Beslut om brådskande förfarande
Talmannen. -
Vi skall lyssna till Katiforis som uttalar sig för utskottet för ekonomi och valutafrågor, som är ansvarigt utskott.
Katiforis (PSE). (EN) Fru talman! Utskottet för ekonomi och valutafrågor har övervägt hur vi skall gå vidare med det här direktivet sedan vi med stor majoritet avvisade kommissionens förslag under det senaste plenarsammanträdet. Enligt förordningen har vi två månader på oss för att överlägga och sedan komma med ett svar.
Utskottet för ekonomi och valutafrågor har gett mig tid till måndag för att avsluta mina förhandlingar med kollegerna, kommissionen och ordförandeskapet. Såvitt jag kan se föreligger det inte någon brådska eftersom överläggningarna om den politiska överenskommelse som rådet förväntas komma fram till i frågan hur som helst inte kommer att inledas före juli. Det finns därför gott om tid för förhandlingar och för att ta kontakter och den 15 januari - då vi skall svara - är inte allt för långt borta. Jag ser därför inte något särskilt behov av ett brådskande förfarande och jag föreslår att vi avslår begäran om brådskande förfarande.
(Parlamentet avslog begäran om brådskande förfarande.)
Förslag till rådets beslut om ingående av en överenskommelse i form av en skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Förenta nationernas hjälporganisation för Palestinaflyktingar (UNRWA) rörande ytterligare finansiering för 2001 inom ramen för den gällande UNRWA-konventionen 1999-2001 (KOM(2001) 741 - C5-0663/2001 -2001/0288(CNS))
Talmannen. Vi skall lyssna till Wynn som uttalar sig för budgetutskottet, som är ansvarigt utskott.

Wynn
Fru talman! I går kväll diskuterade budgetutskottet den här frågan och jag har hört att även utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik diskuterade den. Det möter inte några problem att bifalla begäran om brådskande förfarande och vi kan göra det utan rapport och utan debatt.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)
Utkast till rådets förordning om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa internationell terrorism (KOM(2001) 569 - C5-0665/2001 - 2001/0228(CNS)) (utskottet för medborgerligare fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor)
Talmannen. Vi skall lyssna till Watson som uttalar sig för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, som är ansvarigt utskott.

Watson
Kollegerna minns säkert att vi behandlade den här frågan i brådskande förfarande i oktober. Jag är glad över att kunna rapportera att rådet nu har godtagit den rättsliga grund som då föreslogs. Vi vill emellertid protestera mot det faktum att ingen av de två bilagorna har bifogats förslaget, även om vi förstår skälen till det. Icke desto mindre diskuterade vi detta i utskottet i går kväll och vi erkänner att det brådskar. Vi skulle vilja föreslå ett brådskande förfarande utan betänkande. Det skulle i så fall ankomma på de politiska grupperna att lägga fram ändringsförslag, vilka skulle kunna likna de vi antog i oktober.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Prodi presenterar kommissionens arbetsprogram för 2002 samt ett meddelande om unionens framtid " Att förnya gemenskapens metod
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens presentation av sitt arbetsprogram för 2002 samt ett meddelande om unionens framtid " Förnyelse av gemenskapsmetoden" .
Jag ger genast ordet till kommissionsordförande Prodi.

Prodi
. (IT) Fru talman, ärade ledamöter! Den årliga debatten om tillståndet i unionen är en av de viktigaste punkterna på vår agenda, och i år äger debatten rum i ett för Europeiska unionen avgörande ögonblick. Under dessa dagar, under dessa månader, börjar faktiskt det stora Europa ta form. Om knappt tolv månader kan förhandlingarna med de kandidatländer som har klarat anslutningskriterierna vara avslutade. Därmed borde unionen före nästa val till Europaparlamentet kunna välkomna upp till tio nya medlemsländer.
Om mindre än tre veckor blir euron konkret verklighet, det viktigaste och tydligaste tecknet på en europeisk union som inte bara är ekonomisk utan även politisk. Innan veckan är slut kommer så Europeiska rådet i Laeken att fatta beslut om att inrätta ett konvent som skall ha till uppgift att förbereda reformeringen av fördragen och där företrädare för de nationella regeringarna och parlamenten, Europeiska kommissionen och denna er församling för första gången kommer att samlas. Det stora Europa som börjar ta form är ett enat och demokratiskt Europa med siktet inställt på framtiden. Det är detta som har legat till grund för kommissionens arbete under året som är på väg att ta slut och som kommer att ligga till grund för kommissionens arbete under det år som snart inleds.
Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Innan jag övergår till att redogöra för det arbete som kommissionen utfört under 2001 och för våra planer för 2002, vill jag än en gång framhålla att jag betraktar ett fullständigt och öppet samarbete mellan institutionerna som ett avgörande villkor för att unionen skall fungera väl. Det var i den andan som jag redan i januari i år meddelade kommissionens avsikt att förnya vår gemensamma arbetsmetod för att göra samarbetet mellan våra institutioner ännu effektivare och öppnare.
Men innan jag beskriver det förslaget vill jag påminna om de grundläggande principer som bör ligga till grund för vårt samarbete. För det första: vi måste bevara kommissionens initiativrätt, en av hörnpelarna i gemenskapen och det som garanterar dess integritet. En stark kommission ger ett ännu starkare Europaparlament. För det andra: det interinstitutionella samarbetets trepartskaraktär skall bevaras. Det kan faktiskt bara bli effektivt om de två lagstiftarna, parlamentet och rådet, kan diskutera med kommissionen i en anda av ömsesidig öppenhet.
Låt mig så beskriva mina förslag till förnyelse, förslag som jag är övertygad om kommer att bidra till att på ett avgörande sätt förbättra dialogen mellan våra institutioner. För det första: med början från i år kommer arbetsprogrammet inte längre att vara en katalog över planerad lagstiftning, utan det kommer att bli, vilket ni har begärt, ett verkligt politiskt program. I det programmet, som kommissionen inför er kommer att lova att respektera, anges såväl det aktuella årets prioriteringar som de initiativ som krävs för att förverkliga dem. Jag vet att en del av er blivit förvånade över att inte få den årliga katalogen över planerade lagförslag som en bilaga till arbetsprogrammet för 2002, som ni fått under föregående år. Jag vill emellertid understryka att vi lyssnade uppmärksamt på uttalandena från många av er den 13 februari i denna kammare. Ni uppmanade entydigt kommissionen att överge den metod som tidigare tillämpats, nämligen att lägga fram en förteckning över planerad lagstiftning, och att välja en annan metod. Det är denna uppmaning vi har försökt följa efter bästa förmåga.
Just de här motiven, som vi för övrigt beskrev för talman Fontaine skriftligen den 10 september, har fått oss att ersätta katalogen med ett betydligt pålitligare 18-månaders planeringsinstrument som används av kollegiet för att planera arbetet och som ni regelbundet skall få ta del av. För att allt skall ske under största möjliga öppenhet har jag bett kommissionens generalsekreterare att omedelbart skicka parlamentets generalsekreterare de riktlinjer som bygger på förslagen från kommissionens tjänsteenheter, med början från riktlinjerna som ligger till grund för arbetsprogrammet för 2002. Om detta ger positiva resultat är vi beredda att göra samma sak under de kommande åren.
För det andra är det lika viktigt att understryka att ett sådant program måste bygga på en mer strukturerad dialog mellan våra institutioner under de kommande åren. Därför har vi för nästa år planerat ett förfarande i flera steg, som inleds i början av året med utarbetandet av arbetsprogrammet för 2003. De två viktigaste stegen i denna politiska dialog blir februari, när jag kommer till er för att redogöra för de politiska prioriteringar som godkänts av kommissionen för 2003, och november, när jag kommer till parlamentet för att beskriva det arbetsprogram som kommissionen kommer att ha antagit på grundval av dessa prioriteringar.
Tack vare den diskussion som vi fört i talmanskonferensen kan jag konstatera att det finns en bred samsyn mellan oss när det gäller de övergripande frågor som jag nyss har beskrivit. Vi å vår sida kommer med det snaraste att utarbeta detaljerna och inleda arbetet på att omsätta dem i konkret handling. De Palacio, som på min uppmaning har inlett en dialog mer er om dessa frågor, kommer att fortsätta sitt arbete och kommer att fortsätta utveckla dialogen med målet att nå fram till ett avgörande före januari nästa år. Slutligen är det viktigt att understryka att de olika stegen i den här processen inte får ytterligare öka arbetsbelastningen för våra respektive institutioner, utan att vi även i fortsättningen måste kunna utföra våra respektive åligganden.
Så till sammanfattningen av 2001. Listan över det arbete som utförts under året är alltför lång för att jag här och nu skall kunna beskriva det för er i detalj. Jag begränsar mig därför till att påminna om de områden där unionen, med ett avgörande bidrag från kommissionen, har haft sina största framgångar under 2001. Det gäller förberedelserna inför övergången till euron, framstegen i utvidgningsförhandlingarna, förbindelserna med Balkan, dialogen med Ryssland, den nya rundan i handelsförhandlingarna som inleddes i Doha och införandet av en strategi för hållbar utveckling som går utöver att enbart anta en serie specifika åtgärder och som gradvis kommer att leda till en total revidering av hela vår inrikespolitik. Slutligen gäller det åtgärderna för att skapa ett gemensamt europeiskt område för rättvisa och säkerhet, något som blivit särskilt viktigt efter den 11 september. På vart och ett av dessa områden och under hela året har kommissionens arbete fått ett avgörande stöd från denna församling.
Om vi så riktar blickarna mot 2002, tillåter ni säkert att jag grupperar de sju prioriteringar som kommissionen angett för sitt program för 2002 under fyra huvudrubriker, för att på så vis i min presentation kunna ge er en tydligare bild av våra åtaganden inför det kommande året. De fyra huvudrubrikerna är den interna säkerheten, euron och de ekonomiska och sociala frågorna, utvidgningen och slutligen debatten om Europas framtid och reformeringen av institutionerna.
Det arbetsprogram som vi utarbetade i februari omfattade sex prioriterade områden. Händelserna den 11 september har tvingat oss att lägga till ett sjunde - och jag är säker på att ni alla inser att en sådan flexibilitet är nödvändig i alla program för att bemöta oförutsedda situationer. Kommissionen kommer följaktligen under 2002 att presentera en serie åtgärder för att bekämpa terrorismen och den organiserade brottsligheten och för att garantera medborgarnas säkerhet. Bland dessa åtgärder återfinns ett heltäckande system för kontroll av de yttre gränserna, utveckling av det civila skyddet, åtgärder för folkhälsan och en förstärkning av transporternas säkerhet. Som jag redan haft tillfälle att säga i mitt tal den 12 november i Brügge så kommer förstärkningen av det rättsliga och polisiära samarbetet att ligga till grund för arbetet att på sikt skapa en gemensam polisstyrka för att bekämpa den organiserade brottsligheten och terrorismen.
Redan från det ögonblick den tillsattes har denna kommission bland de fyra bärande pelarna i sitt arbete angett ambitionen att ändra inriktning på unionens arbete, en inriktning som tidigare i huvudsak varit ekonomisk, till att få en vidare syftning och bli såväl ekonomisk som social och miljömässig. Programmet för 2002 utgör inget undantag i det avseendet. Införandet av euron är det viktigaste och samtidigt mest konkreta steget i den europeiska integrationen. I det avseendet gläder jag mig framför allt åt att alla politiska motsättningar har kunnat överbryggas, även när det gäller problemet med gränsöverskridande betalningar, ett område där talmannen Fontaine faktiskt inom kort kommer att meddela antagandet av en gemensam ståndpunkt. Tack vare de insatser vi gjort på vägen mot euron är vår ekonomi i dag stark och stabil, trots att det är den öppnaste i världen.
Man kan fråga sig vilka effekterna hade blivit av den 11 september om vi inte hade haft euron. Stabiliteten är grunden för vår framtida politik och den måste vi bevara. Konjunkturläget är verkligen inte lätt i dag, men jag är övertygad om att vi skall kunna överbrygga de svårigheter som ligger framför oss på kort sikt. Vi har de instrument som krävs och då tänker jag i första hand på stabilitetspakten och de stora linjerna i den ekonomiska politiken. Vi måste emellertid tänka på behovet av att förbättra samordningen av budgetpolitiken i de olika länderna inom euroområdet. Våra respektive ekonomier har aldrig varit så inbördes beroende av varandra som de är i dag tack vare den gemensamma valutan. Mot den bakgrunden har jag nyligen pekat på möjligheten att utarbeta en uppförandekod som, genom att tydligt ta hänsyn till de olika euroländernas inbördes beroende vad gäller budgetpolitiken, förstärker den övergripande konsekvensen och trovärdigheten i vår ekonomiska politik.
Det är i första hand på längre sikt som jag hyser starka tvivel. Europa har i själva verket behov av strukturella reformer. De är en nödvändig förutsättning för en tillväxt som håller i sig över tiden och som skapar sysselsättning. I det sammanhanget har vi redan rätt recept. I två avgörande steg, som båda tagits under första delen av denna kommissions mandatperiod - i Lissabon i mars 2000 och i Göteborg i juni 2001 - har staterna lovat arbeta för en hållbar utveckling som kan förena konkurrenskraft, social rättvisa och miljöhänsyn.
I sitt arbetsprogram för 2002 bekräftar kommissionen denna handlingslinje. Förverkligandet av åtagandena från Göteborg är en av de sju prioriteringarna för nästa år. Mot samma bakgrund får man se förberedelserna inför mötet i Johannesburg om en hållbar utveckling och arbetet på att göra det mötet framgångsrikt.
Men varför hyser jag då detta tvivel? Jo, på grund av förseningarna när det gäller att omsätta de formella beslut som redan tagits i konkret handling. De oöverstigliga hindren för att utveckla Galileo, ett initiativ och en teknik som är oundgängliga för den europeiska ekonomins tillväxt och konkurrenskraft, är bara det senaste av en lång rad problem. Det tjänar inget till att nämna samtliga, ett exempel räcker: det europeiska patentet. Europa betalar ett mycket högt pris för sin oförmåga att i praktiken genomföra de åtaganden som gjorts och som presenterades under högtidliga former och för sin bristande vilja när det gäller att gå vidare på vägen mot en fullständig utbyggnad av den inre marknaden. Kostnaderna för detta icke-Europa, vi skulle kunna säga kostnaderna för detta icke-Lissabon, håller snabbt på att bli oöverstigliga.
Den ekonomiska årsrapport som kommissionen kommer att lägga fram om lite mer än en månad inför rådets sammanträde under våren, kommer att innehålla detaljerade föreskrifter i detta avseende, och i Barcelona måste vi äntligen ta ett avgörande steg framåt. Men som jag redan sagt i Brügge så kan kommissionen inte göra något på egen hand. Medlemsstaterna måste ta sitt ansvar och fatta sina beslut. Och även parlamentet måste göra sitt. Jag är till exempel övertygad om att bristen på samsyn när det gäller den nya lagstiftningen för offentlig upphandling har förhindrat en positiv utveckling av våra finansmarknader. Inom den sektorn märks fortfarande den europeiska ekonomins svaghet jämfört med den amerikanska.
Väl medveten om de olika faktorer som samverkar för att skapa en stark ekonomi kommer kommissionen under 2002 att lägga fram särskilt viktiga lagförslag inom området finansiella tjänster och banker. Vi kommer också att lägga fram en politisk strategi till försvar av konsumenterna samt åtgärder för att stödja privata investeringar i forskning och utveckling. En gemensam valuta, en gemensam finansmarknad och en gemensam ekonomisk politik: detta är våra mål.
Men det största orosmolnet är under alla omständigheter sysselsättningen, en nödvändig förutsättning för social sammanhållning. Så kommer det att vara under 2002 och så kommer det att förbli under de år som kommer. Därför kommer vi i Barcelona att lägga fram ett meddelande om de sociala aspekterna av företagens omstrukturering, riktat till arbetsmarknadens parter, eftersom vi är övertygade om att det finns ett samband mellan socialt skydd och konkurrens.
Att genomföra utvidgningen och att se till att den blir en framgång: se där prioritet nummer ett för kommissionen alltsedan den först tillträdde. Det var den 13 oktober 1999 som jag här, inför er, krävde att Europeiska rådet före utgången av 2002 skulle genomföra de reformer som krävs för utvidgningen, och som jag underströk att kommissionen bedömde det som möjligt att till den dagen avsluta förhandlingarna med de länder som uppfyllt anslutningskriterierna. I dag har unionen formellt godkänt det datumet, 2002. De framsteg som gjorts under de två åren som gått har varit imponerande. Framför oss ligger fortfarande - och det är vi väl medvetna om - åtskilliga förhandlingsfaser som är extremt känsliga - tänk bara på kapitlen strukturfonderna eller jordbruket - men under de kommande tolv månaderna kommer anslutningsdörren äntligen att öppnas för de länder som tack vare sina ansträngningar har visat att de är redo, innan det blir dags att förnya denna församling.
År 2002 kommer med andra ord att bli av avgörande betydelse, något som kommer att återspeglas i kommissionens program. Detta inte bara på grund av att, som jag redan har påpekat, förhandlingarna måste fortsätta och avslutas, utan på grund av att vi måste inleda arbetet på att bestämma mål och instrument som är anpassade till den nya situationen med en union som utvidgats med de nya medlemsstaterna, och detta gäller för alla gemenskapens politiska program. Under 2002, men i än högre grad under 2003 och 2004 - och samma sak kommer att gälla även för dem som tar över efter oss under de kommande åren - måste vi genomföra en veritabel intellektuell revolution. Detta stora Europa blir måttstocken för våra diskussioner, våra planer, våra handlingar. Att anpassa sig till denna nya måttstock för Europa blir av avgörande betydelse för kommissionen, men det blir lika viktigt för de övriga institutionerna och för medlemsstaterna inom unionen. Vi måste förklara denna nya verklighet för våra medborgare för att hjälpa dem att övervinna sin tveksamhet och verkligen inse utvidgningens mänskliga, kulturella och ekonomiska möjligheter.
Ur ekonomisk synpunkt är utvidgningen en av de sällsynta situationer som samtliga berörda parter kan tjäna på. Utvidgningen kommer att medföra en bättre tillväxt såväl för de nya medlemsstaterna som för de nuvarande femton. Naturligtvis kommer utvidgningen att få olika kraftiga effekter på olika länder och för olika regioner inom unionen. Men tack vare den inre marknaden kommer dess fördelar att bli märkbara i unionen som helhet.
Men detta stora Europa kan inte begränsa sig till att enbart växa mot öster och söder. Det borde gå vidare på vägen mot en gradvis tillnärmning av Balkan och främja en sfär av stabilitet vid sin egen tröskel mot Ryssland och Ukraina, liksom mot Medelhavet. Inför mötet i Valencia i april kommer kommissionen att lägga fram förslag om hur partnerskapet Europa-Medelhavsområdet kan fås att fungera bättre, framför allt inom områdena utbildning och kultur. Under 2002 kommer kommissionen också att föreslå åtgärder som är avsedda att stimulera investeringar och att förbättra samarbetet när det gäller invandringen samt att förstärka unionens roll i fredsprocessen i Mellanöstern.
Utvidgningen är en händelse av historisk betydelse. Men den får inte leda till en förlamning av unionen. Det är mot den bakgrunden som diskussionen om unionens styrelseformer skall föras, den diskussion som kommissionen har bidragit till genom att lägga fram sin vitbok. Det är viktigt att det blir en diskussion mellan våra båda institutioner om de frågor som tas upp i vitboken och om de åtgärder som de borde leda till. Om detta finns det detaljerade planer i arbetsprogrammet för 2002.
Diskussionen om Europa och om framtiden har under alla omständigheter utvidgats bortom de gränser som angavs i vitboken och den har nu fått en klart konstitutionell prägel. Redan från de första dagarna av sin mandatperiod har emellertid denna kommission kämpat för att unionen skall få fart på diskussionen om institutionerna. Redan i september 1999 när jag talade inför er i denna kammare, så begärde jag uttryckligen att regeringskonferensen 2000 skulle godkänna en mer omfattande dagordning, förutom " resterna från Amsterdam" . Jag sade till er vid det tillfället att jag fruktade en reform av minimalt format som skulle vara oförmögen att ge oss förutsättningar för att fatta beslut. Efter Nicefördraget - viktigt, visst, men utan tvekan minimalt - framförde kommissionen tillsammans med parlamentet genast tanken på ett konvent, något som det nu råder en allmän samstämmighet om. Detta är något som gläder mig, för jag är fast övertygad om att detta är den rätta vägen för att bygga upp ett nytt Europa som är öppnare och mer demokratiskt.
Under tiden pågår det i alla europeiska länder en omfattande diskussion om unionens framtid, en diskussion som bör fortsätta och som även i fortsättningen bör bli fruktbar för konventets arbete. Den tid när man kunde fortsätta att skjuta upp nödvändiga reformer till morgondagen som om händelserna skulle avvakta våra beslut, är förbi. Ett viktigt bidrag till denna diskussion har vi redan fått genom betänkandet av Méndez de Vigo och Kaufmann och genom den debatt som detta parlament genomförde om det betänkandet under plenarsammanträdet.
Inför Europeiska rådet i Laeken lade kommissionen den 5 december fram ett eget meddelande. Som vi förklarade i det dokumentet, som enbart var avsett att erbjuda ett antal riktlinjer för diskussionen, så är problemets kärna att förnya och förstärka gemenskapsmetoden. Vårt mål får inte vara att förändra den balans som byggts upp under de senaste femtio åren. Det handlar snarare om att modernisera vårt system och att se till att de europeiska folken kan känna att det verkligen är deras. Jag hoppas att resultatet av konventets arbete skall bli en sammanhängande text som bärs upp av en inre logik och inte av en inköpslista. En text som antagits genom samtycke, dvs. som slipper ifrån enhälligheten till varje pris och som, för att inte avstå från den ambitionsnivå som är nödvändig, låter minoriteternas åsikter komma fram. En text som blivit enklare, lättare att läsa och som klart och tydligt uttrycker såväl de principer som styr vårt handlande - och där stadgan över de grundläggande rättigheterna bör vara kärnan - som de mål vi strävar efter. En text som tydliggör de offentliga europeiska myndigheternas organisation, dvs. som klart beskriver såväl institutionerna som de instrument som behövs för att nå de mål som tilldelats dem. En text, slutligen, som kan utvecklas och som därför delats upp i ett antal grundläggande regler och föreskrifter av mer teknisk natur.
Innan konventets arbete inleds kommer kommissionen att tillkännage sina ståndpunkter i flera frågor, till exempel frågan om unionens och medlemsstaternas behörighetsområden, förstärkningen av parlamentets roll som lagstiftare, skillnaden mellan rådets verkställande och lagstiftande makt, samt kommissionens verkställande uppdrag. Majoritetsbeslut i fler frågor, metoden för att förnya fördragen och unionens egna medel är andra frågor som också kommer att bli föremål för en politisk diskussion och som bör behandlas inom den närmaste framtiden.
När jag nu avslutar mina resonemang kring det kommande konventet skulle jag vilja dröja vid en fråga som normalt sett sammanfattas i ett enda ord: konstitutionen. För mig är det viktiga inte namnet som ges till den text som blir resultatet av konventets och regeringskonferensens arbete. Mitt mål är att denna text, tack vare sitt innehåll, tack vare den öppna och demokratiska process som skapat den, av alla till slut skall betraktas som en konstitution. Jag är övertygad om att arbetsprogrammet för 2002 kommer att bli den röda tråd längs vilken våra båda institutioner under de kommande tolv månaderna skall kunna utveckla ett intensivt, konsekvent och fruktbart samarbete.
(Applåder)

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Fru talman, herr ordförande, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Till att börja med skulle jag vilja tacka er alla för det beundransvärda samarbete vi haft under de senaste sex månaderna.
Jag vet inte om ni fortfarande är här senare och i morgon, för jag återkommer i morgon. Jag ville därför säga detta i dag, och tacka er.
Fru talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Ordförandeskapet välkomnar denna debatt om kommissionens arbetsprogram för 2002. Förra året förekom det en hel del kritik från parlamentets sida mot att rådet var frånvarande under denna viktiga debatt. Som svar på ert påstående, herr Poettering, att den europeiska politiken försummas av utrikesministrarna, kan jag försäkra er att detta inte är fallet och att vi inte skyr den offentliga debatten, men det vet ni sedan dess.
Men trots detta är denna debatt inte självklar för ordförandeskapet. För det första uttalar vi oss här om ett dokument som inte är mer än några dagar gammalt och som ordförandeskapet först helt nyligen har fått kännedom om. För det andra är det en svår balansakt för ordförandeskapet att delta i denna debatt, medan ert parlament självfallet helt fritt får, och jag skulle rentav säga måste, ägna sig åt att utöva sin kontrollfunktion.
Jag håller fullständigt med er om att rådets och kommissionens politik måste vara så samstämmig som möjligt. Detta engagemang för samstämmighet delas av rådet och kommissionen och kommer för övrigt till uttryck i sakförhållandena.
Det belgiska ordförandeskapet har därför som ni vet just börjat att inför rådet (allmänna frågor) redogöra för verksamhetsläget inom de andra rådskonstellationerna. Vårt ordförandeskap gör detta för att göra det möjligt för rådet (allmänna frågor) att samordna alla aktiviteter inom de olika rådskonstellationerna horisontellt och på det sättet sörja för inbördes sammanhang och överensstämmelse med unionens allmänna målsättningar.
Ändå bestämmer varje institution självfallet själv när den utarbetar sitt eget arbetsprogram och bestämmer var den vill lägga tyngdpunkterna. Institutionerna bör för övrigt respektera varandras självbestämmande. Jag har alltså inte kommit hit, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar kommissionärer, för att kritiskt utvärdera kommissionen och dess arbetsdokument eller för att väga detta mot vad rådet tidigare uppnått och dess framtida prioriteringar.
Vi har med stort intresse tagit del av detta. För i detta arbetsprogram har kommissionen koncentrerat sig på sina huvuduppgifter och huvudmålsättningar och ger alltså inte längre, vilket ordföranden sade, någon fullständig översikt av sina aktiviteter, vilket tidigare - jag var mycket riktigt med om det på den tiden - resulterade i en lång lista över lagstiftningsåtgärder och politiska åtgärder. I sin nuvarande form vinner arbetsprogrammet utan tvekan i fråga om tydlighet. Det gläder oss att kommissionen i stor utsträckning håller tidsschemat i fråga om förverkligandet av de strategiska målsättningarna för perioden 2000-2005. För de interna reformeringsoperationerna, såsom på områdena för utvidgningsförhandlingarna och förhandlingarna om den nya multilaterala handelsrundan, återuppbyggnaden av västra Balkan liksom förhandlingarna om klimatförändringen, har kommissionen under det år som gått mycket riktigt uppfyllt sin roll som motor och reagerat varje gång som det varit oumbärligt med ett agerande från gemenskapens sida.
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Vi kommer även fortsättningsvis att vara uppmärksamma på frågor som rör anslutningsförhandlingarna, ett lyckat införande av euron, en hållbar utveckling eller kampen mot terrorism och brottslighet. Vi måste självfallet fortsätta att på bästa sätt samordna åtgärderna inom unionens olika institutioner för att nå de uppsatta målen. Men som ni säkert förstår är det svårt för mig att som företrädare för ett ordförandeskap, som snart skall avslutas, ta över de kommande ordförandeskapens roll och lägga fram rådets verksamhetsprogram för år 2002. I samband med presentationen i Europaparlamentet av det kommande spanska ordförandeskapets program blir det säkerligen möjligt att genomföra och fördjupa denna debatt. Jag tillåter mig ändå att göra några kommentarer.
När det gäller kampen mot terrorismen och brottsligheten och främjandet av de europeiska medborgarnas säkerhet efter de tragiska händelserna den 11 september har allt gjorts för att åstadkomma en lämplig, snabb och enhetlig lösning på europeisk nivå. Vi instämmer fullständigt i målsättningen att erbjuda medborgarna en hög skyddsnivå i ett område av frihet, säkerhet och rättvisa och jag vill betona hur konstruktivt rådet och Europaparlamentet arbetat tillsammans i fullständigt samförstånd med kommissionen. Vi har för övrigt ännu en gång denna förmiddag sett bevis på det, fru talman, i och med att parlamentet biföll det brådskande förfarandet. Terrorismen innebär en verklig utmaning för världen och för Europa. Vi bör därför fortsätta vårt uppdrag och ytterligare förstärka det polisiära och rättsliga samarbetet. Det är fortfarande en viktig uppgift att genomföra detta gemensamma område av frihet, rättvisa och säkerhet, som ännu inte fullbordats. Dynamiken när det gäller asyl och immigration måste absolut bibehållas, genom att slutsatserna från Tammerfors genomförs. Det återstår fortfarande avsevärda arbetsuppgifter som skall fullgöras, och Europeiska rådet i Laeken kommer att ge nya impulser till detta. Införandet av sedlar och mynt i euro liksom ett allmänt utnyttjande av andra betalningsmedel än kontanter och användandet av elektronisk valuta kommer att innebära ett kvalitativt språng utan motstycke i den ekonomiska och monetära unionens utveckling. Efter att gränserna avskaffats, vilket skapade en stor inre marknad, kommer euron att bli ytterligare en konkret och påtaglig realitet i den europeiska konstruktionen för de ekonomiska aktörerna och för medborgarna.
(FR) Detta kvalitativa språng borde göra Europa till en verklig ekonomisk och finansiell gemenskap. En ökad samordning av den ekonomiska politiken kommer då att leda till att dessa frågor hädanefter ses som verkliga samhällsfrågor. De ekonomiska prioriteringarna kommer självfallet att gälla andra målsättningar, såsom inrättande av en gemensam marknad för finansiella tjänster eller för sysselsättning, samt samordning via strategier för sysselsättning och social anpassning.
(NL) Fru talman, mina damer och herrar, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar kommissionärer! En hållbar utvecklingsstrategi för Europeiska unionen kräver en integrerad strategi som innebär att ekonomiska, sociala och ekologiska aspekter beaktas på ett balanserat sätt. Rådet övervakar i detta avseende jämvikten mellan de sociala, ekonomiska och miljötekniska indikatorerna. Dessa indikatorer är grundläggande för den syntesrapport om strategin för hållbar utveckling som kommissionen skall utarbeta för Europeiska rådet i Barcelona. Då kommer som bekant för första gången en bedömning att göras av de framsteg som gjorts sedan denna strategi fastställdes av Europeiska rådet i Göteborg i juni 2001. Strategin kommer i fortsättningen att utvärderas årligen på Europeiska rådets vårmöten. Och detta kommer alltså att ske för första gången i Barcelona.
Det har gjorts anmärkningsvärda framsteg i anslutningsförhandlingarna, och det ser ut som om man kommer att kunna klara målsättningarna. Den tidsplan som fastställdes i Nice och som förtydligades i Göteborg kommer att kunna följas helt och hållet. Anslutningsförhandlingarna med de länder som är klara nästa år skulle då kunna avslutas, vilket gör det möjligt för dessa länder att delta i Europavalet 2004.
Tempot för kommissionens verksamheter ansluter perfekt till det som har varit gällande för varje ordförandeskap för rådet, och det kommer otvivelaktigt att förbli så även i framtiden. Kommissionen och rådet ser till att dessa anslutningsprocessers kvantitativa aspekter inte överskuggar de kvalitativa. Med detta menar jag att det är viktigt att kandidatländerna övertar regelverket i sin rättsordning och att det är lika viktigt att de samtidigt anpassar och moderniserar sina förvaltningar, vidareutvecklar sin rättsliga kapacitet och tillämpar regelverket i praktiken.
Den stora uppmärksamhet som i dag ägnas kandidatländernas administrativa och rättsliga kapacitet har sitt ursprung i detta engagemang.
Ordförandeskapet konstaterar samtidigt med tillfredsställelse att kommissionen har angett Medelhavsområdet som prioritering för 2002 för att på det sättet ge Barcelonaprocessen en ny impuls och stärka dess instrument.
(FR) Europa-Medelhavskonferensen den 5 och 6 november i Bryssel visade i den nya internationella situationen att alla parter ansåg att processen var både grundläggande och prioriterad för dialogen och samarbetet mellan Europeiska unionen och länderna söder och norr om Medelhavet.
Det faktum att nätet av associeringsavtal blir tätare visar att detta partnerskap är instrumentet framför andra, när det gäller att organisera vårt utbyte. En femte Europa-Medelhavskonferens kommer för övrigt att hållas den 22 och 23 april nästa år i Valencia.
Fru talman, mina damer och herrar! Det var några kommentarer om kommissionens arbetsprogram för 2002. Det blir nu de kommande ordförandeskapens, särskilt det spanska ordförandeskapets, uppgift att fortsätta detta konstruktiva utbyte av idéer med kommissionen och med Europaparlamentet. Tack för er uppmärksamhet.

Talmannen
Jag tackar ministern. Fru minister! Jag skulle vilja tacka er för de mycket känsliga uttalanden ni gjorde före ert inlägg och er positiva bedömning av samarbetet mellan ert ordförandeskap och Europaparlamentet.
Jag tror jag kan säga att vi instämmer i den bedömningen, och jag skulle för övrigt i det hänseendet vilja betona för kollegerna att mig veterligt är det första gången som rådets ordförandeskap deltar i debatten om presentationen av kommissionens program. Det är ett mycket positivt nytänkande som jag ville välkomna, och jag ville också tacka er för det.

Poettering
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kommissionärer, kära kolleger! Det är ju inte alldeles vanligt att gruppordförandena kommer med beröm och lovord. I normala fall när vi ger någon beröm och lovord är det vår talman. Vi har alltid stor anledning att komma med tack och beröm. Men i dag skulle jag vilja ge rådet beröm. Till er, fru rådsordförande, fru Neyts-Uyttebroeck, för att ni som talmannen precis sade är här för första gången. Förra gången kritiserade jag ju det faktum att rådet inte var här. Om rådet för en bra politik, även i fråga om arbetsmetoderna, då förtjänar det vårt beröm. Ni är belgare, ni är det belgiska ordförandeskapet. Jag skulle å Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraternas vägnar inte bara vilja tacka er så hjärtligt för er närvaro här och i dag, utan i synnerhet för ert engagerade agerande i ert ordförandeskap.
(Applåder)
Jag vänder mig nu till kommissionens ordförande. Vi i PPE-gruppen uppskattar verkligen kommissionens ordförande, hans personliga integritet, hans goda vilja. Men om vi vill uppnå gemensamma framgångar, då måste dessa framgångar grundas på ärlighet och på vettiga arbetsmetoder och arbetsstrukturer. Herr kommissionsordförande, ni vet naturligtvis att Europaparlamentets grupper innan sammanträdesveckan här i Strasbourg alltid förbereder sitt arbete under en gruppvecka i Bryssel. Det fanns i vår grupp de som förra veckan i Bryssel, när vi förberedde vårt arbete, sade att arbetsprogrammet för år 2002 står på föredragningslistan. Men var finns då det dokument med vilket vi kan förbereda oss inför debatten i Strasbourg med? Det fanns en bred majoritet för att skjuta upp den här debatten. Herr kommissionsordförande, jag säger till er att det inte får hända igen att vi inte har något dokument till en så viktig debatt. Jag ber er att i framtiden garantera, och det är inte bara ert arbete, utan hela kommissionens, även era medarbetares, att dokumenten läggs fram i god tid och att Europaparlamentet tas på allvar, så att vi får vettiga arbetsmetoder i ömsesidigt intresse.
(Applåder)
Vettiga arbetsmetoder är förutsättningen för att vi skall kunna vara framgångsrika i sak. Om inte arbetsstrukturerna och arbetsmetoderna är vettiga, då kan vi inte heller uppnå framgång i sak. Vi vill uppnå gemensamma framgångar, eftersom vi är djupt övertygade om att kommissionen och vi i parlamentet måste slå in på samma väg, i egenskap av engagerade företrädare för gemenskapsmetoden. Har ni alltså medarbetare som inte tar parlamentet på så stort allvar, då måste ni i ert eget intresse fundera på om ni inte borde utföra en omorganisation av er omgivning. Vi räcker inte bara er och kommissionen handen, vi behöver ett vettigt samarbete för den gemensamma framgångens skull. Därför måste förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen fungera. Det vill ni med, men då måste de vackra orden, som vi ju tycker är de rätta, också åtföljas av konkret, praktisk handling när det gäller samarbetet.
Ett sådant program som i dag hade också förtjänat att ni hade haft alla kommissionärers stöd. I dag är fem kommissionärer närvarande, det är mer än vanligt, men i det här arbetsprogrammet handlar det ju om alla arbetsområden under år 2002. Ni har ju själv en gång sagt att ni är ungefär som Europas regering, då måste också hela regeringen med alla dess medlemmar vara här. Jag skulle verkligen välkomna om det vore fallet nästa gång.
Herr kommissionsordförande! I talmanskonferensen upplever vi ofta när vi fastställer vår föredragningslista att det sägs att kommissionär A, B eller C kan vara i Strasbourg då eller då. Jag ber er verkligen, det är bara fyra dagar i månaden - måndag, tisdag, onsdag, torsdag -, att alla kommissionärer viker dessa dagar. Om parlament kräver att kommissionärerna skall vara här, då måste de komma, och undanflykten att de har andra åtaganden duger inte. Parlamentet måste prioriteras framför kommissionens övriga planering av åtaganden.
Det utesluter naturligtvis inte - eftersom jag ser kommissionär Lamy här - att när det är stora världskonferenser med en internationell dagordning som i Doha, då måste naturligtvis Lamy och Fischler vara där. Vi vill ju inte driva igenom vår ståndpunkt till 100 procent, men i grund och botten måste parlamentet ha företräde framför kommissionens andra aktiviteter.
Nu till innehållet i sak: Herr kommissionsordförande, det ni sade om sakfrågorna har i mycket stor utsträckning vårt stöd. Vi är ense om det, och därför måste vi också samarbeta på ett vettigt och bra sätt. Den kommande helgen i Laeken förväntar också vi oss, i likhet med er, att stats- och regeringscheferna ger konventet ett krävande mandat, så att det verkligen sker en bra reform av Europeiska unionens institutioner. Vår rekommendation är att vi snart börjar med det här arbetet, i slutet av februari eller i början av mars, och att detta konvent kan avslutas under italienskt ordförandeskap i slutet av 2003.
Vi håller också med om det ni sade om utvidgningen. Upp till tio nya länder skulle kunna vara med i första omgången. Det är i dag inte rätt tidpunkt att säga vilka länder det är. Vi håller emellertid inte med den franska utrikesministern när han säger att man skall ta med alla centraleuropeiska länder, man kan bara ta med dem som uppfyller villkoren och fatta beslutet under hösten 2002. De länder som inte uppfyller dem kan ännu inte räkna med att få gå med i Europeiska unionen.
Det får heller inte bli så att länder som exempelvis Ungern måste vänta eftersom andra länder inte har kommit så långt. De som uppfyller villkoren får inte missgynnas genom att andra ännu inte har kommit så långt, och vi hoppas att vi kan komma fram till bra beslut. Det ni sade om Medelhavsområdet har vårt fulla stöd: Vi behöver ett stort engagemang inom ramen för Barcelonaprocessen, det blir alltmer akut och utgör även ett stort bidrag till stabiliteten. Ni talade om hur nödvändigt det är att vi har stabilitet, att vi verkligen gör Europa konkurrenskraftigt, men det räcker inte att vi deklamerar att Europeiska unionen skall vara världens mest konkurrenskraftiga region. Vi måste också ta till nödvändiga strukturåtgärder, och det betyder i synnerhet att vi måste stärka investeringarna i Europa. Skattelättnader skall inte bara ges till de stora bolagen med eget kapital, utan till dem i mellanskiktet, de medelstora företagen, så att investeringar kan göras i dem. När investeringar görs leder detta till att arbetsplatser skapas.
Jag kommer nu till slutet, fru talman: Vi har ett ambitiöst program, vi står vid kommissionens sida, och vi ber kommissionen och rådet att vi skall arbeta tillsammans, för det får inte finnas någon konkurrens mellan våra institutioner, utan detta Europa är det Europa vi bekänner oss till, och därför måste kommissionen, rådet och parlamentet alltid vara medvetna om sitt ansvar: Vi är beredda att ta det, och om även de andra institutionerna gör det står vi på deras sida.
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, fru tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Först och främst, fru tjänstgörande rådsordförande, vill jag tacka för ert arbete under det belgiska ordförandeskapet och säga att det i det här fallet verkligen visar sig att det är en god skola att ha varit ledamot av Europaparlamentet när man har hand om de europeiska frågorna i en regering. Enligt min åsikt är det en framtidskarriär.
När detta väl har sagts, herr kommissionsordförande, är det nödvändigt att vi ärligt och rättframt klarar upp de meningsskiljaktigheter som finns mellan oss. Min grupp begärde i början av mandatperioden att kommissionen skulle lägga fram ett politiskt program för att rösta om hur valen skall gå till och att detta program - och vi sade det då - måste leda till att det årliga programmet anpassas, inte bara i lagstiftningshänseende.
Det som hände häromdagen vid talmanskonferensen och som inträffade i dag igen anser jag dock behöver klargöras. Vi har inte begärt att ni inte skall lägga fram lagstiftningsprogrammet, inte ens utanför tidsplanen. Vad vi begärde var att ni skall lägga fram ett politiskt program och vad ni har gjort är att utforma ett arbetsprogram: det är mycket bra, vi noterar detta, men vi vill även att ni lägger fram lagstiftningsprogrammet eftersom vi är en av de parter som deltar i medbeslutandeförfarandet. Beviset på att vi har rätt i detta är att man i går natt skickade mig lagstiftningsprogrammet som en bilaga via e-post.
Det är viktigt att vi kan hålla tidsfristerna och de avtal vi har ingått och med utgångspunkt i detta kan ni organisera arbetet som ni själva vill: ni kan planera, programmera, rulla igång och vad ni vill. Jag fruktar starkt att antalet tjänstemän som fyller i blanketter kommer att öka. Men det är ert problem. Dock måste ni uppfylla era åtaganden gentemot parlamentet. I det här sammanhanget, herr ordförande, måste jag även säga att det skulle vara bra om ert sekretariat förbättrar den avdelning eller tjänst som har hand om postgången, eftersom vi har lagt fram en parlamentarisk fråga om hur ni kommer att behandla ärendet om böter för lin, närmare bestämt i Spanien, som fyra av gruppens ordförande har skrivit med anledning av den liberala gruppens och PPE-gruppens blockering. Denna fråga skulle ha tagits upp här i plenum och vi väntar på ett svar. Det är viktigt - och det gläder mig att kommissionens vice ordförande är här - att vi inte låter frågorna ligga och bli skåpmat. Jag vara tacksam om den här frågan sköts mer noggrant.
Dessa problem med programmet är dock en barnlek jämfört med den nuvarande situationen. Vi närmar oss toppmötet i Laeken och den grundläggande frågan är försvaret av gemenskapsmetoden. Jag säger detta eftersom det samlas orosmoln vid horisonten. Här, i går, å min grupps vägnar - och det gläder mig att den tjänstgörande ordföranden för rådet är här - stödde vi kraftfullt det belgiska ordförandeskapet för rådet i en fråga som förefaller oss vara mycket viktig - i dag befinner sig väl ordförande Verhofstadt i Rom - och det att vi femton tillsammans måste lyckas komma fram till en antiterroristlagstiftning som parlamentet, rådet och kommissionen kan stödja. Vi anser att detta utgör ett viktigt försvar för gemenskapsmetoden. Om det inte kan göras mellan femton, kan det göras mellan fjorton. Vi skulle föredra att det gjordes mellan femton, men vi ger er ett klart stöd i den här frågan.
För närvarande bekymrar oss även att det finns - och jag talar om en punkt som Poettering tog upp i går - vissa regeringar - Österrikes och Italiens - som motsätter sig att kriterier för demokrati finns med i de politiska partiernas stadgar.
Herr kommissionsordförande, inför Laeken var den mest intressanta delen av ert uttalande slutet: när ni gav ert stöd till konventet och även gav det innehåll, helt i linje med betänkandet av Leinen-Méndez de Vigo. När det gäller konventet ber jag er att ni försvarar det som ni har sagt här i dag vid Europeiska rådet i Laeken, att man där kommer med ett sammanhängande förslag som, även om man måste lägga det på is eller smälta det, inte hamnar i skrivbordslådan. Det skulle vara intressant att veta hur tidtabellen kommer att utformas för att vi skall hinna med utvidgningen och reformen av fördragen innan år 2004, och vilken ståndpunkt ni har om sammansättningen av konventets presidium.
Som sista punkt, lämna inte konventets sekretariat åt rådet, det är nödvändigt att vi alla deltar i sekretariatet, eftersom den som skär upp kakan får den bästa biten. Herr talman, i detta sammanhang vill jag be er att ni ytterligare utvecklar de svar som ni har gett om konventet. Ni vädjar till parlamentet och kommissionen om att vi skall arbeta tillsammans - och jag är övertygad om att vi kan åstadkomma mycket till försvar för gemenskapsmetoden - men det är viktigt att ni är tillräckligt djärva och kan göra bruk av er initiativrätt, ett monopol som ni inte bara bör utnyttja, utan som bör vara ett sätt för att uppnå de mål ni har lagt fram: en text som har ett konstitutionellt värde och som framför allt återspeglar den demokrati och öppenhet som vi vill ha i en utvidgad union.
(Applåder)

Cox
Fru talman! När vi diskuterade detta i talmanskonferensen i förra veckan röstade min grupp - liberaldemokraterna - för att ha en debatt i dag och inte för att skjuta upp den. Jag beklagar att mina anmärkningar i dag kommer att handla mer om formalia än om innehåll. Orsaken är att jag anser att vi fortfarande inte har funnit det rätta förfarandet. Jag vill dock hylla det arbete kommissionen har utfört i år och uttrycka mitt erkännande för de stora framstegen i förberedelserna för att sätta euron i omlopp, de mycket betydande framsteg som gjorts i samband med utvidgningen vilka vi varmt välkomnar, det arbete som utförs i sydöstra Europa, genombrottet i Världshandelsorganisationen och det mycket stimulerande programmet för hållbar utveckling. Alla dessa och arbetet på ett gemensamt område för rättvisa och säkerhet länder kommissionen till heder. Jag är helt överens när det gäller fokus för nästa års prioriteringar. De är förnuftiga och godtagbara, i synnerhet i det att vi måste arbeta nära tillsammans för att främja gemenskapsmetoden när vi bygger Europas framtid.
Det finns emellertid frågor när det gäller lagstiftningsprogrammet som måste besvaras. Hur kan det komma sig att i fjol var det bara 45 procent av programmet som hade behandlats vid den här tiden på året medan 55 procent inte hade behandlats? Hur kan det komma sig att 117 eller 118 nya oförutsedda poster lades till? Jag har ingenting emot flexibilitet - det är bra i politik - men detta verkar något mera kaotiskt än vad vi brukar mena med flexibilitet.
Jag har den största respekt för kommissionens rätt att ta initiativ, men jag skulle yrka på att kommissionen inte rätt och slätt bör börja i februari med en allmän förklaring om prioriteringar för att sedan lägga fram ett specifikt arbetsprogram i november. Det krävs då och då en intensiv dialog och några mellanliggande anhalter då vi kan göra utvärderingar.
I likhet med er, herr kommissionsordförande, tror vi på sunt styrelseskick och detta parlament kommer att engagera sig för att vara en konstruktiv deltagare när det gäller att bidra till och utöva inflytande på den gemensamma lagstiftningen, men för att göra det måste det finnas kriterier. Vi måste diskutera med varandra - och detta är inte ett försök att inkräkta på kommissionens rätt att ta initiativ - behövs lagen? Är den proportionerlig? Respekterar den subsidiariteten? Är den öppen och ansvarig? Vilka alternativ för genomförande finns det? Kan vi göra någon sorts utvärdering av följderna för lagstiftningen innan vi löper linan ut?
Kommissionen har redan etablerat en beundransvärd samrådsprocess med arbetsmarknadens parter. Låt även oss bli delaktiga i denna process, inte därför att vi vill inkräkta på er rätt att fatta det slutliga beslutet, utan därför att vi också är aktörer och vi kan inte lämnas åt sidan eller få tillgång till handlingarna först omedelbart före en debatt. Vår talman har meddelat er ett förslag som vi skulle vilja anbefalla. Vår talmanskonferens stöder vad hon har sagt. Vårt utskott för konstitutionella frågor stöder vad hon har sagt och om vi kan åstadkomma detta kommer vi nästa år att ägna mer kraft åt att diskutera politik och mindre åt att diskutera formalia. Vi måste få det här rätt. Vi måste göra det tidigt för att undvika en upprepning av denna onödiga ömsesidiga brist på förståelse som inte hjälper någon av oss att ge Europeiska unionen ett sunt styrelseskick.
(Applåder)

Lannoye
Herr kommissionsordförande, fru rådsordförande! Jag skulle vilja komma med några kommentarer om den fråga som står i centrum för diskussionen i dag: lagstiftningsprogrammet och kommissionens arbetsprogram.
Herr kommissionsordförande! Ni har sagt att ni vill ha ett fullständigt och öppet samarbete mellan kommissionen och parlamentet. Det är mycket bra. Ni har sagt att för att Europaparlamentet skall kunna vara starkt krävs en stark kommission. Det är vi överens om. Men ni måste förstå att vi inte kan acceptera att behandlas som kommissionens mer eller mindre fogliga statister. Vi instämmer självfallet och utan förbehåll i att det är viktigt att arbetsprogrammet blir politiskt lättläst, vilket är fallet här, men det befriar er inte från att lägga fram ett lagstiftningsprogram. I dag har vi emellertid ett arbetsprogram, som vi fick i sista minuten, och ett lagstiftningsprogram som vi fick kännedom om först i går kväll.
Det är svårt för oss att arbeta under sådana förhållanden. Europaparlamentet lider redan av att inte ha någon som helst initiativrätt på lagstiftningsområdet, även vid brister inom kommissionen - vilket enligt min uppfattning är en institutionell avvikelse som bör rättas till för att det demokratiska underskottet skall kunna undanröjas. Parlamentet har ändå en aktiv rätt till samarbete som erkänns av kommissionen. Jag erinrar om att ett ramavtal alltsedan mandatperiodens början knyter oss till kommissionen, och i avtalet anges tydligt parlamentets roll i lagstiftningsprocessen. Enligt detta avtal skulle lagstiftningsprogrammet för 2002 ha lagts fram för oss i oktober, tillsammans med en utvärdering av det tidigare programmet, och då skulle vi ha kunnat framföra kritik, kommentarer och förslag vid ett politiskt lämpligare tillfälle och inom rimliga tidsfrister.
Det bör betonas hur relevant det skulle vara på det politiska planet att de politiska debatterna om budgeten och lagstiftningsprogrammet förstärks och kompletteras ömsesidigt. Oktober och november passar bra för det. I dag ligger vi två månader efter och vi har inget lagstiftningsprogram, eller snarare - vi har just upptäckt det.
Under dessa förhållanden anser jag att parlamentet de facto berövats sin möjlighet till kontroll och inflytande, vilket inte är bra. Jag skall också erinra om några konkreta fakta: den 30 november, för bara några dagar sedan, hade man genomfört mindre än hälften av programmet för 2001. Hälften av de initiativ som tagits ingick för övrigt inte i lagstiftningsprogrammet för 2001. Det är minst sagt förvånande: det är enkelt att tillstå att de oförutsedda händelser som kullkastat den politiska agendan motiverade förslag där man tog hänsyn till dessa genomgripande förändringar, men om man noga läser texterna visar det sig att dessa nya förslag till stor del inte har något att göra med de aktuella händelserna eller åtminstone skulle ha kunnat lämnas in vid ett annat tillfälle än i anslutning till programmet för 2001. Detta visar enligt mig - och jag tror att flertalet medlemmar i min grupp instämmer - på en ganska stor oordning inom kommissionen, och en brist på gemensam syn på de riktlinjer som bör styra det gemensamma arbetet i våra institutioner. De förklaringar ni lämnar för att motivera detta, och som har att göra med den interna reformen av kommissionen, kan inte tillfredsställa oss i evighet. Jag vill påpeka att dessa förklaringar funnits sedan mandatperiodens början. Herr kommissionsordförande! Vi kan inte acceptera att Europaparlamentet fråntas sin kontrollfunktion som tydligt erkänns; den här situationen är varken bra för parlamentet eller kommissionen själv. Vid ett tillfälle när man talar om god förvaltning och försoning med medborgaren, är det minsta man kan begära att de åtaganden som gjorts respekteras, och det gäller även för parlamentets företrädesrätter.

Kaufmann
Fru talman! Även jag skulle vilja ansluta mig till tacket till det belgiska ordförandeskapet och hoppas att vi alla tillsammans kommer att ha ett verkligt framgångsrikt toppmöte i Laeken. I dag debatterar vi kommissionens arbetsprogram, och jag vill säga att min grupp stöder den gemensamma resolutionen om detta arbetsprogram. Varför? Eftersom det finns ett interinstitutionellt avtal mellan de båda institutionerna, och jag anser att det verkligen inte är opassande av den här kammaren att helt enkelt förvänta sig att kommissionen också håller sina löften till parlamentet.
I er vitbok om governance, herr Prodi, talas det på många sidor om hur Europa skulle kunna styras bättre. Det är bara det att det som hör till de enklare uppgifterna, nämligen att lägga fram ett lagstiftningsprogram, inte görs. Tidigt i morse hörde jag att det i natt hade kommit e-post med en bilaga. Det jag nu ser som text är ett arbetsprogram i vilket det, såvitt jag kan se, verkligen inte vimlar av arbetsplatser. Ett omfattande åtgärdspaket föreslås, ytterligare åtgärder skall föreslås, och så fortsätter det på 20 sidor. Men rådet och parlamentet framför allt måste få veta, och det i god tid, vilka lagar som konkret skall föreslås och framför allt varför. Vi måste veta hur de motiveras, så att vi kan agera gemensamt här.
Jag får inte glömma att peka på att de nationella parlamenten, som på något vis också spelar en roll i processen, inte en obetydlig sådan heller, har vissa svårigheter med det gemensamma förfarandet, och det problemet, herr kommissionsordförande, måste åtgärdas.
Så till ytterligare några kommentarer om ert meddelande om Laeken. Som jag ser det innehåller det många intressanta tankar som är värda att stödja. Det stämmer att en strikt begränsning till de tyngdpunkter som beslutades i Nice skulle försvara konventets trovärdighet, med andra ord måste frågekatalogen utvidgas för att motsvara medborgarnas förväntningar och för att göra den utvidgade unionen förmögen att möta framtiden.
Jag måste dock säga att även när det gäller det här dokumentet har jag förvånats över att kommissionen just inför detta så viktiga toppmöte har uppbringat så lite mod till visioner. Vad skall medborgarna tycka om att kommissionen verkligen oengagerat talar om, som det heter i texten, att den vill försvara idén om Europa. Jaha, vilken då? Hur skall den eftersträvade fördjupning som vi är för se ut, och varför skall den egentligen bara ha demokratiska drag, som det står i texten? Jag anser att det är lite obegripligt varför det inför Laeken, just inför den historiska dimensionen av konventets sammankallande, inte klart och tydligt sägs att: Ja, vårt gemensamma mål är skapandet av ett verkligt demokratiskt Europa, och, herr kommissionsordförande, jag förväntar mig av kommissionen att ni i framtiden avsevärt mer energiskt uppfyller er roll som den europeiska integrationens motor.

Bonde
Fru talman! Jag tillåter mig att inleda med en profetia: Den nuvarande kommissionen kommer nog inte att överleva nyåret 2004. Den kan komma att fällas av nya bedrägeriskandaler, eftersom man inte städat upp efter de gamla och inte vidtagit erforderliga reformer för att förhindra nya skandaler. Kommissionen kan också fällas av parlamentet genom ett misstroendevotum. Jag tror att detta väntar vid vägs ände, om man inte slår in på ett nytt spår redan nu. Parlamentets utskottsordföranden har bett om att få de s k screeningrapporterna om förhandlingarna med kandidatländerna. Parlamentets gruppordföranden har upprepat kravet men vi har ändå inte fått dem. Parlamentsledamöterna sitter varje dag i utskottsmöten utan de relevanta och aktuella handlingarna från den hemliga lagstiftningsprocessen. Man talar högtidligt om parlamentet som medlagstiftare, men i realiteten har ämbetsmän och ministrar i rådet och kommissionen tagit över den lagstiftande makten.
Vi förödmjukas hela tiden. De människor som förödmjukas kan komma att rösta för misstroende mot kommissionen. Vi skulle enligt överenskomna spelregler ha fått kommissionens lagstiftningsprogram i oktober. Vi har nu fått en text med allmänna synpunkter och i går kväll en mager översikt, men fortfarande inte en riktig lagstiftningsförteckning. Kommissionen bör lägga fram sitt årliga program med förslag till underlag, så att vi för varje förslag kan ta ställning till om kommissionen respekterar subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen. Det är inte bara en rätt vi har utan en plikt som fördraget tilldelar varje enskild institution. Alla skall se till att EU inte antar regler som medlemsländerna själva kan klara lika bra eller till och med bättre. Vi ber om en självständig diskussion av det årliga programmets förhållande till närhetsprincipen och är eniga med de andra grupperna i kritiken av kommissionens hemlighållande av sina planer.

Dupuis
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Jag tror att försvaret av gemenskapsmetoden är på väg att bli ett alibi för många, faktiskt en religion för vissa, med sina överstepräster och mindre viktiga präster, med ordförande Delors, med er, ordförande Prodi och med Ferdinando Riccardi som ger metoden sin dagliga hyllning i Agence Europe. Men det är en religion, kära kolleger, som har förlorat sin gud, för gemenskapsmetoden, som ni alla försvarar, byggde på kommissionens centrala betydelse, och denna centrala betydelse är död. Kommissionen står inte längre i centrum av den europeiska utvecklingen, den är inte längre - som när det fanns sex stater, nio stater - motorn i det europeiska konstruktionsarbetet. I och med att vi fick en union bestående av femton stater har vi redan sett ett antal institutionella uppfinningar. Herr GUSP står till exempel helt utanför kommissionens kontroll. Jag skulle därför vilja, kära kolleger, att vännen Méndez de Vigo och många andra besvarade huvudfrågan: tror ni verkligen att en kommission med 25 ledamöter, som fungerar enligt kollegieprincipen, av vissa länder - framför allt av Frankrike och Tyskland, för att inte tala om Förenade kungariket - skulle få förtroendet att på delegation fatta centrala beslut? Detta är omöjligt.
Kommissionen i den form den hade när den bildades - som centrum och motor i gemenskapsmetoden - är död och om man inte radikalt förändrar den europeiska modellen, så kommer vi att få se en kommission som allt mer blir rådets sekretariat, med andra ord en kommission som visserligen gör så gott den kan. Men jag tror, ordförande Poettering, att vi så att säga skjuter på pianisten, för problemet är institutionellt, problemet är Laeken, svårigheten är att radikalt omforma det institutionella systemet för att återge kommissionen kraft och legitimitet. Enbart med det amerikanska systemet - med en uppdelning av den verkställande makten, med direkta val av kommissionens ordförande, med ett parlament som övervakar, som garanterar den konstitutionella grunden - kan vi få ett Europa som fungerar, en stark kommission, ett starkt parlament, en staternas kammare som är stark. I annat fall kommer vi i allt högre grad att få en kommission som fungerar som rådets sekretariat.

Elles
Herr talman! Även om jag instämmer i många av de kommentarer som har gjorts i dag om år 2001 som ett tämligen framgångsrikt år, så utgör sättet på vilket denna debatt äger rum i dag ett verkligt skäl till oro.
För det första har vi på det principiella planet det interinstitutionella avtalet från 1993 som säger att programmet skall presenteras i oktober och sedan vårt avtal från 2000 enligt vilket vi skall ha en bred debatt om programmet innan det genomförs. Ingetdera har uppfyllts i just det här fallet. Varför är detta fullständigt otillfredsställande? För det första, det program som presenteras för oss saknar fokus. Det är inte så lätt att se prioriteringar när man har sju stycken och det inom varje prioritering finns många ämnen som ger upphov till nya idéer. Det är nog som Bob Zoellick, Förenta staternas handelsrepresentant har sagt, att om man har mer än tre prioriteringar förlorar man sig i detaljer och kan aldrig fokusera på det som verkligen är viktigt.
För det andra saknar vi detaljer. Jag inser att vi nu har ett lagstiftningsprogram som skickas med e-post, men parlamentet är inte delaktigt i detta och det verkar, som andra talare har sagt, som att vi i år hade ett lagstiftningsprogram som inte har genomförts. Barón Crespo har rätt i att vi inte önskade det. Vi önskade både ett politiskt program och ett lagstiftningsprogram och att parlamentet skulle vara delaktigt i det.
För det tredje råder det brist på samordning: inte bara samordning mellan institutionerna utan med de nationella parlamenten. Som fru Kaufmann sade: hur skall man kunna få till stånd ett program för Europeiska unionen om inte alla berörda aktörer på den politiska nivån är delaktiga i det? Detta får mig att säga att vi hade det bättre med ordförande Santer. Vi hade det bättre med den senaste kommissionen när det gäller hur programmet presenteras. Vi hade åtminstone ett utkast till program och det fanns en allvarlig strävan att göra institutionella prioriteringar, och vi hade ett lagstiftningsprogram med detaljer som vi kunde se framför oss.
Min slutsats i dag är att kommissionen skall lägga fram förslag. Den har initiativrätt, men den är inte Europas regering. Den kan inte komma till oss och säga att detta är Europeiska unionens program och förvänta sig att vi skall acceptera allt som finns i dess dokument. Håller ni inte med om, herr talman, att det skulle ge Europeiska unionen bättre möjligheter till framgång om vi återgick till att lagstiftningsprogrammets förslag presenteras i oktober? I så fall skulle vi kunna diskutera, debattera, överlägga om och komma fram till ett program som unionen kan lägga fram för det kommande året. Ni kommer att ha ett bättre läge om ni har oss med er än om det råder krig mellan institutionerna, vilket ni tycks ha startat denna förmiddag.

