsiprašymai. Nebuvo imtasi jokių veiksmų prieš M. Schulzą. Tai, kaip elgiasi M. Schulz, yra ...
(Kalbėtojas toliau tęsė, bet mikrofonas buvo išjungtas)
Pirmininkas
Privalau nutraukti šią kalbą. Jei turite kokių nors abejonių dėl pastarųjų įvykių, galite prieiti prie manęs pasikalbėti. Esu pasiruošęs kartu su jumis tai aptarti.
Rebecca Harms
Verts/ALE frakcijos vardu. - (DE) Pone pirmininke, ponios ir ponai, gana sunku kalbėti esant tokiai įtemptai atmosferai. Tam tikru atžvilgiu tai panašu į padėtį, kurioje Europos Sąjunga atsidurtų, jeigu nebūtų ryžtingiau ir rūpestingiau rengiama Europos politika. Manau, pone M. Schulzai, kad problema yra ne maži pakeitimai, kurių siekia Vokietija ir kurie šiai šaliai reikalingi, nes finansų kriznėra stichinnelaimė. Problema ta, kad susidūrus su krize Europos Vadovų Taryba ir visų pirma didžiųjų šalių atstovai Europos Vadovų Taryboje nebegali ilgiau užtikrinti, kad teigiami Briuselio susitikimų atgarsiai pasklistų Europos Sąjungos valstybių narių visuomenėse. Iš tikrųjų kelia nuostabą, kaip greitai išsisklaidši europietiška dvasia. Be to, kelia nuostabą tai, kad iš visų šalių būtent Vokietija, kuri gavo tiek daug naudos iš pareikšto solidarumo praeityje ir visai neseniai, jau neįstengia pereiti nuo diskusijų, kurias šiandien galime pavadinti egoistinėmis ir smulkmeniškomis, prie diskusijų, kodėl valstybės narės Europoje taip glaudžiai susiejo savo likimus viena su kita ir kodėl buvo teisinga taip pasielgti, taip pat kodėl Tarybai ir jums, pone H. Van Rompuy, jau nepavyksta paaiškinti piliečiams, kurių neužtikrintumą taip puikiai apibūdino J. Daul, kodėl krizę galėsime įveikti tik dirbdami kartu, o ne rungtyniaudami vieni su kitais. Visiškas tokios dvasios nebuvimas - viena iš problemų.
Antroji problema ta, kad nebuvo jokio sąžiningo politinio pareiškimo apie tai, kad negelbėjame visų Graikijos ar Airijos žmonių, kad kiekvienu atveju gelbėjame bankus ir kad Airijos kriz- ne vien tik airių, bet ir vokiečių bei britų krizė, nors ir nepageidaujate apie tai girdėti. Manau, kad toks sąžiningumas padės įtikinti piliečius iš tikrųjų remti Briuselio sprendimus šiuo krizės laikotarpiu.
Trečias klausimas susijęs su tuo, kad, mano nuomone, G. Verhofstadt yra visiškai teisus. Ekonomikos valdysenai turi būti suteikta forma. Visi tai žinome. Kad ir kaip dažnai Taryba ar Komisija pareiškia, kad siekia kuo greičiau imtis reikiamų veiksmų, man neramu, nes būtent ši europietiškos solidarumo dvasios stoka reiškia, kad šių reikalingų ir logiškų integracijos veiksmų nebus imtasi. Kalbėti apie Airijos mokesčių dempingą yra viena. Tačiau reikia kažką keisti. Ir kaip tai bus padaryta - jau kitas klausimas. Kada ir per kokį laikotarpį - dar kitas klausimas. Taigi, apskritai valstybės narės turi derinti savo mokesčių politikos sritis, kitaip reikalai Europos Sąjungoje nesiklostys puikiai.
Turime itin rimtai vertinti diskusijas, kurioms jau buvo teikiama didelreikšmė: tai kreditorių įtraukimas, skolos pertvarkymas, įskaitant subjektų, kurie tiesiogiai sukėlkrizę. Turiu pasakyti, kad šiuo atžvilgiu man labai sunku nuspręsti, kas yra teisinga ir kas ne. Žinome, kad dabar Ispanijai ir Portugalijai yra lemiamas momentas. Žinome, kad tai tik laiko klausimas, kada šios šalys paprašys pareikšti solidarumą ir padėti valdyti krizę. Nežinau, ar įtraukdami kreditorius padarytume sau paslaugą, o galbūt iš tiesų būtų geriau pabrėžti, kad siekiame šios ekonomikos valdysenos, siekiame griežto bankų sektoriaus reguliavimo, siekiame finansinių sandorių apmokestinimo arba kapitalo apmokestinimo tiems, kurie pasipelndėl krizės. Tai turime apsvarstyti. Nėra jokios prasmės elgtis taip, tarsi šioje srityje nereikėtų priimti jokio sprendimo. Ačiū už dėmesį.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją.)
Kay Swinburne
ECR frakcijos vardu. - Pone pirmininke, nors kartą Europos Vadovų Taryba ir žiniasklaida mano Velso rinkimų apygardoje aptarinėja dvi tas pačias pagrindines temas. Pirma, kaip ES susidoros su Airijos padėties sukeltais iššūkiais, ir antra, kaip rasti išėjimą iš aklavietės, kurioje atsidūrES dėl savo biudžeto. Velse iš tiesų vertiname gaunamą ES finansavimą, ir visi rinkėjai suvokia euro zonos stabilumo svarbą. Tačiau labai skiriasi tai, kaip šios temos aptariamos Kardife ir Briuselyje.
