Resultaten från Europeiska rådets möte (19-20 mars 2009) (debatt)
Talmannen
- Mina damer och herrar! Vi har noterat den inrikespolitiska situationen i Tjeckien. Jag skulle på alla eras vägnar vilja säga att detta inte får påverka det tjeckiska ordförandeskapet och att vi måste anstränga oss för att fortsätta arbeta. Vi ger vårt stöd till den tjeckiske premiärministern, Europeiska rådets ordförande, i hans arbete för att göra det tjeckiska ordförandeskapet framgångsrikt.
Jag tror att jag kan tala för er alla när jag säger att jag skulle vilja uppmuntra Europeiska rådets ordförande att genomföra processen för ratificering av Lissabonfördraget i sitt land och i andra länder där åtgärder fortfarande behövs. Vi har arbetat på det här fördraget för en reformering av Europeiska unionen i tio års tid sedan besluten fattades i Nice, och vi vill kunna ta de sista svåra stegen så att fördraget förhoppningsvis kan träda i kraft i början av 2010. Vi behöver Lissabonfördraget för ökad demokrati, större handlingsfrihet för Europeiska unionen och större öppenhet.
(Applåder)
Nästa punkt är uttalandena från rådet och kommissionen om resultaten från Europeiska rådets möte den 19-20 mars 2009.
Mirek Topolánek
Mina damer och herrar! Jag vill hälsa er alla välkomna till behandlingen av den återkommande rapporten från Europeiska rådets ordförande efter rådets vårmöte. Till att börja med vill jag be om ursäkt för att jag inte kommer att kunna stanna fram till slutet av debatten i vanlig ordning. Vice premiärminister Vondra kommer att ersätta mig under den andra delen, efter inläggen från partirepresentanterna. Skälet till att jag måste återvända till Prag är, som Hans-Gert Pöttering redan har nämnt, det exempellösa försvårande av situationen från socialdemokraternas sida som vi har upplevt under hela ordförandeskapet, vilket jag har redovisat helt öppet. Om regeringen skulle falla hotar det definitivt inte ordförandeskapet, och det faktum att socialdemokraterna inte brydde sig om att Tjeckien innehade ordförandeskapet för Europeiska rådet och vägrade gå med på ens det mest grundläggande samarbete kommer att slå tillbaka främst mot socialdemokratin själv. Ordförandeskapet kommer förmodligen inte att bli lidande av detta, för jag är säker på att det jag sa i mitt öppningstal här i Europaparlamentet om hur vi skulle försöka att hålla diskussionen balanserad och nå fram till en kompromiss är något vi faktiskt har uppnått. Rådets vårmöte är ett bevis på den saken. I mitt land brukar man inte avbryta en talare, men det verkar som om det är annorlunda här.
Låt mig gå vidare - för att nu hålla mig till Europeiska rådets slutsatser - till frågan om varför jag egentligen är här i dag och varför vi vidtog vissa åtgärder på rådets möte. Men först vill jag säga något om det trepartsmöte med arbetsmarknadens parter som hölls före rådets möte. Mötet var ganska välbesökt. Förutom jag själv och Europeiska kommissionens ordförande José Manuel Barroso deltog också de kommande två premiärministrarna, alltså Fredrik Reinfeldt från Sverige och José Luis Rodríguez Zapatero från Spanien, och efter mötet kände jag mig mycket överraskad och hoppfull över samförståndet mellan arbetsmarknadens parter, inte bara i fråga om målen för ordförandeskapet utan allmänt när det gällde lösningar för att hantera den arbetslöshet som håller på att uppstå på grund av den globala ekonomiska krisen.
Om någon är intresserad kan jag berätta mer om trepartsmötet, men vi kom överens om tre grundprinciper som ska ge förutsättningar för mycket större flexibilitet på arbetsmarknaden och dessutom större rörlighet för arbetskraften, och dessutom kom vi överens om att vidta mycket kraftfullare åtgärder för att höja utbildningsnivån och kompetensen bland förvärvsarbetande på ett sådant sätt att det får betydelse för arbetsmarknaden, och så vidare. Europeiska rådets vårmöte var faktiskt det andra möte mellan stats- och regeringschefer som vi har anordnat, men det var det första formella mötet. Den fråga som stod i fokus var naturligtvis den om en lösning på den aktuella ekonomiska krisen. Jag avvisar bestämt alla påståenden om att vi skulle vidta alltför få kraftfulla åtgärder. Jag ska bara nämna en siffra: 400 miljarder euro. Dessa 400 miljarder euro motsvarar 3,3 procent av Europeiska unionens BNP och innebär en åtgärd av aldrig tidigare skådat slag, och mot bakgrund också av de automatiska stabilisatorer som Europeiska unionen har, i motsats till exempelvis USA, anser jag att det exempel som i dag anfördes av José Manuel Barroso är mycket talande. En anställd som blir uppsagd från Saab i Sverige har en helt annan social trygghet än en arbetare som blir uppsagd från General Motors någonstans i Chicago, och regeringarna i dessa två exempel har helt olika förhållningssätt, eftersom de automatiska stabilisatorerna ger dessa 400 miljarder euro mångfalt större effekt och ger oss en obestridlig fördel framför USA i detta avseende. Det grundläggande stödet för överenskommelsen från samtliga 27 medlemsstater bekräftar hållbarheten i Lissabonstrategin, eftersom detta är en av de fyra pelare som hela strategin vilar på.
Gordon Brown var här i går och fick tillfälle att tydligt förklara de 27 medlemsstaternas hållning, beslutsmandatet för G20-mötet och strategins tre övriga faktiska pelare. Vi var överens om att alla kortsiktiga åtgärder måste vara tillfälliga och att det är så vi ser på dem. Prioriteringarna på medellång och lång sikt och målen för Lissabonstrategin bekräftades, och de kortsiktiga målen måste följa samma linje. Jag kan öppet säga att medlemmarna i Europeiska rådet blev mer eller mindre förskräckta av att höra det som den amerikanske finansministern Timothy Geithner hade att säga om permanenta åtgärder. Amerika inte bara upprepar misstagen från 1930-talet i form av enorma stimulanspaket, protektionistiska tendenser och uppmaningar till protektionism, kampanjen ”Köp amerikanskt” och så vidare. Kombinationen av att ta till dessa åtgärder och - än värre - att vilja göra dem permanenta, är att slå in på en väg som leder i fördärv. Vi borde ta en ordentlig titt i historieböckerna, som av allt att döma har samlat damm. Som jag ser det är den största framgång som uppnåtts genom diskussionerna på vårmötet det tydliga avvisandet av denna väg och detta kortsiktiga tillvägagångssätt. Jag tillbakavisar kategoriskt påståendena från Europeiska socialistpartiets ordförande Poul Nyrup Rasmussen om att Europeiska rådet inte har gjort mycket för att bekämpa krisen och att vi bara väntar på att USA ska komma och rädda oss. Det är inte bara så att den väg USA har valt är olämplig när man ser den i historiens ljus, utan också så - som jag sa tidigare - att den sociala tryggheten och tillgången till livets nödvändigheter för vanliga människor är totalt annorlunda i USA och ligger på en mycket lägre nivå. Den amerikanska vägen är farlig eftersom de kommer att behöva pengar för att finansiera sitt sociala stimulanspaket, och de kommer att få dem utan problem eftersom det alltid finns någon som är villig att köpa amerikanska obligationer. Men detta innebär en risk för likviditeten på marknaden, då man tar likviditet från den globala finansmarknaden så att försäljningen av andra obligationer, möjligen europeiska och definitivt polska, tjeckiska och kanske också andra, kommer att utsättas för en risk eftersom det inte kommer att finnas några pengar i systemet. Denna strategi skapar oro och kommer enligt vad jag tror att diskuteras på G20-mötet. G20-mötet blir bara en av flera möjligheter för oss att diskutera detta. Diskussionen kan komma att fortsätta senare vid de 27 medlemsstaternas informella möte med den amerikanska administrationen och Barack Obama i Prag. Jag tror absolut att vi kommer att hitta ett gemensamt tillvägagångssätt tillsammans med USA, för vi vill definitivt inte ha någon konfrontation mellan USA och EU. I dagens värld - och krisen har ännu en gång visat oss detta - är ingen ekonomi isolerad och allt hänger mycket nära samman med allt annat, vilket betyder att vi i kristider alla delar samma problem och bara kan lösa dem genom att agera tillsammans.
Den andra pelaren i överenskommelsen, i fråga om att hitta en lösning på den nuvarande krisen, är förberedelserna för G20-mötet. De dokument som utarbetats av Gordon Brown och hans administration är utmärkta och ni fick tillfälle att bekanta er med dem i går. Modellen med tre pelare innefattar en lösning för finanssektorn och finansiella stimulanspaket, som reglerar och - vill jag påstå - korrigerar felaktigheterna i systemet och blåser nytt liv i världshandeln, vilket innebär att arbeta för nya Dohadiskussioner inom ramen för WTO. Detta förhållningssätt stämmer helt och hållet överens med utformningen av den lösning som har lagts fram av Europeiska rådet och vunnit allmänt bifall. Jag skulle också vilja berömma överenskommelsen därför att vi slutligen kom fram till en konkret summa för utökandet av de tillgängliga resurserna för Internationella valutafonden, och vi angav beloppet 75 miljarder euro. De 27 medlemsstaterna har en gemensam ståndpunkt, ett enhetligt budskap och ett gemensamt mål inför G20-mötet. Detta ser jag som den största framgången, eftersom hela rådsmötet var ett test av europeisk enighet, europeisk solidaritet, europeiska värderingar och EU:s sammanhållna inre marknad. Om något av dessa skulle undermineras skulle vi komma ur denna kris i ett svagare skick än innan. Och omvänt tror jag att vi om vi respekterar dessa grundläggande värden kommer att komma ur den starkare än förut. Det finns inga skäl att vara pessimistisk inför G20-diskussionerna, som Poul Nyrup Rasmussen befarar. Jag tror att vi alla har förstått behovet av att agera solidariskt och att samarbeta, vilket Graham Watson från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa instämmer i.
Den nuvarande krisen är som vi alla vet en förtroendekris. Det tredje viktiga sättet att lösa krisen är därför att återupprätta förtroendet. Det räcker inte att bara pumpa in pengar i systemet. Det har vi prövat, men bankerna lånar fortfarande inte ut några pengar. Bankerna måste börja låna ut pengar, men det kommer de inte att göra om de inte känner något förtroende. Den likviditet som är tillgänglig för dem har inte löst problemet. Förtroende kan varken påbjudas eller köpas. I vårt arbete för att återupprätta förtroendet har vi därför gjort ytterligare ett försök att stärka det genom att fördubbla garantiutrymmet för länder utanför euroområdet till 50 miljarder euro om det skulle behöva utnyttjas. Vi har till och med lyckats komma överens om detta. Vi kom till och med överens om att det var nödvändigt att undvika ett generellt tillvägagångssätt och att i stället behandla varje bank i varje land som ett enskilt fall, och vi bedömde att det var farligt att tillämpa samma bedömning för alla just nu. Marknaderna är nervösa och agerar omedelbart, överdrivet och negativt på varje signal. Därför behöver vi bättre regleringar. Jag vill betona att ordet ”bättre” kan vara detsamma som att införa regleringar där inga hittills har funnits. Det är där ni kommer in, ni som sitter i Europaparlamentet. Vi skulle vilja nå fram till en överenskommelse - och det finns tecken på att detta är möjligt - om en lagstiftning som i grunden skulle förverkliga vår vision och våra idéer om bättre reglering av kreditvärderingsinstitut, försäkringsbolagens betalningsförmåga, kapitalkrav för banker, gränsöverskridande betalningar, elektronisk valuta och så vidare. Det skulle glädja mig mycket om ni kunde godkänna dessa regleringar under ert sammanträde och om de kunde träda i kraft och börja tillämpas omedelbart. Jag välkomnar i likhet med alla andra varmt de Larosière-rapporten, som innehåller ett lysande analysavsnitt och ett mycket instruktivt tillämpningsavsnitt, och i detta avseende har Europeiska rådet nått fram till tydliga slutsatser. Den kanske viktigaste uppgiften för Europeiska rådets vårmöte var att bedöma vilka framsteg som hittills har gjorts i genomförandet av den förnyelseplan som formulerades av rådet i december. Det är precis mot detta som mest väsen och mest kritik riktas - enligt min mening oförtjänt. Planen sägs vara bristfällig, trög och oambitiös. Jag skulle vilja korrigera detta. Jag har redan nämnt åtgärden på 400 miljarder euro eller 3,3 procent av bruttonationalprodukten, ej inräknat kapitaltillskott till banker och garantier motsvarande mer än 10 procent av bruttonationalprodukten, vilket är allt Europeiska unionen har råd med just nu. Detta kommer ändå att ge mycket stark effekt på stabilitets- och tillväxtpakten, mycket stark effekt på den offentliga skuldsättningen och på hur saker och ting ställs till rätta ”dagen efter” eller, för att tala mer rakt på sak, när krisen är över. Jag tror att till och med de fem miljarder euro som till slut godkändes, och som bara är en liten del av den enorma summan 400 miljarder euro, är resultatet av mycket hårda förhandlingar som påverkat många länder. Detta beror först och främst på att en summa pengar inte utgör en krismotverkande åtgärd om den inte minskas under åren 2009-2010. Det är också så att det inte finns något öppet system för att utvärdera projekt eller någon egentlig lista över dessa projekt, och att det finns vissa saker som saknas och andra som vi har för mycket av. Vi nådde slutligen fram till en överenskommelse efter mycket komplexa förhandlingar, och här spelade det tjeckiska ordförandeskapet tydligt en mycket stor roll genom att se till att man nådde fram till överenskommelsen om att godkänna summan fem miljarder euro och skicka pengarna till er i Europaparlamentet så att ni kunde besluta om dem.
Förnyelseplanen har givetvis en EU-aspekt och för detta finns ungefär 30 miljarder euro tillgängliga i dag. Det finns också en nationell aspekt, och i det avseendet skapar varje medlemsstat inom ramen för planen sitt eget finansiella stimulanspaket. Enligt mitt sätt att se på saken är den grundläggande fråga som Europeiska rådet kommit överens om stabilitets- och tillväxtpaktens giltighet. Om vi vill kunna komma ut ur den här krisen med en gemenskap som är intakt, oskadd och stärkt så måste vi hålla oss till våra egna regler. Jag anser att det skulle vara ett stort misstag att skapa nya paket utan att försäkra sig om att alla förfaranden på nationell nivå och EU-nivå inletts, så att vi vet vilken effekt de skulle ha och om det fanns ett behov av fler finansiella stimulansåtgärder och till och med detta ställde sig Europeiska rådet bakom. Om det är absolut nödvändigt kommer Europeiska rådet att vidta ytterligare åtgärder, men just nu vet vi inte om vi måste vidta dem eftersom ingen vet när krisen kommer att ta slut. Det skulle vara helt absurt att vidta ytterligare åtgärder utan att känna till effekterna av det som gjorts hittills, med det finansiella stimulanspaketet på 400 miljarder euro. Planen är ambitiös, varierad och omfattande och kommer att innebära olika lösningar på problemen med tillväxt och sysselsättning beroende på vilken situation som råder i olika länder, liksom naturligtvis problem som har att göra med den ekonomiska situationen.
Den andra stora frågan för Europeiska rådets möte var klimatet och energin. Vi gjorde betydande framsteg både när det gällde energitrygghet och klimatskydd. Energitrygghet är i sig en av de huvudsakliga prioriteringarna för vårt ordförandeskap, och behovet av energitrygghet visade sig tydligt i januari. Gaskrisen har inte fått någon lösning. En gaskris skulle kunna uppstå i morgon, i övermorgon, om en månad, nästa år, när som helst. Beviset för att det jag säger stämmer är att också krispaketet på fem miljarder euro huvudsakligen, om inte uteslutande, är fokuserat på kopplingarna mellan europeiska länder och innefattar ett stort urval mekanismer och projekt inriktade på att minska beroendet av en enda leveransväg. Vi har kommit överens om att en mekanism för att hantera ett sammanbrott i leveranserna måste vara färdig före nästa vinter för att eventuella problem ska kunna hanteras. Det är mer än uppenbart att vi behöver en sådan. Det blev tydligt i januari, särskilt i Slovakien och Bulgarien men också i en rad andra länder.
Klimatdebatten: Diskussionerna och förberedelserna inför Köpenhamnskonferensen börjar redan nu. Både Danmark i egenskap av värdland och Sverige under sitt ordförandeskap kommer att hantera denna fråga, och det tjeckiska ordförandeskapet arbetar redan intensivt med den. Vi försöker komma fram till en gemensam ståndpunkt på europeisk nivå. Vi inleder nu förhandlingar med de största aktörerna, utan vars medverkan det inte är säkert att Köpenhamnskonferensen kan bli en framgång. Bland dessa finns USA samt naturligtvis Japan, Kina och Indien liksom andra stora länder och förorenare. En av de frågor som diskuterades mest - och jag ska bara säga några korta ord om detta - var om vi nu ska fastställa inte bara mekanismerna utan också andelarna för de olika EU-länderna i det finansieringspaket som vi ställer till förfogande för att hjälpa utvecklingsländer - tredjeländer - att fullgöra sina åtaganden i fråga om klimatskydd. Vi fattade rätt beslut. I en situation där vi förhandlar med alla de stora aktörerna, som för närvarande gör mer i ord än i handling, skulle det vara mycket otaktiskt och ofördelaktigt om vi skapade hinder och begränsningar som de andra inte skulle respektera. Förhandlingspositionen blir mycket bättre om vi lämnar fältet fritt, och det var denna överenskommelse som gjordes av de länder som faktiskt lade fram det senaste förslaget, alltså Sverige, Danmark, Nederländerna, Storbritannien och Polen. När det gäller den polska hållningen respekterade vi naturligtvis intressena hos de länder som är ganska avvaktande inför denna mekanism liksom intressena hos de länder som spelar en ledande roll i frågor som gäller klimatförändringen. Alla länder, också de som ser detta som en absolut prioritet, var överens om att det ännu återstår för oss att hitta den faktiska mekanismen, den centrala frågan och dess formulering, i tillräckligt god tid före Köpenhamnskonferensen.
Det tredje området gäller yttre förbindelser. Europeiska rådet godkände formellt initiativet avseende det östliga partnerskapet som ett tillägg till vår utrikespolitik eller grannskapspolitik. Med tanke på att vi har isberg norrut och Atlanten i väster är det alltså i söder och öster som våra grannar bor, och det är där de länder finns som skulle kunna hota både vår ekonomi och vår sociala situation och säkerhet. Det östliga partnerskapet var ett av målen för det tjeckiska ordförandeskapet och jag är glad att det har godkänts, med ett bärkraftigt bidrag på 600 miljoner euro. Jag skulle vilja föregripa frågor om Vitrysslands deltagande. Vi överväger detta. Vitryssland har gjort vissa framsteg och upphävandet av förbudet att bevilja regimmedlemmar visum förlängs. Just nu håller vi dörren öppen för Vitryssland, men inget beslut har fattats. Om medlemsstaterna inte går med på detta och inget beslut fattas av samtliga 27 medlemsstater så kommer president Lukasjenko helt enkelt inte att få någon inbjudan, även om både oppositionen och grannländerna rekommenderar oss att bjuda in honom. Det här är en fråga jag inte kan svara på just nu, och det är därför jag tar upp den i förväg.
Jag har informerat Europeiska rådet om det informella mötet med president Barack Obama den 5 april i samband med diskussioner om andra frågor, närmare bestämt de transatlantiska förbindelserna. De konkreta detaljerna är ännu inte klara, men ni kommer alla att få detaljerad information. Mötet kommer att handla om tre olika teman: diskussioner om G20-mötet, samarbete i energi- och klimatfrågor - där Europeiska unionen i likhet med USA vill fortsätta att vara en nyckelaktör - samt yttre förbindelser och det geostrategiska området mellan Medelhavet och Kaspiska havet, vilket betyder Afghanistan, Pakistan, situationen i Iran och naturligtvis Mellanöstern. Mötet med USA är viktigt men vi måste akta oss för att ha alltför höga förväntningar eftersom det inte kommer att ske någon Messias återkomst. USA har en mängd inrikesproblem som måste lösas, och det är precis därför det är bra att Barack Obama i Prag kommer att tala om sin grundsyn på det här året, och naturligtvis kommer att vilja ge ett budskap till Europeiska unionens medborgare om vilka huvudsakliga ståndpunkter och mål den nya amerikanska administrationen har.