Swoboda
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Vi står inför två dilemman. Det första dilemmat vi står inför är det politiska program som ni så korrekt lagt fram, man måste vara rättvis, herr kommissionsordförande. Men belägget för det politiska programmet är det lagstiftningsprogram med vilket man genomför de politiska målsättningarna. Det fattas.
För det andra: Ni har i ert program egentligen inte riktigt rett ut det faktum att ni har uppfyllt mycket lite i 2001 års program. Ni pekar visserligen vid ett tillfälle ut parlamentet och rådet som de skyldiga, men jag anser dock att kommissionen bär ansvaret.
För det tredje: Parlamentet har just i år avvisat några av kommissionens förslag, eller förändrat dem avsevärt. Hur kommer ni att handskas med de riktlinjer som det här parlamentet har givit? Vice talmannen skulle kunna säga er en hel del om detta, och i synnerhet på miljö- och transportområdet finns det mycket få förslag och anvisningar om hur man skulle kunna genomföra den så kallade hållbarheten.
Vi vet alla att det finns en rad problem vid genomförandet. Ni hänvisar i ett dokument också till genomförandeproblem. Även kommissionen har genomförandeproblem. Mellan kommissionens beslut, det åtagande som kommissionen gör, och utbetalningarna av ekonomiska medel dröjer det ofta inte bara månader, utan delvis år. Därför är det också viktigt att kommissionen funderar på hur den skall kunna förbättra sitt eget genomförande, men förvisso även hur regeringarna kan förbättra sina lagstiftningsidéer eller Europeiska unionens lagstiftningsidéer.
Därmed kommer jag till dilemmat med dokumentet inför Laeken, som jag personligen och de flesta av oss förmodligen har. Dokumentet är bra. Målen är bra. Men, herr kommissionsordförande, varför så ambivalent, varför så tveksam, varför är det inte klart och tydligt uttalat? Det finns en mening om att kommissionen anser det vara opportunt att undersöka möjligheten att ge unionen en grundtext. Varför säger man inte klart och tydligt att vi är för en grundtext, om vi nu kallar den författning, stadga eller något annat? Språket är symbolen för att kommissionen inte klart och tydligt ger uttryck för vad den står för. Jag anser att det vid den här tidpunkten är särskilt viktigt att det blir ett konvent. Men det här konventet kommer huvudsakligen att bestå av parlamentariker från de enskilda medlemsländerna. Här finns det företrädare för våra regeringar och för gemenskapsmetoden, som de med rätta oroar sig för, det finns Europaparlamentariker och företrädare för kommissionen. Om då rådet - och detta är riktat till rådets ordförande - dessutom funderar på att göra en f.d. statsminister eller, som det nu verkar, en f.d. president till ordförande för konventet och ingen f.d. kommissionsordförande, då fruktar jag att konventet redan från början i viss mån kommer att ha den bristen att majoriteten inte är så inriktad på gemenskapsmetoden, och att majoriteten kanske inte är så intresserad av att stärka kommissionen och det här parlamentet.
I en sådan fas, i en sådan situation, herr kommissionsordförande, anser jag att det dokument från kommissionen som ni antog i början av december måste tala ett tydligt språk. Det har ni delvis sagt i ert tal i dag. Inte att man skulle kunna och att man borde, utan att man enligt kommissionens åsikt måste stärka gemenskapsnivån, att man enligt kommissionens åsikt måste stärka parlamentet som Europeiska unionens centrala lagstiftande organ, I det här avseendet står vi inför det dilemmat av vi kan ge er rätt. Det vore orättvist att tillbakavisa det ni har sagt. Men vi står inför dilemmat att vi i en känslig politisk situation vill ha en kommission och en kommissionsordförande som ännu kraftigare, ännu tydligare, ännu mer entydigt, talar om vad saken gäller, nämligen att Europeiska unionen sammantaget måste stärkas, och att gemenskapsmetoden är den metod som vi vill ge Europas framtid.
(Applåder)

Malmström
Herr talman! Mina kolleger har framställt en hel del berättigad kritik mot procedurerna kring dagens program. Låt mig dock säga att det är positivt att det finns med en sorts utvärdering från året som har gått, och att det finns ett mer strategiskt tänkande vad gäller kommissionens avsedda arbetssätt.
Men låt oss nu tala om framtiden. Ordförande Prodi skissade ju på hur man framgent skall kunna hantera frågan om det årliga programmet. Som parlamentets föredragande har jag haft anledning att följa detta ärende under ganska lång tid. Jag hoppas att vi kan avsluta detta snart och påbörja arbetet inför 2003 års program.
I takt med att medbeslutandeförfarandet har utvecklats måste parlamentet och också rådet spela en större roll i utarbetandet av det årliga programmet. Det betyder inte att kommissionens initiativrätt ifrågasätts, men att alla tre institutioner går mer i takt gynnar både öppenheten och effektiviteten i vårt gemensamma arbete. Dessutom blir det lättare för nationella parlament och medborgarna att följa processen.
Vad gäller tidtabellen verkar det som om vi nu kanske kan komma överens. Det blir en inledande presentation av de allmänna prioriteringarna följd av en nära dialog mellan kommissionen och de berörda utskotten för att fastställa detaljerna. Det är viktigt att de parlamentariska utskotten kommer med i ett tidigt skede, eftersom det är utskotten som sedan hanterar förslaget. Sedan kan vi presentera det slutgiltiga förslaget senast i början av november.
När det gäller innehållet i programmet betyder inte förra årets kritik att vi inte vill ha några lagstiftningsförslag. Tvärtom, i vårt gemensamma ramavtal står det att det handlar om det årliga lagstiftningsprogrammet. Parlamentet har krävt tydliga förslag med inbördes rangordning, motiveringar med tidsplan, budgethänvisning, rättslig grund samt uppgift om vem som är ansvarig.
Även uppföljningen och utvärderingen måste förbättras. Som vi har sett återinförs väldigt många förslag, samtidigt som andra förslag försvinner. Man skulle kunna upprätta en gemensam databas för att följa beslutsgången för varje ärende.
Herr kommissionsordförande! En process som är tydlig, öppen och förutsägbar skulle gagna samtliga institutioner och också de medborgare som vi är här för att tjäna. Det är vårt gemensamma ansvar att se till att det blir så.

Berthu
Herr talman! I kommissionens meddelande till Europeiska rådet inför debatten före regeringskonferensen tycker vi att man misstar sig såväl när det gäller målsättningen som metoden.
När det gäller målsättningen anser kommissionen att man måste, jag citerar: " utforma trovärdiga riktlinjer så att det utvidgade Europa kan fortsätta sin politiska, ekonomiska och sociala integration" . Men även om de olika folken gärna vill ha samarbete och gemensamt arbete på europeisk nivå har, mig veterligt, ingen någonsin efter ett demokratiskt samråd begärt integration i den starka mening som avses här i kammaren, dvs. politiskt, ekonomiskt och socialt enande. Målsättningen i dag är inte att förstärka denna integration - ett friserat enande av överstatliga institutioner som vi inte vill ha - utan att göra nationernas kontroll av Bryssel bättre organiserad och effektivare. Under sådana förhållanden skall inte gemenskapsmetoden sättas i system, även om den ibland är lämplig, eftersom den är alltför överstatlig och stel, och dessutom avskärmar unionen alltför mycket från verkligheten och från dess folk. Vi måste föredra mer flexibla förfaranden som bygger på respekt för de nationella demokratierna.
Det framtida konventet måste därför i första hand stödja sig på de nationella parlamenten, som vi måste förmå att arbeta i nätverk, och till att börja med är det de nationella parlamenten som bör få i uppdrag att arrangera debatten med respektive allmänna opinion och lägga fram förslag, utan att gå via ett artificiellt forum av sammanslutningar, som visserligen kallas europeiska men som i vilket fall som helst inte är representativa.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Enligt min åsikt bör prioriteringarna i kommissionens arbetsprogram för år 2002 koncentreras på de omedelbara mål som Europeiska unionen har lagt fram, såväl när det gäller unionens interna dimension (inre marknaden och Ekonomiska och monetära unionen) som den externa framtoningen - särskilt efter attentaten den 11 september, vilken naturligtvis inbegriper kampen mot terrorism.
Dessa mål är mycket tydligt utformade: hur vi skall gjuta nytt liv i våra ekonomier när vi bara är några veckor från lanseringen av den gemensamma valutan, hur vi skall kunna dra nytta av de utmaningar och möjligheter som anslutningen utgör, med 13 länder som knackar på porten till vårt projekt och samtidigt hur vi skall forma ett nytt Europa i den konjunktur som råder för närvarande och när vi står i begrepp att inleda arbetet i konventet, vars uppgift är att förbereda en ny regeringskonferens som skall ha som mål att undvika att den Gamla världen förvandlas till en åldrad kontinent.
Kommissionens arbetsprogram för år 2002 åtföljs av ett meddelande om gemenskapsmetoden. Jag anser att detta är en absolut grundläggande fråga och att vi skulle begå ett allvarligt misstag om vi hänger upp oss på sekundära frågor och förstorar de omedelbart föregående och nuvarande händelserna så de tar överhanden.
Nästa år kommer det att hållas val i många av Europeiska unionens medlemsstater och vi behöver en institution som inte bara värnar om de kommande generationerna, utan även tar hänsyn till de frågor som bekymrar denna generation och de utmaningar som den står inför. Denna institution, herr kommissionsordförande, måste vara Europeiska kommissionen.
Nu är inte rätt tillfälle för att analysera decimalerna i de siffror som finansanalytikerna lägger fram för oss. Det är rätt tillfälle för de stora tendenserna och jag anser, herr ordförande, att vi skulle begå ett allvarligt misstag om parlamentet skulle uppförstora de misstag som Europeiska kommissionen skulle kunna begå. Herr ordförande, jag vill säga detta eftersom det ligger i parlamentets intresse och är viktigt för gemenskapsmetoden att vi har en stark europeisk kommission. Därför, herr ordförande, förefaller det mig som om att vi bör ta en ordentlig titt på vår egen institution och respektera det arbete som genomförs och de beslut som fattas i våra parlamentariska organ innan vi talar om för andra hur världsproblemen skall lösas.
Jag säger detta med avseende på en punkt som Barón tog upp, det är synd att han inte finns i kammaren just nu - och ärligt talat anser jag att man inte kan utnyttja den här debatten för att ta upp frågor som inte hör hit och som varken finns med på dagens föredragningslista eller skall tas upp i den här debatten.
Herr ordförande, jag anser likaså att det skulle vara ett allvarligt misstag om kommissionen inte ägnade alla ansträngningar åt att återställa alliansen, denna harmoniska parrelation mellan parlamentet och kommissionen som är ursprunget till alla processer som gemenskapsprojektet har gått igenom.
Herr ordförande, jag hoppas att våra meningsskiljaktigheter från det förflutna kan omvandlas till enighet genom detta arbetsprogram, och jag hoppas att det är den här metoden som kommer att vara företrädande i samarbetet mellan kommissionen och parlamentet. Allt annat, herr ordförande, vore att blanda ihop de sekundära frågorna med de primära, att blanda ihop skuggorna på tavlan med själva målningen. Vi måste alltså uppbåda alla ansträngningar för att befästa denna strategiska allians.

Corbett
Ordförande Prodi sade att han är en anhängare av samarbete mellan institutionerna och fullständig öppenhet. Jag välkomnar naturligtvis ett sådant yttrande: det är nödvändigt för att denna process skall fungera. Men man måste börja med att respektera de förfaranden som man redan har kommit överens om och som har fastställts skriftligen.
Jag har här ramavtalet mellan Europaparlamentet och kommissionen som godkändes för bara två år sedan. Jag har även artikel 57 i vår arbetsordning som fastställer hur vi skall behandla det årliga lagstiftningsprogrammet och återspeglar de avtal som tidigare har ingåtts med kommissionen. Den artikeln anger att kommissionen skall lägga fram sitt årliga lagstiftningsprogram i oktober. Vi vet naturligtvis att det kan bli förseningar, det har inträffat tidigare. Men artikeln anger uttryckligen att detta årliga lagstiftningsprogram skall omfatta alla förslag till rättsakter och att varje förslag som införs i programmet skall ange den rättsliga grunden och tidsplanen för antagande. På dessa punkter respekterar inte det som har förelagts oss denna vecka vår arbetsordning och befintliga avtal mellan de två institutionerna. Den enda positiva förändringen är att med den tjänstgörande ordförandens framställning har artikel 57.6 tillämpats för första gången, vilket jag i likhet med andra välkomnar.
I själva verket har vi ett arbetsprogram, ett arbetsprogram - inte ett lagstiftningsprogram - som anger allmänna prioriteringar. Att ange allmänna prioriteringar är bra och de valda prioriteringarna är bra - kanske självklara - prioriteringar, men icke desto mindre de riktiga prioriteringarna. Men vi behöver detaljerna, vi behöver de detaljer som anges i vår arbetsordning och i ramavtalet. Vi behöver dem för att våra kommittéer skall kunna sätta igång och planera sitt arbete och utnämna föredraganden som kan arbeta tillsammans med kommissionen i det skede då lagstiftning förbereds. Detta ligger i kommissionens likaväl som i vårt eget intresse. Jag inser att vi nu får detaljerna med e-post, men så vitt jag kan se så anges inte heller där den rättsliga grunden och tidsplanen för varje förslag.
Det är inte något fel att ha allmänna debatter om breda prioriteringar, men det har vi flera gånger om året: när kommissionen lägger fram sitt program, när respektive ordförandeskap lägger fram sitt program och vi brukar dessutom ha den sortens debatt i samband med varje möte i Europeiska rådet. Vad vi förväntar oss är att dessutom få de konkreta detaljerna.
Ordförande Prodi har rätt när han säger att förfarandet behöver förbättras, men det finns faktiskt ett förfarande för att förhandla fram sådana förbättringar, till exempel betänkandet av Malmström i vårt utskott. Fru Malmström har redan inlett en dialog med kommissionen i den här frågan och uppriktigt sagt bör vi avvaktat resultatet av det innan vi ändrar förfarandet. Kommissionens ordförande kan inte ensidigt riva upp befintliga avtal. Båda institutionerna måste komma överens om nya förfaranden.

Prodi
. (IT) Herr talman, fru företrädare för ordförandeskapet, ärade parlamentsledamöter! Detta är en nyttig och klargörande diskussion. Ett antal extremt tydliga budskap har framkommit som kommissionen kommer att ta hänsyn till, eftersom vi har samma mål och det finns en harmonisk allians mellan parlamentet och kommissionen. Kanske har det förekommit ögonblick när vi inte har lyckats finslipa instrumenten för att uppnå den, denna harmoniska allians, men vi har arbetat mycket bra.
I det här sammanhanget skulle jag vilja göra ett par påpekanden. Jag kan försäkra er om att kommissionen uttryckligen har förbundit sig att samarbeta med parlamentet. Jag tror till och med aldrig att det har förekommit en kommissionsordförande som lika ofta varit närvarande under plenarsammanträdena och, när han kallats, vid lika många utskottssammanträden. Varje kommissionär besöker i genomsnitt sju gånger per år det behöriga parlamentsutskottet för att diskutera de politiska problemen i samband med sitt eget ansvarsområde, sin egen portfölj. 80 procent av ärendena diskuteras i plenarsammanträden av den behörige kommissionären. Ett rekordstort antal sekretessbelagda dokument har skickats till parlamentet. Vi har hittills varje år besvarat över 3 000 frågor i parlamentet och 200 framställningar från ombudsmannen. Vi försöker med andra ord verkligen anstränga oss för att uppfylla det åtagande vi gjort inför parlamentet om seriösa förbindelser. Naturligtvis finns det brister, det finns problem, och det är just för att kunna rätta till det förflutnas brister som vi har ändrat arbetsmetoden.
I dag får vi höra - och jag förstår vad det innebär - att det politiska programmet inte räcker till. Att vi har utarbetat det politiska programmet har varit ett framsteg, men det räcker inte, för det måste åtföljas av ett lagstiftningsprogram. Vi har vissa svårigheter när det gäller att göra detta, och när vi har förstått att detta är budskapet, så har vi, även om det skett med vissa tekniska förseningar, genast sett till att utarbeta ett lagstiftningsprogram. Men vi vet att den starkaste delen av våra förbindelser med parlamentet är det politiska programmet. Det är det vi måste samarbeta om. Här säger man: börja inte i februari och sluta i november utan att först skapa kontinuerliga inbördes relationer. Även när det gäller detta instämmer jag till fullo. Men det jag begär är att vi skall kunna få tidsplaner för arbetet från ordförandena i de olika utskotten med en ordentlig framförhållning. Jag kan försäkra er om att de få gånger vi inte har lyckats komma till ett sammanträde, så är det för att vi hade gjort åtaganden som det var absolut omöjligt att avstå ifrån. Om vi däremot arbetar tillsammans på att skapa en sådan tidsplan, så tror jag att vi skall kunna nå fram till detta.
Efter dessa kommentarer om problemen i anslutning till samarbetet skulle jag nu vilja ägna ett ögonblick åt frågan om kommissionens roll, om det framtida konventet, och därvid utgå från ett förhållande som kan verka vara av underordnad betydelse, men som jag anser vara mycket viktigt: vi måste ta ansvaret för konventets sekretariat tillsammans med rådet. Detta är ett mycket viktigt ögonblick. Konventet kommer naturligtvis inte att besluta något på egen hand, men det är så nytt som arbetsmetod och det faktum att konventet kommer att agera inför hela vår kontinent, inför alla våra medborgare är i sig så betydelsefullt, att det i slutändan kommer att få en enorm betydelse.
I det sammanhanget skulle jag vilja göra ytterligare ett påpekande: det har då och då sagts att kommissionen borde vara starkare. Jag håller med om det, men jag skulle vilja analysera de resultat vi uppnått, även om de ibland varit otydliga och, som man säger, svårbegripliga. För mig är resultaten det viktiga. Konventet är inte fött, det är ingen present: konventet är resultatet av det samarbete mellan parlamentet och kommissionen som inleddes efter Nice, under de dagar när båda institutionerna kände sig som mest desperata. Det är just detta vårt gemensamma arbete som har gjort det möjligt för oss att nå de mål som då verkade fullständigt otänkbara. Vi måste medge att vi har fått mycket hjälp av det belgiska ordförandeskapet, som har gjort denna fråga till ett av sina flaggskepp, men det är samarbetet mellan parlamentet och kommissionen som har fört oss fram till denna möjlighet som aldrig tidigare har funnits i den europeiska historien, att gå vidare mot en förnyelse av institutionerna i ett större sammanhang, i en öppen debatt, med god framförhållning, så att alla de europeiska medborgarna kan höra oss och förstå vad det är vi diskuterar. När de europeiska medborgarna uppfattar denna diskussion som en diskussion om institutionernas effektivitet, om enhälliga beslut eller olika veton, om nödvändigheten av att snabbt gå fram för att kunna arbeta i Europas tjänst, ja, då kommer man verkligen att förstå vad den handlar om. Vårt problem var att besluten fattades i organ och sammanhang som var obegripliga. Det är detta som är kommissionens styrka, det är detta som är parlamentets styrka: tålamodet, men också det faktum att vi aldrig glömt vilka mål det är vi vill uppnå.
Till Swoboda, som gjorde ett mycket konstruktivt inlägg, vill jag säga att när det gäller de synpunkter vi framförde om grundtexten, så utarbetades vårt förslag i januari 2001: det var då vi tog initiativet för att denna text gradvis skulle kunna bli en utgångspunkt för allt vårt arbete. 2001 var ett år då vi åter bestämde gränserna för vårt arbete, när vi beskrev vår strategi. Visserligen riskerar vi mycket, för allt kommer att rymmas inom konventet, hela vår framtid, men nu har vi äntligen fört ut denna diskussion till ett forum där medborgarna kan höra oss.
Låt mig slutligen avsluta en aning skämtsamt när det gäller institutionernas reformering och påminna Barón Crespo och de övriga fyra talmännen om att jag besvarade deras brev den 5 december och att svaret har diarienummer 850511. Jag tror med andra ord att vi måste reformera postgången, jag vet inte om det gäller den avgående eller den ankommande. Under alla omständigheter har jag samvetsgrant besvarat brevet, som jag alltid gör.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.

Världshandelsorganisationens möte i Qatar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om Världshandelsorganisationens möte i Qatar.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Ärade parlamentsledamöter! För en månad sedan ägde som ni vet Världshandelsorganisationens fjärde ministerkonferens rum i Doha i Qatar. Detta möte skulle kunna betecknas som framgångsrikt för världssamfundet och i synnerhet för Europeiska unionen. Det var ingen lätt uppgift, för Europeiska unionen gav sig iväg till Doha med en ambitiös, bred dagordning. En del av er kunde på plats följa hur förhandlingarna utvecklade sig. Som rådets ordförande utbytte jag ett flertal gånger tankar med ledamöterna från Europaparlamentet som för övrigt, och det var mycket praktiskt, hade sin samlingssal alldeles intill ordförandeskapets. Jag tror att var och en som var på plats klart och tydligt kunde iaktta den stora skepsis, den stora skepsis som rådde till en början, hos många WTO-medlemmar mot denna breda EU-dagordning.
Den 19 november i år gladdes rådet (allmänna frågor) åt resultaten från Doha, och det utmärkta arbete som förhandlarna, kommissionärerna Pascal Lamy och Franz Fischler, utfört tillsammans med sina medarbetare. Det är tack vare detta arbete, och den sammanhållning och solidaritet som unionen visat dessa förhandlare som de, utifrån en situation som från början var negativ för unionen, lyckades att inom WTO styra upp situationen och uppnå resultat som var betydligt bättre än vad man kunnat hoppas på.
Unionen, som hela tiden var en avgörande aktör vid konferensen, lyckades slutligen uppnå sin centrala målsättning att inleda en ny runda av multilaterala handelsförhandlingar om avreglering av handeln, förstärkning av reglerna och beaktande av utvecklingskraven.
Utvecklingsdimensionen utgör den röda tråden i det som nu kallas " Doha development agenda" . Det är för övrigt den beteckning som givits samtliga antagna texter. Arbetsprogrammet som antagits inför de multilaterala handlingsförhandlingarna inom ramen för ministerförklaringen omfattar en rad viktiga genomföranden och tar upp olösta frågor om genomförande, som snarare gäller återställande av jämvikten eller ändring av befintliga avtal inom ramen för förhandlingsagendan och som sorterar under " single undertaking" .
Samtliga kapitel på dagordningen gäller dessutom specifika ansträngningar till förmån för utvecklingsländerna. Vare sig det handlar om tillträde till marknaden för deras produkter, särskild eller differentierad behandling av dem, tekniskt stöd eller ett uttryck som är svårt att översätta till franska, nämligen deras " capacity building" .
Herr talman, mina damer och herrar! Jag kan inte nog betona den femte ministerkonferensens betydelse för denna dimension av utvecklingen. Den bör äga rum före slutet av 2003 och kommer att vara avgörande för förhandlingarna. Där måste beslut fattas om kommande förhandlingar, bl. a. när det gäller investeringar och konkurrens; frågor som kommer att ha studerats under den första etappen. Det är uppenbart att detta för såväl utvecklingsländerna som för övriga länder blir ett mycket viktigt tillfälle till utvärdering.
Unionen bör dessutom särskilt glädjas åt att undantaget för partnerskapsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och AVS-länderna godkänts.
(NL) Herr talman, mina herrar kommissionärer! På området tillgång till läkemedel har Europeiska unionen gjort avsevärda ansträngningar. Unionen lyckades att föra de mycket olika uppfattningar som fanns inledningsvis närmare varandra och bidrog i stor utsträckning till den slutliga text som alla parter kunde godkänna.
Uttalandet om TRIPS och folkhälsa ger mycket riktigt utvecklingsländerna de önskade garantierna för att TRIPS-avtalet verkligen är flexibelt, även utan ändring av detta avtal. Till och med icke-statliga organisationer har gett avtalet ett välvilligt mottagande.
Vad den fortsatta lagstiftningen beträffar togs ett viktigt steg för att utforma miljödimensionen inom världshandeln. Europeiska unionen lyckades uppnå att förhandlingar om miljö omedelbart skall inledas och att större tydlighet om sambandet mellan WTO-bestämmelserna och de multilaterala miljöavtalens handelsbestämmelser skall ingå i dessa förhandlingar. Det är ett mycket viktigt genombrott.
Vidare ger dagordningen för förhandlingarna utsikter till en utvidgning av miljöfrågorna under den femte ministerkonferensen. Men ja, som ständigt är fallet vid förhandlingar förlöpte naturligtvis inte allting som vi hade önskat. Det visade sig till exempel inte vara möjligt, trots ansträngningarna, att vända motståndet från utvecklingsländerna mot att föra in de grundläggande arbetsnormerna i handelsförhandlingarna. Det visade sig inte vara möjligt med en hänvisning i ministerförklaringen till utbyggnaden av ett permanent forum mellan ILO och de andra internationella organisationerna, bland andra WTO. Europeiska unionen uppnådde däremot att den formulering som skulle begränsa dialogen om grundläggande arbetsnormer till ILO inte kommer att behållas, och det gör det möjligt att fortsätta vår strävan efter ett permanent forum. I denna formulering kommer för övrigt på förslag av ordförandeskapet en förklaring till slutsatserna från rådet (allmänna frågor) den 14 november i Doha, Qatar, att läggas till, där rådet och kommissionen bekräftar denna målsättning.
För de så kallade Singapore-frågorna, som hör till det europeiska näringslivets prioriteringar och som handlar om investeringar, konkurrens, underlättande av handel och öppenhet i fråga om offentlig upphandling, fastställdes likaså principen för senare förhandlingar. Dessa kommer att inledas efter den femte ministerkonferensen på grundval av ett uttryckligt samförstånd i fråga om villkoren.
Även på jordbruksområdet finns det anledning till tillfredsställelse. Under förhandlingarna kommer man att sträva efter en fortsatt förbättring av tillträdet till marknaden och avveckling av de olika formerna av stöd som snedvrider handeln.
Vid sidan av de rena handelsaspekterna kommer även angelägenheter som inte är relaterade till handel att beaktas grundligt. En del av er kunde följa äventyret i samband med exportbidragen på mycket nära håll. Ni känner till resultatet, men låt mig försäkra er att det var en besvärlig resa och att det länge såg ut som om kommissionärerna inte skulle lyckas att nå ett bra avtal. Men det lyckades, där lyckades de verkligen, och det förtjänar de alla våra lyckönskningar för.
(FR) Några sista ord om öppenheten. Det interna arbetet i Doha fungerade utmärkt. Alternerandet mellan sammanträden i kammaren och temagrupper blev till en nödvändig kombination mellan öppenhet och effektivitet.
Under sammanträdena i kammaren hade delegationerna möjlighet att uttrycka sina åsikter och lyssna till de andras ståndpunkter, och även lyssna till bedömningar - jag citerar - av ordförandens vänner. Dessa var ordförande för temagrupperna, vilka hade till uppgift att underlätta de bilaterala och multilaterala diskussionerna mellan WTO-medlemmarna, harmonisera ståndpunkterna och formulera textkompromisser. Det bör noteras att ingen av ordförandens vänner kom från Europeiska unionen eller Förenta staterna, och att dessa alltså inte var representerade när de nya textbalanserna skrevs. Jag betonar detta, för alltför ofta tenderar man att tro att allt som händer i WTO är resultatet av ett kontinuerligt och hemligt samförstånd mellan Förenta staterna och Europeiska unionen och att de övriga inte är delaktiga. Det här är bevis på motsatsen.
Våra respektive företrädare fick därför kännedom om texterna samtidigt som alla andra delegationer. Flera delegationer från utvecklingsländerna framförde under avslutningstalen att de uppskattade och var nöjda med den arbetsmetod som använts.
Herrar ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag tror att vi i dag kan påstå att misslyckandet från Seattle är utraderat. WTO:s trovärdighet har återupprättats. I den nuvarande internationella situationen är framgången med konferensen en stark politisk signal om internationell solidaritet och tilltro till en positiv utveckling av världsekonomin. Tack för er uppmärksamhet.

Lamy
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen anser att ministermötet i Doha avslutades framgångsrikt, med tanke på unionens målsättningar, men även med tanke på utvecklingsländernas intressen och behoven inom världsekonomin och det multilaterala handelssystemet. Vi återkom från Doha med ett WTO som var både starkare och bättre balanserat, vilket var den centrala målsättningen i det mandat som rådet och er kammare givit förhandlarna. Resultatet motsvarar därför i mycket stor utsträckning ett antal av de frågeställningar ni själva uttryckt här i kammaren, bl.a. i de två resolutionerna av den 25 oktober. Jag skall kort försöka visa er på vilket sätt de motsvarar unionens tre huvudmålsättningar: integration av utvecklingsländerna, bättre förvaltning av globaliseringen och bättre tillgång till marknaden för alla.
Låt oss börja med den första målsättningen: utvecklingsländernas integration i världsekonomin. Den är fullständigt och kontinuerligt närvarande i varje beståndsdel av det förhandlingsprogram som vi antog i Doha. Vi har ur utvecklingspolitikens synvinkel gjort framsteg när det gäller de fyra aspekter av handelspolitiken som är kritiska för utvecklingen: bättre tillgång till våra marknader för utvecklingsländerna, bättre inrikespolitik, bl. a. när det gäller " investering, konkurrens, offentlig upphandling" i vårt arbetsprogram, tydligare roll för utvecklingsländerna i den multilaterala förhandlingsprocessen och avslutningsvis ökade möjligheter för dessa länder att få del i avregleringen av handeln.
En punkt jag vill betona är förhandlingsprocessen. I det sammanhanget tror jag såsom rådets ordförande just erinrat om - och jag är hundraprocentigt överens med henne - att arbetssättet i Doha varit öppnare och faktiskt gjort det möjligt för utvecklingsländerna, vilka som ni minns lämnade Seattle ibland frustrerade, ibland rasande, att delta fullt ut i beslutsfattandet. Det är en viktig utveckling.
När det gäller tekniskt stöd till utvecklingsländerna bör vi, både inom kommissionen, tillsammans med rådet, och så småningom med parlamentet, på nytt diskutera hur unionen fördelar sina ansträngningar, i sin egenskap av union och via medlemsstaterna, när det gäller programmen för tekniskt stöd till utvecklingsländerna på handelsområdet.
Låt oss slutligen erinra om att i en fråga som var viktig för er, och som gäller den särskilda situationen för de minst utvecklade länderna, har det som uppnåddes vid FN:s tredje konferens om de minst utvecklade länderna i Bryssel nu införlivats i WTO:s arbetsprogram, vilket också är en bra nyhet.
Neyts-Uyttebroeck har redan nämnt förklaringen om immateriella rättigheter och hälsa, som jag tror är ganska typiskt för det vi uppnått, så snart unionen gjort det lite svåra men slutligen positiva valet att försöka förena Förenta staternas oro med den som tredje man känner. Det är ett konkret fall där vår roll som mellanhand, där vi varit öppna för båda sidors uppfattning, till slut visat sig vara den rätta.
Unionens målsättning nummer två var att förbättra förvaltningen av globaliseringen. Ni känner till kommissionens åsikter på den punkten. Vi står i dag inför en brist på multilaterala regler, så att de ekonomiska aktörernas jämlikhet, öppenhet i transaktionerna, bevarandet av ett antal av samhällets värderingar ifrågasätts och även orsakar rädsla eller oro.
Internationaliseringen av marknaderna har gått framåt snabbare än institutionerna och regleringsmekanismerna. Det gäller såväl på det ekonomiska området, som det sociala och miljömässiga.
Vi behöver alltså, och ni känner till vår uppfattning på den punkten, samstämmighet mellan alla beståndsdelar av det multilaterala systemet, mer varaktiga förbindelser, som är tydligare och bättre bekräftade mellan de olika pelarna. WTO är en av dessa pelare. Det är inte den enda och den kan inte ensam bära tyngden av denna samstämmighet.
På den punkten utgör Doha ett uppskattat framsteg som, ännu en gång, är i enlighet med vårt mandat. När det gäller reglering av marknaderna, är världsomfattande regler om investeringar, konkurrens, offentlig upphandling och underlättande av handeln nu en del av arbetsprogrammet. När det gäller miljön kommer Doha att bidra till större internationell samstämmighet genom förhandlingar som syftar till att klargöra ställningen för de multilaterala avtalen om miljön inom WTO. Som ni vet fick unionen kämpa hårt för att uppnå detta beslut. Det var helt rätt tror jag, eftersom det är ett första steg på vägen mot en bättre fördelning av den internationella ledningen mellan de olika pelarna, i detta fall mellan handelspelaren och miljöpelaren. Med tanke på bristande samstämmighet och möjliga konflikter vill vi inte att den skall fortsätta att vara fullständigt beroende av WTO:s tvistlösningsorgan, vilka förtjänster denna mekanism än har.
När det gäller en av frågorna inom internationell förvaltning dolde vi inte vår besvikelse över resultatet av förhandlingen, ett resultat som vi accepterade på plats. Det handlar om de sociala frågorna. Det blev ingen allmän överenskommelse för att en så tydlig koppling skulle accepteras som vi önskade mellan Internationella arbetsorganisationen och andra organisationer, däribland WTO. Vi beklagar det. Denna idé stötte på politiskt motstånd från utvecklingsländerna och vi lyckades inte överbrygga detta. Det är inte någon anledning för oss att resignera. Jag tror tvärtom att vi måste använda alla tillgängliga multilaterala medel för att få denna idé att gå framåt, en idé som var unionens och som ingick i vårt mandat, bl. a. genom att förstärka den internationella arbetsorganisationen på det multilaterala planet.
I brist på multilaterala framgångar på denna punkt skall vi utveckla, och har också nyligen utvecklat, övriga aspekter av gemenskapspolitiken, bl. a. den bilaterala och den unilaterala delen. Ur den synvinkeln är det avtal om att förnya handelspreferenserna, som vi uppnådde i rådet i går med kvalificerad majoritet, en god nyhet. Det visar för alla som tycker denna punkt är viktig att även om vi inte lyckades tränga igenom på alla fronter tog vi åtminstone på den unilaterala fronten ett viktigt steg i går, genom att rådet och parlamentet, liksom rådet (ekonomiska och sociala frågor), stödde denna ståndpunkt.
När det gäller frågorna om hur WTO fungerar hade ert parlament ett antal punkter som ni ville ta upp. På den punkten finns en god nyhet, nämligen att Doha faktiskt fungerade på ett mer öppet sätt och att den ganska intelligenta kombinationen av sammanträden i kammaren, begränsade möten och regionalt deltagande med variabel geometri, gjorde det möjligt för exempelvis den afrikanska kontinenten att i mycket hög grad vara delaktig i besluten. En mindre bra nyhet är att det för närvarande inte finns något beslut i detta förhandlingsprogram om reformen av själva Världshandelsorganisationen. Detta stöddes för övrigt uppriktigt sagt inte av någon, bl. a. med tanke på riskerna med blockering som denna fråga oundvikligen leder till. Jag tror att det får bli en annan gång och att den förhandlingsrunda vi inledde i Doha inte kommer att avslutas utan att denna fråga återigen hamnat på bordet.
Ur synvinkeln med bl. a. förbindelsen med de nationella parlamenten eller er egen kammare godtogs inte förslaget att i förklaringen införa en hänvisning till en närmare koppling till medlemsstaternas parlament. Den godkändes inte till följd av påtryckningar från ett antal utvecklingsländer som inte är så positiva till denna idé, men också på grund av en amerikansk ståndpunkt som var minst sagt reserverad. I vilket fall som helst fanns inte tillräckligt många företrädare för de amerikanska parlamentariska myndigheterna på plats för att på allvar puffa för frågan. Där står vi för närvarande. Det betyder inte att vi, när det gäller kommissionen och parlamentet, inte redan arbetar i den anda vi vill införa i WTO, dvs. genom öppenhet, information, samråd. Vi gör det, tror jag, till glädje för dem bland er som är intresserade av dessa frågor och jag har för avsikt att fortsätta.
Den sista målsättningen gäller en fortsatt liberalisering av själva handeln: liberalisering av handeln med varor, tjänster, investeringar, bidrag till världens tillväxt och därmed till att minska fattigdomen, om vi kan göra framsteg med reglerna för en rättvis fördelning av vinsterna. På denna punkt är resultatet helt i överensstämmelse med det vi önskar. Det gäller avskaffandet av tullar för varor: i detta sammanhang ser vi exempelvis tydligt frågorna om tarifftoppar. Det gäller avregleringen på tjänsteområdet: tidsplanen är fastställd, förhandlingarna borde innebära avsevärda utkomstmöjligheter för företagen i unionen.
Ni vet, och de av er som var på plats såg till det, att vår oro när det gäller konsumentskydd, hälsa, utbildning och offentlig service eller kulturell mångfald beaktats. Förhandlingsprogrammet som antogs i Doha förbinder oss inte på något sätt att gå förbi de gränser som fastställts både av rådet och av parlamentet på denna punkt.
Den sista punkten slutligen är jordbruket. Jag skall lämna ordet till Franz Fischler som kommer att berätta lite mer om detta. Jag tror att vi även här har uppnått vårt huvudsakliga mål, nämligen att bevara unionens förmåga att få den gemensamma jordbrukspolitiken att utvecklas i den takt som unionens institutioner beslutar om.
Avslutningsvis vill jag i egenskap av, låt oss kalla det huvudförhandlare, säga att arbetet med det belgiska ordförandeskapet, och via det belgiska ordförandeskapet med medlemsstaterna, vars närvaro inte alltid är så praktisk under dessa förhållanden, var en av nycklarna till att resultatet blev så framgångsrikt. Jag har redan sagt det offentligt. Jag tycker det är normalt att det är till er jag säger det slutgiltigt.
(Applåder)

Fischler
Herr talman, ärade fru rådsordförande, ärade ledamöter, mina ärade damer och herrar! För att ge en realistisk uppfattning om vad Doha-avtalet innebär för jordbruket skulle jag kort vilja gå in på de enskilda punkterna i Doha-förklaringen. Den första delen av förklaringen behandlar det allmänna målet om jordbruksförhandlingar inom ramen för WTO, nämligen skapandet av ett rättvist och marknadsinriktat handelssystem. Samtidigt erkänns också det arbete som sedan början av år 2000 genomförts inom ramen för de så kallade artikel 20-förhandlingarna.
Nästa avsnitt behandlar de klassiska tre handelspelarna: Marknadstillträde, export, konkurrens och interna stödåtgärder. När det gäller marknadstillträde valdes formuleringen " omfattande förhandlingar med målet avsevärda förbättringar av marknadstillträdet." I detta återspeglas slutsatserna från Agrifin-rådet från den 27 september 1999, i vilka betydelsen av en ytterligare liberalisering av handeln med jordbrukprodukter erkändes som bidrag till en hållbar ekonomisk tillväxt.
Med uttrycket " omfattande förhandlingar" avses att alla ekonomiska produkter kan tas med i förhandlingarna, men även att alla frågor måste komma upp. Vi har i sammanhanget också gjort det mycket tydligt att även de geografiska beteckningarna måste ingå.
När det gäller exportbidragen talas det i texten om en sänkning av alla former av exportbidrag, alltså precis det som ni i parlamentet hänvisade till i er resolution i oktober. Dessutom förklaras att förhandlingarna skall genomföras med sikte på ett fullständigt avskaffande av exportbidragen. I texten hänvisas det dock entydigt till att inga av uttalandena om de tre pelarna får föregripa förhandlingsresultatet. Det finns alltså inte för närvarande någon förpliktelse om att i den här rundan förhandla om ett totalt avskaffande av exportbidragen.
Vi vet emellertid också att det finns en bred koalition mot fortsatta exportbidrag. Cairns-gruppen, USA och G-77 har alla uttalat sig mot fortsatta exportbidrag. När det gäller det interna stödet är det i texten tal om avsevärda sänkningar på området stödåtgärder som snedvrider konkurrensen. Detta stämmer också överens med er resolution, i vilken det krävs att man upphör med de åtgärder som snedvrider konkurrensen, och överensstämmer med vårt mandat, som förpliktar oss att förhandla om de interna stöden samtidigt som konceptet med blue box och green box bevaras. Vi behöll medvetet ordet koncept för att antyda att vi mycket väl är beredda att förhandla om detaljerna i blue box och green box. Graden av konkurrenssnedvridning kommer att utgöra en kärnpunkt i alla diskussioner i samband med de interna stödåtgärderna.
Ytterligare en viktig punkt är den särskilda och differentierade behandlingen av utvecklingsländerna. Jag vet att det är en av era prioriteringar att integrera utvecklingsländerna i den internationella handeln. Formuleringen i Doha-förklaringen överensstämmer med detta mål och motsvarar också rådets mandat från 1999.
Slutligen går texten in på icke handelsrelaterade frågor. Därvid erkänns uttryckligen de förslag som WTO-medlemmarna lade fram på det här området redan i Genève. Som ni vet lade Europeiska unionen fram en rad förslag om de viktigaste icke handelsrelaterade frågorna, om miljön, om utveckling, om landsbygdsutveckling, om livsmedelssäkerhet, om konsumentfrågor, om märkning och om djurskydd. Genom det uttryckliga erkännandet av icke handelsrelaterade frågor ger oss Doha-förklaringen möjligheten att följa upp dessa mål i de kommande förhandlingarna. Det sista avsnittet innehåller tidsplanen för att komma överens om bestämmelserna, den 31 mars 2003, och tidsfristerna för framläggandet av omfattande förslag. Detta skall ske till nästa WTO-ministerkonferens så att enighet om jordbruket kan uppnås samtidigt som det totala paketet, till den 1 januari 2005.
Bortsett från den rent jordbruksrelaterade delen av texten skulle jag vilja peka på att avsnittet om TRIPS-avtalet också behandlar frågan om geografiska beteckningar. Sålunda kan vi eftersträva våra mål i förhandlingarna om geografiska beteckningar både i jordbruksförhandlingarna och i TRIPS-förhandlingarna.
Slutligen uppnåddes parallellt med förklaringen om starten av Dohas utvecklingsrunda även enighet om en AVS-waiver, vilken gör det möjligt för oss att slutföra den lösning om ett biläggande av banankriget som förhandlats fram med USA och Ecuador. Detta innebär att det förslag som kommissionen redan lagt fram kan antas, så snart ni i Europaparlamentet, förhoppningsvis redan denna vecka, tagit ställning till det.
Låt mig avsluta med upplysningen om att det tillfredsställande resultatet från Doha-konferensen inte nödvändigtvis betyder att de förestående jordbruksförhandlingarna nu kommer att bli enkla. De andra stora WTO-medlemmarnas mål avviker delvis mycket tydligt från våra, men vi kommer att göra allt för att säkra den europeiska jordbruksmodellen och samtidigt förhandla fram ett rättvist mer marknadsinriktat handelssystem för jordbruksprodukter.
Detta kommer att bero på om medlemsstaterna även i fortsättningen lyckas komma fram till en gemensam hållning, och ert stöd kommer att vara en hjälp för oss i detta. Det kommer också att hjälpa oss om det goda samarbete som vi har med rådet och även inom kommissionen håller i sig.

Talmannen
Vi måste avbryta denna debatt. Jag förslår att vi försöker avsluta listan med talare för de politiska grupperna och sedan avsluta.

Suominen
Herr talman, ärade rådsordförande, ärade företrädare för kommissionen! Inledandet av en ny omfattande treårig förhandlingsrunda vid konferensen i Doha innebär en mycket positiv milstolpe såväl för Världshandelsorganisationen som för den rådande ekonomiska situationen i världen. Utvecklingsprogrammet från Doha, vilket såväl innehåller element för att avveckla handeln som nya spelregler, betonade att industriländerna förbinder sig att förstärka utvecklingsländernas egen kapacitet och bistå dem i genomdrivandet av de befintliga WTO-reglerna.
Jag är starkt av den åsikten att de små högljudda grupper som är motståndare till globaliseringen nu även i Doha fick ett klart svar från utvecklingsländerna. Vi vill vara med och avveckla världshandeln och med hjälp av spelregler skapa klarhet i den, eftersom det även medför fördelar för utvecklingsländerna. Varje land hade ju en möjlighet att torpedera det gemensamma beslutet, vilket trots allt ingen gjorde.
Kinas och Taiwans inträde i WTO innebar också en betydande milstolpe i Doha. Det vore önskvärt att Ryssland skulle klarlägga sin egen interna struktur så att även de kan komma med.
Unionens egna målsättningar kunde minst sagt väl uppfylldas i Doha. Genomdrivandet av de tunga förhandlingarna som pågick i flera dagar under medverkan av företrädarna för kommissionen, Lamy och Fischler, är en prestation som förtjänar erkänsla. Sammanhållningen inom rådet hölls hela tiden intakt, vilket självfallet var en förutsättning för att förhandlingsresultatet skulle kunna godkännas från unionens sida. Vid sidan om den egentliga förhandlingsprocessen höll kommissarierna Lamy och Fischler, liksom även minister Neyts-Uyttebroeck, oss parlamentariker som följde med förhandlingarna hela tiden informerade om situationen. Hållbar utveckling och miljöhänsyn i handelspolitiska lösningar godkändes som en alltomfattande målsättning för framtida förhandlingar; något som för oss länder inom unionen säkert är av yttersta vikt. När man även med avseende på handeln med jordbruksprodukter inleder förhandlingar med en omfattande dagordning, men utan något på förhand bestämt resultat beträffande stödformer och tidtabeller, kan man nu i lugn och ro förhandla om denna fråga samtidigt som unionens gemensamma jordbrukspolitik förnyas.
Vår parlamentarikergrupp som diskuterade med flera av de deltagande delegationerna i Doha, ansåg det beklagligt att USA:s kongress inte skickat några företrädare till Doha. Eftersom vi strävar efter att ytterligare utveckla öppenheten inom WTO och en parlamentarisk uppföljning av ministermötena är USA:s närvaro nödvändig. Det är även realistiskt att konstatera att vi endast genom regeringarnas godkännande kan komma vidare i denna fråga. Förhoppningsvis kommer Tyskland, såsom vi informellt fick höra i Doha, inom en snar framtid att ta upp ärendet för offentlig behandling i WTO:s organ.

Van den Berg
Herr talman, fru rådsordförande, mina herrar kommissionärer! WTO-mötet i Qatar var en milstolpe, framför allt för de som förstår att globaliseringen är en av de största utmaningarna under detta 2000-tal, och det är en utmaning att ställa denna globalisering under demokratisk och politisk kontroll. Min grupp anser att globaliseringen är i akut behov av världsomfattande regler och globala institutioner. Det innebär att globalisering också kan stå i mänsklighetens tjänst och inte tvärtom. Som kommissionär Lamy sade var Seattle för två år sedan ett misslyckande. Det var en hel del aspekter som hörde till. Det saknades öppenhet, grupperna var ojämna och deltagandet fungerade dåligt. Man var också mycket orolig för att detta misslyckande skulle leda till att några angelägenheter som berör oss alla mycket, såsom utveckling, rätten att skapa sin egen inrikespolitik, arbetstagares rättigheter och miljön, skulle ödeläggas. Egentligen är det ju en skicklig prestation att vi efter dessa två år nu i Qatar verkligen har sett en förändring. Ett första steg mot ett nytt WTO i en kamp för att förse globaliseringen med regler som tjänar mänskliga värden.
Min grupp är därför mycket nöjd med resultaten av denna fjärde ministerkonferens. Inte för att vi är nöjda med alla delar, absolut inte. Vi fortsätter att trycka på. Det var en hel del punkter som vi saknade, men i det väsentliga tog vi ett nytt viktigt steg där. Detta nya steg är också särskilt viktigt vid hävandet av den stora snedfördelningen mellan nord och syd. Det är en av de viktigaste sakerna i fråga om hela fenomenet globalisering. Det som vi uppnådde på WTO-dagordningen är därför anmärkningsvärt, såväl genom det sätt på vilket olika utvecklingsländer på ett välorganiserat sätt deltog i debatten med varandra som i fråga om själva dagordningen. Vi ville gärna ha en utvecklingsrunda, och nu kan vi åtminstone säga att det finns en dagordning för utvecklingen. Och inom kort kommer det naturligtvis att handla om konkreta resultat. I det sammanhanget är framför allt TRIPS-historien och den offentliga hälsovården ytterst viktiga. Det är ett erkänt faktum att under fundamentala förhållanden går den offentliga hälsovården, och behovet av den, ibland före immateriella rättigheter och att detta är möjligt inom reglerna för dessa rättigheter. Det är tydligt att detta kräver en närmare tolkning, men det som är viktigt är det som har skett på området i politiskt hänseende. Detta erkännande som sådant kommer att få många att ansluta sig till ett modernt och nytt världsomfattande WTO.
Naturligtvis är även avtalen kring avsägelsen av Cotonou-förklaringen från AVS- och EU-ländernas sida av avgörande betydelse, för därigenom har vi uppnått ett stort genombrott i vårt förhållande till AVS-länderna, ett genombrott som vi kanske inte hade fått annars. Vad beträffar miljö och handel fick vi med ett par punkter på dagordningen där vi ända in i det sista var oroliga för att det inte skulle lyckas. Det är ett stort genombrott, ett tabugenombrott; det får inte bli någon grön protektionism, men det är av yttersta vikt att vi har fått med dem.
Herr talman! Vår grupp anser att det är ett beklagligt faktum att vi på sådana punkter som demokrati och öppenhet - kommissionär Lamy sade det också nyss - liksom på punkten arbetstagares rättigheter egentligen inte gjorde några verkliga framsteg. Okej, vi lyckades förhindra att saker och ting upphävdes, men på den punkten har vi ett oerhört stort behov av mer framgång.
Får jag avsluta med att säga att vår grupp anser att det sätt på vilket vi har samarbetat med kommissionärerna Lamy och Fischler liksom med rådets ordförande har varit oerhört värdefullt och att kommissionärens uttalande om att parlamentet slutligen måste godkänna resultaten från Doha placerar oss i en fullvärdig, fullvuxen demokrati och en fullvärdig demokratisk roll. Vi uppskattar detta särskilt, och vi räknar med en mycket givande fortsatt kamp under de kommande åren.

Clegg
På den liberala gruppens vägnar vill jag även utsträcka vårt tack och våra gratulationer till rådet och kommissionen, i synnerhet till kommissionär Lamy. Vi anser att utan det effektiva arbete som kommissionären och rådet, i samarbete med parlamentet, ägnat frågan skulle den nya omgången aldrig ha blivit föreslagen och än mindre kommit till stånd, och för det är vi tacksamma. Det förefaller oss som att toppmötet i Doha utgör en förening av två teman eller två tendenser inom Världshandelsorganisationen.
Det första temat är det första gemensamma försöket att tillgodose utvecklingsländernas behov och deras berättigade klagomål. Vi har redan hänvisat till TRIPS-avtalet, texten om genomförandet, förskjutningen i Förenta staternas inställning till antidumpning, öppningen i den europeiska inställningen på jordbruksområdet - detta är för oss mycket betydelsefulla förändringar.
Det andra temat eller tendensen är att förhandlingarna vidgades till att röra bra mycket mer än traditionella problem med marknadstillträde och kom att handla om att utarbeta nya regler, konkurrens, investeringar och framför allt om miljön. Vi tycker att även detta är en mycket välkommen förändring och vi gläder oss åt att man tycks ha funnit en balans, en förnuftig och praktiskt genomförbar balans, mellan utvecklingsländernas behov och nödvändigheten att utarbeta nya regler inom Världshandelsorganisationen. Vissa - jag tror att det är mina gröna vänner och andra kritiker av Världshandelsorganisationen - har låtit förstå att dessa saker på något sätt skulle vara oförenliga med varandra och att det skulle vara till fördärv för utvecklingsländernas intressen att utarbeta nya regler för Världshandelsorganisationen. Särskilt märkligt tyckte vi att det var när gröna ledamöter av denna kammare och gröna aktivister, i utvecklingsländernas namn, avvisade miljöförhandlingar inom Världshandelsorganisationen. För oss finns det inte någon kompromiss mellan hållbara multilaterala miljöregleringar och multilaterala insatser för fattigdomsbekämpning.
Nu gäller det att leva upp till utfästelserna. En del av nyheterna från de senaste dagarna är lite blandade. Det gäller i synnerhet Förenta staterna och de eftergifter dess regering gick med på i snabbdebatten och i debatten om handel och stål i Washington. Vi måste hålla trycket uppe för att se till att den kraft som mobiliserades i Doha bevaras under de kommande åren och vi tänker förvisso bemöda oss om att göra det.
(Applåder)

Lucas
Herr talman! Det är inte någon hemlighet att gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen inte delar parlamentets majoritets uppfattning om resultatet av mötet i Doha. För oss var det, med få undantag, inte någon framgång. Det var ett föga uppbyggligt exempel på hur rika länder topprider fattiga och har fått många att hävda att den så kallade segern i Doha var ett misslyckande för demokratin.
Det är visserligen sant att utvecklingsländerna gjorde sig gällande på ett helt annat sätt än någonsin tidigare - och det är glädjande - men det är även sant att resultatet från Doha långt ifrån blev den utvecklingsrunda som vi hade blivit lovade. Denna åsikt omfattas inte bara av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, utan även av den överväldigande majoriteten icke-regeringsanknutna organisationer i både Nord och Syd och också av många företrädare för Syd.
Tillåt mig påminna er om några av inläggen i plenardebatten i Doha. Indiens handelsminister, Murasoli Muran, sade att den enda möjliga slutsatsen var att utvecklingsländer inte har mycket att säga till om när det gäller Världshandelsorganisationens dagordning, hela processen tycks bara vara en formalitet och vi tvingas underkasta oss mot vår vilja. Tillåt mig påminna er vad Jamaica sade. Ambassadör Randsford Smith sade att vi beklagar att utkasten som läggs fram för denna ministerkonferens, i likhet med resultatet av den förberedande processen i Genève, inte tillräckligt återspeglar eller redovisar utvecklingsländernas ståndpunkt och förslag. Jag skulle kunna ge er många fler liknande citat. Låt oss se efter lite mera i detalj vad de verkligen innebär.
Där fanns bara ett mycket kortfattat erkännande av att genomförandet behöver ses över: Det var en nyckelfråga för de utvecklingsländer som deltog i Doha. På grund av invändningar från EU har ordvalet i fråga om utfasning av exportbidrag till jordbruket vattnats ut på alla väsentliga punkter. Som en följd detta kommer lantbrukare i syd även framledes att få sin försörjning ödelagd. Som Tanzanias handelsminister, Iddi Simba, sade kan en felaktig jordbrukspolitik kosta röster i Frankrike, men den kostar liv i Afrika. På grund av det starka motståndet från Förenta staterna finns det inte något åtagande för en tidig utfasning av kvoter för textilier och kläder. Kraven på en utveckling kopplad till främjandet av livsmedelsförsörjning som förts fram av många utvecklingsländer ignorerades fullständigt.
Kommissionär Lamy, jag förväntar mig inte att ni skall instämma i denna analys men ni bör åtminstone erkänna utvecklingsländernas ytterst påtagliga vrede och frustration under hela konferensen och lova att deras intressen verkligen kommer att stå i förgrunden bland våra prioriteringar i de förhandlingar som nu tar sin början.

Herzog
Herr talman, kära kolleger! Det är ett bra arbete som utförts i Doha. Jag tror att vi har tre goda skäl att uppskatta resultaten.
Det första är att så många av länderna i söder deltog och att det finns en början till en verkligt multilateral situation. Före Doha hade vi ingen agenda som förhandlats i förväg, efter Doha har vi en mängd krav från länderna i söder att behandla. Konsekvensen är att WTO, som fortfarande är ömtåligt men har större legitimitet, alltså har förstärkts. Det handlar förvisso ännu inte om någon demokratisering såsom önskats av de icke-statliga organisationerna och de europeiska parlamenten, men avsevärda framsteg har gjorts och Neyts gör rätt i att betona öppenheten och den förbättrade metoden i Doha. Jag upplevde inte de allmänna protesterna som Caroline Lucas, jag hörde tvärtom en viss allmän lättnad över att man äntligen kunde uppnå en viss konsensus om denna metod. Jag vill tillägga, och jag var förvånad över att ni inte talade om det inledningsvis, att vi har ett åtagande att förhandla om tvistlösningsorganet.
För det andra har en dörr öppnats för att granska samstämmigheten mellan samhällsval och handelsregler. Liberaliseringen fortsätter förvisso, bl. a. för att uppfylla de södra ländernas intressen när det gäller tillträde till marknaden. Men tack vare Europeiska unionen, och jag tror vi kan tacka Pascal Lamy för hans beslutsamhet, har vi början till en bred dagordning: vi kommer att kunna förhandla om miljön, investeringarna och konkurrensen på grundval av ett verkligt samförstånd. Det är fortfarande lite, och man kan förstå dem bland de icke-statliga organisationerna som ville ha en mer ambitiös dagordning, som bl. a. innefattar de sociala frågorna. Men för att uppnå detta måste både de och vi häva omfattande motsättningar. Man kan inte tysta ned intressemotsättningar och alltid utge sig för att tala för de södra ländernas räkning. Skillnaderna måste tas upp för att verkligen kunna överbryggas, och det är på så sätt som vi, med en effektiv nord-syd-förbindelse, kunde vinna när det gäller läkemedlen. På samma sätt kommer vi bara att kunna vinna när det gäller de sociala frågorna om vi noga funderar över hur vi skall bidra till att förstärka den internationella fackföreningsrörelsen.
För det tredje beviljades för första gången lika mycket plats för genomförande som för nya frågor. Inte heller här har jag läst resultaten på samma sätt som Caroline. Vi har gjort framsteg när det gäller metoden och vi tackar Indien, det är inte en bedömning i förväg utan en bedömning under förhandlingarnas gång: textil, jordbruk, antidumpningsåtgärder, anslag och till och med immaterialrätt förhandlas, och det finns möjlighet till omförhandling.
Avslutningsvis återstår stora ansträngningar för att tåget skall rulla på och gå i rätt riktning, och jag vill framföra två idéer: den första är att unionens handelspolitik löper stor risk att begränsas av avsaknaden av en gemensam politik. Vi har en viss brist på sammanhållning, och skyldigheten att klargöra vår sociala modell för jordbruket och industrin. Fråga nummer två: den sociala frågan är emblematisk. Det blir inte fråga om att avstå och att hålla sig till ILO. Europeiska unionen måste kräva multilaterala sociala dimensioner för utveckling och solidaritet. Vi har därför mycket arbete framför oss, men det skrämmer oss inte.

Hyland
Herr talman! De pågående förhandlingarna inom ramen för Världshandelsorganisationen är av stor betydelse för EU:s framtida utveckling, i synnerhet i samband med utvidgningen. Jag är övertygad om att våra förhandlare inser vidden av denna utmaning och - hoppas jag - använder sig den efterklokhet som är resultatet av våra erfarenheter med den nuvarande ordningen.
När det gäller jordbruket får vi inte låta Förenta staterna diktera jordbrukspolitiken. Vid det senaste tillfället insisterade de på att avveckla stödet till jordbruket för att sedan fortsätta med att lämna ett stöd till jordbrukarna i Förenta staterna som är tre gånger större än det jordbrukarna i Europa får.
Jag är mycket nöjd med att vi tycks ha nått ett tillfredsställande avtal om exportbidragen i de inledande förhandlingarna. Från ett irländskt perspektiv är exportbidragen avgörande eftersom vi är så beroende av export till tredje land. Vi måste även göra ett kraftfullt ställningstagande när det gäller import av livsmedel från länder utanför EU. Vi gör stora investeringar för att genomföra åtgärder för livsmedelssäkerhet och har förbjudit användningen av tillväxtbefrämjande medel. Ändå förväntas jordbrukare i EU konkurrera med import från länder där dessa medel används.
På ett liknande sätt finns det när det gäller fårkött, som är mycket viktigt för europeiska och i synnerhet irländska jordbrukare, på grund av dåligt skötta avtal med Nya Zeeland inte några regleringar som kan förhindra en överlagd politik från Nya Zeelands sida att översvämma EU-marknaden under perioder av produktionstoppar.

Della Vedova
Herr talman! Doha verkar ha varit en framgång, men jag tyckte före Doha och jag tycker fortfarande att den europeiska ståndpunkten när det gäller strategin med en utvidgad dagordning var ett allvarligt misstag. Att överbelasta WTO med alltför många förväntningar inom alltför många sektorer riskerar att göra så att hela organisationen misslyckas när det gäller att uppnå sitt enda grundläggande mål: tillträdet till marknaden, att åter få fart på en stagnerad internationell handel i såväl de rika som de fattiga ländernas intresse.
Slutligen, herr kommissionär, om jordbruket: låt oss inte glömma, innan vi berömmer oss själva av ett alltför rent samvete, att de europeiska förhandlingarna - detta har Fischer förklarat - egentligen innebar ett försvar för det oförsvarliga, ett försvar för gemenskapens jordbrukspolitik. Vi är oroliga för arbetstagarnas situation i Afrika, i Asien och i Sydamerika, och vi försvarade i Doha de rika franska bönderna mot de fattiga bönderna i Sydostasien, Afrika och Latinamerika. Det var detta det gällde. Med andra ord: ingen utvidgad dagordning, låt oss i stället ägna oss åt att öppna marknaderna, framför allt våra rika jordbruks- och textilmarknader.

Schleicher
Herr talman, mina damer och herrar! För delegationer till de parlamentariska samarbetskommittéerna och delegationer för förbindelserna med de transkaukasiska republikerna: Armenien, Azerbajdzjan och Georgien skulle jag bara vilja meddela att en av kommissionens medarbetare, som arbetar som diplomat, har blivit brutalt mördad i Georgien. Jag skulle vilja be talmannen att å parlamentets vägnar skicka ett brev till president Sjevardnadze och be honom att inte bara göra allt för att klara upp det här mordet, utan att man också äntligen ser till att rättsstatliga medel sätts in för att även garantera människor som arbetar för Georgien, i Georgien, lämpligt skydd så att detta nödvändiga arbete också verkligen kan utföras. Jag anser att incidenten är mycket allvarlig, vi vill göra allt för att hjälpa södra Kaukasus, men man måste också i södra Kaukasus själva göra ansträngningar för att skydda de människor som anförtros landet.
(Applåder)

Talmannen
Ledamot Schleicher! Vi har lyssnat noga på ert förslag, som säkert kommer att tas upp.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

Omröstning
(KOM(2000) 519 + KOM(2001) 121 - C5-0165/2001 - 2001/0061(CNS))II. om det ändrade förslaget till rådets beslut om fastställande avfleråriga ekonomiska riktlinjer för förvaltningen av tillgångarna i 

(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionerna i två på varandra följande omröstningar.)
Betänkande utan debatt (A5-0446/2001) av Ferber för budgetutskottet, om förslaget till Europeiska unionens tilläggs- och ändringsbudget 5/2001 för budgetåret 2001
avsnitt I - Europaparlamentet
(SEK(2001) 1956 - C5-xxxx/2001 - 2001/2264(BUD))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om de statistiska undersökningar som skall utföras för att bestämma produktionskapaciteten för odlingar med vissa slag av fruktträd
(12008/1/2001 - C5-0547/2001 - 2000/0291(COD))
Redondo Jiménez (PPE-DE), föredragande. (ES) Herr talman! Jag skulle vilja be kommissionen att inför plenum bekräfta det åtagande den har tagit på sig i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om nästa förslag om att frukter med skal skall finnas med i de statistiska undersökningarna om fruktträd.