Briuselyje, Europos Parlamente šiuos du klausimus aptariame atskirai. Europos Parlamento atsakymas ir Tarybos siūlymas išgelbėti eurą yra tas, kad reikia pagerinti ekonomikos valdyseną, įvesti daugiau taisyklių nacionalinėms vyriausybėms, o jų laikymąsi užtikrinti taikant baudas ir sankcijas.
Sostinėje Kardife - esu įsitikinusi, kad ir Dubline -biudžeto klausimu laikomės nuomonės, kad valstybės narės turėtų nustoti būti savanaudėmis ir turėtų iškelti Europą šiek tiek aukščiau savo šalies poreikių, tačiau svarbiausia tai, kaip ir kur išleidžiami mokesčių mokėtojų pinigai. Žmonės supranta, kad reikalingos taupymo priemonės. Supranta, kad reikia priimti griežtus sprendimus, tačiau taip pat siekia nuspręsti, kaip bus išleisti jų sunkiai uždirbti pinigai. Prašymas skirti dar daugiau pinigų ES projektų finansavimui per padidintą ES biudžetą tada, kai reikalaujama mažinti viešojo sektoriaus pensijas ar kartais netgi atsisakyti pagrindinių gerovės paslaugų, nuo kurių asmenys yra priklausomi, daugeliui rinkėjų yra per didelis.
Kai pati ES pripažins, kad jai nepavyko užtikrinti pakankamai sklandaus taisyklių ir standartų laikymosi euro zonoje, piliečiams tai tikrai nesuteiks paskatų skirti dar daugiau pinigų. Tokiais laikais, kai griežtai ribojamos viešosios išlaidos ir kai persvarstomos valstybių narių ekonomikos valdysenos taisyklės, Europos Parlamento nariai turėtų atsižvelgti į valstybių narių patiriamą spaudimą ir suprasti, kad visi neskubūs ES institucijų projektai turėtų būti atidėti siekiant parengti tokį ES biudžetą, kuris atspindėtų sunkią ekonominę padėtį.
(Kalbėtoja sutiko atsakyti į klausimą, užduotą pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį pakėlus mėlynąją kortelę)
William
Pone pirmininke, ar kalbėtoja supranta, kad jos minėtas vadinamasis ES finansavimas, kurį, jos manymu, gauna rinkėjai, yra tiesiog grąžinamos pačios JK lėšos, tačiau grąžinamos tik iš dalies, nes Europos Sąjunga atsiskaičiuoja savo kaip krupjdalį? Ar ponia tai pripažįsta ir supranta?
Kay Swinburne
Pone pirmininke, kaip gerbiamasis kolega žino, tikrai suprantu, iš kur šie pinigai ateina ir kas yra pagrindiniai mokėtojai į ES biudžetą. Tačiau mano rinkėjai Velse suvokia, kad svarbiausiems projektams finansavimas teikiamas tada, kai BVP yra žemesnis, palyginti su visais kitais JK regionais. Todėl kiekvieną kartą ginsiu ES finansavimą mano rinkimų apygardoje.
Lothar Bisky
GUE/NGL frakcijos vardu. - (DE) Pone pirmininke, jei valstybių vadovai ar vyriausybės susitarsukurti nuolatinį krizės sukeltų problemų sprendimo mechanizmą, skirtą euro zonos finansiniam stabilumui apsaugoti, galiu tik pritarti tokiam sprendimui. Keletą mėnesių trukusio H. Van Rompuy Ekonomikos valdysenos darbo grupės darbo rezultatai teikia daug vilčių, nors mano nuomondėl jų yra kitokia. Siekiant užkirsti kelią ilgalaikiams deficitams mėginama įvesti kuo griežtesnę biudžetų kontrolę, tačiau atsargiam atsigavimui nuo krizės nedelsiant kils pavojus dėl radikalių viešųjų išlaidų mažinimo. Tai ne tik atneša priešingų rezultatų, manau, kad tai absurdiška. Panašu, kad nieko nepasimokėme iš patirties įgyvendinant Stabilumo ir augimo paktą. Negalite taikyti papildomų piniginių nuobaudų šaliai, kuri ir taip paskendusi skolose. Subsidijų uždraudimas ir Stabilumo ir augimo paktas sugriaus pinigų sąjungai priklausančių valstybių tarpusavio solidarumą.
Ar ekonomika lemia mūsų politiką? Ir vėl krizės padarinius turės prisiimti žmonės. Galime tikėtis darbo užmokesčio dempingo ir socialinio dempingo, švietimo sektoriaus finansavimo mažinimo ir nedarbo augimo. Tai dar labiau padidins krizės ištiktų šalių naštą ir apsunkins šių šalių atsigavimą. Nėra prasmės didinti spaudimą tokioms šalims kaip Airija, Graikija ar Portugalija. Vietoj to reikėtų mažinti didžiulius ekonominius skirtumus Europoje, kitaip tariant - reikia sukurti ekonomikos valdyseną. Siekiame socialinės ir sąžiningos Europos, grindžiamos solidarumo principu. Politikos viršenybekonomikos atžvilgiu turi būti išlaikyta arba atkurta.
Nigel Farage
EFD frakcijos vardu. - Pone pirmininke, H. Van Rompuy dar tik vienerius metus eina pareigas, tačiau per tą laiką pradeda byrėti visa sistema. Vyrauja chaosas. Pinigai senka. Turėčiau padėkoti ponui H. Van Rompuy. Galbūt šis žmogus galėtų tapti euroskeptikų judėjimo idealu.