Vid Europeiska rådets möte behandlades många andra frågor, och jag är beredd att svara på frågor om dem. Om jag har utelämnat något kommer jag att lägga till det i diskussionen efter partiordförandenas inlägg. Vi kommer förmodligen inte att mötas igen under dessa omständigheter eftersom ni är på väg härifrån för att inleda en valkampanj, men jag skulle vara mycket glad om ni kunde motstå frestelsen att inleda den här och nu. Jag hoppas att kampen om platserna i Europaparlamentet kommer att bli ärlig och saklig och att ni möts igen efter valet och fortsätter ert arbete.
Talmannen
- Tack, herr rådsordförande, för att ni målmedvetet fortsätter arbetet med ordförandeskapet trots den svåra situationen i ert land.
José Manuel Barroso
Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Europeiska rådets senaste möte var ett som gav konkreta resultat.
Jag vill ge en eloge till det tjeckiska ordförandeskapet, särskilt till premiärminister Topolánek som styrde diskussionerna med fast hand genom att fokusera på konkreta mål. Resultatet har vi framför oss: en rad beslut som är viktiga i sig, men som också säger mycket om EU:s beslutsamhet i dag. Det konkreta i våra beslut visar att vår enighet är reell och motsäger det slags pessimistiska förväntningar som ännu en gång har visat sig vara felaktiga. Jag ska koncentrera mig på ekonomiska frågor; premiärminister Topolánek har nämnt de flesta av dem, så jag behöver inte gå igenom alla.
För det första har rådet godkänt kommissionens förslag att avsätta fem miljarder euro till strategiska energiprojekt och bredbandsinvesteringar. Den överenskommelse som uppnåddes vid Europeiska rådets möte är en tydlig återspegling av Europeiska unionens vilja att använda alla tillgängliga verktyg och göra sitt bästa för att förhindra att krisen blir en fara för våra långsiktiga mål, särskilt energitryggheten och kampen mot klimatförändringarna.
Det andra viktiga beslutet var att fördubbla det maximala stödbeloppet för medlemsstaternas betalningsbalans: 50 miljarder euro innebär ett mycket stort åtagande. Detta är ett bevis på att solidaritet inte är ett tomt ord i Europa, inte heller när tiderna är dåliga.
Det bästa sättet för Europas medborgare att motverka krisen och åter skapa förutsättningar för tillväxt är att vidta samordnade motåtgärder och ge varandra stöd.
Det tredje viktiga beslutet visar att gemenskapen starkt bidrar till ansträngningarna för att hantera krisen i hela världen. Det budgetstöd som ges till den europeiska ekonomin närmar sig nu fyra procent av EU:s bruttonationalprodukt, om vi också räknar med de automatiska stabilisatorerna. Dessutom gjorde vi vid Europeiska rådets möte ett tillägg i form av ett stöd till Internationella valutafonden på högst 75 miljarder euro. Gemenskapen spelar sin roll till fullo, både genom att kraftfullt bekämpa krisen och genom att skapa ett program för ambitiösa och framsynta regleringsreformer.
Europeiska unionen har visat prov på enighet och gott ledarskap på ett sätt som, om det får efterföljare, kommer att bana väg för mer omfattande lösningar på internationell nivå. Den debatt vi höll i går med den brittiske premiärministern Gordon Brown blev ett tydligt bevis på detta. Europeiska unionen närmar sig Londonmötet med en stark och sammanhållen dagordning som vilar på fyra pelare: ett betydande och samordnat budgetstöd, en ambitiös regleringsagenda, ett starkt avvisande av alla former av protektionism och ett fortsatt stöd för millennieutvecklingsmålen, särskilt för de mest missgynnade i världen.
Det är en dagordning för ledarskap, och jag tror att det ändå är viktigt att påpeka - eftersom det inte var tydligt från början - att ställningstagandet från medlemsstaterna som ska delta i Londonmötet och från kommissionen faktiskt är ett budskap från hela gemenskapen med 27 medlemsstater, som vill behålla sitt ledarskap genom att införa en ny strategi på internationell nivå. Detta är inte en teknokratisk dagordning. Utmaningen ligger i att i det ekonomiska systemet, särskilt det globala finanssystemet, återinföra den etik som krävs för att marknadsekonomin ska fungera. Människorna måste åter få ta plats i hjärtat av den globala ekonomin. Vi är positiva till öppna och konkurrensinriktade ekonomier, men det ska vara ekonomier där marknaden finns till för medborgarna. Detta är dessutom skälet till att jag stöder Angela Merkels ambitiösa förslag om att skapa en stadga för en hållbar ekonomi. Det visar att vi är för en social marknadsekonomi.
Men Europeiska rådet såg också bortom krisen. När det gäller yttre förbindelser välkomnar jag det stöd som de 27 medlemsstaterna gett kommissionens förslag om att utveckla det östliga partnerskapet, som vi kommer att få tillfälle att granska i närmare detalj vid mötet om det östliga partnerskapet den 7 maj. I arbetet med unionen för Medelhavsområdet har vi nu ett sammanhållet ramverk för den grannskapspolitik som utan tvekan är en av huvudprioriteringarna för gemenskapens yttre förbindelser.
(EN) Herr talman! Nu måste vi hålla farten uppe i arbetet med den ekonomiska återhämtningen; bidraget på fem miljarder euro är mycket brådskande. Denna investering är viktig i dessa svåra tider. Vi vet alla att kreditåtstramningen har fått direkta effekter på strategiska projekt. Här finns utmaningar, och det gäller särskilt risken för stoppade leveranser av olja och gas. Detta har bromsat investeringarna i förnybara energikällor. Det har också stoppat forskningen om ren teknik. På detta måste EU ge ett tydligt svar.
Jag vet att parlamentet strävar efter att behandla dessa frågor snabbt och hoppas att ni genom er egen granskning av förslagen snabbt kan börja förhandla med rådet så att de kan göras till lagar i maj.
Samma sak gäller för paketet med befintliga och kommande åtgärder för det finansiella systemet. Om parlamentet och rådet kan fatta beslut om dessa åtgärder efter första behandlingen före valuppehållet skulle det ge ett tydligt budskap om att Europeiska unionen vet vad den ska göra för att återställa ordningen i det finansiella systemet.
Detta är av grundläggande betydelse för att återställa förtroendet, och det är därför kommissionen kommer att fortsätta att anta förslagen enligt vad som angavs i meddelandet av den 4 mars 2009 om hedgefonder och private equity, om chefslöner och om hur man ska följa upp idéerna i rapporten från den högnivågrupp jag har skapat under ledning av Jacques de Larosière. Denna rapport välkomnades varmt vid Europeiska rådets möte och ansågs enhälligt kunna användas som grund för fortsatt arbete. Jag är mycket glad över det resultatet.
Vi måste också fortsätta att fördjupa arbetet med samordning. Samordning är nyckeln - samordning och genomförande. De riktlinjer vi har skapat för nedskrivna tillgångar och för stöd till bilbranschen används redan för att göra medlemsstaternas åtgärder så effektiva som möjligt.
Nu när vi håller på att genomföra återuppbyggnadsplanen kommer kommissionen att intensifiera sitt arbete för att övervaka hur de nationella stimulansprogrammen genomförs. Vi har vissa instrument. Vi har också de instrument inom Lissabonstrategin som ännu gäller. Vi kommer också att noggrant granska de olika nationella åtgärder som vidtas för att hantera krisen och stimulera efterfrågan, för att se vad vi kan lära oss och hur vi kan hjälpa till.
Våra förberedelser inför sysselsättningsmötet bör präglas av samma anda. Jag har sagt det förut här i parlamentet: den här krisen skapar verkliga svårigheter, och ingenstans märks det tydligare än på arbetsmarknaden.
Arbetslösheten ökar och kommer förmodligen att fortsätta att göra så. Det ser jag som den viktigaste frågan, och jag tycker att den borde ses som den viktigaste frågan i Europa. Arbetstagare i hela Europa måste få veta att Europas ledare bryr sig. Det är därför det särskilda sysselsättningsmötet i början av maj är så viktigt: för att vi behöver bilda oss en uppfattning om effekten av återställningsåtgärderna hittills, för att vi behöver se vad som fungerar och vad som inte fungerar och för att vi behöver utbyta erfarenheter och besluta om vidare åtgärder.
Vi behöver se till att alla styrkor uppbådas på lokal, regional, nationell och europeisk nivå för att mildra krisens effekter och förbereda människor för framtidens arbetsuppgifter. Vi måste framför allt göra allt vi kan för att fullfölja medlemsstaternas arbete genom Europeiska socialfonden och Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.
Som ni känner till har rådet beslutat att mötet ska ha ett trepartsformat. Om jag ska vara helt ärlig - som jag alltid är - gjorde detta beslut mig besviken. Jag skulle ha föredragit att samtliga 27 medlemsstater ägnat den tid som behövs åt att tillsammans diskutera fram vilken som är bästa vägen framåt när det gäller det som ändå är den absolut mest avgörande frågan för Europas medborgare i den här krisen: sysselsättningen.
Vi vet naturligtvis att de flesta instrument finns på den nationella nivån, men det bör inte bli en förevändning för de europeiska ledarna att inte föra diskussioner på europeisk nivå om hur de skulle kunna samordna sina åtgärder. När vi fattar beslut om finanssektorn eller antar en återuppbyggnadsplan vet vi dessutom att dessa åtgärder också har betydelse för sysselsättningen.
Men jag anser att sysselsättningen förtjänar de europeiska ledarnas uppmärksamhet i sig och oberoende av andra frågor. Hur det än är med den saken står kommissionen redo att föra fram ett mycket tydligt budskap den 7 maj 2009. Själv anser jag att detta möte, för vilket trepartsformatet har valts, bör hållas öppet så att alla premiärministrar som vill delta ska få möjlighet att göra det.
Jag vill berätta för er, liksom premiärminister Topolánek gjorde, att vi strax före Europeiska rådets möte hade en mycket viktig diskussion med arbetsmarknadens parter, tillsammans med Sveriges statsminister Fredrik Reinfeldt och Spaniens premiärminister José Luis Rodríguez Zapatero. Jag tror jag kan säga att vi såg en vilja hos arbetsmarknadsparterna att samarbeta med oss. Detta är ett viktigt budskap att skicka till alla européer, särskilt till alla Europas arbetstagare, att också vi på EU-nivå vill ha en social dialog.
Vi har bjudit in arbetsmarknadens parter till kommissionen. Vi har anordnat ett möte med kommissionens ledamöter, och jag är fast besluten att fortsätta att samarbeta med arbetsmarknadens parter, med Europaparlamentet, med EU-ländernas regeringar och naturligtvis med ordförandeskapet, men även med Regionkommittén och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén eftersom jag verkligen anser att vi inför problemet med arbetslösheten behöver mobilisera inte bara Europas regeringar och institutioner utan också arbetsmarknadens parter och våra respektive samhällen i deras helhet.
Jag vill absolut att vi ska ha tillgång till alla möjliga alternativ. Det är av detta skäl som kommissionen de kommande veckorna kommer att arbeta särskilt intensivt med alla våra samarbetspartner, och jag välkomnar varmt ett fullständigt deltagande av parlamentsledamöterna och av parlamentet som institution. Ni har stor erfarenhet av arbete ute i verkligheten.
Sammanfattningsvis var detta ett rådsmöte där man fattade mycket viktiga beslut i ekonomiska och finansiella frågor - resultaten är mycket konkreta. Men det var absolut inte slutet på någon process. Vi måste hålla processen i gång. Vi måste vara öppna inför allt vi behöver göra för att hantera en kris som kommer att få än större konsekvenser, i synnerhet i socialt avseende. Det är viktigt att vi fortsätter att vara beslutsamma och att EU genom samordning och handling inte bara kommer att kunna möta utmaningen internt utan också lämna ett viktigt bidrag till den globala responsen på den mycket omfattande krisen.
(Applåder)
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr Topolánek, herr Barroso, mina damer och herrar! Sedan krisens början har EU lett sina amerikanska partner i en ambitiös men nödvändig reformering av finansmarknaderna, och i fredags upprättade vi också en handlingsplan för G20-mötet den 2 april.
Under gårdagens debatt om G20 hävdade vissa ledamöter att detta inte var tillräckligt, medan andra menade att det var för mycket. Sanningen är att under den serie av kriser som vi just har upplevt har EU funnits där, samordnat sig och arbetat som ett lag.
Jag upprepar: i den krissituation som vi just nu upplever, liksom när det gäller de globala problemen - energi, klimatförändringar, utrikespolitik, säkerhet och försvar - är nationella lösningar inte längre lämpliga. När till och med den brittiske premiärministern, som vi hörde i går, höjer Europeiska unionen till skyarna och säger sig vara, jag citerar ”stolt över att vara engelsman och stolt över att vara europé”, då känner jag mig säker på min sak.
Det beslut som Europeiska rådet fattade i förra veckan, om att placera 50 miljarder euro i en fond som ska stödja medlemsstater utanför euroområdet under denna svåra tid, var ett positivt beslut eftersom det som påverkar en av oss påverkar oss alla. Det är det som europeisk integration innebär. Tillsammans med de 400 miljarder euro som avsatts för den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa kommer dessa anslag hjälpa oss att återställa tillväxtförhållandena, skapa välstånd och i förlängningen även arbetstillfällen. Samma sak gäller för det paket på fem miljarder euro som vi har beslutat att satsa på för att stödja projekt gällande bland annat energi och åtgärder som rör Internet.
Jag uppmanar rådet att göra sitt yttersta för att se till att vi under denna valperiod kan nå en överenskommelse om de tre stora frågor som just nu är aktuella: kreditvärderingsinstitut, direktiv om kapitaltäckningskrav och Solvens II-direktivet. När det gäller den sista texten måste rådet lägga in en högre växel för att se till att den kan antas vid första behandlingen i april.
Vi behöver inga fler ekonomiska åtgärder av socialistiskt slag. Vad vi behöver är arbetstillfällen, och det här åtgärdspaketet kommer att ge möjlighet till det. Dessutom noterar jag med visst intresse att inte en enda av Europas ledare, vare sig vänster- eller högerorienterade, gav något stöd för socialistiska åtgärder i Bryssel i förra veckan. Det bekräftar också min känsla av att det inte alltid finns någon större konsekvens mellan det som ordföranden för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet säger för tillfället och det som socialdemokratiskt ledda regeringar gör, och ni, Martin Schulz, har fortfarande mycket kvar att göra för att få er politiske kamrat Peer Steinbrück att inta en mer social hållning.
Jag skulle också vilja nämna förberedelserna för konferensen i Köpenhamn i december och be ordförandelandet Tjeckien att komma med några utkast till förslag om internationella finansmekanismer före juni. När det gäller energi- och klimatförändringspaketet är det EU som har definierat utgångsläget, och vi får inte förlora vårt övertag. Klimatförändringarna kommer inte att vänta tills krisen är över. Därför är det vårt ansvar att få våra partner att följa oss i kampen mot klimatförändringarna och anta målet att reducera koldioxidutsläppen med 30 procent.
Barack Obama tycks ha bestämt sig för att ta emot den hjälpande hand som vi erbjöd honom genom att besluta att införa ett system för handel med utsläppsrätter i Förenta staterna. Avslutningsvis vill jag uttrycka min belåtenhet över att EU äntligen tar våra grannar i öst på allvar genom att ingå ett strategiskt partnerskap med Armenien, Azerbajdzjan, Vitryssland, Georgien, Moldavien och Ukraina. Detta partnerskap kommer att bli ett nyttigt tillägg till arbetet i Euronest-församlingen, som min grupp har tagit initiativet till och som kommer att inrättas genom ett enhälligt beslut av parlamentets samtliga grupper från och med nästa valperiod.
Å andra sidan är det hög tid för unionen för Medelhavsområdet, som inrättades förra sommaren, att sätta fart på sitt sekretariat i Barcelona och börja jobba med konkreta projekt. De 27 ställde i förra veckan kravet att det ska finnas en färdig handlingsplan i juni.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr Topolánek! Jag tycker det är fantastiskt att ni är här. Det hedrar er under era svåra omständigheter. Att ni är här i dag visar att ni är en kämpe, men ni har ännu inte förstått Europeiska unionens ordförandes befogenheter. Om ni kommer hit för att engagera er i tjeckisk inrikespolitik ska ni inte bli förvånad om vi diskuterar tjeckisk inrikespolitik. Som jag ser det är ni här som Europeiska rådets ordförande, och därför förstår jag inte er kommentar om obstruktion från socialdemokraternas sida.
(Applåder)
Hur som helst fälldes ni av två röster från Allmänna Demokratiska Partiet och två röster från De Gröna. Så hur är det med obstruktion från ert eget folks sida?
I går hörde vi ett tal av en ledande europeisk regeringschef som, i egenskap av värd för G20-mötet nästa vecka, sa raka motsatsen till det som ni sa här i egenskap av rådets ordförande. Det Gordon Brown sa i går var raka motsatsen till det ni sa här. Ni sa att den väg som USA väljer att ta historiskt sett är fel väg. Det var vad ni sa här för en stund sedan. Ni sa att Geithners väg är fel väg och att den leder till fördärv. Det är inte rätt nivå för ett samarbete mellan Europeiska unionen och USA. Ni representerar inte Europeiska unionens råd, ni representerar er själv. Det är ert stora misstag här.
(Applåder)
Nu förstår jag också varför vi i början fick höra att det är svårt att föra en dialog med den här mannen. Nej, herr ordförande, det här är ett sätt att leda in Europeiska unionen i en återvändsgränd.
Kommissionens ordförande sa något mycket viktigt i dag. Han sa att det vore ett stort misstag att förneka det sociala toppmötet, sysselsättningstoppmötet. I en tid när miljoner människor i Europa oroar sig för sina jobb, och när bankrutta banker och försäkringsbolag, även i USA, räddas med hjälp av miljarder och åter miljarder av offentliga medel, något som ni beskriver som vägen till fördärv, i en situation där människor vet att de till slut måste betala med sina skattepengar, vare sig det är i euro eller kronor - i denna situation säger Europeiska rådet till dessa människor man inte har något intresse för deras sysselsättningsproblem. Det finns ingen tid för det. Det är en mycket ödesdiger signal. Det är fel signal.
Därför säger jag, herr kommissionsordförande, att ert råd till rådets ordförande inte är tillräckligt. Vi vill inte ha någon trojka: vi vill ha en diskussion som är öppen för alla. Han bör sammankalla toppmötet på nytt, så att stats- och regeringscheferna kan ta på sig ansvaret att diskutera sysselsättningsituationen i Europa i början av maj.
(Applåder)
Herr Topolánek! Jag vill ge er tre rekommendationer ur vår synvinkel som ni kan ta till er och fundera på de närmaste dagarna: om ni tvingar Europeiska unionens regeringar att mobilisera 1,5 procent av sin bruttonationalprodukt under 2009 och 1 procent under 2010 som ett paket för att hantera den kortsiktiga ekonomiska situationen, och om hittills fyra länder uppfyller dessa krav, som jag har förstått det, så är detta inte tillräckligt, och det är ert jobb som rådets ordförande att se till att staterna fullgör sina frivilliga åtaganden.
För det andra, var vänlig och sammankalla det sociala toppmötet på nytt. Visa medborgarna att sysselsättningspolitiken och initiativ för att skydda jobben är en central fråga för EU:s ledning.
Och för det tredje, vill ni inom rådet vara så vänliga och se till att vi äntligen får klarhet i hur institutionella frågor ska hanteras efter valet. Personligen tycker jag mycket synd om er. Jag vet att ni förespråkar en ratificering av Lissabonfördraget, och jag vet också att er egen president strider mot er och gör sitt yttersta för att hindra att ert förslag godkänns av senaten. Vi är här för att hjälpa er. När vi får tillfälle talar vi med era senatsledamöter från ODS och försöker få dem att rösta för ratificeringsprocessen. Ni behöver inte vara orolig - vi står på er sida och ska göra allt vi kan.