Talmannen
Önskar kommissionen yttra sig i frågan?

Lamy
. (FR) Jag skulle vilja säga till Jiménez att vi är medvetna om betydelsen av frågan om frukter med skal och att vi är lika enträgna som hon när det gäller förekomsten av en tillförlitlig statistisk grund som kan ge oss information om produktionspotentialen för dessa frukter. Vi instämmer därför i att man bör utvidga de planerade statistiska undersökningarna i direktivet till nya arter och nya variabler. Vi tror att man i förväg bör analysera de parametrar med medlemsstaterna som skall ingå i de nya undersökningarna: densitet, statistisk enhet, etc. Vi kommer att vidta de åtgärder som krävs för att utvidga statistiken och uppnå ett beslut om alltihop före slutet av år 2005.
När väl detta förberedande arbete avslutats, och jag förstår att det är statistiskt komplext, kommer vi att komplettera förteckningen över arter inom ramen för det ändrade direktivet, genom att tillämpa kommittéförfarandet såsom vi brukar.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten antagen.)
Förenklat förfarande
Om förslaget till rådets beslut om ingående av ramavtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Cypern beträffande de allmänna principerna för Republiken Cyperns deltagande i gemenskapens program
(13207/2001 - KOM(2001) 481 - C5-0584/2001 - 2001/0193(AVC))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förenklat förfarande
Om förslaget till rådets beslut om ingående av ett ramavtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Malta beträffande de allmänna principerna för Republiken Maltas deltagande i gemenskapens program (13251/2001 - KOM(2001) 481 - C5-0585/2001 - 2001/0194(AVC))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förenklat förfarande
Om förslaget till rådets beslut om ingående av ett ramavtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Turkiet beträffande de allmänna principerna för Republiken Turkiets deltagande i gemenskapens program
(13248/2001 - KOM(2001) 481 - C5-0586/2001 - 2001/0195(AVC))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förenklat förfarande
Om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (KOM(2001) 332 - C5-0311/2001 - 2001/0132(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förenklat förfarande
Om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1017/94 om omställning av mark i Portugal från odling av jordbruksgrödor till extensiv djuruppfödning
(KOM(2001) 559 - C5-0512/2001 - 2001/0233(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Betänkande utan debatt (A5-0413/2001) av Rocard för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 577/98 om anordnande av statistiska urvalsundersökningar av arbetskraften i gemenskapen (KOM(2001) 319 - C5-0275/2001 - 2001/0127(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0403/2001) av Pesälä för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2204/90 om ytterligare allmänna bestämmelser om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter med avseende på ost
(KOM(2001) 410 - C5-0363/2001 - 2001/0159(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0442/2001) av Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 2358/71 om den gemensamma organisationen av marknaden för utsäde och om fastställande av stödbeloppen för utsädessektorn för regleringsåren 2002/03 och 2003/04 (KOM(2001) 244 - C5-0206/2001 - 2001/0099(CNS))

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Det hade avtalats med kommissionen att vi före slutomröstningen om lagstiftningsresolutionen skulle få ett yttrande från kommissionen om hur långt den är beredd att gå när det gäller att godkänna våra ändringsförslag.

Byrne
. (EN) Herr talman! Kommissionen kan bekräfta att den är nöjd med resultatet av förlikningen när det gäller den öppna deklarationen. När det gäller positivlistan har vi förbehåll, vilket klargjordes i går kväll, och lade följaktligen in en förklaring som skall införas i skriftväxlingen om resultatet av processen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0402/2001) av Lage för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av ett protokoll om fastställande för perioden 1 juli 2001 - 30 juni 2004 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Kap Verde om fiske utanför Kap Verdes kust (KOM(2001) 470 - C5-0479/2001 - 2001/0203(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0425/2001) av Cunha för fiskeriutskottet, om förslaget till rådets förordning om ingående av ett protokoll om fastställande för perioden 16 juni 2001 - 15 juni 2006 av de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Guinea-Bissaus regering om fiske utanför Guinea-Bissaus kust
(KOM(2001) 530 - C5-0566/2001 - 2001/0240(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0428/2001) av Gargani för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om " Europeisk kulturhuvudstad 2005" (2001/2221(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande utan debatt (A5-0429/2001) av Gemelli för utskottet för framställningar om de europeiska medborgarnas rätt att inge framställningar: för en förstärkning genom en översyn av EG-fördraget(2001/2137(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Minnesstund med anledning av de tragiska händelserna i Förenta staterna den 11 september 2001
Talmannen
Kära kolleger! På begäran av några av er har vi beslutat att hålla en mycket kort minnesstund med anledning av de tragiska händelserna för tre månader sedan. Jag skall därför läsa ett meddelande.
Herr ordförande, mina kära kolleger! För tre månader sedan i dag, kl. 8.46 New York-tid, skakades hela världen av de fruktansvärda attentaten mot Manhattan och Washington. I denna stund, när jag uppmanar er till stillhet och hågkomst, går mina och våra tankar till att börja med till de tusentals offren och deras familjer, till räddningstjänsten, anställda, militärer och civila vars liv plötsligt släcktes. Tankarna går också till det amerikanska folket som alltsedan dessa händelser lever i skräck och oro för nya attentat.
Europeiska unionen tar fullständig del i de ansträngningar som solidariskt genomförts tillsammans med Förenta staterna för att bekämpa den internationella terrorismen. Detsamma gäller åtagandena för att finna nödvändiga lösningar på de konflikter som hotar världsfreden, bl. a. i Mellanöstern. Vår vilja och sammanhållning krävs för att sådana tragedier inte skall upprepas. Jag innesluter i mina tankar offren för alla former av terrorism och krig, och jag ber er att hålla en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)

Omröstning (fortsättning)
Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE), föredragande. (DE) Herr talman! Ett litet missöde inträffade tidigare. I samband med betänkandet om utsäde gjorde kommissionen ett tillkännagivande som egentligen passar ihop med det här betänkandet. Det handlade om positivlistan. Det låg i kommissionens intresse att säga det. Det som vi nu kräver i samband med betänkandet om utsäde ligger i vårt intresse. Jag föreslår - detta ligger också i kommissionens intresse, herr Fischler, men mer i vårt intresse, för det handlar om att vi skall bli delaktiga i nästa rapport som läggs fram - jag föreslår alltså att kommissionen nu kommer med det tillkännagivande som egentligen passar till det andra betänkandet. Då har vi hört båda och kan rösta efter det.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina ärade damer och herrar! Det är visserligen lite ovanligt att komma med ett yttrande om ett betänkande som man redan har röstat om. Trots det skulle jag gärna vilja klargöra - så att det inte blir några utstående frågor - vad som finns att säga i samband med det betänkande som har röstats igenom. Bortsett från det goda arbete som utförts under förberedelserna är vi ju alla överens om att ett beslut måste fattas i rådet innan årets slut om stödbeloppen och stabilisatorn, så att den nödvändiga säkerheten uppnås.
Jag stöder innehållet i de föreslagna kompromissändringsförslagen. För det första godtar jag möjligheten att när det gäller varje enskild medlemsstatsnivås garanterade kvantiteter införa en utjämning inom ramen för gemenskapens garanterade maximala kvantitet mellan medlemsstaterna.
För det andra är jag för en tillämpningsföreskrift som gör det möjligt att bevilja nischprodukter från småproducenter tillräcklig flexibilitetsmarginal.
För det tredje kommer kommissionen till rådet och parlamentet att, i ljuset av resultaten av en grundlig studie om hur den här marknadsordningen fungerar och om försörjningen av gemenskapens marknad av olika utsäde på grundval av artikel 37, lägga fram lämpliga förslag, bland annat också när det gäller att fastställa den garanterade maximala kvantiteten. Vi kommer att göra detta i god tid, så att anslutningsförordningen kan bygga på detta.
När det i övrigt gäller hur reglerna om hur stabilisatorn skall tillämpas innebär parlamentets förslag om att minska stödbeloppet året efter att den garanterade högsta nivån har överskridits i flera fördelar, vilket är anledningen till att vi kommer att granska dessa noggrant.
(Parlamentet godkände det gemensamma förslaget.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0416/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (10880/1/2001 - C5-0414/2001 - 2000/0286(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet
(föredragande: Whitehead)

Whitehead
Herr talman, en kort förklaring. Det finns nu ett antal överenskomna ändringsförslag till detta betänkande som vi tror kommer att antas. Det finns ett ovanligt förfarande - kammaren har redan röstat om kriterierna för placeringen av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Rådet var inte redo att godkänna det som en del av betänkandet. Vi anser dock att det var nödvändigt att ange vilka kriterierna skall vara och att hålla fast vid det. Det bästa sättet att göra detta utan att gå till förlikning är att rösta om det som en lagstiftningsresolution, vilken således endast blir bindande för parlamentet. Vi hoppas att parlamentets talman kan framföra den informationen till toppmötet i Laeken om två dagar.

Talmannen
Jag skall be kommissionen framföra er ståndpunkt när det gäller ändringsförslagen.

Byrne
. (EN) Jag vill än en gång uttrycka kommissionens tacksamhet gentemot föredraganden och skuggföredragandena för det effektiva och konstruktiva sätt på vilket de har deltagit i diskussionerna mellan institutionerna under de senaste veckorna. Vi är nära att nå en helhetskompromiss som skulle göra det möjligt att anta förordningen utan förlikning, vilket kommer att göra det möjligt att inrätta Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet i början av nästa år.
När det gäller kommissionens ståndpunkt i fråga om ändringsförslagen så är den följande. Kommissionen kan godkänna ändringsförslag 1, 7, 10, 13, 14, 16, 19, 21 till 24, 26 och 29 till 44. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 2 till 6, 8, 9, 11, 12, 15, 17, 18, 20, 25, 27 och 28.
När det gäller den fråga som Whitehead tog upp så är jag, som jag angav i debatten i går kväll, djupt övertygad om att myndighetens säte bör väljas i enlighet med rationella och operativa kriterier som kan underlätta för Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet att fungera smidigt. I så måtto kan jag stödja de principer som kommer till uttryck i den resolution Whitehead hänvisade till.
(Applåder)
(Talmannen förklarade den ändrade gemensamma ståndpunkten antagen.)
Betänkande (A5-0422/2001) av Bushill-Matthews för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet: Initiativ för tillväxt och sysselsättning - Åtgärder för finansiellt stöd till innovativa och sysselsättningsskapande små och medelstora företag
(KOM(2001) 399 - C5-0459/2001 - 2001/2183(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)

RÖSTFÖRKLARINGAR- Betänkande (A5-0442/2001) av Graefe zu Baringdorf

Souchet
. (FR) Gräs och balj- och ärtväxter odlas i 30 000 anläggningar i Europeiska unionen och är de arter som huvudsakligen berörs av den gemensamma organisationen av marknaden. De är av stor betydelse för sysselsättningen, producenternas inkomster, den socioekonomiska balansen i en rad regioner, den biologiska mångfalden och försörjningssäkerheten.
Men dels har producenternas marknadspriser de senaste åren varierat kraftigt, dels har Europeiska unionen ett underskott på ca 15 000 ton.
Vi bör därför glädjas åt att den nuvarande nivån på stödbeloppet för utsäde bibehålls, eftersom vi vet att det krävs för att upprätthålla balansen mellan produktionen och marknaden, och under sådana förhållanden tycker jag inte det är nödvändigt att införa en budgetstabilisator, eftersom marknaden visat att den kan vara självreglerande, särskilt som kommissionens förslag om denna stabiliseringsmekanism är allmän och vag. Jag tycker avslutningsvis att det är olämpligt att använda den modell som införts för risutsäde, som kan bedömas tillsammans med marknaden för livsmedelskonsumtion.
Det skulle avslutningsvis framför allt vara klumpigt att fördela en garanterad maximikvantitet mellan medlemsstaterna, eftersom utsädesfirmorna ofta är belägna i flera länder.
Detta är innebörden i de ändringsförslag jag lämnat till utskottet, där de antogs enhälligt. Det gläder mig att konstatera att Europaparlamentet i kammaren instämt i denna klokhet.
Betänkande (A5-0425/2001) av Cunha

van den Bos och van der Laan
. (NL) De fiskeavtal som EU sluter med utvecklingsländer är inte bra för miljön och inte bra för dessa länder. Att EU-fiskare uppenbarligen känner sig tvingade att flytta sina aktiviteter från EU-vattnen till andra platser visar att fiskbeståndet i EU-vattnen genom dessa aktiviteter tydligen har gått så kraftigt tillbaka att avkastningen nu inte längre är tillräcklig. Detta miljöproblem måste man ta itu med vid källan, nämligen genom att minska flottans kapacitet, inte genom att börja utfiska på annat håll. Dessutom är avtalen skadliga för den lokala ekonomin med tanke på att de moderna EU-fartygen berövar de lokala fiskarna deras fångster. Det är absurt att EU som en del av avtalet betalar pengar till regeringarna i dessa länder för att hjälpa dessa fiskare att finna en annan utkomst.
De ändringsförslag som fiskeriutskottet och ELDR har lagt fram till kommissionens förslag innebär en förbättring av avtalstexten. D66 har därför stött dessa ändringsförslag. Med tanke på att vi av ovannämnda skäl är emot avtalet som sådant har vi röstat emot lagstiftningsresolutionen.
Betänkande (A5-0402/2001) av Lage och (A5-0425/2001) av Cunha

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har avstått från att rösta om samtliga betänkanden rörande avtalen om fiske med Guinea-Bissau och Kap Verde, för även om de ger dessa stater viss inkomst, utgör de bara en formalisering av den skövling av naturresurserna i Guinea-Bissau och Kap Verde som blir resultatet av de europeiska ländernas omfattande fiske.
Den enda anledningen till att vi röstat för ändringsförslag 7 i Lages betänkande och ändringsförslag 5 i Cunhas betänkande är att de ändå har förtjänsten att ange ett bestämt belopp för den ekonomiska kompensationen, utan att avge något förhastat omdöme om huruvida detta belopp verkligen kompenserar förlusten av denna naturresurs.
Betänkande (A5-0428/2001) av Gargani

Crowley
. (EN) Jag vill börja med att föra mitt tack till föredraganden Gargani för hans betänkande om Europeisk kulturhuvudstad 2005 till protokollet. Jag stöder helt och fullt detta betänkande, eftersom jag företräder staden Cork i Europaparlamentet.
Cork har en lång och stolt tradition som Irlands andra stad och har varit ett centrum för lärdom, industri, handel och kultur i mer än 800 år. Eftersom det är en viktig hamnstad har den även varit öppen för många influenser utifrån som har bidragit till att utveckla många nya förbindelser och kontakter.
Irlands historia skulle kunna skrivas i Cork eftersom staden påverkades på ett sätt som påminner om hela Irland. Oavsett om det handlar om erövring och kolonisering, utrotningen av det inhemska gaeliska språket och de inhemska traditionerna eller hungersnöd och utvandring så har Cork befunnit sig i centrum för alla dessa oerhörda förändringar. I dag är Cork en utvecklad modern stad med siktet inställt på framtida teknik och utvecklingsmöjligheter. Staden har dock aldrig, trots denna inriktning på framtiden, glömt bort eller försummat sitt förflutna utan vördar och skyddar verkligen sin historia och sin kultur, i baletten, operahuset, Everyman-teatern, Triskels konstcentrum, Corks National Sculpture Factory, Crawfords konstgalleri, Crawfords skola för konst och design, Corks universitet, Corks tekniska högskola, musikskolan och handelshögskolan, för att bara nämna några stycken.
Utifrån dess tidigare invånares insatser på musikens, dansens, konstens och litteraturens områden ser den i dag med stolthet på den nya generationen aktörer på dessa områden.
I Cork är vi stolta över vår gästfrihet och vårt mottagande av alla. Vi möter de nya utmaningar vi ställs inför med den tillförsikt som medvetandet om gångna erfarenheter skänker.
Som Europeisk kulturhuvudstad kommer Cork år 2005 att visa fram allt det framstående i vårt förflutna men vi kommer även att skänka inspiration för framtiden.
Jag griper detta tillfälle att hälsa er alla välkomna till Cork, nu och år 2005. Jag är säker på att dess skönhet, humor, vitalitet och lugn kommer att göra ett djupt intryck på er.
Om ni en gång har varit i Cork så kommer ni aldrig att vilja resa därifrån.
Betänkande (A5-0421/2001) av Graefe zu Baringdorf

Fatuzzo
Herr talman! Detta gäller betänkandet om saluföring av foderblandningar, dvs. om det som djuren äter, och bland djuren återfinns även fiskar. Som ni vet, herr talman, så är jag välkänd bland fiskarna, framför allt pensionerade fiskar, och därför kunde jag inte låta bli att fråga dem, framför allt pensionerade fiskar från Marocko, vad de tycker om detta direktiv om sammansättningen av livsmedel för djuren. Jag skämtar inte, herr talman! Jag försöker bara på mitt vanliga vis redovisa motiven för varför jag röstade för betänkandet. Dessa fiskar, som för ett ögonblick befriats från sin vanliga mutism, sade till mig att de stöder dokumentet, men de skulle vilja att jag framförde till Graefe zu Baringdorf, inför de kommande ändringarna av direktivet, att han skall se till att det finns en meny även när det gäller djurfoder, dvs. att de inte alltid skall vara tvungna att äta samma rätter. Även de tröttnar på att alltid få samma soppa!
Betänkande (A5-0416/2001) av Whitehead

Fatuzzo
Herr talman! När det gäller dokumentet om inrättande av en europeisk livsmedelsmyndighet måste jag få förklara varför jag röstade som jag gjorde. Även detta gäller en fråga som leder oss till köket, herr talman - och det är inte mitt fel. Kanske kommer även nästa fråga att leda oss dit, med tanke på att det börjar bli dags för lunch.
Jag röstade för betänkandet, eftersom jag naturligtvis tycker att maten på våra bord måste vara god. Men jag tycker att det skulle vara bra om vi kunde genomföra inspektioner även när det gäller de direktiv som gäller livsmedelskontroll. Inspektioner vill våra medlemsstater dessvärre inte veta av, och därför kräver jag att denna livsmedelsmyndighet i framtiden skall få befogenheter att verkligen göra oanmälda stickprovskontroller i offentliga matsalar, i skolornas bespisningar, på företag och i matsalarna på de institutioner där de äldre vistas när de inte längre kan leva med sina familjer. Livsmedel är något mycket, mycket viktigt!

Thyssen
Herr talman! Jag skulle bara vilja säga att jag med mycket stor tillfredsställelse har röstat för ändringsförslagen till den gemensamma ståndpunkten om livsmedelssäkerhet som kollega Whitehead var föredragande för. Jag skulle vilja tacka kollegan för hans stora ansträngningar, för tack vare hans arbete har vi lyckats med att tvärs över grupperna nå klara, tydliga och goda avtal, och därigenom står vi nu där vi står.
Vi har i dag endast antagit de ändringsförslag som kommissionen godkänner i sin helhet. Det har också slutits avtal med rådet. Detta innebär att livsmedelsmyndigheten kan vara i funktion under 2002, det vill säga att vi helt och hållet följer tidsschemat. Jag tror att vi lugnt kan säga att detta beror på det goda samarbetet tvärs över grupperna i parlamentet. Vi har skapat en ram som bör fungera. Om man nu också lyckas att placera rätt män och rätt kvinnor på rätt plats och ge myndigheten ett säte som ger den chansen att etablera externa kontakter mycket smidigt, då tror jag att det finns alla förutsättningar för att denna livsmedelsmyndighet skall bli en framgång. Herr talman! Det kommer nu an på myndigheten själv, och jag önskar den all framgång i detta avseende.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Att inrätta en " europeisk livsmedelsmyndighet" som skall övervaka livsmedelssäkerheten inom unionen skulle kunna vara bra för konsumenterna. Vi instämmer i principen.
Men vi betonar att, i motsats till liknande myndigheter i andra länder, däribland Förenta staterna, kommer den europeiska livsmedelsmyndigheten endast att ha en rådgivande roll och kommer inte att ha någon makt. Vad kommer under sådana förhållanden dess rekommendationer att vara värda? Särskilt som ett antal livsmedelsskandaler nyligen, alltifrån galna kosjukan till dioxinkycklingar, visat att livsmedelssäkerheten och strävan efter vinst står i motsats till varandra. Den europeiska livsmedelsmyndigheten riskerar att under sådana förhållanden blir en ren dekoration.

Figueiredo
. (PT) Vissa framsteg mot skapandet av en europeisk livsmedelsmyndighet är positiva, även om jag fortsätter att påpeka att den inte får bli ett universalmedel för att lösa livsmedelssäkerhetsproblemen och inte en rökridå inför allmänheten. Det är viktigt att inrätta en livsmedelsmyndighet som kan genomföra en riskbedömning för livsmedelssäkerheten, grundad på solida vetenskapliga utlåtanden, men som inte tar ansvaret ifrån kommissionen eller ersätter den, liksom när det gäller de behöriga myndigheterna för riskhantering i varje medlemsstat.
Grundprincipen för all livsmedelslagstiftning är skyddet för folkhälsan och därför är det viktigt att införa en försiktighetsprincip i riskbedömningen eftersom de vetenskapliga uppgifterna är otillräckliga eller ofullständiga. Det är dock tveksamt om det är nödvändigt med en så tungrodd apparat ur ett administrativt och budgetmässigt perspektiv, även om vi måste framhålla att det är nödvändigt att varje medlemsstat har en medlem i administrationen.
Det är hur som helst viktigt att betona att livsmedelsfrågan bara kan lösas med djupa förändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken och en verklig livsmedelspolitik som inte är grundad på de multinationella jordbruksföretagens intressen eller på avregleringen av jordbrukshandeln.

Grossetête
. (FR)Jag har röstat för betänkandet.
Sedan flera år strävar vi efter att återupprätta konsumenternas förtroende, och den europeiska livsmedelsmyndigheten är en del av detta arbete.
Nollrisk finns inte och vi vet vilka konsekvenser problem med bakterier skulle få för de flesta konsumenter (inte bara i anslutning till terrorismen). Säkerheten måste därför stå i centrum för den lösning som planeras.
Vi får inte bli bestörta utan skall komma ihåg att den europeiska livsmedelskedjan är en av de säkraste i världen, men för att vara effektiv och trovärdig måste myndigheten omge sig med de bästa vetenskapliga experterna och samtidigt stödja sig på befintliga nationella myndigheter.
En annan viktig aspekt som bör betonas är den uppdelning som krävs mellan riskbedömning, som faller under det vetenskapliga området, och riskhantering (beslutad åtgärd) som enbart hör till det politiska området.
Jag vill erinra om att de åtgärder som beslutats om måste stå i proportion till risknivån. Vid en upplevd risk, som det inte finns någon grund för - exempelvis ryktesspridning - är det lämpligt att svara med ett meddelande till konsumenterna. Vid en potentiell risk måste försiktighetsåtgärder vidtas, och vid en verklig risk slutligen krävs förebyggande åtgärder.
Om den europeiska livsmedelsmyndigheten skall vara optimalt effektiv måste den vara fullständigt oberoende - sammansättningen blir där avgörande - och visa prov på stor öppenhet i sina beslut.
Slutligen måste sanktionerna vid allvarliga fel eller bedrägeri inte bara vara omfattande utan framför allt tillämpas.

Meijer
. (NL) I samband med produktion av livsmedel var kvalitet och folkhälsa i åratal underordnade strävan efter allt lägre produktionskostnader. En billigt matpaket skulle begränsa kostnaderna för de breda lagren. Makthavarna och det privata näringslivet var tillsammans överens om denna minskning av kostnaderna som bland annat uppnåddes genom utökning av verksamheten, utnyttjande av onaturliga råvaror, intensifierad användning av utrymme, import av djurfoder från tredje världen och en enorm utslagning av mänskligt arbete.
Man kunde bidra till detta genom att utfordra djur med slaktavfall och dioxinförgiftat gräs eller genom att fösa ihop djur i burar och lastbilar där sjukdomar lätt kan spridas. Den som ville ha bättre livsmedel kunde ju alltid anlita en särskild distributionskedja för höginkomsttagare. Först då det visade sig att människor kan bli obotligt sjuka av smittade livsmedel ville allt fler människor veta vad de äter.
På nytt visar det sig att det först måste ske olyckor innan man tar itu med att lösa ett problem. Denna lösning ligger inte i att utvidga den europeiska byråkratin eller att bråka om var en ny institution skall ha sitt säte och dess ledning. Livsmedelssäkerhet kan uppstå först när kostnadsreduktion och rörelsevinst inte längre går före allt och en maximal öppenhet uppstår på sådana områden som klagomål, minoritetsåsikter, sammansättning och säkerhetsåtgärder.
Jag hoppas på den epokgörande vidareutveckling som Staes förutser, men det återstår fortfarande att se.

Patrie
. (FR) Jag röstade för rekommendationen eftersom jag anser att den gemensamma ståndpunkten med dessa ändringar innebär viktiga förbättringar, jämfört med kommissionens ursprungliga förslag.
Jag instämmer fullständigt i den starka önskan från de europeiska institutionerna: den europeiska livsmedelsmyndigheten måste inrättas mycket snart och inleda sin verksamhet redan i början av 2002. Jag stödde därför föredraganden i strävan efter att en text skulle antas som kan godkännas av rådet, så att ett förlikningsförfarande, som alltid tar för lång tid, kan undvikas.
Den europeiska livsmedelsmyndigheten kommer att vara stark och kommer, hoppas jag, att ha bättre kontroll över riskerna med livsmedel i hela Europeiska unionen.
Övervakning och kontroll kommer alltid att åligga medlemsstaterna, medan riskhanteringen och systemet för tidig varning förblir Europeiska kommissionens ansvar.
Slutligen godkänner jag antagandet av kriterierna som gör det möjligt att i det allmännas intresse välja den bästa placeringen för den europeiska livsmedelsmyndigheten: staden Lille förefaller mig helt uppfylla de krav som ställs i rekommendationen.

Titley
. (EN) Jag stöder av hela mitt hjärta detta betänkande av min socialistiske kollega som kräver att allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning skall införas och inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Livsmedelssäkerhet är något som inger majoriteten av Europeiska unionens medborgare stora farhågor och av den anledningen är det absolut nödvändigt att denna myndighet så snart den har inrättats blir effektiv, demokratisk och öppen. På så vis kommer den roll som parlamentet förslås spela att fungera som en garanti för att detta organ skall granskas ingående och att det kommer att befinnas vara så legitimt som möjligt.
Det är dessutom ytterst önskvärt att denna myndighet placeras så att den blir fysiskt oberoende av andra EU-institutioner. Det skulle garantera att den förblir oberoende och således mer trovärdig i medborgarnas ögon. Till sist, kravet på nära samarbete med berörda organ är relevant: det är förnuftigt att myndigheten skall dra fördel av den kunskap som finns tillgänglig inom andra närstående organisationer när det föreligger en misstänkt livsmedelsrisk.

van den Bos och Van der Laan
. (NL) Gruppen D-66 har samtyckt till Whitehead-betänkandet om Europeiska livsmedelsmyndigheten. D-66 gläder sig åt tidpunkten för detta betänkande, strax före EU-toppmötet i Laeken.
Frågan om Europeiska livsmedelsmyndighetens säte kan nämligen inte betraktas fristående från den fortfarande olösta frågan om Europaparlamentets säte och parlamentets flyttcirkus mellan Bryssel och Strasbourg. Vi utgår från att regeringscheferna kommer att ta upp dessa frågor till fullo i Laeken.
Betänkande (A5-0422/2001) av Bushill-Matthews

Fatuzzo
Herr talman! Bushill-Matthews har lagt fram ett betänkande om finansiellt stöd till små och medelstora företag. En sjuttioårig pensionär från Genua, Guido Facchinetti, som är en framstående kock och som hela livet har arbetat i olika restauranger bad mig att rösta för detta dokument av de anledningar som jag redan nämnt, dvs. att det är bra att de små och medelstora företagen finansieras av Europeiska unionen. Han sade till mig: " Om jag hade haft de ekonomiska möjligheterna skulle jag trots mina sjuttio år ha öppnat nya restauranger i hela Europa, där man skulle servera " trenette" med pestosås, genovesisk ärtsoppa, focaccia från Recco och friterad fisk från Camogli" - jag ber mina vänner fiskarna om ursäkt om de skulle lyssna - " för detta är en utmärkt mattradition och jag skulle vilja sprida den i hela Europa. Man jag behöver pengar!" Jag hoppas att detta dokument skall göra det möjligt för honom att fortsätta sitt fantastiska arbete som kock, italienare och genovesare.

Bastos
. (PT) Lanseringen av initiativet för tillväxt och sysselsättning är ett mycket positivt steg för att öka och förbättra EU:s sysselsättningsutsikter. De senaste åren har det varit de små och medelstora företagen och mikroföretagen som skapat flest nya arbetstillfällen. Den rapport kommissionen har lagt fram ger en objektiv analys av utvecklingen av tre finansiella instrument för de små och medelstora företagen: ETF-startordningen, Joint European Venture-programmet (JEV) och SMF-garantin.
Men de kritiska iakttagelserna i Bushill-Mathews betänkande är mycket relevanta och jag instämmer i dessa och har röstat för.
Jag vill för det första understryka behovet av att kommissionen i framtiden klart och tydligt skall ange graden av konkreta förutsägelser om ytterligare arbetstillfällen. För det andra måste kommissionen komma med en djupare analys av skälen till att vissa länder deltar i högre grad i de olika programmen och att andra uppvisar en lägre deltagarnivå eller ingen alls.
Därför vill jag nämna att Portugal hör till de medlemsstater som inte kommit att omfattas av ETF-startordningen, inriktad på nyinvesteringar på högteknologiområdet.
Och när det gäller SMF-garantin under referensperioden var deltagandet den 31.12.2000 ganska lågt. Enligt preliminära uppgifter från dem som förmedlar lån, fick endast åtta portugisiska små och medelstora företag garantimedel från denna mekanism, medan i Spanien 2 812 företag fick det.
Denna analys blir en ytterst viktig indikator för att definiera och vidta anpassningsåtgärder, främst när det gäller en fullständig tillgång till relevant information, enkla förfaranden för ansökningar och snabbare tilldelning av medel.

Korakas
. (EL) Den politik som bedrivs av Europeiska unionen och dess medlemsstater leder varje år till konkurs för hundratusentals små och medelstora företag, eftersom de inte klarar av monopolkapitalets angrepp. Tecknen på konjunkturnedgång blir allt tydligare, och de första offren är de små och medelstora företagen och de arbetstillfällen som går förlorade, arbetstillfällen som absolut inte kan ersättas av de i regel begränsade och kortvariga anställningar som möjliggörs genom tillfälliga subventioner.
Den enda effekten av kommissionens förslag är att man stärker den europeiska företagskapitalmarknaden genom etablering av finansiella mellanhänder, som inte kontrolleras och inte heller har en verksamhet som syftar till att skapa arbetstillfällen.
I de flesta fall får de små och medelstora företagen inte några direkta bidrag, eftersom ansökningarna måste ställas till mellanhänder, som i regel är traditionella " fonder för risk- och investeringskapital" . Dessa fonder är underställda EIB, som ger dem krediter och garantier. Således är det ingen utom Europeiska investeringsbanken som känner till vilket av dessa företag som får stöd, vilka finansieringsplaner som finns och hur många arbetstillfällen dessa kan skapa.
Dessa finansiella mellanhänder, som har slutit avtal med Europeiska investeringsfonden, inriktar sig framför allt på primära investeringar inom högteknologiska sektorer såsom informationsteknik, kommunikation och bioteknik.
Vilka stödåtgärder är det då vi talar om och till vilka små och medelstora företag går de, eftersom de traditionella små och medelstora företagen, småfabrikerna och företagen inom turism och handel, inte omfattas av det ekonomiska stödet trots sina möjligheter till innovativ produktion. Man ignorerar således den ytterst betydelsefulla roll som de små och medelstora företagen spelar i varje lands ekonomi, för det har ju visat sig att de utgör ryggraden i Europas företagssektor, och de är de enda företag som under de senaste åren har kunnat skapa nya arbetstillfällen.
Den ojämna geografiska fördelningen av detta stöd är ytterst betecknande för den allt kraftigare regionala obalansen mellan medlemsstaterna, eftersom mer än hälften av företagsstödet (vare sig det gäller startbidrag eller garantiåtaganden) betalas ut i Frankrike och Tyskland, medan företagsstödet i Grekland är helt obetydligt, därför att " företagskapitalmarknaden är outvecklad" .
Jag hyser inga tvivel om innebörden i EU:s sysselsättningspolitik eller dess politik i fråga om små och medelstora företag, som egentligen är obefintlig, och inte heller när det gäller vilka intressen denna politik tjänar. Därför tycker jag det är rent hyckleri varje gång man talar om sysselsättning, om bekämpande av arbetslösheten och om stödet till de små och medelstora företagen inom ramen för denna politik.
Arbetstagarna och de små och medelstora företagarna motsätter sig denna politik och kämpar för att kullkasta den. I dess ställe vill de se en politik som tar hänsyn till människan och hennes behov i dagens samhälle.

Meijer
. (NL) Förr fanns småföretag överallt. Under det senaste halvseklet har de systematiskt köpts upp och konkurrerats ut av stora nykomlingar. Det är först under de senaste åren som det uppstått ett överraskande förnyat intresse för småföretaget. I motsats till tidigare har de stora bjässarna nu intresse av detta eftersom de därigenom kan avhända sig uppgifter som de själva inte kan utföra lika billigt. De anlitar utomstående i länder med lägre löner eller säljer sårbara delar av sitt företag till personalen eller ledningen. Affärsriskerna, såsom att bemöta upp- och nedgångar i transport och reparation, kommer att ligga hos en annan. Dyra kollektivavtal och bestämmelser om bättre arbetsförhållanden gäller då ofta inte längre. För att kunna överleva måste människorna i ett sådant småföretag arbeta hårdare och längre än tidigare i storföretaget. De små tror att de är självständiga, men de är helt beroende av banken och av storföretag som de har slutit kontrakt med. Deras livsuppehälle kan därigenom upphöra oväntat snabbt. Chansen är stor att statligt stöd till småföretag när allt kommer omkring till största delen kommer de stora bjässarna till godo. Jag avvisar dock inte detta stöd utan vidare, för det finns också situationer där småföretaget ger arbetstagargrupper goda nya chanser, framför allt för invandrare och pionjärer på området tekniska innovationer.

Titley
. (EN) Jag stöder av hela mitt hjärta detta betänkande som rekommenderar kommissionens rapport om finansiellt stöd till små och medelstora företag genom Initiativet för tillväxt och sysselsättning. Eftersom det för närvarande är så att de flesta små och medelstora företag har svårt att komma in på teknikmarknaden, kan detta finansiella stöd ofta innebära skillnaden mellan framgång och misslyckande för ett litet eller medelstort företag som skulle kunna bli mycket framgångsrikt. Det klagas alltför ofta över att EU har misslyckats med att främja en kultur av innovation och företagsamhet: Europeiska investeringsfonden (EIF) är ett viktigt medel som kan och bör användas för att rätta till denna bristande balans.
Kravet på en ingående utvärdering av projekt är också välkommet: på så vis kommer det att finnas ett viktigt element av ansvarsskyldighet i systemet. Även kravet på Europaparlamentets deltagande är av avgörande betydelse för att komplettera detta.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00, och återupptogs kl. 15.00.)

Förslag till allmän budget 2002 (ändrat av rådet) / Ändringsskrivelse 2/2002
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande fyra betänkanden från budgetutskottet:
(A5-0400/2001) av Costa Neves och Buitenweg, om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 såsom ändrat av rådet - (samtliga avsnitt) (14341/2001 - C5-0600/2001 - 2324/2000(BUD)), och ändringsskrivelse nr 2/2001 till förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2002 (14340/2001 - C5-0615/2001)
(A5-0427/2001) av Colom i Naval om kommissonens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Ekonomisk planering 2002-2006 - Budgetplan för rubrik 3 och 4 ((SEK(2001)1013 - C5-0410/2001 - 2001/2162(COS)),
(A5-0447/2001) av Wynn om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om användning av mekanismen för flexibilitet (KOM(2001) 625 - C5-0557/2001 -2001/2227(COS)),
(A5-0439/2001) av Turchi om Europaparlamentets resolution om årsrapporten 1999 från kommissionen till rådet,
Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om transeuropeiska nät enligt artikel 16 i förordning (EG) nr 2236/95 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät (KOM(2000) 591 - C5-0255/2001 - 2001/2120(COS)).

Vande Lanotte
. (NL) Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att på nytt få möta er här för att förklara de viktigaste punkterna i andra behandlingen av förslaget till allmän budget för Europeiska unionen såsom det förelåg den 22 november. Det är en av de sista, men också en av de viktigaste faserna i den ibland komplicerade process som gemenskapens budget kommer till stånd på.
Jag fäster stort värde vid att kunna avlägga denna förklaring inför Europaparlamentets ledamöter som har samlats här som företrädare för den europeiska demokratin i fulltaligt sammanträde.
Denna andra behandling av rådet har enligt reglerna i det interinstitutionella avtalet föregåtts av ett samrådsmöte med Europaparlamentet, rådet och kommissionen som ägde rum den 21 november. Jag tror att jag talar för alla deltagare i detta långa sammanträde, som slutade först tidigt på morgonen, när jag säger att det inte bara var en budgetmässig utan också politisk framgång eftersom den allmänna budgeten för 2002 nu kommer att fastställas inom kort, och för att vi kunde enas om behandlingen av ett antal nya delar som tillkommit efter vår första behandling liksom om ett par prioriteringar.
På rådets vägnar vill jag rikta några tackord till parlamentets delegationer och till Schreyer som inte sparat någon möda för att uppnå detta resultat.
Först och främst de nya delarna. Naturligtvis i första hand händelserna den 11 september. Helt i överensstämmelse med det som beslutades på samrådsmötet ville rådet efter dessa tragiska händelser träffa en uppgörelse för finansieringen av konsekvenserna av detta i Afghanistan och kringliggande länder. Med vår jargong innebär detta att de geografiskt orienterade budgetposterna höjs, och därmed menar vi posterna för Asien och Tacis på området extern politik. Rådet har under sin andra behandling till exempel beslutat om ett totalbelopp för Asien på nästan 488 miljoner euro i åtagandebemyndiganden. Vidare ville rådet lämna en bred marginal under taket för utgiftskategori 4 " Extern politik" med tanke på eventuella senare behov i dessa områden. Denna marginal passar samtidigt in i den uppgörelse som träffats med Europaparlamentet om tillämpning av en minimimarginal på 70 miljoner euro för eventuella behov i Afghanistan och kringliggande länder. Vidare vill jag också påminna om att det finns en överenskommelse om att avsätta ett minimibelopp på 35 miljoner euro i utgiftskategori 6 som reserv till nödhjälp för dessa eventuella behov. Dessa delar utgjorde en viktig del av de diskussioner som vi förde.
En annan ny del som också kom upp i diskussionerna är programmet för omställning av den spanska och portugisiska fiskeflottan efter det uteblivna fiskeavtalet med Marocko. Här har rådet tagit upp ett belopp på 170 miljoner euro i åtagandebemyndiganden under utgiftskategori 2 i budgetförslaget och beslutat att använda mekanismen för flexibilitet för det motsvarande beloppet. I detta sammanhang är det värt att påminna om att rådet för att tillmötesgå Europaparlamentets önskemål har kopplat sitt godkännande till en särskild tilldelning på 30 miljoner euro i åtagandebemyndiganden under utgiftskategori 2 för de områden som gränsar till kandidatländerna och till användning av mekanismen för flexibilitet för motsvarande belopp.
Inom ramen för överenskommelsen med Europaparlamentet om ett belopp på 20 miljoner euro i åtagandebemyndiganden under utgiftskategori 3 för dessa gränsområden har rådet samtyckt till pilotprojektet " Konsekvenser av utvidgningen i gränsområden" . Denna överenskommelse var förmodligen en av kärnpunkterna i budgetförfarandet för 2002. För att i viss bemärkelse permanenta detta har Europaparlamentet, rådet och kommissionen beslutat att i budgeten för 2003, med hänsyn till de tak som fastställdes i Berlin, ta upp de 27 miljoner euro som inte togs upp i budgeten för 2002 och som utgör en del av de 197 miljoner euro som kommissionen hade föreslagit i finansieringsöversikten beträffande programmet för omställning av flottan, liksom 15 miljoner euro för gränsområdena.
Vad prioriteringarna betträffar påminner jag om att rådet i mars i år för första gången formellt antog slutsatser om budgetriktlinjerna för det kommande budgetförfarandet. På detta sätt ville rådet ange sina budgetprioriteringar för året 2002 på samma sätt som Europaparlamentet och kommissionen brukar göra. Under förhandlingarna framhöll rådet kontinuerligt dessa principer och prioriteringar och iakttog dem. Jag tror att detta är en bra metod, för den ger större tydlighet i fråga om vad det handlar om och vad som är målet, och den ökar öppenheten. Jag anser också att vi alla har intresse av att rådet fortsätter att göra detta.
Låt oss börja med de prioriteringar som ligger Europaparlamentet varmt om hjärtat. Det gläder mig att en överenskommelse har nåtts inom ramen för den gemensamma förklaringen om hanteringen av de icke utnyttjade åtagandena (RAL) och om att på medellång sikt arbeta bort det som man börjat kalla onormala RAL. Jag vill påpeka att onormala RAL, som vi har definierat som " slumrande åtaganden" där ingen utbetalning har utförts under de senaste två åren liksom gamla åtaganden som varit med i budgeten i minst fem år, inte kan minskas enbart genom att höja betalningsbemyndigandena, utan även genom att i stor utsträckning låta åtaganden förfalla. Jag anser att de åtgärder som kommissionen har tillkännagivit kommer att leda till att detta ärende kommer att lösas på ett tillfredsställande sätt på sikt. Vi har dessutom kommit överens om en förklaring i fråga om profilen för genomförandet av budgeten för 2002. Denna förklaring innebär att genomförandet av budgeten skall spridas jämnt över året så mycket som möjligt. Detta skall förebygga den så kallade December fever. För att uppnå detta har kommissionen planerat följande åtgärder. Den strävar efter att genomföra budgeten för 2002 med hänsyn till genomförandet av budgeten 2001 och att få till stånd förbättringar där så behövs. Budgetmyndigheten kommer att informeras om när profilen för genomförandet väsentligt avviker från den föreslagna profilen. Vidare kommer en genomförandeplan för budgeten 2002, indelad efter utgiftskategorierna i budgetplanerna, att skickas ut i samband med att det preliminära förslaget till budget för 2003 läggs fram.
Jag är övertygad om att dessa åtgärder svarar mot de horisontella ändringsförslag som Europaparlamentet godkände i första behandlingen, vilket innebär att vi kan se fram emot att budgeten godkänns med förtroende för genomförandet.
Rådet har ägnat särskild uppmärksamhet åt de prioriteringar som Europaparlamentet gjorde i första behandlingen, bland annat genom att bifalla de kompletterande anslagen till e-lärande och invandring. Naturligtvis är jag nöjd med post-EKSG-förordningarna och det spanska ordförandeskapets utfästelse i fråga om omarbetningen av budgetförordningen.
Jag vill avsluta denna senaste lista över prioriteringar att ta hänsyn till med en av rådets grundläggande prioriteringar, nämligen den behärskade höjningen av betalningsbemyndigandena. Jag kommer tillbaka till detta senare.
Under den andra behandlingen av budgeten tog vi hänsyn till de överenskommelser som slöts under förhandlingarna. Vi har strävat efter att anta en budget som kan användas för att å ena sidan finansiera Europeiska unionens alla prioriteringar och å andra sidan ta hänsyn till de punkter som togs upp efter första behandlingen utan att förbise de verkliga behoven och möjligheten till användning av anslagen. Jag skulle gärna vilja kort gå igenom de övriga resultaten med er per utgiftskategori.
Vad jordbruksutgifterna beträffar: ändringsskrivelse nr 2 har godtagits i sin helhet. Dessutom har rådet återställt de belopp som föreslogs i det preliminära budgetförslaget för de budgetposter som sänktes under första behandlingen och som inte berörs av ändringsskrivelsen. Ett extra belopp på 4,5 miljoner euro har tagits upp enligt överenskommelsen under förhandlingarna den 21 november, varvid parlamentets påpekanden har beaktats. I en gemensam förklaring med Europaparlamentet har särskild uppmärksamhet ägnats åt skyddet av djur under transport. Jag gläder mig samtidigt åt att våra institutioner har kunnat nå en överenskommelse i fråga om de punkter i denna ändringsskrivelse som avser utgifterna för landsbygdens utveckling, fiskeavtal och upptagandet i budgeten av det tillgängliga överskottet från förra budgetåret till ett belopp av 1,2 miljarder euro.
Jag tror att jag redan har gett en översikt av de främsta resultaten i samband med strukturåtgärderna, nämligen upptagande av 170 miljoner euro i åtagandebemyndiganden och 39 miljoner euro i betalningsbemyndiganden för omställningen av den spanska och portugisiska fiskeflottan samt beloppet på 30 miljoner euro till de områden som gränsar till kandidatländerna, varvid mekanismen för flexibilitet används i båda fallen.
Vad beträffar den inre politiken har rådet behållit de flesta punkter från sin första behandling och även accepterat ett antal viktiga ändringsförslag från Europaparlamentet, bland annat e-lärande med en höjning på 5 miljoner euro och Europeiska flyktingfonden med en höjning på 5 miljoner euro. Föredragandena har försökt att övertyga oss och lyckats med detta, men även rådets beredvillighet till samarbete kan här understrykas enligt min uppfattning. Det är under denna utgiftskategori som en icke försumbar del av åtgärderna till förmån för de områden som gränsar till kandidatländerna skall finansieras.
Vad den externa politiken beträffar har rådet inte bara höjt budgetavsnitten avseende Asien och Tacis med 66 miljoner euro jämfört med budgetförslaget, utan också godkänt ändringsskrivelse nr 2 avseende internationella fiskeavtal. För den gemensamma säkerhetspolitiken har ett belopp på 30 miljoner euro i åtagandebemyndiganden tagits upp i enlighet med resultaten av förhandlingarna den 21 november.
I fråga om de administrativa utgifterna har de tre institutionerna kommit överens om att under en informell trepartsförhandling ingående diskutera rapporten från generalsekreterarna om utvecklingen på lång sikt. Enligt min uppfattning ligger fortfarande många möjligheter öppna här.
Vad beträffar Europaparlamentets budget har rådet antagit förslaget till den ändrade och kompletterande budgeten nr 5 för 2001, vilket innebär ett föregripande av utgifterna för byggnader inom ramen för budgeten 2003, med skyldigheten att sänka utgifterna med ett lika stort belopp 2003.
Sedan ett par år tillbaka använder rådet ett allomfattande tillvägagångssätt vid sin behandling, vilket innebär att man i samband med budgetförslaget utför analyserna framför allt på grundval av de prioriteringar som gjorts och utgiftskategorins storlek. Med detta tillvägagångssätt har rådet kunnat hålla sig under de befintliga årliga maximibeloppen för utgifter som fastställdes för budgetplanerna i det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999. Dessutom har rådet, i enlighet med det interinstitutionella avtalet, kunnat sörja för att det finns marginaler tillgängliga inom taket för budgetplanerna, vilket gör det möjligt att prioritera olika åtgärder och strategier från gemenskapens sida.
Vid utarbetandet av andra behandlingen har rådet iakttagit en sådan budgetdisciplin att budgeten ökar i överensstämmelse med de nationella budgetarnas ökning. Den totala ökningen för betalningsbemyndigandena förblir därigenom begränsad till 2,0 procent. Som ni vet nåddes med stöd från kommissionen en överenskommelse under förhandlingarna den 21 november inom ramen för detta allmänna avtal. Rådet räknar med att Europaparlamentet kommer att hålla fast vid denna inställning under dess andra behandling så att den procentuella ökningen inte kommer att överskrida de överenskomna taken.
Innan ni diskuterar budgeten definitivt vill jag betona att rådet har eftersträvat att iaktta vissa budgetregler och grundbestämmelser beträffande upptagande i anslagsreserven, indelning av utgifterna, rättsliga grunder, förberedande åtgärder och pilotprojekt. Av den anledningen förklarar rådet återigen att det motsätter sig att parlamentet använder reserver som är förbundna med villkor, vilket strider mot budgetförordningen.
Vidare har rådet på nytt tagit ställning för resultatet från första behandlingen av budgetförslaget för rubrik B7-1 avseende Europeiska utvecklingsfonden med tanke på att utökning av en finansiering eller bara av ett utrymme i budgeten saknar den nödvändiga rättsliga grunden och därför inte är möjligt. Vi har för övrigt påmint om att det i sammanhanget egentligen handlar om obligatoriska utgifter.
Jag skulle vilja avrunda denna korta översikt av rådets andra behandling med att betona att budgetförfarandet har förlöpt i en god anda. Som tidigare har det ibland gått häftigt till under diskussionerna. Var och en har framfört sin ståndpunkt tydligt, kort, ibland långt, men kraftfullt. Målet för medlingsförfarandet får emellertid inte glömmas bort i sammanhanget: att med kommissionens hjälp nå samförstånd mellan budgetmyndighetens två grenar så att vi kan fastställa en budget som gör det möjligt för Europeiska unionen att ta sig an sina utmaningar och att därvid ta så stor hänsyn som möjligt till den situation och den utveckling som är att förvänta under budgetåret och i programmet för 2002.
Jag skulle för min egen och för rådets räkning särskilt vilja tacka Terence Wynn, ordförande för budgetutskottet, och de två föredragandena, Carlos Costa Neves och Kathalijne Buitenweg, liksom alla ledamöter av budgetutskottet som jag har samarbetat med under dessa sex månader som rådets ordförandeskap har pågått, då jag inte bara har lärt känna det europeiska budgetförfarandet, utan också lärt att uppskatta det. Jag tackar för er uppmärksamhet.

Costa Neves
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Med den konstruktiva inställningen i de två grenarna av budgetmyndigheten, parlamentet och Europeiska rådet, och med kommissionens hjälp, gick det under de olika faserna i det komplicerade budgetförfarandet, att finna svar på en rad nya utmaningar, säkra uppfyllandet av tidigare åtaganden och i huvudsak följa fastställda prioriteringar för 2002. Med tanke på det balanserade slutresultatet är det befogat att framhålla ledamöternas arbete i budgetutskottet, de viktiga bidragen från föredragandena för yttranden från andra utskott, de politiska gruppernas ansvarsfulla medverkan, det belgiska ordförandeskapets förhandlingsförmåga demonstrerat av minister Vande Lanotte, som jag vill gratulera, kompetensen hos kommissionens avdelningar, och där jag vill framhålla Mangassons person samt allt engagemang från hela kommissionärskollegiet och särskilt budgetkommissionär Michaele Schreyer, som jag också vill gratulera nu. Tillåt mig också att personligen nämna det ovärderliga stödet från budgetutskottets sekretariat för att få fram detta goda resultat. Det gjorde mycket mer än det är skyldigt att göra.
Vid en snabb genomgång av det resultat som har uppnåtts bör vi framhålla de bättre villkoren för en fortsatt förbättring av budgetgenomförandet och försäkrandet av en större effektivitet. Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma uttalanden är mycket betydelsefulla. För första gången godtog rådet ändringsförslag som godkänts i parlamentets första behandling angående den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket ger intressanta samarbetsutsikter. Det gick till och med att få ihop de nya behoven som uppstått genom det uteblivna fiskeavtalet med Marocko och effekten av utvidgningen genom finansieringen av ett omställningsprogram för Portugals och Spaniens flottor, och ett särskilt stöd till vissa gränsregioner. För det fjärde uppnådde vi en finansiering av tre nya organ: för sjösäkerhet, för luftfartssäkerhet och för livsmedelskvalitet. Det finns också ett första svar på de nya utmaningarna efter attentaten den 11 september, främst på det polisiära, rättsliga och utrikespolitiska området, och här bör vi särskilt nämna finansieringen av humanitära insatser och återuppbyggnad av Afghanistan och dess grannländer.
Jag vill också betona den förstärkta kapaciteten att ingripa på e-learning-området och särskilt när det gäller den dramatiska flyktingsituationen. Stödet till reformeringen av kommissionen och de fortsatta förberedelserna av utvidgningen finns också med. Respekten för tidigare åtaganden, dels inom Agenda 2000 när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna, dels när det gäller de program som kommer ur medbeslutandeförfarandet samt även på det utrikespolitiska området är också frågor att framhäva.
Inför framtiden kommer naturligtvis nya utmaningar att dyka upp. Jag vill framhäva följande: nödvändiga medel för utgifter i kategori 3, inre politik, 4, utrikespolitik och 5, administrativa utgifter står under ett enormt tryck och vi får inte låta oss luras av att situationen för tillfället är under kontroll. Problemen kommer att dyka upp de närmaste åren och lösningarna kommer att bli allt mer komplicerade. I detta sammanhang vill jag peka på och beklaga budgetstrukturens stränghet i de gällande budgetplanerna, vilken gör att det i vissa kategorier finns betydande summor kvar och i andra är situationen hela tiden allt mer komplicerad. Vem kan begripa att man för år 2000, med de nuvarande svårigheterna på flera områden som de externa åtgärderna, har bekräftat ett saldo på elva miljarder euro, nära 14 procent av de totala utgifterna? Vi måste ha modet att i tid vidta de lösningar som i detta fall är så uppenbara. Samtidigt är det nödvändigt att slå fast att uppdelningen av budgetutgifterna i obligatoriska och icke-obligatoriska är fullständigt förlegad och i ljuset av demokratins mest elementära principer är det oacceptabelt att parlamentets faktiska behörighet begränsas till de icke-obligatoriska utgifterna (när halva budgeten) och det är obegripligt att det inte har behörighet när det gäller inkomstsystemet.
Här har vi nu budgeten för år 2002 och jag anser att den förtjänar kollegernas godkännande. När det gäller Europaparlamentets framtida uppgifter och dess nya roll i budgetförfarandet kommer vi att vara med och för att ta itu med dem. Än en gång, stort tack till alla!

Buitenweg
. (NL) Herr talman! Det har redan riktats tackord till Schreyer, till det belgiska ordförandeskapet för dess engagemang och till alla kolleger och medarbetare. Jag vill därför framför allt rikta mitt tack till min kollega, Costa Neves, för allt hans arbete under det gångna året. Då tänker jag på det lugn och den noggrannhet som han visade under arbetet, beredvilligheten att ta andras bidrag, även från mindre grupper, på allvar och det sätt på vilket han lyckades att nå samförstånd under förhandlingarna, vilket ju inte var någon liten prestation.
I början av budgetförfarandet verkade det som om den ömma punkten för budgeten 2002 framför allt låg i utgiftskategori 5. Det gladde jag mig naturligtvis åt som föredragande. Men nu när vi har kommit in i december kan vi säga att Costa Neves återigen har tagit på sig nyckelrollen, för även utgiftskategori 4 har nu på nytt börjat knaka i alla fogar. För tredje året i rad har vi blivit tvungna att komplettera budgeten med 200 miljoner via mekanismen för flexibilitet. Man måste alltså fortsätta att trumma ihop medel för att kunna finansiera Europeiska unionens politiska uppgifter. Ändå lyckades det även i år att nå en uppgörelse med rådet. Men vad min grupp beträffar är vårt stöd härvidlag inte riktigt helhjärtat, och det har helt och hållet att göra med de tragiska ritualer och vanor som kännetecknar budgetförfarandet.
Rådets ordförande hyllar gemenskapens budgetmetod i den bemärkelsen att denna metod till sist alltid resulterar i ett avtal, men den årliga budgetdansen är ju framför allt ett något irrationellt förfarande. Kommissionen lägger ett förslag, rådet tar bort rejält med pengar från det, parlamentet slänger på något ytterligare uppå det, och sedan har vi bara att börja baka bröd under de berömda förhandlingarna. Jag har ibland lekt med tanken att någon gång avbryta dansen och helt enkelt låta ett par av rådets nedskärningar inom utgiftskategori 5 stå kvar, till exempel de nedskärningar som avser EG-domstolen. Jag tänkte att det skulle kunna vara nyttigt att för en gångs skull konfrontera rådet med konsekvenserna av dess handlingar och dess ensidiga fixa idé om att hålla sig ordentligt under taket för budgetplanerna. Jag har tyvärr inte gjort det. Jag hör kommentarerna; det borde du ha gjort. Jag har inte gjort det eftersom det annars skulle leda till att fel parter skulle drabbas av detta.
Denna uppfattning om att ta ansvar anknyter på ett bra sätt till den idé som vi också formulerade under första behandlingen, nämligen att politiska löften från regeringschefer och ministrar måste åtföljas av en ekonomisk skiss. Vi fick de nödvändiga erfarenheterna i samband med återuppbyggnaden på Balkan, och det förefaller mig vara mer rättfärdigt och ärligare om det i fortsättningen omnämns ifall nya uppgifter också kräver nya pengar - och det är då samtidigt även ett löfte - eller att det till exempel är nödvändigt med en nedskärning av fredsprojekt i Mellanöstern eller av projekt mot sexuellt våld i Sydafrika för att det skall vara möjligt att ge hjälp till ett krisområde. Det är i alla fall en fördel att hjälp till Afghanistan den här gången har varit en framskjuten del av förhandlingarna, och i motsats till Balkan handlar det nu inte om att först ge externa löften på givarkonferenser, varefter vi kunde sätta på plåster, utan dessa har diskuterats under förhandlingarna. Jag hoppas att detta inte händelsevis var en fråga om god tajming, utan att det var början på en gynnsam utveckling.
En annan bisarr aspekt på budgetförfarandet är genomförandet av budgeten, och från parlamentets sida gör vi oss också skyldiga till tomma löften. Då vill vi ge många fler miljoner euro till exempelvis Sydamerika utan att vi exakt vet varför endast 60 procent av förra årets pengar har utnyttjats. Och varje år föresätter vi oss återigen - och det är ingen anledning till att inte göra det i år - att bättre följa hur kommissionen genomför budgeten och även anpassa detta. Min grupp kommer därför att prioritera detta vid förberedelserna inför budgeten för 2003.
Herr talman! Min grupp är nöjd med de små ändringarna i rådets budget på området utgifter för utrikespolitik. Det handlar inte om mycket pengar, men däremot har de stor betydelse. Det står nu klart att parlamentet från och med nu också bildar sig en mening om rådets budget i fråga om de operativa utgifterna, och det är en fördel.
Herr talman! Budgeten är ett medel, inget mål. Den används för att finansiera våra aktiviteter för medborgare i Europa och utanför dess gränser, och om det finns någon slogan som den europeiske politiske strategen inte kan få nog av, då är det att Europa måste komma närmare medborgaren. Nu är det inte många medborgare som är så nära som invånarna i Elsene, våra grannar i Bryssel, och jag är därför mycket glad åt den punkt i den föreliggande resolutionen där vi uppmanas till att, innan vi utvecklar planer för nya parlamentsbyggnader, först inventera ordentligt vad vi behöver och hur vi kan tillgodose detta och samtidigt väga in de intressen som är viktiga för invånarna i grannskapet.
Jag tackar presidiet för alla ansträngningar, och jag hoppas att den planerade utfrågningen kommer att leda till goda resultat, även i fråga om att behålla den monumentala gamla anläggningen. Det är viktigt att förklara storartade visioner, men det är också viktigt att se just de praktiska konsekvenserna i vitögat.

Colom i Naval
. (ES) Herr talman! För det första vill jag be om ursäkt inför plenum för att jag måste avvika, eftersom jag har skyldigheter på grund av min post som vice talman om några minuter, vilket medför att jag inte kommer att kunna delta i den gemensamma debatten.
Det betänkande som jag har äran att lägga fram handlar om ett viktigt bidrag till gemenskapens budgeteringssystem och ekonomiska planering. Vi hade ett avtal som byggde på en gemensam förklaring av den 20 juli 2000, i vilken vi fastställde ett system för planering och utvärdering av kommissionens verksamhet när det gäller budgetplaner. Syftet med denna var att tjäna som handledning för budgetmyndighetens beslut, att ge en uppfattning om de tillgängliga marginalerna i varje rubrik med hänsyn till de anslag som har beslutats för programmen under medbeslutandeförfarandet samt underlätta genomförandet av det nya utvärderingsförfarandet som införts till följd av den nämnda gemensamma förklaringen.
Det nuvarande budgetåret är viktigt, och för första gången - vi tackar kommissionen för detta - får vi genom denna möjlighet tillgång till planeringen för budgetrubrikerna 3 och 4, som handlar om vår verksamhet. Det finns en fråga som intresserar oss, en mycket metodologisk fråga, om hur vi i framtiden skall prognosberäkna de program som redan är antagna, och det finns en enda punkt som bekymrar oss: för vissa program, för vissa budgetposter införs en framtida inflation med hjälp av vad kommissionen kallar en " budgetdeflator" och som det enligt vår åsikt nästan skulle vara lämpligare att benämna en " inflator" .
Där har vi en teknisk motsägelse: budgetplanen uttrycks i fasta europriser medan man i planeringen arbetar med löpande europriser för varje år. Resultatet blir att när vi når ett avtal vet vi egentligen inte vilket värde vi har för det senaste budgetåret, eftersom det kommer att bero på den reella inflationen. Vem som helst som har varit syndikalist vet att man kan ljuga med statistik på många sätt och detta är ett av dem: att blanda löpande europriser med fasta europriser, och därför kommer jag inte att utveckla den här punkten närmare.
Ett exempel: genom att dölja den framtida inflationen i ramprogrammet kommer det enligt de siffror som föreslagits av kommissionen att ske en ökning av de årliga anslagen med 14,3 procent mellan åren 2002-2006. I inflationen döljs det för oss att ökningstakten egentligen bara är 4,9 procent. Detta är den reella ökningen. Det andra, skillnaden upp till 14 procent, är inflationen. Det är detta vi inte tycker om.
Kommissionen sade häromdagen i budgetutskottet att när euron införs kommer inflationen att försvinna. Prisad vare gud! Jag godtar det, men jag tillhör inte St. Tomas lärjungar och när det gäller sådana här frågor föredrar jag att röra för att tro. När jag själv kan bekräfta att inflationen har försvunnit kan jag godta att man tar bort denna slags differentiering mellan fasta och löpande europriser, och detta är alltså kärnfrågan ur vår synpunkt. Det övriga, det vill säga resten av kommissionens arbete, anser vi vara utmärkt. Vad vi vill undvika är att hamna i en situation där ju större den reella inflationen är, desto större blir de tillgängliga marginalerna enligt kommissionens sätt att räkna.
Detta är en motsägelse i sig och därför begär vi något mycket enkelt i vårt resolutionsförslag: om det passar kommissionen att fortsätta arbeta, av vilka skäl det än månde vara, med löpande europriser så kan den göra det, men att de uppgifter som den lämnar till parlamentet även uttrycks i fasta europriser. Detta är den centrala punkten i vårt betänkande. När det gäller det övriga innehållet gratulerar jag kommissionen till de ansträngningar den har gjort för att för första gången tillhandahålla oss dessa uppgifter.