Pone H. Van Rompuy, šį rytą apsidairykite šioje salėje. Tik pažvelkite į šiuos veidus. Juose išvysite baimę. Išvysite pyktį. Vargšas senasis J. M. Barroso atrodo tarsi išvydęs vaiduoklį. Žinote, šie žmonės pradeda suvokti, kad daineljau sudainuota, tačiau mėgindami išsaugoti savo svajonę siekia iš sistemos pašalinti visus likusius demokratijos pėdsakus. Pakankamai akivaizdu, kad nei vienas iš jūsų nieko nepasimokėte. Pone H. Van Rompuy, kai teigiate, kad euras įnešstabilumo, manau, galėčiau jums paploti už humoro jausmą. Tačiau ar tai nėra paprasčiausias bėgimas nuo tikrovės?
Jūsų fanatiškumas yra akivaizdus. Kalbėjote apie tai, kad būtų naivu tikėtis, jog nacionalinvalstybgalėtų egzistuoti XXI a., globalizuotame pasaulyje. Galbūt tai tiesa Belgijos atveju - kai šalis jau šešis mėnesius neturi vyriausybės - bet likusiose šalyse, kiekvienoje šios ES valstybėje narėje (galbūt todėl veiduose ir įžvelgiame baimę) gyvenantys žmonės vis dažniau sako: "Mums nereikia vėliavos, mums nereikia himno, mums nereikia šios politinės klasės, mes norime, kad visa ši idėja atsidurtų istorijos šiukšliadėžėje."
Kiek anksčiau šiais metais patyrėme Graikijos tragediją, o šiuo metu susiduriame su Airijos padėtimi. Žinau, kad prie to daug prisidėjo Airijos politikų kvailumas ir godumas. Šaliai nereikėjo įsivesti euro. Šalis nukentėjo nuo žemų palūkanų normų, melagingo pakilimo ir masinio nuosmukio. Bet pažvelkite, kaip į tai atsiliepiate. Vyriausybei žlungant gyventojams tvirtinama, kad šiuo metu nereikėtų rengti visuotinių rinkimų. Iš tiesų, Komisijos narys O. Rehn minėjo, kad vyriausybpirmiausia turėtų susitarti dėl biudžeto ir tik tada jai būtų leidžiama rengti visuotinius rinkimus.
Tad kas, po velnių, manote esantys? Iš tiesų, esate labai pavojingi žmonės. Jūsų maniakiškas siekis sukurti šią eurovalstybę reiškia, kad džiaugiatės griaudami demokratiją. Panašu, kad džiaugiatės tuo, jog milijonai žmonių prarado darbą ir nuskurdo. Nesuskaičiuojami milijonai privalės kentėti dėl to, kad galėtumėte toliau įgyvendinti savo eurosvajonę.
Tačiau jos įgyvendinti nepavyks, nes ateis Portugalijos eilė. Kadangi šios šalies skola siekia 325 proc. BVP, ji patenka į pirmą sąrašo vietą. Spėju, kad paskui ateis Ispanijos eilė. Finansinpagalba Ispanijai būtų septynis kartus didesnnei Airijai, o šiuo metu finansinei pagalbai skirtos lėšos jau išseko. Ir jų daugiau nebebus.
Bet tai kur kas rimtesnis klausimas nei ekonomika, nes iš žmonių atimate tapatumą, o jeigu atimsite ir demokratiją, teliks tik nacionalizmas ir prievarta. Galiu tik viltis ir melstis, kad rinkos sužlugdys euro projektą, prieš įvykstant minėtiems dalykams.
Angelika Werthmann
(DE) Pone pirmininke, ponios ir ponai, siekiant įveikti dabartinę finansų krizę Europoje reikės esminių ekonominės atsakomybės pokyčių: sustiprinti finansinę discipliną, stebėti ekonomikos politiką ir pažangą koordinuojant krizės valdymą. Stabilumo ir augimo pakto sustiprinimas neišvengiamai reikštų ekonominės atsakomybės padidėjimą.
Tolesnės sankcijos galėtų būti įvestos ankstyvame biudžeto priežiūros proceso etape, atsižvelgiant į deficito rodiklius ir valstybės skolą. Galiausiai, naujieji krizės mechanizmai, be kita ko, reiškia, kad, pvz., bankai ir draudėjai gali būti laikomi atskaitingais. Raginu šias institucijas būti atskaitingesnėmis mokesčių mokėtojams.
Norėčiau dar užsiminti apie Kankūną. ES siekia kalbėti vieningu balsu. Šis sunkmetis suteikia puikią galimybę investuoti į atsinaujinančiuosius energijos šaltinius ir, pvz., į energijos vartojimo efektyvumą, siekiant pagerinti aplinką ir ekonomikos augimo politiką.