Dock finns det en annan, helt separat fråga: ni måste någon gång tala om för oss vilken grund ni vill utgå från. Vill ni utgå från Nicefördraget, som är i kraft, eller från Lissabonfördraget, som inte är i kraft? Det går inte att säga att ni vill börja med Nice och sedan lägga till lite av Lissabon. Därför vill jag också utifrån vår synvinkel säga så här: gärna samråd efter EU-valet, men inte förrän Europaparlamentet har sammankallats. Jag ställer inte upp på något samråd efter den 7 juni förrän parlamentet har sammankallats formellt för sitt första sammanträde. Vi måste fortfarande kunna kräva en viss institutionell respekt. Så ta till er de här tre punkterna, herr Topolánek, så kommer ni att återfå en viss prestige i våra ögon.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman, mitt i allt det verkliga lidandet finns det en lättsam definition av recession. Det är när man går till bankomaten för att ta ut pengar och den visar ett meddelande som säger ”Tillräckliga medel saknas”- och man vet inte om det syftar på ens egna medel eller bankens!
(Skratt)
Trots alla svartsynta varningar om splittring och stridigheter har Europeiska rådet åstadkommit ett positivt paket, och jag vill gratulera ordförandelandet Tjeckien till att ha lyckats med det.
Vi har ett löfte om mer pengar från IMF, ett löfte om större stöd för Europas hårdast drabbade ekonomier och en överenskommelse om att gå vidare med tillsyn av finanssystemet i Europa. Allt detta är välkommet. Jag blev särskild glad när jag såg att rådet har räddat skinnet på José Manuel Barroso genom att föra över fem miljarder sparade euro till återhämtningsplanen. Investeringar i transport, infrastruktur och bredband kommer att skapa arbetstillfällen nu och förbereda EU för framtiden. Samtidigt kommer de pengar som går till Nabucco-gasledningen att minska vårt bekymmersamma beroende av energi från Ryssland.
Vi behöver en klar och tydlig garanti från rådets ordförande för att medel från dessa fem miljarder euro verkligen kommer att gå till det projektet, men också för att investeringar i infrastruktur för gasförsörjning inte kommer att ersätta forskning om förnybara energikällor. Grön tillväxt är och förblir absolut nödvändig för våra medborgares säkerhet nu och i framtiden, precis som de principer som ingår i Lissabonstrategin: flexicurity, kunskapsbaserad ekonomi och en arbetsmarknadslagstiftning som passar sitt syfte - dessa faktorer utgör nyckeln till en konkurrenskraftig ekonomi och en framgångsrik inre marknad. Det är hedrande för rådet att det protektionistiska språkbruket från förr inte kastar någon skugga över dess beslut.
Men trots den synbarliga enigheten finns det fortfarande en gnatig ton i medlemsstaternas prioriteringar. Å ena sidan har vi dem som fokuserar på en kraftfull lagstiftning på internationell nivå, å andra sidan dem som lägger tonvikten vid ett starkt stimulanspaket. I själva verket är detta inget val. Naturligtvis behöver vi tillsynsstrukturer med verklig regleringsmakt, men vi behöver även konjunkturutjämnande åtgärder för att hantera recessionens verklighet. Både det långsiktiga och det kortsiktiga perspektivet måste hanteras.
Våra ledare måste vara klara över det vid G20-mötet. Om vi inte kan komma överens om vårt gemensamma mål har vi ingen chans att utnyttja vårt gemensamma inflytande. Amerika kommer att ha sin egen agenda med sig till G20. Vi måste ha vår redo och tillsammans förhandla fram en överenskommelse som gynnar alla.
Herr rådsordförande! I rådet förra veckan förde ni knappt någon diskussion om vilken rättslig grund nästa kommission ska bildas utifrån, men det är inte längre bara Irland som troligen inte kommer att ratificera Lissabonfördraget. Därför uppmanar jag er att sammankalla ledarna för rådet, kommissionen och parlamentet innan parlamentet avslutar sitt sammanträde i maj för att komma överens om hur parlamentet och kommissionen ska sättas ihop på ett rättssäkert sätt.
I den berömda melodin i Smetanas Má Vlast kommer ett ögonblick när cello och fagott tillsammans höjer sig i crescendo från de dystra djupen och når en ton som verkar omöjligt hög. Det ögonblicket har passerat för er regering. För EU har det ännu inte inträffat. Se till att inhemska svårigheter inte suger musten ur er.
(Applåder)
Adam Bielan
Herr talman, jag vill börja med att gratulera premiärminister Mirek Topolánek till ett utmärkt väl förberett EU-toppmöte och till vad som hittills har varit ett mycket bra ordförandeskap. För flera månader sedan frågade sig många politiker om ett litet land i Central- och Östeuropa verkligen skulle klara av att leda Europeiska unionen. Mirek Topolánek och hela hans kabinett har visat att det är möjligt. Jag gratulerar er än en gång, och med tanke på er svåra situation med inhemska problem uttrycker jag min förhoppning om att ni ska lyckas lösa dessa problem och att ni också ska förbereda nästa toppmöte om tre månader.
Men eftersom vi befinner oss bland vänner måste vi tala öppet. Jag skulle vilja tala om några frågor kring toppmötet som jag ser kritiskt på, även om min kritik inte är riktad mot Mirek Topolánek personligen.
Jag börjar med stödet till det östliga partnerskapet. För detta ändamål har 600 miljoner euro ställts till förfogande under fem år, men vi vet att endast 350 miljoner av dessa är nya pengar. Sammanlagt blir det alltså knappt 20 miljoner per år för varje land som deltar i projektet. Räcker det verkligen för att EU ska kunna bygga upp ett inflytande i regionen? På tal om våra partner i öst så skulle jag också vilja fråga vilka beslut som har fattats i frågan om visum för dem? För mig ser det ut som om absolut ingenting har beslutats. Faktum är att man har beslutat att vägra samarbeta över huvud taget på det här området. Vi måste fråga oss om vi vill avskräcka våra grannar i öst eller om vi vill uppmuntra dem att samarbeta med oss? Det ser ut som om vissa medlemsstater försöker hålla sig väl med Ryssland genom att urholka idén om det östliga partnerskapet.
Av samma anledning ser vi att det förekommer obstruktion när vi talar om att bygga Nabucco-gasledningen. De 200 miljoner euro som avsatts för projektet, vars byggkostnader har beräknats till åtta miljarder euro, får bara våra partner att le medlidsamt. Vi ska komma ihåg att det med tanke på vår egen energitrygghet är vi som bör ha störst intresse av att bygga en kanal för transport av bränsle från den kaspiska regionen till Europa och att se till att den kanalen inte är beroende av vad Kreml vill.
Vi toppmötet avsattes också fem miljarder euro till krispaketet. En del av dessa pengar ska gå till stora energiprojekt, däribland 330 miljoner till mitt land Polen. Tyvärr införde man ett villkor som är mycket svårt att uppfylla, nämligen att pengarna ska användas före slutet av nästa år. Den avsatta summan har förvandlats till virtuella pengar, eftersom den polska regeringen har en förmåga att snabbt suga upp EU-medel, vilket innebär att pengarna riskerar att inte användas i tid och därför dras tillbaka. Jag föreslår därför en utökning av den tid som dessa medel ska finnas tillgängliga.
När jag ändå talar om toppmötet skulle jag också vilja sammanfatta det informella kristoppmöte som tidigare hölls i Bryssel på Mirek Topoláneks initiativ. Deltagarna vid det mötet var enhälligt emot ekonomisk protektionism. Trots det fick vi för några dagar sedan bevis på att de beslut som fattades vid det mötet betydde ytterst lite, när den franska motorkoncernen Renault meddelade att man tänker flytta produktionen från Slovenien tillbaka till Frankrike. Tyvärr visar detta att EU:s grundläggande solidaritetsprincip i dessa kristider får ge vika för ekonomisk egoism. Jag vädjar till Mirek Topolánek att sätta stopp för detta.
Claude Turmes
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman, jag tror att endast historien kommer att kunna avgöra om förra veckans toppmöte var ett möte att minnas. I dag efterlyser jag en väckarklocka. Vi befinner oss i en systemkris, och den systemkrisen kan lätt utvecklas till en samhällskris.
På 1930-talet vann Roosevelt den politiska kampen mot fascisterna, medan Europa förlorade den. Hur kom det sig då att Roosevelt vann? Han vann därför att även de amerikanska medborgare som hade förlorat stora delar av sin inkomst under 1930-talets ekonomiska kris hade förtroende för honom. Vilka var då de fyra förtroendeingivande element som gjorde att Roosevelt vann?
Det första var återreglering. Roosevelt gick till häftig attack mot oligopolen, USA:s storföretag, och återreglerade ekonomin. Detta är exakt vad vi måste göra vid G20 i London. Visserligen var Gordon Brown mästare i avreglering, men det visar bara att saker och ting kan förändras.
För det andra gällde det att stärka det sociala skyddsnätet. Roosevelts program gick ut på att dels omfördela rikedomar, beskatta de rika och ge till de fattiga, dels införa ett enormt program för ungdomar i USA. Vad erbjuder vi ungdomar på EU-nivå för att de inte ska ge sina röster åt fascisterna i Europaparlamentsvalen? För det tredje - och det här har Martin tagit upp tidigare - var ert största misstag vid toppmötet att nedgradera det sociala toppmötet i maj. Det enda sättet att hålla ihop samhället är att ha fungerande kanaler, och därför behöver vi en uppgradering och en breddning av mötet i maj. Ni bör även bjuda in alla utomparlamentariska organisationer som jobbar med miljö, utveckling och sociala frågor och som tillsammans med samhället och medborgarna förbereder de förändringar som vi behöver i samhället.
Roosevelts fjärde åtgärd var de ekonomiska investeringarna. Det var den delen han huvudsakligen misslyckades med, eftersom det inte var förrän under andra världskriget som ekonomins hjul började snurra igen i USA. Vi vill inte ha något krig. Det krig vi måste vinna i dag är kriget mot planeten. Vårt krig handlar om miljöinvesteringar - det är där vi måste vinna kriget. Därför finns det två saker att göra.
Det ena är att vi behöver gröna euroobligationer. Av de fem miljarder euro som har avsatts måste vi placera en så stor del som möjligt i Europeiska investeringsbanken, så att vi får en hävstång för förnybar energi och effektivitet. För det andra måste vi få med Europas städer i leken. De europeiska medborgarna bor inte i Nordsjön eller i de områden där man dumpar koldioxid - det går inte att vinna några röster där. Vi måste vinna de europeiska städerna och deras medborgare genom ett program för smarta städer. Det är att vinna ekonomin och att vinna medborgarnas hjärtan för Europa.
Vladimír Remek
för GUE/NGL-gruppen. - (CS) Mina damer och herrar! På det hela taget är det uppenbart att vi måste hitta ett sätt att lösa den kris som för närvarande påverkar EU och andra delar av världen. Det säger sig självt att våra insatser måste innefatta att skapa förtroende och främja finansiell stabilitet, vilket Europeiska rådet också har påpekat. Problemet är vem som kan återupprätta förtroendet och hur det ska ske. Om vi överlåter detta åt dem som bidrog till den rådande krisen genom sin omåttliga girighet och om vi inte försöker stödja dem som skapar värde, men saknar möjlighet att påverka såväl företagens som hela ekonomiers åtgärder, då är utsikterna dystra. De av rådets diskussionsfrågor som gäller behovet av att ta itu med krisens sociala konsekvenser anser jag därför är oerhört viktiga. Den kraftigt stigande arbetslösheten är ett problem, och åtgärder för att stimulera sysselsättningen och förhindra förlust av arbetstillfällen är ytterst viktiga för arbetstagarna. Om det bara är de största företagen och deras ledare som får stöd så kan vi inte känna entusiasm inför planen. Jag välkomnar ansträngningarna att fokusera på att öka energitryggheten och koppla samman näten i Europa, liksom den generella betoningen av infrastrukturutveckling inom detta område. Oavsett hur det ser ut i övrigt är det här ett sätt att stödja sysselsättning och arbetstillfällen och garantera förmåner i framtiden. Vi kommer säkerligen att ställas inför andra svårigheter och den rådande krisen är en möjlighet för oss att förbereda oss även för dem. Jag anser att det förnyade stödet för den oersättliga kärnenergin är bra, även om det finns diametralt olika åsikter om det här energislaget till och med inom min politiska grupp.
Jag vill upprepa mitt engagemang för det östliga partnerskapet. Rent allmänt är jag givetvis för bredast tänkbara internationella samarbete, men här kan vi se en tydlig avsikt - explicit uttalad dessutom - att föra de tidigare Sovjetrepublikerna närmare EU och distansera dem från Ryssland. Vi upprättar alltså en inflytandesfär och agerar därmed på ett sätt som vi är snara att kritisera hos andra.
Hanne Dahl
Herr talman! Förra veckan uppgav EUobserver att Jacques Delors såg pessimistiskt på euroområdets framtid. En av eurons förespråkare uttryckte alltså sin oro för EU och euron inför det toppmöte som hölls nyligen. Delors sa bland annat att han var bekymrad över bristen på vilja att städa upp i finanssektorn och införa nya regleringsbestämmelser. Jag har aldrig tidigare haft anledning att hålla med Jacques Delors, men i det här fallet måste jag säga att hans oro tyvärr är befogad. Toppmötets slutsatser är mycket vaga på den här punkten. Under hela krisen har jag upprepade gånger frågat kommissionen om den vill reglera och kontrollera finanssektorn. Det har den ingen önskan att göra, utan fortsätter att hänvisa till den inre marknadens rätt att styra utvecklingen.
Jacques Delors sa också något annat som nästan gav en euroskeptiker som mig en känsla av déjà vu med tanke på de argument som jag tidigare framfört. Han sa att EU:s ekonomier är alldeles för olika för euron. Bingo, Jacques Delors! Det är precis vad de är. Den gemensamma valutan är en del av problemet, inte en del av lösningen. EU behöver en stark gemensam reglering av finanssektorn, men stor flexibilitet när det gäller vilken ekonomisk politik som bäst kan lösa krisen i de enskilda länderna.
Jana Bobošíková
- (CS) Mina damer och herrar! Jag välkomnar att rådet i förra veckan sköt upp en översyn av den orealistiska Lissabonstrategin. Jag välkomnar också att man har skjutit upp ett beslut om finansiering av klimatåtgärder. Här vill jag berömma uttalandet av kommissionens ordförande José Manuel Barroso, som sa att EU inte bör göra några åtaganden om klimatfrågor om inte andra länder, däribland USA och Kina, också gör det. Jag vill påpeka att dessa fullständigt logiska slutsatser nåddes av de 27 medlemsstaternas ledare och kommissionen i ett läge när EU står inför kraftigt stigande arbetslöshet och ekonomisk tillbakagång, samtidigt som Lissabonfördraget inte har godkänts. Allt detta visar tydligt att Lissabonfördraget är helt onödigt för att anta grundläggande beslut som uppenbart gynnar medlemsstaternas medborgare. Fördraget är totalt överflödigt, vilket bevisas av de logiska åtgärder som Europeiska rådet för närvarande vidtar på grundval av den nuvarande fördragsramen och under tjeckisk ledning.
I går förlorade regeringen under ledning av den tjeckiske premiärministern och EU:s rådsordförande Mirek Topolánek en förtroendeomröstning. Till alla er som haft arrogansen att här i parlamentet kritisera det tjeckiska parlamentets agerande och kalla det oansvarigt vill jag säga att det var ett demokratiskt beslut fattat av en självständig medlemsstats demokratiskt valda parlament. Det är inte den tjeckiska regeringen som innehar EU-ordförandeskapet utan Tjeckien, vars medborgare jag har äran att företräda här. Jag vet att mitt land har tillräckligt starka administrativa och demokratiska system för att till fullo kunna fullgöra sina skyldigheter gentemot EU.
Efter Topolánekregeringens fall har president Václav Klaus det starkaste politiska mandatet i Tjeckien. Som ni har kunnat bekräfta här i parlamentet är han en statsman med stark demokratisk övertygelse. Han betraktar inte den europeiska integrationen som en enkelriktad väg som styrs av en politisk-byråkratisk elit, utan som en komplex process som kan lyckas endast om den utgår från folkets vilja. För några veckor sedan sa president Klaus tydligt till oss att han inte såg något annat alternativ än EU-medlemskap för Tjeckien. Dessutom anser en majoritet av de tjeckiska medborgarna att landets EU-medlemskap är positivt. Alla farhågor om Tjeckiens oansvarighet är därför helt överflödiga.
Sammanfattningsvis har jag ett påpekande till ordföranden för sudettyskarnas förbund (Sudetendeutschen Landsmannschaft), Bernd Posselt, som offentligt har beklagat ministrarna Alexandr Vondras och Karel Schwarzenbergs avgångar och som har uppmanat Tjeckien att tillsätta en stark EU-vänlig regering. Tjeckien inte är ett av Böhmens och Mährens protektorat utan en självständig stat där ministrar utses av Tjeckiens president och där regeringens befogenheter utgår från ett parlament som väljs av tjeckiska medborgare.
Talmannen
- Fru Bobošíková! Demokrati innebär också att alla demokrater får uttala sig om förfaranden i alla länder i EU och på andra platser. Det är också demokrati.
Mirek Topolánek
rådets ordförande. - (CS) Allvarligt talat tror jag att vi redan har drabbats av en släng av prematur valretorik. Låt oss försöka se allvarligt på dessa frågor och nå enighet mellan de 27 länderna, som alla har sin egen historia och som alla drabbas på olika sätt av den rådande finanskrisen eller erfar olika realekonomiska effekter. Om vi inte kan enas om en gemensam strategi så kommer det inte att spela någon roll vem som först drabbades av detta problem, eftersom vi alla kommer att få betala priset genom en dominoeffekt. Det är den första aspekten.
Jag kritiserade inte den amerikanska strategin för sakens egen skull, utan snarare för att jag ville peka på den fördel som EU har. Denna fördel består i ett omfattande socialt system, som gör att vi inte behöver satsa enorma summor på att ge social stabilitet åt människor som hamnat i svårigheter. Systemet fungerar helt enkelt. Vår enskilt största uppgift är att hålla systemet i gång och garantera EU-medborgarna samma sociala standarder som de hade före krisen. Det anser jag definitivt inte är någon liten uppgift och det kommer att kosta. Vi har beslutat om ett antal mycket konkreta åtgärder, och beloppen 5, 50 och 75 miljarder euro tycker jag visar på Europeiska rådets tydliga engagemang för att hantera den rådande situationen på ett konkret sätt, inte bara genom allmänna åtgärder inom den eller den ramen, utan genom mycket konkreta insatser.
Det är stor skillnad mellan att stå i ett gathörn och yttra vackra ord och att omsätta dessa ord i praktisk handling. Vårt gemensamma mål nu är att genomföra alla de åtgärder vi har talat om, att omsätta dem i praktiken och att be om återkoppling. Ingen vet exakt vilka effekterna av dessa olika åtgärder kan bli och jag kan helt allvarligt säga att inte ens makroekonomerna har den blekaste aning. Vad vi säkert vet är däremot att någon kommer att få betala för räddningsinsatsen och för kalaset. Det skulle vara ytterst oansvarigt om vi inte tog hänsyn till efterverkningarna, även om vi inte vet hur länge situationen kommer att vara, och om vi inte tog hänsyn till vem som kommer att få betala för allt och vilken effekt det kommer att få för euroområdet och stabilitets- och tillväxtpakten liksom vilken möjlighet det kommer att innebära för länder som mitt hemland att ansluta sig till och anta euron. Jag kommer inte att bemöta uttalandena av partiordföranden Martin Schulz. Det gjorde Silvio Berlusconi före det förra valet och jag har ingen lust att upprepa hans misstag. Vissa angrepp anser jag att man inte behöver bemöta. Icke desto mindre är det omöjligt att sedeltryckerier är de enda som kommer att tjäna på den här krisen. Det skulle inte vara bra.