Wynn
 - (EN) Herr talman! Jag har något oväntat blivit föredragande för detta betänkande. Betänkandet är i mitt namn eftersom den som gjort allt arbetet, den ständige föredraganden för budgetplanen, Colom i Naval, efter moget övervägande beslöt att han inte kunde lägga fram det för parlamentet. Jag känner till hans skäl. Jag har talat med honom om dem. Jag kan respektera de skälen, men jag är tämligen bedrövad över att det inte är han som överlämnar detta betänkande i stället för jag.
Under de senaste tre åren har mekanismen för flexibilitet varit det viktigaste inslaget i budgeten och den har ställt allt annat i skuggan. Vid detta tillfälle använder vi det, som talare före mig har sagt, för två program. Jag behöver inte redogöra för vad det är, men jag måste redogöra för ett litet problem som vi fortfarande inte har löst, det vill säga hur vi skall få fram de medel som saknas i budgeten efter nästa år - 27 miljoner euro för omställningen av den spanska fiskeflottan. Detta kvarstår som en fråga i vilken jag är övertygad om att kommissionen kommer att vara kreativ och uppfinningsrik när det gäller nästa års budget - för att se till att få fram pengar, för det förväntas sannerligen.
När det interinstitutionella avtalet ingicks var mekanismen för flexibilitet ett av de inslag som båda parter endast motvilligt gick med på. Från vår sida berodde motviljan på att det i vilket fall som helst fanns ett utbrett motstånd mot det interinstitutionella avtalet. Låt oss inte glömma att det antogs av detta parlament med enkel majoritet, inte med kvalificerad majoritet. Det var en tvistefråga i sig. Rådet tyckte i vilket fall som helst aldrig om den här idén. Om jag minns rätt så var det kommissionen som föreslog det som ett sätt att bryta dödläget. Det var en bra sak att det blev föreslaget för det har gjort det möjligt för oss att " klara skivan" under de tre senaste åren. Det första tillfället var den stora debatten om hur vi skulle finansiera Kosovo. Rådet ville inte använda den och vi höll på till absolut sista ögonblicket, om ni kan komma ihåg det omtalade tillfälle i denna kammare då vi hade två omröstningsförteckningar vardera. Förra året handlade det om hur vi skulle finansiera Serbien. Det var ett problem i sig och nu måste vi på något vis finansiera omställningen av fiskeflottan och dessutom de gränsöverskridande initiativen.
De senaste tre åren har visat hur budgetplanen håller på att spricka i fogarna. Jag är övertygad om att detta är något som Colom i Naval skulle ha poängterat. Vi har en situation där det finns stora problem med kategori 3, kategori 4 och förvisso med kategori 5 i budgetplanen. Följderna kommer att vara uppenbara för alla om inte parlamentet och rådet på något vis kan komma överens om hur dessa kategorier skall finansieras i framtiden. Detta är följderna av föranslutningen. De beror inte nödvändigtvis på utvidgningen i sig. Förberedelserna för föranslutningen kommer att vara en lika stor huvudvärk som utvidgningen i sig.
Vi har även Afghanistans behov, eller kanske skulle jag säga Afghanistans okända behov. Vad skall vi göra åt det? Vad skall vi göra om vi får ett efterlängtat fredsavtal i Mellanöstern? Varifrån skall de pengarna komma? För närvarande finns det inte utrymme i kategori 4. Jag har hört rykten om att kommissionen kanske kommer att föreslå en extra mekanism för flexibilitet för kategori 4. Om den gör det så skulle det vara ett välkommet tillskott men huruvida rådet skulle gå med på det är en annan fråga. Vi kan inte låta denna inställning att sticka huvudet i sanden ta överhanden om vi vill vara seriösa i frågan om hur vi hanterar unionens budget och skattebetalarnas utgifter i framtiden.
Förhandlingarna med det belgiska ordförandeskapet vid det andra sammanträdet i förlikningskommittén var 100 procent bättre än vid det första, som var ett slöseri med tid vilket jag lät meddela förra gången. Det gick i alla fall bra att komma överens med belgarna den här gången, vilket det även gjorde förra gången då jag var huvudföredragande för 1994 års budget.
Det finns områden där vi har våra meningsskiljaktigheter, som t.ex. i kategori 3 där vi alltid har haft svårigheter. Ett av de viktigaste områdena där vi har olika uppfattning i kategori 5 gäller vårt stöd till kommissionen för reformprogrammet, i synnerhet i fråga om tjänsteförteckningen och de tjänster som behövs. Men även om vi har kommit överens om tjänsteförteckningen, så röstade budgetutskottet för att en tredjedel av tjänsterna skulle hållas i reserv, om än med en majoritet på en röst. Samordnarna och föredraganden arbetar hårt för att försöka se till att vi får en ståndpunkt som kan ge en kvalificerad majoritet på torsdag, därför att om vi inte gör det riskerar vi att bli sittande med rådets ståndpunkt vilket inte skulle vara till gagn för kommissionens reformprocess, så som vi skulle önska.
Jag har sett den skrivelse som kommissionsledamöterna Schreyer, Kinnock och de Palacio har skrivit, där de säger att villkoren för frigörande av reserven har uppfyllts. Om jag inte hade varit ordförande för budgetutskottet skulle jag säga att jag delar sådana tankar, men eftersom jag är ordförande för budgetutskottet kan jag absolut inte säga något sådant. Jag vill att ni skall veta att förhoppningsvis kommer vi alla att någon gång mellan omröstningen på torsdag och en inte alltför avlägsen framtid att befinna oss i ett läge där vi kan se hur kommissionens förslag förverkligas och vi kan gå vidare med arbetet på att göra Europa till den plats medborgarna förväntar sig att det skall vara och inte förknippat med den air av hemligheter som det utgör för alltför många av dem just nu.

Turchi
. (IT) Herr talman, ärade kolleger! I kommissionens årsrapport om de transeuropeiska näten (TEN) ges en allmän översikt över gemenskapens finansiella stöd till de tre viktigaste områdena inom TEN, transporter, energi och telekommunikationer, såväl från unionens allmänna budget som från andra källor inom gemenskapen, till exempel Europeiska investeringsbanken (EIB) och Sammanhållningsfonden. Som helhet är detta en bra rapport om man tänker på att 1999 var ett avgörande år för denna sektor, med ändringen av finansförordningen, godkännandet av den finansiella ramen för 2000-2006 och inrättandet av ISPA. Under 1999 gick 50 procent av finansieringen till arbeten i samband med transportnäten och Galileo som ett nytt och prioriterat TEN-projekt. Men detta innebär inte att det saknas kritiska synpunkter, en kritik som i första hand gäller själva den rapport som kommissionen lagt fram inför kammaren snarare än genomförandet av de transeuropeiska näten.
Den första kritiska synpunkten som jag tänkte ta upp gäller rapportens brist på information om den kvalitativa utvecklingen av TEN-projekten. Ofta har projektens igångsättning och genomförande krävt mycket mer tid än vad som planerats, på grund av olika förfaranden och en brist på samordning. I flera fall har medlemsstaterna gjort olika prioriteringar, samtidigt som idén om offentliga eller privata partnerskap ännu inte är tillräckligt utvecklad. Kommissionen borde med andra ord i sina framtida rapporter ta med kompletterande information om projekten, till exempel de ursprungliga planerna, tidsplanerna och de uppnådda resultaten. På det viset skulle framför allt insynen öka, och därmed också möjligheterna till en effektiv och konstruktiv övervakning av situationen.
För det andra borde den ekonomiska utvärderingen av TEN även inrymma information om finansieringen från lokala, regionala och nationella budgetar, liksom från privata källor, med tanke på att denna typ av finansieringskällor svarar för cirka 80 procent av den totala finansieringen. På det viset skulle det bli möjligt att få en total översikt över finansieringen och att kontrollera att de löften som givits av medlemsstaterna verkligen hålls.
För det tredje anser jag att de finansiella resurser som står till TEN:s förfogande är alltför begränsade i förhållande till de kontinuerliga förändringar som transportsektorn ställs inför. Den procentuella andelen av verksamheter inom ramen för TEN som finansieras över den allmänna budgeten minskar konstant, medan krediterna från EIB täcker över tre fjärdedelar av finansieringen inom denna sektor, något som bör framhållas. Min åsikt är att finansieringspaketet för transporter inom ramen för TEN måste revideras och anpassas till de faktiska behoven, framför allt med hänsyn till effekterna inom andra sektorer som till exempel miljön.
Slutligen anser jag att vi på allvar måste ta itu med frågan om vägtrafiken, vars konstanta ökning går stick i stäv med de mål vi ställde upp när TEN skapades. Detta beror enligt min mening på bristen på gränsöverskridande samarbete, en brist som med nödvändighet hotar järnvägens funktion och möjligheter att fungera. För att lösa detta problem är det nödvändigt att gradvis flytta uppmärksamheten från de projekt som prioriterades i Essen och de nationella infrastrukturprojekten till projekt som gäller transittrafiken och gränsöverskridande projekt, för att på så vis främja en hållbar transportpolitik och främja integrationen mellan olika transportsätt.
Låt mig så avslutningsvis nämna den budget som vi snart skall rösta om. Jag anser att vi lyckats komma till rätta med två viktiga politiska kärnfrågor, frågor som återspeglar de krav som tillkommit på grund av den ändrade politiska situationen. I andra behandlingen lämnade vi en bred marginal till stödet åt Afghanistan och dess gränsregioner och med rådet har vi kommit överens om beloppet 488 miljoner euro för samarbetet med Asiens utvecklingsländer. Ännu en gång har vi med andra ord gett prov på vårt politiska förnuft och gett vårt stöd åt en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
Det är otänkbart att unionen skulle vara frånvarande i ett ögonblick som detta och det skulle vara otänkbart att ens föreställa sig att parlamentet skulle svika efter en uttrycklig uppmaning från rådet. Å andra sidan innebär inte detta att allt fungerar bra och att det inte finns kritiska synpunkter. Men jag måste gratulera framför allt föredraganden Costa Neves, Buitenweg och hela sekretariatet som har gett oss hjälp och stöd, även i svåra stunder.

Schreyer
Herr talman, ärade minister Vande Lanotte, ärade ledamöter! Det resultat från budgetförhandlingarna som ligger framför oss tål att tittas på. Under den tid budgetförhandlingarna ägt rum - alltså från det att det preliminära förslaget lades fram tills i dag - har många nya krav uppkommit på den europeiska budgeten. Världspolitiska händelser, terroristattackerna den 11 september, kriget i Afghanistan, krisen i Mellanöstern, har skapat nya krav. Den kris inom jordbrukssektorn som vi har haft i år har skapat nya krav även nästa budgetår, och man måste ta hänsyn till medborgarnas förändrade förväntningar. Vi har lyckats att tillsammans anpassa budgeten för 2002 till dessa nya krav, och med tanke på den kritik som ofta riktas mot Europeiska unionen bör vi också klart och tydligt betona det goda resultatet.
Det lyckades, och det tack vare det mycket balanserade, mycket medlande sätt ni förhandlande på, herr Costa Neves, och det tackar vi er mycket hjärtligt för! Det lyckades tack vare det stringenta, men dock även kompromissberedda sätt budgetutskottets ordförande, Terry Wynn, har, det lyckades tack vare det skickliga sätt rådets ordförande, Vande Lanotte - ledde förhandlingarna i det avgörande ögonblicket, och jag skulle vilja tacka er alla och föredragandena, Buitenweg och Colom i Naval, hela utskottet och även er, herr Turchi, så hjärtligt å hela kommissionens vägnar för det fruktbara samarbetet.
Jag skulle också vilja nämna Seppänen. Han hade ju den historiska uppgiften att lägga fram betänkandet om Europeiska gemenskapens sista kol- och stålbudget. Nästan historisk kan man också kalla storleken på den europeiska budgeten, nämligen EU:s budgetkvot. Budgetens andel av den europeiska bruttonationalinkomsten ligger nästa år lägre än på hela 1990-talet. Den kommer att ligga på enbart 1,03 procent av den europeiska bruttonationalinkomsten. EU:s budget ligger därmed kvar cirka 4,6 miljarder euro under det belopp som planerades för nästa år i budgetplanen. 4,6 miljarder euro, det är nästan 5 procent av hela budgeten eller, annorlunda uttryckt, i budgetplanen räknade man med att budgeten för år 2002 skulle kunna utfalla 5 procent högre än vad som nu beslutats.
Jag betonar det först och främst eftersom det är ett uttryck för budgetdisciplin på europeisk nivå och, herr minister, eftersom den europeiska budgeten därmed ligger kvar under genomsnittet för medlemsstaternas budgettillväxt. Även det måste betonas.
För det andra visar detta resultat emellertid även att handlingsutrymme har skapats för att ta på sig nya ekonomiska uppgifter, och det säger jag speciellt med tanke på diskussionen om kostnaderna för utvidgningen. Detta innebär alltså att Europa, den europeiska budgeten, är förberedd på att ta sig an nya uppgifter.
Hjälpinsatserna i Afghanistan för en fredlig framtidsutveckling för landet är en ny uppgift som Europeiska unionen skall ta på sig ansvar för och även kommer att göra. I 2002 års budget har en första åtgärd vidtagits, med ytterligare 130 miljoner till de medel som väntar för humanitärt bistånd. Det är ett bra resultat, just med tanke på att det vore ödesdigert om vi skulle minska vårt engagemang på Balkan. Det får inte ske, och därför står samma belopp till förfogande för Balkan som i år, varvid en del, i slutet av budgetåret, kunnat tidigareläggas i finansieringen.
Även för Palestina krävs hjälpinsatser i framtiden. Vi kompenserar tillsammans med andra finansiärer en del av det inkomstbortfall som de palestinska myndigheterna åsamkats eftersom Israel under konfliktens upptrappning håller inne skatte- och tullintäkter. Användningen av dessa medel i Palestina granskas noggrant. Den övervakas av Internationella valutafonden och det finns inga tecken på att medlen missbrukas till vapeninköp. Detta vore också fullständigt oacceptabelt.
Europeiska unionen stöder hälso- och sjukvården, den stöder utbildningsväsendet. Vi vill använda stödet för att bevara chansen till en fredsprocess. Det är vårt mål och jag är mycket glad för att minister Peres i går på rådets presskonferens betonade att även Israel anser att det här ekonomiska stödet till Palestina är viktigt.
Europeiska unionen är på väg att ta ett större världspolitiskt ansvar, och det är bra. Det innebär ett starkare engagemang inom den civila krishanteringen. Detta kräver ekonomiska medel, och ni vet - och ordförande för budgetutskottet betonade det ännu en gång - att budgetbestämmelserna är sådana att medel som frigörs på annat håll inte helt enkelt kan användas för ytterligare uppgifter inom utrikespolitiken. Av de 4,6 miljarder euro som budgeten kommer att ligga under beloppet i budgetplanen kan vi inte helt enkelt använda 400 eller 500 miljoner euro för att få bukt med utrikespolitiska kriser. Inte heller från överskottet i budgeten kan vi använda medel för att finansiera nya krav. Därför har kommissionen föreslagit att det skall skapas ytterligare en reserv för detta ytterligare utrikespolitiska engagemang genom ett avtal mellan rådet, parlamentet och kommissionen, och jag anser att det här egentligen är en idealisk väg för att vi inte skall bli tvungna att upplösa budgetplanen, utan kunna möta gemenskapens nya utmaningar gemensamt och uppfylla dem, och det vore bra om rådet i Laeken skulle kunna uttala sig för denna väg.
Nytt i budgeten för 2002 är anslagen till åtgärder för samarbetet på det rättsliga området, bland annat till utvecklingen av det nya informationssystemet för Schengen och för Eurojust. Det är något nytt att medel anslås till detta i kommissionens budget.
Nytt är även programmet för omstrukturering av den spanska och delvis även den portugisiska fiskeflottan, vilka tidigare har kunnat fiska i Marockos vatten. Kommissionen välkomnar att budgetmyndigheten har följt kommissionens förslag både i fråga om storleken på dessa specialprogram - 197 miljoner euro - och när det gäller den konkreta utformningen av programmet och finansieringen genom flexibilitetsreserven. Att hitta en kompromiss med kraven om att tillhandahålla ytterligare medel för gränsregionerna var sannerligen inte enkel. Men kompromissen om att räkna med en del av tilläggsmedlen för 2003 är godtagbar, och jag kan garantera er att kommissionen för år 2003 kommer att lägga fram lämpliga ekonomiska förslag så det även kommer att stå medel till förfogande för att omstrukturera Spaniens och Portugals flotta.
Nu åligger det Spanien och gränsregionerna att snabbt genomföra programmen, som innehåller ytterligare medel, och kommissionen kommer att ge sitt stöd till detta. För det står klart att befolkningen, yrkesfiskarna i Spanien samt de små och medelstora företagen i gränsregionerna, förväntar sig det nu.
Parlamentet har även i år stött kommissionen i dess reformprocess under budgetöverläggningarna och det verkligen med kraft. Jag skulle å kommissionens vägnar vilja tacka så mycket för detta. Men trots det vill jag ta upp en punkt, nämligen den mycket viktiga punkt som gäller reserven för 105 nya tjänster som är planerade sedan tidigare. Ni har i budgetutskottet beslutat om två villkor för att upphäva reserven: Kommissionen skall lägga fram ett förslag till ett permanent system för förtidspensionering. Kommissionen har redan tagit med detta i sina orienteringsriktlinjer om personalpolitiken och kommer att i samrådet föra in ett förslag om att ändra statusen.
Så till det andra villkoret: Samordningen mellan budgetbesluten och kommissionens arbetsprogram. Detta var ju också föremål för morgonens debatt, och kommissionen lovar att den från och med nästa år kommer att redogöra för de viktigaste initiativen med budgeteffekter tidigare. Jag kan också personligen försäkra er om att jag kommer att stödja denna önskan om att det i god tid står klart i budgetprocessen vilka budgeteffekter nya lagstiftningsförslag har nästa år. Jag hoppas att vi kommer fram till ett bra resultat även på den här punkten.
År 2002 är ett viktigt år för jordbrukspolitiken. Halvtidsgranskningen inom jordbrukspolitiken måste läggas fram. Jordbruksbudgeten kommer nästa år att växa med enbart 0,5 procent i genomsnitt, och detta trots att exempelvis 400 miljoner euro i budgeten står för återbetalning till medlemsstaterna av utgifter på grund av mul- och klövsjuka och trots att exempelvis inom nötköttssektorn står 8 miljarder euro till förfogande. Reformen, midterm review har inte bara en ekonomisk dimension, utan det handlar även om målsättningarna inom jordbrukspolitiken och därför spelar den andra pelaren, främjandet av landsbygden, en viktig roll.
När det gäller Sapard-programmet, jordbruksstödet inför anslutningen inom jordbruket, anser kommissionen dock i likhet med tidigare att förslaget om ett nytt program inte är rätt väg att gå. År 2002 kommer också att bli ett mycket viktigt år för Europeiska unionens utvidgning. Förhandlingarna för de länder som har gått längst skall avslutas, och det innebär konkret att de budgetrelevanta förhandlingarna om jordbrukspolitiken, om strukturpolitiken och om själva budgeten, kommer att avslutas.
I slutet av juni nästa år kommer rådet att ha fastställt sin gemensamma förhandlingsståndpunkt om budgetkapitlet. Budgetkapitlet utgör ju kronan på verket för avslutningen på medlemskapsförhandlingarna. Kommissionen har redan beslutat att lägga fram ett förslag som inte överskrider de belopp som fastställs i Agenda 2000 för åren 2004, 2005 och 2006 för nya medlemmar. Detta har också fastställts i det interinstitutionella avtalet. Såtillvida räknar kommissionen med budgetmyndighetens stöd så att inte mer, men inte heller mindre, än dessa årliga belopp står till förfogande.
2002 är också det år konventet om en reform av de europeiska fördragen inleder sitt arbete. Vi befinner oss alldeles inför toppmötet i Laeken och därmed konventets arbetsprogram. En viktig framtidsfråga för konventet borde vara parlamentets budgeträttigheter. Resultaten från budgetförhandlingarna för 2002 skäms inte för sig, och resultatet kommer återigen att uppfylla kraven. Ändå borde det stå klart inför framtiden att Europaparlamentet behöver fullständiga budgeträttigheter. Detta är en prövosten för Europeiska unionen demokratiska utveckling.
  

Tajani
Herr talman! Jag vill upplysa om att ordförande Verhofstadt och statsminister Berlusconi har nått en överenskommelse om den europeiska arresteringsordern. Italien kommer att underteckna förslaget, men det italienska parlamentet måste göra de nödvändiga ändringarna i den italienska konstitutionen eftersom den europeiska arresteringsordern strider mot den italienska författningen, något som har framförts av några av författningsdomstolens hedersordförande. Den italienska regeringschefen har därför vänt sig till parlamentet och bett det att ändra konstitutionen. Just nu inleds den presskonferens där nyheten kommer att tillkännages.
(Applåder)

Talmannen
Tack, Tajani. Detta tror jag är en god nyhet för oss alla.
  

Salafranca Sánchez-Neyra
. (ES) Herr talman! Jag vill tacka den allmänne föredraganden från budgetutskottet, Costa Neves, för de ansträngningar han har gjort för att utforma en balanserad och förnuftig budget och samtidigt respektera parlamentets befogenheter och prerogativ.
Nu måste vi se till att vi får maximal effektivitet i förvaltningen och därför vänder jag mig till Europeiska kommissionen med en vädjan om att den balanserar utgifterna mellan alla de geografiska områdena, jag anser nämligen inte att det skulle vara legitimt att bortse från de prioriteringar som parlamentet har fastställt genom att omfördela anslagen vid slutet av budgetåret. Därför är det också uppenbart att kommissionen måste se till att den har nödvändiga mänskliga resurser, särskilt när det gäller förvaltningen av det externa stödet, och utskottet för utrikesfrågor begär därför att kommissionen måste se till att ha tillräckliga personalresurser för att kunna genomföra den effektiva förvaltning som vi vill ha.
Avslutningsvis, herr talman, delar jag den oro som andra kolleger har gett uttryck för, eftersom man för att finansiera nya prioriteringar under kommande budgetår måste kunna räkna med nya resurser för att Europeiska unionens åtaganden när det gäller de yttre åtgärderna inte skall riskeras.

Heaton-Harris
. (EN) Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden som nästan har kommit till slutet av andra behandlingen. Jag måste påminna honom om att ur kontrollsynpunkt förväntar vi oss, och ser fram emot, att han skall ägna frågan om hur budgeten genomförs av kommissionen nästa år ett intensivt intresse och hur han skall gå vidare med frågan.
Budgetkontrollutskottet lade fram ett antal ändringsförslag till budgeten i syfte att få fram ytterligare upplysningar och utvärderingar från kommissionen. I år kommer vi faktiskt någon vart. Det är en taktik som vi har bestämt oss för att använda även under kommande år. Vi skulle även vilja tacka budgetutskottet för att man låtit oss ha ett ord med i laget när det gäller överföringar, som är av särskilt intresse för oss. Till sist tackar jag än en gång föredraganden för att han ägnat ändringsförslaget om Europeiska revisionsrätten ett intensivt intresse. I utskottet kommer vi att titta noga på detta eftersom vi räknar med att revisionsrätten kommer att komma till oss och begära mer pengar, personal och resurser i framtiden. Vi är mycket intresserade av att se hur årets situation utvecklar sig under loppet av 2002.

Deprez
utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. (FR) Herr talman, kära kolleger! Också jag skulle vilja börja med att för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor lyckönska huvudföredraganden Costa Neves. Jag innefattar i dessa lyckönskningar och dessa tack alla mina kolleger i budgetutskottet. Det är ett ovanligt privilegium, som jag uppskattar omfattningen av i min egenskap av föredragande för ett utskott, att kunna säga att samtliga krav vi framfört - de var naturligtvis berättigade och noga granskade - godtogs av budgetutskottet och fanns med vid den andra behandlingen i parlamentet. Jag skulle därför vilja tacka huvudföredraganden och samtliga ledamöter i budgetutskottet.
Jag skulle nu vilja vända mig mer direkt till rådet, till rådets intelligens, om jag så får säga, eftersom jag vet att Vande Lanotte säkert kommer att förstå. Herr talman! För fyra år sedan föreslog Europaparlamentet att den europeiska flyktingfonden skulle inrättas och vid den andra behandlingen strök rådet den argt från listan. Ingen europeisk fond för flyktingarna. Fyra år har gått och nu föreslår rådet för den europeiska flyktingfonden, som den inte ville inrätta, till och med mer pengar än vi hade begärt. Men det krävdes fyra år för rådet för att förstå, för att blir ansvarigt och, med all respekt, för att bli intelligent.
Låt mig ge ett annat exempel: i flera år har vi också i den första behandlingen av budgeten skrivit in en Schengenlista, eftersom vi i flera år har önskat att vissa av dess beståndsdelar skall överföras till gemenskapsnivå och finansieras ur gemenskapsbudgeten. Varje år strök rådet argt Schengenposten, som vi hade infört för att den skall finansiera SIS 2, och som man beslutat att finansiera på gemenskapsbasis.
Jag kommer nu till det tredje problemet, herr talman. Vi har valt - parlamentet gjorde det vid den första behandlingen och kommer att göra det vid den andra - att rösta för fem miljoner euro till Europolposten för kampen mot terrorismen. Rådet godkände det inte vid den andra behandlingen. Gör det omöjliga, herr rådsordförande, för att inrätta den rättsliga grunden och de nödvändiga avtalen. Använd dessa pengar utan att vänta i fyra år, för terroristerna kommer inte att vänta.

Kuckelkorn
Herr talman! Jag skulle vilja ta tillfället i akt och komma med några grundläggande kommentarer om unionens olika byråer. Ett viktigt beslut var att behandla dem var för sig. Jag har läst igenom ändringsförslagen från fackutskotten mycket noggrant. Därför skulle jag vilja skicka en signal till fackutskotten. För det första vädjar jag till er om att ingående ta en noggrann titt på de här byråerna, och se om de arbetar bra eller ej, och att sedan ännu en gång läsa revisionsrättens rapport.
Så några ord om de nya byråerna. Jag tror att politiken går i den riktningen att ännu fler byråer skapas. Detta verkar också vara kommissionens strategi. Rent allmänt sett är det här inte förkastligt. Men när det handlar om finansieringen blir det förkastligt, för kommissionen räknar inte med deras anslag. Och om kommissionen eller byråerna sedan kommer och vill ha nya medel kommer i framtiden utgiftskategori 3 att sprängas.

Gill
Jag vill också gratulera de båda föredragandena för deras budgetbetänkanden och tacka dem för det samarbetsinriktade tillvägagångssätt på vilket de har gripit sig an arbetet. Det har varit ett besvärligt budgetförfarande, i synnerhet när det gäller de prioriteringar som gjorts av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Detta kommer att innebära problem att fullgöra åtagandena för ett antal program för mitt utskott. Dessa program är inte bara av avgörande betydelse för att förverkliga ett dynamiskt kunskapsbaserat Europa. Mot bakgrund av det svåra ekonomiska klimatet som europeiska företag och organisationer nu står inför är de även nyckeln till att förverkliga våra mål att skapa nya arbetstillfällen och stödja företagen. Jag är emellertid fullt medveten om de begränsningar vi arbetar under och, som en som tidigare har betonat behovet av försiktighet, effektivitet och sparsamhet, vet jag att mitt utskott kommer att göra sitt bästa för att skänka EU tillväxt och välstånd.
De frågor som jag verkligen vill ta upp gäller genomförandet av budgeten. För det första har vi kommissionens vana att lämna några av denna budgetansvariga myndighets prioriteringar utan avseende och jag vill ge er ett exempel från mitt utskott som gäller Synergy-programmet. Det är ett litet program, men inte desto mindre ett viktigt program. Förra året passade det emellertid inte just denna generaldirektör att genomföra detta program, så det negligerades helt enkelt eftersom de ansåg att det inte hade tillräckligt stor genomslagskraft.
För det andra gäller det användningen av överföringar, som jag anser lämnar fältet fritt för missbruk eftersom dessa ofta inträffar mycket sent under budgetprocessen och kommissionen kommer att föra över pengar från de områden som prioriteras av parlamentet till dem som prioriteras av den. Vi måste få till stånd mekanismer som kan förhindra att detta upprepas år efter år.
För det tredje gäller det den bristande samordningen mellan budgetprocessen och införandet av rättsliga program. När budgetprocessen inleds i februari och lagstiftningsprogrammet inleds i november gör det både budgetprocessen och myndigheterna till åtlöje.
Låt mig mycket kortfattat övergå till övriga institutioners budgetar. Detta handlar till övervägande del om förberedelser för utvidgningen. Jag är medveten om att parlamentet har planerat nya byggnader för att införliva de nya medlemsstaterna. Om vi skall utöka byggnaderna i Bryssel är det emellertid viktigt att vi tar lärdom av läxan från Strasbourg och att vi inte gör om samma misstag som vi begick med denna byggnad, som gav upphov till en mängd negativ publicitet och ställde parlamentet i en mycket ofördelaktig dager. Därför är det viktigt, för framtiden, att vi har en tydlig förklaring av vad dessa byggnader skall används till och att de är miljövänliga, användarvänliga och tillgodoser behoven hos människor med funktionshinder. Jag måste uttrycka min förvåning över att vi i avsaknad av viktiga beslut på en rad områden, däribland översättningssystemet, ändå förhandlar om nya byggnader.

Pronk
. (NL) Herr talman! Jag skulle också vilja framföra mina hjärtliga gratulationer till de båda föredragande för det resultat som uppnåtts, och för övrigt även för de anföranden som de hållit här under eftermiddagen. Jag måste dock säga att resultatet från rådets sida får mig att i någon mån känna ett visst förtret. Jag gläder mig åt det slutliga goda resultatet, men å andra sidan, varför hade rådet ett så oacceptabelt förslag från början? Det föreföll verkligen som om rådets ledamöter återigen betedde sig som jag formulerade det för ett par år sedan, nämligen som pojkar med knallpulverpistoler som inte riktigt vet vad det handlar om. Lyckligtvis har allting rättats till, för med de förslag som lades fram, i synnerhet i fråga om utgiftskategori 3, hade vi fått enorma problem med hela budgeten. Jag förstår verkligen inte att rådet på allvar vågar komma med förslag av den sorten. Vi själva har enligt min uppfattning gjort en ganska stor eftergift i fråga om betalningarna. Jag tror att vi måste uppmärksamma detta lite bättre i framtiden. Rådet verkar vara intresserat av detta, och det förefaller kanske vara förnuftigt att vara lite mindre generös härvidlag än vi varit i år. Men det är en fråga för nästa år.
Herr talman! Jag vill betona att vi i framtiden kommer att ha det ytterst knapert i fråga om utgiftskategorierna 3, 4 och 5. Vi skriver under på det som kommissionen har pekat på, nämligen hur lite unionen relativt sett ger ut för närvarande. Vi måste naturligtvis också komma ihåg att så snart de nya medlemsstaterna ansluts kommer bilden omedelbart att förändras. Vi håller således i viss mån på att spara inför framtiden.
En annan punkt som enligt min uppfattning är ytterst oroande är rådets hållning gentemot projekt som kan förbättra sysselsättningen. Jag nämner Galileo-frågan som exempel, för den ligger mycket illa till här. Alla andra punkter som kostar pengar ur EU-budgeten och som kan bidra till bättre ekonomiska prestationer under nästa år - och det är en hel del - kommer att dras av systematiskt, och om vi inte tänker på det tillräckligt, då kommer vi verkligen att hamna i en konjunktur som absolut inte är nödvändig. När vi ser vad amerikanerna gör för närvarande, hur mycket pengar de är beredda att lägga ned i sin konjunktur, då behöver vi inte ta efter allt detta, utan då kan vi i stället gå ett litet stycke i den riktningen och hantera våra medel med en smula förstånd.

Bowe
. (EN) Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden, kommissionen och även, i viss mån, rådet för det arbete de har uträttat det här året. Detta har varit ett budgetförfarande som hittills har förlupit på ett anmärkningsvärt friktionsfritt sätt. Vi inser det tryck som budgeten är utsatt för - oavsett om det gäller Balkan, Palestina, utvidgningen, Afghanistan eller kraven på insatser på nya verksamhetsområden. Att väga dess krav mot varandra har varit en verklig prestation, i synnerhet från kommissionens sida, och vi vill tacka er för det.
På de områden som är en angelägenhet för utskottet för miljö välkomnar jag särskilt inrättandet av ramverk och långsiktiga finansieringsordningar som helt visst har gett stadga åt vårt arbete på konsumentområdet. Jag välkomnar det ramverk som håller på att ta form på hälsoområdet där det säkerligen kommer att stimulera framstegen på det området. Det är lika viktigt att säga att den sortens stabila finansieringsordningar är till oerhört stor hjälp för vårt arbete. Det gläder mig att de, till största delen, har respekterats.
Jag välkomnar även det beslut som skulle fattas, men som inte har fattats, om att inte dra tillbaka pengar från Life-programmet för de miljöprojekt som är så viktiga. Vi kan bara göra framsteg i vårt arbete för att garantera konsumenternas framtida rättigheter, allmänhetens hälsa och en säker och ren miljö om vi lever upp till våra åtaganden och avsätter de pengar som behövs.

Görlach
Herr talman! Ett hjärtligt tack till Carlos Costa Neves, Terence Wynn och hela parlamentets grupp som förhandlade i förlikningen. Så mycket mer ingick inte. Kommissionens ändringsskrivelse var mycket anspråkslös, vad skall man kunna säga om det? När man vet hur få möjligheter som finns när det gäller de obligatoriska utgifterna inom jordbrukssektorn måste man, anser jag, berömma er för att ni har kämpat och uppnått ytterligare några fördelar.
Jag skulle vilja ta upp en enda punkt som verkligen tydliggör dilemmat när det gäller jordbruksbudgeten. Vi vet alla att allas våra händer mer eller mindre är bundna när det gäller de obligatoriska utgifterna. Vid utformningen av de obligatoriska utgifterna, alltså utformningen av den gemensamma jordbrukspolitiken, är också händerna bundna på oss. Där vi skulle kunna göra något, i den andra pelaren, som i likhet med tidigare är ett halmstrå som inte blir tjockare, där vi har mer krav än vi kan uppfylla, kan vi inte överföra några pengar från de obligatoriska utgifterna. Den här situationen måste få ett slut någon gång. Jag vädjar gång på gång inte bara om fullständiga budgeträttigheter för detta parlament, jag vädjar också om fullständigt medbeslutande när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken. Om vi inte får det kommer ingenting att förändras i fråga om det här dilemmat.
(Applåder)

Langenhagen
Herr talman! Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken fram till den 1 januari 2003 kommer att förändra denna viktiga ekonomiska sektor i positiv riktning. Det är jag övertygad om. Därför ville utskottet för närvarande inte införa några nya budgetposter, med undantag av flexibilitetsreserven på grund av Marockokatastrofen, vilken träffat fiskerisektorn på ett öm punkt och gett upphov till många frågor. Några små ändringar skulle vi dock vilja ha. A) Livsmedelssäkerhet, i synnerhet på området genteknik. Här finns det ett akut behov av vetenskaplig underbyggnad. B) Kontrollen av fiskeriverksamheten. Vi behöver stränga kontroller och kanske ekonomiska sanktioner för de svarta fåren. C) Sektorn måste verkligen inbegripas i diskussionerna och i de rättsliga åtgärderna enligt bottom up-principen. Dialogen måste formaliseras.
Sammanfattningsvis: Vi tackar kommissionärerna och i synnerhet Costa Neves för det konstruktiva och kloka samarbetet. Fiskeriutskottet kände sig i goda händer hos honom. Vi skulle vilja bevara fisket i vårt intresse och i efterkommande generationers intresse.
Då har jag fått en minut till. Jag skulle vilja beröra en andra fråga. Det gäller Turchi och Prodis uttalanden i morse om Galileo. Jag vädjar till er alla att inte blockera vägen till vidareutveckling. Ändringsförslagen till Turchis betänkande om TEN 1999, främst från våra brittiska kolleger, herr Dover, måste avslås. Motiveringen till dem stämmer inte, för företagen ställde sig redan i början av år 2001 i ett samförståndsavtal positiva till att delta ekonomiskt, utan att det i början av år 2001 fanns en politisk vilja. Herr Dover, var snäll och tänk på de många arbetstillfällena, som vår kollega Prodi.

Iivari
Herr talman! Jag koncentrerar mig nu enbart på idrotten eller rättare sagt på avsaknaden av den i budgetpropositionen som godkänts av rådet. Man har redan vid många på varandra följande toppmöten, senast i Nice, givit resolutioner om idrottens samhälleliga betydelse. Trots det tar man knappast alls hänsyn till idrotten i unionens verksamhet. Situationen har ytterligare förvärrats eftersom Europeiska unionen tyvärr var tvungen att dra sig ur finansieringen av WADA.
Budgetutskottet har upprepat förslaget från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, vilket godkändes av parlamentet i den första behandlingen, om ett anslag på fem miljoner euro för förberedande åtgärder för gemenskapens politik på idrottens område. Anslaget skulle vara avsett att användas bland annat inom idrottsföreningarnas arbete för att förebygga utslagning av unga. Jag hoppas att förslaget får parlamentets stöd vid torsdagens omröstning. Det skulle även passa mycket bra ihop med förberedelserna för temaåret för fysisk fostran.

Wijkman
. Herr talman! Min talartid är begränsad, men jag vill ändå ta upp ett par viktiga frågor. Inom biståndsområdet, där jag har arbetat, har ett genombrott definitivt skett i år. Vi har nått en överenskommelse med kommissionen, både om hur rapporteringen skall ske och om inriktningen på vårt stöd i framtiden. Jag tackar kommissionen för den konstruktiva anda i vilken våra diskussioner har förts.
Parlamentets insyn i och kontroll över biståndspengarna kommer att öka påtagligt. Förutsättningarna är nu mycket bättre än tidigare att bringa ordning och reda i en verksamhet som tyvärr ofta präglas av motsatsen. Att kommissionen har accepterat som riktmärke, benchmark, att en tredjedel av biståndet skall användas som stöd inom det sociala området representerar också definitivt en framgång. Uppgörelsen innebär en garanti för större fokus på program och aktiviteter som har särskild betydelse i fattigdomsbekämpningen.
Jag vill naturligtvis också tacka Costa Neves för hans sätt att sköta arbetet. Det har präglats av öppenhet, vänlighet och effektivitet i ett mycket svårt jobb.

Avilés Perea
. (ES) Herr talman, fru kommissionär! Det betänkande som utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor lade fram antogs nästan i sin helhet av parlamentet i första behandlingen.
En ny budgetpost, A-3037 N, för kvinnoorganisationer som inte tillhör den europeiska lobbyverksamheten men som arbetar effektivt för jämställdhet och främjande av kvinnor, lades till ändringsförslagen i betänkandet.
Såväl detta som andra förslag från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har förkastats av rådet. Eftersom det inte rör sig om obligatoriska utgifter, gör parlamentet bruk av de befogenheter det tillerkänns genom fördragen och lägger fram dessa förslag än en gång för att de skall antas. På så sätt agerar vi sammanhängande och lägger fram de förslag som parlamentet redan antog i första behandlingen.
Bland dessa ändringsförslag är även budgetpost B5-331 för informationssamhället värd att nämnas, som är så viktig för framtiden och särskilt för kvinnor och för att de fullständigt skall införlivas i arbetsmarknaden.
Avslutningsvis riktar vi ett uppriktigt tack till Costa Neves för det viktiga arbete han har genomfört och hans lyhördhet när det gäller att bemöta de behov vi har pekat på. Jag hoppas att plenum kommer att anta detta betänkande med bred majoritet, eftersom alla gemenskapsprogram sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft skall ha främjande av kvinnor och ökad jämställdhet bland sina mål, inte bara i Europa, utan i alla länder som vi har samarbetsavtal med, och särskilt Medelhavsområdet.

Garriga Polledo
Herr talman, ärade kolleger! Budgetplanen för år 2002, såväl för avsnittet som gäller kommissionen som andra institutioner påverkas direkt av de ekonomiska utmaningar som utvidgningen medför. De två föredragandena har budgeterat de strukturella administrativa behoven och till och med de logistiska behov som kommer att uppstå inom kort i och med den gigantiska utmaning som utvidgningen utgör.
För år 2002 har vi framför allt två nya strukturella behov som härstammar från toppmötet i Nice och som inte förutsågs i Berlin.
Det första beror på ett misslyckande på ett av gemenskapens politikområden, eftersom man inte lyckades förnya fiskeavtalet med Marocko, vilket gör att det blir nödvändigt att ställa om delar av Portugals och Spaniens fiskeflottor, och denna omställning kommer att få allvarliga sociala effekter i många regioner i dessa länder.
Det andra strukturella behovet härrör från den nära förestående utvidgningen. Det är nödvändigt att bemöta de behov som unionens gränsregioner har, där konkurrenskraften minskar i och med den utökning av den fria rörligheten för personer, varor och tjänster som snart kommer att genomföras.
Jag betonar att en stor majoritet av parlamentet förutsåg båda dessa strukturella behov och stödde en gemensam lösning från allra första början.
Emellertid har det inte varit lätt att bemöta dessa två behov. Innan förlikningssammanträdet den 21 november kunde man inte enas om en tillfredsställande lösning, och detta är en för hög risknivå.
Det är därför mycket viktigt att genomförandenivåerna för åtagandebemyndigandena förbättras. Frågor som ikraftträdande av automatiska återtaganden av åtaganden och att uppnå en betalningsnivå som gör det möjligt att utnyttja de belopp som återstår att betala ut är prioriteringar som parlamentet är tillfredsställt över att ha lyckats få igenom.
Vi vet inte vilka nya strukturella behov vi kommer att ställas inför från och med nu fram till år 2006 och det är därför det är nödvändigt med en viss flexibilitet inom utgiftskategorierna, samtidigt som principen att behålla den nuvarande budgetplanen som nu går in på sitt tredje svåra och ovissa år måste respekteras.
Detta godtagande av finansieringsramen får emellertid inte medföra att vi glömmer hur snäv den är. I år har det varit Afghanistan och Mellanöstern som åter har orsakat spänningar i rubrik 4. Problemet är inte ändamålen, utan de medel som rådet använder för att nå dem. Ingen opponerar sig mot behoven i Afghanistan och Mellanöstern eller andra internationella kriser som kan uppstå. Parlamentet motsätter sig dock rådets sätt att hantera saken.
Rådet godkänner återigen finansiella åtaganden i utrikespolitiken utan att beakta parlamentets politiska prioriteringar, och gör det dessutom med de icke-obligatoriska utgifterna, vilket gör uppgiften för de ledamöter som vill behålla den nuvarande finansiella ramen ännu svårare. Är det verkligen så svårt - frågar vi rådet - att inrätta ett föregående rådfrågningssystem för de externa prioriteringarna i rubrik 5?
Vi noterar mycket noga kommissionärens ord om möjligheten att bättre anpassa lagstiftnings- och budgetförfarandena för nästa år och vi tackar henne varmt för detta.
Jag vill gratulera Carlos Costa Neves och även Kathalijne Maria Buitenweg samt Francesco Turchi till hans betänkande om de transeuropeiska näten. Vi vill även gratulera Terence Wynn till hur han har skött uppgiften som ordförande. Schreyer har haft en god bundsförvant i parlamentet och vi har haft god hjälp av kommissionären. Vi anser att våra intressen har förenats på ett bra sätt.
Avslutningsvis tackar jag rådet för att det gör det svåraste enkelt, vilket är att vara närvarande när det är nödvändigt.

Färm
Herr talman! Jag vill också börja med att tacka föredragandena Costa Neves, Buitenweg m.fl. De har inte bara sökt breda lösningar inom parlamentet, utan också enträget hävdat våra ståndpunkter i förhållande till rådet, vilket är inte minst viktigt. Jag vill också tacka rådet och kommissionen. Vi har ibland varit kritiska mot formerna, inte minst i samband med den första förlikningen, men till slut fann vi ändå en konstruktiv ton.
Några svåra frågor har kunnat lösas. Det är naturligtvis oerhört viktigt att vi har kunnat få fram ett substantiellt extra stöd till Afghanistan med tanke på de enorma behov som finns. Personligen gläder jag mig åt att vi också har kunnat styra en del av detta stöd till kvinnornas medverkan i uppbyggnaden av det framtida Afghanistan.
På samma sätt känns det förstås tillfredsställande att vi fann lösningar både för de spanska och portugisiska fiskeflottorna och för stödet till gränsregionerna.
Trots att budgetarbetet alltså har gått bra, ser vi ändå en rad problem inför framtiden. Ett av de största problemen är att EU:s budget inte är tillräckligt flexibel. Varje år ser vi händelser i vår omvärld som kräver att EU snabbt bidrar med resurser. År 2000 gällde det Kosovo, 2001 Serbien, och nu i år gäller det Afghanistan. Vi har fått loss pengar för dessa oväntade situationer, bl.a. genom flexibilitetsmekanismen, men processen har varit väldigt besvärlig. Nu ser vi dessutom bristerna. I år fick vi nämligen använda flexibilitetsmekanismen för andra insatser, i kategori 2. När det samtidigt inträffar en kris som den i Afghanistan, då blir problemet tydligt. Vi borde då självklart seriöst diskutera den väg som det interinstitutionella avtalet anger, nämligen att revidera budgettaken i budgetplanen. Rådet säger ryggmärgsmässigt nej till detta, trots att vi har en budget där stora belopp aldrig används! Problemet blir då att det för parlamentet bara återstår att antingen budgetera varenda krona upp till taket och inte lämna några marginaler för oförutsedda händelser, eller också skära i andra av parlamentets tunga prioriteringar och därmed låta biståndsmottagare i andra delar av världen i praktiken få betala för våra nya behov på Balkan eller i Afghanistan.
Ett sådant dilemma kan vi naturligtvis lösa en gång, kanske till och med två, men när dessa insatser tenderar att bli permanenta, när situationen i Kosovo, Serbien eller i Afghanistan ger upphov till mångåriga program som läggs ovanpå varandra utan att de andra behoven försvinner, då blir situationen till sist ohållbar. Jag tror att en av de stora frågorna nästa år blir att finna nya vägar till ökad flexibilitet. Jag välkomnar därför kommissionens idéer som en startpunkt för denna diskussion och hoppas att rådet visar motsvarande öppenhet.
Ett grundfel är förstås också det dåliga genomförandet av EU:s budget. Vi har nu lanserat ett antal nya metoder, som inte bara går ut på att öka betalningarna, utan vi försöker identifiera det vi kallar för de abnormt eftersläpande områdena, vi försöker precisera krav på genomförandeprofilen, vi har fört omfattande diskussioner om vilka tjänster som behövs för att vi skall kunna genomföra insatser på olika politikområden, och slutligen har vi, som Wijkman påpekade, också lanserat en ny benchmarking-metod på biståndsområdet. Detta är viktiga framsteg, men jag tror att de behöver utvecklas ytterligare framöver, om vi skall kunna återvinna förtroendet för hur vi hanterar skattebetalarnas pengar.
Som nästa års föredragande ser jag naturligtvis en del viktiga områden som måste genomarbetats. Utvidgningen rycker allt närmare. Vi måste helt enkelt gå igenom inte bara det korta perspektivet under förberedelserna, utan också det långsiktiga perspektivet när utvidgningen på allvar slår igenom även i budgetplanen. Slutligen måste vi också titta rejält på reformeringen av kommissionen.
Om vi inte lyckas med detta - det handlar då inte bara om att se över regelverken utan framför allt om att titta på utvärdering, uppföljning och hur vi använder skattebetalarnas pengar - så tror jag inte att vi lyckas förändra medborgarnas uppfattning om EU. Vi måste ha en effektiv förvaltning och se till att medborgarna återigen får förtroende för unionen. Det är en av de viktigaste uppgifterna för det framtida budgetarbetet.

Virrankoski
Herr talman! För det första vill jag framföra mina varmaste lyckönskningar och ett stort tack till huvudföredraganden av budgeten, Costa Neves, för en bra budgetproposition och ett konstruktivt samarbete. Likaså vill jag tacka den andra budgetföredraganden, Kathalijne Buitenweg, och speciellt också ordföranden för budgetutskottet, Terence Wynn, för hans skickliga och konstruktiva sätt att leda utskottet.
Budgeten för år 2002, vilken nu behandlas, är måttfull och disciplinerad. Anslagen ökar bara två procent, vilket klart understiger budgetplanen. Europaparlamentet har påvisat stor ansvarskänsla, vilket min grupp värdesätter. Jämfört med rådets första förslag har budgeten förbättrats betydligt. Jordbruksbudgeten är realistisk. I kategorierna 2 - 4 har man avsatt mera medel för täckande av obetalda förbindelser, vilka berörs av den gemensamma förklaringen om att betala abnormt eftersläpande räkningar. Reformeringen av kommissionen avancerar, och man har minskat sådana utgifter som egentligen inte borde finnas. Vi sätter speciellt värde på att man inte har tillämpat någon negativ reservering, det vill säga anslag utan täckning.
I den första budgetbehandlingen gjordes nedskärningar i de externa åtgärderna, bland annat i Cards-programmet för västra Balkan. Nu har man huvudsakligen lyckats upplösa nedskärningarna. Man föreslår sammanlagt 206,4 miljoner euro till förmån för Balkan. Dessutom finansierades Cards-programmet på förhand med en överföring om 63 miljoner euro i år, vilket slutligen innebär att programmet återställs i enlighet med rådets budgetproposition. Detta var mycket viktigt för min grupp. För reformeringen av kommissionen reserveras 317 tjänster, vilket garanterar att reformen går framåt. Av dessa är 105 med förbehåll, och vår grupp hoppas att åtminstone en stor del av dessa ännu kunde frigöras. Även detta år var man tvungen att utnyttja flexibilitetsinstrumentet. Beträffande dess användning lyckades man uppnå en kompromisslösning, enligt vilken sammansättningen i Spaniens och Portugals fiskeflottor skall förnyas för 170 miljoner euro och ytterligare 27 miljoner euro år 2003. För att avhjälpa de problem som hänför sig till de nya medlemsstaternas gränsområden avsätts 30 miljoner euro och nästa år 15 miljoner euro. Vår grupp stöder samtliga lösningar.

Seppänen
Herr talman! Under förlikningsmötet mellan rådet och parlamentet ägnade man mest tid åt diskussioner om användningen av flexibilitetsinstrumentet. Kommissionen skulle ha lovat 197 miljoner euro för avvecklandet av Spaniens och Portugals fiskeflottor, vilket är mycket pengar. I detta sammanhang krävde de nordliga länderna 50 miljoner euro för lösandet av problemen i de östra gränsområdena. Dessa nya behov beslutade man finansiera med hjälp av flexibilitetsinstrumentet i kategori 2, men inom 2 år. Den nya tolkningen av flexibilitetsinstrumentet påvisar att om det finns politisk vilja att finansiera något ger även regelverket utrymme för det.
EU lider inte av penningbrist. Det bevisar uppgifterna i budgeten för år 2000. Vi kan även vänta oss ett överskott på flera miljarder för innevarande år. I bokföringen finns abnormt eftersläpande förbindelser till ett värde av 40 miljarder och det är troligt att största delen av dem aldrig utnyttjas. Kommissionen har sparat pengar, men det finns misstankar om att den har fattat politiska sparbeslut. Eftersom budgetöverskottet är så stort har kommissionen inte verkställt de budgetbeslut som parlamentet har fattat. Det måste sägas rent ut att kommissionen egenmäktigt häver parlamentets beslut.
Om man utvärderar nästa år inom EU ur ett budgetperspektiv kan man säga att det lunkar på i jämn takt utan vare sig upp- eller nerförbackar. Det finns inga särskilt prioriterade områden, utan ur budgeten finansieras endast löpande utgifter. Eftersom kommissionen saknar ambitioner att ta tag i arbetslöshetsproblemet märks det också i kommissionens budgetproposition; därför förhåller sig vår grupp kritiskt till förslaget.
Som en liten detalj kan man nämna att rådet inte heller ville upphöra med överlånga transporter av levande djur. Djurplågeriet i samband med djurtransporter fortsätter och det är Agrifin-rådets fel.

van Dam
Herr talman! Ett gammalt nederländskt ordspråk lyder: " den som spar, han har" . Detta har ständigt bevisat sitt värde för dem som har lyssnat till det.
När vi fastställer budgeten är det av stor vikt att skapa tillräckliga reserver för oförutsedda utgifter. Det har även i år visat sig hur nödvändigt det är. I det sammanhanget tänker jag först och främst på den aktuella krisen inom jordbruket. Tyvärr har kommissionen gett upp sina planer på en reserv i storleksordningen 1 miljard euro i de obligatoriska jordbruksutgifterna. Kommissionens argumentation i samband med helomvändningen gränsar som vi ser det till naivitet och är ett kortsiktigt tänkande. Även om utgifterna för jordbruksgrödor, mejeriprodukter, socker, olivolja och fårkött överträffar förväntningarna så är det däremot mycket mer pengar med i bilden i fråga om utgifterna för bland annat vinprodukter och bomull. Det som stör oss mest är att BSE och mul- och klövsjuka inte längre verkar finnas med i kommissionens ordbok. Föredragande Görlach från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling pekar med rätta på den slumrande osäkerheten i fråga om när mul- och klövsjukekrisen i Förenade kungariket och andra medlemsstater skall ta slut definitivt, liksom även på djurtransporterna och den inkonsekventa ringvaccinationspolitiken. Jag delar också hans rädsla att BSE-krisen fortfarande inte är ur världen på länge än. Att man nyligen konstaterat ett fall i Österrike talar för sig självt. Hur vill kommissionen börja betala oförutsedda utgifter? Blir det återigen ett knorrande över de tak som man kom överens om i Berlin?
Den andra punkten gäller mekanismen för flexibilitet. Det är anmärkningsvärt att dessa medel, ett årligt belopp på inte mindre än 200 miljoner euro, går åt helt och hållet varje år sedan de inrättades för tre år sedan. Jag vill inte ifrågasätta om användningsområdena är tillräckligt viktiga för att få denna finansiering. Vad frågan gäller är finansieringssättet. Varför synas inte budgetrubriker ordentligt i sömmarna vad gäller belopp som inte kommer till användning och budgetposter med dålig avkastning?
Detta parlament vill stå nära medborgaren. Se då till att det gör det som en förståndig medborgare också måste göra: om han vill betala för något nytt måste han spara in på något annat.

Ilgenfritz
Herr talman! Återigen var det inga enkla förhandlingar med rådet. Viktigt är dock det faktum att man när det gäller frågan om fiskeflottans modernisering kunde enas om ytterligare medel till medlemsstaternas gränsregioner.
Kommissionens roll, men också många ledamöters, har inte alltid varit så lätt att förstå för oss. Det får dock inte vara så att stora summor stödmedel ställs till kandidatländernas förfogande, men medlemsstaternas gränsregioner inte får några ytterligare medel. Det ekonomiska läget i de här regionerna är tyvärr ofta inte bättre än vad det är i kandidatländerna.
Den dåliga ekonomiska situationen i medlemsländernas gränsregioner torde skärpas ytterligare när unionens nya länder har gått med, eftersom skillnaderna i stödbeloppens storlek - nästan alla kommer att få mål 1-stöd - kraftigt kommer att gynna kandidatländerna. Redan nu förfogar kandidatländernas gränsregioner delvis över en bättre trafikinfrastruktur än den som finns i medlemsstaternas gränsregioner. Jag kan som exempel nämna flygplatsen Laibach i Slovenien, som är modernare och bättre utbyggd än flygplatsen Klagenfurt i södra Österrike.
Efter inträdet kommer det också av de anledningar som tidigare nämnts att bli svårt eller nästan omöjligt att stödja små och medelstora företag i medlemsstaternas gränsregioner. Vi måste vara på det klara med att medborgarna i de här regionerna under de här omständigheterna knappast kommer att kunna förorda att de nya länderna får gå med.

Ferber
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär, kära kolleger! I dag är en bra dag eftersom vi i parlamentet gemensamt har klarat av att som medborgarnas företrädare uppnå något som kommissionen till att börja med förnekade oss. Jag vill i det sammanhanget så hjärtligt tacka alla de kolleger som har hjälpt till att också politiskt genomföra detta viktiga uppdrag som stats- och regeringscheferna formulerade i Nice. Mitt särskilda tack går därvid till det belgiska ordförandeskapet som tog fasta på människornas önskan på plats och också har anslagit ekonomiska medel. Fru kommissionär, jag förväntar mig nu naturligtvis att kommissionen mycket snabbt lägger fram förslag på bordet. Inom fiskeripolitiken har ni bevisat att ni är i stånd att göra detta, och jag hoppas att ni kommer att lägga fram lämpliga program för gränsregionerna med samma fart, så att pengarna binds så snabbt som möjligt och kan delas ut till vettiga projekt på plats.
Jag skulle för det andra vilja peka på att vi naturligtvis i framtiden måste säkerställa att de politiska prioriteringarna och budgetförfarandet samordnas med varandra. Först i förmiddags fick vi tillfälle att bekanta oss med kommissionens politiska prioriteringar för år 2002. Jag anser att detta inte kan godtas. Den tidigare kommissionen, som ju måste avgå på grund av budgetproblem, agerade mycket snabbare och effektivare när det gäller att prioritera och diskutera detta med parlamentet. Eftersom kommissionen fortfarande behöver lite läxhjälp skall vi gärna ge den det. Det görs bäst genom att man tillhandahåller poster i reserv som kommissionen behöver akut. Jag hoppas att detta bidrar till att de politiska prioriteringarna och budgetförfarandet bättre skall kunna samordnas med varandra. Att inte förrän den dag då vi i andra behandlingen debatterar budgeten få den politiska planeringen för kommande år, det anser jag inte vara godtagbart.
Jag vill tacka kollega Turchi för hans betänkande om de transeuropeiska nätverken. Även här skulle jag vilja be kommissionen att när medel för delsträckor av nät eller delar av nät ställs till förfogande från EU:s budget, också se till att hela nätet byggs. Jag vill bara nämna ett exempel från min hembygd, från mitt hemland. Det handlar om det viktiga trafikprojektet från Berlin via Brennertunneln till Verona. Här har förbundsregeringen gladeligen ställt medel till utbyggnaden av sträckan Berlin-Erfurt till förfogande, men har strukit planeringen Erfurt-Nürnberg från sin prioriteringslista. Antingen måste då pengarna betalas tillbaka, för bara en enda delsträcka räcker inte, eller också måste man utöva påtryckningar så att även nästa delsträcka byggs!
Avslutningsvis några ord om Europaparlamentet och vår parlamentsbudget. Jag anser att vi inte borde skriva någon önskelista så här nära inpå julen med eventuella nya byggnader, om vi också vill klara av utvidgningen i rumsligt hänseende. Jag anser att man på ett seriöst sätt måste pröva vilka verkliga behov det finns av ytterligare kontorsytor, av sammanträdesrum. Önskelistor är bra, men jultomten uppfyller inte alla önskningar. Inte heller vi borde uppfylla alla. Jag vill tacka föredraganden och i synnerhet det belgiska ordförandeskapet för det goda samarbetet. Hjärtligt tack!

Walter
Herr talman, ärade herr rådsordförande, fru Schreyer, fru kommissionär, kära kolleger! Även jag skulle vilja tacka Carlos, Kathalijne, Francesco, Esko, Joane och Terry. Det är ju de som har lagt fram dagens förslag och jag anser att de har utfört ett fantastiskt arbete. Det resultat som vi har fått fram här är mycket bra. Jag vill också här - förra gången gjorde jag det som ett undantag - vända mig till rådets företrädare, herr Vande Lanotte. Ni är efter fru Pauly förra året den andra rådsordförande som jag kommer att ha ett mycket positivt minne av. Fortsätter det så här de kommande åren, då kommer vi någon gång att få ett riktigt bra, tillitsfullt samarbete mellan rådet och parlamentet. Fru kommissionär, se upp - ni måste behandla oss bättre, annars står vi plötsligt dem mycket närmare!
Jag vill emellertid säga rådets ordförande något när det gäller Laeken. Jag har redan antytt det: I Laeken kommer ni naturligtvis också att tala om Europeiska unionens framtida, och då inte bara om frågan om en författning i den betydelsen att vi har strukturer för enskilda institutioner, utan vi måste tala om hur en budget kan se ut som är öppen i alla avseenden. Man kan inte för någon medborgare förklara att vi - som kommissionären sade - på olika ställen har ett underutnyttjande på 4,6 miljarder euro och här i veckor och månader strider om att få 200 miljoner, att vi, när akuta nödsituationer uppstår, faktiskt måste stuva om i hela budgeten för att kunna klara av detta, utan att klara av våra långfristiga strategiska uppgifter och grundläggande inriktning. Det här året har vi varit tvungna att ställa mycket medel till förfogande för Afghanistan. Det är också mycket viktigt att dessa människor inte bara upplever Europa som en instans som kommer för att bestraffa människor, utan också som en instans som kommer att för att hjälpa till med återuppbyggnaden. Vi har planerat stöd till fiskeregionerna och även stöd till gränsregionerna. Även det var mycket viktigt eftersom vi därmed har skickat en signal till omvärlden om att vi tar de aktuella förändringarna på allvar och även omstrukturerar.
Jag vill tillåta mig en kort bisats. Det har ju alltid varit så att man från Bayern ständigt har fått höra att det behövs pengar till gränsregionerna. Det är samma bayrare som vid andra tillfällen skäller på den ekonomiska utjämningen mellan länderna, som i dokument om strukturpolitiken från CDU och CSU uttalar sig för att det över huvud taget inte skall ges något strukturstöd längre. Vid sådana här tillfällen dyker de sedan upp och kräver mycket mer pengar. Jag har stött stödet till gränsregionerna på ett mycket övertygat sätt, och jag kommer att fortsätta göra det. Vi har alla stött det gemensamt. Men de som genast går ut med stora uttalanden till pressen måste fråga sig om de är konsekventa i vad de gör.
Det finns också grundläggande uppgifter som vi måste hantera. Kommissionens reform måste drivas framåt eftersom vi vill ha en modern administration. E-learning, en av de mest framtidsförmögna områdena inom en ekonomisk region som utvecklas, Europeiska unionen, måste drivas framåt, och det inte bara för att vi vill utnyttja våra ekonomiska möjligheter, utan också för att vi vill förhindra att klyftor uppstår mellan människorna, mellan dem som har råd att tidigt skaffa sig en dator, och andra som är uteslutna från detta. Vi måste samarbeta bättre i fråga om Europols och Eurojusts terrorismbekämpning. Det får inte vara så att brottslingarna åker Ferrari och polisen efter i en Fiat Uno! Jag nämnde avsiktligt dessa båda bilmärken eftersom de kommer från ett visst land, och det här landet borde fundera på vad det för närvarande ställer till med på europeisk nivå!
Vi måste emellertid också på det utrikespolitiska området enas om att behandla viktiga frågor. Vi måste återigen tänka på Balkan. Vi måste återigen tänka på Medelhavsregionen. Vi måste dock också lyssna på de tysta skrik som finns i världen. Därför har vi i år gjort något för aidsbekämpningen. Men det är lätt att undgå att höra de här tysta skriken. Vi måste lyssna noggrannare. Vi får inte reagera först när vi uppmärksammas genom stora explosioner i världen, utan den här Europeiska unionen måste bli mer lyhörd i samarbetet med de regioner i världen som behöver vårt stöd än vad den har varit fram tills nu, och det när det gäller stöd så att strukturerna i de här länderna förbättras och de i framtiden själva kan garantera en uppbyggnad som gör samarbetet mellan Europa och hela världen seriöst och bra.
(Applåder)

Jensen
Herr talman, fru kommissionär och herr minister! Jag kommer att koncentrera mig på en enda fråga, nämligen frågan om kommissionens reformer, som ju utgör en viktig prioritet även i årets budget. Flera talare har i dag påpekat att vissa saker i budgetprocessen skulle kunna förbättras och att institutionerna i framtiden borde kunna samarbeta på ett bättre sätt även om budgetprocessen denna gång har framskridit utan konflikter tack vare en skicklig styrning från parlamentets sida av Costa Neves och Buitenweg.
Men jag anser också att vi inom vissa områden borde tänka på hur vi agerar i parlamentet. I kommande års budget har pengar således avsatts till förtidspensioneringar och nyanställningar för att se till att kommissionen får lämplig personal till sina arbetsuppgifter. Vi har i parlamentet ställt krav på information som villkor för anslagen och kommissionen har vid flera tillfällen detaljerat redogjort för personalsituationen. En majoritet inom budgetutskottet har velat reservera större belopp i avvaktan på ytterligare information.
Jag tycker att vi skall tänka på att inte bli för detaljerade och pedantiska i våra krav, eftersom följden då kan bli att vi motarbetar reformerna i stället för att främja dem. Vi skall naturligtvis se till att det finns en effektiv och öppen förvaltning av skattebetalarnas pengar, men jag tror det är viktigt att vi koncentrerar oss mer på att nå resultat än på detaljstyrning av kommissionens administration, eftersom detta inte främjar ansvarigheten. Jag anser att vi i parlamentet borde belöna det tillmötesgående och den öppenhet kommissionen har visat, genom att frigöra de poster som är reserverade eller i varje fall nöja oss med att behålla ett mindre belopp i reserv så att kommissionen får rimliga villkor.