Marianne Thyssen
(NL) Pone pirmininke, pone H. Van Rompuy, pone J. M. Barroso, ponios ir ponai, kalbant apie bankų sektoriaus krizę, ekonomikos krizę ir kritinę padėtį viešųjų finansų srityje, per pastaruosius dvejus su puse metų apie krizę sužinojome ir ją patyrėme labiau nei kada nors anksčiau. Ligi šiol valdžios institucijų reakcija, ypač Europos lygmeniu, buvo gera. Euro buvimas ir atsparumas, taip pat tikslūs Europos centrinio banko veiksmai neleido padėčiai blogėti. Europoje suvokėme, kad "stiprybglūdi vienybėje" ir kad solidarumas yra veiksmingas. Tačiau dabartinpadėtis įrodo, kad privalome ir toliau tęsti struktūrinius koregavimus ir turime judėti link ekonomikos valdysenos. Europos Vadovų Tarybos Pirmininke, net jeigu euras mus šiek tiek užliūliavo, turime suvokti krizės rimtumą ir tuo pasinaudoti ateityje visiškai išnaudodami Europos stiprybę. Finansiniame sektoriuje, valstybės biudžeto ir skolų, taip pat makroekonominio disbalanso mažinimo srityse reikalingos griežtos taisyklės ir tinkami įgyvendinimo mechanizmai. Tai bus reikalinga siekiant atkurti pasitikėjimą, padidinti konkurencingumą, paskatinti ekonomikos augimą, padidinti įsidarbinimo galimybes ir klestėjimą. Viliuosi, kad nvieno neatbaidys griežtos priemonės baiminantis, kad valstybės narės pavaizduos Europos Sąjungą kaip pabaisą, nes tiesa ta, kad valstybėms narėms reikia išorinio spaudimo, galbūt net šios pabaisos, nes šalys globalizacijos laikais negali vienos susidoroti su šia užduotimi. Europos Vadovų Tarybos Pirmininke, mūsų perskaitytos išvados, kurias iš esmės parengjūsų darbo grupė, nukreips Europos Sąjungą link reikalingų struktūrinių koregavimų, todėl džiaugiamės šiomis išvadomis. Tačiau turiu du klausimus. Pirma, dėl daugiau nei pusės valdymo paketo turi būti sprendžiama bendro sprendimo procedūra, tačiau vis dar prašote priimant sprendimus naudoti greitas procedūras. Todėl įdomu, ar paliekate Ekonomikos ir finansų reikalų tarybai (ECOFIN) pakankamai galimybių derėtis su Parlamentu ir užtikrinti, kad Parlamentas visiškai atliktų savo vaidmenį, nes būtent to ir siekiame. Antras ir paskutinis klausimas susijęs su tuo, kad Europos Vadovų Taryba priešinasi sankcijų sistemos automatiškumui: jokių Sutarties pakeitimų, jokio Pandoros skrynios atvėrimo. Tačiau, kita vertus, jūs pats siūlote pakeisti Sutartį taip, kad būtų galima sukurti nuolatinį krizės sukeltų problemų sprendimo mechanizmą, kurio mums reikia. Klausiu savęs, kas atsitiks su Pandoros skrynia. Iš anksto dėkoju už atsakymus.
Stephen Hughes
Pone pirmininke, esu įsitikinęs, kad visi sutinkame su tuo, jog valstybių ir vyriausybių vadovai - labai užimti vyrai ir moterys. Todėl man sunku suprasti tai, kad susitikdami maždaug kas tris mėnesius jie iššvaisto tiek daug laiko ir pinigų, priimdami tiek mažai sprendimų per krizę, kurią ypač pabrėžia įvykiai Airijoje.
Paanalizuokime finansinių sandorių apmokestinimo idėją. Šis klausimas buvo įtrauktas į kovo, birželio ir spalio mėn. vykusių aukščiausiojo lygio susitikimų darbotvarkes, tačiau per kiekvieną Europos Vadovų Tarybos susitikimą šis klausimas būdavo atidedamas kitam susitikimui. Dabar šio klausimo nagrinėjimas perkeltas į gruodžio mėn. vyksiantį Europos Vadovų Tarybos susitikimą, o vėliau, ko gero, bus perkeltas į dar tolesnio susitikimo darbotvarkę. Ekonomikos valdysenos srityje reikia skubiai daryti pažangą; reikia vizijos ir veiksmų, savitarpio solidarumo ir glaudaus koordinavimo. Vietoj to vyrauja tik painiava, dvejonės ir savitarpio nepasitikėjimas, kuris veda ne prie stabilumo, o prie nuolatinio nestabilumo.
Kai kurie dalykai yra aiškūs. Pirmiausia norėčiau pabrėžti, kad neužteks dar labiau sugriežtinti Stabilumo ir augimo paktą. Dar blogiau tai, kad kyla didelis pavojus, jog siūloma naujoji sistema taps cikliška ir atneš priešingų rezultatų ekonomikos augimo ir naujų darbo vietų kūrimo srityse. Antra, reikia padaryti gerokai veiksmingesnę Ekonominę ir pinigų sąjungą, taikant gerai suderintą ir veiksmingą ekonominės politikos derinimą, ne vien tik priežiūrą ir sankcijas. Trečia, vienaip ar kitaip reikia sukurti bendrą skolų valdymo sistemą, kad bent valstybės skolos dalis sudarytų ne daugiau kaip 60 proc. BVP.