Toppmötet om sysselsättning. Givetvis föreslog vi att hela Europeiska rådet skulle samlas. José Manuel Barroso och jag var eniga om det eftersom vi, precis som ni, anser att det är nödvändigt att involvera arbetsmarknadens parter i en diskussion på högre nivå än trepartsmötet och att diskutera problem med dessa parter som hänger samman med sysselsättningen, genomförandet av olika nationella paket, följden för sysselsättningen och de åtgärder som vi vidtar härnäst för att skydda EU:s medborgare från krisens konsekvenser. Det var inte vi som beslutade att toppmötet skulle bli ett trojkamöte. Jag har förståelse för de farhågor som många stats- och regeringschefer har uttryckt. Jag var själv för att hela rådet skulle samlas. Å andra sidan får vi inte glömma att det bara handlade om ett informellt toppmöte, vars slutsatser inte är bindande. Ur den synvinkeln kan det lilla formatet vara en fördel, eftersom det innebär att det informella toppmötets rekommendationer kan läggas fram vid rådets ordinarie möte i juni, där de kanske kan få ett klart godkännande. Jag tycker inte att detta är ett så allvarligt misstag och det finns ingen anledning att göra ett politiskt problem av det hela. Det viktiga är att vi hade modet att sammankalla detta toppmöte, att vi bjöd in arbetsmarknadens parter, att vi kommer att förbereda mötet tillsammans med dem på lång sikt - före toppmötet om sysselsättning kommer tre rundabordskonferenser att hållas i Stockholm, Madrid och Prag - och att vi försöker enas om slutsatser som kommer att vara värdefulla inför rådets möte i juni.
Lissabonfördraget. Jag ska tillåta mig ett skämt i dag. Om man har frågor om Lissabonfördragets framtid så tror jag inte att det är regeringskansliet och premiärminister Mirek Topolánek man ska ringa längre, utan parlamentet och Jiří Paroubek. Jag måste säga att ansvaret för att komma vidare i den här situationen faktiskt ligger hos dem som skapade situationen. Givetvis gör jag allt för att se till att jag kan fullgöra mitt åtagande, så att jag inte behöver radera min underskrift från stenen framför Saint Geronimo-klostret i Lissabon.
Kommissionen. Vid toppmötet i december fattade rådet ett tydligt beslut, och vi är medvetna om att situationen är komplicerad. Jag måste säga att vår strävan är att nå politisk enighet vid Europeiska rådets möte i juni. Vi kommer självklart att samråda med er - diskussioner med Europaparlamentet är mycket viktiga. Om det finns ett tillräckligt starkt intresse från Europaparlamentets sida här överväger vi till och med att skjuta upp rådets möte i juni en vecka för att utöka vår diskussionsperiod från 10 till 17 dagar. Jag anser att 17 dagar räcker för vår diskussion. Dessa samråd är viktiga, men innan vi fattar ett formellt beslut kommer det givetvis att bli nödvändigt att slå fast om vi ska gå vidare med Nicefördraget eller Lissabonfördraget som grundval. Då kan vi överväga vilken form överenskommelsen ska ha, om antalet länder blir detsamma, om alla länder kommer att ha en kommissionsledamot osv. Vi måste ta hänsyn till resultatet av Europaparlamentsvalet och jag kan bara säga att vi kommer att gå vidare i enlighet med det godkända standardförfarandet. Vi befinner oss nämligen i ett slags rättsligt vakuum och i en situation som måste hanteras politiskt och praktiskt.
Andra frågor som diskuterades handlade om reglering kontra stimulansåtgärder. Jag sa redan i mitt inledningsanförande att jag anser att EU har valt en helt korrekt strategi genom att inte välja någotdera utan bara säga att vi har räddat banksektorn och att allt som återstår nu är att städa upp där. Kommissionen har utformat en plan för att bedöma enskilda osäkra tillgångar (konsekvensbedömningar) och ta itu med problemet. Jag anser att det enda sättet att stärka förtroendet för banksektorn, men också banksektorns förtroende, är att städa upp dessa banker. Tjeckien och Sverige vet hur detta ska gå till, medan den amerikanske finansministern har lagt fram en egen plan för USA. Jag anser att detta är det enda alternativet för att hantera situationen. Jag har redan nämnt stimulanspaketen. Den andra pelaren i detta system är reglering, vilket i viss mån ligger på vårt bord. Detta nämns också delvis i de Larosière-rapporten, som är ett utmärkt dokument. Det kommer att innefatta reglering av hedgefonder och aktiefonder och kommer naturligtvis att skapa ordning i offshoresektorn. Ni är säkert medvetna om de stora framsteg som sker på detta område, och vi förbereder oss inför en potentiell ny kris här. Vi står inte under daglig tidspress när det gäller att få fram den nya förordningen. Vi står under tidspress när det gäller att begränsa eventuella framtida problem.
En annan diskussionsfråga var IMF:s roll. Vi enades om att IMF bör stå för dessa framtida lösningar, men problemet är inte att vi skulle få ett litet antal institutioner med begränsad befogenhet. Problemet är huruvida de största aktörerna på den globala finansmarknaden kommer att respektera dessa institutioner, med tanke på att de inte gjort det tidigare. Detta är hur som helst en grundläggande diskussion och en fråga som också måste diskuteras av G20: acceptansen för en starkare roll för IMF, Världsbanken och OECD i systemet med internationella, globala finansinstitut samt respekten för dessa institut och deras bedömningar.
Jag anser att det vore bra att säga något om det östliga partnerskapet. I går träffade jag president Viktor Jusjtjenko igen, och jag välkomnar denna överenskommelse liksom undertecknandet av avtalet mellan Europeiska kommissionen och Ukraina. Det är ett viktigt steg mot att stabilisera läget. Jag var nyligen i Azerbajdzjan där jag samtalade med president Ilham Alijev. EU måste förbli ett slags fyr för dessa länder. Det handlar inte om att resa nya barriärer utan om att EU har ett uppdrag som går ut på att utvidga området med säkerhet, området med frihet, området med välfärd och området med solidaritet. Det finns inga gränser här, men det är inte detsamma som att vi säger att dessa länder kommer att bli medlemmar i EU i morgon, i övermorgon eller över huvud taget. Om ljuset i fyren släcks kommer vi inte att kunna påverka utvecklingen i de här länderna. Vi måste involvera dem i diskussionen, ge dem möjlighet att resa utan restriktioner, samarbeta ekonomiskt med dem, ordna utbyten mellan utbildningsinstitutioner och skolor samt bidra med goda styrelseformer. Jag anser att detta är vår plikt och här visar det östliga partnerskapet tydligt att vi går i rätt riktning. Som svar till Adam Bielan vill jag säga att det var en stor framgång att 600 miljoner euro godkändes över huvud taget. Vi var inte överens om den saken och det var inget enhälligt beslut. Snarare var det den mest omfattande kompromiss som de 27 medlemsstaterna kunde enas om.
Sammanfattningsvis vill jag säga något om sociala konsekvenser. Här måste jag återkomma till trepartsmötet och berömma den roll som arbetsmarknadens båda parter spelade. Vi talade inte om hur mycket pengar vi ska ge till människor. Vi talade om hur vi ska förbereda människor för den här situationen och för en potentiellt liknande situation i framtiden, genom att höja kompetensen, förbättra utbildningen och stödja små och medelstora företag, som genererar merparten av arbetstillfällena. För närvarande sjunker givetvis arbetskraftskostnaden eftersom vi vill hålla människor i kvar sysselsättning så länge som möjligt. Det kostar nämligen mångdubbelt mer att återföra människor till arbetslivet än att hålla dem kvar i sysselsättning.
Arbetskraftens rörlighet. Jag ser verkligen fram emot de olika nationella parlamentens diskussioner - inte minst i mitt eget land - om hur vi vill ändra arbetslagstiftningen för att göra arbetskraften mer flexibel och rörlig. Det är här hindret för en lösning finns. Det är nödvändigt att säkra en snabb tillväxt av arbetstillfällen och en snabb lösning på den svåra situation som människor har hamnat i utan egen förskyllan.
Sammanfattningsvis vill jag säga några ord om toppmötet mellan EU och USA. Jag uppskattar verkligen att den amerikanska administrationen under Barack Obamas ledning kommer till Prag efter G20-mötet i London och toppmötet i Strasbourg-Kehl. Det har ett enormt symbolvärde för oss och vi bjuder också in Europaparlamentets talman, eftersom jag tycker mig märka ett visst missnöje med att den amerikanske presidenten inte ska besöka Europaparlamentet. Det kommer att bli mycket lite tid för diskussion, men jag anser att vi behöver få veta vad USA vill och vad vi vill, och att vi behöver nå en överenskommelse. Vi vill definitivt inte resa några nya hinder - det är trots allt det viktigaste målet för den europeisk-atlantiska civilisationen som helhet.
Slutsligen vill jag ta upp Jana Bobošíkovás synpunkter. Den tjeckiska administrationen har hanterat situationen mycket bra hittills. Jag håller helt enkelt inte med om att vi skulle kunna göra något slags organisatoriskt tabbe och att vi kanske kommer att misslyckas med att sköta ett av de mest krävande ordförandeskapen de senaste åren, där vi ideligen har drabbats av olika problem som hade varit svåra att förutse för vem som helst. Vår flexibilitet, vår kreativitet och vår kapacitet att reagera, agera och finna kompromisser har väl ändå inte förtjänat så hård kritik. Den aktuella situationen, där Tjeckien förlorade en misstroendeomröstning, har inträffat även i Danmark och Italien. I Frankrike hade man ett regeringsskifte, även om det var följden av ett val. Jag ser inte så negativt på situationen och jag kan försäkra er att det tjeckiska ordförandeskapet inte kommer att drabbas av detta på något sätt och att alla vi som har ansvaret för att hantera EU:s dagordning utan tvivel kommer att ägna oss åt just detta.
Talmannen
- Tack, herr rådsordförande. Vi ger er våra lyckönskningar och hoppas att ni ska kunna fullgöra era förpliktelser som ordförande för Europeiska unionens råd till fullo och att ni kommer att göra allt för att nå enighet om Lissabonfördraget också i ert land. Med dessa välgångsönskningar tackar vi för att ni närvarat här under förmiddagen.
Timothy Kirkhope
- (EN) Herr talman! Jag vill uttala mitt stöd för det tjeckiska ordförandeskapets imponerande sätt att hantera några av de avgörande problem som EU står inför. Från den ekonomiska och finansiella krisen till energitrygghet och klimatförändring - ordförandeskapet har orubbligt och klart angett sina mål och har gett EU ett tydligt ledarskap i dessa svåra tider.
Framför allt har premiärminister Mirek Topolánek visat prov på tydligt ledarskap, särskilt i sina varningar för farorna med protektionism. När vissa ägnat sig åt att resa skadliga handelshinder har det tjeckiska ordförandeskapet tagit tydlig och konsekvent ställning för öppen handel och det oerhört centrala behovet av att upprätthålla den inre marknaden. Tidigare den här månaden sa Mirek Topolánek att protektionism alltid är skadligt och att det är ologiskt i fråga om EU. Vi måste dra lärdom av krisen och säga nej till isolering, nej till protektionism och ja till samarbete.
Han hade helt rätt när han påminde oss alla om den grundprincip som EU vilar på. Denna ärlighet står i skarp kontrast till det försåtliga och egennyttiga anförandet av den brittiske premiärministern här i kammaren i går. Gordon Browns tal var rikt på överdrifter, men han underlät helt att nämna det viktiga faktum att Storbritannien under hans ledarskap kommer att ha den längsta och djupaste lågkonjunkturen av alla industriländer. Han negligerade den roll han själv har spelat för att inrätta och tillämpa ett i grunden felaktigt finansiellt regelverk. Han låtsades inte om den enorma skuldbörda han har lagt på det brittiska folket.
EU behöver ingen predikan från den brittiska regeringen om vad som måste göras för att komma ur krisen. Nu måste EU och det internationella samfundet agera snabbt för att återupprätta förtroendet för våra finansiella system och se till att vi får ett ordentligt fungerande banksystem som privatpersoner, herr Schulz, och företag kan lita på, och där bankerna kan få i gång sin utlåning igen så att förtroendet kan återställas. Vi måste hålla fast vid principerna om frihandel och den inre marknaden. Jag har fullt förtroende för att ordförandeskapet kommer att fortsätta att arbeta hårt för att nå dessa viktiga mål.
Poul Nyrup Rasmussen
- (EN) Herr talman! Bara en vecka före Europeiska rådets möte uppmanade vi här i Europaparlamentet rådet att enas om tydliga riktlinjer och konkreta åtgärder för att skydda sysselsättningen och skapa nya arbetstillfällen. I dag är rådet ett tystnadens och illusionernas råd. Jag beklagar, men jag har inte sett till några konkreta åtgärder. Ja, 5 miljarder euro, men vad är det? Det motsvarar 0,04 procent av EU:s BNP. Investeringar i bredband är väl bra, men försök inte slå i mig att det har någon verklig effekt när det gäller att stoppa det fria fallet för sysselsättningen som är ett faktum just nu.
Ni har inte förstått att krisen är en mycket djup och allvarlig recession. Företagen, arbetstagarna och vi har ett krav: Gör mer! IMF har föreslagit att ni ska investera 2 procent av BNP i år och nästa år. Herr Barroso! Ni sa att vi presterar bra: vi investerar 3,3 procent. Det sa ni för två veckor sedan, men nu har siffran stigit till 4 procent. Jag frågar mig hur det kan komma sig. Ja, det är en enkel uträkning. Arbetslösheten stiger och när utgifterna för arbetslöshetsunderstöd stiger blir det fler finansiella stimulansåtgärder. När antalet arbetslösa uppgår till 25 miljoner i EU antar jag att ni kommer att stå här stolt och säga att stimulansåtgärderna nu uppgår till 5 procent av BNP. Snälla ni, vi kan inte göra på det här sättet. Ni kan inte göra på det här sättet. Vad vi behöver är verkliga investeringar.
Herr Barroso! Paul Krugman har sagt att EU inte ens genomför hälften av de verkliga stimulansåtgärder som amerikanerna gör. Jag vädjar till er: snälla ni, varje gång arbetslösheten stiger, säg inte till människor att ni gör mer eftersom medlemsstaterna betalar mer i arbetslöshetsunderstöd. Det ni måste tala om för människor är att ni vill genomföra en ny återhämtningsplan. Jag tackar er för det ni sa i dag när ni gav uttryck för er önskan att rådets möte om sysselsättning den 7 maj ska bli ett verkligt sysselsättningsråd. Vi står på er sida och kommer att stödja era insatser för att åstadkomma det.
Vi borde se på president Nicolas Sarkozy och komma ihåg att det inte fanns någon gräns för hur många extra toppmöten Frankrikes president höll under sitt ordförandeskap. Nu föreslår man att toppmötet den 7 maj bara ska bli ett trojkamöte.
Denna sysselsättningskris kommer inte att försvinna bara för att vi vägrar hålla fler möten. Den finns kvar. Därför vädjar jag till er: vi har en återhämtningsplan här - och den är väldokumenterad. Jag vet att kommissionens ordförande vet detta och jag är säker på att att vi, när vi sätter oss ned tillsammans, kan göra mer än vad vi har gjort hittills. Det är EU:s ekonomiska, monetära och sociala insatser som står på spel här.
Så återigen, herr kommissionsledamot, låt oss hålla ett allvarligt, brett och välplanerat toppmöte om sysselsättningen den 7 maj. Om ni klarar det står vi bakom er.
(Applåder)
Silvana Koch-Mehrin
- (DE) Herr talman, mina damer och herrar! EU har visat sig vara en lyckträff i den finansiella och ekonomiska krisen. Det tjeckiska ordförandeskapet har också gjort ett gott arbete hittills.
Den globala finansiella och ekonomiska krisens omfattning och grundorsaker visar att den globala markroekonomiska förvaltningen av finansmarknaderna och det gällande regelverket måste revideras - i de enskilda länderna, i EU och i hela världen. Tillsynslagstiftningen måste ändras och de förebyggande åtgärderna för krishantering förbättras. Lagstiftningen för finanssektorn bör ha en dämpande effekt, inte leda till att konjunkturcykeln förvärras. Men mer lagstiftning är inte nödvändigtvis detsamma som bättre lagstiftning. Det vi behöver är rätt lagstiftning.
Den dramatiska krisen på de internationella finansmarknaderna och de omvälvningar den har lett till är en central fråga för den liberala ekonomiska ordningen. Felaktiga beslut fattade av regeringar i den ekonomiska och finansiella politiken, bristfällig finansiell myndighetstillsyn och det mycket tydliga sammanbrott som drabbat många banker är skäl som motiverar krav på ett reformerat finansiellt system, inte ett nytt ekonomiskt system. Europeiska centralbankens oberoende och dess syn på monetär stabilitet är riktiga och har visat sig värdefulla.
Vi har också sett bevis för hur viktig den gemensamma marknaden är för EU:s välfärd och stabilitet. Den inre marknaden har en central roll för att förkorta och dämpa konjunkturnedgången i EU. Medlemsstaterna måste vidta snabba, riktade och tillfälliga åtgärder till stöd för realekonomin. Vi vet ju att EU kan skapa välfärd om unionen fortsätter att utveckla den inre marknaden och avstår från att dela ut stöd.
EU måste därför fortsätta att arbeta konsekvent för att fullborda den inre marknaden och tillhandahålla ett fungerande konkurrensregelverk. Emellertid står det också klart att vi ännu inte har bestått provet. EU måste hålla fast vid sina principer. Det får inte ske ett återfall i omodernt tänkande, protektionism, splittringspolitik eller stödrace. Det tjeckiska ordförandeskapet står för detta och jag hoppas att vi kan räkna med det också i fortsättningen.
Inese Vaidere
- (LV) Mina damer och herrar! Jag vill tacka det tjeckiska ordförandeskapet för att rådet under dess ledning har tagit ett viktigt steg mot att bli medvetet om de verkliga problemen, men också deras lösning. Jag vill belysa några områden där vi måste fortsätta att arbeta. För det första har vi skapande och bevarande av arbetstillfällen, där tyngdpunkten inte ligger så mycket på socialt stöd utan främst på investeringar i infrastruktur och återhämtning för företagen, så att arbetstillfällen kan skapas. För det andra har bankerna fått generösa finansiella bidrag för att återställa finanssystemets stabilitet, men de har ingen brådska att vidta åtgärder på utlåningssidan. Här behövs både EU-riktlinjer och proaktiva åtgärder från ländernas regeringar för att uppmärksamma bankerna på deras skyldigheter i det här läget och se till att de återupptar såväl företags- som privatutlåningen. För det tredje är faktiskt strukturfonderna den enda källan till företagsfinansiering som gör det möjligt att återuppta affärsverksamhet. Å ena sidan måste vi både göra strukturfonderna mer tillgängliga och utvidga deras verksamhetsområde, å andra sidan måste vi minska de byråkratiska hindren och utöka tidsperioden för att få tillgång till medel. Tack för att ni lyssnade.
Ian Hudghton
- (EN) Herr talman! Den brittiske premiärministern Gordon Brown vill att vi ska tro att han nu plötsligt är stolt över EU:s enighet och att EU-länderna är starkare och tryggare tillsammans. Nu säger han att bankregelverket måste stramas åt, att vi måste ta itu med skatteparadisen och att IMF måste reformeras.
Gordon Brown saknar all trovärdighet nu. Hans egna prestationer när det gäller att sköta den brittiska ekonomin har varit slarviga och katastrofala. Han är en faktor bakom den rådande ekonomiska krisen, inte någon världsfrälsare. Han var positiv till den milda reglering som är den direkta orsaken till banksektorns problem.
Konjunkturnedgångens effekter är givetvis kännbara i hela världen. Övergångsregeringen i Skottland gör allt vad dess begränsade befogenheter medger för att dämpa de värsta konsekvenserna, lindra företagens börda genom skattelättnader, påskynda investeringarna i infrastrukturprojekt och prioritera program för utbildning och kompetensutveckling för att hjälpa människor att finna arbete.