Fiebiger
Herr talman! Budgeten för år 2002 är ur Bryssels synvinkel harmonisk, trots kritiken från revisionsrätten som jag följt med stort intresse. De beslut som fattades i Berlin erbjuder nu ytterligare spelrum, i synnerhet som det verkar som om det inte verkar bli nödvändigt med någon utdebitering till medlemsstaterna. Jag förväntar mig av budgetgenomförandet år 2002 att strukturmedlen för landsbygdsutveckling kommer att fångas upp, att de utskjutande medlen också om möjligt nollställs till år 2006, så att de projekt som kan få stöd handläggs på kortast möjliga tid så, vilket jag alltid får höra, att det nödvändiga spelrummet i fråga om flexibilitet när projekt byts ut också garanteras.
Samtidigt förväntar jag mig att kommissionen ännu en gång funderar på om den planerade sänkningen av stöden till storinvesteringar i sammanhållningsområdena är nödvändig och korrekt.

Dell'Alba
Herr talman, kära kolleger! Jag hyllar till att börja med rådets ordförandeskap och dess samarbetsattityd i budgetarbetet. Jag hyllar självfallet våra föredragande liksom kommissionen för ett arbete som jag tror går i rätt riktning.
Jag vill ändå lämna tre kommentarer. Den första gäller reformen. Jag måste i det sammanhanget säga hur besvikna vi är, som parlament, över de senaste dagarnas dramatiska händelser. Det är inte till er jag nu vänder mig, fru Schreyer, det vet ni, utan till kommissionen i allmänhet, till vice ordförande Kinnock: jag tycker att det sätt på vilket kommunikationen och utbytet mellan kommissionen och parlamentet fungerat de senaste dagarna inte främjar det beslut vi måste fatta i kväll om att frigöra poster för reformen, och det är synd.
Jag vill fästa kollegernas och föredragandens uppmärksamhet på framför allt två punkter. Rådet (allmänna frågor) tycks i går ha begravt ärendet om " europeiska politiska partier" . Det finns därför här 7 miljoner som riskerar att blir oanvändbara, i brist på rättslig grund. Jag undrar därför, herr föredragande, om vi inte kan genomföra en annan omröstning på torsdag? Den andra punkten gäller frågan om posten för nord-sydsamarbetet i kampen mot narkotikan: detta ärende har inte följts upp på ett bra sätt av kommissionen. Det saknas en rapport som skulle ha gjorts. Även här finns det pengar som vi placerar i posten och som inte har något existensberättigande. Jag undrar därför om vi på torsdag kan ändra omröstningen och stryka denna post?

Naranjo Escobar
Herr talman, kära kolleger! I första hand anser jag att det är rättvist att - vilket redan har gjorts och jag upprepar det - att tacka för det arbete som Buitenweg, ordföranden för vårt utskott, har genomfört och vi riktar ett särskilt tack till vår kollega Carlos Costa Neves.
Unionen befinner sig i en avgörande etapp av sin historia, och måste kunna räkna med en budget som ligger i nivå med de utmaningar som detta medför. Vi måste börja med att erkänna att om vi vill driva på unionens arbete och vara verkligt effektiva, måste vi inleda debatten om unionens resurser och gemenskapsbudgetens vikt inom en rimlig tidsrymd.
Först och främst vill jag betona att man under de svåra förhandlingarna som till slut ledde till en positiv överenskommelse har kommit framåt när det gäller att lösa de problem som uppstår under ett budgetår. De åtaganden som härrör från förklaringarna som gjordes i förlikningsprocessen är en uppförandekod för öppenhet och större effektivitet i utgifterna. Därför är det viktigt att vi under nästa period, under det spanska ordförandeskapet som har uttryckt sin vilja när det gäller budgetförordningen, når en slutgiltig överenskommelse om denna grundläggande norm.
Man har löst det problem som uppstod på grund av det inte blev något nytt fiskeavtal med Marocko genom att kompensera gemenskapsflottorna i Spanien och Portugal och garantera finansieringen av omställningsprogrammen och den nödvändiga moderniseringen, såväl i budgeten för 2002 som i årets budget, vilket kommissionären även tog upp, och vi tackar henne varmt för hennes engagemang. Det är dock även nödvändigt att parlamentet står vid kommissionens sida i så viktiga projekt som Galileo-programmet för satellitbaserad radionavigation. Eftersom vissa medlemsstater är tveksamma till programmet bör vi göra det klart att programmet inte kan ifrågasättas och att det i denna fas är nödvändigt att det främst stöds med offentliga medel, vilket Turchi tydligt betonar i sitt betänkande.
Visserligen ökar svårigheterna allteftersom vi närmar oss mitten av perioden för den innevarande finansieringsramen, eftersom de nya kraven och de nya åtagandena måste belastas budgeten och det har vi inte ekonomisk täckning för. Trots svårigheterna och motsägelserna anser jag ärligt talat att vi när vi undertecknar den här budgeten har rett upp en del av problemen. Det är en politisk framgång eftersom budgeten är stram och vi måste ha garantier för att den genomförs effektivare, och dessa villkor är ofrånkomliga för att garantera en sund och hållbar ekonomisk tillväxt.

Guy-Quint
Herr talman, fru kommissionär, mina kära kolleger! Vi befinner oss nu äntligen vid den andra behandlingen när det gäller den administrativa reformen, och jag vill instämma i det som ordförande Wynn och kollegerna sagt.
När det gäller den första behandlingen var vi relativt hårda mot kommissionen, beträffande reformen. Men efter svaren från kommissionen är vi fullständigt beredda att häva dessa förbehåll, även om vissa punkter kvarstår som oroar oss, särskilt två. Jag skall erinra om dem. Vi har till att börja med problemet med förtidspensionerna, för hittills och sedan flera månader, har vi inte fått någon som helst reaktion eller något som helst dokument som uppfyller våra förväntningar. Den andra punkten som jag vill fästa hela parlamentets uppmärksamhet på är införandet av verksamheten base management, där det saknas ett tillförlitligt svar från kommissionen om tillämpningen av enhetliga lagstiftnings- och budgetförfaranden inom ramen för utarbetandet av våra kommande budgetar.
När det gäller vår oro måste jag säga att den inte skulle finnas där om vi tillsammans med den administrativa reformen hade en ännu mer revolutionär reform, dvs. ett interinstitutionellt arbetssätt, för utarbetandet av budgetarna, som vi skulle vara mycket nöjdare med. Jag måste säga att om rådet på ett enhetligt och motiverat sätt kunde svara på de frågor vi eller kommissionen ställer, skulle allt gå framåt. Om kommissionen på ett tillförlitligt sätt genomförde de budgetar vi röstar fram, vi som är budgetmyndigheten, skulle parlamentet framför allt inte tveka att lättare rösta för förtroende, avskaffande av ett antal förbehåll, och särskilt de som gäller reformen.
Ni kan vara säkra på att parlamentet förblir spjutspetsen i reformen för att modernisera administrationen, men ge oss också garantier för er goda vilja att reformera arbetsvillkoren mellan oss.

Mulder
Tack så mycket, herr talman! Jag vill från min sida också framföra mina komplimanger till alla aktörer i detta budgetförfarande, vilket enligt min uppfattning har varit ett mycket bra förfarande i år.
Vi uppskattar verkligen att parlamentets ändringsförslag till de obligatoriska jordbruksutgifterna har antagits för första gången under det belgiska ordförandeskapet. Det är lite synd att kommissionen inte har tagit chansen att ta med parlamentets förslag redan i ändringsskrivelsen. Mot bakgrund av mul- och klövsjukekrisen är det av största vikt att Europeiska unionen börjar göra något vad gäller utvecklingen av spårvaccin och vad gäller utvecklingen av försäkringssystem mot djursjukdomar. Jag hoppas nu bara att kommissionen också genomför ändringsförslagen till denna budget, för tidigare har jag i viss mån tvivlat på detta.
Andra ändringsförslag som tyvärr inte har tagits med, men som jag också anser vara av stor vikt, är ändringsförslagen som avser en kvalitetspolitik för jordbruksprodukter. Det innebär då en annan kvalitetskategori än enbart biologisk produktion. Jag hoppas att ändringsförslaget kommer att gå igenom och att kommissionen den här gången då också kommer att genomföra detta ändringsförslag.
En viktig punkt är att det fortfarande kvarstår en hel del ändringsförslag där kommissionen tidigare har sagt att den inte kan eller vill genomföra dem. Det finns en chans att dessa ändringsförslag ändå kommer att antas på torsdag. Vad kommer kommissionen att göra då? Kommer den att framhärda i sin hållning, eller kommer den att hörsamma budgetmyndighetens önskemål?

Dover
Herr talman! Jag vill säga några ord om ett ändringsförslag som jag har lagt fram till betänkandet av Turchi om transeuropeiska nät. Jag har ingenting emot att telematik inkluderas i ett sådant program och jag stöder på det hela taget Galileoprojektet. Men faktum är att i det närmaste 1 miljard euro skall tilldelas under de kommande fem åren, alltihopa från den offentliga sektorn - antingen från Europeiska rymdorganisationen eller från kommissionen själv. Däremot kommer den privata sektorn bara att anslå 200 miljoner euro till projektet.
Mitt ändringsförslag säger därför att det är tveksamt huruvida den privata sektorn kommer att göra sitt på ett tillräckligt tidigt stadium. Jag begär att hälften av de pengar som anslås av kommissionen för det första året av finansieringen skall sättas undan som en reserv och bara frigöras om den privata sektorn lever upp till sina åtaganden att delta i detta projekt. Jag vill inte krossa projektet. Jag vet att det pågår livliga diskussioner i rådet, och många nationer har dragit tillbaka sitt stöd tills vidare, eller är lite vacklande. Det är inte vad jag vill åstadkomma. Jag vill bara se till att den privata sektorn deltar i projektet på ett så tidigt stadium att det blir ett större förtroende för systemet i sin helhet.

Pittella
Herr talman! Även jag vill tacka föredraganden, kommissionens ordförande och alla dem som har bidragit till denna överenskommelse som jag anser vara positiv och tillfredsställande när det gäller två nyckelfrågor som har intresserat oss: omstruktureringen av den spansk-portugisiska flottan och utvidgningens effekter på de gränsöverskridande regionerna. Dessa två problem rör inte enbart de två nationerna, utan de gäller hela Europa. Jag uppmanar därför än en gång kommissionen att ge en bättre definition av begreppen gränsområde och gränsregion. För oss socialister är en gränsregion, som skall ingå i pilotprojektet och i andra insatser, en region som ligger intill en gräns på land eller till havs.
Jag beklagar därför vissa nedskärningar, till exempel när det gäller Balkan, men vill även säga att jag är nöjd med de framgångar som uppnåtts i förstärkningen av Meda. I det sammanhanget hoppas jag att kommissionen skall prioritera den regionala dimensionen i partnerskapet som ingår i det programmet. Vi bör även uttrycka vår tillfredsställelse med den elektroniska distansundervisningen, med Sokrates, med Leonardo, med Europol, Eurojust och med de globala hjälpfonderna. Jag vill också tacka Turchi för hans betänkande.
Arbetet med projekten som godkändes i Essen skall intensifieras, nationalstaterna måste engageras i högre grad, men anslagen till de stora näten som binder samman nord och syd måste öka. Det är endast om vi kan föra nord och syd närmare varandra, som vi kan få en mer sammanhängande europeisk union.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Jag skulle bara kort vilja gå in på några kommentarer. Colom i Naval tog upp det faktum att de belopp som man kommer överens om i de fleråriga programmen skall indexeras i lagstiftningsprocessen. Kommissionen kan inte ansluta sig till detta, utan det handlar då om en beslut om ett absolut belopp. Om vi då får en annan inflationstakt skapas ju nytt spelrum i utgiftskategori 3, som uppenbarligen också används och som också med rätta tas i anspråk av parlamentet.
Många kommentarer gäller genomförandet av budgeten. Jag skulle helt enkelt ännu en gång vilja påminna om att det i år har funnits ett nytt instrument, monitoring , som även parlamentet kunnat använda, nämligen att kommissionen varje vecka ställer siffrorna för genomförandet till förfogande. Det är det enda parlament som får en så bra dagsaktuell information om genomförandet. Något sådant finns inte i medlemsstaternas parlament. Det är verkligen ett nytt steg, och vi borde också hålla fast vid det. Naturligtvis är det mycket viktig information för er, så att ni också kan övervaka hur genomförandet fortskrider. Jag anser att det som vi har hållit fast vid i resolutionen är ytterligare ett viktigt steg för ett gott samarbete inom ramen för ett bra genomförande av budgeten.
Den tredje punkt som förekom i många bidrag handlar om budgetens flexibilitet totalt sett. Hur stelbent är det här systemet med budgetplan som vi har? Det är anmärkningsvärt att rådet i år för första gången så gott som genast bestämde sig för att använda flexibilitetsinstrumentet, flexibilitetsreserven för budgeten. Detta visar faktiskt hur viktigt det är att ha ett instrument för justering, för finjustering. Men vi måste naturligtvis också ställa oss frågan om det räcker.
Det är nu budgetplanens tredje år. En del - det måste man säga - av det vi gör tillsammans här är nästan budgetkonst. Det är det tredje året som vi gemensamt har sjösatt budgeten. Jag anser faktiskt att vi återigen kan vara nöjda med resultatet, det kan man faktiskt se. Jag skulle å kommissionens vägnar ännu en gång vilja tacka alla inblandade så hjärtligt!

Talmannen
Tack herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Medlemsstaternas betalningar till de momsbaserade egna medlen (ENS 95)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0431/2001) från budgetutskottet om rådets gemensamma ståndpunkt (8793/1/2001 - C5-0385/2001 - 2000/0241(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2223/96 i fråga om tillämpningen av ENS 95 för fastställande av medlemsstaternas betalningar till de momsbaserade egna medlen (föredragande: Haug).

Haug
Herr talman, fru kommissionär, herr rådsordförande, kära kolleger! Med rådets förordning från juni 1996 infördes ett nytt reviderat europeiskt national- och regionalräkenskapssystem, ENS 1995. Detta ENS avlöste det gamla ENS 1979. Att använda det blev obligatoriskt för alla medlemsstater. Det gäller för alla gemenskapsrättsakter - för alla så när som på en. För budgeten och de egna medlen skulle nämligen det gamla systemet vara i kraft så länge beslutet från 1994 om de egna medlen gällde. Den gången utgick man från att det 1999 skulle finnas ett nytt beslut om egna medel. Nu vet vi att det dröjde ända till slutet av september 2000 tills rådet äntligen tog mod till sig. Samtidigt har rådet emellertid försökt att skynda på oss, parlamentet. Ett dystert scenario uppmålades om parlamentet inte skulle anta rådsbeslutet i oförändrad form, om det skulle insistera på en andra behandling.
Rådet sade sig inte kunna klara av en tidsmässig försening, de egna medlen i form av mervärdesskatter skulle inte kunna upptas vederbörligt, höga kostnader skulle uppstå för medlemsstaterna eftersom båda de statistiska uppbördsmetoderna måste användas, och så vidare, och så vidare. Allt är bara struntprat! Sedan år 2000 utför man ändå i alla statistiska myndigheter beräkningar enligt 1995 års system, uppgifterna från ENS 1979 finns över huvud taget inte tillgängliga längre. Detta har nu för övrigt rådet formellt medgivit i punkt 2 i sin gemensamma ståndpunkt. Vi fastställer alltså här bara i rättsligt avseende vad som ändå redan är ett faktum när vi godkänner den gemensamma ståndpunkten.
Vi har därmed haft all tid i världen, och vi vill ta det här tillfället i akt att ännu en gång eftertryckligt uppmärksamma inkomstsidans betydelse för upprättandet av budgeten och budgetramarna för finansieringen av vår europeiska politik. Rådet godkände i sin gemensamma ståndpunkt endast de första av våra ändringar, i vilka vi förklarar att omställningen från ett system till ett annat inte kommer att kunna påverka de egna medlens storlek, vare sig när det gäller den aktuella fördelningen mellan medlemsstaterna eller när det gäller de egna medlens totala volym. Rådet har avvisat våra ändringsförslag 2 och 3, i vilka vi säkerställer en bättre, årligen återkommande information från budgetmyndigheten om tillståndet för de egna medlen i form av ett arbetsdokument från kommissionen och ville föra ett samtal med rådet om detta.
Ja, kommissionen har tack och lov nu i ett brev till oss förklarat sig berett att årligen ställa ett sådant dokument till förfogande, första gången under det första kvartalet nästa år. Nej, rådet vill inte prata med oss eftersom något samtal inte planeras i det institutionella avtalet. Ha, så mycket var den öppenhet som alltid predikas värd!
Sedan finns det dock de som säger att diskussionerna om de egna medlen inte hör hemma i lagstiftning om statistik. Visst, vi kan inte åberopa någon fördragsartikel, budgetbestämmelse eller institutionella avtal. Visst, lagstiftningen om statistik är inte det mest attraktiva fordonet, det bästa transportmedlet för våra krav. Vi har formellt ingen rättslig titel, men vi har ett krav, och det kravet lyder: Lika rättigheter för budgetmyndighetens båda grenar i alla frågor som rör den gemensamma budgeten.
När det nu i Laeken och på det följande konventet och på den efterföljande regeringskonferensen talas om demokrati, då måste man också tala om parlamentets fullständiga medbeslutande om den europeiska budgeten, och det får inte bara pratas utan det måste handlas. Om resultatet blir fullständiga budgeträttigheter för parlamentet, medbeslutande om 100 procent av utgifterna och medbeslutande om alla intäkter, då är det bra. Om det emellertid inte uppnås är ordet demokrati från rådsmedlemmarnas läppar inte värt kostnaderna för elektriciteten i de mikrofoner som det uttalats från!
(Applåder)

Garriga Polledo
Herr talman, ärade kolleger! För att nå de mål som ställs upp i Fördraget om Europeiska unionen, närmare bestämt om Ekonomiska och monetära unionen, behöver gemenskapen vissa statistiska instrument av hög kvalitet för att alla institutioner, regeringar och ekonomiska aktörer skall kunna förfoga över en samling harmoniserad och tillförlitlig statistik som kan ligga till grund för de beslut de fattar. Det är därför det är nödvändigt att ändra förordningen för att göra det möjligt att använda ENS-95.
Enligt vår åsikt är den nya ENS-95 mycket bättre än den föregående versionen som daterar sig från år 1979. Man har gjort framsteg när det gäller att harmonisera metodiken och man har gjort de koncept, definitioner, klassificeringar och bokföringsregler som skall användas för att utarbeta kvantitativa beskrivningar av medlemsstaternas ekonomier mer exakta.
Det är uppenbart att medlemsstaterna har genomfört kompletterande förbättringar i kvaliteten på sina nationalräkenskaper när de har övergått till det nya systemet, vilket är ett resultat av en fullständig översyn av källorna och de metoder de använder när de utarbetar sina räkenskaper. Bland alla olika användningsområden för uppgifterna om den nationella tillämpningen av ENS 95 i budgetförfarandet, som bland annat används för att fastställa budgettak, beräkna bruttonationalprodukter, fastställa det fjärde medlet och så vidare, är de momsbaserade egna medlen den enda av medlemsstaternas bidrag till budgeten som påverkas av ändringen.
I det här sammanhanget delar vi föredragandens åsikt om att användningen av detta nya system inte skulle göra någon skillnad när det gäller nivån på medlemsstaternas bidrag, eftersom de redan har börjat använda ENS-95 för att utarbeta sina nationalräkenskaper. Att försöka göra nya beräkningar skulle bli dyrt och vara riskabelt, och dessutom skulle det inte tjäna något till, eftersom alla experter är eniga om att användningen av ENS-79 eller ENS-95 inte skulle påverka resultatet för detta budgetår för att åter justera skattesatserna.
Avslutningsvis gratulerar vi föredraganden till att ha nått en kompromiss med kommissionen att lägga fram ett årligt arbetsdokument om situationen för uppbörden av egna medel, beräkningar för kommande budgetår och vissa vanligt förekommande problem som har med systemet att göra. Detta kommer att leda till en ökad öppenhet och Europaparlamentet kommer på så vis att hållas vederbörligen informerat om utvecklingen av de nödvändiga anpassningarna för harmoniseringen av det nya systemet.
När det gäller det övriga håller vi fullständigt med föredragandens bedömningar.

Solbes
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen vill för det första tacka parlamentet, och särskilt Haug för hennes tolerans och för rådets gemensamma antagande.
Som Garriga betonade, kommer förordningen göra det möjligt för medlemsstaterna att redan nu använda sig av de bästa och senaste uppgifterna i sina nationella räkenskaper för att beräkna uppbärande av de momsbaserade egna medlen. Som Garriga även sade kommer förordningen inte på något sätt att påverka jämvikten mellan medlemsstaterna när det gäller egna medel.
Debatten i första behandlingen gav oss möjlighet att bättre förstå och bekräfta behovet av att förbättra informationen till parlamentet om den del som handlar om budgetintäkter. Som resultat av den debatten vill jag å kommissionens vägnar bekräfta att vi i början av varje år kommer att lägga fram ett arbetsdokument om situationen när det gäller uppbärande av de egna medlen, den prognostiserade nivån för det följande budgetåret och alla problem i samband med systemet för egna resurser inför parlamentet. Jag bekräftar alltså vad föredragande Haug sade om den saken, vilket även Garriga tog upp.
På så vis kommer vi att kunna skapa ett fruktsamt samarbete mellan kommissionen och parlamentet och jag gratulerar Haug till detta initiativ och till det arbete som hon har genomfört i syfte att denna förordning skall kunna antas, en förordning som tekniskt sett är avancerad men som för den skull inte är mindre viktig.

Talmannen
Tack herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Grönbok om straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och inrättandet av en europeisk åklagare
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om grönboken om straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen: en europeisk åklagarmyndighet.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Kampen mot bedrägerier med Europeiska unionens ekonomiska intressen har hög prioritet för kommissionen. Kommissionen betraktar Europeiska parlamentet som den viktigaste bundsförvanten vid sin sida i denna fråga. Kommissionen har i dag enhälligt godkänt den grönbok om straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet som jag har lagt fram. Med godkännandet av denna grönbok omedelbart inför Europeiska rådet i Laeken har kommissionen sänt en kraftig politisk signal.
Vi har redan uppnått en hel del inom bedrägeribekämpningen. Detta gäller i synnerhet för samarbetet med medlemsstaterna. Här gör OLAF ett bra arbete. Kommissionen har också gjort mycket på området förebyggande åtgärder, i framtiden kommer exempelvis alla lagstiftningsförslag att granskas av OLAF i fråga om motståndskraft mot bedrägerier. Å andra sidan finns det fortfarande avsevärda brister när det gäller den straffrättsliga dimensionen av den europeiska bedrägeribekämpningen.
Vi behöver ett konsekvent europeiskt agerande i fråga om rättsliga åtgärder. Jakten på gränsöverskridande bedrägerier mot gemenskapsbudgeten gör alltför ofta halt vid gränsen för inte bara 15 utan 17 olika rättsliga system, och med utvidgningen kommer antalet att stiga.
Det saknas ett effektivt instrument för att OLAF:s administrativa undersökningar och även de nationella utredningarna skall leda till rättsliga åtgärder i stället för att misslyckas vid gränserna. Kommissionen föreslog därför redan i september 2000, till regeringskonferensen i Nice, att en europeisk åklagare för straffrättsligt skydd av gemenskapens ekonomiska intressen skulle skapas. Den europeiske åklagaren för ekonomiska frågor skulle utgöra något fullständigt nytt. Det vore ett i sanning innovativt steg inom den straffrättsliga bedrägeribekämpningen.
Den gången tog stats- och regeringscheferna tyvärr inte fasta på det här förslaget från kommissionen. Men frågan är alldeles för viktig för att begravas i någon skrivbordslåda. Jag beslutade mig därför omedelbart för att utarbeta en grönbok som preciserar förslaget till europeisk åklagare och som skall visa hur den här åklagaren skulle kunna fungera i praktiken. Tiden fram till nästa reform av fördragen skall alltså användas på bästa sätt för att besvara de frågor och den skepsis som finns i medlemsstaterna, vilka gång på gång har efterfrågat en konkret utformning av det här systemet.
I själva EG-fördraget skall nämligen bara utnämnandet av den europeiske åklagaren, dennes suspension, uppgifter och ämbetets viktigaste kännetecken regleras. Alla andra bestämmelser, exempelvis om åklagarens status och arbetssätt, skall regleras i sekundärrätten. Just de här frågorna behandlas i grönboken.
Hur och på vems initiativ agerar åklagaren? Vilka befogenheter har han? Vem kontrollerar åklagarens agerande? Hur samarbetar han med de nationella rättsvårdande myndigheterna? Hur ser åklagarens rättsliga ställning och organisation ut?
I grönboken diskuteras olika svar på dessa frågor. Kommissionen uttalar sig emellertid klart och tydligt om sina preferenser, vilka utgör ett sammanhängande system. Vilken är den generella ansats som kommissionen föreslår? Vilka är riktlinjerna i grönboken? Kommissionens generella ansats är att på europeisk nivå bara reglera det som är absolut nödvändigt och i övrigt så långt som möjligt falla tillbaka på den nationella rätten och de nationella systemen.
Våra förslag respekterar därmed helt och hållet subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen. Åklagaren för ekonomiska frågor skulle ge den straffrättsliga bedrägeribekämpningen ett avsevärt mervärde, utan att vända upp och ned på de nationella rättsliga systemen. Vad innebär det i detalj?
Förslagets originalitet består i att den europeiske åklagaren för ekonomiska frågor leder och samordnar utredningar och rättsliga åtgärder centralt på europeisk nivå, men att denne själv är organiserad på ett decentraliserat sätt och att principen om ömsesidigt erkännande är utslagsgivande för de konkreta åtgärderna. Det uppstår däremot ett gemensamt utrednings- och åtalsområde i Europa för skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen.
Efter det att utredningarna avslutats väcker den europeiske åklagaren åtal i medlemsstaternas behöriga domstol. Själva domstolsförfarandet, inklusive domens avkunnande, skall därvid följa nationell rätt. Kommissionen föreslår en decentraliserad struktur för åklagarmyndigheten. Den europeiske åklagaren skall i medlemsstaterna stödja sig på så kallade delegerade nationella åklagare, vilka har ett europeiskt uppdrag.
När det gäller förfarandet skall den europeiska åklagaren kunna tillgripa den breda paletten med nationella undersökningsinstrument. Åklagarna skall alltså kunna ta de nationella eller regionala rättsvårdande myndigheterna, exempelvis kriminalpolisen, i anspråk. Därvid skall användningen av principen om det ömsesidiga erkännandet leda till att dessa utredningar automatiskt blir giltiga i hela gemenskapen. Samma sak gäller också för erkännandet av bevis och domstolskontrollen av den europeiske åklagarens agerande.
Exempelvis skall en husrannsakan eller telefonavlyssning som begärts i en medlemsstat och godkänts av en nationell domare vara giltig i hela gemenskapen. Med den här ansatsen respekteras de nationella rättsliga systemen. Samtidigt sörjer principen om det ömsesidiga erkännandet för att det gemensamma utredningsområdet bli verklighet.
Kommissionen anser också att de inomstatliga rättsliga åtgärderna räcker för den rättsliga kontrollen av den europeiske åklagarens agerande och att en europeisk straffrättsdomstol inte är absolut nödvändig. Även när det gäller de överträdelser som den europeiske åklagaren skulle väcka åtal om, anser kommissionen att det inte krävs något skapande av en självständig europeisk strafflagstiftning. Vi föreslår snarare en minimiharmonisering, som dock går utöver nivån för det föreslagna direktivet om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och därmed även utöver de överträdelser som regleras i 1995 års avtal. Vi vill omfatta alla brott mot gemenskapens ekonomiska intressen eller brott mot sekretess till skada för gemenskapens intressen.
Vi anser också att enhetliga straff är nödvändiga både när det gäller straffen och preskriptionstiderna. Sammantaget är därmed grönboken strikt uppbyggd enligt subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen, men den garanterar den europeiske åklagarens funktionsduglighet. Jag anser att vi här har hittat en bra balans som kanske även kan övertyga vissa skeptiker.
Konceptet för den europeiske åklagaren kan utan problem inordnas i perspektivet ett rättigheternas Europa. Jag har utarbetat grönboken i nära samarbete med kommissionär Vitorino. OLAF:s tjänsteenheter stod också i ständig kontakt med tjänsteenheterna vid Vitorinos generaldirektorat. Med de nya genombrott som nu äntligen har skett i fråga om medlemsstaternas samarbete i brottmål skapas gynnsamma ramvillkor för inrättandet av den europeiske åklagaren. Jag vill här nämna den europeiska arresteringsordern som förhoppningsvis kommer att godkännas av Europeiska rådet i Laeken. Jag vill även nämna Eurojust. Eurojust är ingen konkurrent till den europeiska åklagaren, snarare borde de båda kunna komplettera varandra bra.
Jag förväntar mig att med grönboken inleds en bred och förutsättningslös diskussion om skapandet av en europeisk åklagare för ekonomiska frågor och dennes funktion med alla berörda kretsar, i synnerhet naturligtvis även med dem som är verksamma, domarna, åklagarna i medlemsstaterna. Jag skulle vilja be Europaparlamentet, som motorn bakom denna idé, att delta aktivt i diskussionen och debatten i medlemsstaterna. Vi behöver en så bred feedback som möjligt på vårt förslag.
Målet är att efter att resultatet av samrådet har utvärderats, i slutet av år 2002 eller i början av 2003, kunna lägga fram ett bidrag till konventet som förbereder nästa regeringskonferens. Målet är att den europeiske åklagaren för ekonomiska frågor förankras vid nästa fördragsrevision. För det behöver vi vara uthålliga. Men jag är optimistisk: Tillsammans med och med Europaparlamentets stöd kan det här målet uppnås.
(Applåder)

Theato
Herr talman! Jag vänder mig i synnerhet till er, kommissionär Schreyer! För två veckor sedan kallade ni mig för den europeiske åklagarens protagonist. Det ser jag som en hedersbetygelse och kanske får jag även inkludera er i detta, för nu har vi naturligtvis uppnått det som vi ville uppnå redan i början av 1990-talet. Med andra ord en grönbok och som en följd av detta en fördragsändring. Jag tror dock att tidsplanen måste stramas upp lite mer. För enligt era ord kommer vi att få en sådan åklagare först 2006-2007. Vi står på er sida, men vi vill skynda på förfarandet, och därför skulle jag vilja be er att från ert håll strama upp den här tidtabellen så att vi når målet och med hänsyn tagen till subsidiariteten, respektera den tack, så att det inte blir någon tungroddhet, långsamhet eller ineffektivitet! Det är viktigt så att vi verkligen kommer vidare med den här åklagaren. Medborgarna därute kräver det, och vi gör något för Europa om vi gör det klart och tydligt för dem att vi skyddar deras pengar.

Schreyer
Herr talman! Jag skulle vilja till upp några olika punkter. För det första är det ju faktiskt så att ni är protagonisten för den här idén och ni har arbetat med den länge. Jag tror att vi nu också befinner oss i en fas då det är ganska viktigt att bli konkret, vilket ju också visade sig på toppmötet i Nice. Det handlade om frågan vad detta exakt skulle innebära, vilket gärna används som förevändning för att säga att hela den här idén måste vänta.
Tidsplaneringen ser mer eller mindre ut på följande sätt: Samrådet kommer att löpa fram till i juni år 2002. Samtidigt som en fördragsändring återigen lanseras för nästa regeringskonferens skall samtidigt förslag till sekundärlagstiftning, alltså om funktionssätt och om frågor om bevis osv., utarbetas så att tiden används för båda delarna, så att man så snabbt som möjligt inte bara kommer fram till idéns förverkligande, utan även till den här institutionens förverkligande.

Heaton-Harris
För det första vill jag säga att den föregående talaren, min lysande utskottsordförande, inte var fullt uppriktig eftersom det faktiskt inte finns några reella krav på en europeisk åklagarmyndighet. För bara två veckor sedan fick vi här i parlamentet se hur stora delar av hennes eget betänkande fick utgå eftersom dessa innehöll hänvisningar till ett sådant organ.
Det kommer att finnas vissa meningsskiljaktigheter bland de olika politiska partierna i denna kammare, men många människor är bekymrade över vad detta kommer att resultera i. Jag anser inte att ni var helt ärlig mot oss, fru kommissionär, när ni sade att saken bara kommer att föras så här långt men inte längre. Kommer det att leda till corpus juris? Om ni besvarar den frågan nekande, hur kan ni i så fall få det att stämma överens med det svar Delmas-Marty gav vårt utskott för en månad sedan? Delmas-Marty är den förre chefen för tillsynsmyndigheten för OLAF och hon har skrivit många böcker om just det här ämnet. Hon svarade ja - en europeisk åklagarmyndighet kommer med största sannolikhet att resultera i corpus juris, en gemensam lagstiftning för hela gemenskapen.
Vilka skulle de viktigaste befogenheterna för den europeiska åklagarmyndigheten vara? Vilka maktbefogenheter skulle han eller hon ha? Vilka är gemenskapens ekonomiska intressen? Ni nonchalerar väl inte de politiska signalerna från både rådet - många länder är emot det här - och parlamentet, vilket, som jag sade inledningsvis, för två veckor sedan avvisade mycket av det som rör den europeiska åklagarmyndigheten?

Schreyer
Herr Heaton-Harris, för två veckor sedan handlade debatten om direktivet om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen, och i det här direktivet definieras brotten bedrägeri, korruption och penningtvätt, och det på ett sätt som alla medlemsstater, inklusive Förenade kungariket kom överens om redan 1995. Men det är fortfarande inte i kraft, och av denna anledning har det därför från kommissionens sida föreslagits att detta skall läggas in i ett direktiv.
Europaparlamentet ansåg i likhet med kommissionen att det här direktivet inte är rätt plats att definiera en åklagare, för enligt kommissionens övertygelse, och även parlamentets, kan inte skapandet av den europeiske åklagaren regleras i ett direktiv, utan en fördragsändring behövs. Detta var anledningen till att parlamentet strök förslaget från en ledamot om att reglera detta redan i direktivet. Men det var ingen röst mot den europeiska åklagaren. Jag anser att det måste man ännu en gång fastställa här.
Nu frågar ni med all rätt: Vilka skulle den europeiske åklagarens uppgifter vara? För det första skall denne överta ledningen av samordningen av de rättsliga åtgärderna och även överta ledningen för utredningarna. Utredningarna i sig skulle sedan emellertid utformas i enlighet med nationell rätt. Den europeiske åklagaren skulle sedan, när denne har samlat in både graverande och förmildrande bevis, ha rätt att på grundval av dessa bevis väcka åtal, och även åtalet skulle behandlas enligt nationell rätt i en nationell domstol. Det handlar alltså inte här om att skapa en stor ny apparat eller att skapa en ny europeisk strafflagstiftning, för vi vet ju hur mycket skepsis det fortfarande finns till detta. Vi har i grönboken förtecknat många av dessa fall. Vi har exempelvis hittills haft regeln att när bevis samlas in i en medlemsstat, som i ett gränsöverskridande förfarande även skall läggas fram i en annan domstol, eftersom kriminalitet är gränsöverskridande, då sägs det exempelvis att nej, de samlades in i förvaltningsrättsligt hänseende. Detta godtar vi inte. Ofta är det så att man har mycket bevis för att det sker bedrägerier med europeiska budgetmedel, men bevisen blir så att säga bortdefinierade - inte byråkratiskt, utan rättsligt, eftersom det finns sådana skillnader. Jag tror sannerligen inte att medborgarna vill det, och det vill sannerligen inte Europaparlamentet. Jag skulle vilja be er, herr Heaton-Harris, att pröva detta förslag förutsättningslöst, för vi har sagt att vi förpliktar oss att använda subsidiaritetsprincipen, men vi vill naturligtvis också ha ett effektivt straffrättsligt skydd av gemenskapens intressen.

Staes
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag vill först och främst ta avstånd från Chris Heaton-Harris kommentarer, och jag tror att kommissionären på ett mycket ordentligt sätt beskrev den ram inom vilken ändringsförslagen till Theato-betänkandet förkastades i parlamentet. Detta är mycket riktigt den korrekta förklaringen.
Jag vill ansluta mig till Theatos ord och yrka på skyndsamhet. Fru kommissionär! Ni tillkännager nu en tidsplan för inrättandet av befattningen som europeisk allmän åklagare som verkligen är mycket långsam. Ni kommer att lägga fram ett förslag efter samrådet om grönboken under loppet av eller i slutet av 2002, början av 2003, en fördragsändring 2004, ikraftträdande 2006-2007; ni måste medge att inget av detta ligger i vårt intresse. Jag skulle vilja påpeka att den oberoende expertkommittén dåförtiden som reaktion på Santer-kommissionens avsked lade fram ett antal förslag om att arbeta snabbare och att inte börja arbeta i en plan med flera faser. Jag skulle vilja fråga er om ni har övertagit delar av dessa förslag från experterna i grönboken och om ni vill överväga dem så att arbetet med att inrätta befattningen som europeisk allmän åklagare kan inledas redan nu.

Schreyer
Herr talman!! Kommissionen lade ju inför regeringskonferens i Nice fram ett förslag till ändring av fördraget. Om detta hade gått igenom, då hade så att säga den rättsliga grunden skapats i och med ratificeringen. Rådet beslutade annorlunda, nämligen att inte ens ta upp det här förslaget i förhandlingarna. Nu måste vi faktiskt vänta tills nästa regeringskonferens genomför en fördragsändring, så att den europeiske åklagaren faktiskt kan skapas. Men jag har redan sagt att vi naturligtvis kommer att utnyttja den här tiden och inte bara vänta, utan vi kommer att utnyttja tiden till att hitta bästa möjliga modell i samrådet och sedan rådgöra över funktionssätt, organisation, status, bevis, frågan om preskriptionstider, alltså allt det som naturligtvis måste redas ut. Jag utgår från att vi i budgetutskottet kommer att ha mycket intensiva och mycket konkreta debatter om de frågor som ställts.

Stauner
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle också vilja ta upp tidsfrågan och det i föregående talares anda. Jag anser inte, fru kommissionär, att ni, med tanke på de två miljarder bedrägerier och oegentligheter som upptäckts, med tanke på de utmaningar - även i ekonomiskt avseende -, som östutvidgningen kommer att ställa på er och oss, faktiskt har råd att vänta till år 2006. Jag anser att här är det verkligen bråttom, och då får ni heller inte vänta. Ni vet det lika väl som vi här, ni känner till vårt betänkande. Ni känner till de förslag som lagts fram om att ni mycket väl kan inleda en första fas, en inledande fas, utan att behöva ändra fördraget. Såväl det råd av vice män som år 1999 lade fram förslag till reformer av kommissionen, som OLAF:s övervakningskommitté i sin senaste årsrapport, har ju pekat på de här två faserna för er. Med tanke på detta verkligt ofrånkomliga tryck frågar jag er, varför tvekar ni? Varför drar ni ut på tiden, till år 2006? Varför tvekar ni och engagerar er inte, vilket vi senast krävde i Bösch-betänkandet?

Schreyer
Herr talman, fru ledamot! Kommissionen har inte behörighet att utnämna någon åklagare som kan vidta rättsliga åtgärder i medlemsstaterna och väcka åtal. Så är det inte, utan Europeiska unionen är grundad på ett fördragsverk där medlemsstaterna avstår från behörighet till den europeiska nivån.
Medlemsstaterna har tidigare inte gett unionen behörighet att skapa en europeisk åklagare. Denna behörighet för rättsliga åtgärder måste först grundas på europeisk nivå. Med andra ord måste en fördragsändring göras, och det måste naturligtvis skapas ett effektivt instrument som faktiskt på ett effektivt sätt kan vidta rättsliga åtgärder för gränsöverskridande kriminalitet i alla medlemsstater och inte bara genomföra förundersökningar, utan även kan väcka åtal, så att de rättsliga åtgärderna också resulterar i ett åtal och slutligen ett straff. Det är det förfarande som vi måste använda oss av. Ni kan nu säga att ni önskar er en annan Europeisk union, men jag måste också säga er att kommissionens är fördragens väktare, och därför måste vi föreslå något som respekterar behörigheterna. Enligt min åsikt är detta verkligen ett framsynt förslag, och jag hoppas att vi därmed också kommer att kunna övertyga skeptikerna.

Morgan
Herr talman! Jag vill bara ställa några frågor. Jag beklagar att jag inte var här från början. För det första, tycker ni inte att Heaton-Harris lämnar fritt fram för bedragare? Under de gångna fem åren har bara två personer blivit åtalade för bedrägeri mot EU. Om han inte presenterar något alternativ är det i praktiken detsamma som att lämna fritt fram. Jag undrar om ni skulle vilja kommentera det.
För det andra, hur skall ni övertyga de medlemsstater som är motståndare till tanken på en europeisk åklagarmyndighet, till exempel mitt eget land, som enligt min åsikt har blivit vilselett i denna fråga?
För det tredje, hur skall den europeiska åklagarmyndigheten utnämnas? Och för det fjärde, håller ni inte med om att det är viktigt att inte gå för fort fram och går ni med på att detta förslag inte är tillräckligt? Med andra ord, Eurojust kommer helt enkelt inte att fungera.

Talmannen
Fru Schreyer! Jag ber även er om att fatta er så kort som möjligt. Tack så mycket.

Schreyer
Herr talman! Som jag anförde när det gäller förhållandet till Eurojust kompletterar de varandra. Den här föreslagna europeiske åklagaren berör ju skyddet av gemenskapens intressen på det ekonomiska området. Eurojust arbetar med andra områden av den tunga kriminaliteten. Naturligtvis måste det här finnas en koppling, även när det gäller utbyte av data, naturligtvis måste dataskyddet respekteras, men man måste se det komplementärt.
För det andra finns det olika förfaranden när det gäller utnämnandet. Å ena sidan måste man hitta ett förfarande för utnämningen av den europeiske åklagaren, som faktiskt företräder åklagarämbetet. De nationella europeiska åklagarna eller ombuden vill ju ha en decentralistisk struktur och skulle då utnämnas enligt medlemsstatens rättssystem. Jag tror inte att Heaton-Harris vill skydda bedragarna, utan det handlar naturligtvis om vilka steg som måste tas för att få ett effektivt skydd. Jag säger än en gång att vi har en gemenskapsbudget, vi har gemenskapsfinanser, vi har en gemensam inre marknad, vi har i det avseendet inga gränser längre på det rättsliga området, men vi har fortfarande 17 olika rättssystem, eftersom Förenade kungariket har tre olika rättsliga system. Det är alltså de faktiska hinder som leder till att de eventuella rättsliga åtgärderna uppvisar många brister, och dessa måste vi åtgärda.

Mulder
Tack så mycket, herr talman! Allt det som kommissionären säger låter uppmuntrande. En mycket kort fråga: hur ser hon på samarbetet mellan den föreslagna åklagaren och OLAF?

Schreyer
Herr ledamot! Även det finns det naturligtvis många möjligheter till. För det första genom att OLAF i fortsättningen i sin nuvarande funktion genomför förvaltningsrättsliga undersökningar, administrativa undersökningar, varvid det naturligtvis måste regleras så att OLAF kan skicka sina resultat just till denne åklagare, och att man naturligtvis också använder sig av det som har samlats in i fråga om bevis. En annan möjlighet vore att OLAF övertar utredningsfunktioner, alltså inte undersökningsfunktioner. Vi har medvetet nu inte satt det här i centrum för diskussionerna, utan det har i efterhand sagts att vi vill hitta en viss funktion för OLAF. Det är faktiskt en fråga som måste ses i ett helhetsperspektiv. Jag kan emellertid bara ännu en gång peka på att det inte handlar om konkurrerande idéer, utan om en vitbok som faktiskt OLAF var med och utarbetade. OLAF står ju fortfarande inför problemet att man har samlat in bevis eller erkännanden och sedan måste vänta tills en nationell åklagare godkänner det här materialet och agerar. Just för OLAF:s arbete vore det en mycket bra vidareutveckling om vi hade den här europeiske åklagaren för ekonomiska frågor.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad. Det finns inte utrymme för att föra en diskussion nu. Det är er skyldighet att känna till arbetsordningen och tillämpa den.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till kommissionen (B5-0536/2001).
Första delen

Talmannen


William Francis Newton Dunn
Fråga nr 39 från (H-0878/01):
Angående: Att säkra den utvidgade unionens yttre gränser Slovenien har omkring 370 gränsövergångar mot grannlandet Kroatien. I dagsläget har regeringen emellertid endast tillräckligt med pengar för att hålla ett nittiotal av dessa bemannade. Med andra ord är uppemot 270 gränsövergångar vidöppna. Hur tänker kommissionen säkra unionens gränser efter utvidgningen och skydda EU från terrorism, organiserad brottslighet och illegal invandring?

Nielson
. (EN) Herr talman! En av de framtida yttre gränserna för Europeiska unionen förväntas gå mellan Slovenien och Kroatien. Det finns 36 gränsövergångar längs denna gräns där det är möjligt att korsa gränsen på ett lagenligt sätt. De siffror som anförs av den ärade ledamoten avser platser där det är fysiskt möjligt, men i lag förbjudet att korsa gränsen mellan Kroatien och Slovenien - till exempel gångstigar, vägar och broar. Jag håller med den ärade ledamoten om att det är realiteten på marken - bokstavligt talat - som vi bör ägna uppmärksamhet.
Kommissionen påminner om att Slovenien måste uppnå en hög nivå av extern gränskontroll efter anslutning. Kommissionen följer nära Sloveniens framsteg inom ramen för förhandlingarna om kapitlet för rättsliga och inrikes frågor, samt inom föranslutningsprocessen. Det krävs av Slovenien att man kan bevisa sin förmåga att systematiskt kontrollera samtliga personer som passerar yttre gränser samt att säkerställa en effektiv gränsövervakning mellan godkända gränsövergångsställen.
I detta avseende har Slovenien utarbetat en detaljerad handlingsplan för genomförandet av Schengenregelverket, vilket begärts av Europeiska unionen. I sin handlingsplan har Slovenien visat att man vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att lämplig infrastruktur och utrustning lokaliseras till gränsen mot Kroatien. Dessutom vidtar Slovenien åtgärder som skall säkerställa en bättre samordning mellan de myndigheter som är engagerade i gränskontroller.
Kommissionen vill även understryka att Slovenien redan är engagerat i ett intensivt bilateralt samarbete för att övervaka den gemensamma gränsen med Kroatien. Detta samarbete kommer att utvidgas ytterligare när avtalet om förenklade gränskontroller för väg- och järnvägstrafik och en överenskommelse om gränsöverskridande polissamarbete blir klara. Denna senare överenskommelse kommer även att inbegripa gemensamma gränspatruller för övervakning av den gröna gränsen, det vill säga mellan de godkända gränsövergångsställena.
Utöver det mycket ansenliga finansiella stöd som Slovenien beviljats för att upprusta sina gränskontroller - detta är finansiellt stöd inom ramen för föranslutningsprocessen - uppmuntrar kommissionen det bilaterala samarbetet mellan Slovenien och Kroatien och bidrar dessutom med direkt stöd. Detta finansieras genom vårt biståndsprogram för integrerad gränsförvaltning till Kroatien, vilket även omfattar gränsövergångarna till Slovenien.
Slovenien och Kroatien har nyligen kommit överens om utstakningen av den gemensamma gränsen. Medan avsaknaden av utmärkt gränslinje i det förflutna i praktiken inte hade någon inverkan på gränskontrollernas kvalitet och på övervakningen av den gröna och den blå gränsen, kommer detta avtal, så snart det har ratificerats, att utgöra ytterligare ett bevis på det goda samarbetet mellan de två länderna.

Newton Dunn
Tack så mycket, herr kommissionär, för ett mycket utförligt svar. Alla är medvetna om att detta är mycket svårt. Den här saken är något som en minister i Ljubljana tog upp med mig. Alla gränsövergångar, oavsett om de är legala eller illegala, kommer att användas av terrorister, smugglare, invandrare, brottslingar och så vidare. Därför är det ett mycket allvarligt problem. Ministern sade också till mig: vi kan inte betala, vi har inte pengar till att bemanna alla dessa gränsövergångar! Så Slovenien har ett verkligt problem.
Det finns nio andra kandidatländer - om jag utelämnar Cypern och Malta där det förmodligen är enklare att kontrollera gränserna - så har vi tio kandidatländer med liknande problem, och samtliga saknar de tillräckligt med pengar för att bestrida kostnaderna. Finns det någon möjlighet att kommissionen skulle kunna föreslå att unionen tar ett ansvar för bevakningen av våra gränser i öster?

Nielson
. (EN) Jag är inte säker på att jag håller med om att det är lättare att övervaka havet. Jag menar att det är lika lätt att ta sig till Malta och Cypern från havet i skydd av mörkret som det är att ta sig över en höjd i bergen.
Vi vet att det är ett verkligt problem. Vi har organiserat och finansierat stöd för kapacitetsuppbyggnad för att kunna ge ett mycket kraftfullt stöd åt dessa ansträngningar och det är vad vi måste göra just nu. Det är mycket viktigt, som en del av hela förhandlingsprocessen och införlivandet av gemenskapens regelverk, att vi klargör att detta är en uppgift som åligger kandidatlandet. Det finns många problem. Problemet att övervaka Europeiska unionens periferi kommer att förbli en verklig utmaning för oss under avsevärd tid.

Rübig
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Den gemensamma parlamentarikerkommittén EU-Slovakien genomförde för inte så länge sedan en resa till den slovakiska gränsen. I närheten av Kosicec finns det en 40 kilometer lång grön gränssträcka. Vi fick höra att denna var svår att kontrollera och där kan nu en strid ström av afghanska flyktingar observeras, vilka kanske inte alla har fredliga avsikter med att resa in i Europa. Min fråga är därför följande: Finns det möjligheter för kommissionen att här exempelvis sätta in satellitövervakning eller automatiserade system så att man å ena sidan kan samla in material och å andra sidan genom förstärkt uppmärksamhet skydda dessa flyktingar bättre i framtiden. Vilka program finns faktiskt att tillgå för de här staterna?

Nielson
. (EN) Herr talman! Det är svårt att tillägga något väsentligen nytt till det jag redan har sagt. Men omnämnandet av satellitövervakning manar mig att säga att det är väl bekant i parlamentet att kommissionen menar allvar med Galileo och anser att det är ett viktigt program. Detta är bara ännu en tillämpning. Att inte ha det skulle vara ett problem för Europas framtid och för våra ambitioner. Jag skulle inte kunna vara mer överens med era anmärkningar, men jag ber er att tala med era nationella regeringar om den frågan.

Talmannen


Raimon Obiols i Germà
Fråga nr 40 från vilken har övertagits av Carlos Carnero González (H-0881/01):
Angående: Stimulering av Europa-Medelhavspolitiken Den 24 oktober 2001 förklarade kommissionens ordförande Romano Prodi, i samband med den diskussion om Europeiska rådets möte i Gent den 19 oktober som fördes vid Europaparlamentets plenarsammanträde i Strasbourg, att det nu är dags att inleda en ny etapp av Medelhavspolitiken. Han konstaterade att vi nu bättre måste utnyttja alla de möjligheter som står till vårt förfogande för att höja kvaliteten och, i fråga om Europa-Medelhavspolitiken, gå in för att ta fram konkreta planer för ekonomisk integration och införa institutionella mekanismer för gemensamt beslutsfattande.
Vilka av de redan befintliga mekanismerna har kommissionen för avsikt att stärka för att göra Europa-Medelhavspartnerskapet mer effektivt?
Vilka nya mekanismer eller instrument tänker kommissionen föreslå för att tillsammans med Medelhavsländerna, på kort och medellång sikt, kunna ta fram konkreta planer för ekonomisk och social integration?
Vilka institutionella mekanismer borde man ta i bruk för ett " gemensamt beslutsfattande" ?

Nielson
. (EN) Genom att förstärka Barcelonaprocessen stärker vi de befintliga institutionerna inom Europa-Medelhavspartnerskapet och rör oss framåt på ett antal nyckelområden.
När det gäller associeringsavtalen började år 2001 med den goda nyheten att Egypten beslutat signera associeringsavtalet och förhandlingar pågår med Algeriet, Libanon och Syrien. Min andra punkt gäller att undertecknarna av associeringsavtalen utvecklar frihandel med varandra. Vi uppmuntrar alla undertecknare av associeringsavtalen att sluta frihandelsavtal med de övriga för att på så sätt underlätta ekonomiskt samarbete och inre investeringar. Kommissionen arbetar med de länder som redan har inlett denna process för att se var teknisk rådgivning bäst skall lämnas för att hjälpa parterna att komma överens. Parallellt med detta arbetar vi med ursprungsreglerna för att se hur parterna skall kunna föras in i det alleuropeiska systemet.
Vi hjälper våra partners att närma sina regelverk till vårt i syfte att lägga grunden för en inre marknad för Europa-Medelhavsområdet som fullt ut kan dra fördel av det framtida frihandelsområdet. Under 2001 har kommissionen arbetat vidare på en ide om den inre marknaden för Europa-Medelhavsområdet, tillhandahållit information om dess konsekvenser och möjligheter, och vi har ägnat frågor om den inre marknaden särskild uppmärksamhet i programplaneringen för Meda. Samarbetet förstärks på en rad områden. Den regionala ekonomiska dialogen förstärks och framtida diskussioner kommer att koncentreras på tillväxt och sysselsättning. Meda används för att undersöka vissa infrastrukturella behov ur regionalt eller subregionalt perspektiv och, där så är lämpligt, formulera strategier för sammanlänkning med och koppling till de transeuropeiska näten för att se till att prioriterade projekt blir finansierade och genomförs.
Tillsammans med våra partners håller vi på att utarbeta ett nytt regionalt Meda-program om rättsliga och inrikes frågor och vi är engagerade i bilaterala diskussioner om dessa frågor när det gäller bestämmelserna i associeringsavtalen och i programplaneringen för Meda.
När det gäller nya instrument och mekanismer söker kommissionen, i det att den erkänner att samarbete mellan Europa och Medelhavsländerna inte kan vara enbart politiskt eller ekonomiskt, efter olika sätt att initiera en ny kulturell dialog på bred basis i Medelhavsområdet. Utöver de program som just nu genomförs för att stödja samarbete när det gäller kulturarv, audiovisuella verksamheter och ungdomsutbyte är kommissionen i detta avseende i färd med att undersöka möjligheterna att utvidga Tempus-programmet för högre utbildning till att även omfatta Medelhavsområdet.
När det gäller nya strukturer för dialog kommer kommissionen att lägga fram förslag om att modifiera arbetsmetoderna för partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet, i synnerhet för att bereda plats för en mera återkommande politisk dialog om regionala och internationella frågor. Kommissionen kommer att inleda en politisk dialog om sysselsättningspolitik med våra partners i Medelhavsområdet för att dela med oss av EU:s erfarenheter av olika sätt att bekämpa arbetslöshet och skapa nya arbetstillfällen. Den kommer att arbeta med att förbättra tillgänglig information och statistik som en del av de pågående ansträngningarna att kanalisera den legala migrationen och bekämpa den illegala migrationen.
Till sist, kommissionen kommer att överväga olika möjligheter att stimulera investeringar och gemensamma utvecklingsprojekt i Medelhavsområdet, till exempel genom att undersöka behovet av en ny bank eller annan finansieringsmekanism med utgångspunkt från Europeiska investeringsbanken och huruvida en sådan lösning skulle vara genomförbar.
Låt mig komplettera med lite information om utförandet av verksamheten inom Meda-programmet i år. För det här året finns det åtaganden för Meda i budgeten på 740 miljoner euro. Det förväntas att de kommer att genomföras fullt ut. Samma sak gäller för andra budgetposter till förmån för våra partners i Medelhavsområdet. När det gäller utbetalningar så förväntas de utgöra mer än 56 procent av åtagandena i år och uppgå till nästan en halv miljard euro, vilket faktiskt är det bästa resultat som någonsin uppnåtts i området.
Det här året är även det första genomförandeåret för den ändrade förordningen om Meda som inför mekanismer för en mera sammanhållen programplanering av stödet, bättre samordning både med parterna och med andra viktiga givare och mera rationella godkännandeförfaranden inom EU. Samråd med parterna och de andra givarna om de landsvisa och regionala strategiska dokumenten för 2002 till 2006 och om de mera detaljerade nationella och regionala vägledande programmen för 2002 till 2004 har redan ägt rum. Samtliga dessa dokument torde vara godkända före slutet av året. Jag redogör för dessa detaljer därför att jag inte vill missa detta tillfälle att informera parlamentet om Meda-programmet som tidigare har varit rätt så problematiskt. Vi kan nu se lite ljus i slutet av tunneln.

Carnero González
Herr talman! Jag vill först och främst tacka herr kommissionären för hans älskvärda och uttömmande svar och även framföra Obiols ursäkter, han kunde tyvärr inte komma till dagens plenum i tid, trots att han ville det.
Jag anser att kommissionären ger oss en rad skäl som visar på att Europeiska kommissionen går på samma linje som parlamentet i den här frågan. Vi måste förhindra att en av Europeiska unionens största utrikespolitiska framgångar, igångsättandet av Medelhavsprocessen, avstannar. Denna process får inte begränsas till Europa-Medelhavsmötena eller ministermötena, vilka kommer att hållas i Valencia i april nästa år under det spanska ordförandeskapet. Det är därför nödvändigt att man tar mekanismer i bruk som minskar nivån vertikalt och ökar den horisontellt.
Jag föreslår att man förutom det som kommissionären sade lägger till den möjlighet som förbindelserna mellan det civila samhället, fackföreningar, kvinnoorganisationer - kommissionären nämnde även ungdomarna - och naturligtvis förbindelserna på det kulturella området utgör. Jag ber kommissonen att uttala sig om den frågan.

Nielson
. (EN) Jag har inte något att tillägga i frågan.

Talmannen


Malcolm Harbour
Fråga nr 41 från (H-0917/01):
Angående: Afrikanska barn som säljs som slavar i Europa BBC tog nyligen upp frågan om den växande handeln med barn från Afrika till Europa. Uppskattningsvis finns det bara i Förenade kungariket ungefär 10 000 västafrikanska barn som inte bor med sina föräldrar. Det verkar dock som om hela Europeiska unionen omfattas av denna handel. Föräldrarna är övertygade om att deras barn kommer att få ett nytt och bättre liv i Europa. Barnen skickas därför till avlägsna släktingar och vänner. Tanken är att barnen skall få en utbildning, men i stället tvingas de att arbeta i hemmen. Några av dem misshandlas och utnyttjas, och det hör till ovanligheterna att de sätter sin fot i ett klassrum.
BBC visade att det är enkelt att, genom att betala mutor till västafrikanska tjänstemän, införskaffa de tillstånd som krävs för att föra över barn till Europa.
Känner kommissionen till omfattningen av denna handel? Har den tillgång till statistik från medlemsstaterna som gör det möjligt att kvantifiera problemet? Kan kommissionen överväga att samordna åtgärder på gemenskapsnivå för att sätta stopp för denna förskräckliga handel? Kan kommissionen bekräfta att OECD:s konvention om mutor och korruption - som har som mål att motverka bestickning av offentliga tjänstemän i tredje världen - har ratificerats av kommissionen och av alla medlemsstaterna?