Ekonomintokios euroobligacijų sistemos nauda labai didelir aiški. Pirmininke H. van Rompuy, teigėte, kad nemėgstate viziją turinčių politikų. Manau, pirmenybę teikiate praktiniams veiksmams, ir tai suprantu. Tačiau manau, kad nuo šiol galite derinti šiuos du dalykus. Tikiuosi, kad aišku, kokiu keliu turime eiti, ir kad finansinių sandorių apmokestinimas ir darni ekonominės politikos derinimo sistema neapims vien tik priežiūros ir bendro skolos valdymo. Pirmininke H. van Rompuy, manau, atėjo laikas ir vizijai, ir veiksmams.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Pone pirmininke, piliečiai turi suprasti ir tai, kad Europos Sąjunga neturi skolų. Kalbame apie skolų krizę mūsų valstybėse narėse. Europos Sąjunga - vienintelis politinis lygmuo Europoje, kuriuo nėra skolų. Beje, norėčiau, kad taip būtų ir toliau. Tačiau mus vienija bendras likimas, nes turime eurą. Šiuo atžvilgiu R. Harms ir M. Schulz visai teisingai reiškapgailestavimą dėl to, kad trūksta Europos dvasios. Dovilio susitarimas buvo klaida. Vokietijai ir Prancūzijai spaudimą darJungtinKaralystė. Sankcijas turi skirti ne finansų ministrai, o Komisija. Pone H. Van Rompuy, automatiškai taikomų sankcijų prevenciniame etape sistema buvo prarasta Dovilyje. Finansų ministrai turėtų dar kartą priimti sprendimą šiuo klausimu. Būtent jie anksčiau buvo atsakingi už tai, kad valstybėse narėse kilo finansų ir skolų krizė.
Kas yra ekonomikos valdysena? Visi kalba apie ekonomikos valdyseną, bet ką tai konkrečiai reiškia? Ar iš tikrųjų siekiame, kad Europos Sąjunga kištųsi į mūsų darbo rinkos ir socialinės politikos vingrybes? Tai klausimas su dideliu klaustuku. Sukurti teisinę verslumo sistemą, skatinti ekonomikos augimą - tai geri siekiai, tačiau svarbiausia, kad reikia sutvarkyti valstybių narių finansus - tai tikras iššūkis. Todėl labai svarbus Europos semestras, ir jis turi būti įgyvendintas.
(Kalbėtojas sutiko atsakyti į klausimą, užduotą pagal Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnio 8 dalį pakėlus mėlynąją kortelę)
Martin Schulz
(DE) Pone A. Grafai Lambsdorffai, be abejo, esate Laisvosios demokratinės partijos Federalinės vykdomosios tarybos narys. Ar jūsų tvirtinimas, kad Dovilio susitarimas buvo klaida, yra ir jūsų partijos lyderio bei Federalinės Vokietijos Respublikos kanclerės pavaduotojo nuomonė, ar tik jūsų asmeninnuomonė? Ar galime ją priimti kaip visos Laisvosios demokratinės partijos, ar tik kaip A. Grafo Lambsdorffo, nuomonę?
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Pone pirmininke, žinoma, džiaugiuosi galėdamas atsakyti. Be abejo, M. Schulz yra Vokietijos socialinės demokratinės partijos biuro narys ir kartais jo šiame Parlamente išsakomi teiginiai galbūt iš dalies prieštarauja vienas kitam. Vis dėlto norėčiau pabrėžti, kad būčiau dėkingas, jeigu M. Schulz galėtų pasakyti, kas iš Laisvosios demokratinės partijos dalyvavo Dovilio susitikime. Pasibaigus aukščiausiojo lygio susitikimui, mes tai ganėtinai aiškiai pasakėme.
Manau, kad labai aiškiai kritikavome svarbiausią klausimą, o būtent - automatiškai taikomų sankcijų prevenciniame etape atsisakymą. Jei pakeitimą įtrauksime į Sutartį, tai bus pakeitimas, kuris galios atgaline data. Tačiau Dovilyje priimtas sprendimas neabejotinai buvo klaida.
Philippe Lamberts
(FR) Pone pirmininke, per pastaruosius 25 metus per daug valstybių narių taikekonomikos augimo modelį, kuris iš esmės pagrįstas skola - ir valstybės, ir privačia skola. Problema ta, kad kai kitos pasaulio šalys, pvz., Kinija, Brazilija ir Indija, pradėjo investuoti, šia skola pirmiausia buvo finansuojamos ne investicijos, o finansinės spekuliacijos ir vartojimas. Galbūt istorijos vadovėliuose tai bus aprašyta kaip laikotarpis, kai Europa iš tikrųjų buvo paklydusi savo kelyje.
Tačiau taip neturi būti. Be abejo, reikia stiprios Europos ekonomikos valdysenos, tačiau pirmiausia turime įveikti šios skolos sukeltą sumaištį. Jei manome, kad šią problemą galima išspręsti paprasčiausiai sumažinus valstybes išlaidas, tinkamai nesuvokiame tikrovės. Negalėsime įveikti šios krizės, jei nerestruktūrizuosime skolų ir neatidėsime jų grąžinimo, kai sumos viršija tvarų lygį, o skolininkai iš tikrųjų neįstengia jų gražinti.
Čia turime kalbėti aiškiai. Už skolos susikaupimą atsakingi ir skolininkai, ir kreditoriai. Iš tikrųjų, skolininkai skolinosi viršydami savo galimybes, o kreditoriai skolino neatsakingai, tikėdamiesi gauti tvarų pelną be jokios rizikos, nes žinojo, kad mokesčių mokėtojai, be abejonės, visada juos išgelbės iš bėdos.
Taigi, skolininkai ir kreditoriai taip pat turi dėti pastangas, nes jeigu mums nepavyks to pasiekti, pasmerksime save japoniškajam scenarijui, kitaip tariant, Europos Sąjungos nuosmukiui. Manau, šio žemyno piliečiai nusipelnkur kas geresnio likimo.