Skottland har gott om energiresurser och en enorm potential att utveckla förnybara energikällor som havsvindkraft, vågkraft och tidvattenkraft. EU-stöd till utveckling av ren framställning och distribution av energi är inte bara gynnsamt för den skotska ekonomin. Det gynnar också andra delar av EU, bidrar till energitryggheten och dämpar klimatförändringen. Jag hoppas verkligen att det inte ska dröja länge förrän Skottland kan spela en ännu mer aktiv och konstruktiv roll i världen som en ordinarie, oberoende medlemsstat i Europeiska unionen.
Gabriele Zimmer
- (DE) Herr talman! Det förvånar mig att rådets ordförande, som förlorade en förtroendeomröstning i sitt parlament i förrgår, talar så kritiskt om tidigare politik som misslyckats. Han säger att den väg som USA valt har misskrediterats historiskt sett. Han menar uppenbarligen att man inte bör förlita sig på sociala stimulansåtgärder i kristider och han har uttalat offentligt att man inte bör tvinga AIG-cheferna att betala tillbaka sina bonusar. Han har dock också offentligt sagt att ansvaret för finanskrisen, för den ekonomiska krisen, kan begränsas till USA:s tidigare agerande och att han inte behöver vara självkritisk och ställa sig frågan om huruvida EU:s egen strategi, som präglas av kommersialisering, konkurrenstryck och ohämmad globalisering, kan ha bidragit.
Jag menar att detta framgår tydligt av de relevanta delarna av toppmötets slutsatser. Där står att i den nuvarande krisen förblir den förnyade Lissabonstrategin, däribland de gällande integrerade riktlinjerna, en effektiv ram för att främja hållbar tillväxt och sysselsättning. I referensdokumenten konstateras emellertid också mycket tydligt att det givetvis måste finnas en överensstämmelse med strategin för hållbara offentliga finanser och, i anslutning till detta, fortsatta pensionsreformer. Det förvånar mig. Man har därför räknat ut att fortsatta pensionsreformer hänger samman med fortsatt privatisering av pensionssystemet, med en större andel ålderspension som täcks av kapital.
Återigen förstärker detta två avgörande orsaker till den nuvarande finansiella och ekonomiska krisen, nämligen tilltron till finansmarknaderna, trots att krisen utlöstes av turbulens på finansmarknaderna, och ytterligare skärpning av i synnerhet den sociala uppdelningen. Men det var ju just den enorma tillströmningen av likvida medel som gav upphov till denna sociala uppdelning - en uppdelning efter inkomstfördelning. Det är här korrigeringarna bör göras. Därför förstår jag inte varför kommissionen och rådet inte antog motsvarande korrigeringar vid sina diskussioner under toppmötet.
Om man talar om Lissabonstrategin måste man också nämna kommissionens vitbok om politiken på området finansiella tjänster (2005-2010), enligt vilken EU:s marknad för finansiella tjänster ska integreras med den globala marknaden för finansiella tjänster. Där talas också om de motsvarande artiklarna i Nicefördraget och Lissabonfördraget, som å ena sidan förbjuder alla former av begränsningar av den fria rörligheten för kapital och å andra sidan pressar finansinstituten att införa fri rörlighet för finansiella tjänster. Det står i skarp motsägelse till alla slags åtgärder för att bekämpa krisens orsaker.
Johannes Blokland
- (NL) Herr talman! Med Lissabonstrategin ser vi till att EU kan fortsätta att konkurrera ekonomiskt med resten av världen. Det är givetvis endast möjligt om alla verkligen deltar och om vi kan säkra goda levnadsförhållanden, även i utvecklingsländerna.
Överenskommelsen vid EU:s toppmöte förra veckan är inte tillräckligt stark för att få till stånd en ny ekonomi inriktad på hållbarhet. Den ekonomiska krisen, klimatkrisen och energikrisen kräver en ny strategi, som i sin tur kräver nödvändiga investeringar. EU måste ta ledningen på detta område. Vi hade väntat oss en överenskommelse om hur klimatavtalen från Bali och Poznań ska finansieras. Det är oroande att man inte nådde någon sådan överenskommelse vid EU-toppmötet efter de långdragna förhandlingarna mellan miljö- och finansministrarna. Var finns EU:s ledarskap när det gäller konkret finansiering? Om man sopar finansieringen av utvecklingsländernas klimatplaner under mattan så urholkar man klimatavtalen på ett allvarligt sätt. Det är inte det ledarskap som behövs inför Köpenhamn.
Andreas Mölzer
- (DE) Herr talman! Den storslagna europeiska visionen har dessvärre gjort Bryssel blint och dövt för ett antal oönskade utvecklingstendenser i EU. I takt med att krisen sprider sig betalar nu medborgarna priset för detta - för nyliberala felbeslut som fattats under tidigare år och för bristfälliga förberedelser för utvidgningen österut, där medborgarna nu tycks ha fastat i skuldfällan. Turkiets anslutning, som uppenbarligen redan är klappad och klar, kommer inte heller att ge den nödvändiga energitryggheten. Tvärtom kommer den bara att leda till politisk instabilitet, islamism och ett mångmiljardunderskott i våra finanser.
Vid det kommande G20-mötet om finansiella frågor måste EU släppa den tjänarroll som man hittills har intagit i förhållande till USA:s politik. EU måste också införa strikta regler och stränga kontroller. Det var Washingtons mångåriga vägran att delta i någon form av reglering av finansiella högriskpapper som lade grunden för den nuvarande finanskrisen.
Nedskärningar måste göras under krisen. Det finns tillräckligt stor marginal för besparingar, till exempel i EU-byråernas okontrollerade tillväxt. Att öka krisfonden kan bara vara ett första steg. Vi behöver långt fler planer om ett land skulle bli bankrutt och vi behöver lösningar på de enorma sociala problem som kommer att dyka upp som ett brev på posten.
Werner Langen
- (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera det tjeckiska ordförandeskapet. Trots omfattande inrikespolitiska problem har ordförandeskapet lyckats föra EU:s agenda framåt under den värsta ekonomiska och finansiella krisen på flera decennier. Jag vill inte bara gratulera det tjeckiska ordförandeskapet utan också uppmana det att slutföra sitt mandat på ett lika bra och målinriktat sätt som tidigare.
När jag lyssnar till den socialdemokratiska gruppens ordförande tror jag att jag befinner mig på en annan planet. Han lovordar Gordon Brown, som innan han blev premiärminister var finansminister och därmed ansvarig för finanspolitiken och ramvillkoren för EU och Storbritannien. Det har påpekats flera gånger här att vi bara kan införa nödvändiga regleringsåtgärder om det sker en attitydförändring hos Storbritannien. Hur kan en person som har motarbetat detta under ett decennium utropas till vår frälsare i dag? Det kan jag inte förstå.
Den tjeckiske premiärministerns kritik av den amerikanska politiken att öka penningmängden är motiverad ur alla synvinklar. Man kan inte lösa problemen med exakt samma medel som orsakade krisen, nämligen en överdriven ökning av penningmängden och alltför många som lever på kredit. Att leva på kredit - det är detta som är problemet.
Den första prioriteringen är därför att ta kontroll över finansmarknadskrisen, ändra den bristfälliga globala jämvikten, gemensamt ta itu med de uppgifter vi har framför oss när det gäller klimatskydd och fattigdomsbekämpning och införa en ny världsmoral med en social marknadsekonomi som grund. Om vi klarar av att göra detta under den här krisen kommer det tjeckiska ordförandeskapet till fullo att ha levt upp till alla våra förhoppningar, oavsett vad som händer med Lissabonfördraget och det inrikespolitiska läget i Tjeckien.
Libor Rouček
- (CS) Mina damer och herrar! Rådsordföranden Mirek Topolánek inledde sitt anförande i Europaparlamentet i dag med ett angrepp på socialdemokratin. Jag skulle vilja säga att det är typiskt och kännetecknande för den här regeringen. Is tället för att söka enighet, samarbete och kompromisser i frågor som rör ledningen av EU har premiärminister Topolánek sökt - och fortsätter att söka - oenighet och konflikt. De här egenskaperna och denna oförmåga att samarbeta är den verkliga orsaken till den här regeringens sammanbrott. Jag vill påminna om att det inte var oppositionen som avsatte regeringen, utan det var parlamentsledamöter från regeringspartiet och från dess koalitionspartner, De Gröna, som låg bakom detta.
Jag vill dock inte fokusera på den tjeckiska inrikespolitiken. Jag vill bara påminna Tjeckien om det ansvar man har gentemot EU och gentemot EU:s medborgare under ordförandeskapet. Vi har många uppgifter framför oss. Den ekonomiska och finansiella krisen har förstås redan nämnts. Ett toppmöte mellan EU och USA kommer att hållas i Prag. Vi har en utmärkt möjlighet att tillsammans med våra partner i USA samarbeta om alla frågor i dagens globaliserade värld, från ekonomin och miljön till en lösning på konflikterna i Mellanöstern, Afghanistan och så vidare.
Slutligen vill jag än en gång kommentera Lissabonfördraget. De tjeckiska socialdemokraterna har alltid stött konstitutionen för Europa och ratificeringen av Lissabonfördraget. Så var fallet i det tjeckiska parlamentet och så kommer att vara fallet i den tjeckiska senaten när det är dags för omröstning. Jag är övertygad om att Allmänna Demokratiska Partiet, oavsett vilken situation det befinner sig i, kommer att fortsätta att vara lika konstruktivt och proeuropeiskt och att man kommer att stödja detta dokument.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Varje gång vi diskuterar ännu ett toppmöte med stats- eller regeringscheferna som har som mål att lösa ekonomiska problem konstaterar vi att de resultat som uppnåtts är bra, men att vi tyvärr ligger efter händelseutvecklingen och att genomförandemekanismerna för de här besluten är oklara.
Vad kan vi göra för att undvika de här problemen?
För det första måste länderna utvärdera vilken effekt integrationen får för deras ekonomiska politik på inrikesplanet. I dag fattas beslut ofta utifrån historisk erfarenhet, hur vi tidigare agerat i krissituationer. Tyvärr lever vi ett integrerat EU med en gemensam marknad och oftast får alla dessa beslut inte den effekt de en gång hade.
För det andra måste något slags tillfälligt institutionellt ramverk skapas för genomförandemekanismen. Ska vi vänta till dess att Lissabonavtalet ratificerats? Människors liv väntar inte, vi måste fatta beslut i dag. Det är tydligt att det måste finnas en större samordning mellan länderna i euroområdet och länderna utanför euroområdet. Hur kan vi åstadkomma detta? Jag anser att en mekanism för ett närmare samarbete kan baseras på den så kallade växelkursmekanismen eller, på engelska, ERM II. Det skulle föra de två EU, det nya och det gamla, närmare varandra och man kan uppnå konsensus.
Mirosław Mariusz Piotrowski
- (PL) Herr talman! Vid EU-toppmötet nyligen togs många frågor upp. En av dem var frågan om det östliga partnerskapet och alternativa sträckningar för gasförsörjningen. Man beslutade att för närvarande anslå mindre summor för de här målen, men det är tveklöst ett steg i rätt riktning. Europa står inför en mycket djup ekonomisk kris och måste hitta effektiva vägar ut ur den. Vi får dock inte avvika från vår vägledande princip om solidaritet. Vi bör vara särskilt medvetna om de nya medlemsstaternas problem.
Även om frågor som rör klimatförändringen diskuterades på toppmötet märks det att den kris som drabbat oss i praktiken har marginaliserat detta oerhört kostsamma pseudovetenskapliga projekt. Ekonomiska medel som avsatts för detta ändamål bör föras över till en effektiv, enad kamp mot krisens effekter. Den inrikespolitiska situationen i Tjeckien bör inte på något sätt förhindra detta.
Rebecca Harms
- (DE) Herr talman! Jag var glad att se Alexandr Vondra här i parlamentet i morse och jag är glad över signalen från ordförandeskapet att man kommer att fortsätta sitt arbete. Jag anser att vi gör Europa en otjänst i denna tid av kris om vi inte alla tar oss samman och hjälper det tjeckiska ordförandeskapet att fungera. Enligt vad jag hört från Tjeckien kommer regeringen att sitta kvar vid rodret, eftersom den majoritet som gick samman i går inte är tillräcklig för att stödja en ny regering. Jag anser att detta slags stabilitet - här syftar jag på solidaritet med det tjeckiska ordförandeskapet - är nödvändig under en kris. Jag uppmanar också flera västeuropeiska länder, t.ex. Frankrike, att dämpa sin skadeglädje gentemot östländerna, eftersom det var med folkomröstningen i Frankrike som den europeiska krisen började.
Jag skulle vilja se ett modigare ledarskap när det gäller klimatfrågan och att den blir en del av det som prioriteras nu. Vi måste våga prova något nytt om vi ska lyckas ta oss igenom krisen. Min vän hade rätt: vi lever på kredit. Vi lever dock på kredit även när det gäller miljön och klimatet. Vi har slösat med resurser. Vi hanterar inte ekonomin på ett hållbart sätt. FN, Ban Ki-moon, Världsbanken - alla talar om att det som händer i dag i Kina, det som händer i Sydkorea, där mer än hälften av det nationella ekonomiska programmet på kort sikt öronmärks för klimatskydd och hållbar utveckling, är rätt och att det är där framtiden finns. Tyvärr visar Europeiska rådet för närvarande inte prov på särskilt mycket mod. Tyvärr tror jag inte att man kan skylla enbart på Tjeckien.
Talmannen
- Tack, fru Harms. Ni har rätt. Vi är alla syndare - vissa mer än andra.
Mary Lou McDonald
- (EN) Herr talman! Mitt i denna ekonomiska kris - en kris som skapats och orsakats av en misslyckad politik på medlemsstats- och EU-nivå - måste bevarandet av jobben och skapandet av nya jobb vara en absolut prioritet. Vi måste hejda den utveckling där jobben försvinner i snabb takt. Detta kommer att kräva proaktiva satsningar av regeringarna i medlemsstaterna.
En fundamentalistisk tro på den fria marknaden får inte vara ett hinder för att behandla löntagarna rättvist. Den bristfälliga regleringen av finansmarknaderna har alltid lett till stöld och korruption. Den alltför kraftiga avregleringen och privatiseringen av offentliga tjänster kommer också att sluta i tårar.
Kan man tro på det återkommande talet om att vi måste lära oss en läxa av den ekonomiska krisen? Det är frågan. Om man kan det behövs nu definitivt en grundläggande förändring av EU:s politik och av EU-fördragen, vilket borde vara föremål för överläggningar i rådet. Lissabonfördraget är förlegat. Det är ett fördrag för en misslyckad politik. Vi behöver ett nytt fördrag för en ny tid.
Paul Marie Coûteaux
- (FR) Herr talman! Ordförandeskapets slutsatser från det senaste rådsmötet är underhållande läsning. De liknar ett segertal för en armé på marsch. Här finns det sentimentala inslag som är vanligt i sådana tal, inte minst när de upprepade gånger intygar att EU när krisen är slut kommer att bygga en starkare ekonomi för framtiden, och när de på nytt lyfter fram Lissabonstrategin, trots att den helt spårat ur.
Det är ganska uppenbart att eurokrater, eurofiler och ultraeuropéer av alla de slag har förlorat greppet om verkligheten när stänger in sig i sina elfenbenstorn. Alla är väl medvetna om att euroområdet var det första område som gick in i en recession, eftersom man hade den lägsta tillväxttakten i världen under åtta år. Det var också det område som hade de största problemen med konkurrenskraft och sysselsättning. Framför allt är det euroområdet som - på grund av den allmänna trenden att ta ifrån de olika länderna deras naturliga försvar - är sämst rustat för att reagera.
I praktiken är den enda fördelen med krisen att den kommer att få de befolkningar som låtit sig invaggas i trygghet av ekonomiska prognoser och antinationell propaganda att vakna. Endast medlemsstaterna kommer att ha de legitima instrument som krävs för att vidta långtgående åtgärder, och de måste frigöra sig från EU:s och eurons bojor om de ska kunna lyckas med dessa åtgärder. Åtminstone för de franska medborgarna blir det allt tydligare att det inte kommer att finnas någon trygghet utan Frankrike, inget Frankrike utan fransk politik och ingen fransk politik utan nationell och folklig suveränitet.
Roberto Fiore
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det tycks som att tesen om att bankerna ska vara centrala för ekonomin och att globaliseringsprocessen också ska vara en grundläggande del av vår ekonomiska framtid fortfarande står i centrum för den här debatten.
Den tesen är helt felaktig. Vi bör återgå till vårt samhälles traditionella ekonomiska vision om social rättvisa och verklig produktion. Eftersom vi alla äter, går och lägger oss på kvällen och bär kläder bör vi koncentrera våra aktiviteter och insatser på att stärka jordbruket, på att bygga hus och på tillverknings- och hantverksindustrierna.
Utan denna nya vision kommer vi att falla tillbaka i eviga kriser där bankernas ockerverksamhet kommer att fortsätta att styra människor och orättvisa kommer att vara ett centralt inslag i vår tillvaro.
Jana Hybášková
- (CS) Herr talman! Jag vet inte vem jag talar till eftersom det tjeckiska ordförandeskapet inte ens försökt vara närvarande. Jag gratulerar till toppmötets resultat. De ökade resurserna till IMF, fördubblingen av krisfonden, det östliga partnerskapet, stödet till strategisk infrastruktur och stödet till Nabucco uppfyller samtliga det tjeckiska ordförandeskapets ”tre E:n”. Det är synd att förberedelserna inför Köpenhamn släpar efter och att det tjeckiska ordförandeskapet inte har använt sig av vårt arbete med energi- och klimatpaketet.
Vi diskuterar dock inte något av detta i dag. Ert ordförandeskap, i likhet med er regering, representerar en dubbelmoralens politik. I Europa poserar ni som sympatiska européer och stora integrationsförespråkare, men på hemmaplan talar ni om hur ni ska köra över alla och ni talar om Lissabonfördraget som om det inte vore annat än en pappersbit. Ni har misslyckats med att integrera er egen regering. Att välja Václav Klaus till president hör också till dubbelmoralens politik. Miljontals tjecker och moraver har som mål att befästa våra band till Västeuropa, vilket kommer att hjälpa oss att ta oss igenom den värsta krisen. Det här målet kan inte uppnås om inte Lissabonfördraget ratificeras. Fördraget är nu allvarligt hotat och det är delvis också ert ansvar. Om ni fortsätter att regera i någon form bör ni också tydligt ta ställning för ratificering. Det finns sociala och politiska eliter i Tjeckien som vill ha en ratificering och är beredda att ge sitt stöd till alla som går vidare med den. Mitt eget parti, Europeiska demokratiska partiet, kommer att göra allt vi kan för att få till stånd en ratificering.
Den andra viktiga fråga som försummats är euron. Ni kan delta i G20-mötet och representera EU på mötet. Det är viktigt att EU försvarar de åtgärder man vidtagit inför USA och inte bara bedriver en politik med alltför omfattande stimulanspaket som kan leda till hyperinflation. Det är viktigt att ha en europeisk värdepapperskommission och att behålla stabilitetspakten. Detta gäller dock även oss på hemmaplan och det är ert parti som under många år har sett till att vi står utanför euroområdet.
De föreslagna åtgärderna är utmärkta. I dag är de dock bara förslag. Som Angela Merkel sagt är det genomförandet som är det viktiga. Det som krävs är den politiska vilja och enighet som gör det möjligt att omsätta detta i verkligheten. Ni talade om en förtroendekris. Det är det vi har här. Slutför Lissabonfördraget, ändra inställning till euron och underlätta för ett snabbt utnyttjande av strukturresurser. I annat fall kommer ni att få svårt att representera de 60 till 70 procent av tjeckerna och moraverna som inte vill möta Europa på ojämlika villkor, utan som vill leva i Europa på ett normalt sätt.
Jan Andersson
Herr talman! Det är en fråga som upptar en stor del av EU:s medborgare idag. Det är den ökade arbetslösheten och de ökade klyftor som den medför. De måste ha blivit oerhört besvikna på resultaten av det senaste toppmötet. Vid detta toppmöte fastställdes ingen som helst strategi för att möta den ökande arbetslösheten. Man säger att man redan gjort det som behöver göras. Dessutom säger man att det toppmöte som skulle ha ägt rum i början av maj inte längre är ett toppmöte. Nu är det ett trojkamöte. Det är en tydlig signal till medborgarna att EU:s ledare inte sätter sysselsättningen och kampen mot arbetslösheten först.