Nielson
. (EN) Kommissionen bekräftar att den är medveten om handeln med barn. När det gäller situationen i Europeiska unionen har en undersökning genomförts med stöd från STOP-programmet. Rapportens titel är " Människohandel med minderåriga utan medföljande vuxen för sexuell exploatering i Europeiska unionen" . Den genomfördes av den internationella organisationen för migration (IOM) och finns tillgänglig på organisationens webbplats.
Rapporten innehåller siffror från Belgien, Tyskland, Italien och Nederländerna. Kommissionen väntar också inom kort en rapport från Defence for Children International i Nederländerna. De har genomfört en undersökning av omfattningen av handeln med barn för sexuella ändamål till Europeiska unionen, hur de kommer hit, vad som händer med dem och vad som kan göras för att hjälpa dem. Dessutom kommer STOP II-programmet under 2002 att stödja en uppföljning och utvidgning av IOM:s rapport genom ett seminarium om människohandel med minderåriga utan medföljande vuxen i EU:s medlemsstater. Ytterligare forskning om situationen i Frankrike, Grekland och Spanien kommer att vara en del av förberedelserna för detta seminarium.
När det gäller åtgärder mot människohandel har kommissionen under de senaste åren arbetat med att utarbeta en mångsidig politik för att bekämpa och förebygga sådan människohandel. Det senaste exemplet är den överenskommelse som träffades den 28 september 2001 om kommissionens förslag till rambeslut om åtgärder för att bekämpa människohandel. Rambeslutet rör huvudsakligen tillnärmning av straffrätt och påföljder för att förbättra och underlätta upprätthållandet av lag och ordning och rättsligt samarbete.
Kommissionen bekräftar att den politiska dialogen inom ramen för Cotonouavtalet och EU:s stöd för sunt styrelseskick i AVS-länder har gett reella möjligheter att gripa sig an de mänskliga och sociala aspekterna av denna företeelse, samt även den korruption som kan vara förknippad med den. Dessutom, eftersom fattigdom och brist på lokala möjligheter är några av de viktigaste orsakerna till att barn utsätts för människohandel, är inriktningen på fattigdomsminskning i vårt utvecklingssamarbete en rimlig grundval för att angripa problemet. Det ger företräde åt rättvis tillväxt och bättre tillgång till utbildning.
Kommissionen genomför även åtgärder i samarbete med Unicef och ett stort antal icke-statliga organisationer i flera afrikanska länder där detta problem är som mest akut. I Cotonou i Benin var jag i juni 2000 med om den märkliga upplevelsen att besöka två projekt som vi finansierade från kommissionen. Det ena projektet hjälpte övergivna barn, det andra hjälpte bortrövade barn. I samma stad hade vi två grupper av stödmottagare: ett projekt var avsett för gatubarn eller föräldralösa barn eller barn som helt enkelt hade blivit övergivna, det andra var avsett för barn som hade befriats från slaveri genom projektet. Det var en mycket märklig upplevelse. Vi gick från det ena projektet till det andra och fick höra berättas om två olika sätt på vilka barn hamnar i mycket svåra situationer. Vi är nöjda med vårt samarbete med icke-regeringsanknutna organisationer i många länder för att försöka göra något meningsfullt åt detta.
Till sist, det förutses inte att gemenskapen som sådan skall ratificera OECD:s konvention om mutor och korruption som nämns i frågan, eftersom det är medlemsstaterna som ratificerar denna konvention. För närvarande har samtliga medlemsstater, förutom Irland ratificerat konventionen, och det förväntas att Irland kommer att ratificera den inom kort.

Harbour
Herr talman! Jag vill tacka kommissionären så mycket för detta mycket uttömmande svar och även för att han nämnde sina personliga erfarenheter av problemet. Omfattningen av de åtgärder som han skisserade gläder mig.
Jag skulle kanske kunna ställa ett par kompletterande frågor: i den lista över länder som har deltagit i olika undersökningar inom ramen för STOP-programmet nämnde han inte uttryckligen Förenade kungariket. Han skulle kanske kunna bekräfta huruvida min egen medlemsstat deltar eller kommer att göra det i framtiden. Om inte, är detta kanske någonting som jag, tillsammans med andra, kan göra någonting åt.
För det andra, beträffande det skisserade arbetet, i synnerhet när det gäller frågan om att lämna information till barnens föräldrar - och jag förbigår på sätt och vis de problem jag tog upp i min fråga då det framgår av BBC-rapporten att föräldrar blir fullständigt vilseledda av människor som vill utnyttja deras barn - finns det kanske anledning att engagera EU i någon form av kampanj för att få bukt med detta problem med vilseledda föräldrar, att försöka angripa problemet vid dess källa.

Nielson
. (EN) Herr talman! Jag har inte några uppgifter om Förenade kungarikets engagemang i dessa undersökningar och studier. Det är uppenbart att det verkliga värdet av dessa undersökningar är deras förmåga att kasta ljus över problemet och höja medvetenheten. Kunskap är i sig ett kraftfullt vapen.
När det gäller frågan om barnsoldater, där vi har inrättat ett personligt initiativ för min räkning, finns det ett program på gång med Unicef för att försöka inrätta ett verkligt informationssystem som skulle kunna framställa rapporter med användande av ett omfattande beräkningsunderlag för att få fram meningsfull och trovärdig statistik. För närvarande har vi bara de siffror som har cirkulerat under de senaste fem eller sex åren. Så detta program syftar också till att utöva påtryckningar och se till att alla är bättre informerade.
Kärnpunkten i detta problem är emellertid inte bara fattigdom, det är också penningbegär. Det är en moralisk fråga. Att sätta strålkastarljuset på problemet med penningbegär skulle kunna utgöra en del av ett mera kraftfullt arbete på detta område.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag måste meddela er att herr Lamy inte har kommit ännu, vilket innebär att fru Diamantopoulou börjar med att besvara de frågor som är ställda till henne.
Andra delen Frågor till fru Diamantopoulou

Talmannen


Alexandros Alavanos
Fråga nr 44 från vilken har övertagits av Mihail Papayannakis (H-0866/01):
Angående: Dödsolycka i Perama - genomförande av direktiven om arbetstagarnas hälsa och säkerhet Den 20 oktober 2001 omkom fem personer när en eldsvåda bröt ut mitt under arbetena vid ett tankfartygsbygge. Man förmodar att orsaken till olyckan var en dåligt rengjord tank. Liknande arbetsolyckor med dödlig utgång inträffar ofta i Greklands skeppsbyggnadsområden i samband med tankfartsbyggen. De grekiska myndigheterna har krävt rättslig utredning av den senaste olyckan, bland annat med anledning av att presidentdekret 70/90 om hälsa och säkerhet för arbetstagare i skeppsbyggnadsbranschen inte efterlevts.
Eftersom det gått mer än tio år sedan ovannämnda presidentdekret utfärdades, och eftersom en rad gemenskapsdirektiv offentliggjorts under denna tid, för att skydda arbetstagare som arbetar under sådana här villkor, vill jag fråga kommissionen om det finns direktiv och kompletterande åtgärder om arbetstagares hälsa och säkerhet som kan tillämpas på arbetsförhållandena vid tankfartyg. Jag undrar också om dessa har införlivats i den grekiska lagstiftningen och om presidentdekret 70/90 i dag täcker de förpliktelser som härrör från gemenskapens lagstiftning.

Diamantopoulou
Herr talman! Alavanos fråga gäller dödsolyckan i Perama, som verkligen var en synnerligen tragisk händelse, och jag skulle vilja framföra kommissionens kondoleanser till offrens familjer.
På Alavanos fråga om det finns några direktiv och därav följande säkerhetsåtgärder för de anställda ombord på tankfartyg, som borde ha införlivats med den grekiska lagstiftningen, kan jag svara att det inte finns vare sig nya åtgärder eller något nytt regelverk, som borde ha införlivats med grekisk lagstiftning, och att ramdirektivet 89/391, som avser både skeppsvarv och reparation av fartyg, har införlivats med den grekiska lagstiftningen på ett sådant sätt att det täcker arbetsförhållandena också i dessa fall.
Jag bör tala om att den aktuella olyckan nu granskas av de grekiska myndigheterna, och Europeiska unionen väntar på slutresultatet av undersökningen om orsakerna, så att man i samarbete med den grekiska regeringen kan vidta åtgärder, för att sådana olyckor inte skall behöva inträffa igen.
Till sist måste jag säga att strategin för hälsa och säkerhet är ett av Europeiska kommissionens prioriterade områden. På europeisk nivå inträffar ett enormt antal dödsfall varje år. Den nya strategin för hälsa och säkerhet kommer att offentliggöras år 2002, och för närvarande förbereds rapporten om genomförandet av den europeiska lagstiftningen om hälsa och säkerhet på nationell nivå. Vi håller alltså på att utarbeta en europeisk rapport, och utifrån den kommer man att bedöma i hur stor utsträckning varje land har tillämpat bestämmelserna om hälsa och säkerhet i respektive branscher under det senaste året.

Papayannakis
Fru kommissionär! Med anledning av den sista satsen i ert yttrande skulle jag vilja ställa följande fråga: innehåller den rapport ni nämnde några uppgifter om hur man har tillämpat direktiv 89/391? Jag frågar, därför att det inte är första gången det inträffar olyckor. Särskilt i Perama är olyckorna regelbundet återkommande.
För att komplettera skulle jag vilja ställa följande fråga till er: jag är inte specialutbildad jurist i de här frågorna, men när jag studerade texterna, hittade jag också andra direktiv som, av rubrikerna att döma, verkar ha ett samband med den händelse vi diskuterar här. Direktiven 89/656 och 99/92 talar om lättantändlig atmosfär och om arbete i sådan luft - som är orsaken till olyckan i Perama. Har dessa direktiv inget samband med det inträffade? Och under alla omständigheter, eftersom ni sade att ni väntar på nya uppgifter från Grekland - och med all rätt - tar inte kommissionen då och då några egna initiativ för att undersöka situationen, åtminstone i så känsliga och tidigare så hårt drabbade områden som Perama?

Diamantopoulou
Europaparlamentet känner till att kommissionen tagit emot anmälningar av konkreta fall i Grekland, när det gäller hur de direktiv ni nämnde har införlivats med den nationella lagstiftningen och hur denna lagstiftning sedan har tillämpats. Jag skulle vilja säga att det är utomordentligt svårt för kommissionen att ingripa på eget initiativ för att kontrollera och granska genomförandet av direktiven i alla medlemsstaterna. Men när det kommer konkreta anmälningar och framställningar, är kommissionen naturligtvis skyldig att granska dessa men också att agera på lämpligt sätt. Man får börja med att utöva påtryckningar på regeringarna, och om man konstaterar att lagstiftningen inte tillämpas, kan man gå så långt att man drar respektive medlemsstat inför rätta.
Det har kommit in anmälningar om tillämpningen av den nationella lagstiftningen, det har förekommit skriftväxling sedan i somras, närmare bestämt sedan i augusti, mellan den grekiska regeringen och Europeiska kommissionen, en grupp från min egen förvaltning har besökt Grekland, vi har granskat lagstiftningen och tillämpningen av den, vi har begärt kompletterande upplysningar med anledning av den grekiska regeringens skrivelse av den 9 november, och jag tror att det just nu pågår en bearbetning av de uppgifter som skickats, samtidigt som vi har begärt ytterligare upplysningar, för att vi skall kunna få en fullständig bild av hur just de direktiv ni nämnde har tillämpats i lagstiftningen.

Kauppi
Herr talman! Jag har faktiskt en tilläggsfråga. Det är mycket viktigt att man inom sjöfartsbranschen tillämpar bestämmelser om arbetsskydd och arbetshygien, speciellt när det är fråga om oljetankers. Det är även av stor betydelse att man håller sig till miljölagstiftningen. Efter olyckan med Erika har vi i Europa haft många projekt där man har strävat efter att förbättra miljölagstiftningen för oljetankrarnas del.
I går upptäckte man ett oljeutsläpp i närheten av ett naturskyddsområde i skärgården utanför Åbo i Finland, vilket uppenbarligen beror på något slags brott mot miljölagstiftningen, i varje fall är orsaken ännu inte klarlagd. Jag önskar därför kommentarer av kommissionären om vilka åtgärder man kan vidta även på miljölagstiftningens område för att få fram de skyldiga, och huruvida det är möjligt att kommissionen vidtar åtgärder även när det gäller sådana oljeskador som inträffade i fjol såväl på Gotland som i samband med Erika-olyckan vid Frankrikes kust och nu också i Åbo i Finland.

Diamantopoulou
. (EL) Jag tackar för er fråga, som naturligtvis gäller andra politikområden. Miljöpolitiken, i synnerhet efter Eureka, har engagerat Europeiska kommissionen speciellt, och som ni vet, har kommissionen lagt fram ett paket med åtgärder och förslag för rådet, som gäller både fartygen själva och de olika bestämmelserna om tillverkning av fartyg men också de åtgärder som måste vidtas av de länder som har kuster. Speciellt när det gäller frågan om hälsa och säkerhet för de anställda ombord på tankfartyg måste jag dock säga, för det första att den europeiska arbetarskyddslagstiftningen är tillämplig, för det andra, att det finns ett särskilt direktiv för en speciell kategori fartyg, fiskefartygen, och det finns ytterligare ett direktiv om möjligheterna till läkarvård ombord på fartygen. Detta är hela den lagstiftning som särskilt gäller hälsovård och säkerhet för de ombordanställda.

Talmannen


Mihail Papayannakis
Fråga nr 45 från (H-0873/01):
Angående: Insamling av statistiska uppgifter i Grekland Enligt kommissionens svar (H-0704/01) på min fråga om insamling av statistiska uppgifter om arbetslösheten i Grekland) förväntar man sig att huvuddelen av omstruktureringarna inom arbetsmarknadsmyndigheterna skall vara slutförda före utgången av 2003 och att genomförandet av kompletterande åtgärder skall fortsätta fram till slutet av 2005. Eftersom den ansvariga kommissionsledamoten på en tidigare fråga från mig (H-0675/00) svarade att det fanns ett åtagande från de ansvariga grekiska myndigheterna att påskynda reformerna inom den offentliga förvaltningen samt inom arbetsmarknads- och statistikmyndigheterna och att denna reformering skulle vara slutförd före utgången av 2001, vill jag nu fråga kommissionen om vilka orsakerna till denna försening är och vem som bär ansvaret för den?

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! De grekiska myndigheterna har förbundit sig att reformera den nationella arbetsmarknadsmyndigheten, OAED, och att införa ett modernt och heltäckande statistiskt system, som kan klara av problemen i samband med arbetslöshetens varierande omfattning. Dessa åtaganden ingår i avtalet om gemenskapens stödåtgärder under perioden 2000-2006, särskilt i åtgärdsprogrammet om sysselsättning och yrkesutbildning, men de upprepas också av kommissionen i dess rekommendationen under de tre senaste åren.
Det grekiska arbetsmarknadsdepartementet har föreslagit en handlingsplan för omstrukturering av OAED. Det är en handlingsplan som svarar mot behovet av en förebyggande och individinriktad sysselsättningspolitik. Departementet har också föreslagit en reformlag, som utfärdades den 19 oktober 2001. De grekiska myndigheterna har informerat mig om att den största delen av reformen kommer att vara avslutad i slutet av år 2003, medan kompletterande åtgärder kommer att fortsätta fram till slutet av år 2005. Ett mycket viktigt inslag i reformeringen av dessa myndigheter är förbättring av insamlandet av statistiska uppgifter och formerna för OAED: s samarbete med statistikmyndigheten.

Papayannakis
Fru kommissionär! Vi två verkar vara dömda att diskutera samma fråga en gång i halvåret eller en gång i kvartalet. Det är som kastanjerna i Paris, som man säger i journalistkretsar.
Min fråga är följande: ni sade till mig- och här har jag alla uppgifterna, jag kan inte tänka mig att ni ifrågasätter det - att allt kommer att vara avslutat år 2001. Det sade ni till mig i september 2000, för ett år sedan. Uppenbarligen ljuger ni inte. Uppenbarligen hade ni fått denna information och hade denna förvissning. Nu säger ni till mig att ni har fått information - jag hoppas att det inte längre är någon förvissning - om att allt kommer att vara avslutat år 2003, med vissa " tillägg " år 2005. Frågan är följande: vems fel är det, fru kommissionär? Kan ni peka ut den som är ansvarig för denna situation? Därför att på det här sättet kan man inte bekämpa arbetslösheten, mitt land blir till åtlöje genom de uppgifter om arbetslösheten som Eurostat med jämna mellanrum offentliggör, där det är tomt i Greklands kolumn. Detta är oacceptabelt.

Diamantopoulou
Herr parlamentsledamot! Jag tycker inte det är min uppgift att tala om vems felet är, men jag skall upprepa kommissionens rekommendation till de grekiska myndigheterna att så snabbt som möjligt genomföra de sysselsättningspolitiska åtgärderna, som måste följa den sysselsättningsstrategi som man kommit överens om och som innebär förebyggande och individanpassade åtgärder.
Reformeringen av OAED har varit ett svårt och komplicerat beslut. Det fanns villkor som måste uppfyllas av den grekiska regeringen såväl i fråga om den sociala dialogen som i fråga om parlamentets tidsfrister. Jag vill uttrycka en förhoppning om att genomförandet av denna reform skall inledas så snart som möjligt.

Fatuzzo
Som alltid är kommissionär Diamantopoulou mycket noggrann, hon tillhör faktiskt kommissionens allra noggrannaste och mest kompetenta företrädare. Arbetsmarknadsstatistiken är i själva verket mycket viktig för att bekämpa arbetslösheten. Är fru kommissionären till exempel medveten om att många kvinnor för att få sin pension är tvungna att registrera sig på arbetsförmedlingen som om de vore arbetssökande, vilket innebär att arbetslöshetssiffrorna påverkas? De arbetslösa i Italien verkar med andra ord vara betydligt fler just därför att en lag tvingar kvinnorna att sätta upp sig på listan över dem som söker arbete, trots att detta arbete inte är vad de vill ha eller önskar. Borde inte kommissionären försöka skaffa fram tydliga och rättvisande siffror eftersom statistiken är så uppblåst och orättvis?

Diamantopoulou
. (EL) Att statistikmyndigheterna arbetar på ett korrekt sätt, att man använder korrekta statistiska metoder och att resultaten av dessa statistiska undersökningar är tillförlitliga, allt detta är en absolut förutsättning för att sysselsättningsstrategin skall tillämpas på ett korrekt sätt. Europeiska kommissionen har upprepade gånger framfört rekommendationer till ett flertal länder, där statistikmyndigheterna inte har harmoniserats med de gemensamma europeiska modellerna och där det finns problem med uppgifterna från dessa myndigheter, och fr.o.m. 2003 kommer en ny metod att användas, i samarbete med Eurostat, för att åstadkomma största möjliga harmonisering av de statistiska metoderna, i synnerhet när det gäller uppgifter om sysselsättning och arbetslöshet.
Jag hoppas att såväl Europeiska unionen som helhet som vart och ett av medlemsländerna skall dra nytta av det förberedelsearbete som redan inletts, för att detta nya system skall kunna börja fungera år 2003.

Talmannen


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Fråga nr 46 från (H-0912/01):
Angående: Säkerhet och hälsa i arbetet Inom ramen för den socialpolitiska dagordningen har Europeiska kommissionen förbundit sig att före utgången av 2002 offentliggöra ett meddelande om en gemenskapspolitik för hälsa och säkerhet i arbetet.
Detta åtagande kräver, för att kunna förverkligas, att jämförbara uppgifter finns tillgängliga. Hur har kommissionen tänkt tackla detta problem, dels det faktum att uppgifter saknas och dels det faktum att de nationella uppgifterna inte alltid är jämförbara?
Enligt en undersökning som Eurostat gjort anmäls i genomsnitt 89 procent av de olyckor som inträffar i EU. För Irlands och Greklands del är de motsvarande procenttalen för anmälda olyckor oroväckande låga, 38 procent respektive 39 procent. Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att säkra att arbetsolyckor faktiskt anmäls?

Diamantopoulou
. (EL) Jag skulle vilja säga att jag helt och fullt delar Kratsas farhågor när det gäller tillgången till statistiska uppgifter om olyckor i arbetslivet, arbetsplatsolyckor, men också om yrkessjukdomar på europeisk nivå. Som jag sade tidigare, är ett av Europeiska kommissionens prioriterade områden just strategier för hälsa och säkerhet, och statistikmyndighetens harmoniserade uppgifter kommer att ligga till grund för en korrekt utformning av denna strategi.
Sedan 1990 har kommissionen utarbetat två harmoniserade statistiska metoder. Den ena är ESAW, som innehåller uppgifter om arbetsplatsolyckor i Europa under 1993. Den andra är EODS, som innehåller statistik om yrkessjukdomar under år 2001. Kommissionen har också bestämt att 1999 års undersökning om arbetskraften skall innehålla ett speciellt avsnitt om arbetsrelaterade hälsoproblem. I fråga om arbetsplatsolyckorna sedan 1993 har kommissionen tillgång till årliga uppgifter inom 9 ekonomiska branscher. Dessa uppgifter kommer från olika nationella källor, bland dessa ingår även uppgifter från Grekland. Sedan uppgifterna lämnats in av medlemsstaterna, bearbetas de av statistikmyndigheten, så att man kan få en uppfattning om det totala antalet olyckor och så att uppgifterna blir jämförbara på europeisk nivå.
När det gäller ert påpekande om uppgifterna från Grekland i jämförelse med uppgifterna från andra länder, kan jag säga att de uppgifter Grekland lämnar gäller IKA och endast en del av olyckorna, eftersom endast de olyckor anmäls som leder till mer än tre dagars ledighet från arbetet. Enligt IKA:s bedömning är andelen anmälda olyckor 39 procent, vilket är jämförbart med situationen i Danmark, Irland och Storbritannien, och vi måste också tänka på att IKA täcker 45 procent av de privatanställda grekerna. Vi vet emellertid att 1999 var 43,4 procent i Grekland arbetsgivare, egenföretagare respektive verksamma i familjeföretag, medan motsvarande genomsnitt på europeisk nivå enligt Eurostat är 16,2 procent. Inom ramen för den nya gemenskapsstrategin för säkerhet kommer kommissionen att föreslå åtgärder för att få fler och säkrare anmälningar om arbetsplatsolyckor och yrkessjukdomar, vilket jag tror kommer att vara till gagn för denna strategi i alla medlemsstaterna.
Jag måste emellertid betona att det nu kommer an på regeringarna att på ett effektivt sätt genomföra de nationella bestämmelser som emanerar från gemenskapsdirektiven, och i synnerhet de bestämmelser som tvingar arbetsgivarna att anmäla arbetsplatsolyckor bland de anställda vid sitt företag. Det är mycket svårt för Europeiska kommissionen att kontrollera situationen på nationell och regional nivå, och ännu mycket svårare på företagsnivå. Det är alltså viktigt för ett land att införa nationella kontrollmekanismer i fråga om hälsa och säkerhet.

Kratsa-Tsagaropoulou
Tack, fru kommissionär, för all den information ni har gett mig. Jag förstår mycket väl att ni behöver hjälp från de nationella regeringarna och arbetsmarknadens parter för att lyckas med de mål ni uppställt i gemenskapens agenda. Men hur tänker ni ändra på detta klimat? Kommer den gemenskapsstrategi ni skall föreslå att vara mera förpliktande för medlemsstaterna, så att de ger detaljerade upplysningar, kommer ni att kontrollera vilka framsteg som görs, kommer ni att använda andra instrument än de vanliga? Det finns nämligen länder, t.ex. Grekland som ni nämnde, som måste anpassa sig till vissa nya omständigheter och en ny politik, nya förpliktelser, för att lyfta fram problemet och även informera arbetsmarknadens parter om de kvalitativa och ekonomiska fördelarna med att följa och tillämpa gemenskapspolitiken i fråga om säkerhet och hälsa på arbetsplatserna.

Diamantopoulou
Herr talman! Den nya strategin för hälsa och säkerhet kommer att offentliggöras i början av år 2002, och det kommer att bli ett förfarande med överläggningar med parlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén och med arbetsmarknadens parter. Redan i dag, med stöd av ramdirektiv 89/391, lägger kommissionen fram en rapport, i vilken den utvärderar åtgärderna i fråga om hälsa och säkerhet i medlemsstaterna, och detta sker med utgångspunkt från de rapporter som de nationella regeringarna själva lägger fram, men också med hänsyn till en rapport från en oberoende expert.
Just nu är vi inne i första skedet i utarbetandet av denna rapport. Jag måste dock tala om för er att det finns nya idéer i fråga om tillämpningen av den nya strategin för hälsa och säkerhet. Som svar på era farhågor om det kommer att göras några framsteg, kan jag berätta att man överväger att tillämpa en öppen metod för samarbete också inom området hälsa och säkerhet, vilket innebär gemensamma mål, gemensamma nationella handlingsplaner, rekommendationer, samarbete mellan medlemsstaterna. Detta kommer att vara ett av kommissionens förslag om det nya sättet att hantera problemen.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Frågor till herr Lamy

Jonas Sjöstedt
Fråga nr 42 från (H-0895/01):
Angående: Kommissionens kontakter med TABD The Transatlantic Business Dialogue (TABD) bildades år 1995 på ett gemensamt initiativ av kommissionen (under ledning av dåvarande kommissionärerna Sir Brittan och Bangemann) och USA:s handelsdepartement.
Stämmer det att kommissionen och TABD står i ständig kontakt och utbyter information och förslag med varandra? Har kommissionen varit med och finansierat någon av TABD:s årliga konferenser?

Lamy
. (FR) Denna fråga gäller den transatlantiska affärsdialogen som ingår i en rad dialogstrukturer vilka fastställdes 1995 vid toppmötet i Madrid.
Målsättningarna med denna dialog, liksom andra för övrigt, och jag kommer att återkomma till detta, är på sätt och vis att bygga broar över Atlanten bl. a. genom att engagera ett antal icke-statliga aktörer, privata å ena sidan, och de politiska beslutsfattarna i unionen och inom den amerikanska administrationen, å andra sidan.
Den dialogstruktur som då fastställdes omfattar förvisso den transatlantiska affärsdialogen, men även en transatlantisk dialog för konsumenten, en transatlantisk dialog för arbete och en transatlantisk dialog för miljö, och affärsdelen är alltså en av pelarna i denna dialog som innehåller ytterligare tre.
Denna arsenal av dialoger syftar till att fastställa offentliga rekommendationer som är avsedda för kommissionen och den amerikanska regeringen, och på grundval av ett roterande system lägger de därför fram sina rekommendationer till de politiska ledarna vid toppmötena mellan unionen och amerikanerna.
Inom kommissionen fäster vi samma betydelse vid alla dessa dialoger och det är något vi understryker, eftersom resultatet varit värdefullt i ett antal utvecklingssammanhang, men i vilket fall som helst när det gäller förstärkningen av de balanserade och solida transatlantiska förbindelserna är deltagandet i dessa olika dialoger öppet. Det är öppet för de berörda parterna, inom de olika områdena, och resultatet beror självfallet till stor del på hur mycket de olika deltagarna satsar.
Vi inom kommissionen är delaktiga på olika nivåer i de händelser som äger rum inom den transatlantiska affärsdialogen, inklusive en årlig konferens med de ansvariga för olika företag som så att säga utgör den årliga orgelpunkten för denna dialog. Rekommendationerna sprids och är tillgängliga för allmänheten, dels på webbplatsen för den transatlantiska affärsdialogen, dels på kommissionens webbplatser eftersom våra reaktioner på dessa rekommendationer också hör till offentligheten, och ett antal ledamöter i denna kammare följer för övrigt på nära håll handelsförbindelserna och de bilaterala förbindelserna mellan Amerika och Europa, och uppmanas regelbundet att delta i den årliga konferensen om den transatlantiska affärsdialogen.
När den första dialogen inrättades skedde det i Sevilla, och kostnaderna för detta evenemang delades mellan de båda parterna. Vid ett toppmöte mellan unionen och amerikanarna 1998 åtog sig båda sidor att stödja alla dialoger. Samma år inrättade för övrigt er kammare, Europaparlamentet, en särskild budgetpost för att stödja dessa dialoger.
Som svar på er fråga om finansieringen kan jag berätta att kommissionen sedan 1998 bidrar till finansieringen av affärsdialogen, på samma sätt som den för övrigt bidragit till att finansiera andra dialoger genom årliga bidrag. I fallet med affärsdialogen syftade en del av kommissionens bidrag till att täcka kostnaderna för att arrangera de årliga konferenserna, även om större delen av kostnaderna för dessa evenemang numera omfattas av handelssponsring, vilket för övrigt är anledningen till att kommissionens ekonomiska stöd till affärsdialogen är betydligt lägre än det ekonomiska stöd kommissionen lämnar till dialogen för konsumenterna, respektive arbetet och miljön.

Sjöstedt
Jag vill tacka kommissionären för ett mycket utförligt svar. Jag har två följdfrågor.
Min första fråga gäller följande: De stora företag som ingår i TABD ställer en rad konkreta krav på eller uttrycker önskemål om lagstiftning som de vill se inom EU. Jag undrar om kommissionen redovisar detta tillbaka till TABD, dvs. hur dessa krav uppfylls, och i så fall om denna redovisning är offentlig.
För det andra undrar jag om företrädare för TABD har deltagit när det har hållits politiska toppmöten mellan EU och USA, dvs. möten på högsta politiska nivå. Har dessa storföretag och deras företrädare tillträde till sådana möten?

Lamy
. (FR) När det gäller den första punkten skulle jag vilja säga att den transatlantiska dialogen om handeln, precis som dialogen om konsumenterna, den om miljön eller den om arbetet, skall lämna önskemål, rekommendationer och synpunkter som bidrar till vårt eget arbete. Det är alltså ett bidrag som är långtifrån exklusivt. Precis som man gör med vissa affärskretsar, fackföreningsmiljöer och icke-statliga organisationer, har vi en hel rad organ som bidrar till handelspolitiken, och som den transatlantiska affärsdialogen sorterar under. Och denna dialog är viktig eftersom de europeiska och amerikanska affärsmiljöerna ägnar avsevärda ansträngningar åt detta, vilka för övrigt står i relation till omfattningen av våra affärsförbindelser med amerikanarna.
Inom denna ram uttrycks önskemål och förhoppningar, rekommendationer och kommentarer läggs fram som vi diskuterar, såsom vi gör med ett antal samarbetspartner på handelsområdet.
När det gäller deltagandet i toppmötet inbjuds, som jag sade nyss, aktörerna inom dessa dialoger om affärer, konsumenter, miljö och arbete att i tur och ordning lägga fram sina rekommendationer för ledare från båda sidor, dvs. huvudsakligen den amerikanska presidenten å ena sidan och rådets ordförandeskap och kommissionen å den andra.
Detta sker utanför toppmötets officiella möten, eftersom dessa enligt reglerna endast omfattar vederbörligen politiskt ansvariga myndigheter.

Talmannen


Hans-Peter Martin
Fråga nr 43 från (H-0935/01):
Angående: WTO-konferensen i Doha Under WTO-ministerkonferensen i Doha som ägde rum i år hade de icke-statliga organisationerna endast mycket begränsade möjligheter att föra fram sina frågor.
Ansåg kommissionen att den möjlighet som erbjöds de icke-statliga organisationerna att föra fram sina frågor i Doha trots detta var tillräcklig? Om inte, hur kan man i framtiden se till att de icke-statliga organisationernas och det civila samhällets intressen företräds vid WTO-konferenser på ett lämpligt sätt?
Drar kommissionen av detta slutsatsen att WTO-konferenser inte bör äga rum mer i städer som Doha?

Lamy
. (FR) Martins fråga gäller i stort problemen med de icke-statliga organisationernas tillträde till Dohakonferensen i Qatar. Ett litet påpekande till att börja med: alla länder inom Världshandelsorganisationen har rätt att kandidera för att arrangera en ministerkonferens. Det föll sig så att det var Qatar som erbjöd sig att hysa den fjärde ministerkonferensen. Det föll sig också så att Qatar var det enda land som erbjöd sig att hysa konferensen. Låts oss komma ihåg, för att rätt förstå det hela, att detta beslut skulle fattas några månader efter konferensen i Seattle, vilket kanske förklarar det faktum att kandidaterna inte var så många som vissa hade hoppats.
Doha var alltså den enda staden som kandiderade. Det är en ganska liten stad. Jag tror ändå att myndigheterna gjorde en stor ansträngning, vilket starkt betonats av alla deltagare i ministermötet, för att på ett bekvämt sätt kunna ta emot delegaterna och tillhandahålla nödvändigt logistiskt stöd. Flera delegationer tvingades begränsa antalet deltagare, det stämmer, på grund av det begränsade antalet hotellrum. Det är sant. Jag är för övrigt inte övertygad om att det är en katastrof att till viss del begränsa antalet deltagare i denna typ av konferens. I vilket fall som helst är jag övertygad om att skattebetalarna instämmer i det, och när det gäller Europeiska unionens delegation var vi nöjda med hur konferensen arrangerades. Tjugo ledamöter i denna ärade kammare ingick för övrigt i den europeiska delegationen och jag tror att de var nöjda i det hänseendet.
Det stämmer också att de logistiska aspekterna inte underlättades av händelserna den 11 september och att ett stort antal säkerhetsåtgärder tillkom, utöver de kontroller som vanligtvis genomförs vid denna typ av arrangemang. Det underlättade förvisso inte livet för någon. Jag erinrar om, och jag sade det för övrig här inför kammaren för en tid sedan, att vi från Qatars myndigheter begärde, och också fick, en tillträdesnivå för de icke-statliga organisationerna som var likvärdig med den i Seattle. Det var så, även om säkerhetskraven ledde till svårigheter för alla.
Låt oss slutligen i förbigående understryka att ett stort antal potentiella deltagare, vare sig det handlar om regeringsdelegationer, parlamentsdelegationer eller icke-statliga organisationer, på eget initiativ avstod från att resa till Doha av säkerhetsskäl.
När det gäller möjligheten som erbjöds de icke-statliga organisationerna på plats att föra ut sitt budskap, tror jag att den fanns. De organisationer som var där kunde kontakta sina nationella delegationer, de kunde påverka resultatet av konferensen och inom kommissionen uppmuntrade vi själva i hög grad öppenheten gentemot dessa icke-statliga organisationer. Handlingarna öppnades snabbt, mötena var öppna - allt det som gäller öppenheten tror jag förbättrats avsevärt på två år av WTO:s sekretariat, och detta har stöttats, främjats och ibland till och med initierats av Europeiska unionen. WTO:s generaldirektör upprättade för övrigt på plats ett antal kontakter i enlighet med sitt åtagande vid konferensen som arrangerades i juli i Genève. Jag accepterar gärna idén om en uppförandekod som skulle kunna reglera förbindelserna mellan WTO och de icke-statliga organisationerna.
För att återgå till vår egen delegation har jag sagt att den bestod av ett antal parlamentsledamöter, ett antal medarbetare till Franz Fischler och till mig själv, plus ett femtontal företrädare för det civila samhället som tappert rest till Doha och som alla genomförde det uppdrag de fått. Vi arbetade tillsammans med dem på plats i Doha. Om någon av dem vill uttala sig, ser jag för min del ingen som helst nackdel i det. Jag hade själv många diskussioner i sakfrågan med dessa företrädare på plats, liksom för övrigt med företrädare för andra organisationer inom det europeiska civila samhället som i strikt mening inte ingick i vår delegation.
Om jag avslutningsvis jämför Doha med Seattle, tror jag deltagandet var bättre, öppenheten större, diskussionen livligare och de närvarande organisationernas möjlighet att föra fram sitt budskap var verklig. Det inverkade sannolikt på resultatet av konferensen i Doha. Jag talade om det i förmiddags inför er. Jag tror att det rent allmänt sker framsteg när det gäller hur det civila samhället lyckas göra sin röst hörd i den multilaterala handelspolitiken. Det stämde mellan Seattle och Doha, det stämde i Doha och jag tvivlar inte på att det kommer att vara ännu mer sant efter Doha.

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Det handlar inte om någon omformulering, utan jag skulle gärna vilja ställa en tilläggsfråga. Herr kommissionär, om det nu är så som ni beskrev det, att Doha egentligen var bättre än Seattle, hur förklarar ni då de många klagomålen från icke-statliga organisationer om att de inte har fått någon chans vid förberedelserna, inte har fått visum, och genom byråkratiska hinder eller hänvisningar till för lite antal hotellsängar förhindrats att delta aktivt?
För det andra: Ni har nu ur det snäva perspektivet beskrivit hur det var för den europeiska delegationen, och hur vår delegation var företrädd där. Det var emellertid inte min fråga, utan den handlade om vilka möjligheter det civila samhället hade att se sig företrätt där. Jag vill dock också säga att det är en avsevärd skillnad mot ett land där det finns demonstrationsfrihet och motsvarande möjligheter att yttra sig. Men om ni inte ser det på det sättet skulle jag gärna ännu en gång få det bekräftat av er.

Lamy
. (FR) När det gäller mottagningsmöjligheterna, herr Martin, stod de oundvikligen i proportion till antalet tillgängliga hotellrum i Qatar, ca 4 500 rum om jag inte missminner mig, och om jag fortfarande inte missminner mig hade ca 700 av dessa reserverats för de icke-statliga organisationerna, under förutsättning att det handlade om icke-statliga organisationer som presenterade sig som sådana, utöver de icke-statliga organisationer som ingick i delegationerna.
Och när det gäller Europeiska unionen, och jag antar att det är det sammanhanget som huvudsakligen intresserar er - i vilket fall som helst är det detta som i första hand intresserar mig -, har vi den stora fördelen att delta i denna typ av konferens i sällskap av de femton medlemsstaterna, vilka i sin tur för med sig ett antal icke-statliga organisationer i sina egna delegationer.
Ur europeisk synvinkel deltog de icke-statliga organisationerna i mycket stor utsträckning och jag har inte hört några invändningar på denna punkt vid de många kontakter jag har haft med dessa organisationer, vare sig under konferensen eller efteråt. När det gäller tiden efter konferensen skall jag nästa vecka delta i ett uppföljningsmöte där jag kommer att kunna bilda mig en uppfattning.
Ännu en gång: om ni vill ha initierad information kan de som var där berätta.
När det gäller deras möjlighet att agera på plats så var den ett faktum. Jag tillbringade själv - eller via mina medarbetare - viss tid med att varje dag förklara för dem (såsom jag gjorde för parlamentets delegation och självfallet för ministerrådet) varifrån vi kom, var vi befann oss och vart vi var på väg, för att de skulle kunna följa arbetet och påverka det: ni vet att när man träffar en delegation av det här slaget, som kan lägga fram en eller två stora punkter, har det betydelse i sådana sammanhang.
Jag har alltså en känsla av att ur den synvinkeln var saker och ting betydligt bättre i Doha än i Seattle. Jag erinrar om vad jag sade nyss: När det gäller hur attraktiva konferensplatserna var spelade konkurrens och marknadsrättslagar egentligen ingen roll, eftersom Doha var den enda kandidaten. Det är ett faktum som vi bara kan notera: eftersom Doha var den enda kandidaten, har jag svårt att se vilka andra val vi hade. Jag erinrar om att vi själva som krav ställde upp att tillträdet i stort sett skulle vara detsamma för alla delegationsledamöter.

Purvis
Herr kommissionär! Skulle det vara ett misstag av mig om jag gör gällande att de förträffliga förberedelserna i Doha kan ha spelat en viss roll för att det mötet relativt sett blev en framgång i jämförelse med tidigare WTO-möten? Kanske har vi nu funnit ett sätt att ha ett mera civiliserat förhållande till de icke-regeringsanknutna organisationerna än vad som kom till uttryck i Seattle och Genua? Gläder det er att vi nu har ett mera rationellt och civiliserat sätt att ta itu med de icke-regeringsanknutna organisationernas föreställningar i framtiden?

Lamy
. (FR) Herr Purvis! Jag förstår mycket väl vart ni vill komma och jag är inte säker på att jag kan följa er så långt som ni vill föra mig här. Ett av skälen till att Doha var bättre än Seattle var, - och det är enligt min uppfattning den viktigaste anledningen - att alla (regeringarna, WTO, de icke-statliga organisationerna) funderat mycket över anledningarna till att Seattle misslyckades. Post mortem, om jag så får säga, har alla lärt sig mycket av detta misslyckande och tog konsekvenserna av det inför förberedelserna av Doha.
Det som gjorde Doha framgångsrikt var huvudsakligen förberedelserna: det som huvudsakligen orsakade misslyckandet i Seattle var förberedelserna. Seattle var dåligt förberett, medan förberedelserna för Doha var goda: det är i stort sett 80 procent av framgången. Det återstår förvisso 20 procent: på plats var förvaltningen mycket bättre och antalet deltagare, dvs. antalet människor som kände sig delaktiga i förhandlingarna och kände att de kunde påverka, var avsevärt. Jag har alltid trott att det som hände på gatan i Seattle bara var ett extremt marginellt bidrag till detta uppenbara misslyckande. Därför anser jag också att det som inte hände på gatan i Doha bara är ett extremt marginellt bidrag till framgången med Doha.

Rübig
Herr talman, ärade herr kommissionär! Allra först skulle jag vilja gratulera er till förhandlingsframgången i Doha. Jag anser att den europeiska delegationen - jag var själv med i den - har fått i gång förhandlingarna på ett mycket bra sätt. Vi har här goda chanser att även klara av den här rundan. Våra värdar i Doha tog också väl hand om oss. Jag anser att det var en bra grundförutsättning. Men det som Hans-Peter Martin tog upp, det är dialogen med de icke-statliga organisationerna. Här finns det, anser jag, dock en punkt där jag återigen skulle vilja ställa en fråga när det gäller den parlamentariska församlingen. Jag anser att det inte får vara så att det vartannat år punktvis förs diskussioner på en plats. Anser inte ni också att det vore vettigare om parlamentariker från de olika länderna under lång tid sätter sig ned tillsammans och med sakkunskap i detalj bearbetar denna för framtiden så viktiga fråga?

Lamy
. (FR) Herr Rübig! Jag är mycket positiv till detta förslag som består i att organisera, strukturera och göra mer permanent samrådet mellan regeringar, WTO som organisation och en parlamentarisk struktur som skulle kunna vara en vidareutveckling av den interparlamentariska unionen. Ni vet precis som jag att vi - er kammare i första hand - har arbetat med denna fråga; vi har för närvarande inte lyckats åstadkomma något strukturerat, vilket dels beror på de relativt starka tvivlen från ett antal utvecklingsländer, dels på det faktum att ledamöterna i den amerikanska kongressen för närvarande inte visat någon särskild entusiasm för denna idé. Dessa två hinder finns fortfarande, men jag tror att man inte får ge upp, och om ert parlament fortsätter i sin riktning, som består i att försöka bygga upp denna interparlamentariska struktur, kommer ni i vilket fall som helst att ha kommissionens stöd för att försöka överbrygga hindren som jag just nämnt, som fortfarande blockerar vägen, men som enligt min uppfattning inte skall göra att vi ger upp.

Talmannen
Tack så mycket, herr Lamy.
Frågor till herr Byrne

Talmannen


Theresa Villiers
Fråga nr 47 från (H-0880/01):
Angående: Djurtransporter Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling antog nyligen ett betänkande (A5-0347/2001) av Europaparlamentsledamoten Albert Jan Maat i vilket kommissionen uppmanas att lägga fram förslag som omfattar en högsta tillåtna gräns på 8 timmar eller 500 km för att transportera djur till slakt eller vidare gödning och också att göra slut på utbetalning av exportbidrag för export av levande kreatur från EU till tredje land för slakt.
Avser kommissionen att lägga fram förslag vari de två ovannämnda resolutionerna från Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling ingår?

Byrne
. (EN) Herr talman! Maximala transporttider är, som så riktigt påpekas i parlamentets betänkande, en av nyckelfrågorna när det gäller djurtransporter och jag tackar parlamentet för dess bidrag.
Transporttider, är i likhet med andra parametrar som temperatur eller beläggningsgrad viktiga faktorer för att åstadkomma en god skyddsnivå för djuren under transport. Av principskäl anser kommissionen att det är av största vikt att lagstiftningsförslag utformas på grundval av välgrundade vetenskapliga råd. Kommissionen har därför begärt ett yttrande från den vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande om olika välbefinnandeaspekter vid djurtransporter och, i synnerhet, maximala transporttider. Yttrandet väntas i början av 2002. Kommissionen kommer att lägga fram ytterligare förslag om djurtransporter mot bakgrund av detta yttrande.
När det gäller beviljandet av exportbidrag för slaktad boskap, delar kommissionen rådets uppfattning, som denna kommer till uttryck i rådets resolution av den 19 juni 2001 om välbefinnande. Det första målet är att rätta till de brister som har konstaterats i genomförandet av den befintliga lagstiftningen. Det måste finnas fler kontroller och kännbara påföljder om den befintliga lagstiftningen om välbefinnande under transport inte tillämpas korrekt, oavsett om detta inträffar på transporter inom gemenskapen eller på export till länder utanför EU. Kommissionär Fischler har också engagerat sig för att stärka de befintliga reglerna i detta avseende.
Enligt gemenskapslagstiftningen för exportbidrag är utbetalning av bidrag på ett otvetydigt sätt kopplat till att alla de villkor som avser djurs välbefinnande respekteras. Gemenskapen måste finna en välavvägd lösning på de olika aspekterna av detta problem. Det är till exempel fel att anta att tredje land kommer att importera djurkroppar i stället för levande djur om vi avskaffar bidragen för levande boskap.
Jag avslutar med att försäkra er om att djurs välbefinnande står mycket högt upp på kommissionens dagordning. Djurtransporter i synnerhet förtjänar mycket uppmärksamhet och åtgärder under den närmaste framtiden.

Villiers
1993 medgav kommissionen att lagarna för djurtransporter nonchalerades systematiskt. 1999 fick vi ytterligare belägg för allvarliga problem i Spanien, Italien och Grekland. Det finns inte någon anledning att tro att genomförande och tillämpning har förbättrats på något sätt sedan 1993 eller 1999. Det är fortfarande vanligt att djur trängs samman i överfulla lastbilar, utan vare sig foder eller vatten, ofta för resor där de gällande tidsgränserna nonchaleras och där djuren transporteras i upp till 30 eller 40 timmar. Kombinationen av höga temperaturer, dålig ventilation, överbeläggning och brist på vatten kan vara dödlig. Många djur utsätts för extrema obehag under transporten och är döda eller döende när de kommer fram till sin destination.
Europaparlamentet har upprepade gånger röstat för en åttatimmars gräns för transporter. Detta fick ett överväldigande stöd av en majoritet vid plenarmötet. Det fick stöd av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Det gläder mig att yttrandet från den vetenskapliga kommittén kommer att följas av ett förslag, men vad kommer kommissionen att göra för att se till att förslaget genomförs ordentligt och för att se till att de nuvarande lagarna tillämpas korrekt? Vilka konkreta åtgärder kommer kommissionär Byrne att vidta för att förbättra tillämpningen både av de nuvarande lagarna och av de lagar som vi hoppas skall införa en åttatimmars gräns och sätta stopp för exportbidragen?

Byrne
. (EN) Herr talman! Som jag redan har antytt förväntas det att den här rapporten kommer att läggas fram för kommissionen i början av det nya året. När den rapporten finns tillgänglig kommer den att granskas noga av mina avdelningar och av mig själv i syfte att fastställa ett lämpligt svar när det gäller tidsgränser och avstånd. Under tiden ligger övervakningen av denna fråga i medlemsstaternas händer och där skall den ligga, under tillsyn av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor. Detta är ett av de uppdrag som detta kontor utför i sina inspektionsrapporter.
Kommissionen tar också denna fråga på största allvar, inte bara genom att fortsätta sina diskussioner med medlemsstaterna då underlåtelse att följa lagstiftningen har kunnat konstateras i syfte att se till att normerna förbättras, utan även genom att inleda rättsliga förfaranden mot enskilda medlemsstater då dessa ständigt misslyckas att följa lagstiftningen. Det finns ett antal sådana förfaranden som övervägs just nu.
Ni känner säkerligen också till förordning (EG) nr 615/98 som kräver av kommissionen att den skall återkalla exportbidrag i fall där lagstiftningen om djurs välbefinnande inte har följts och ger den rätt att göra detta. Jag hänvisar er till det utförliga svar som lämnades den 19 februari 2001 som svar på en fråga om återkallande av exportbidrag som ställts av Maes, och i synnerhet till den bilaga som bifogades det svaret där antalet återkallade exportbidrag tydligt anges och även vilka medlemsstater det gällde och de belopp det gällde. Jag kan försäkra er att detta är en fråga som tas på största allvar av kommissionen och samtliga de åtgärder som jag har angett har vidtagits. Vi håller ett öga på denna fråga för att se till att normerna för djurs välbefinnande följs.

Paulsen
Jag undrar när hantering och transporter av djur skall komma in i folkhälso- och livsmedelssäkerhetskedjan. Vi har redan insett att fodret som vi ger till djuren betyder något för människors hälsa, men hur vi hanterar djur, vilka uppfödningsformer och vilka transportsystem vi använder, påverkar nämligen folkhälsan lika direkt som dåligt foder. Om det inte sker på rätt sätt ökar kraftigt risken för sjukdomar, vilka framför allt botas med antibiotika, men det används också stora mängder lugnande medel.
En konsekvens av att antibiotika missbrukas till följd av dålig djurskötsel är att det som under de senaste 60 åren var enkla infektionssjukdomar i dag, och framför allt framöver, är betydligt allvarligare när antibiotika inte längre står till vårt förfogande.

Byrne
. (EN) Sambandet mellan djurens hälsa, hur djuren behandlas och människors hälsa är väldokumenterat. Det finns en nära förbindelse mellan de två och tveklöst ett samband i den betydelse ni syftar på - antibiotika. Kommissionen har tagit fram lagstiftning i detta sammanhang och jag hänvisar er till den konferens om denna fråga som ägde rum för bara ett par veckor sedan under det belgiska ordförandeskapets beskydd. Jag hänvisar till vad jag sade vid det tillfället och även till vad minister Magda Aelvoet sade med avseende på denna synnerligen viktiga fråga.
Jag hänvisar även till direktivet om zoonoser som har behandlats av kommissionen och nu ligger hos parlamentet. Paulsen är er föredragande för just detta stycke av lagstiftningen och jag går med på att lagstiftning också är viktigt när det gäller att ta itu med frågan om djurhälsa som en faktor med inverkan på människors hälsa.
Bara en sista punkt i denna fråga när det gäller transporter av djur över långa avstånd. Ett av de problem som måste tas med i beräkningen och som vi måste ta hänsyn till är slakthusens lokalisering och deras kvalitet: de måste motsvara de höga krav som ställs för att motsvara den lagstiftning som har antagits av denna kammare och av ministerrådet. De investeringar som erfordras för att motsvara dessa normer innebär att det nu finns färre slakthus än tidigare och att detta är nödvändigt för att följa lagstiftningen till skydd för människors hälsa. Men i sista hand påverkar det även frågan om djurtransporter och längre transporter av levande djur. Detta är emellertid en annan fråga som vi måste tänka på när vi avgör skyddet för människors hälsa i förhållande till djur, djurs hälsa och djurs välbefinnande.

Talmannen
Jag ber er alla, kära kolleger, att ni ställer mycket exakta frågor, och att även kommissionären svarar på samma sätt, för vi är nämligen försenade och vill avsluta frågestunden.
Fru McKenna har ordet för en följdfråga.

McKenna
Det bekymrar mig att denna vetenskapliga rapport kanske är ett sätt att komma ifrån att minska tider och avstånd på det sätt som parlamentet önskade. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling var eniga i fråga om minskningen av den samlade transporttiden och avstånden. Det är mycket viktigt att kommissionen tar sig an det här. Jag beklagar, men jag tycker inte att ert svar är helt tillfredsställande när det gäller exportbidragen.
Ni talar om att respektera samtliga villkor som avser djurs välbefinnande och att ni behöver en välavvägd lösning. De europeiska skattebetalarna vill inte att deras pengar skall användas för att finansiera något som plågar och skadar djur. Vi måste sätta stopp för exportbidrag som beviljas för slakt i tredje land, oavsett om villkoren är uppfyllda eller inte. Det är fel att våra pengar används på detta sätt. Detta är budskapet som kom klart och tydligt från parlamentet. Jag skulle önska ett åtagande från kommissionen att den kommer att avskaffa exportbidrag för slakt i tredje land.

Byrne
. (EN) Den vetenskapliga rapport ni nämnde kommer att göras tillgänglig för er och kommissionen kommer att ta den under övervägande innan någon ny politik läggs fram.
När det gäller frågan om att upphöra med exportbidragen så har jag redan sagt att detta inte är kommissionens policy. Det är inte heller ministerrådets policy och det överensstämmer inte med deras åsikter. Därför kan jag inte göra det åtagande ni begär.

Talmannen
Vi kommer att ändra ordningsföljden eftersom herr Lund brådskande måste avvika från salen.

Torben Lund
Fråga nr 49 från (H-0908/01):
Angående: Orimlig höjning av gränsvärdena för tungmetaller i fisk Enligt den danska dagstidningen Politiken av den 15 november 2001 avser EU att avskaffa gällande gränsvärden och därmed tillåta en större mängd tungmetaller i fisk, trots att en expertkommitté inom EU förordat att EU rentav inför strängare krav.
Kvicksilver, bly och kadmium, som bl.a. förekommer i vissa populära skaldjursarter, kan exempelvis försvaga nervsystemet och framkalla andra mycket allvarliga sjukdomar hos människor. Jag ser ingen som helst anledning till att dessa gränsvärden avskaffas och ber därför kommissionen att förklara varför dessa gränsvärden skall avskaffas och redogöra för såväl de undersökningar som talar för att de bör höjas som dem som talar emot.
Jag vill i detta sammanhang rikta kommissionens uppmärksamhet på att Danmark länge har arbetat för att få folk att äta mer fisk - i syfte att höja den allmänna hälsonivån. Dessvärre tycks det som om detta arbete kommer att ödeläggas eftersom EU nu vill höja gränsvärdena för hälsofarliga tungmetaller i fisk.

Byrne
. (EN) Den vetenskapliga kommittén för livsmedel gjorde bedömningar av bly och kadmium i kosten och formulerade råd om säkra intagsnivåer. Den kom fram till att nivåerna för intag genom kosten låg gott och väl under säkra gränsvärden. Om intagsnivåerna ligger under säkra gränsvärden när EU inför lagstiftning om främmande ämnen, måste man följa principen att använda den lägsta rimligen möjliga nivån (ALARA-principen). Detta innebär att man fastställer maximala nivåer som är så låga som rimligen är möjliga. Detta är ett tillvägagångssätt som används internationellt.
I just det här fallet antog kommissionen gränsvärden för bly och kadmium som skall träda i kraft i april 2002. Vid den tidpunkten uttryckte medlemsstaterna i Ständiga livsmedelskommittén oro för att det inte skulle vara möjligt att uppfylla de nya bestämmelserna för vissa fiskeriprodukter. Man kom därför överens om att snarast göra en översyn av de relevanta bestämmelserna. De senaste uppgifterna gav vid handen att dessa gränsvärden skulle införa krav som ligger bortom vad som rimligen är möjligt, utan att detta skulle gagna folkhälsan. Därför granskades de maximala nivåerna för vissa fiskeriprodukter på nytt och nu föreslås mindre höjningar för vissa arter för att ta hänsyn till denna verklighet. Det är inte försvarbart att fastställa gränsvärden som inte kan uppnås. Med hänsyn till de totala intagsnivåerna ökar inte riskerna för folkhälsan med de reviderade maximala nivåerna.

Lund
Jag tackar så mycket för svaret. Det rör sig om vanlig fisk och vanliga skaldjur, som vi normalt rekommenderar medborgarna i Europa att äta mycket av. Därför tycker jag att det är oroväckande att man nu vill höja gränsvärdena. Jag vill ställa ett par kompletterande frågor. Stämmer det att expertkommittén egentligen har rekommenderat en sänkning av gränsvärdena? Stämmer det att man i USA har hårdare gränsvärden på dessa områden än vi har i Europa? Slutligen vill jag fråga vem som uttryckt önskemål om en höjning av dessa gränsvärden. Är det fiskeindustrin, och i vilka länder vill fiskeindustrin i så fall ha tillåtelse att höja gränsvärdena för de tungmetaller det är fråga om, d.v.s. bly, kadmium och kvicksilver?

Byrne
. (EN) När det gäller kvicksilver är den generella maximala nivån 0,5 mg/kg för fiskeriprodukter. Detta är inte någon förändring i förhållande till vad som tidigare angetts i veterinärlagstiftningen, i synnerhet kommissionens beslut 93/351. Den enda föreslagna förändringen är att ytterligare två arter har lagts till listan över fiskarter för den maximala nivån 1 mg/kg. Detta gäller skoläst och kejsarfisk, vilka endast bidrar i begränsad omfattning till kosten, men data visade att den lägre nivån inte kan uppnås.
Ni ställde sedan en fråga om skaldjur. Enligt förslagen kommer inte säkerhetsgränsen att höjas för att äta skaldjur, varken för barn eller för vuxna. Den enda föreslagna förändringen för skaldjur som tvåskaliga mollusker gäller bly. Man föreslår en mindre höjning, från 1 mg/kg till 1,5 mg/kg, eftersom data visar att den lägre nivån för bly ligger bortom vad som rimligen är möjligt. Intaget för bly via kosten ligger gott och väl inom säkra gränser. För övrigt görs inga förändringar av bestämmelserna för kadmium eller kvicksilver.

Talmannen


Marit Paulsen
Fråga nr 48 från (H-0889/01):
Angående: Livsmedelsinformation i form av " smajlmärken" Den 1 oktober 2001 började den danska livsmedelstillsynen att sätta upp tillsynsrapporter hos de cirka 40 000 näringsställen i landet som tillverkar eller säljer mat och dryck till allmänheten. Tanken är att samtliga ställen inom ett år skall ha minst en rapport uppsatt på väl synlig plats. Av rapporterna skall bl.a. tydligt framgå resultatet av myndighetens inspektion i form av fyra olika varianter av ett " smajlmärke"
Ett stort leende betyder t.ex. att det som kontrollerats vid den senaste inspektionen inte föranledde några anmärkningar, medan en riktigt sur min anger att näringsstället fått ett bötesföreläggande, blivit polisanmält eller fått sitt tillstånd indraget. Ett bättre exempel på tydlig konsumentinformation är nog svårt att finna.
Känner kommissionen till detta nya, danska system? Om så är fallet, skulle kommissionen vara beredd att föreslå övriga medlemsstater att följa detta goda exempel? Om inte, anser kommissionen ändå inte att systemet i varje fall förtjänar att studeras närmare till grund för framtida regleringar på området?

Byrne
. (EN) Jag håller med den ärade ledamoten om att det är viktigt att höja konsumenternas medvetenhet. Kommissionen ställer sig positiv till alla initiativ för att skydda konsumenten. Kommissionen anser emellertid att uppgiften att utveckla livsmedelskvalitet och konsumentinformation på grundval av resultaten av myndigheternas inspektioner, övervakning och annan uppföljning inom livsmedelssektorn bör tillkomma medlemsstaterna.
Medlemsstaterna ansvarar för den offentliga kontrollen av livsmedel i alla steg i produktions- och distributionskedjan. Det tillkommer dem att avgöra hur konsumenten på bästa sätt skall informeras om denna verksamhet. Detta står i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen.
Även om kommissionen inte har uppmärksammat just detta initiativ av de danska myndigheterna, kan den uppmuntra sådana åtgärder eller ett frivilligt genomförande av sådana initiativ av andra medlemsstater, men det är föga troligt att den kommer att lägga fram ett liknande förslag på gemenskapsnivå. Jag vill understryka att dessa påpekande görs i fråga om de försäljningsställen som ni särskilt hänvisar till i er fråga.

Talmannen


Konstantinos Hatzidakis
Fråga nr 50 från (H-0942/01):
Angående: Situationen i de grekiska slakterierna Enligt olika källor är förhållandena i de grekiska slakterierna mycket otillfredsställande. Av de 350 slakterier som finns i bruk uppfyller närmare bestämt endast 50 till 60 i viss mån kraven i direktiv 91/497/EEG och är formellt godkända, medan de övriga, som ägs av myndigheter och kommuner, är gamla byggnader med otillräcklig och föråldrad utrustning där det inte finns möjligheter att på hygieniskt sätt ta hand om flytande eller fast avfall eller mycket giftiga ämnen. Rengörings- och desinfektionsprogram genomförs dessutom inte i dessa slakterier och slakteriarbetarna följer inte bestämmelserna om personlig hygien.
Är kommissionen nöjd med den nuvarande situationen i de grekiska slakterierna och vilka åtgärder avser kommissionen vidta för att se till att Grekland till fullo följer gemenskapslagstiftningen?

Byrne
. (EN) I Grekland godkänns slakterier av de behöriga myndigheterna i enlighet med rådets direktiv 64/433/EEG om hygienproblem vid produktion och utsläppande på marknaden av färskt kött, senast ändrat genom direktiv 95/23/EG. Det konstateras att 47 slakterier är godkända för att saluföra kött på gemenskapsmarknaden. Köttet från de återstående slakterierna i drift som bedöms vara tjänligt som livsmedel kan saluföras på det nationella territoriet.
Det senaste kontrollbesöket vad gäller färskt kött i Grekland som kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor genomfört var i september 2000 och gällde fläskkött. Vid det besöket konstaterades allvarliga och omfattande brister i myndigheternas kontroller och i produktionsnormerna på detta område. Som den ärade ledamoten känner till genom svaret på hans tidigare fråga under sammanträdesperioden i november har det förekommit kontakter med de grekiska myndigheterna under 2001 i ett försök att lösa de konstaterade problemen. Till dags dato har de vidtagna åtgärderna inte varit tillfredsställande och kommissionen är fortfarande mycket bekymrad över situation. Flera möten på hög nivå med de grekiska myndigheterna planeras i början av 2002 i ett försök att lösa de kvarvarande bristerna i livsmedelssäkerhet och normer för veterinärkontroll.
När det gäller avloppsvatten, föreskriver rådets direktiv 91/271 om rening av avloppsvatten bestämmelser för slakterier. Sedan den 31 december 2000 måste avloppsvatten som överstiger en viss volym omfattas av på förhand fastställda regleringar eller särskilda tillstånd från den behöriga myndigheten. I de fall då slakterier släpper ut sitt avloppsvatten direkt i det allmänna avloppsnätet är de allmänna bestämmelserna i direktivet tillämpbara. Detaljerade uppgifter om situationen när det gäller industriutsläpp i Grekland håller just nu på att utvärderas.

Hatzidakis
Herr kommissionär! Ni sade att 47 slakterier uppfyller vissa gemenskapsbestämmelser, medan vissa andra kan bedriva sin verksamhet utan problem i Grekland. Det är dock så att vi har 350 slakterier. Det återstår alltså ett stort antal slakterier som uppenbarligen inte lever upp till gemenskapens krav. Är det på det sättet? Jag skulle vilja att vi klargör detta.
Den andra frågan jag vill ställa till er är om ni har några nyheter i fråga om galna kosjukan. Kommissionen har gjort en undersökning i Grekland. Hur går det? Jag syftar på frågan om BSE. Sedan finns ju den stora frågan om den centrala köttmarknaden i Aten, där kommissionen har beordrat en granskning. Eftersom ni har kontakt med de grekiska myndigheterna, skulle jag vilja att ni gav mig några nyheter i den här frågan.