Vicky Ford
Pone pirmininke, šios diskusijos - apie ekonomikos valdyseną. Europoje daugelis valstybių, įskaitant mano valstybę, išgyvena sunkų ekonominį laikotarpį. Šį savaitgalį ES ir JK suteikparamą mūsų bičiuliams už Airijos jūros. Ne laikas Europos Parlamentui plūstis ar rodyti pirštais, o metas pasimokyti iš savo klaidų ir ateityje priimti geresnius sprendimus.
Praėjusią savaitę lapkričio mėn. viduryje Graikija jau trečią kartą koregavo savo ataskaitas už gruodžio mėn. pasibaigiančius metus. Tikiuosi, padėjome galutinį tašką šiose ataskaitose. Ypač šį kartą šalys turėjo puikią galimybę užtikrinti geresnę apskaitą ir prognozavimą.
Europos Vadovų Taryba įdėjo daug pastangų rengdama savo detalius planus dėl dalijimosi informacija Europos semestro metu. Šiuos planus reikia įgyvendinti praktiškai. Taip, įvairios šalys turėtų dalytis geriausia patirtimi, tačiau reikia pripažinti, kad ne visos šalys yra vienodos ir kad geros ekonomikos valdysenos galima siekti skirtingai, bet visų žmonių naudai.
Bairbre de Brún
(GA) Pone pirmininke, akivaizdu, kad Tarptautiniam valiutos fondui, Europos centriniam bankui ir Komisijai nustačius apsunkinančias sąlygas, Airijoje pradedami milijardus eurų siekiantys mažinimai. Bus prarasta darbo vietų, gerokai apribotos viešosios paslaugos, o pajamų mokestis mažus atlyginimus gaunantiems žmonėms bus padidintas. Bankai išlaikys savo pelną, o neturtingieji, ligoniai, pensininkai ir kitos pažeidžiamos grupės pralaimės šioje padėtyje. Tai nėra Europos pagalba, todėl tam ryžtingai prieštaraujame.
Užuot siekusi įgaliojimų šiems mažinimams vykdyti, Airijos Vyriausybė, Tarptautiniam valiutos fondui ir ES išanalizavus apskaitos dokumentus, nusprendė, kad rinkimai nebus rengiami, kol šis biudžetas nebus įvykdytas. Buvo ir kita išeitis, tačiau Airijos Vyriausybnusprendjos nesirinkti. Ji nusprendgelbėti savo bičiulius bankuose, o ne veikti paprastų Airijos žmonių labui.
Mario Borghezio
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, šiose diskusijose Europos centrinio banko prezidento J.C. Tricheto ausys tikriausiai kaista. Jei būtume senovės Romos senate, toga apsivilkęs senatorius, be abejonės, atsistotų ir pasakytų J. C. Trichetui: "Quousque tandem abutere, Trichete, patientia nostra?" (Pone J. C. Trichetai, kiek dar mėginsite mūsų kantrybę?).
Iš tiesų, privalome savęs paklausti, ar teisinga vengti euro žlugimo - tai iš tikrųjų sunkus uždavinys - o gal geriau neleisti, kad euro gelbėjimas sužlugdytų valstybių narių ekonomiką, kai "eurofilinės" R. Prodi ir kitų politikos kryptys, pvz., Padanijoje, sunaikino mūsų pramonę, visų pirma mažąsias ir vidutines įmones, ir teliko tik mažinti etatus bei skirti bedarbio pašalpas.
Kodėl valstybės, kurios išgyvena krizę, turi būti išsunktos iki paskutinio skatiko, kad beveik 100 mlrd. EUR suma būtų skirta gelbėti Airijai, kuri iki šiol taikydama 12,5 proc. verslo apmokestinimo politiką, nesąžiningai konkuravo su kitomis šalimis?
Kur buvo Europos valdymas, kai praėjus vienam mėnesiui po testavimo nepalankiausiomis sąlygomis banko "Anglo Irish Bank" deficitas pasiek8 mlrd. EUR? Kur buvo J. C. Trichet? Ar esame tikri, kad finansinpagalba Airijai nepažeidžia Mastrichto sutarties? Laimei, Vokietijoje yra konstitucinis teismas, kuris pripažins, kad kitos šalies deficito įtraukimas į Vokietijos apskaitos knygas prieštarauja konstitucijai. Todėl laikas eurui tarti "sudie".
Werner Langen
(DE) Pone pirmininke, šiose diskusijose išgirdau daug kritikos dėl Dovilyje priimto sprendimo, tačiau visi žino, pone H. Van Rompuy, kad prasidėjus praeitam jūsų darbo grupės susitikimui buvo likę dar dvidešimt neišspręstų klausimų. Kadangi jiems taikomas vienbalsiškumo principas, turėjo būti surastas sprendimas. Visi tai žino. Be to, visi žino, kad būtent dvi didžiausios valstybės narės, Vokietija ir Prancūzija, 2004 m. pažeidStabilumo ir augimo paktą, nors tuo metu, kaip irgi gerai žinome, Vokietiją valdSocialdemokratų / Žaliųjų federalinvyriausybė. Todėl M. Schulzo priekaištavimas čia visiškai netinkamas.