Europaparlamentet är heller inte involverat över huvud taget - en månad före Europaparlamentsvalet! José Manuel Barroso har kallat till överläggningar idag, men i rådets slutsatser är Europaparlamentet inte ens omnämnt.
Jag vill säga något kort om automatiska stabilisatorer. GM, USA och Sverige har nämnts här i debatten. Det är sant att vi i Sverige har bättre socialförsäkringssystem, men ersättningsnivåerna har sjunkit från 80 procent. En bilarbetare som blir arbetslös får idag ut en ersättning som ligger någonstans mellan 50 och 60 procent av lönen. Så fantastiskt bra är det alltså inte längre.
Till sist några ord om rörlighet: rörlighet är viktigt i EU, liksom kampen mot protektionism. Men kommissionen och rådet måste ta sitt ansvar och se till att lika lön för lika arbete gäller i hela EU. Då kan vi också jobba för ökad rörlighet och mot protektionism.
Sophia in 't Veld
- (NL) Herr talman! Mycket har sagts om hur mycket pengar vi faktiskt måste avsätta för att bekämpa den ekonomiska krisen. Vi skulle kunna diskutera det i många timmar. Jag tror att det också är nödvändigt att ta hänsyn till framtida generationer och inte lämna över problem till dem som de måste lösa. Förutom detta är dock frågan om vad vi lägger de här pengarna på kanske ännu viktigare. Det oroar mig när jag ser den reflexartade reaktionen att än en gång överösa de gamla industrierna och den gamla tekniken med pengar, i ett försök att hålla vacklande industrier under armarna.
Det är också slående att avsnitten om den ekonomiska krisen och om energi och hållbarhet i rådets slutsatser behandlas som två separata frågor, trots att tiden faktiskt är mogen för att slå samman de här två frågorna. Jag vill inte vara lika pessimistisk som Claude Turmes var tidigare, men nu är det verkligen dags att investera i ny teknik och i kunskap. Det är oacceptabelt att flera miljarder pumpas in i bilindustrin, medan man måste hitta besparingar inom utbildningen. Vi har verkligen fått allt om bakfoten där.
En annan punkt är lösningarna för länderna i Östeuropa och länder som inte ingår i euroområdet. De här länderna blir i viss mån svikna när man nämner en summa på 50 miljarder euro. Jag undrar om rådet och kommissionen också överväger alternativet med ett snabbare inträde i euroområdet för de länder som ännu inte är medlemmar, med tanke på att det ligger i hela EU:s intresse att de här länderna är stabila och starka.
Slutligen är jag mycket oroad över bruket av nationalistisk jargong och alla de nationella ledarnas tendens att först se till en lösning som gynnar deras eget land. Vi måste alla ta extremhögerns uppgång på allvar och se till att vi tar itu med den före valet.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Herr talman! Jag vill uttrycka mitt stöd och gratulera den grupp av europeiska ledare som träffades i förra veckan.
När det gäller Irland är det nu mycket tydligt att slutsatsen är att vi vill ha stöd från EU i Irland. Vår ekonomi var stark men har försvagats, i likhet med ekonomierna runt om i världen för närvarande. Det är tydligt att vi kommer att ta oss ur den här krisen genom att samarbeta, och den största utmaning som Europa står inför just nu är att samarbeta och att stärka den ekonomiska enhet vi har, så att vi kan stödja varandra - i stället för att försvaga EU, som en del föreslår. Det är uppenbart att de grundläggande regler som finns i Lissabonfördraget nu behövs mer än någonsin. Som ett gammalt irländskt talesätt lyder: ”Utan enighet finns ingen styrka.”
Jean-Luc Dehaene
- (NL) Herr talman! Vid varje EU-toppmöte kan vi verkligen beklaga oss över att den europeiska dimensionen inte får tillräckligt genomslag i beslutsprocessen. Jag hade också förväntat mig en tydligare europeisk dimension när man angriper krisen. I dag är det dock viktigare att genomföra det vi har fattat beslut om, i stället för att tjata om ytterligare planer samtidigt som vi glömmer att genomföra det vi fattat beslut om. Därför anser jag att vi i parlamentet, tillsammans med rådet och kommissionen, nu måste prioritera att faktiskt genomföra det vi fattat beslut om. I det avseendet ställer jag mig helt och hållet bakom kommissionen.
Vi måste också visa att vi verkligen är enade kring den globala hållningen till krisen, och jag hoppas att så kommer att vara fallet både i Köpenhamn och vid G20 - att EU kommer att kunna förmedla ett enhetligt budskap. För att kunna göra det måste vi dock se till att vi inte äventyrar det vi åstadkommit internt, att den inre marknaden verkligen förblir en inre marknad utan inre protektionism och att vi stärker den gemensamma valutan. Vi måste dra lärdom av våra erfarenheter och öka finansieringen till Europeiska centralbanken och även avsätta medel för att kunna agera med en europeisk dimension. Vi måste också se till att utvidgningen verkligen genomförs och att vi också visar solidaritet med nya medlemsstater i dessa svåra tider. Det är det EU är till för. Solidaritet med mindre utvecklade länder måste också vara en del av EU:s globala hållning.
Jag vill avsluta med några korta ord om Lissabonfördraget. Vi i parlamentet måste tydligt visa var vi står. Vi måste veta exakt vad som kommer att hända direkt efter valet till Europaparlamentet. Det förutsätter dock att parlamentet verkligen intar en enad hållning och av det skälet kan jag inte riktigt förstå presidiets ställningstagande att vi inte behöver debattera betänkandena om olika ståndpunkter i parlamentet. Jag vill att vi omprövar detta ställningstagande så att vi kan förhandla med rådet utifrån en hållning som antagits av parlamentet.
Riitta Myller
- (FI) Herr talman! Det bästa sättet att förbättra energiförsörjningen i Europa är att öka energieffektiviteten och användandet av förnybara energikällor. Alla medlemsstater måste investera i de här områdena och det måste de göra snarast, annars kommer vi inte att uppfylla målen i vårt eget klimatpaket.
Den här typen av investeringar är dessutom särskilt lämpliga att göra i svåra tider. Genom att investera i energieffektivitet och förnybar energi skapar vi, som redan har sagts här mer än en gång, nya, hållbara jobb. Dessutom lägger vi också grunden för en ekonomi med mindre koldioxidutsläpp.
Nu behöver vi konkret handling. Tyvärr lyckades inte toppmötet övertyga alla om det. Sammantaget bör alla lösningar på den ekonomiska krisen ha som mål att förhindra att den globala uppvärmningen når en kritisk punkt. Det måste också bli resultatet av mötet med G20-länderna. När EU agerar samfällt kommer också USA att anta samma mål.
Olle Schmidt
Herr talman! För snart 20 år sedan föll Berlinmuren. I dagens svåra ekonomiska läge har man åter kunnat skönja uppbyggnaden av en ny mur i Europa, denna gång en ekonomisk sådan. Detta får inte ske!
Även om extra medel har anslagits för att bistå länder i svårigheter känns engagemanget blandat bland EU:s ledare. Det är oroväckande att Renault flyttar sin produktion från Slovenien till Frankrike. Vi får inte tillåta protektionismens spöke att åter härja fritt. Priset om vi ännu en gång misslyckas att hålla ihop Europa är alldeles för högt. Historien kommer att straffa dem som sviker sitt ansvar. Därför var det skönt att höra Gordon Browns tydliga budskap i går: "We will not walk away!" Detta måste också gälla president Nicolas Sarkozy.
Det finns all anledning att välkomna De Larosière-gruppens förslag. Det är ett balanserat förslag som innebär EU undviker överreglering, men att övervakningen av finansmarknaderna förstärks väsentligt. ECB får en allt viktigare roll. Även de nationella tillsynsmyndigheterna ges bättre möjlighet att samordna sig och utbyta information. Också i kristider måste politiken vara rimlig. Att föreslå regleringar som mer stjälper än hjälper kan inte vara vårt svar i svåra tider.
Charles Tannock
- (EN) Herr talman! Rådets uttalande om det östliga partnerskapet är mycket välkommet. Som föredragande för den östliga dimensionen i den europeiska grannskapspolitiken stöder jag närmare förbindelser med de sex länderna i öst. Att 600 miljoner euro avsätts för det östliga partnerskapet är utmärkt, och jag välkomnar det föreslagna stödet inom det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet som syftar till att säkra energiförsörjningen inom EU genom bättre förvaringsfaciliteter för olja och gas och genom att bygga nya ledningar.
Rådet stöder också med rätta den nya idén om den parlamentariska församlingen Euronest, som kommer att bidra till att låsta konflikter kan lösas, t.ex. tvisterna i Nagorno-Karabach och Transnistrien. Det östliga partnerskapet får dock inte användas för att dämpa ambitionerna att bli medlemmar i EU hos länder som utan tvekan har rätt att ansöka om sådan status, nämligen Ukraina och Moldavien.
Rådet har också med rätta beslutat att fördubbla stödpaketet till länder i Östeuropa utanför euroområdet som har ekonomiska problem - från 25 miljarder euro till 50 miljarder euro. De här åtgärderna kommer att bidra till att stabilisera länder som Ungern och Lettland. Vi får dock inte heller glömma Ukraina, som drabbats av mycket svår ekonomisk turbulens. En bankkollaps i Ukraina skulle kunna få katastrofala smittsamma konsekvenser för länder i andra delar av Östeuropa och även i Italien och Österrike, länder vars banker är mest exponerade mot marknaden i Ukraina.
Slutligen godtar jag helt och hållet Turkiets och Rysslands rätt att vara observatörer i Euronest, men inget av länderna bör utnyttja den här positionen för sina egna, utrikespolitiska syften. Medlemmarna i Euronest är suveräna stater med rätt att fatta beslut om sina egna euroatlantiska ambitioner. Antydan från Rysslands utrikesminister Sergej Lavrov om att det östliga partnerskapet är ett medel för EU att utvidga sin inflytandesfär utomlands är absurd. Ett sådant språk hör hemma i kalla krigets Machtpolitik, inte i modern diplomati. Om det är någon som vill utöka sin inflytandesfär är det Ryssland, vilket underströks av kriget mot Georgien förra sommaren och Kremls återkommande politiska destabilisering av länder som Ukraina och de baltiska länderna.
Proinsias De Rossa
- (EN) Herr talman! Jag ber att få gratulera till att ni lyckades uttala mitt svåra namn rätt!
De konservativa här och i medlemsstaterna är som bråkiga barn. Efter att ha stampat med fötterna i åratal och krävt avreglering av bankerna och ”skuggbanksystemet” är de nu beredda att godta en sträng reglering - men bara om vi låtsas att det var deras idé hela tiden. De är barnsliga nog att forfarande kräva avreglering av arbetslivet och flexibilitet - vilket innebär inget skydd, ingen trygghet och nedskärningar av den sociala servicen. Det, mina vänner, är ett recept för att underblåsa en okontrollerbar skogsbrand.
Rådsordförande Topolánek valde Sverige som en jämförelse med Amerika. Varför inte Tjeckien? Varför inte Irland? Enkelt: den irländska regeringen håller på att nedmontera sjukvården, utbildningssystemet, barnomsorgen och yrkesutbildningen. Det fördjupar känslan av otrygghet på Irland och skapar ökad arbetslöshet - när man borde se till att behålla människor i arbete - och man gör inget för att hjälpa småföretag att överleva. Jag anser att det krävs ett regeringsskifte i Irland och en attitydförändring i Europeiska rådet. Låt oss ha ett toppmöte om sysselsättningen för alla medlemsstater den 7 maj.
Marco Cappato
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Ödets ironi har sett till att den här delen av debatten hålls utan rådsordföranden, som skulle ha varit med oss i dag. Mirek Topolánek är inte på plats. I går däremot hade vi en debatt om strategin och framtiden för Europa inför G20 med en annan ordförande, som i stället var tvungen att be om och få en inbjudan - det är oklart på vilka grunder, förutom det uppenbara som är den roll som hans land spelar.
Varför inleder jag med de här kanske obehagliga anmärkningarna? Det beror på att den ekonomiska och finansiella kris som EU står inför också är en institutionell kris, vilket tydligt visas av det faktum att rådsordföranden måste gå halvvägs in i debatten på grund av inrikespolitiska problem. Samma sak gäller den ekonomiska krisen - den har bara bemötts på det nationella planet och det har inte funnits något gensvar från EU, inget europeiskt gensvar, inte ens när det gäller budgeten. Det är ju bra att avsätta 400 miljarder euro, men vi vet att de här pengarna nästan helt och hållet hämtas från de nationella budgetarna. Ordförande Barroso! Jag anser inte att ni har gjort tillräckligt under de senaste åren för att göra regeringar och nationalstater medvetna om att det finns ett annat EU, som gör mer än att bara samordna stater, att EU i sig har en politisk funktion.
Eftersom ordförande Topolánek har talat om att utvidga det östliga partnerskapet till att omfatta Vitryssland ska jag avsluta med att nämna namnet Yana Paliakova, som drevs till självmord av de vitryska myndigheterna, för att betona att de här partnerskapen bör handla mer om lagstiftning, demokrati och frihet och inte bara om att göra affärer med den värsta typen av diktaturer.
Marian-Jean Marinescu
. - (RO) De slutsatser som rådet drar står i proportion till den kris som medlemsstaterna genomgår.
Vi måste välkomna överenskommelsen om energiprojekt och bredband som ett oerhört positivt resultat. Bland de här projekten ingår Nabucco-gasledningen och sammankopplingar mellan olika medlemsstater, t.ex. Rumänien, Ungern och Bulgarien, vilket kan bidra till att undvika en kris liknande den i januari 2009.
Att använda energikällorna från regionen kring Kaspiska havet och utnyttja Svarta havets strategiska läge är ett grundläggande villkor för att garantera EU:s energiförsörjning. Den politik som utvecklats som en del av det östliga partnerskapet måste absolut inkludera största möjliga utnyttjande av de här områdena till EU:s fördel.
Jag var överraskad över att Ekofinrådets rekommendationer inte tog hänsyn till de åtgärder som den nya rumänska regeringen presenterat i sitt regeringsprogram och som man börjat genomföra genom att anta budgeten för 2009.
Decentralisering med målet att stärka det lokala självbestämmandet och kanalisering av resurser till investeringar i prioriterade områden, som infrastruktur eller energi, för att behålla och skapa arbetstillfällen är två av de åtgärder som redan initierats av den rumänska regeringen. Utgiftsminskningen genom budgetanslag och lanseringen av reformen av utbildningssystemet som en prioritet är andra åtgärder som kan läggas till detta.
Genomförandet av de förslag som ingår i rådets ekonomiska återhämtningsprogram, framför allt när det gäller att föra fram resurstilldelningen som en del av de europeiska programmen, och godkännandet av statligt stöd, framför allt i bilindustrin, skulle ge verkligt stöd för att begränsa krisens effekter till ett minimum - inte bara i Rumänien, utan också i många andra medlemsstater inom EU.
Adrian Severin
- (EN) Herr talman! Den kris vi har är inte en kris i systemet, utan en kris som beror på systemet - det är också en ekonomisk systemkris och en demokratikris. Det är inte bara de finansiella krediterna som minskat, utan också de sociala. På gatorna i våra europeiska städer kan vi redan se tecknen som varnar oss för misstroende och oro på det sociala planet, vilket kan leda till politiskt och socialt kaos.
Därför är ett socialt toppmöte inom EU, som leder till en europeisk sysselsättningspakt, ett måste. Ett socialt toppmöte bör bland annat komma fram till att de företag som säger upp anställda inte ska genomföra aktieutdelningar, att transnationella företag måste förhandla med både nationella och europeiska fackföreningar samt att det inte får förekomma ekonomisk lönsamhet utan social solidaritet.
Denna globala kris förvärras av en kris för den europeiska integrationen. Det finns medlemsstater som har moderbolagsekonomier och medlemsstater med dotterbolagsekonomier. De förstnämnda är medlemmar i euroområdet, de sistnämnda är det inte. Program för att underlätta stabiliseringen och integrationen av de sistnämnda är avgörande för de förstnämndas överlevnad. EU kan inte överleva om man inför nya skiljelinjer.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Herr talman! Vi kan diskutera toppmötet ur ett perspektiv med två olika tidslinjer. Den längre tidslinjen omfattar strategiska åtgärder, där jag inkluderar frågan om våra partner i öst, inklusive Vitryssland. Jag menar att detta är berättigat och kommer att vara bra för EU, för våra grannar i öst och även för de framtida relationerna med Ryssland. Ekonomiskt stöd är viktigt och även om det kan mötas av kritik mitt under en kris är jag övertygad om att det är värt att investera i öst. Om öststrategin blir framgångsrik kommer EU att visa att man är en seriös aktör på den globala politiska scenen. Jag tänker inte på EU som organisation, utan i stället på att effekterna av ett gemensamt agerande talar till fördel för att den fortsatta europeiska integrationen genomförs.
Den andra dimensionen är begränsad till nuet och därmed till krisen, där ett av symtomen är förlust av arbetstillfällen och medborgarnas ekonomiska hjälplöshet. Det finns ingen universallösning på detta, men den övergripande strategin för regeringarna och för EU bör omfatta små och medelstora företags behov. Detta först och främst därför att anställda under krisen enbart förlorar sina jobb medan företagare i svårigheter förlorar sina jobb, sina anställda och hela verksamheten. Ägare till småföretag är mest flexibla och kommer förmodligen att klara sig bäst i den nuvarande svåra situationen, och eftersom de utgör merparten av den ekonomiska styrkan i Europa kan de påverka hela ekonomin.
Om ekonomisk kollaps förvandlas till psykologiskt sammanbrott, då kommer vi att befinna oss mitt i en verklig kris. Så länge som motivationen och viljan att göra något finns hos människor finns det alltid en chans att situationen börjar förbättras, och på det här området är åtgärder från EU en mycket viktig del, något som vi ansvarar för. Jag önskar oss all framgång i den här frågan.
Edite Estrela
- (PT) Toppmötets gensvar är inte tillräckligt ambitiöst. Var finns det tydliga engagemanget för att avskaffa skatteparadis och finansiella offshore-centrum? Var finns beslutet att ha moraliska synpunkter på bankchefernas löner? Ordförande Barroso! Det är rätt att säga att de rika ska betala för krisen, eftersom det var de som skapade den.
När det gäller toppmötet om sysselsättningen får det inte bli ett minitoppmöte, eftersom sysselsättningen inte är något miniproblem. Det är ett stort problem som påverkar individer och familjer. Det här är inte rätt sätt att återfå människors förtroende.
Slutligen hörde jag någon säga att de inte behöver socialdemokratiska förslag. Det är ett arrogant uttalande. Om försvararna av den nyliberala doktrinen hade lyssnat på socialdemokraternas varningar skulle vi inte befinna oss mitt i krisen nu. Ska de aldrig lära sig? Om de inte har förstått allvaret och djupet i den här krisen och om de inte har förstått vad som orsakade den, då fruktar jag det värsta. Jag fruktar att krisen kommer att fortsätta under många år, vilket inte är vad vi vill.
Tunne Kelam
- (EN) Herr talman! Jag anser att det uppmuntrande resultat som rådet uppnått är att 27 medlemsstater nu kan åka till G20 med en gemensam ståndpunkt. Det är en stor framgång och vi måste gratulera premiärminister Topolánek till hans konstruktiva roll som rådsordförande. Jag kan dela hans uppfattning att rådets framgång var EU:s vägran att ta den enklare vägen med massiva räddningsaktioner och förstatligande.
Den olyckliga tjeckiska regeringskrisen innebär nu att kommissionen och ordförande Barroso har ett än större ansvar för att styra EU ut ur krisen och se till att sammanhållning och stabilitet råder. Samtidigt måste kommissionen erbjuda mer flexibla mekanismer för att snabbt utnyttja ytterligare pengar som rådet fattat beslut om. Genomförandeförfaranden kan vara alltför klumpiga och tidskrävande. Det är särskilt viktigt att ge goda förutsättningar för småföretag och för innovation. Nu är det verkligen dags att investera mer i forskning, utbildning och yrkesutbildning.