Byrne
. (EN) Som jag angav i mitt föregående svar är kommissionen fortfarande mycket bekymrad över situation när det gäller slakterier. När det gäller BSE och andra kontroller, ber jag att få hänvisa er till rapporterna från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i denna fråga.
Den 22 maj bekräftade jag att jag träffat den grekiske ministern i anslutning till rådets jordbruksmöte där de svagheter som identifierats i flera rapporter från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor diskuterades. Den 8 juni skrev jag ånyo till den grekiske ministern och bad honom följa upp sitt första svar av den 27 april. Detta har lett till ytterligare interaktion mellan ministern, de behöriga myndigheterna i Grekland och mina egna avdelningar. Budskapet till de grekiska myndigheterna är oföränderligt detsamma: mycket större ansträngningar och resurser måste satsas på att avhjälpa de brister som genomgående har konstaterats vid kontorets kontrollbesök. Slutsatserna från rapporterna från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor finns tillgängliga för läsning på webbplatsen.

Talmannen
Eftersom tiden för frågor till kommissionen har tagit slut, kommer frågorna nr 51-83 att besvaras skriftligen.
Jag förklarar frågestunden med frågor till kommissionen för avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.25 och återupptogs kl. 21.00.)

Världshandelsorganisationens möte i Qatar (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på debatten om rådets och kommissionens uttalanden om Världshandelsorganisationens möte i Qatar.

Schwaiger
Herr talman! Jag skulle å PPE-DE-gruppens vägnar vilja tacka kommissionen och rådet så hjärtligt för de utmärkta förberedelserna och genomförandet av förhandlingarna vid WTO:s ministerkonferens i Qatar.
Bara det som ni kommissionen Lamy och era medarbetare uppnådde omedelbart innan Doha var en utomordentlig prestation, nämligen att samtliga de frågor som Europeiska unionen ville togs med på programmet för den runda som inleds år 2002. Detta trots Indiens och Cairns-ländernas gängse attacker mot Europeiska unionen, vilka i stor utsträckning var orättfärdiga. Viktiga delar av vår resolution inför detta möte togs med. Jag upplevde själv två veckor senare i Accra med vilken stolthet Ghanas regeringsföreträdare pekade på att Afrika den här gången hade spelat en självständig roll, och att även detta kunde härledas till Europeiska unionens goda förberedelser och i synnerhet till kommissionär Lamy.
Utvecklingsländerna, i synnerhet i Afrika - och det var också ett av våra huvudkrav, skall nu i framtiden delta i förhandlingarna fullt ut. De afrikanska förhandlarna kan notera ett betydande resultat i fråga om det politiska uttalandet om TRIPS. Kommissionär Lamy, ni talade om det redan i morse. Från nödvändigheten av omfattande tekniskt stöd, till undantagsreglerna fram till år 2008 för Cotonouavtalet, uppfylldes utvecklingsländernas och afrikanernas krav i omfattande utsträckning.
I den nya förhandlingsrundan tas emellertid även kärnpunkterna i de europeiska kraven upp. Jag behöver inte upprepa detaljerna kring detta. Det är viktigt att vi i Europeiska unionen för in våra idéer om en social och ekologisk marknadsekonomi i systemet med en rättvis och fri världshandel, och även så sakta kan börja genomföra dessa.
Jag anser emellertid också att vi måste göra mer för att ytterligare demokratisera WTO. Herr Lamy, ni hänvisade också till detta - vi borde komma fram till skapandet av en parlamentarisk församling. Vi i Europaparlamentet borde därvidlag behålla vår ledande roll och även be kommissionen om fortsatt ekonomiskt stöd så att vi i synnerhet kan ta med företrädarna för de afrikanska parlamenten.
Jag skulle vilja återkomma till ytterligare en punkt från morgonens debatt. En av våra kolleger, Lucas, hänvisade till att resultaten var dåliga, att de inte var godtagbara. Jag tänkte att nu kommer en europeisk motivering av europeiska intressen. Hon åberopade dock bara att Indien och några icke-statliga organisationer ...
(Talmannen avbröt talaren.)

McNally
Herr talman, kommissionär! Jag vill tala om en fråga som parlamentet före Qatar ansåg vara av avgörande betydelse, vi sade faktiskt att det handlade om skillnaden mellan framgång och misslyckande, och så gjorde även kommissionären - det vill säga sambandet mellan miljö och handel.
I Qatar såg vi ett genombrott. För första gången, och mot häftigt och utbrett motstånd, kommer vi att förhandla om några avgörande miljöfrågor. Det finns naturligtvis mycket som återstår att göra, men en process har kommit igång och ett tabu har brutits. Nyckeln till fortsatta framsteg måste framför allt vara att visa utvecklingsländerna att deras farhågor om grön protektionism från vår sida är grundlösa.
Uppriktigt sagt resulterade inte Qatar i de framsteg i fråga om arbetstagares rättigheter, demokrati och öppenhet i beslutsfattandet inom WTO som vi i PSE-gruppen hade önskat och krävt i förväg. Men det lämnade vägen öppen till framsteg på båda områdena. Vi vet att det förekom intensiva påtryckningar från många länder, inklusive utvecklingsländer, för en förklaring att arbetstagares rättigheter enbart var en fråga för ILO. De påtryckningarna avvisades med rätta och principen att WTO skall samarbeta med ILO fastställdes på nytt. EU måste nu öka sina ansträngningar för att omsätta denna princip i praktisk handling, och gripa det tillfälle som erbjuder sig i och med att ILO har tillsatt en kommission om globaliseringens sociala aspekter i vilken WTO och andra internationella organisationer kommer att delta.
Vid ministermötet kom man också överens om förhandlingar om en reform av tvistlösningsförfarandet med en öppen dagordning där det stod WTO-medlemmar fritt att välja vilka förslag de ville lägga fram. EU måste gripa detta tillfälle för öppenhet och insyn.
Herr kommissionär, vi skulle verkligen vilja veta vad ni har för idéer för reformen och vi skall inte heller vara sena med att låta er få veta vilka våra idéer är.
Vi skulle önska att vårt erkännande av den nyckelroll ni spelade för mötets framgång förs till protokollet i dag, kommissionär Lamy. Ni hade en mycket svår uppgift och visade stor skicklighet och fasthet. Jag betonar, i synnerhet, ert fasthållande vid att ni behöver det politiska stödet från denna kammare för att gå vidare med rundan på det sätt den inleddes. Vi skall visa vårt stöd i en resolution som kommer upp för omröstning i morgon.
Många människor reste till Qatar och hoppades på ett fiasko, hoppades på en repris av Seattle, hoppades på något att fördöma i populistisk anda. Deras förhoppningar kom på skam och de måste var ärliga mot sig själva och respektera utvecklingsländernas åsikter och inte hänge sig åt förmyndarmentalitet som vissa av våra kolleger tyvärr har gjort.
Qatarförklaringen innehåller nästan allt det på dagordningen som utvecklingsländerna hade önskat. Dagordningen är inte detsamma som resultatet och vi måste se upp så att resultatet blir bra, men när utvecklings... (Talmannen avbröt talaren.)

De Clercq
Ärade talman, kommission och bästa kolleger! Det finns en framtid för Världshandelsorganisationen. De 144 medlemsstaterna kommer mycket riktigt att under de kommande åren på nytt förhandla om fortsatt avreglering av världshandeln, men mer än någonsin har the rich man's club fått uppleva att den starkaste inte längre automatiskt drar det längsta strået. Utvecklingsländerna har verkligen skördat rejäla framgångar och satt sin prägel på förhandlingarna. Men även Europeiska unionen kan vara nöjd. Tack vare de europeiska förhandlarnas engagemang och ihärdighet, vilket var våra båda kommissionärer som är närvarande här, lyckades man till sist ändå nå ett avtal om en bred förhandlingsrunda. Under den nya rundan kommer man bland annat att kunna förhandla om offentliga utgifter, konkurrens, investeringar, sambandet mellan internationella miljöavtal och WTO:s regler.
Dessa handelsdiskussioner kommer i ett mycket viktigt ögonblick, eftersom de ger en signal att medlemsstaterna är beredda att samarbeta internationellt efter terrordåden i Förenta staterna och att terroristerna inte kan underminera den internationella handeln. Dessutom är det viktigt att fortsätta den liberala handelspolitiken eftersom denna kan ge en viktig impuls till vår knackiga världsekonomi.
Avslutningsvis skulle jag också vilja påpeka att Världshandelsorganisationens utmaning består i att fortsätta att utveckla det multilaterala handelssystemet på ett sådant sätt att globaliseringen ger så många fördelar som möjligt för så många människor och länder som möjligt. Vi måste fortsätta den strävan som började för över femtio år sedan.

Gahrton
Fru talman! I en rapport till 133-kommittén om WTO-mötet i Qatar påstår kommissionen att: active participation by European civil society strengthened the hand of the EU negotiator. Av detta får man intrycket att folkrörelserna skulle vara lika jublande glada som Lamy över resultatet från Qatar. Detta är en ovanligt fräck lögn. Sanningen är att miljö- och solidaritetsorganisationerna kritiserar EU:s agerande i Doha och betecknar slutavtalet som ett nederlag för de fattiga folken i världen. International Forum on Globalisation konstaterar till exempel att resultaten från Qatar betyder: the ultimate triumph for the world trade body whose very mission is to exclude civil society from shaping economic systems.
Attac Belgien skriver inför EU-toppmötet i Laeken att EU bland annat på grund av sitt stöd för WTO est essentiellement déterminée par les intérêts des institutions financières et des grandes entreprises. Sanningen är att såväl de europeiska folkrörelserna som företrädare för u-länderna är starkt förbittrade över EU-förhandlarnas sätt att med maktspråk "vrida om armarna" på de fattiga ländernas representanter. Det är illa att kommissionen företräder en eurocentrisk, egoistisk och nyliberal handelspolitik, men att lögnaktigt försöka ge de europeiska folkrörelserna ett medansvar för det skamliga maktmissbruk som EU gjorde sig skyldig till i Doha, är det inte lite väl grovt, herr Lamy?

Figueiredo
Fru talman! Vi ser med oro på besluten från WTO-mötet. Dessa beslut kan på kort och medellång sikt få förödande konsekvenser för befolkningen i många länder, framför allt i de mindre utvecklade länderna, men även för vissa länder i Europeiska unionen, som Portugal. För mitt land är det särskilt oroande med öppningen på jordbruks- och textilområdet, med de bilaterala avtalen som kommer att förhandlas av Europeiska unionen, som det med Pakistan, utan någon hänsyn till de Portugals särskilda egenskaper.
De ekonomiska och multinationella grupperna lyckades få igenom det väsentliga: en inledning av förhandlingar om större avregleringar för världshandeln, något som sköts upp i Seattle och som i år starkt har ifrågasatts av internationella organisationer, framför allt de som var närvarande på det sociala världsforumet i Porto Alegre och i Genève. Unices (europeisk arbetsgivareförening) glädjeyttringar visar på detta när den säger att det viktigaste uppnåtts, även om inte alla krav tillfredsställdes helt. Själva slutresolutionen från WTO-mötet, som syftar till en avreglering på särskilt känsliga områden som textilsektorn, viktiga delar av jordbruket, tjänster med mera, och även på det immaterialrättsliga området, lämnar inte många tvivel, även om det praktiska förverkligande ännu kan påverkas genom den kamp som kommer att ske. Det togs några positiva steg på det immaterialrättsliga området, efter påtryckningar från länder som Brasilien och Sydafrika för att få mediciner till att bekämpa aids och malaria, och detta visar att det är viktigt att intensifiera kampen mot den kapitalistiska globaliseringens olika aspekter, både politiska, ekonomiska, sociala och miljömässiga. De fackliga organisationerna i Europeiska unionen har redan fördömt inledandet av WTO-förhandlingarna utan att några verkliga framsteg har garanteras åtminstone i uppfyllandet av ILO-konventionerna och minimibestämmelserna för försvaret av arbetstagarnas rättigheter, med tanke på att ingen hållbar utveckling kan ske utan en social och miljömässig utveckling. Liberaliseringen av världshandeln gynnar de rika länderna och de multinationella företagen, ökar klyftorna mellan de utvecklade och de minst utvecklade länderna, vilket FN-studier tydligt visar, den intensifierar de multinationella företagens exploatering av befolkningar och arbetstagare, företag som dominerar den internationella handeln och som bara är intresserade av maximala vinster, även om det sker till priset av barnarbete och på bekostnad av livsmedelssäkerhet, miljö och det mångsidiga familjejordbruket. Därför är det viktigt att mobilisera för en kamp för en alternativ och hållbar utveckling som prioriterar en minskad fattigdom och en social expansion, som främjar en revidering av den gemensamma jordbrukspolitiken så att den blir mer konsekvent, mer solidarisk och inte isolerar sig från länderna i Syd.

Belder
Tack så mycket, fru talman! Handelsrundan från Qatar måste bli en runda för utvecklingsländerna. Det har delvis lyckats. Delvis eftersom Europa i likhet med andra rika länder vägrar att utlova en avveckling av det stöd som snedvrider konkurrensen. Europas eufori över Qatar går därför snarare att förklara med liberaliseringen av handeln till Europas fördel.
Qatar är en av otaliga signaler till reformering av vår jordbrukspolitik. Utmaningen är att garantera jordbrukare en rimlig inkomst utan att störa världsmarknadspriset. Direkt inkomststöd och utvidgning av det agrara uppdrags- och lönepaketet anger den riktiga vägen. Även efter Qatar kvarstår intrycket att inte alla medlemsstater ger sig in på den vägen.
En annan viktig fråga, för utvecklingsländer var förtydligandet av avtalet om immateriell äganderätt. Det finns visserligen en politisk förklaring om att patenträtt i en nödsituation inte får hindra tillverkningen av mediciner som kan rädda liv, men det är inte helt tillfredsställande. Länder utan industri för de billigare medicinerna måste ju också kunna importera dessa fritt. De juridiska problem som kommer fram i sammanhanget förtjänar en handlingskraftig strategi. För att förebygga missbruk är det av avgörande betydelse med kontroll för att kunna fastställa om det är fråga om en nödsituation.
Avslutningsvis vill jag understryka att i kampen för miljön och sociala normer skall tillträdet till marknaden för fattiga länder och deras välfärd vara de viktigaste drivkrafterna för EU, inte snedvridning av konkurrensen.

Martinez
Fru talman, herr kommissionär! I Doha skulle WTO:s fjärde ministerkonferens fastställa en dagordning och ett program. Så skedde och ur den synvinkeln är det en framgång. Men framgång för vem? Utan tvekan framgång för er, herr kommissionär, som visat prov på nattlig uthållighet och utmärkt hälsa. När det för övrigt gäller hälsa var Doha en verklig framgång beträffande läkemedlen, men det är framför allt Usama bin Laden som jordens fattiga har att tacka för denna rätt till läkemedel. Om man i USA inte hade varit rädd för mjältbrand och inte tvingats trotsa Bayers immaterialrättigheter skulle man inte ha gett efter.
Vad har Doha gett oss, bortsett från detta? Två saker: klichéer och ett uppskov. Klichéerna hopar sig. Till att börja med klichéerna om världshandeln som skall leda till tillväxt, välstånd, stabilitet och naturligtvis fred. Ett handelsavtal har redan undertecknats i Marrakech och alla vet att det lett till fred på Gaza, i Palestina, och till med fred i Afghanistan.
Den andra stora klichén är att Europa skulle ha klarat sig, men Japan övergav det. De minst utvecklade länderna övergav det, trots presenten med allt utom vapen. Korea återstod kanske. De femton unionsländerna klövs. Jordbruksfrankrike blev ensamt, så när som på stödet från Irland. Europa vann emellertid en seger när det gäller miljön och det sociala området. När det gäller miljön är Förenta staterna inte bundna, eftersom de inte ingår i Kyoto, och när det gäller det sociala området har alla europeiska fackföreningar sagt allt negativt de ansåg om Doha.
Europa fick för övrigt anstånd. Anstånd på jordbruksområdet, till att börja med. Ända till slutet av förhandlingarna, alltså till 2005, kommer våra lantbrukare att få inhemskt stöd och stöd till återställande. Efter det har vi accepterat att det avskaffas. Men fransmännen Jacques Chirac och Lionel Jospin krävde anstånd för att i lugn och ro genomföra presidentvalet. De fick detta anstånd, ett anstånd med att verkställa dödsdomen mot den gemensamma jordbrukspolitiken, så att de polska lantbrukarna när de ansluter sig till Europa kommer att bli lurade, eftersom de ansluter sig till ett Europa med en gemensam jordbrukspolitik, men från och med 2005 kommer det inte längre att finnas någon gemensam jordbrukspolitik.
Vi har också fått uppskov när det gäller de utländska investeringarna. De multilaterala investeringsavtalen kastades ut genom OECD:s fönster och kom tillbaka genom WTO:s dörr. Vi har också fått uppskov när det gäller pensionerna. Försäkringsbolagen kommer inte genast att kunna tillskansa sig denna stora marknad.
Resultat från Doha: den europeiska jordbruksmodellen monteras ned, det europeiska kulturella undantaget glöms bort, den europeiska sociala modellen är på lång sikt i fara. Vad kommer det att bli kvar av Europa? Ett stort frihandelsområde, och alla vet sedan Adam Smith att frihandeln är nationernas olycka.

Mann, Thomas
Fru talman! De självutnämnda globaliseringsmotståndarna var bara förstasidesstoff under kort tid. De ansåg att de hade skickat ut WTO i kylan. Isoleringen fick dock Doha-kompromissen till stånd, vilken undertecknades av alla de 142 medlemmarna. Vilken kontrast till Seattle 1999, när striderna om innehållet överskuggades av striderna på gatorna. Jag var med när de militanta demonstranterna lamslog vår konferens och de regisserade bilderna ackompanjerade det hela på ett professionellt sätt. I Doha blev det återigen mycket kontroversiella diskussioner mellan de ackrediterade 700 icke-statliga organisationerna och de nationella delegationerna. Men viktiga resultat uppnåddes. Under tre år skall man arbeta med en ny avregleringsrunda, för att möjliggöra ytterligare avregleringar av världsekonomin. EU hävdade sig i jordbruksfrågorna. En avveckling av subventioner eftersträvas, men är inte förutsättningen för de kommande förhandlingen. Det som tyvärr inte uppnåddes var att investeringar och miljöfrågor inte redan nu skall vara förhandlingsmål, det kommer att bli fallet först om två år. Alla måste vara beredda att ge med sig lite, USA när det gäller hormonköttet, när det gäller märkningen av genetiskt modifierade produkter och öppningen av textilmarknaderna. Även EU måste ta bort hinder, framför allt när det gäller skyddet av jordbruket, ärade herr kommissionär!
Vi måste hitta en balans mellan marknadsöppning och marknadsreglering. Å ena sidan skall importbegränsningarna avvecklas, å andra sidan måste import av lågprisprodukter av sämre kvalitet förhindras. För det första utsätter de konsumenterna för fara, för det andra går företagen miste om miljardbelopp genom piratkopiering och brott mot patentskyddet. Vi är emot en total avreglering. Den sociala tryggheten, den offentliga sektorn, står på spel. Det går inte an att statliga monopol bryts ned och privata monopol byggs upp. Lika viktig är en förändring av dagordningen. Alltså kräver vi hållbar miljövård, sociala standarder och straff för brott mot de mänskliga rättigheterna.
(Applåder)

Mann, Erika
Fru talman! Hjärtliga gratulationer till att ni sitter där i dag! Ett tack till de båda kommissionärerna som är närvarande, och för övrigt till hela kommissionen. Jag skulle också uttryckligen vilja inbegripa rådet i tacket. Jag tror att det bara är gemensamt som vi kan lyckas att verkligen nå framgång. Detta inkluderar för övrigt vår kollega Carlos Westendorp, som ledde vår delegation. Tyvärr är han inte närvarande i kväll, men jag anser att han skall tackas som alla andra.
Jag skulle bara vilja ta upp några få punkter. För det första: Jag anser att många kolleger återigen har glömt en sak, framför allt de kolleger om vilka jag alltid säger att de bedriver en ständig mantrapolitik, de upprepar alltid samma sak. Jag anser att de alla glömmer bort att det blev en förhandlingsöppning, och att en förhandlingsstrategi fastställdes. Vi borde fundera mer på hur vi kan arbeta tillsammans med kommissionen och rådet i framtiden, för det är ju först nu som den egentliga förhandlingsledningen kommer att äga rum. Frågorna måste preciseras, och det är ju inte alls säkert att det på de många ställen där vi har uppnått en så kallad framgång, denna framgång faktiskt kommer att vara långlivad. I det avseendet skulle jag framför allt vilja fråga kommissionärerna vad de egentligen tänker sig med samarbetet med Europaparlamentet. Jag önskar att det här samarbetet blir avsevärt mer precist och detaljerat, att det skall ge en mycket mer precis inblick i de förhandlingar som ni i detalj kommer att föra om de olika frågorna, och även signalerar var det finns svårigheter, var problem uppstår, så att det inte bara finns konkret information på många punkter, utan att det också faktiskt finns möjligheter till politiskt ackompanjemang.
Jag skulle vilja framföra ytterligare en sak. Jag anser att det kommer att bli mycket viktigare än tidigare att koppla samman handels- och utrikespolitik med varandra. Jag skulle särskilt vilja nämna två regioner, Europeiska unionen och Förenta staterna. Jag anser att Europeiska unionen och Förenta staterna har ett otroligt ansvar för den framtida definitionen av handelspolitiken. Handelspolitik är mycket mer än bara en begränsning till klassiska handelsfrågor, som vi tidigare var vana, för många fler frågor ingår. Utvecklingen och sammankopplingen av den klassiska handelspolitiken kommer egentligen att vara den svåra uppgiften i framtiden.
Ni - framför allt kommissionär Lamy och kommissionär Fischler - klarade elegant av att få igenom saker och ting under WTO-förhandlingarna i Doha. Men, som det sades redan inledningsvis, är det först nu det egentliga arbetet börjar. Jag anser att vi måste lägga mycket mer vikt vid att få en mycket kraftigare utrikespolitisk grundval med länder som exempelvis Indien, Singapore och Kina, men också med många latinamerikanska länder, för att genom denna kraftigare utrikespolitik också få större förståelse för vad vi vill uppnå i fråga om vår handelspolitik. I några länder och stater dominerar fortfarande känslan av att vi egentligen bedriver indirekt protektionism inom ramen för vår handelspolitik. Vi borde sörja för att den här känslan över huvud taget inte alls uppstår eller att den kan avlägsnas.
Singapores ambassadör har återigen gjort mig uppmärksam om att landet sedan lång tid tillbaka önskar teckna ett frihandelsavtal med EU. Jag anser att bilaterala frihandelsavtal erbjuder en möjlighet att öppna sådana dörrar och att de även har potentialen att via bilaterala förhandlingar uppnå ett större närmande på det multilaterala området. Mina herrar kommissionärer, skulle ni kanske kunna vara så snälla och yttra er om detta!

Maes
Tack så mycket fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Konferensen i Doha har väckt en entusiasm i parlamentet som jag egentligen bara kan tillskriva det faktum att man hade förväntat sig så lite, för själv måste jag säga er att vi fortsätter att ställa oss mycket kritiska till den. Maktskillnaderna i världen är nu en gång för alla för stora, och det spelar en roll på sådana konferenser.
Å ena sidan fanns det utvecklingsländer som ville avsluta de tidigare avtalen, och å andra sidan ville Europa bygga vidare på det multilaterala området. Det fanns således en tvetydighet som möjliggjorde vissa framsteg. Vi gläder oss naturligtvis åt det faktum att tydliga framsteg har gjorts på läkemedelsområdet eftersom man åtminstone har ett avtal om immateriell äganderätt. Men vad som verkligen stör oss är den europeiska hållningen att alltid stå fast vid att det måste vara höga importavgifter på jordbruks- och textilprodukter, fastän det ju verkligen fanns ett avtal om att de skulle avvecklas etappvis. År 2005 kommer vi att få se resultaten av detta, och vid närmare granskning visar det sig nu att det fortfarande har skett alltför lite på detta område. Det totala jordbruksstödet är för närvarande knappast mindre än i slutet av 1980-talet.
I likhet med tidigare WTO-konferenser diskuterades liberaliseringen av ekonomin även i Doha. Det var förvisso positivt att frågan om den immateriella äganderätten förverkligades, men det var ingenting annat än en liten ljuspunkt. Helst skulle vi vilja att vi ställer oss på de svagas sida, för den som betraktar denna värld i krig måste konstatera att det har att göra med maktskillnader.

Alyssandrakis
Fru talman! Bakom de triumfatoriska uttalandena döljer sig fortfarande samma politik, som går ut på att världshandeln ställs i de multinationella företagens tjänst. Det främsta målet är fortfarande en ytterligare liberalisering, dvs. att de fattiga ländernas marknader skall öppnas för industriprodukter från de utvecklade länderna, som samtidigt kommer att importera råvaror och jordbruksprodukter till förödmjukande låga priser, vilket dessutom sker i konkurrens med våra egna.
Inom jordbrukssektorn eftersträvar man främst att ta bort subventionerna, vilket skulle ha enorma negativa konsekvenser för produktionen i länder som Grekland, där jordbrukarna, vilket måste påpekas, ännu en gång har börjat demonstrationer och kräver en rättvis ersättning för sitt hårda arbete.
I fråga om utländska investeringar, konkurrens, statlig upphandling och handelslättnader har man tillgodosett den imperialistiska politikens önskemål, trots ett nästan kompakt motstånd från icke-statliga organisationer och från mindre utvecklade länder.
Mötet i Doha bekräftade WTO:s egenskap att vara det viktigaste instrumentet för den kapitalistiska globaliseringen. Intresset för de minst utvecklade ländernas problem och för miljön är ännu bara tomma ord och följaktligen utslag av hyckleri. Det visar naturligtvis att de folkliga aktionerna har haft effekt men också att WTO vill tysta ner antiglobaliseringsrörelsen genom att visa ett slags falsk lyhördhet för dess krav. Man sörjde för en kraftig bevakning av mötet för att skydda sig mot besvärande protestaktioner, och jag skulle inte bli förvånad, om nästa möte hålls i Antarktis!
För den folkliga rörelsen finns ingen annan väg än att göra motstånd och gå till motangrepp mot WTO, men också mot Europeiska unionen och de regeringar som främjar och bedriver en antifolklig politik.

Ferrer
Fru talman! Även jag anser att resultaten från ministerkonferensen i Doha är positiva och jag instämmer därför i gratulationerna till kommissionär Lamy och kommissionär Fischler samt till rådet för dess odiskutabla bidrag till denna framgång.
Det är sant att den slutliga förklaringen inte innehåller allt som borde sägas - jag skulle säga att det ibland sägs till och med mer än vad som borde sägas, men alla förhandlingar handlar om att komma fram till kompromisser och alla kompromisser medför att man måste göra eftergifter. Vad vi verkligen bör värdesätta med Doha är att man har lyckats förena skilda intressen - de intressen som medlemsländerna i WTO har - som ibland till och med är motstridiga - och att man har enats om att lansera en ny runda, fastställa en dagordning, en tidsplan och ett arbetsprogram, och för det andra att man fullständigt har integrerat utvecklingsdimensionen i alla förhandlingar, att de mindre utvecklade länderna och utvecklingsländerna har talat kraftfullt och att deras röster har blivit hörda och att man beaktar de frågor som bekymrar dem.
WTO-tåget rullar åter - som ni mycket träffande sade, kommissionär Lamy, och det har kört ut från stationen. Jag skulle tillägga att man dessutom har ställt medel till förfogande för att tågets slutstation skall bli en hållbar tillväxt som även kommer de fattigaste länderna till nytta. Emellertid är det nödvändigt att förse tåget med nödvändiga medel att för att det skall komma fram till slutstationen, det är nödvändigt med en korrekt tolkning av texterna, vilka är fulla av konstruktiva oklarheter, och garantera att öppnandet av marknaderna blir till ömsesidig nytta och att de regler som styr den multilaterala handeln respekteras fullständigt.
För att hjälpa till att en gång för alla övervinna det hinder som fattigdomen utgör, måste vi vidta nödvändiga åtgärder för att underlätta tillträdet till marknaderna, framför allt för de mindre utvecklade länderna, eftersom dessa länder kan påverkas negativt av det multilaterala handelssystemet och av de fördelar som vi ger utvecklingsländerna.

Kinnock
Herr talman! Före Doha var många av oss på det klara med att frågan om tillgång till läkemedel skulle bli det riktmärke som utvecklingsländerna skulle använda sig av för att pröva huruvida vi på allvar önskade inleda en utvecklingsrunda. Det vi har sett är en förklaring om tillgång till läkemedel och folkhälsa. Till och med titeln är viktig eftersom den inte enbart handlar om tillgång till läkemedel, den handlar även om stöd för folkhälsan. Detta är banbrytande och, som någon sade i morse, så för det med sig ett åtagande för hela frågan om flexibilitet i tillämpningen av TRIPS-avtalet. Som kommissionären mycket väl känner till hävdade, i synnerhet, Förenta staterna och Schweiz att hänvisningen till folkhälsan var alltför generell. De önskade att den skulle vara begränsad till vissa infektionssjukdomar.
Men jag måste säga, kommissionär - och ni kommer att hålla med - att det som inträffade var en verklig seger för utvecklingsländerna för de var skickliga förhandlare, och den ståndpunkten som drevs av, i synnerhet, Förenta staterna och Schweiz avvisades till slut. Det är viktigt att vi ger vårt erkännande åt utvecklingsländer och den förhandlingsskicklighet som de gav prov på.
Den uppfattning som traditionellt har omhuldats av läkemedelsbolagen har varit att patent är okränkbara. Det har förändrats efter Doha. Om läkemedelsföretag sätter priser på läkemedel som ligger utom räckhåll för de människor som behöver dem kan regeringarna åsidosätta patenten utan att behöva frukta straff.
Trots framstegen i Doha när det gäller patentregler så är saken långtifrån utagerad.
Jag har två specifika frågor, herr kommissionär. Håller kommissionen med om att nästa utmaning är att se till att WTO lyfter restriktionerna när det gäller export av billiga motsvarigheter till patenterade läkemedel till länder som har beslutat att åsidosätta ett patent men inte har den erforderliga tillverkningskapaciteten? Den frågan blev inte löst i Doha och har hänskjutits till TRIPS-rådet.
För det andra, hur tänker kommissionen gå till väga för att se till att länder som saknar produktionskapacitet eller vars produktionskapacitet är otillräcklig skall kunna använda sig av bestämmelserna om obligatoriska licenser fullt ut? Detta måste, enligt min åsikt, åtföljas av en minskning av giltighetstiden för läkemedelspatent i fattiga länder. TRIPS föreskriver för närvarande en patenttid på 20 år över hela världen.
Vid den översyn av bestämmelserna som planeras äga rum 2002 bör WTO åtminstone gå med på att utsträcka tidsfristerna för efterlevnad av TRIPS för alla utvecklingsländer och basera dem på framsteg i utvecklingen snarare än på godtyckliga datum. Jag undrar om kommissionären håller med mig om detta?
När det gäller frågan om utvecklingsländer, skulle jag till sist, i synnerhet, vilja ge mitt erkännande åt AVS-länderna, för vilka vi har ett särskilt intresse och med vilka vi i Europeiska unionen har ett partnerskap. De 77 AVS-länderna lyckades uppnå ett avstående. De gjorde en lysande förklaring före Doha. Jag har haft flera möten med dem sedan dess. De är mycket nöjda med resultaten.

Rod
Doha skulle vara en runda för utveckling. Men vad vann utvecklingsländerna i Doha? Jag delar inte mina kollegers optimism på den punkten.
Avtalet om tillgång till läkemedel som framstått som en seger är därför i verkligheten en skenmanöver som bedragit media och utvecklingsländer. TRIPS-avtalet lades fram som en huvudfråga på denna konferens och som en stor eftergift till utvecklingsländerna, och klargörandet av avtalet och den tolkning vi alltid gjort av det är visserligen en politisk seger, men det ändrar ändå inget på det rättsliga planet: det har inget värde inför WTO:s tvistlösningsorgan och frågan kvarstår, vilket också fru Kinnock erinrade om, för de länder som inte har någon produktionskapacitet. För närvarande har de ingen möjlighet att utnyttja de obligatoriska licenserna för att låta andra tillverka de läkemedel de behöver, vilket för övrigt också betonades vid konferensen nyligen i Ouagadougou.
På samma sätt framstod undantaget och WTO:s regel om ömsesidighet, som i sista minuten beviljades de länder som undertecknat Cotonouavtalet för åtta år, som något givet. Detta tillstånd som AVS-länderna väntat på i månader liknar faktiskt utpressning mot dem. De var tvungna att underteckna slutförklaringen från Doha, annars skulle deras begäran avvisas.
Det handlar alltså om obetydliga fördelar som fungerat som växelmynt för de allierade västländerna för att kunna inleda en ny runda. Det som skedde i Doha liknade faktiskt ofta en teaterpjäs präglad av cynism: vi är allt mer på väg mot en ohämmad liberalism och vi fortsätter att upprepa att WTO verkligen behöver reformeras på djupet.

Daul
Fru talman, kommissionär Lamy och kommissionär Fischler! Jag skulle först av allt vilja säga att jag gläds åt att ministerkonferensen i Doha varit så framgångsrik, inte bara när det gäller resultatet utan även på det materiella planet.
Konferensen genomfördes under utmärkta förhållanden, trots alla de farhågor vi kunde ha. Att konferensen genomfördes i Qatar var i sig ett svar på den kamp vi inlett mot terrorismen efter de tragiska händelserna den 11 september.
Precis som mina kolleger som deltog i konferensen uppskattade jag den öppenhet som hela tiden rådde mellan rådet, kommissionen och parlamentet under förhandlingarna. Denna öppenhet var också regel tillsammans med de icke-statliga organisationer som var närvarande i Doha, och som bara kunde glädjas åt de ansträngningar som gjorts sedan den förra konferensen i Seattle.
Vi hade alla hoppats att detta ministermöte skulle leda till ett betydelsefullt avtal, som öppnar vägen för att stimulera tillväxten och på så sätt bidrar till den ekonomiska utvecklingen i en stund när det internationella samfundet genomlever en mycket svår situation. Ministermötet möjliggjorde flera avsevärda framsteg, däribland Kinas och Taiwans anslutning. En annan positiv effekt som man erinrat om gäller läkemedlen.
För övrigt förde kommissionen hårda förhandlingar och de ansträngningar som gjordes den sista natten och på morgonen den 14 november gjorde det möjligt för Europeiska unionen att övertyga sina partner om att förslagen var välgrundade. Arbetsprogrammet gick emellertid inte så långt när det gäller de ambitioner vi hade ställt upp på flera stora punkter, såsom miljön, dagordningen för Singapore eller de sociala normerna.
För min del skulle jag vilja lämna tre kommentarer. Utvecklingsländerna hade under konferensen ofta en mycket kritisk attityd mot Europeiska unionen. Har vi under förberedelserna för detta ministermöte lyssnat tillräckligt uppmärksamt på deras oro? Låt oss vara ödmjuka och ta upp pilgrimsstaven igen, låt oss lyssna till dem, försöka förstå dem och deras verkliga oro, och låt oss framför allt sluta upp med att i deras ställe fastställa den utvecklingspolitik de behöver.
Ministerförklaringen från Doha innebär vidare ett åtagande för att påbörja förhandlingarna om de prioriteringar som utgörs av utvidgningen och den europeiska konstruktionen. När nu de verkliga förhandlingarna skall inledas hoppas jag att den öppenhet som hittills rått fortsätter och ytterligare förstärks mellan oss. Jag skall ställa en enda fråga till kommissionären: vilket blir den allmänna strukturen för den förhandling som skall fastställas?

Garot
Herrar kommissionärer, kära kolleger! I min egenskap av ledamot i parlamentets delegation i Doha skulle även jag vilja hylla våra kommissionärers utmärkta arbete och de resultat som uppnåtts, vilka obestridligen var mycket positiva och visar hur effektivt våra kommissionärer skött denna förhandling.
Jag gläds också framför allt åt den utmärkta sammanhållningen och solidariteten mellan våra tre europeiska institutioner som var närvarande i Qatar. I sakfrågan, och jag begränsar mig till jordbruket, konstaterar jag med intresse att Europeiska unionen behåller det manöverutrymme som krävs för att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken som svar på vårt samhälles nya förväntningar, eftersom de icke-kommersiella beaktandena uttryckligen nämns i ministrarnas slutförklaring. Denna aspekt framstår för mig som den viktigaste beståndsdelen i resultatet från Doha. Dagens europeiska jordbruk skall inte längre prioritera konkurrenskraftig export till vilket pris som helst, utan satsa på att kunna tillgodose den sociala efterfrågan när det gäller livsmedelssäkerhet, landsbygdsutveckling och hållbar utveckling.
Unionen kan också hävda att den varit framgångsrik i förhållande till Förenta staterna, eftersom varje form av exportstöd kommer att föregås av förhandling i den nya rundan. Avslutningsvis förefaller det mig som om unionen kan glädjas åt en förstärkning av den särskilda och differentierade behandlingen av utvecklingsländerna. Detta borde göra det möjligt för dem att uppfylla sina behov, även när det gäller livsmedelssäkerhet och landsbygdsutveckling. Detta perspektiv är i sin tur mer gynnsamt för uppsvinget inom livsmedelsjordbruket, det är därför mycket viktigt när det gäller efterfrågan på livsmedel i världen, som kan fördubblas under de kommande tjugofem åren på grund av utvecklingsländernas demografiska utveckling, och den förhöjda levnadsnivån i de framväxande länderna.
Totalt förefaller detta avtal utgöra en god balans mellan liberalisering och reglering av handeln och även mellan handel och utveckling av allt jordbruk. Jag hoppas bara att förhandlingarna i den nya rundan bekräftar de förhoppningar som på detta sätt skapats.

Cunha
Fru talman, ärade kommissionärer, ärade kolleger! Det är för tidigt att säga vem som vann och vem som förlorade i Doha när det gäller jordbruksplanen, för där handlade det bara om ett avtal om en dagordning och ett förhandlingskalendarium. Vinnarna var utvecklingsländerna, inklusive AVS-länderna, vars främsta strävanden togs med i texten.
Länderna i Cairnsgruppen och USA fick med principen om fortsatta jordbruksreformer, förbättrad tillgång till marknaden och ett successivt avskaffande av exportstödet i texten. Europeiska unionen lyckades se till att de minskade exportstöden inte skulle vara automatisk och fick också med några av sina främsta krav på förstärkningar av de icke-handelsmässiga komponenterna i avtalet. Trots gemenskapsförhandlarnas relativa optimism saknar avtalet några av våra grundläggande strävanden. Det mångsidiga jordbruket är inte medtaget i texten och förstärkningen av skyddsåtgärder för geografiska indikationer är bara tydligt angiven för viner.
En sak står dessutom mycket klar: avskaffandet, om än på sikt, av exportbidragen kommer att skapa ett kraftigt tryck för att minska de inrikes jordbrukspriserna. Därigenom är det inte svårt att sluta sig till att den kommande reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, före 2006, kommer att bli mer långtgående än vad man kunde vänta sig. Inte bara på grund av de minskade garantipriserna den kommer att medföra, utan främst för den kvalitativa förändringen av stödinstrumenten till jordbrukarna så att man, även utan marknadsstöd, skall kunna ha ett nät för inkomstgarantier.
Doha var bara en startpunkt och många saker är fortfarande öppna. Men vi skall inte ha några illusioner. I dag gäller kampen från våra handelskonkurrenter att få stopp på de stöd som sägs snedvrida den internationella konkurrensen, men i morgon kommer de att vilja stoppa allt jordbruksstöd, det vill säga, den gamla vanliga historien om ringarna, fingrarna och sedan resten. Det vore inte rättvist att sluta utan några särskilda hälsningar till våra kommissionärer för det kurage och fasthet dessa förhandlingar är ett prov på.

Ettl
Fru talman, mina herrar kommissionär! Utan artighetsfraser - man kan inte skönmåla resultatet från Doha och samtidigt inte uppmärksamma bristen på sociala komponenter i världshandeln, åtminstone inte ur utskottet för sysselsättning och socialfrågors synvinkel. Inte bara det är beklagligt, inte heller får man bortse från den minimala inställningen i fråga om miljö- och livsmedelssäkerhet, och kravet på ett klarläggande av försiktighetsprincipen godtogs inte heller.
Nu över till min huvudsakliga kritik. Det enda EU, som gärna talar om den sociala dimensionen som en del av vår europeiska filosofi, uppnådde är att frågan om grundläggande arbetsnormer såsom mänskliga rättigheter på arbetsplatsen, kvarstår på den nivå den var på vid Singaporekonferensen 1996, att den alltså lades på is. Var är vi då med vårt sociala ansvar? Kanske ytterligare en kommentar som inte är helt ointressant. Jag välkomnar av princip att Kina nu är med och att andra stater förhoppningsvis kommer att tillkomma, men jag betvivlar att det därmed kommer att bli lättare att uppnå grundläggande normer i fråga om mänskliga rättigheter på arbetsplatsen. För detta har tillfället säkert gått oss förbi.
Jag varnar er för att ta lätt på konfliktförebyggande åtgärder. Globalisering utan kloka stödåtgärder uppmuntrar till ytterligare demonstrationer och sociala konflikter. Seattle är inte över, vilket min kollega Mann nyss nämnde. Det lever upp igen och detta får vi inte förtränga här, i Europaparlamentets skyddade verkstad. Kommissionär Lamy, vad tänker ni i framtiden göra så att det inte bara är det tandlösa ILO som kräver grundläggande arbetsnormer, hur kan ni med WTO-händelserna i åtanke hjälpa oss att ta upp det även här och föra frågan vidare?

Rübig
Fru talman, ärade damer och herrar! Till att börja med skulle jag vilja tacka teamet Fischler, Lamy och Neyts så hjärtligt för att de har fått en ny runda till stånd. Viktigt är dock anser jag, kollega Ettl, att man talar med varandra, att man inte söker konflikter. Jag anser att denna tillväxtknuff för Europa, i synnerhet för sysselsättningen i Europa, är av enorm betydelse. Men inte bara för Europa: I synnerhet i utvecklingsländerna kommer miljoner människor att kunna lämna svältgränsen - ett genombrott också för de fattiga i utvecklingsländerna. Jag anser att det är av särskild betydelse för Europa, världens största exportör av varor och tjänster och den största investeraren.
Många frågor togs upp för utvecklingsländerna, för miljön, även sociala frågor och djurskyddsfrågor togs upp, och jag anser att man här har ansträngt sig för att uppnå samförstånd. Vi får emellertid inte heller glömma att WTO också borde ägna sig åt att skapa rättvisa ramvillkor för investeringar, för konkurrensen och för marknadstillgången. Vi måste undanröja de administrativa handelshindren, vi måste beakta ömsesidigheten vid marknadsöppningarna, vi behöver en övre gräns för tullar och vi behöver lättnader för små och medelstora företag och för små sändningar. Om handeln fungerar, då fungerar även demokratin, och välstånd uppstår.
Jag anser också att de faktiska aktörerna, marknadsaktörerna, skulle få delta mer intensivt vid förhandlingarna, och jag anser att vi borde låta EuroCommerce, Eurochambres, UEAPME (Europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och medelstora företag) och SME-Union få delta, för att de skall få vara med och diskutera dessa frågor. För storkoncerner är WTO egentligen inte den centrala frågan - det finns redan en McDonald's i alla städer i världen.
Avslutningsvis skulle jag vilja be en grupp förklara för oss hur de i framtiden vill handskas med hemlighållandet av diskussionerna mellan kommissionen och parlamentet. Jag tror att vi behöver en lösning på detta, för att även i framtiden kunna garantera ett ärligt och bra samarbete.

Lage
Fru talman, ärade kommissionärer, ärade ledamöter! Kommissionens ordförande var mycket optimistisk i förmiddags angående Europas framtid. " Det tar formen av ett Storeuropa" sade Romano Prodi. Man kan fråga sig: tar det sig formen av ett Storeuropa i andan och viljan? Ett Europa med nya mål, ett Europa som har förmågan att bättre spela sin internationella roll? Jag tvivlar. Det är tillåtet att tvivla. WTO-konferensen i Qatar ger i sig anledning till en försiktig optimism. Europeiska unionens agerande via sina företrädare, nämligen kommissionärerna Pascal Lamy och Franz Fischler var besvärligt men uppriktigt positivt. Den europeiska diplomatin har faktiskt på ett avgörande sätt bidragit till konferensens goda resultat och har på det sättet gjort slut på WTO:s handelsförlamning, för att återvinna sitt förtroende efter det stora nederlaget på Seattlekonferensen.
De åtaganden Europeiska unionen gjort är långt ifrån att uppfylla våra främsta prioriteringar, främst avseende miljön och det sociala området. De europeiska företrädarna stod faktiskt inför ett dilemma: där man såg skydd av naturen och sociala rättigheter, såg företrädarna för utvecklingsländerna bara förtäckt protektionism för de europeiska intressena. Det finns alltså anledning till förhoppningar, men också anledning till besvikelse. Vi måste betona förhandlingarnas positiva sida när det gäller jordbrukskapitlet, vilken äntligen inför och driver på en djup reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som Europeiska unionen har visat sig vara oförmögen att genomföra. De resultat som uppnåtts när det gäller priser på mediciner är också lovvärda och de är onekligen en seger över de multinationella farmaceutiska bolagens egoism. Dohakonferensen utgör bara ett litet steg på den besvärliga vägen för att förena liberalism och reglering, ett litet steg för att få globaliseringen att bidra till världens framsteg och speciellt för att minska fattigdom, svält, sjukdomar och våld.
Slutligen, om misslyckandet ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Tack så mycket, herr Lage, er tid är ute. Innan jag ger ordet till kommissionär Fischler vill jag från denna plats - jag får naturligtvis inte delta i debatten - framföra mina hjärtliga gratulationer till båda kommissionärerna och även tacka för det trevliga samarbetet, i synnerhet mycket konstruktivt, i Doha. Då har nu kommissionär Fischler ordet.

Fischler
Fru talman, ärade damer och herrar ledamöter! Tillåt mig att innan Pascal Lamy sammanfattar hela diskussionen komma med ett par kommentarer om jordbruksområdet. Jag anser att den viktigaste framgången från Doha består i att vi med den formulering som från och med nu finns i Dohaförklaringen har chansen att själva bestämma vår politiska inriktning inom jordbrukspolitiken. Det är en chans, men det är samtidigt ett ansvar. En chans är det eftersom vi inte står med ryggen mot väggen vilket var fallet i Uruguayrundan, och där WTO:s övriga fördragspartner, under det att vi hela tiden sade nej, bestämde den framtida politiken. Det innebär också ett ansvar, i det avseendet att resultatet inte betyder att vi inte måste utveckla vår jordbrukspolitik i motsvarande grad. Inför den här uppgiften står vi nu, och denna måste vi ta på allvar.
Några har kritiserat att vi i likhet med som rik del av världen suger ut utvecklingsländerna med hjälp av vår exportbidrag. Jag ser det på ett lite annorlunda sätt. Jag anser att vi själva inte bör göra misstaget att ständigt måla upp de gamla bilderna av en gammal jordbrukspolitik. 4 procent av gemenskapsbudgeten får väl inte hela världens jordbrukshandel i gungning, och vi använder inte mer än 4 procent av hela budgeten till exportstöd. Enligt min åsikt har vi inte heller något att förebrå oss när det gäller importen. Europeiska unionen importerar på egen hand mer jordbruksvaror än USA, Canada, Australien, Nya Zeeland och Japan tillsammans.
Det konstaterande som olika talare har gjort om att det är först nu arbetet börjar stämmer. Vi kommer att ha förberett oss på lämpligt sätt. Vi kommer naturligtvis att stämma av våra ytterligare förberedelser med parlamentet. Men det handlar framför allt inte bara om att genomföra ett övergångsarbete. Det är inte självklart att våra föreställningar om jordbrukets framtid också godtas utan vidare på annat håll i världen. Jag inbjuder er hjärtligt till att också uträtta det här övergångsarbetet tillsammans.
Avslutningsvis skulle jag vilja tacka så hjärtligt för de många komplimanger vi har fått här i dag. Men i dessa ser jag hellre en uppmaning om att vi i framtiden blir varse vårt ansvar!
(Applåder)

Lamy
. (FR) Fru talman! Jag måste säga att det faktum att vårt arbete i kväll sker under ordförandeskap av en framstående specialist på handelsfrågor är mycket symboliskt, och jag skulle vilja tacka er, liksom dem bland er som i kväll ansett att Doha givit positiva resultat.
Jag tackar också, såsom Franz Fischler just gjort, dem bland er som anser att en del av detta skall tillskrivas förhandlarna, som i kväll finns på kommissionens bänk.
Jag förstår, efter att noga ha lyssnat till alla, att detta godkännande till stor del omfattade majoriteten bland er. Att det inte var fullständigt enhälligt är något vi beklagar, i vilket fall som helst vi två, Franz Fischler och jag själv. Vi får försöka göra det bättre nästa gång.
Om resultatet är av god kvalitet beror det i verkligheten på att det är resultatet av ett politiskt arbete som parlamentet och rådet haft stor del i. Jag tror att Doha erinrat oss om den grundläggande regeln om gemenskapsalgebran som innebär att förhandlarnas betydelse är en exponentialfunktion av unionens solidaritet. Ännu en gång har denna regel visat sig gälla. Men denna solidaritet var varken resultatet av en plötslig handling av tillit, eller uttryck för ett blint förtroende för de två förhandlarna, oavsett vilka egenskaper ni betonat.
Denna solidaritet hänger egentligen ihop med innehållet i unionens förhandlingsståndpunkt och balansen, som på sätt och vis är inbyggd i vårt mandat, mellan avregleringen och styrande regler, mellan vår allmänna oro i länderna i norr och vår öppenhet för oron i länderna i söder, mellan de särskilda värderingar som vi vill försvara i vår egenskap av européer och öppenheten inför ett antal orosmoment bland våra samarbetspartner som inte nödvändigtvis delar dem.
Vi uppnådde naturligtvis inte våra målsättningar till hundra procent. Men som i alla förhandlingar nådde vi en kompromiss, en kompromiss där alla kan vara vinnare, eftersom det inte handlar om ett nollsummespel. Det stämmer emellertid att när det gäller det sociala området, och jag tror att varken Franz Fischler eller jag själv dolt det, har vi inte kommit dit vi skulle ha önskat. Många av er har med rätta erinrat om det, och vi måste fortsätta att arbeta med detta i andra sammanhang.
Jag vill säga några ord för att bemöta den kritik jag hört om utvecklingen. Uppriktigt sagt har jag svårt att förstå dem eftersom utvecklingsländerna kunnat uttala sig och deras åsikter vägt tungt vid detta ministermöte, under förhållanden som de aldrig tidigare kunnat uppnå, och det säger jag här i kammaren att det är till stor del unionens förtjänst. Och om utvecklingsländerna vid konferensen och under förberedelserna fått en betydligt bättre plats än tidigare, beror det delvis på de ansträngningar som unionen gjort.
Vi kommer för övrigt att testas under förhandlingarna när det gäller vår förmåga att vara trogna denna uppfattning, särskilt när det handlar om att anpassa våra program för tekniskt utvecklingsstöd till det ambitiösa förhandlingsprogram som beslutats. Vi kommer att få många möjligheter att kontrollera detta med våra afrikanska vänner vid phasing-in av tiden efter Cotonou och WTO-förhandlingen.
På frågan om det fortsatta arbetet vill jag svara att de verkliga förhandlingarna, bl.a. på det tekniska planet, kommer att inledas i början av nästa år. Jag föreslår att vi behåller våra goda arbetsvanor, dvs. att vi vartefter och i en öppenhet som jag tror är ganska fullständig, håller varandra informerade om utvecklingen av vars och ens ståndpunkt, bl.a. unionens förhandlingsståndpunkt.
Strukturen i själva förhandlingen håller fortfarande på att utarbetas. På denna punkt måste vi noggrant se till att ett antal av de politiska balanser vi uppnått i förhandlingsprogrammet inte bryts mer eller mindre diagonalt av tidsplaner med varierande hastighet, vilket skulle leda till att vissa frågor skulle gå före andra.
När det gäller just frågan om immaterialrättigheter och läkemedel återstår som sagt fortfarande att klargöra hur obligatoriska licenser kan utnyttjas av ett utvecklingsland som inte har någon produktionskapacitet, och vi funderar aktivt över det, precis som andra. Vi kommer att föreslå lösningar som är i samma anda som det vi gjort för att uppnå denna kompromiss, en anda som dem bland er som känner till kommissionens ståndpunkt i februari förra året enkelt kommer att kunna erkänna. Låt oss i förbigående notera att länderna i fråga till största delen är undantagna från reglerna i avtalet om immaterialrättigheter fram till år 2006.
Till dem bland er som vill att WTO skall reformeras, och som med rätta påpekat att reformen som sådan inte återfinns i arbetsprogrammet, vill jag svara att jag delar er uppfattning. Framsteg har förvisso skett sedan Seattle i praktiken och utan att formella förändringar av förfarandereglerna genomförts. Det stämmer när det gäller öppenheten och det stämmer när det gäller delaktighet i besluten för ett mycket större antal aktörer kring WTO:s bord, men jag tror att vi i Doha sannolikt uppnått gränsen för vad det informella kan tillföra det formella och att vi snabbt måste fundera över det.
Såsom de flesta av er sagt har allvaret bara börjat och det kommer att pågå under de kommande åren, med största sannolikhet med en maximal förhandlingsintensitet någonstans mellan 2003 och 2004. Vi har alltså inte mycket tid för att förbereda denna topp, denna krampryckning som säkert kommer att uppstå då.
Jag tror att vårt sätt att arbeta tillsammans har givit goda resultat och min önskan är att vi under förhandlingarna behåller denna positiva, beslutsamma och öppna anda som gällt de senaste två åren. Ni kan i vilket fall som helst räkna med Franz Fischler och mig för att se till detta, när det gäller kommissionens bidrag.
(Applåder)

Talmannen
Jag har mottagit fyra resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.

Program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2001-2006)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0420/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (10222/3/2001- C5-0390/2001- 2000/0119(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2001-2006) (föredragande: Trakatellis)
Jag ger ordet till Trakatellis, som är föredragande.

Trakatellis
. (EL) Fru talman! Antagandet av programmet för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet är Europeiska unionens första heltäckande initiativ på folkhälsoområdet. Skyddet av folkhälsan är i dag något som i högsta grad oroar unionens medborgare. Hälsofrågan måste vara en prioritering bortom politiska eller ekonomiska kompromisser och får inte betraktas som en handelsvara. Det program som skall ersätta gemenskapens hittillsvarande insatser på folkhälsoområdet, vilka varit inriktade på vissa sektorer och saknat samordning, är ett mera heltäckande program, som framför allt inriktas på att förebygga sjukdomar, och det kommer att bidra till fastställande av kvalitetsnormer på folkhälsoområdet.
I rådets gemensamma ståndpunkt inkluderades en betydande del av ändringsförslagen vid parlamentets första behandling, vilket framför allt beror på det utomordentliga samarbetet mellan gemenskapens olika organ. Viktiga delar av våra förslag har dock inte tagits med i den gemensamma ståndpunkten eller också har en del av förslaget till program uteslutits av rådet, och därför har nu ett ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten lagts fram av utskottet för miljö, vars medlemmar med stor majoritet har röstat för den aktuella andrabehandlingsrekommendationen.
Jag skulle nu vilja göra vissa påpekanden om programmet. Vad som framför allt eftersträvas i programmet är att stärka samarbetet mellan medlemsstaterna, så att man drar nytta av de värdefulla synergieffekterna, genom att gemenskapsåtgärderna samverkar med tre handlingslinjer, som också utgör programmets allmänna mål. Den första handlingslinjen är att förbättra informationen och kunskapen om utvecklingen på folkhälsoområdet. Den andra handlingslinjen är att stärka förmågan till snabba och samordnade reaktioner vid hot mot folkhälsan. Eftersom det i dag har gått exakt tre månader sedan terrorattacken den 11 september, vill jag påpeka att man måste ta med en kategori som gäller reaktioner på hot mot folkhälsan till följd av fysiska, biologiska och kemiska faktorer, som beror på oförutsägbara händelser, t.ex. olyckshändelser eller bristfällig infrastruktur, mänskliga misstag eller t.o.m. terroraktioner. Den tredje handlingslinjen är att ta hänsyn till avgörande hälsofaktorer i all politik och i all verksamhet, genom åtgärder för att främja hälsa och förebygga sjukdom. Programmet, som kompletterar den nationella politiken i olika länder, syftar till att man skall uppnå både kroppslig och mental hälsa på hög nivå och dessutom större jämlikhet i hälsofrågor inom hela gemenskapen. Med tanke på att programmets resurser är begränsade, är det nödvändigt att prioritera åtgärder för att förebygga de allvarligaste sjukdomarna och praktiska insatser, men det är också nödvändigt att utveckla en heltäckande, sektorsövergripande strategi på folkhälsoområdet, och inom ramen för denna strategi kommer alla gemenskapsåtgärderna att bidra till att skydda och främja folkhälsan.
Det är två punkter, fru talman, som jag skulle vilja betona i ändringsförslagen till den gemensamma ståndpunkten. Även om det rådde nästan total enighet med rådet såväl i fråga om programmets mål som beträffande enskilda frågor, förekommer det fortfarande mycket diskussion om programmets samordningskaraktär och om dess budget.
Europaparlamentet anser det helt nödvändigt med ett samordnande organ för att på ett effektivt sätt kunna samordna och kontrollera ett så komplext program, som omfattar nätverk, data, olika institutioner, icke-statliga organisationer. Vid första behandlingen föreslog parlamentet därför ett organ, som kallades Centrum för samordning och övervakning på folkhälsoområdet, givetvis inom kommissionen och inom ramen för programmet. Nu har vi åter fört fram detta förslag i utskottet för miljö, där vi röstade för andrabehandling. Såväl rådet i den gemensamma ståndpunkten som kommissionen i det modifierade förslaget har visserligen till största delen anammat och antagit parlamentets ståndpunkt om uppbyggandet av, som det heter, ett effektivt system och en effektiv mekanism för samordning och övervakning av programmet. Men man har valt en vag formulering om strukturella ordningar, inklusive en förstärkt central resurs. Denna formulering är inte den bästa och den leder åtminstone till förvirring, eftersom den är otydlig. Därför vill jag tydligt säga att man måste skapa ett samordningscentrum, som kan svara för en effektiv, heltäckande och kontinuerlig samordning av programmet.
Till sist till budgeten. Programmet måste få en tillfredsställande finansiering. Parlamentet begär trehundraåttio miljoner euro, eftersom programmets verksamhet och insatser, som de beskrivs, är synnerligen ambitiösa. Budgetramen måste således utökas för att svara mot programmets alla behov och mål. Budgeten måste bl.a. också täcka kostnaderna för att genomföra rådets förslag i fråga om förberedelsearbete, inrättande av lämpliga strukturella ordningar, som även innefattar den förstärkta centrala resursen, som rådet beslutat om i artikel 7.1, andra stycket.
Vidare är det viktigt att det finns en flexibilitet, som tillåter en omfördelning av resurserna.
Till sist, stärkandet av Europasamarbetets grundvalar förutsätter konvergenser, inte bara på strategisk nivå och på det ekonomisk-politiska området, t.ex. den inre marknaden och EMU, utan också inom enskilda sektorer som t.ex. på folkhälsoområdet. Det är fråga om nya former för integration, som jag kallar konvergenser, vilka vidgar och fördjupar enhetsarbetet. Jag anser alltså att det nya programmet är början till en sådan konvergensprocess på folkhälsans område, som är av så vital betydelse.

Malliori
Fru talman, herr kommissionär! Vi håller nu på med andra behandlingen av folkhälsoprogrammet, och det är viktigt att Europaparlamentet åter framhåller ett antal frågor som det anser vara av central betydelse.
Jag anser det först och främst nödvändigt att Europeiska kommissionen, genom lämpliga strukturella ordningar och inom ett år från programmets igångsättande, inrättar ett organ som skall svara för kontinuerlig övervakning och samordning, som skall öka effektiviteten och ge medlemsstaterna information om de bästa tänkbara praktiska tillämpningarna och som skall genomföra en heltäckande utvärdering av programmet. På detta sätt kommer det att bli möjligt att anpassa de nationella politiska insatserna i rätt riktning. Efter den senaste tidens händelser och deras effekter på folkhälsan är det nödvändigt att insatserna också skall kunna möta oförutsägbara hot i en ny situation.
I fråga om budgeten uttrycker jag mig kategoriskt, för om vi verkligen vill leva upp till det aktuella programmets mål, så måste vi se till att det får de nödvändiga resurserna för att kunna genomföras. Eftersom godkännandet av det aktuella politiska programmet blivit försenat, så har de befintliga programmens verksamhet förlängts, till förfång för det aktuella programmets budget, och därför är den summa på 280 miljoner euro som rådet föreslår redan för liten. Detta är till hinder för ett framgångsrikt genomförande av programmet. Jag känner till budgetens begränsningar, men jag anser att i så allvarliga frågor, som direkt berör medborgarna, måste unionen visa vad den prioriterar och försöka finna lämpliga lösningar. Jag ber därför rådet att ompröva sin ståndpunkt och godkänna de ändringsförslag som beslutats i det ansvariga parlamentsutskottet och som innebär en budget på 380 miljoner euro.
Avslutningsvis, fru talman, anser jag det viktigt att målet för det program vi diskuterar klart framgår. Ändringsförslag 23, som gäller artikel 2, tar ännu en gång upp frågor som helhetssynen på hälsofrågorna och framhåller parametern psykisk hälsa och psykiskt välbefinnande, betydelsen av förebyggande åtgärder för att minska sjukdomsfrekvensen och den förtida dödligheten liksom även insatser för ökad jämlikhet på hälsoområdet.
Avslutningsvis skulle jag vilja gratulera föredraganden till hans ansträngningar att sammanjämka de motstridiga uppfattningarna och verka för ett snabbt antagande av programmet.