Jei šiandien teigiame, kad Stabilumo ir augimo paktas turėtų būti griežtesnis, pirma būtina sąlyga tam pasiekti yra ta, kad valstybės narės galiausiai turi laikytis šio pakto. Kokia prasmjį griežtinti, jeigu jo niekas nesilaiko? Šio pakto nebuvo tinkamai laikomasi. Turime šešis teisėkūros pasiūlymus, iš jų du - Tarybos reglamentai ir keturi - bendri Tarybos ir Europos Parlamento reglamentai. Tiesiog nesuprantu kai kurių nusiskundimų. Tarsime savo žodį bendro sprendimo procedūros metu. Savo frakcijos vardu galėčiau pasakyti, kad remsime Komisijos pasiūlymus šioje srityje. Tada dar kartą derėsimės šiuo klausimu su Taryba. Tokia yra tikrovė. Kodėl esame tokie nepretenzingi ir įžeidinėjame trečiąsias šalis, kurios taip pat dalyvauja šiame teisėkūros procese, užuot naudojęsi savo pačių teisėmis?
Trumpai pakalbėsiu apie Sutarties keitimo būtinybę. Mano nuomone, Sutarties keitimo ribos buvo pasiektos gegužės 9 d. Gelbėjimo paketą reikia pagrįsti 122 straipsniu. Valstybės narės to nenori, nes tada į šį procesą galbūt galėtų įsitraukti Komisija ir Parlamentas, tačiau tai, mano manymu, yra klaida. Nepakaks vien pakeisti 136 straipsnį; reikia surasti tvirtą teisinį pagrindą gelbėjimo paketui, o tada visi kiti klausimai patys išsispręs.
Elisa Ferreira
(PT) Pone pirmininke, būkime atviri. Valstybės garantuotai skolai taikomas solidarumo mechanizmas nepasiteisino ir nepasiteisina, Graikijos skola nesumažėjo, Airija atsidūrekonominėje suirutėje, o tokios padėties plitimas nesuvaldytas. Procedūra pradėta taikyti per vėlai. Tai tarpvyriausybinis mechanizmas, ir jis turėjo veikti kitaip nuo tada, kai buvo sukurtas euras.
Dabar Komisijos Pirmininkas siūlo įtvirtinti šią sistemą. Tačiau siūloma, kad įgyvendinant trečdalį siūlomų priemonių būtų įtrauktas privatusis sektorius. Jau girdėjome, kad pasiūlymas pateiktas kanclerei A. Merkel, ir dėl šio pirmalaikio ir ne laiku atlikto pranešimo rinkose jautėsi pakilimas. Parlamentas pasinaudos visais savo įgaliojimais ir su didžiausia atsakomybe ir bendradarbiavimo dvasia dalyvaus bendro sprendimo procedūroje priimant teisėkūros paketą dėl ekonomikos valdysenos, tačiau jis taip nesielgs aukodamas skubumą ir spartą, nustumdamas kokybę į antrą vietą. Todėl norėčiau aiškiai pasakyti, kad Parlamentas aktyviai dalyvaus, tačiau toks rimtas klausimas kaip valstybės garantuota skola negali būti sprendžiamas kaip antraeilis ar nedalyvaujant Europos visuomenei ir jos atstovams; turi būti atsižvelgta į abu aspektus.
Galiausiai, šiais krizės laikais europiečiams reikia aiškios Europos vizijos. Reikia Europos valstybės garantuotos skolos konsolidavimo mechanizmo. Reikia išleisti euroobligacijas, o euro zona turi būti saugoma tvariai, taikant ne tarpvyriausybines, o Europos sistemas. Reikia sustiprinti Europos biudžetą, nes negalime toliau tęsti su 1 proc. Europos biudžeto, o ekonomikos augimas ir tikra konvergencija turi būti Europos politikos prioritetų pagrindas. Komisija ir naujasis Pirmininkas privalo laikytis šios darbotvarkės. Komisijos Pirmininkas negali būti įsipareigojęs tik ECOFIN tarybai. Būtent tai turime parodyti Europos visuomenei.
Mirosław Piotrowski
(PL) Pone pirmininke, krizeuro zonoje - tai faktas. Padėties rimtumą patvirtina pastangos, dedamos netgi siekiant pakeisti Lisabonos sutarties, kuri priimta su didžiuliais prieštaravimais, nuostatas. Viena vertus, nesunku suprasti Vokietijos ir Prancūzijos, kurios nenori mokėti už krizę Graikijoje ar Airijoje ir galbūt kitose šalyse, poziciją. Kita vertus, reikėtų atkreipti dėmesį į precedentą, susijusį su Lisabonos sutarties įsigaliojimu. Iš esmės, ji turėjo pagerinti Europos Sąjungos darbą. Gana akivaizdu, kad nutiko priešingai.
Tačiau esame priversti keisti Lisabonos sutartį, todėl reikėtų apsvarstyti ne tik tuos klausimus, kurie susiję su euro zona, bet ir klausimus, susijusius su kitais instituciniais mechanizmais, kur susiduriama su sunkumais. Daugelis ekonomistų teigia, kad Graikijos kriznebūtų pasiekusi Europos masto, jei Graikija būtų išlaikiusi savo valiutą, kurios keitimo kursas tada būtų buvęs gerokai sumažintas. Tai rodo, kad nacionalinės valiutos Europos Sąjungai būtų suteikusios daugiau stabilumo nei euro zona.
Mario Mauro
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau politiškai įvertinti tai, kas buvo pabrėžta šiose diskusijose.
Mes, pagrindinių Europos politinių "šeimų" nariai, visai teisingai kritikuojame euroskeptikus, nes jie netiki Europa. Tačiau manau, kad tikroji problema slypi tame, kad mes patys galbūt netikime Europa, todėl negalime kaltinti euroskeptikų už tai, kuo mes patys esame kalti. Esame pagrindinės Europos politinės "šeimos" ir visada puoselėjome stiprius ir plačių užmojų europinius idealus. Vis dėlto aišku tai, kad visos vyriausybės, kurios yra mūsų politinių "šeimų" išraiška, kasdien trukdo darbui siekdamos, kad būtų įgyvendinti šie didžiuliai politiniai projektai. Daugeliu atveju tai, ką jos tvirtina siekiančios padaryti dienos metu, padaroma naktį.