I en ekonomisk depression finns det dock inte tid för moralisk depression. Som vanligt erbjuder en kris möjlighet till reformer. Finanskrisen har sitt ursprung i en värdekris och återhämtningen måste därför börja med att våra gemensamma värden stärks, med ett ökat engagemang för solidaritet. Och viktigast av allt är att krisen inte får vara en ursäkt för protektionism. Tvärtom måste vi agera tillsammans med medvetenhet om att krisen kommer att göra Europa starkare om vi stöder varandra och förbinder oss till reformer i Lissabonstrategins anda.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Herr talman! Europeiska kommissionen och rådet har lyckats bevara EU:s enighet, trots krafter som verkat i motsatt riktning. Det här toppmötet var relativt framgångsrikt: det skyddade den gemensamma marknaden, tog ställning mot den hotande protektionismen och - sist men inte minst - erbjöd ny hjälp till medlemsstaterna i Central- och Östeuropa, som kämpar med allt större svårigheter.
Jag vill först tacka ordförande José Manuel Barroso, eftersom det ekonomiska stödet till regionen har fördubblats i och med höjningen till 50 miljarder euro. Den ungerske premiärministern föreslog för ett år sedan att övervakningssystem för finansmarknader och banker skulle skapas, och på det här toppmötet har ett principbeslut äntligen fattats.
Än en gång tog toppmötet upp frågan om att moderbankerna har ett ansvar för sina dotterbolag, vilket min kollega Adrian Severin också har betonat, och ett mycket viktigt steg framåt har också tagits när det gäller energiförsörjningen.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Först vill jag tacka premiärminister Mirek Topolánek. Vi förstår mycket väl vad det innebär att vara EU-ordförande och vad det innebär att vara det mitt under den globala finanskrisen och den ekonomiska recessionen. Därför önskar jag verkligen att Tjeckien lyckas möta de nya utmaningarna och leda EU fram till halvårsskiftet.
Europeiska rådet i Bryssel: i dag upprepar många av oss siffror och återger överenskommelser som uppnåtts i Europeiska rådet som ett mantra. 5 miljarder euro till strategiska energiprojekt och bredband. 50 miljarder euro till medlemsstater utanför euroområdet för betalningar och för att uppnå en betalningsbalans. 75 miljarder euro till Internationella valutafonden. 600 miljoner euro för det östliga partnerskapet. Av de 5 miljarder euro som nämnts skulle 175 miljoner euro gå till den energibro som förbinder Sverige med de baltiska länderna, som fram till nu har varit en ö som varit avskild från EU:s energimarknad. Är detta mycket eller alltför lite? Är glaset halvfullt eller halvtomt? Under normala omständigheter skulle jag bedöma de resultat och överenskommelser som Europeiska rådet uppnått som tillfredsställande. Självfallet hoppades vi på mer, vi hoppades att man skulle komma överens om en bättre finansieringsplan för den europeiska ekonomiska återhämtningen. Men med tanke på alla manifestationer, alla uttryck för nationalism och protektionism, anser jag att den överenskommelse som uppnåtts tveklöst är ett bra uttryck för solidaritet, och jag skulle vilja att detta var en startpunkt, en bra början för det fortsatta arbetet.
Antolín Sánchez Presedo
- (ES) Herr talman, herr Barroso! Endast ett enat EU som prioriterar tillväxt och sysselsättning i världen kommer att kunna leda internationella åtgärder för ekonomisk återhämtning, stärka krisförebyggandet och krishanteringen, förbättra regleringen av de finansiella systemen och stödja de mest sårbara länderna i denna första globala kris.
G20 representerar en majoritet av befolkningen (två av tre personer) och 90 procent av världens ekonomiska verksamhet. G20:s ansvar är att ge ett samlat, effektivt och hållbart tredelat svar för att stimulera efterfrågan och realekonomin med framtida investeringar, återupprätta utlåningen och främja en stabil internationell finansiell reglering och tillsyn som ger öppenhet, stabilitet och lämpliga incitament, som eliminerar systemrisker och som garanterar att vi inte går tillbaka till ruta ett.
Vi behöver en ny ekonomisk ordning och ett globalt styrsystem för 2000-talet som kan åtgärda de orsaker och obalanser som ligger till grund för krisen och främja en hållbar utveckling genom en öppen ekonomi som bygger på solidaritet.
Péter Olajos
- (HU) Jag välkomnar rådets beslut när det gäller det ställningstagande som ska presenteras på G20-mötet. Jag är glad att våra politiska ledare har insett att åtgärder för att ta itu med den globala krisen och kampen mot klimatförändringen har en nära koppling.
Grunden i utvecklingsplanen ”Green New Deal”, som lagts fram av premiärminister Gordon Brown och president Barack Obama, är att koppla ekonomiska stimulans till miljöinvesteringar med stöd för ökad energieffektivitet och miljövänlig teknik.
Jag delar dock inte rådets syn att framstegen i genomförandet av det europeiska ekonomiska stimulansprogram som antogs i december förra året är tillfredsställande. Även om det kommer att dröja innan dess positiva effekter på ekonomin märks råder det ingen tvekan om att det storskaliga budgetpaketet, som motsvarar 3,3 procent av EU:s BNP - dvs. mer än 400 miljarder euro - kommer att generera nya investeringar och skapa arbetstillfällen.
Programmet bidrog dock bara i liten utsträckning till att omvandla EU till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. Trots att vi talar med skärpa om att förbättra energieffektiviteten och energibesparingarna ägnas ändå mer uppmärksamhet och större medel åt energileverantörerna, åt att diversifiera försörjningslederna och åt att främja EU:s energiintressen i förhållande till tredjeländer.
Vi måste utan tvekan utveckla energiinfrastrukturen, men inte på bekostnad av minskad förbrukning. EU har fortsatt för avsikt att spela en ledande roll i det globala klimatavtalet. För att kunna göra det måste vi snabbt komma överens om utvecklingen av en global koldioxidmarknad, om ekonomisk kompensation för utvecklingsländer, om tekniskt stöd och om att bygga kapacitet och äntligen förtydliga principerna om ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna.
Dariusz Rosati
- (EN) Herr talman! Jag vill först och främst tacka det tjeckiska ordförandeskapet för det lyckade toppmötet. Som jag ser det lyckades toppmötet fatta ett antal viktiga beslut, men jag tycker ändå att det behövs mer, och att vi måste öka tempot.
När vi nu ska resa till G20-mötet i London om en vecka, tycker jag att vi fortfarande är alltför integrerade för att handla på egen hand, och alltför splittrade för att handla gemensamt. Jag anser att vi bör fokusera på tre huvudområden.
För det första, naturligtvis, arbetsmarknaden. Miljoner européer är rädda för att bli av med sina jobb, och jag förstår faktiskt inte hur Frankrikes president resonerar när han motsätter sig toppmötet. Ett toppmöte enligt konstens alla regler - det är precis vad vi behöver just nu.
För det andra är det bra att vi åtminstone delvis har lyckats avstyra de protektionistiska tendenserna. Men de finns ju fortfarande kvar. Här tror jag att solidaritet är nyckelbegreppet.
För det tredje är huvudsaken att vi återupprättar förtroendet för marknaden. Jag hör inte ens till dem som hävdar att det råder kapitalbrist på marknaden - jag tycker att tillgången på kapital är tillräckligt god. Problemet är hur vi ska omvandla dessa pengar till reell efterfrågan. För att lyckas med det behöver vi återupprätta hushållens och företagens förtroende.
Mario Mauro
- (IT) Herr talman, ordförande Barroso, mina damer och herrar! En av de viktigaste frågorna på den internationella dagordningen just nu är hur vi ska kombinera stöd-, stimulans- och lagstiftningsåtgärder. De motsättningar som finns visar hur olikartade krishanteringsstrategier de ekonomiska stormakterna har följt. Vi kan bara hoppas att man hittar någon form av lösning vid G20-mötet.
Det är ju faktiskt ingen hemlighet att Washington kräver att länderna gemensamt ska utfästa sig att vidta ännu fler nationella åtgärder för att stimulera efterfrågan och blåsa liv i ekonomin. Hos kommissionen i Bryssel överväger synsättet att alla åtgärder som gör nytta och behövs redan har vidtagits, och att det nu är dags att invänta resultatet av medlemsstaternas åtgärder för att bekämpa recessionen.
Det är heller ingen hemlighet att vi européer anser att vi nu behöver inrikta oss på att återställa finansmarknadernas trovärdighet, stabilitet och pålitlighet genom att skärpa lagstiftningen och införa effektivare tillsyn av bank- och kreditsektorn. I Washington dominerar uppfattningen att det behövs en återhållsam ansats som bygger på en ingående reformering av lagstiftningen och övervakningsmekanismerna.
Uppriktigt sagt tycker jag inte att det är särskilt konstruktivt att ställa de här två lösningarna mot varandra. Vi bör i stället hitta ett sätt att förena dem. Det är framför allt i det här avseendet som den europeiska visionen måste få genomslag. Det är den europeiska metod som kommissionen står som garant för - ja, vars profet den kanske rentav är. Ordförande Barroso! Jag tvivlar inte på er förmåga att omsätta våra förhoppningar i handling och föra oss upp ur avgrunden.
Katrin Saks
- (ET) Det är ett gott tecken att rådet vid sitt möte enades om flera viktiga frågor, exempelvis om energi, bredbandsprojekt och beslutet att utöka stödmekanismen till de östeuropeiska länderna.
Som jag ser det ger premiärministerns uttalande när han kom hem till Estland igen en antydan om vad Europeiska rådet lyckades respektive misslyckades med - det vill säga att Europa håller på att hitta tillbaka till sina grundläggande värderingar. Med det menade han att Europa börjar tappa intresset för ytterligare stimulanspaket, och att det finns indikationer på en återgång till en mer konservativ budgetpolitik. Han företräder ett ultraliberalt parti, så det synsättet är inte särskilt överraskande. Men det pekar på ett mer allmänt problem: regeringschefer som har en viss ideologisk bakgrund är inte beredda att vidta modiga åtgärder som kräver ett visionärt tänkande, eller åtgärder som strider mot deras ideologiska principer.
Några dagar före Europeiska rådets möte meddelade nobelpristagaren Paul Krugman att Europeiska unionens stimulanspaket kan vara otillräckligt. I år kan vi behöva 500 miljarder snarare än 400 miljarder, och sammanlagt kanske 3 000 miljarder. Vi behöver handla gemensamt och proaktivt, och inte förlita oss på den osynliga handen.
José Manuel García-Margallo y Marfil
- (ES) Herr talman, herr kommissionsordförande! Låt mig först säga att det oroar mig att ett trojkamöte - om än aldrig så öppet - har ersatt sysselsättningstoppmötet i maj. Detta beslut är en återgång till 1996, när sysselsättningen ansågs vara en politisk fråga som enbart angick medlemsstaterna.
För det andra: vad penningpolitiken beträffar vill jag och hela min partigrupp att centralbanken ska vara fullständigt oberoende. Men att banken är oberoende betyder inte att den inte får kritiseras.
Låt mig här passa på att säga att jag gärna skulle se att Europeiska centralbanken agerade mer kraftfullt för att sänka räntorna, eftersom de betyder så mycket för EU:s export, och att banken införde generösare återbetalningsfrister för sina lån. Federal Reserve beviljar lån med tre års löptid, medan centralbankens lån endast löper på sex månader.
Vad penningpolitiken angår vill jag tillägga följande: jag hoppas att räddningspaketen för finansmarknadens aktörer, och de eventuella planerna på att köpa upp tillgångar som helt eller delvis förlorat sitt värde, inte leder till att banker som tar emot stöd får en konkurrensfördel jämfört med banker som har handlat förståndigt och därför inte behöver något stöd.
Finanspolitiska stimulansåtgärder är en fråga som vi har debatterat ingående nu på förmiddagen. Räcker de? Gör vi för lite? Gör Förenta staterna mer än vi? Oavsett vad vi kommer fram till i denna debatt är en sak säker: Vi bevittnar de mest omfattande finanspolitiska stimulansåtgärder som vår generation varit med om sedan 1929.
Vi måste därmed samordna våra åtgärder på ömse sidor av Atlanten. Samarbetet behöver särskilt förstärkas på två områden. Vi måste sända ut en antiprotektionistisk signal till hela världen genom att avsluta Doharundan. För det andra behöver vi gemensamt utreda vilka obalanser det finns i världen. Det är de som har orsakat den här krisen.
Beträffande stabilitetspakten kan jag konstatera att kommissionens ståndpunkt här och var är motsägelsefull. Dagens skulder blir morgondagens skatter. Kommissionen borde se till att medlemsstaternas åtgärder följer Lissabonstrategin, så att de inte riskerar att bli statsfinansiellt ohållbara. Den bör därför ytterst uppmärksamt övervaka hur länder som dragit på sig alltför höga underskott planerar att återgå till normalnivåerna. Det gäller även mitt eget hemland - jag är ju spanjor.
Herr talman! Tack för att ni varit så frikostig med tiden, det har inte undgått mig på något sätt.
Talmannen
- Min bäste ledamot! Vi bekämpar inflationen såväl på valutaområdet som på talartidsområdet.
Pierre Pribetich
- (FR) Herr talman! Slutsatserna från Europeiska rådet omfattar 22 sidor, men bara en enda korthuggen formulering berör problemet med biltillverkarnas framtid och om EU ska ha någon industripolitik. Räcker det som svar till 12 miljoner förväntansfulla arbetstagare i sektorn, eller för att bemöta oron hos 6 procent av Europeiska unionens arbetstagare? Står det i proportion till vad som står på spel? Det finns inget förslag till europeisk plan, ingen utstakad kurs för bilindustrins framtid och ingen vilja att samordna medlemsstaternas politik.
Den 19 november 2008 höll jag ett anförande här i kammaren, för den franska socialdemokratiska delegationens räkning, i syfte att ställa alla de berörda parterna i EU mot väggen. Jag uttryckte min önskan om en ny uppgörelse om personbilssektorn, liksom om att medlemsstaterna och unionen skulle vidta samordnade åtgärder i form av en solidarisk, strukturerad, snabb och verksam industripolitik på kort, medellång och lång sikt.
Efter en gemensam resolution från flera partigrupper fyra månader senare koncentrerar vi oss nu än en gång på bilindustrins framtid. Vad hindrar er från att reagera, från att handla, från att ta itu med utmaningen innan det är för sent? Det här är inte retoriskt menat, herr Topolánek - jag uppmanar er att handla.
Harlem Désir
- (FR) Herr talman! Man har svårt att dölja sin besvikelse efter det här toppmötet.
Om en dos självbelåtenhet och illusionism vore tillräckligt för att få ekonomin att återhämta sig hade vi kunnat kalla mötet framgångsrikt. Jag inser ju att ekonomi till stor del handlar om psykologi, och att vi behöver göra vårt bästa för att bygga upp förtroendet igen. Men krisen fördjupas, samtliga medlemsstater slungas allt längre ned i recessionen och arbetslösheten stiger dramatiskt. I det läget är det ändå rätt förbluffande att höra rådet förklara sin tilltro till utsikterna för EU:s ekonomi på medellång och lång sikt, och sin beslutsamhet att göra allt som krävs för att återställa sysselsättningen och tillväxten.
Men vad är det man är beslutsam att göra? Alla förslag på sysselsättningsområdet har rensats bort från rådets dagordning. Det har man skjutit upp till i maj. Rådets möte nu har utmynnat i att man har förvandlat sysselsättningsmötet i maj till enbart ett möte för trojkan. Det verkar som om president Nicolas Sarkozy lyckats få med sig övriga medlemsstater på att det är onödigt att förbereda förslag om att göra sysselsättningen till ett prioriterat område för Europeiska unionen. Man kommer att tänka på den undantagsklausul för hela sysselsättningsaspekten i EU-fördragen som andra regeringar - bl.a. en konservativ brittisk regering - tidigare har begärt.
I dag är det alltså Nicolas Sarkozy som begär en sysselsättningspolitisk undantagsklausul. Om den inställningen smittar av sig på andra medlemsstater finns det anledning till oro. Det förvånar mig inte särskilt att detta sker under ert kommissionsordförandeskap, herr Barroso - kommissionen har på olika sätt marginaliserat den europeiska socialpolitiska agendan under sin mandatperiod. Den har infört undantag från Europeiska unionens social- och sysselsättningspolitiska prioriteringar och har vikit sig för kravet nyligen från en medlem av er egen majoritet, alltså den konservativa gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Men jag anser ändå att det är en stor skam. Det blir arbetstagarna som i slutänden får stå för notan när Europa drar sig ur samordningen av inte bara återhämtningspolitiken, utan också sysselsättningspolitiken.
Lika illusoriskt är beloppet 400 miljarder euro som ni räknar ihop. Beloppet utgör inte bara summan av medlemsstaternas återhämtningsplaner, utan består framför allt av politiska åtgärder som inte ens har något med medlemsstaternas återhämtningsplaner att göra, eftersom det handlar om de ökända ekonomiska stabilisatorerna, det vill säga om sociala utgiftsökningar till följd av den ökande arbetslösheten. Ni pytsade ut ytterligare 5 miljarder euro, men det smärtade er att göra det.
Jag anser därför att vi tvärtom behöver en verklig återhämtningsplan av samma slag som den som Förenta staterna har lanserat. De har lagt upp över 780 miljarder dollar på bordet. Vi behöver också samordna våra ansträngningar för att hjälpa arbetstagarna att överleva under krisen. Ska vi återställa förtroendet för vår ekonomi och dess vitalitet är ökad efterfrågan dessutom en mycket effektivare metod än självbelåtenhet för att sätta fart på tillväxten.
Elmar Brok
- (DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Nu förstår ni att det var bättre att jag satt här borta.
Låt mig först ta strid med Martin Schulz genom att säga att det tjeckiska ordförandeskapet, med premiärminister Mirek Topolánek i spetsen, så här långt har varit ett förträffligt ordförandeskap.
(Applåder)
Jag är stolt över att detta var, och är, första gången som ett land i den före detta Warszawapakten står för ordförandeskapet. Det symboliserar vår europeiska enighet och förtjänar därför allt tänkbart stöd.
Låt mig för det andra påpeka att vi nu, vad Lissabonfördraget angår, är i en besvärlig sits. Jag ansluter mig till dem som kräver att premiärminister Mirek Topolánek och oppositionsledaren Jiří Paroubek tar sitt ansvar och sätter sig vid förhandlingsbordet. Inrikespolitiska problem får inte påverka hela Europas öde.
Slutligen en kommentar till Martin Schulz. Det var Gordon Brown som saboterade regleringen av finansmarknaderna. Tillsammans med Tysklands socialdemokratiske arbetsmarknadsminister Olaf Scholz förhindrar Gordon Brown nu en kompromiss om arbetstidsdirektivet i linje med Europaparlamentets resolution. Martin Schulz ska inte komma och säga att det bara är han som arbetar för ett socialt Europa. Sanningen är den rakt motsatta.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Den ekonomiska krisen utgör en tung belastning för Europas företag och medborgare. Konjunkturen i medlemsstaterna försämras kraftigt, små och medelstora företag dukar under och arbetstagare förlorar sin arbetsplatser.
Jag har tillsammans med ett antal ledamöter överlämnat en skrivelse till kommissionsordförande José Manuel Barroso om läget för arbetstagarna i den rumänska och franska metallsektorn. Arbetstagarna blir i teknisk mening arbetslösa, men erhåller 70 procent av sin lön. Vi har begärt att villkoren för stöd från Europeiska socialfonden och Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter ses över, så att stödet kan omfatta fler anställda som drabbas hårt av den ekonomiska krisen och uppsägningarna.
Europeiska unionen behöver en ekonomi som utvecklas, och unionsmedborgarna behöver arbetsplatser med rimliga löner. Den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, som fastställdes i november 2008, är än så länge bara ord. Energieffektivitet kan skapa arbetstillfällen, men nämns tyvärr inte alls i förordningen från januari.