Ries
Fru talman! Jag skulle i min tur och för den liberala gruppens räkning vilja tacka professor Trakatellis för detta utmärkta betänkande och för hans utomordentligt värdefulla och effektiva samarbete med de fiktiva föredragandena, och jag skulle inte vilja påstå att det är ett vanligt uttryck.
Han har lyckats att genom 57 ändringsförslag få med det viktigaste av de farhågor vi uttryckt genom vår röst vid den första behandlingen.
Framför allt, och det är en kommentar, gläds jag åt att idén med att inrätta ett europeiskt centrum för samordning och övervakning av hälsa övergivits. I det hänseendet erinrar jag om att den liberala gruppen stöder ändringsförslag 34 och 57, som mer blygsamt syftar till att naturligtvis förstärka denna samordning och gemenskapsintegrationen, inom de olika befintliga nätverken för folkhälsa och under kommissionens överinseende.
Rent principiellt återstår självfallet punkter där vi inte är överens med rådet. Till att börja med dess vägran att nämna en specifik sjukdom, en uttrycklig hänvisning till patientens rättigheter, eller möjligheterna att agera mot eller förebygga sjukdomar. Ändringsförslag 16, 22 och 47 är mycket viktiga. De betonar betydelsen av politiken för förebyggande och epidemiologisk övervakning.
Tack vare ändringsförslag 3, 26 och 42 slutligen kommer rättigheterna för unga och vuxna sjuka äntligen att tillägnas ett gemenskapsprogram.
Den andra punkt där vi inte är överens gäller parlamentets budget, där man redan gjort en rad ansträngningar för att uppnå en kompromiss med rådet. De 380 miljoner euro vi antog vid den första behandlingen i kammaren den 4 april är i våra ögon ett minimum minimorum. Rådets ståndpunkt när det gäller budgeten skulle jag för övrigt vilja kalla lite paradoxal. Rådet minskar drastiskt budgetavsnittet till 280 miljoner euro och planerar samtidigt för att öppna detta program för kandidatländerna och de associerade länderna. Här finns ett problem.
Måste vi, såsom vår föredragande gjort, erinra om att hälsan hör till de europeiska medborgarnas viktigaste frågor: osäkerheten när det gäller livsmedel, förändrad mentalitet inför aidsepidemin exempelvis, och hoten från den biologiska terrorismen erinrar oss om att mänskligheten inte är skyddad mot en störtflod av nya virus eller mot att gamla epidemier återuppstår. Detta motiverar i hög grad en lämplig budget för de sex kommande åren. Medborgarna, och jag skall sluta här fru talman, medborgarna, vårt parlament som företräder dem samt kommissionen kräver det för att hälsan inte skall offras på budgetdogmatismens altare.

Rod
Vi vill ha ett starkt hälsoprogram redan i januari 2002, det ligger i Europas intresse. Det är anledningen till att vi inte förstår rådets attityd, när man genom att inte vilja fastställa programmet i detalj faktiskt lämnar all makt till kommissionen, medan ledamöterna i Europaparlamentet är utan varje rätt till insyn under de kommande sex åren. Europaparlamentet måste tillfrågas om de årliga prioriteringarna och jag hoppas att kollegerna stöder oss på den punkten.
Detta program är långtifrån innovativt och begränsas framför allt till inrättandet av ett nätverk för epidemiologisk övervakning. För oss är det inte någon prioritet - vi har redan jämförbara uppgifter från andra länder. Gemenskapsmervärdet borde uppstå tidigare, i form av minskade hälsorisker som till stor del beror på vår miljö lato sensu: transporter, föroreningar, kemi, livsmedel, etc., men också på hur vi uppträder och på sociala, ekonomiska och miljömässiga skillnader. Vi förespråkar förebyggande i hela världen - men vi måste börja med att tillämpa det hos oss och i vårt hälsoprogram.
Detta program borde även i större utsträckning gälla de hot som utgörs av smittsamma sjukdomar, även i kandidatländerna. Aids är fortfarande en epidemi i Europa och tuberkulos ökar överallt. Vi måste fundera över de terapeutiska tekniker vi vill främja. Principen med " läkemedel till varje pris" har visat på sina begränsningar, i och med att resistensen mot antibiotika och vaccin ökat. Det är dags att beakta andra metoder, ersättningsterapier, men fortfarande på grundval av relevanta bedömningar.
Avslutningsvis kan vi inte ge efter när det gäller budgeten: 380 miljoner euro på sex år är redan det för lite. Om rådet stannar vid 280 miljoner skulle det innebära att man vill begränsa Europeiska unionens åtgärder på folkhälsoområdet, något som vi inte skulle förstå. Det är anledningen till att vi stöder Trakatellis betänkande, som är resultatet av en rad diskussioner mellan oss, och som gör det möjligt att visa rådet att Europaparlamentets ståndpunkter måste beaktas när det gäller hälsofrågor. De är rimliga och de är nödvändiga för alla européers hälsa.

Bordes
Att utveckla och harmonisera folkhälsan på högsta nivå borde vara en av Europeiska unionens uppgifter, om dess existensberättigande inte vore att framför allt ta hand om rörligheten för kapital och varor. Rekommendationen innehåller några goda intentioner, men inget om hur de skall genomföras. För till och med i de mest utvecklade länderna i Europeiska unionen, i alla fall i Frankrike, lider folkhälsan brist på personal, lokaler och utrustning. Lönsamhetsbegreppet breder ut sig. Man stänger lokala sjukhus och förlossningsavdelningar. I brist på tillräckligt med personal har sjuksköterskor, undersköterskor och läkarkandidater orimliga arbetstider. Vård och hälsa är varor som en del av befolkningen får allt svårare att betala för.
En lämplig folkhälsa förutsätter förebyggande. Men hur kan man förebygga i ett samhälle som plågas av arbetslöshet och fattigdom och där sjukdomar återuppstår som man trodde var utrotade, såsom tuberkulosen? Ett civiliserat samhälle som förfogar över Europeiska unionens medel borde tillhandahålla kostnadsfri kvalitetsvård för alla. Att inte kunna göra det är ett uttryck för dess misslyckande.

Blokland
Tack så mycket, fru talman! Vid en debatt i Europaparlamentet om folkhälsa anges det för formens skull fortfarande att subsidiaritetsprincipen skall iakttas. Men detta visar sig vara en tom klyscha. Jag konstaterar att EU:s folkhälsoprogram byggs ut och pyntas med allt möjligt som har med folkhälsa att göra. I synnerhet vad gäller undervisning och upplysning förväntar jag mig inte att Europa skall lyckas bättre än de individuella medlemsstaterna. Dessutom är avståndet till medborgaren alldeles för stort. Jag är däremot förespråkare för hälsofrämjande åtgärder i de ansökarländer där till och med den grundläggande hälsovården är bristfällig. Där kan olika sjukdomar bekämpas effektivt med hjälp från Europeiska unionen. Här går det att uppnå mycket med relativt låga finansiella medel.
Utvecklingen inom Europeiska unionens folkhälsosektor går dock för långt enligt min uppfattning. Folkhälsa är i enlighet med Amsterdamfördraget nationell politik, och så måste det förbli. Jag är därför inte för folkhälsoprogram som kan användas som språngbräda för att kränka nationell politik, medan de nu föreliggande programmen knappast har något mervärde utöver medlemsstaternas ansträngningar.
Slutligen, fru talman, i stället för att ge ut mer pengar till ett folkhälsoprogram är det bättre att avveckla subventionerna till tobaksodlingen till nollnivå. Härigenom skulle man göra folkhälsan i Europeiska unionen en större tjänst.

Schleicher
Fru talman, mina damer och herrar! Vi diskuterar i dag programmet för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2001-2006). Eftersom vi sannolikt, som jag ser det, kommer att gå till förlikning, torde programmet inte komma i bruk innan våren 2002 och löptiden också förskjutas i enlighet med detta.
Kommissionen hade för fem år räknat med 300 miljoner euro för alla Europeiska unionens hälsopolitiska åtgärder. Jag upplever det som en provokation att ministerrådet för andra gången skurit ned detta belopp och bara kommer att bevilja 280 miljoner. Med tanke på den omfattande målsättning som det här programmet uppfyller, med fortsättningen av de åtta befintliga åtgärdsprogrammen, och med tanke på de ytterligare akut behövliga uppgifterna, i synnerhet på området information och de ännu inte överskådliga krav som orsakas av den internationella terrorismen, vilket vår kollega Trakatellis redan har nämnt, kan jag bara helt och hållet stödja parlamentets krav på 380 miljoner, och jag anser att detta är det minsta som Europeiska gemenskapen måste ställa till förfogande. Här borde vi inte vara beredda till kompromisser, och även visa det för rådet på ett sätt som inte kan missförstås.
Den gemensamma ståndpunkten på de andra områdena utgör i mina ögon dock en stor förbättring i jämförelse med kommissionens förslag och texterna från den första behandlingen. Den stora majoriteten av de återigen framlagda ändringsförslagen, vilka även utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har röstat för, anser jag inte nödvändigtvis utgöra en förbättring på alla punkter. Jag har problem med dem. Trots det skulle jag uttryckligen vilja tacka kollega Trakatellis för hans arbete och i synnerhet också tacka honom för hans strävan att åstadkomma ett brett samförstånd i parlamentet.
Jag måste dock säga att vidareutbildning och fortbildning säkert utgör en bra ansats i ett gränsöverskridande perspektiv. Jag har dock stora problem med att utbildning inom hälsoområdet, medicin osv. skall föras över till Europeiska gemenskapen. Detta är enligt min åsikt medlemsstaternas uppgift. Kollegerna har sagt, några tvivlar på det, att vi måste göra allt på europeisk nivå. Jag kommer från en stor medlemsstat, och jag har bara kunnat konstatera att centralisering av uppgifter inte ovillkorligen innebär en förbättring, utan individerna måste verkligen få hjälp på plats, och det anser jag ligger bättre i medlemsstaternas händer.

Stihler
Fru talman! Gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet är mycket välkomna. Den nya folkhälsostrategin kommer att avgöra EU:s fokus på hälsa för de kommande fem åren. Det är därför som det är så viktigt att ha tydliga prioriteringar: för det första, förbättra information och kunskap om hälsofrågor, för det andra, stärka snabba åtgärder vid hälsorisker, och slutligen, gripa sig an hälsofaktorer. Men, som flera av mina kolleger har nämnt, kvarstår budgeten som ett problem.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor skulle vilja se 300 miljoner euro. Det är en ökning med 80 miljoner euro, vilket skulle motsvara det belopp som redan finns i befintliga program. Som många har nämnt är detta 100 miljoner euro mer än rådet begärde i den gemensamma ståndpunkten. Detta är nödvändigt för att programmet skall fungera effektivt, och det är inte mer än rätt.
Jag skulle vilja utnyttja detta tillfälle för att fråga kommissionären, mot bakgrund av den 11 september, om eventuella nya åtgärder för att bekämpa bioterrorism kommer att finansieras genom ett nytt budgetförslag och inte genom ramprogrammet?
Till sist vill jag betona vikten av att arbeta med icke-statliga organisationer. Det oroar mig att de konservativa i denna kammare har begärt omröstning genom delning i frågan om nätverk av icke-statliga organisationer. Jag är rädd att detta kommer att underminera det partnerskap som har byggts upp under det tidigare programmet då gemenskapen litade till nätverk av icke-statliga organisationer för att nå ut med budskap såsom en " Europa mot cancervecka" . Det nya hälsoprogrammet handlar om att skydda samtliga EU-medborgares hälsa, inte bara det privilegierade fåtalet. Detta kan inte förverkligas om man inte arbetar tillsammans med de EU-medborgare som är mest intresserade av och har störst kunskaper om folkhälsa. Hälsa är det som verkligen betyder något för majoriteten av EU-medborgare. Vi bör se till att detta program betyder något.

Schörling
Fru talman! Vi håller på att få ett väldigt bra folkhälsoprogram fram till 2006, och jag vill speciellt tacka Trakatellis för detta.
Jag vill nämna några punkter som jag tycker måste finnas med i detta program. Det första är det absolut viktigaste målet med ett hälsoprogram nämligen att se till att sjukdomar inte uppkommer överhuvudtaget. De förebyggande åtgärderna kan man inte nog betona, och dem måste man faktiskt beakta i all politik och i all verksamhet. Framför allt gäller detta de miljöföroreningar som vi vet skadar folkhälsan, till exempel användningen av giftiga och hälsofarliga kemikalier i konsumentprodukter och även kontamineringen av livsmedel. Jag vill därför verkligen uppmana alla att rösta för ändringsförslagen 24, 40, 49 och 54.
Det andra är komplementärmedicinen. Det är viktigt att den erkänns i handlingsprogrammet och att man uppmuntrar forskning, utvärdering och information när det gäller kompletterande behandlingsmetoder. Ändringsförslagen 25 och 44 berör detta.
Det tredje som jag vill peka på är ändringsförslag 60 från min egen partigrupp. Vi säger däri att vi måste utveckla strategier för att minska resistens mot antibiotika. Detta är en stor folkhälsofråga och ett stort folkhälsoproblem, vilket också Världshälsoorganisationen har påpekat och varnat för.
Det sista och fjärde är betydelsen av insatserna för att stödja verksamheten för de ideella och icke-statliga organisationerna som arbetar med folkhälsa. De gör ett enormt bra arbete på fältet och behöver allt stöd de kan få.

Crowley
Fru talman! Jag vill först och främst tacka föredraganden för hans arbete. I en tid då det finns så många frågor om vad Europa gör och vad det går ut på så är folkhälsoområdet det enda område där vi kan göra gällande att vi har varit framgångsrika och där vi har svarat mot de europeiska medborgarnas bekymmer. Vi har varit i förgrunden och fört fram innovativa program för att ta itu med vanliga sjukdomar som cancer, biologiska risker, livsmedelsrisker och livsmedelssäkerhet, samt även problemen med BSE och mul- och klövsjuka som fortfarande pågår.
Den enda vissheten, den enda grundstenen som europeiska medborgare kunde lita på var Europeiska unionen. Det har i synnerhet varit så på grund av vår nuvarande kommissionär, David Byrne, och hans proaktiva inställning att ta itu med problemen rakt på sak och hans vägran att gömma sig bakom det hemlighetsmakeri som brukar användas för att klara sig igenom en besvärlig politisk situation. I stället ger han folk tydlig och saklig information. Vad vi i parlamentet begär här i den andra behandlingen av betänkandet av Trakatellis är en fortsättning på det förhållandet till de europeiska medborgarna, att vi skall bygga vidare på det förtroende som de europeiska medborgarna hyser för oss att vi skall ge dem verkliga lösningar.
I likhet med mina kolleger anser jag inte att Europeiska unionen skall syssla med att föreskriva behandlingsplaner eller ange hur enskilda medborgare skall få tillgång till sjukvård - det görs bäst på nationell eller lokal nivå.
Det finns emellertid mycket som vi kan lära av varandra. Det finns tillämpningar när det gäller medicintekniska produkter och nya tekniker som används i en medlemsstat men inte ens diskuteras i en annan. Kommissionen och Europa kan agera som en ärlig mäklare genom att föra dessa olika sidor tillsammans för att garantera att vi erbjuder människor i Europeiska unionen bästa möjliga bot.
Det finns ett område som ligger mig särskilt varmt om hjärtat - och det finns inte någonting i betänkandet som kan vara till hjälp för att lösa problemet - och det är att få en tydlig redogörelse för de sjukdomar som människor lider av i hela Europeiska unionen. Till exempel, på områden såsom autism, polio, cancer - en uppdelning på enskilda cancerformer är troligen lättare att jämföra än någonting annat - cystisk fibros och andra generiska och genetiska sjukdomar har vi kunnat konstatera ständiga problem för människor som försöker erbjuda sjukdomsoffer sina tjänster. Om kommissionären kunde lägga fram en idé om att vara den som kollationerar uppgifter, så skulle vi åtminstone kunna säga att det rör sig om 10 procent eller 12 procent eller 50 procent när det gäller förekomsten av en sjukdom eller invaliditet som är utbredd i unionen. Tillsammans med mina kolleger kommer jag att stödja åtgärder för att utökade medel skall göras tillgängliga. Vi måste leva i den verkliga världen. Det arbete vi begär kostar pengar, antingen i form av personal eller resurser, och vi skulle stödja det helt och hållet.

Byrne
. (EN) Jag är mycket tacksam mot föredraganden, parlamentets ledamöter och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för deras arbete med detta viktiga och ambitiösa program.
Detta program är viktigt eftersom att skydda och förbättra folkhälsan står i centrum för våra medborgares intresse och förväntningar. Terroristattackerna för inte så länge sedan har tydligt visat hur viktigt det är att stärka och vidga gemenskapens befintliga beredskap och svarsmekanismer.
Många av de ändringsförslag som har lagts fram står i överensstämmelse med vår allmänna uppfattning om folkhälsan och hur vi bör ta itu med den på gemenskapsnivå. Vi kan godkänna 38 av de 60 ändringsförslagen - 28 i sin helhet och ytterligare 10 delvis.
Jag skulle vilja koncentrera mig på några nyckelområden där ett klargörande av kommissionens ståndpunkt kanske kan vara till hjälp.
Först, programmets genomförande. Programmets framgång kommer att vara bero på tillgången på resurser och expertis. Kommissionen kommer att göra allt den kan för att garantera den effektiva samordning som krävs genom att inrätta lämpliga strukturer. För att inrätta dessa måste man enligt vår uppfattning gå tillväga steg för steg.
För det första, kommissionens tjänsteenheter är engagerade i omstruktureringen för att bättre spegla programmets huvudområden. För det andra, för att stärka kommissionens förmåga att samordna åtgärderna tänker vi lägga ut viss administration och teknisk assistans på entreprenad.
På lång sikt undersöker vi möjligheterna att inrätta ett genomförandekontor. För detta måste vi dock avvakta kommissionens förslag till förordning om sådana kontor som jag hoppas kommer att antas inom en relativt snar framtid. Mot denna bakgrund kan jag godta ändringsförslag 8 som kräver lämpliga strukturer för att säkerställa att åtgärder inom programmet är effektiva och enhetliga och för att främja samarbetet mellan medlemsstaterna.
Jag kan emellertid inte godkänna ändringsförslag 6, 34 och 57 vilka ålägger kommissionen en tidsfrist för att utföra detta arbete, och föreslår skapandet av en samordningscentral. Detta skulle begränsa kommissionen i utövandet av dess verkställande befogenheter i enlighet med fördraget.
Efter att ha sagt detta, hoppas jag att parlamentet kommer att acceptera kommissionens fasta åtagande att handla så snabbt vi kan för att inrätta lämpliga strukturer som kan säkerställa effektiv samordning och övervakning.
Det andra området som jag vill fokusera på är programmets budget. Kommissionens förslag var en total budget på 300 miljoner euro under en period på sex år. Ändringsförslag 36 höjer detta belopp till 380 miljoner euro. I rådets gemensamma ståndpunkt föreslås en budget på 280 miljoner euro. Beslutet i den här frågan tillkommer rådet och Europaparlamentet i deras egenskap av budgetmyndighet. Jag vill helt enkelt säga att kommissionen håller fast vid sitt ursprungliga förslag, vilket enligt vår uppfattning ger en skälig summa för programmets genomförande. Jag kan därför inte godta ändringsförslag 36.
Detta ändringsförslag och sista delen av ändringsförslag 56 sätter upp gränser för hur vi använder programmets budget. Sådana begränsningar urholkar den grundläggande principen att program måste vara flexibla och kunna svara mot nya orostecken och nya hot mot hälsan när dessa uppkommer.
Nyligen inträffade händelser har tydligt visat hur viktigt det är att bevara en sådan flexibilitet. Därför kan vi inte godkänna dessa ändringsförslag.
Innan jag lämnar budgetfrågan finns det en punkt som jag vill framhålla. Rådet och parlamentet framhöll behovet av att inrätta nya strukturer för att säkerställa en effektiv samordning.
Detta var inte inkluderat i det ursprungliga förslaget i budgeten. Mot denna bakgrund har vi, när vi lägger fram vårt yttrande om de godkända ändringsförslagen, även för avsikt att lägga fram en reviderad finansiell blankett för detta program. Denna skulle innehålla en ökning av budgetposten för utgifter för resurser, för tekniskt bistånd och stöd som kommer att behövas för de nya strukturerna.
Jag vill nu övergå till de ändringsförslag som gäller programmets tillämpningsområde och struktur. Ändringsförslag 7, 13, 25, 30, 44, 46, 50, 52 och en del av ändringsförslag 58 berör en lång rad ämnen, såsom stöd till regionala och nationella kompetenscentrum på olika områden.
Kompletterande behandlingsmetoder - utveckla riktlinjer för läkarvetenskapen och hälsovården såväl som åtgärder för att förbättra kost och matvanor. Dessa ändringsförslag kan inte godtas eftersom de omfattar områden som faller inom medlemsstaternas ansvarsområde. Det finns dessutom ett antal ändringsförslag som kräver särskilda kommentarer.
Ändringsförslag 41 och 59 försöker ålägga kommissionen en förpliktelse att årligen rapportera om programmets genomförande till parlamentet. Parlamentet kommer regelbundet att få information om programmets utveckling. Både genom reglerna för kommittéförfaranden och den utvärderingsprocess som förutses i artikel 12 i den gemensamma ståndpunkten. Därför kan vi inte godta dessa ändringsförslag. Ändringsförslag 42 kan inte godtas eftersom det begränsar hälsoinformationssystemets tillämpningsområde genom att uttryckligen koppla det till patienternas rätt att erhålla viss information om sina sjukdomar och behandlingen av dem. Jag vill dock betona att jag är för patienters rättigheter och att jag följer politiken i denna fråga, som är inkluderad i hälsoforumet och - kommer ni att lägga märke till - uttryckligen nämns i lagstiftningen vid skäl 3.
Slutligen finns det en grupp på sju ändringsförslag som vi inte kan godkänna eftersom de avskaffar den flexibilitet som är nödvändig för programmets genomförande eller därför att de kopierar bestämmelser i den gemensamma ståndpunkten. Det är ändringsförslag 9, 10, 23, 27, 28, 35 och 43. Å andra sidan finns det ett antal ändringsförslag som föreslår viktiga nya åtgärder och kommer att förstärka programmets allmänna mål och syften. För att bara nämna några stycken: ändringsförslag 48 och en del av ändringsförslag 26 som behandlar åtgärder för att möta hälsohot, inklusive terroristdåd. Ändringsförslag 47 som behandlar utarbetandet av en strategi för vaccinationer och immunisering.
Eftersom dessa ändringsförslag, liksom även ändringsförslag 3, 11, 29, 31, 45 och 60, kommer att stärka programmet och förbättra dess effektivitet kan samtliga godtas av kommissionen. Jag bör tillägga att kandidatländer kan delta och att det förutses att de gör det. Vidare vill jag nämna den hänvisning som gjordes till hur nödvändigt det är att ta fram information om sjukdomar och funktionshinder som Prodi nämnde.
Jag kan, naturligtvis, bekräfta att just detta program kan hantera dessa frågor, i synnerhet den första delen av programmet som behandlar information och datainsamling.
Fru talman! Tillåt mig avslutningsvis att upprepa min uppskattning för allt det konstruktiva arbete som föredraganden och utskottet har lagt ned för att skapa framtidens folkhälsopolitik för EU.
På de punkter där svårigheter kvarstår är kommissionen, naturligtvis, redo och villig att hjälpa till med att finna lösningar.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Byrne. Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30. Jag förklarar debatten avslutad.

Främmande ämnen i djurfoder
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0408/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (10593/1/2001 - C5-0413/2001 - 1999/0259(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om främmande ämnen i djurfoder (föredragande: Paulsen)
Jag ger ordet till Paulsen, som är föredragande.

Paulsen
. Fru talman, kommissionär, kolleger! Det har gått mycket bra med detta betänkande. Kommissionen och rådet antog det mesta som parlamentet begärde i första behandlingen. Nu omfattas bl.a. användarledet av direktivets tillämpning, och vi har fått in ett samlingsbegrepp så att vi vet vad vi talar om. Alla produkter avsedda som djurfoder definieras nu med en gemensam term i all foderlagstiftning.
Det är mycket bra att de viktiga reglerna om t.ex. utspädningsförbudet nu blir genomförda. Det betyder att man inte får ta ett parti med för höga halter av t.ex. dioxin och späda ut det med något annat för att komma under gränserna. Personligen tycker jag att det är oerhört bra är att vi har fått in något som kallas för åtgärdsgränser i direktivet, och detta, mina kära kolleger, är i praktiken försiktighetsprincipen. Detta innebär att om t.ex. ett mejeri upptäcker att halten av mykotoxin, ett mögelgift, ökar i mjölken kan man starta en undersökning trots att gränsen för när ämnet blir farligt ännu inte har överskridits. Man kan då börja undersöka varför halten av mykotoxin ökar i mjölken och gå bakåt i kedjan och stoppa och förhindra redan innan gränsen då man riskerar förgiftning har uppnåtts.
Rådet har anammat allt, förutom en fråga som vi nu i utskottet har tvingats ta upp igen, nämligen frågan om huruvida ett olämpligt parti foder skall få returneras till t.ex. tredje världen eller inte. Jag och utskottet anser att det är djupt omoraliskt att bara skicka produkter som inte uppfyller kraven i direktivet vidare på detta sätt. Vi vet då inte var produkterna hamnar, om de kommer att användas i de fattigaste områdena eller om de rent av återkommer till vår egen marknad i en annan skepnad. Därför valde utskottet att lägga fram ändringsförslag som tar bort denna möjlighet till återexport. Vi valde också att behålla en övergångsperiod på sex månader efter direktivets ikraftträdande.
Efter detta kom kommissionen och rådet under det belgiska ordförandeskapet och erbjöd förhandlingar. Vi försökte komma fram till en kompromiss, vilket vi också gjorde. Jag ber att få tacka både det belgiska ordförandeskapet och kommissionen för ett utmärkt och konstruktivt samarbete med mig och mina medföredragande i detta ärende.
Vi kom överens om en kompromisslösning där återexporten skulle regleras på samma sätt som i den allmänna livsmedelslag som vi idag har röstat igenom i parlamentet med mycket stor majoritet. Det handlar om att tekniskt täcka upp en tidslucka, så att när den allmänna lagen träder i kraft skall bestämmelserna i den gälla för återexport enligt detta direktiv. Det är således inte ett nytt förslag utan det gäller att överbrygga en tidsperiod. Det kompromissändringsförslag vi lade fram har exakt samma ordalydelse som i betänkande Whitehead.
I kväll när allt var klart fick vi emellertid besked om att rådet inte vill acceptera denna kompromiss. Jag inser med djupt beklagande att vi måste dra tillbaka vårt kompromissförslag, och därmed tvingas vi till förlikning. Jag vill säga till ministerrådet att detta är rätt och slätt ett missbruk av förlikningsinstitutet. Detta är inte en så kvalificerad och allvarlig dispyt att vi skulle behöva gå så långt, men jag och mina medföredragande finner situationen sådan att parlamentet tvingas att markera. När fem partigrupper skriver under en kompromiss, då menar vi allvar!

Klaß
Fru talman, herr kommissionär! Djurfoder, djurmat - I parlamentet finns det av olika anledningar för närvarande en mängd betänkanden om denna fråga. I går diskuterade vi om saluföring av foderblandningar, i dag talar vi återigen i den andra behandlingen om främmande ämnen i djurfoder.
Rådet delade i sin gemensamma ståndpunkt från den 17 september 2001 - Paulsen bekräftade det - parlamentets uppfattning enligt vilken man måste sörja för en omfattande skyddsnivå, inte tillåta någon blandning eller utspädning och dessutom bemyndiga medlemsstaterna att fastställa värdena.
Jag anser att genomförandet kommer att visa hur praktiskt möjliga alla förslag är, och får man problem måste man också vara beredd att återigen ändra på saker och ting. Vi vet att allt som ordineras också måste kunna kontrolleras och det får inte bara vara så att det finns en möjlighet till kontroll, utan det måste faktiskt också kontrolleras.
Egentligen hoppas vi på att i dag kunna slutbehandla det här dokumentet. Våra tvivel i fråga om artikel 13.2 har framförts och vi hoppas i likhet med tidigare på en kompromiss, även om Paulsen nu också har ifrågasatt det. Grupperna har kommit överens gemensamt. Det handlar om återexport av de utanför gemenskapen tillverkade produkter avsedda som djurfoder som inte uppfyller kraven i vårt direktiv.
Den enkla formeln: " Det vill jag inte ha, alltså skickar jag det tillbaka" har här för kort räckvidd. Vi ställer oss nämligen frågan och vi ställer oss också inför ansvaret: Vad händer med sådant foder? Förstörs det, späds det ut eller kommer det på andra sätt till oss eller till andra länder i världen? Hos oss i Tyskland finns det ett bevingat ord som säger: Det som du inte vill att någon skall göra dig skall du inte heller göra mot någon annan. Alltså är vi egentligen för att det som köps in som foder och som enligt vårt direktiv inte kan godkännas som sådant, också måste förstöras, och det på plats. Det enda man kan säga emot detta är att Europeiska unionen därmed missbrukas som avfallsanläggning. Jag anser att vi inte skulle ha några problem med detta om frågan om vem som skall stå för kostnaderna reddes upp. Att alltså bara återexportera, det räcker inte, och det motsvarar inte vårt ansvar som politiker.
I likhet med tidigare hoppas vi att den kompromiss som kan skönjas, som vi nu lämnar in i ändringsförslag 4, får majoritet, och att vi också kan övertyga rådet. Missförhållanden registreras därmed, och de dokumenteras också. Myndigheterna i det exporterande tredje landet måste ge sitt uttryckliga samtycke till återexporten. För mig vore dock nästa logiska steg att exporterande tredje land också styrker vad som fortsättningsvis händer med de återtagna posterna.

Byrne
. (EN) Fru talman! Jag vill tacka föredraganden, Paulsen, och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för deras andrabehandlingsrekommendation om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentet och rådets direktiv om främmande ämnen i djurfoder.
Åtgärderna i rådets gemensamma ståndpunkt är ett avgörande inslag i den samlade strategin för att foder skall bli säkrare. Förbudet mot utspädning kommer att minska den samlade mängden föroreningar i djurfoder. Operatörer över hela produktionskedjan kommer även att tvingas införa passiva system och goda tillverkningsmetoder för att se till de fodermaterial och det foder de tillverkar är säkra.
Fastställandet av åtgärdsgränser kommer att fungera som ett förvarningssystem, och sätta igång ett proaktivt arbetssätt för att identifiera källor och smittvägar och vidta åtgärder för att eliminera dem.
Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 1, 2 och 3 i den form de har antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
När det gäller ändringsförslag 1 anser kommissionen att möjligheten att returnera produkter avsedda till djurfoder som inte uppfyller kraven måste finnas kvar. Kommissionen delar emellertid parlamentets oro i detta avseende och går därför med på att denna återsändning endast kan göras under strikta förutsättningar.
Beträffande ändringsförslag 2 och 3 om datum för ikraftträdande, kan kommissionen inte acceptera tidsperioden på sex månader. Det behövs istället gott om tid för att införliva dessa långtgående åtgärder i nationell lagstiftning. Operatörerna måste göra seriösa insatser för att genomföra åtgärderna i praktiken. Det gläder därför kommissionen att kompromissändringsförslag 4, 5 och 6 har lagts fram för detta plenarmöte och ersätter ändringsförslag 1, 2 och 3.
Jag kan bekräfta att kompromissändringsförslagen - om ni skulle besluta att de skall läggas fram - kan godtas av kommissionen. Dessa kompromissändringsförslag behandlar orsakerna till att kommissionen inte kan godta de första tre ändringsförslagen. Därför kan kommissionen godta ändringsförslag 4, 5 och 6. Kommissionen kommer även att försöka övertyga rådet att göra sammaledes.
Jag vill även informera er om att en revidering av de maximala halterna av icke önskvärda substanser i bilaga I förutses. Kommissionen har redan bett Vetenskapliga kommittén för djurfoder att göra en uppdaterad vetenskaplig riskvärdering. Dessa bedömningar är de viktigaste vetenskapliga inmatningsdata för revideringen av bilagan.
Kommissionen hoppas att denna översyn skall vara klar så snart som möjligt. Den torde bli tillgänglig innan detta direktiv träder i kraft.
Avslutningsvis tackar jag än en gång fru Paulsen för det utmärkta arbete hon har lagt ned på detta dokument.

Minskning av de förorenande utsläppen från två- och trehjuliga fordon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0406/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (7598/1/2001 - C5-0386/2001 - 2000/0136(COD)) om minskning av de förorenande utsläppen från två- och trehjuliga motorfordon (föredragande: Lange)
Jag ger ordet till Lange, som är föredragande.

Lange
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Trots att vi alla här sitter tillsammans och alla är snälla och trevliga kolleger och människor så ställer man sig ändå frågan vad det är för mening med den här tillställningen, när fem personer i kväll diskuterar det här betänkandet, som handlar om både industripolitik och miljöskydd. Men det verkar vara det här parlamentets högre ordning att vi trots det måste göra det här och vid den här tidpunkten.
Alltsedan den första behandlingen vill vi driva igenom att motorcyklar skall bli renare, vilket bilar har blivit tack vare vår lagstiftning. Jag anser att vi kan vara stolta över de resultat vi har uppnått när det gäller avgasminskning för bilar, lastbilar och bussar, eftersom vi faktiskt trots större trafikmängd klart och tydligt har kunnat sänka utsläppen av avgaser. En sista beståndsdel kvarstår dock, och det är tvåhjulingarna. Även här finns det en strategi i två etapper, om att till 2003 och 2006 sänka utsläppen från nya fordon så att år 2006 blir i praktiken en ny godkänd motorcykel lika ren som en Euro-3-personbil.
I det avseendet måste vi våga det sista språnget och också göra etappen 2006 bindande. Å ena sidan för att också uppnå det här målet på ett bindande sätt. Å andra sidan för att ge branschen planeringsförutsättningar, eftersom nu naturligtvis ny avgasteknik, nya motorer utvecklas, och eftersom år 2006 inte längre ligger så långt bort. I det avseendet kan jag också förstå branschens intresse av att säga att vi vill ha planeringssäkerhet. Vi måste göra etappen 2006 bindande.
Jag anser att det är föga vettigt att vänta till det finns ett nytt testförfarande, som kanske är avstämt med de andra världsmarknaderna Japan och USA och som helt och hållet är vettigt. Men jag kan inte vid horisonten se att det här är uppnåeligt inom överskådlig tid och därför säger jag låt oss ta till det beprövade testförfarande som vi använde för bilarna och på så sätt visa ett mer realistiskt tillvägagångssätt än som hittills varit fallet när det gäller motorcyklar. Jag anser också att det testförfarande som vi nu vill använda generellt sett inte kommer att medföra andra resultat än det nya diskuterade globala testförfarandet. I det avseendet kan vi också med tillförsikt stödja oss på testförfarandet för personbilar.
Viktigare är, vare sig man nu övergångsvis vill diskutera förfarandet eller inte. Viktigare är att fastställa att motorcyklar inte uppnår andra avgasvärden utom testcykeln, dvs. att motorcyklarna är samstämda med testcykeln så att en elektronisk manipulation äger rum. I det avseendet är det rätt och riktigt, och där har ju rådet och vi samma mål, att sådana här manipulationsanordningar av elektronisk karaktär otvetydigt förbjuds.
Vi vill jämte den fasta etappen 2006 för det andra ge skatteincitament till en förtida saluföring av avgasrenade fordon och till upprustning av äldre fordon där det är tekniskt möjligt och utan att ägarna av dessa äldre fordon diskrimineras. Ytterligare en viktig punkt gäller här, liksom för fordon av olika andra slag, exempelvis personbilar, lastbilar och bussar: Det räcker inte att fordon har jättebra gränsvärden för avgaser när de testas, utan de måste också hålla dessa under hela sin livstid. Det skall alltså ställas krav på varaktigheten, även när det gäller tvåhjulingar. När vi i morgon röstar om det paket vi har lagt fram, då anser jag att vi är på god väg att även inom den här sektorn skriva ett bra kapitel i framgångssagan om avgasminskning för Europas transporter även i den här sektorn.

De Roo
Tack så mycket, fru talman! Jag vill också tacka kollega Lange för ett återigen utmärkt betänkande. Klassisk luftförorening kommer om ett par år att tillhöra historien tack vare en majoritet i Europaparlamentet. Nya bilar: den andra generationen katalysatorer blir obligatorisk 2005. För att uppnå detta behövdes först ett långvarigt, svårt förlikningsförfarande. Nya lastbilar: obligatoriskt med katalysator 2008. Det gick lättare; rådet övertog Europaparlamentets ståndpunkt i första behandlingen.
I dag diskuterar vi nya motorcyklar. Man skulle en smula ogenomtänkt kunna säga: obligatoriskt med katalysator 2006. Det är en rimlig ståndpunkt. BMW har sedan länge en motorcykel på marknaden med en katalysator. Det är synd att miljöministrarna inte vill inse rimligheten i detta. Nu blir det oundvikligt med förlikning. Men genom enigheten i Europaparlamentet kommer rådet att dra det kortaste strået. Vikten av att det inte finns någon ozonsmog längre och avsevärt mindre försurning är viktigare än ett par tillverkares kortsiktiga intressen.

Liikanen
. (FI) Herr talman! Jag vill för det första tacka Europaparlamentet och speciellt föredragande Lange för en snabb beredning av det betänkande som gäller andra behandlingen av detta ärende. Generellt sett kan jag säga att ledamot Langes djupa engagemang i frågorna på det här området har föranlett stor högaktning från kommissionens sida.
Jag är belåten över att föredraganden är av samma åsikt beträffande utsläppenas gränsvärden och tillämpningsdatum, vilka tas i bruk från och med år 2003. Föredraganden föreslår dock på nytt det ändringsförslag som var med i den första behandlingen, vilket hänför sig till det andra skedets obligatoriska gränsvärden som skall tillämpas från och med år 2006. Detta skede skall baseras på gränsvärden och testcykler, vilka nuförtiden tillämpas på personbilar.
Såsom ni vet har kommissionen från första början understött en skärpning av utsläppsgränserna år 2006 genom att tillämpa följande principer: man skall använda en universellt enhetlig testcykel avsedd för motorcyklar, vilken motsvarar motorcyklarnas verkliga körsätt på vägen, samt motsvarande utsläppsgränser. Man skall använda en tillförlitlig serie för mätning av utsläpp vid den nya testcykeln avsedd för motorcyklar, för att de nya gränsvärdena blir definierade på ett vetenskapligt sunt sätt och i enlighet med avancerad utsläppsövervakningsteknik.
Det tekniska utvecklingsarbetet av testcykeln för motorcyklar har slutförts i UN-ECE:s arbetsgrupp som handhar ärendet. Under de senaste månaderna har man genomfört ett omfattande program för mätning av utsläpp. Jag kan också berätta att testresultaten från femtio motorcyklar redan finns tillgängliga. Nästa vecka skall resultaten utvärderas i arbetsgruppen. Vi behöver inte vänta att man uppnår enighet om den enhetliga testmetoden på ett globalt plan. Med det tekniska arbete som gjorts inom ramarna för detta program som grund kan man fastställa en lösning för motorcyklar, vilken till att börja med kanske kan tillämpas i gemenskapslagstiftningen.
Det tillvägagångssätt som föredraganden föreslår är ett alternativ som trots allt bör förbättras ytterligare för att det skall vara effektivt från miljösynpunkt. Det är en viktig fråga och kommissionen kan inte försvara något av de ändringsförslag enligt vilket man skall tillämpa ett obligatoriskt andra skede. Kommissionen är dock beredd att tillsammans med de övriga organen delta i utarbetandet av ett sådant avtal som är tekniskt ambitiöst och gagnar miljön.
Den gemensamma ståndpunkten innehåller redan ett åtgärdspaket för en ännu bättre övervakning av utsläpp från fordon i bruk, men betänkandet innehåller ännu ett antal ändringsförslag, där tidsfrister och bestämmelser definieras noggrannare i detalj. Kommissionen stöder ändringsförslag 6 som avser förhindrande av att testcykeln förbigås, samt de första avsnitten i ändringsförslag 5 och 14, vilka hänför sig till att motorcyklar som är i bruk skall följa kraven. Kommissionen godkänner också ändringsförslagen 3 och 12 för att montering i efterhand skall vara möjligt på gamla fordon. Kommissionen godkänner inte kraven på hållbarhet i ändringsförslagen 5, 13 och 20. Dessa bestämmelser kan leda till ständigt varierande direktiv under perioden 2003-2006.
Kommissionen stöder att man inbegriper mätning av koldioxidutsläpp bränsleförbrukning i systemet för typgodkännande, som en nödvändig förutsättning för att man i fortsättningen skall kunna minska koldioxidutsläppen och förbättra bränsleekonomin. Åtgärder i samband med detta kan man dock vidtas först efter en grundlig utvärdering. Därför godkänner kommissionen ändringsförslag 7 men förkastar ändringsförslagen 15 och 19.
Ändringsförslagen 8 och 9 hänför sig till ibruktagandet av gränsvärden för mopeder under det andra skedet. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslag 8, eftersom det fördröjer tillämpningen av det andra skedet för nya typgodkännanden för den tidpunkt man kommit överens om i direktiv 97/24/EG, vilket redan är i kraft. Kommissionen stöder dock ändringsförslag 9, för att den bakre gränsen för giltigheten för godkännandena, vilken i direktivet är öppen, skall kunna definieras tydligt och klart.
Kommissionen godkänner alltså ändringsförslagen 3, 6, 7, 9, 12, 17 och 22. Dessutom godkänner kommissionen i princip ändringsförslagen 1 och 18 och delvis ändringsförslagen 5, 14 och 23. Kommissionen är inte av samma åsikt när det gäller ändringsförslagen 2, 4, 8, 10, 11, 13, 15, 16, 19-21 och 24-27.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Liikanen. Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
Sammanträdet avbröts kl. 23.15.

Tal av Sydkoreas president Kim Dae Jung
Talmannen
Vi välkomnar i dag i Europaparlamentet president Kim Dae Jung, en outtröttlig försvarare av de universella värderingarna fred, demokrati och mänskliga rättigheter.
(Applåder)
Herr president! Det är med djup respekt för er och för ert land, vars ekonomiska och politiska framsteg under de senaste tio åren vi har imponerats av, som vi är glada att välkomna er.
När ni valdes till president i Sydkorea i slutet av 1997, och tillträdde ert ämbete i februari 1998, var det höjdpunkten på er fantastiska karriär som förkämpe för den demokratiska förändringen. Alltsedan början av 1960-talet har ni kämpat för fria val, inrättat partier och påtryckningsgrupper och vid en rad tillfällen ställt upp i valen, för att försvara dessa grunder som genomsyrat hela ert liv.
Ni har personligen lidit mycket på grund av er verksamhet. Ni befann er i exil i början av 1970-talet, blev kidnappad i Tokyo av underrättelsetjänsten, har arresterats vid flera tillfällen och slutligen fängslats för att ha kritiserat en orättvis konstitution. I början av 1980-talet anklagades ni för förräderi och dömdes till döden, en dom som senare förvandlades till livstids fängelse. Ni har upplevt ytterligare en exil, men i slutet av 1980-talet kunde ni återvända till ert land och där verka för att stärka återgången till demokrati.
Efter att ni valts till president i Sydkorea har ni fortsatt att försvara de värderingar som kännetecknat ert liv och som vi instämmer i. Vi välkomnar alla särskilt det arbete ni inlett för att närma er Nordkorea.
Förteckningen över de internationella belöningar ni förärats för era ansträngningar är alltför lång för att ta upp här. Men låt mig säga att vi alla verkligen blev glada när ni fick Nobels fredspris 2000.
Er historia är en lektion i beslutsamhet och uthållighet inför de fruktansvärda svårigheter ni upplevt och överbryggat. Den har inte bara varit avgörande för ert eget land: den har haft avgörande betydelse i hela regionen och fungerat som förebild för hela världen.
Jag är mycket glad över att välkomna er här hos oss i dag, herr president, och jag ber er nu att vända er till vår kammare.
(Applåder)

Kim Dae Jung
- (EN) Fru talman, kommissionär Prodi, ärade gäster!
Det är med djup rörelse som jag står här på detta podium i dag. Jag har alltid beundrat Europaparlamentet, denna stora sal för demokratin och själva symbolen för Europas enighet. Det var här som man utförde den exempellösa och storslagna uppgiften att föra Europas länder tillsammans. Här arbetar Europaparlamentets ledamöter på att förverkliga demokrati, ekonomiskt välstånd och social rättvisa i Europa och hela världen.
Det är mig därför en stor glädje och ära att tala från denna celebra plats. Jag är er dessutom djupt tacksam, fru talman, för era vänliga och älskvärda hälsningsord.
När jag valdes till president för fyra år sedan befann sig Korea i en förtvivlad situation, och stod inför en allvarlig finansiell kris. EU-medlemmar besvarade mina böner och stödde våra ansträngningar att övervinna svårigheterna genom att, bland annat, skicka en investeringsdelegation till Korea. Tack var sådant stöd kunde vi återhämta oss från krisen. Varken det koreanska folket eller jag kommer någonsin att glömma er vänskapliga hjälp. Jag tackar er alla.
Det tjugoförsta århundradet åser vad som troligen kommer att bli känt som den största revolutionen i mänsklighetens historia. Denna stora revolution handlar - enkelt uttryckt - om kunskap, information och globalisering.
Under det tjugonde århundradet var det materiella faktorer, som jord, kapital och arbete, som låg till grund för ekonomisk utveckling. Under det tjugoförsta århundradet håller immateriella faktorer, som kunskap, information, kreativitet och äventyrslust på att bli avgörande för ökad konkurrenskraft. Tvåhundra år efter den industriella revolutionen behöver vi ett nytt paradigm som skiljer sig från industriålderns. Nu tar de kunskapsbaserade ekonomiernas tidsålder sin början. Nu är det möjligt för underutvecklade nationer och fattiga människor att skapa rikedomar bara genom att lära sig att använda en dator.
Men mänskligheten står även inför ett mycket allvarligt problem. Det är problemet med vad vi kan kalla den digitala klyftan. Mer än 75 procent av de vinster som skapas av den förbättrade informationskapaciteten koncentreras enbart till utvecklade nationer. Utvecklingsländer blir förbisedda. Den stora skillnaden i informationskapacitet mellan utvecklade länder och utvecklingsländer innebär att klyftan mellan rika och fattiga växer. Och ju snabbare informationskapaciteten förbättras, desto snabbare växer klyftan mellan rika och fattiga.
Å andra sidan är informationsrevolutionen nödvändigtvis förknippad med ökande öppenhet och globalisering. Territoriella gränser håller i praktiken på att bli meningslösa då ofantliga mängder information sprids nästan ögonblickligen sprids över världen. Samtidigt framträder kulturella konflikter. Fattigdomens förvärrande och framträdandet av kulturella konflikter leder till olika former av fanatism. Därför kan förbättrad informationskapacitet och globalisering också vara ett hot mot världsfreden under det tjugoförsta århundradet. Jag vill understryka att detta är ett mycket allvarligt problem.
Den digitala klyftan förstärker än mer fiendskapen mellan rika och fattiga inom varje nation. Vi måste sätta stopp för det här. Jag vill mycket kortfattat berätta lite för er om våra egna erfarenheter. För att lösa sådana här problem har Korea drivit en politik för produktiv välfärd. Syftet med produktiv välfärd är att, samtidigt som man garanterar en grundläggande levnadsstandard, koncentrera resurserna på utveckling av mänskliga resurser, i synnerhet för låginkomstfamiljer så att dessa kan stå på egna ben.
Dessutom strävar produktiv välfärd efter att förbättra medborgarnas livskvalitet generellt sett. I synnerhet prioriterar vi en grundlig och systematisk undervisningsplan för att utbilda de unga, likaväl som de missgynnade, och göra det möjligt för dem att förvärva informationskapacitet. Ett brett spektrum av befolkningen är indraget i denna satsning, inklusive elever på låg- och mellanskolenivå, miljoner hemmafruar, 600 000 medlemmar av de väpnade styrkorna, de gamla såväl som de funktionshindrade och interner på fängelser. Genom denna politik försöker vi förhindra att den digitala klyftan skall vidgas än mer, vilket skulle ge upphov till en inkomstklyfta. Vi är fast beslutna att bryta den onda cirkeln där fattigdom går i arv från generation till generation, från föräldrar till barn. Korea byggde världens första landsomfattande informationsnätverk för höga hastigheter. Som ett resultat är nu mer än hälften av dess 46 miljoner medborgare aktiva Internetanvändare.
Internationell medvetenhet och internationellt samarbete är av avgörande betydelse för att identifiera och lösa problemet med den digitala klyftan i grunden. Jag anser att utvecklade nationer, inklusive EU:s medlemmar, måste använda sitt ledarskap för att hjälpa utvecklingsländer, genom att erbjuda olika former av stöd, inklusive uppförandet av en fungerande informationsinfrastruktur. Korea kommer att delta aktivt. Vi har faktiskt redan börjat samarbeta med enskilda länder.
Nu skulle jag vilja säga några ord om framtiden för Korea och EU. Jag föreslog byggandet av ett informationsnätverk för höga hastigheter vid toppmötet Asien-Europa i Seoul förra året. Jag är glad över att kunna påminna er om att ledarna för samtliga medlemsnationer gav det sitt aktiva stöd. Inom ramen för detta projekt föreställer vi oss skapandet av en " cyber-Sidenväg" som binder samman Asien och Europa. Det är ett projekt för det nya millenniet som syftar till att främja utbytet mellan Asien och Europa genom att skapa ett " e-Eurasien" . I detta sammanhang är det mycket lyckligt att projektet för ett transeurasiskt datornät för närvarande framskrider friktionsfritt med samarbete av samtliga ASEM:s medlemsstater såväl som EU:s medlemsstater.
Det finns ett annat projekt som skulle betyda mycket för att främja utbytet mellan Europa och Asien. Detta är ingenting mindre än bygget av en " Sidenväg av järn" , genom att skapa en direkt landförbindelse mellan Korea och Europa. Det finns en sak som måste göras för detta projekt - att koppla samman järnvägarna i Syd- och Nordkorea. Denna järnväg har varit avskuren vid den demilitariserade zonen under de senaste 50 åren. Vid det historiska interkoreanska toppmötet förra året, kom de två Korea överens om att koppla samman denna järnväg på nytt, såväl som en närliggande huvudväg. Om vi lyckas att koppla samman de 14 kilometer som är kvar av denna järnväg kommer Korea och Europa äntligen att stå i förbindelse med varandra.
När den transkoreanska järnvägen (TKR) kopplas samman med den transkinesiska eller den transsibiriska järnvägen, skulle ett tåg som lämnar London kunna nå Seoul och Pusan via Paris, Östeuropa, Centralasien och Sibirien eller Kina. Då skulle det vara möjligt att skeppa varor till alla delar av Stillahavsområdet och där bortom från Pusan, som även råkar vara den tredje största containerhamnen i världen. Transportkostnaderna skulle kunna skäras ned med 30 procent och tiden förkortas med en tredjedel.
Den dag vi kan förverkliga våra planer på ett e-Eurasien och fullbordar vår " Sidenväg av järn" kommer Asien och Europa att i alla praktiska avseenden bli en enda landmassa.
Geografiskt har Asien och Europa alltid utgjort en landmassa. Historiskt har de påverkat varandra sedan lång tid tillbaka. Från femte och sjätte århundradet och framåt, har ett stort antal människor rest till lands över Sidenvägen och till sjöss över Indiska oceanen och Persiska viken. Historien visar oss att de två regionernas kulturer under sin utveckling har bidragit till och avsevärt påverkat varandra.
I modern tid har Västs demokratiska styrelseskick, industriella revolution och kulturella framsteg utövat ett stort inflytande på Asiens politik, ekonomi och kultur. Samtidigt har Asien, som födelseplats och vagga för tre av de stora civilisationerna, det vill säga Tigris-Eufrat, Indus och Gula floden, och som andligt centrum för konfucianism och buddism, haft ett stort inflytande på hela världen, inklusive Europa. Vi känner alla till att krut och papper hade sitt ursprung i Asien och därefter fördes till Europa. Det politiska system som har varit förhärskande i Asien och som utmärks av en centraliserad regeringsmakt hade ett oerhört stort inflytande på styrelseskicket i Europa.
I dag strävar Asien och Europa efter de gemensamma målen att främja demokrati och marknadsekonomi.
Tre fjärdedelar av världens befolkning lever nu i dessa två regioner. Ekonomiskt tillverkar de hälften av världens produkter. Det är mycket viktigt för Asien och Europa att de fördjupar den ömsesidiga förståelsen och utvecklar sitt samarbete, inte bara för dessa två regioners utveckling och välstånd, utan även för hela världens fred och välstånd. Detta är ASEM:s mål och ideal. Jag är övertygad om att ett nära samarbete mellan Korea och EU kommer att vara till hjälp för att förverkliga detta ideal och ge ett viktigt bidrag till ansträngningarna att knyta Asien och Europa närmare till varandra.
EU är en mycket viktig och betydande ekonomisk partner för Korea. Det är den främste utländske investeraren i Korea och Koreas tredje största handelspartner. Trots det saknar utrymmet för utvidgad handel och investeringar mellan Korea och EU gränser. Korea är beläget i mitten av en jättelik marknad som inkluderar Förenta staterna, Japan, Kina och Ryssland. Dess affärsklimat och investeringsklimat har förbättrats i hög grad tack vare oavbrutna ekonomiska reformer. Det besitter även goda mänskliga resurser och är rustat med en ekonomisk infrastruktur som är anpassad till det tjugoförsta århundradets kunskapsbaserade ekonomier. Jag hoppas att EU och Korea kommer att fortsätta att utveckla sitt partnerskapssamarbete på den stora östasiatiska marknaden, med Korea som ett brohuvud för EU då det rycker fram i länder som Japan och Kina. När det inträffar kommer vi utan tvekan att kunna notera en framgång där båda parter står som vinnare.
Som ni vet trädde ramavtalet Korea-EU i kraft i april förra året. Nu finns det en systematisk mekanism för att stärka det praktiska samarbetet på sådana områden som investeringar och handel. På parlamentarisk nivå bildades parlamentarikerrådet Korea-EU och inom det diskuteras årligen olika sätt att utveckla förbindelserna mellan Korea och EU. Under förhandlingarna om utvecklingsagendan från Doha, samarbetade Korea och EU nära med varandra. Låt mig försäkra er om att Korea kommer att fortsätta att utöka sitt samarbete med EU.
Son ni vet så genomgår världen just nu en global ekonomisk nedgång. Vi måste minska vårt beroende av Förenta staterna när det gäller export och öppna andra vägar, samtidigt som vi stimulerar inhemsk efterfrågan. Vi måste föra en flexibel finanspolitik för att stimulera inhemsk efterfrågan. Vi måste också föra en ekonomisk och social politik som höjer låginkomstfamiljernas köpkraft. Dessutom måste vi kräva mer av aktiv handel och investeringar i stor skala mellan stora marknader som EU och Östasien. Korea öppnar sina dörrar för EU-medlemmar. Och vi önskar också att komma in på EU:s marknader. Jag hoppas således att både Korea och EU, genom ömsesidigt samarbete, skall kunna övervinna den ekonomiska nedgång vi just nu är med om och tillsammans bana väg för ett nytt och gemensamt välstånd.
Jag skulle nu vilja gripa detta tillfälle för att berätta för er om de problem som kringgärdar den koreanska halvön. Problem som ni har ägnat stort intresse och även lämnat ert stöd. Fred på den koreanska halvön är en fråga som berör inte bara de 70 miljonerna koreaner - det är en fråga som har direkt bäring på fred och stabilitet i Östasien och världen. Jag har konsekvent drivit solskenspolitiken för att förhindra krig och sluta fred på den koreanska halvön. Och till slut ägde det historiska interkoreanska toppmötet rum i juni förra året.
Kärnpunkten i vår solskenspolitik uppmanar till fredlig samexistens och fredligt utbyte och samarbete mellan de två Korea. Efter en tidsperiod, kanske tio eller tjugo år, när folken i söder och norr litar på varandra och känner sig trygga med varandra, hoppas vi kunna förverkliga vårt slutmål, fredlig återförening.
Återföreningen kommer att bli verklighet. Från det sjunde århundradet levde det koreanska folket i ett enat land i mer än 1 300 år. Det är otänkbart att vi skulle ge upp vår önskan om återförening bara därför att vi har varit skiljda åt under det senaste halvseklet. Så länge det koreanska folket brinner av längtan efter återförening, och så länge som stödet från er och världen fortsätter, är jag förvissad om att vi kommer att kunna återförena vårt land inom en inte alltför avlägsen framtid.
EU har deltagit i KEDO (Korean Peninsula Energy Development Organisation) och har erbjudit Nordkorea en mängd humanitärt och ekonomiskt bistånd. Det driver även en rad verksamheter för nordkoreanerna, inklusive tekniskt bistånd och program för kompetensutveckling. Många EU-medlemmar stöder aktivt våra ansträngningar för fred på halvön genom att upprätta diplomatiska förbindelser med Nordkorea. I maj i år, då det interkoreanska förhållandet drabbades av en tillfällig motgång, besökte en EU-delegation, ledd av Sveriges premiärminister Göran Persson, vari även Chris Patten, EU:s kommissionär med ansvar för yttre förbindelser, ingick, Nordkorea och hjälpte oss att återuppta vår dialog.
EU är ett viktigt stöd för fred på den koreanska halvön och utbyte och samarbete mellan söder och norr. Ni, ledamöter av Europaparlamentet, är sanna vänner till det koreanska folket. Jag hoppas uppriktigt att ert outtröttliga stöd kommer att fortsätta till den dag då freden sluts och återföreningens första solstrålar lyser över den koreanska halvön.
Just nu är världen fylld av ångest, och vi fylls av oro över de terroristattacker som inträffade för inte så länge sedan. Denna attack på Förenta staterna i september gav oss alla en fruktansvärd chock och stor sorg. Terrorismen förklarar inte krig innan den slår till, terrorismen saknar ansikte och dödar urskillningslöst oskyldiga civila. Det är den fegaste och gräsligaste handling man kan föreställa sig. Under inga omständigheter kan sådana handlingar rättfärdigas eller ursäktas. Om vi inte förmår utrota terrorismen kommer den internationella ordningen att bryta samman och enskilda människor kommer att mista livet. Terrorismen måste dras upp med rötterna. I detta sammanhang vill jag också lovorda Europeiska unionen för dess snabba åtgärder till svar på attackerna och för dess samarbete med det internationella samfundets ansträngningar. Korea deltar också i den internationella koalitionen för att utrota terrorismen och vi kommer att fortsätta att göra det.
Inte under några omständigheter får man betrakta en religion eller en kultur med fientlighet. Vi får inte glömma bort det när vi utkämpar vårt krig mot terrorismen. Vi måste tvärtom arbeta för att stärka dialog och samarbete mellan olika religioner och kulturer. Vi måste eliminera terrorismens grundorsaker, först och främst genom att eliminera klyftan mellan rika och fattiga och ta itu med de sociala skillnaderna som bara blir större för var dag som går. Att uppnå fred i Mellanöstern är en av de viktigaste och mest trängande uppgifter vi har framför oss.
I hela världen kräver människor fred och en ny känsla av trygghet. Fred och säkerhet är den stora uppgiften för vår tid.
I detta avseende fäster jag stor betydelse vid det VM som kommer att hållas i Korea och Japan nästa år. Vi skulle vilja göra nästa års VM till en viktig vändpunkt för att stifta fred över hela världen och på nytt garantera alla folks säkerhet. Det koreanska folket och jag kommer att göra vårt bästa föra att göra 2002 års Världscup till de säkraste spelen någonsin. Vi skall göra dem till en festival i vilken alla människor i hela världen kommer att delta för fred och enighet. Vi skal ge mänskligheten hopp för framtiden.
Det är bara sex månader kvar till invigningen av VM. Av de 32 deltagande nationerna är 10 EU-medlemmar. Jag hoppas att många av er kommer att besöka Korea då för att se era lag. Vi kommer snart att vara färdiga med våra förberedelser och sedan väntar vi på er. För de av er som kommer att följa spelen på TV, håller vi på att färdigställa toppmoderna anläggningar så att vi kan sända händelserna i realtid. Vi kommer att framgångsrikt genomföra 2002 års VM såsom det anstår en av mänsklighetens största festivaler. Jag hoppas att ni kommer att följa detta med intresse och hjälpa oss att göra det till en framgång.
Rudyard Kipling som fick Nobelpriset i litteratur 1907 sade en gång: " Öst är öst och väst är väst och aldrig mötas de två" . Men om han hade levt i dag skulle han i stället ha sagt: " Öst är öst och väst är väst och aldrig skall de två skiljas åt" .

Talmannen
Herr president! Jag skulle vilja tacka er mycket varmt för det mycket starka tal ni just hållit inför Europaparlamentet, och även tacka för er mycket positiva bedömning av vår institution. Ni erinrade om att den var en symbol för det europeiska enandet, och ni hade vänligheten att ta upp det stöd Europeiska unionen givit er och som vi vill fortsätta att ge.
Vi noterade naturligtvis, och lyssnade med stort intresse till, de förslag och mycket konkreta projekt som ni utformat för att uppmuntra utbytet mellan Asien och Europa och ni sade att dessa projekt skulle göra det möjligt att öka vår ömsesidiga förståelse och vårt samarbete. Ni vet att ni har vårt fulla stöd i detta arbete, och vi hoppas att det ramavtal som kunnat slutas kan bli ett prioriterat instrument i detta samarbete.
Herr president! Ni betonade även det ansvar som de utvecklade länderna har när det gäller att stödja utvecklingsländerna i deras anpassning till informationssamhället, så att de fattigaste länderna inte hamnar vid sidan av den kommande utvecklingen inom världsekonomin. Jag kan säga er att det är en kommentar som vi är mycket mottagliga för här i parlamentet, och vi har inte bara hört ert budskap utan även lyssnat och tagit emot det.
Avslutningsvis berättade ni om era förhoppningar om fred och stabilitet i Korea, och vi talade för övrigt länge om det före ert tal. Jag erinrade själv om i vilken utsträckning ni uppmuntrat samarbetet mellan de två delarna av Korea. Herr president! Detta framtida enande stöder vi tillsammans med er, av hela vårt hjärta och av all vår kraft.
Avslutningsvis hade ni en mycket sympatisk vädjan till oss beträffande VM-matchen. Vi kände med vilken entusiasm ni redan förbereder er för att arrangera detta VM. Jag kan i det sammanhanget försäkra er att alla kolleger kommer att följa mästerskapet mycket uppmärksamt, på TV naturligtvis, men vi hörde också den inbjudan som ni så sympatiskt framförde. Alla vet att idrott och kultur är viktiga beståndsdelar för att freden skall göra framsteg, men även friheten och rättsstaten, liksom respekten för nästan, alla dessa värderingar som ni försvarar med en ihärdighet och en beslutsamhet som vi beundrar djupt. Tack för allt detta, herr president.
(Livliga applåder) (Det högtidliga sammanträdet avslutades kl. 12.40.)