Tai užkrauna mums tolesnę atsakomybę, nes jeigu diskusijose nesugebame valdyti tam tikrų projektų įgyvendinimo, pradedant euroobligacijų - jei kalbėsime konkrečiai - ir baigiant Europos Sąjungos obligacijų išleidimu, bus labai sunku paaiškinti piliečiams, kad esame tos pačios frakcijos, kurios savo valstybėse dėl visko kaltina Europą ir teigia, kad galėsime įveikti krizę tik tada, kai Europa sumažins savo išlaidas.
Manau, kad tai esminės atsakomybės principas, kurį pamiršę prarasime pačią Europos projekto prigimtį ir pasitikėjimą, išmainydami jį tik į tuščias sales ir apleistas balsavimo urnas, jeigu dalyvaus tik 40 proc. piliečių.
Anni Podimata
(EL) Pone pirmininke, iš sprendimų, priimtų per paskutinį Europos Vadovų Tarybos susitikimą, galima daryti vieną pagrindinę išvadą, kad nepavyko įtikinti ir nuraminti rinkų atstovų. Kadangi šiais laikais rinkų atstovai taria pirmą ir paskutinį žodį, turime savęs paklausti, kodėl taip nutiko.
Galbūt taip nutiko todėl, kad nepaisant itin griežtų biudžetinės drausmės taisyklių rinkų atstovai suprato, jog mes ne sprendžiame ekonominės ir politinės sanglaudos atotrūkį euro zonoje, o jį didiname?
Galbūt taip nutiko todėl, kad praktiškai įgyvendinant veiksmus, kuriuos viena valstybių grupnumatatlikti, esant vienodoms kitoms aplinkybėms, teisingam nuolatinio krizių valdymo mechanizmui sukurti, regis, buvo sunaikinta papildoma tokio mechanizmo nauda, todėl rinkoms buvo perduota klaidinga žinia, o mes atsidūrėme pavojuje, kad galiausiai turėsime tokį mechanizmą, kuris tėra tik savaime išsipildanti reguliuojamo bankroto pranašystė?
Jeigu iš tikrųjų esame pasiryžę įtraukti privatųjį sektorių, kad našta būtų padalyta, kodėl atkakliai atsisakome žengti į priekį ir įvesti sandorių mokestį visoje Europoje?
Galiausiai, kodėl negalime suprasti, kad tarp biudžetinės drausmės taisyklių griežtinimo ir nuolatinio krizių valdymo mechanizmo yra svarbi spraga? Šią spragą galėtume užglaistyti, jei nuspręstume rimtai apsvarstyti bendro mechanizmo sukūrimą, kad dalis valstybių narių skolų problemų būtų išspręstos išleidžiant euroobligacijas.
Danuta Maria Hübner
Pone pirmininke, pradėdama kalbą norėčiau pasakyti, kad ilgo laikotarpio konkurencijos sąlygos skirtingose valstybėse narėse keletą ateinančių metų bus skirtingos. Todėl struktūrinės disbalanso priežastys išliks, o ekonomikos valdysena, kaip procesas, kuris dar tik kuriamas, vis dar bus pakankamai silpna.
Šiomis aplinkybėmis labai svarbu, kad Komisija, atlikdama pirmąją metinę ekonomikos augimo apžvalgą prasidėjus 2011 m. Europos semestrui, skubiai ištirtų kuo daugiau naujosios ekonomikos valdysenos aspektų, visų pirma rezultatų suvestinės svarbumą ir jos naudojimo pajėgumus.
Antra, suprantu, kad siekiant įdiegti visiškai automatinių sankcijų sistemą reikėtų keisti Sutartį, o siūloma sistema galime pasiekti tik tiek, kiek įmanoma neperžengiant Sutarties ribų. Todėl manau, kad Komisija ir Taryba padarys viską, kad išvengtų papildomų etapų, kuriais būtų be reikalo vilkinama procedūra.
Trečia, ES ekonominis klestėjimas apibrėžiamas ne vien tik atskirose valstybėse susiklosčiusios padėties sumavimu. Be to, sistema paremta pavienių valstybių narių, kurios elgiasi netinkamai, nustatymu, todėl jų netinkamo elgesio taisymas gali turėti neigiamą išorinį poveikį.
Visų pirma, disbalanso mažinimas gali turėti įtakos kitoms euro zonos valstybėms narėms ir visai likusiai Europos Sąjungai. Į šį galimą poveikį turėtų būti atsižvelgta, taikant tam tikrus veiksmus pavienėse valstybėse, kad pagerėtų ekonominvisos Europos Sąjungos padėtis.
Galiausiai, suprantu, kad reikia laiko siekiant parengti išsamų ir nuodugnų ekonomikos valdysenos projekto poveikio vertinimą, o laiko neturime. Gelbsti tai, kad per pastaruosius dvejus metus Komisija įgijo esminių ir išsamių žinių bei supratimą apie 27 valstybes, taigi, norėčiau paprašyti imtis dviejų veiksmų: užtikrinti visų aspektų palyginamumą ir vidaus bei išorės disbalanso sąryšį.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