Paul Rübig
- (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill gratulera det tjeckiska ordförandeskapet. Uppgörelsen om roaming i går var sensationell och kommer att gagna EU-medborgarna.
Vi anser att det tjeckiska ordförandeskapet på ett utomordentligt skickligt sätt har förhandlat fram energi- och gaspaketet och en rad andra punkter. På samma sätt är européerna beredda att, särskilt i kristid, belöna ansträngningar som går utöver det vanliga. Vi bör därför stödja kommissionsledamot László Kovács och lägga fram fler förslag om progressiv avskrivning. Om vi utgår från att mer än 1 000 miljarder euro behöver investeras i nya kraftstationer fram till 2030 behöver vi sätta i gång redan i dag. Det skulle gagna sysselsättningen och tillväxten.
Alojz Peterle
- (SL) Låt mig först uppriktigt gratulera rådsordföranden till det tjeckiska ordförandeskapets framgångar under extremt pressade förutsättningar.
Ett och annat skarpt ord har yttrats här i dag, men jag är övertygad om att Europeiska unionens medborgare inte bryr sig om våra vänster- och högerpiruetter utan vill att vi handlar europeiskt, det vill säga att vi samarbetar effektivt och levererar resultat.
Vi står framför allt inför två uppgifter: Att visa social empati och solidaritet gentemot de mest utsatta, och samtidigt investera i de lösningar som bäst kan bidra till att vi tar oss ur krisen. Vi bör använda krisen för att katalysera en ekonomisk omstrukturering, inte bara i bilsektorn. Den ekonomiska krisen har visat att vi har ett mycket stort behov av att dels samordna vår ekonomiska politik bättre, dels stärka gemenskapens institutioner i linje med Lissabonfördraget.
I denna anda välkomnar jag de konstruktiva förslagen om finansinstitut i Jacques de Larosières rapport.
Christian Rovsing
- (DA) Herr talman! Jag vill ta upp det stora stöd som utbetalas till företag som kanske inte är överlevnadsdugliga. Det är meningslöst att vi uppmanar ett antal arbetstagare att stanna kvar i ett företag, och betalar deras löner ur statskassan, om företaget sedan läggs ned. Människorna borde få en chans att vidareutbilda eller omskola sig, eller att söka sig till företag med bättre överlevnadschanser. Vad bilsektorn beträffar tycker jag att vi har försummat utvecklingen av helt nya typer av personbilar med vätedrift, batteridrift och bränsleceller. Jag tror att en stor del av de sysselsatta skulle kunna flyttas över till sådana områden, där de kan räkna med att ha sina jobb kvar om tio år.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Låt mig göra en kort sammanfattning, ur rådets och det tjeckiska ordförandeskapets synvinkel.
(CS) Jag tror att vi nu har nått fram till ett slags symbolisk halvtid för det tjeckiska ordförandeskapet. Jag vill tacka er som har visat hur mycket ni värdesätter det arbete som vi hittills har utfört - ni är många. Det värmer naturligtvis att erhålla ett uppskattningsbevis för vårt oavbrutna arbete - sju dagar i veckan, 20 timmar om dygnet - och för det som vi åstadkom i Europeiska rådet i förra veckan. Vi har fattat grundläggande och betydelsefulla beslut. Låt mig säga en sak till er som är tveksamma och undrar olika saker. Ge åtgärderna och besluten lite tid att slå igenom, ge dem en chans att träda i kraft och visa sin kvalitet. Jag är förvissad om att de har stora förtjänster och kan få ett stort genomslag, och kommer att göra nytta när vi bekämpar den värsta ekonomiska kris som någonsin drabbat EU.
De beslut som faktiskt fattats, om 5 miljarder euro till projekt på energiområdet och till bredband, är betydelsefulla. De är betydelsefulla i förhållande till gaskrisen, eftersom vi härigenom visar att EU klarar av att handla snabbt och att reagera på behoven i många europeiska länder. Ett annat mycket viktigt beslut är att höja taket för stödmekanismen för medlemsstater med problem med 25 miljarder euro. Beslutet om 75 miljarder euro, som vi har med oss till G20-mötet i London, ger också en tydlig signal om att EU är berett att ta sin del av ansvaret för att reformera de globala finansinstituten. Jag vill peka på något som vissa av er har tagit upp, nämligen det intensiva arbete kring ett antal lagförslag som bedrivits de senaste veckorna vid sidan av Europeiska rådets möte. Att så sker är ingen slump, utan beror på rådets ihärdiga arbete under det tjeckiska ordförandeskapets ledning. Det har gjort det möjligt att vid trepartssamtalen enas om reformförslag som definitivt går på djupet. Energipaketet om den inre el- och gasmarknaden, flygpaketet med översynen av reglerna för det gemensamma europeiska luftrummet, vägpaketet som uppdaterar reglerna för tillträde till marknaden för godstransporter på väg, inklusive den känsliga cabotagefrågan, roamingförordningen och slutligen även paketet om användning av bekämpningsmedel - allt detta kan mycket väl vara konkreta resultat av vårt arbete under de senaste två-tre månaderna. Vi, kommissionen och Europaparlamentet har gjort en gemensam insats här, och jag vill därför passa på att tacka Europaparlamentet.
Ett annat exempel: I tio år har helt resultatlösa förhandlingar pågått om att minska mervärdesskattesatserna för vissa branscher där det utförs ett högt kvalificerat manuellt arbete, eller där andelen manuellt arbete är särskilt hög. Det var först under den tjeckiske finansministerns ordförandeskap i rådet (ekonomiska och finansiella frågor) som man lyckades komma överens, vilket bekräftades vid Europeiska rådets möte. Jag vill än en gång understryka det som vår premiärminister sa här tidigare: Ordförandeskapet och kommissionen är överens, och den 7 maj äger ett toppmöte om sysselsättningen rum på det sätt som parterna enades om vid Europeiska rådets möte. Vid toppmötet kommer konkreta åtgärder att läggas fram inför Europeiska rådets möte i juni. Det ska med andra ord äga rum fler överläggningar.
Många av er har berört öppenheten i EU. Låt mig framhålla att konferensen ”Fem år senare” genomfördes i Prag, i samarbete med Europeiska kommissionen, med anledning av att det nu är fem år sedan EU:s stora utvidgning. Detta skedde under vårt ordförandeskap. Konferensen visade entydigt, genom statistik som sammanställts av ekonomiska experter, att utvidgningen kan ha varit det mest framgångsrika projektet över huvud taget i EU:s moderna historia, och att vi fem år senare kan konstatera att den varit till nytta för både de gamla och de nya medlemsstaterna.
Så till det östliga partnerskapet. Vi har här enats om en förklaring om att partnerskapets instiftande toppmöte ska äga rum den 7 maj. Vi arbetar med Ukraina och andra av partnerskapets framtida medlemmar för att se till att EU här går i land med en verklig bedrift. Ytterligare ett exempel på framgångsrikt arbete är slutligen konferensen i Bryssel i måndags om gasinfrastrukturen, som genomfördes tack vare Europeiska kommissionen. Konferensen utmynnade i en förklaring om modernisering av Ukrainas gasinfrastruktur, för att förhindra att vi i framtiden drabbas av liknande kriser som den i januari i år.
Låt mig också lugna dem av er som har blivit bekymrade med anledning av en viss fråga. Visst har vi inrikespolitiska problem, och vi vet mycket väl vem som låg bakom misstroendevotumet: de tjeckiska socialdemokraternas ledare Jiří Paroubek. Men vår regering tar sitt ansvar, vi tar itu med situationen och det finns ingen anledning till oro. När det tjeckiska ordförandeskapet nu har nått fram till halvtid kan vi med säkerhet säga att vi kommer att vara precis lika framgångsrika och ansvarsfulla under den andra hälften som under den första. Så småningom kommer ni säkerligen att hylla dessa nya framgångar på samma sätt som i dag vid utvärderingen av arbetet under januari, februari och mars. Jag säger detta för att lugna er - vi agerar seriöst och ansvarsfullt, och det finns inte minsta anledning till oro.
Talmannen
- Herr Vondra! Många av mina kolleger har tackat det tjeckiska ordförandeskapet för dess insats. Jag gjorde det i början, när premiärminister Mirek Topolánek var här. Låt mig tacka er för ert stora personliga engagemang. Vi vill uppmuntra er, så att det tjeckiska ordförandeskapet blir lika framgångsrikt under andra halvlek som under den första, som ni precis sa. Lycka till med ert fortsatta arbete.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill än en gång framhålla vårt utmärkta samarbete med det tjeckiska ordförandeskapet. Under mycket svåra förutsättningar kämpar det tjeckiska ordförandeskapet hårt för EU, och jag anser att tjeckerna förtjänar vårt fulla stöd.
Låt mig avsluta. När jag avslutar blir det publikrusning, så är det alltid!
(Skratt)
Låt mig avsluta med att välkomna den breda uppslutningen kring resultatet av Europeiska rådets möte. Det råder ju ingen fullständig enighet, men jag tycker att man kan hävda att den allmänna uppfattningen är att slutsatserna var betydelsefulla. Jag känner mig uppmuntrad av det engagemang som visats av samtliga tre institutioner - parlamentet, rådet och kommissionen - för att med gemensamma krafter föra Europa ur krisen.
Vi kan vara stolta över våra beslut, men självbelåtenhet är inte på sin plats här. Det återstår åtskilligt att göra, och vi måste inrikta oss på det arbetet. Men genom att visa förtroende lyckas vi bättre med våra ansträngningar.
Nyckelordet är just förtroende. Vi måste tro på att vi ska klara av att förverkliga våra löften, tro på våra åtgärder och på att vi ska klara av att genomföra dem - som jag sa tidigare så handlar det inte om att gestikulera, utan om att prestera. Uppriktigt sagt är det knappast särskilt förtroendeskapande om vi tillkännager en ny plan varje månad eller varje vecka. Förtroendet växer när vi inriktar oss på att genomföra det som vi gemensamt har beslutat, och samordnar våra ansträngningar så att de ger resultat.
Vi måste tro på vår förmåga att driva igenom den lagstiftning vi vill ha. Utan lagstiftning kommer vi inte att kunna skapa någon tro på varaktiga förändringar.
Vi måste tro på att euroområdet fungerar och är stabilt, och på att vi klarar att ge varje behövande medlemsstat, såväl innanför som utanför euroområdet, det stöd som krävs.
Vi behöver också tro på vårt gemensamma engagemang för att bevara vår unika sociala marknadsekonomi, och på vår långsiktiga dagordning för en ekonomi med minskade koldioxidutsläpp. Jag hävdar bestämt att vi knappast kommer någon vart med demoraliserande anföranden eller något slags lillebrorskomplex gentemot Amerikas förenta stater.
Faktum är att jag i dag ser hur amerikanerna närmar sig de traditionella europeiska positionerna. Amerikanerna närmar sig vår inställning till att bekämpa klimatförändringen, och det välkomnar vi. Amerikanerna börjar också inse behovet av att förstärka välfärdssystemet.
Jag anser därför att den debatt som jag ibland får höra, och som går ut på att amerikaner och européer vägleds av helt olika principer när de angriper krisen, inte är särskilt fruktbar. Vi ser tvärtom just nu en ökad samsyn mellan EU och Förenta staterna, och förhoppningsvis fler parter än så - för det här berör ju inte bara oss och amerikanerna. Det ger mig gott hopp om att G20-mötet ska få ett positivt resultat.
Det är viktigt att vi tror på vår egen förmåga att lösa situationen, så att vi inte vältrar över ansvaret på andra. Det är viktigt att tro på de europeiska instrumenten, och på att vårt utvidgade EU, genom sina samordnade åtgärder för att bekämpa recessionen, ska klara av att ta itu med det som oroar våra medborgare mest. Hit hör naturligtvis också den ökande arbetslösheten, som för mig är den mest angelägna frågan.
Jag anser sammanfattningsvis att vi bör bygga vidare på det som vi redan har enats om och nu främst inrikta oss på genomförandet, med en stark samordning och ett starkt engagemang för att åstadkomma konkreta resultat.
(Applåder)
Talmannen
- Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Călin Cătălin Chiriţă  
Jag vill uttrycka mitt stöd för de beslut som fattades vid Europeiska unionens toppmöte i Bryssel nyligen. Särskilt välkommet är det nödvändiga beslutet att utöka stödmekanismen från 25 miljarder euro till 50 miljarder euro. Mekanismen inrättades särskilt för att hjälpa centraleuropeiska medlemsstater som drabbats av betalningsbalanskriser.
Beslutet bygger på de åtgärder som antagits för att skydda staterna i euroområdet från den globala krisen. Det utgör ett konkret bevis på EU:s solidaritet och förmåga att hjälpa stater utanför euroområdet att övervinna den ekonomiska krisen. Rumänien har, efter Ungern och Lettland, blivit den tredje medlemsstaten i EU som utnyttjat stödmekanismen - landet drabbades av en stort underskott i bytesbalansen, och de utländska kreditgivarna ströp lånemöjligheterna.
EU:s institutioner är skyldiga att uppfylla förväntningarna hos de unionsmedborgare som drabbas allvarligt av krisen. Vi kan bara övervinna den globala krisen med europeisk solidaritet, transatlantiskt samarbete och åtgärder som fungerar.
Genowefa Grabowska  
För mitt land Polen är det särskilt angeläget med en god förvaltning av EU:s nya östliga partnerskap. Det berör våra grannländer, bland annat våra allra närmaste grannar som Vitryssland, Ukraina och Moldavien, liksom Armenien, Azerbajdzjan, Georgien och andra länder längre bort.
Jag tror att programmet kommer att stärka EU:s utrikespolitik, åstadkomma en verklig ekonomisk integration av EU och dess östliga partner och garantera ett samarbete som inte bara följer marknadsekonomiska principer utan också bygger på att vi respekterar gemensamma värderingar som demokrati, lag och ordning och respekten för mänskliga rättigheter. När allt kommer omkring har vi ju vissa gemensamma mål: att inrätta frihandelsområden, ge partnerländernas medborgare ökad rörlighet, förbättra förvaltningen och samarbeta i fråga om energitrygghet, och framför allt att skapa långsiktiga leverans- och transportmöjligheter.
Vi kan därför se en tydlig partnerskapsvision från EU:s sida. Vi inväntar nu svaren från de sex länder som direkt berörs av detta program. Låt mig uttrycka förhoppningen att rådet den 7 maj i år officiellt förklarar att projektet har inletts. Det är lika viktigt för EU som för invånarna i alla de medverkande länderna.
András Gyürk
, skriftlig. - (HU) Att Europeiska unionen anslår 3,5 miljarder euro av sitt ekonomiska stimulanspaket till viktiga investeringar på energiområdet är en välkommen utveckling. Som jag ser det är detta första steget mot en gemensam energipolitik. Den slutliga listan över projekt som beviljats stöd visar tydligt att Europeiska kommissionen och medlemsstaterna, efter gaskrisen i januari, åtminstone har insett hur bra det är att kunna koppla ihop näten. Fler sammankopplingar är framför allt viktiga därför att medlemsstaterna därigenom får möjlighet att snabbt hjälpa varandra vid leveransstörningar.
Låt mig samtidigt passa på att påpeka att det finns vissa motsägelser kring den slutliga listan över investeringar som beviljats stöd. Först och främst har principen om regional balans satts ur spel. Det minsta stödet tillfaller nämligen just de medlemsstater som gaskrisen i januari slog hårdast mot. För det andra utgör anslagen till utveckling av alternativa försörjningsvägar en ganska liten andel av hela det ekonomiska stimulanspaketet. Jag tycker att debatterna kring Nabuccofrågan var otillständiga. Denna gasledning skulle bidra till att trygga energiförsörjningen i hela Europeiska unionen, och att bygga den ligger därmed i vårt gemensamma intresse. Sist men inte minst: inga investeringar avseende energieffektivitet finns med på listan över de investeringar som erhåller stöd. EU bortser därmed från paketets ursprungliga målsättning, som var att skapa nya arbetstillfällen.
Av de nämnda orsakerna bör Europaparlamentet inta en ståndpunkt som tar större hänsyn till principen om regional balans, liksom till alternativa försörjningsvägar och investeringar i energieffektivitet.
Rareş-Lucian Niculescu  
Europeiska rådets beslut att finansiera Nabucco och utse projektet till ett prioriterat energiprojekt kommer lägligt och utgör lämpliga lösningar på problemet.
Vi lade före rådets möte fram ett resolutionsförslag där vi påpekade hur farligt det är att minska finansieringen av Nabuccoprojektet. Vi måste inse att gasledningsprojektet Nabucco är det enda projekt som kan garantera en diversifiering av både leverantörer och distributionskanaler och därmed är av strategisk betydelse för Europas gasförsörjning.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) Ett av de beslut som fattades under EU:s toppmöte innebar att vårens extra toppmöte om den sociala dialogen förändrades så att EU:s ledare enbart företräds av ordförandeskapstrojkan, och inte av regeringscheferna i samtliga medlemsstater. Jag anser att beslutet visar hur apatisk man är inför framtiden för ett socialt Europa. Det kan knappast godtas av de arbetsmarknadsorganisationer som förberett sig inför mötet. Förhoppningsvis medverkar så många stats- och regeringschefer som möjligt vid mötet.
Georgios Toussas  
skriftlig. - (EL) Debatten i Europaparlamentet bekräftar att de kapitalistiskt sinnade politiska krafterna, och de krafter som vill ha ett Europa som bara tjänar vissa parters intressen, stöder snabbare kapitalistiska omstruktureringar och flexiblare anställningsavtal inom ramen för Lissabonfördraget och fullbordandet av den inre marknaden. Härigenom främjas kapitalets och EU:s strategiska val att flytta över krisens konsekvenser till arbetstagarna.
I Maastrichtfördraget och stabilitetspakten används minskningen av budgetunderskotten som svepskäl och utgångspunkt för ett totalt krig mot arbetstagarnas rättigheter och arbetarklassfamiljernas inkomster. Kommissionens aktuella beslut om varaktiga utgiftsnedskärningar drabbar folkhälsan och omsorgen hårt och går ut över arbetstagarnas försäkrings- och pensionsförmåner. När det samtidigt ställs krav på skattehöjningar försämras levnadsstandarden för gemene man drastiskt.
Förslaget till hur vi ska ta oss ur krisen och utveckla en grön ekonomi - närmare bestämt med energi, bredband och innovation - syftar till att storkapitalet ska kunna expandera sin verksamhet till nya lönsamma områden, inte till att skydda miljön eller värna gräsrötternas intressen.
Arbetstagarna bör inte finna sig i att uppoffra sig till förmån för kapitalismen. De bör gå till motangrepp, rusta för strid och fördöma de partier som sluter upp bakom Maastrichtfördraget och ett EU som bara tjänar vissa parters intressen. De bör signalera sin ohörsamhet genom att stödja det grekiska kommunistpartiet vid Europavalet i juni.
Jean-Marie Le Pen
- (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Vår ledamotskollega Martin Schulz, ordförande för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, vill ändra på parlamentets arbetsordning med förevändningen att jag annars blir parlamentets ålderspresident under nästa mandatperiod. Men för att stödja hans ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
- Det där är ingen ordningsfråga.
Jean-Marie Le Pen
- (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Martin Schulz har gjort ärekränkande påståenden och anklagat mig för hädelse. Låt mig säga att hans argumentation är ohållbar. Allt jag sa var att gaskamrarna är en detalj i andra världskrigets historia, och så är det ju också.
(Blandade reaktioner)
Fru talman! Låt mig här passa på att berätta att jag har blivit dömd till 200 000 euro i böter. Det ger väl en bra fingervisning om hur det är ställt med åsikts- och yttrandefriheten i Europa och Frankrike. Era rop kan inte dölja ert medansvar för krisen - en kris för den eurointernationalism som ni är anhängare av. Var så vänliga och låt mig tala.
Jag vill uppmana ordföranden för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet att ha vänligheten att be mig om ursäkt för sin falska tillvitelse.
Martin Schulz
- (DE) Fru talman! Det här är mycket enkelt. Alla ni som helst inte ser att den här mannen är ordförande för Europaparlamentets högtidliga öppnande bör rösta för mitt förslag om ändring av arbetsordningen.
(Applåder)
