Seksuālās vardarbības izmantošana Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos notiekošajos konfliktos
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir Komisijas paziņojums par seksuālās vardarbības izmantošanu Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos notiekošajos konfliktos.
Štefan Füle
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, mums ir jāpauž visstingrākais nosodījums par jebkādu pret sievietēm vērstu vardarbību, sākot ar iebiedēšanu un beidzot ar seksuālu vardarbību. Tie ir zemiski noziegumi, no kuriem bieži cieš visievainojamākie un neaizsargātākie cilvēki.
Diemžēl tas ir fakts, ka daudzās pasaules valstīs, ne tikai Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos joprojām nav pienācīga tiesiskā regulējuma sieviešu un meiteņu pasargāšanai no vardarbības. Nav nekā, kas mudinātu paziņot par šādiem uzbrukumiem. Ir jāiegulda daudz lielāks darbs, lai atturētu noziedzniekus no noziegumu izdarīšanas un sauktu pie atbildības par to rīcību. Uz sievietēm joprojām attiecas diskriminējoši tiesību akti un kultūrā dziļi iesakņojusies nevienlīdzība. Piemēram, Ēģiptē jaunās konstitūcijas sagatavošanai izveidotā valsts komiteja sastāv tikai no vīriešiem, un pat jaunajā valdībā ir tikai viena ministre sieviete.
Šāda situācija nav ilgtspējīga. To apliecināja drosme, ko nesenajos notikumos Tunisijā un Ēģiptē parādīja šo valstu sievietes. Ja puse iedzīvotāju ir izslēgta no politiskās un institucionālās reformas, tā, visticamāk, būs neveiksmīga.
Ņemot to vērā, mēs stingri nosodām arvien biežākās ziņas par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem, tostarp izvarošanu, seksuālo vardarbību un sieviešu aktīvistu nopietnu pazemošanu. Eiropas Savienība ir apņēmusies nostiprināt sieviešu nozīmi politikas, civilajā, sociālajā, ekonomiskajā un kultūras jomā, kā arī apkarot diskrimināciju un nesodāmību. Tāpēc vienā no astoņām ES cilvēktiesību pamatnostādnēm ir skaidri paredzēts "veicināt dzimumu līdztiesību un cīnīties pret sieviešu diskrimināciju”. Savukārt 1995. gada Barselonas deklarācijā, ar kuru tika izveidotas Eiropas un Vidusjūras reģiona partnerattiecības, šī apņēmība tiek īpaši pastiprināta attiecībā uz Eiropas un Vidusjūras reģionu.
Dzimumu līdztiesība ir viena no prioritātēm piecgadu darba plānā, par kuru 2005. gadā Barselonas augstākā līmeņa sanāksmē par godu Eiropas un Vidusjūras reģiona partnerattiecību 10. gadadienai vienojās valstu vadītāji.
Ņemot vērā šīs saistības, 2006. gada novembrī Stambulā sarīkotajā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu ministru konferencē par sievietes lomas sabiedrībā nostiprināšanu tika uzsākts novatorisks un vēl nebijis process. Ministri (tostarp Alžīrijas, Jordānijas, Libānas, Marokas, Okupētās Palestīnas teritorijas, Sīrijas un Tunisijas ministri) vienojās īstenot visaptverošu pieeju, pamatojoties uz šādām savstarpēji saistītām prioritātēm - pirmkārt, sieviešu politiskās un pilsoniskās tiesības, otrkārt, sieviešu sociālās un ekonomiskās tiesības un ilgtspējīga attīstība, un, visbeidzot, sieviešu tiesības kultūras jomā un saziņas un plašsaziņas līdzekļu nozīme.
Kopš 2006. gadā notikušās konferences tiek strādāts pie kopējas rīcības sistēmas izpildes, jo īpaši īstenojot valstu prioritātes, izmantojot pēcpārbaudes mehānismu un Eiropas Komisijas publicētos ziņojumus. Savienības Vidusjūrai partnervalstis no jauna apstiprināja savas saistības šajā jomā otrajā ministru konferencē, kura 2009. gada novembrī notika Marakešā. Diskusijās tika plaši iesaistīta pilsoniskā sabiedrība. Gandrīz visi procesa dalībnieki atzina, ka viens no galvenajiem uzdevumiem ir palielināt informētību par procesu un tā pamanāmību.
Papildus šai reģionālajai sistēmai svarīga šo satraucošo problēmu risināšanas metode ir Eiropas Savienības divpusējais dialogs, tostarp dialogs apakškomitejās, kuras risina ar dzimumu saistītus jautājumus.
Priekšsēdētājas kundze, nobeigumā ļaujiet man sacīt, ka Eiropas Savienība nepieļaus nekāda veida vardarbību pret sievietēm, un mēs izmantosim visus iespējamos līdzekļus, lai to novērstu.
Edit Bauer
PPE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, komisār! Es patiešām novērtēju Komisijas stingro apņēmību nosodīt vardarbību pret sievietēm kā kara ieroci, ko bruņotos konfliktos sistemātiski izmanto visdažādākajiem mērķiem, tostarp pazemošanai, iebiedēšanai, politiskajam teroram, informācijas iegūšanai, karavīru atalgošanai un pat etniskajai tīrīšanai. Vardarbība pret sievietēm bruņotos konfliktos lielākoties ir balstīta uz tradicionālu uzskatu par to, ka sievietes ir īpašums. Tā kā sievietes daudzās kultūrās ir kultūras tālāknodevējas un nācijas simbols, vardarbību pret sievietēm izmanto arī ar mērķi iedragāt sabiedrības vērtības un godu.
Romas Starptautiskās Krimināltiesas Statūtos seksuālā vardarbība, ko īsteno uzbrukumos civiliedzīvotājiem - cilvēcei -, ir atzīta par kara noziegumu. Dažādu seksuālās vardarbības veidu, tostarp seksuālās verdzības, piespiedu laulību un piespiedu grūtniecības izmantošana bruņotos konfliktos ir kara noziegums un uzskatāma par smagu Ženēvas Konvencijas pārkāpumu. Pārāk bieži noziedznieki, kuri karā izmanto seksuālo vardarbību, nesaņem sodu; pārāk bieži vardarbība pret sievietēm tiek pieņemta kā neizbēgama kara sastāvdaļa; pārāk bieži, noslēdzot mieru, vainīgajiem tiek piešķirta amnestija.
Ir pienācis laiks paust nosodījumu par šo necilvēcīgo rīcību ikvienā pasaules daļā, un šodien mums ir jādod zīme par to, ka šādos kara noziegumos vainīgie vairs nedrīkst palikt nesodīti.
Ana Gomes
Priekšsēdētājas kundze, atšķirībā no pašreizējām ziņām no Lībijas, kurā, kā redzam, frontes līnijā cīnās tikai vīrieši, aptuveni pirms mēneša saņemtajos fotoattēlos no Bengāzī galvenā laukuma, Tahrira laukuma, un demonstrācijām Tunisijā, Bahreinā, Sīrijā, Jordānijā un Marokā bija redzamas visdažādāko vecumu sievietes, kuras pieprasīja brīvību, tiesiskumu un demokrātiju. Sievietēm - un jo īpaši jaunām sievietēm - bija un arī patlaban ir lielākā nozīme Ziemeļāfrikā un arābu pasaulē notikušajos protestos. Šajās valstīs viņu liktenis, kuru nosaka spēcīgas patriarhālās un reliģiskās tradīcijas, ne tikai raksturos, bet arī noteiks virzienu, kādā turpmākajos mēnešos un gados šīs valstis attīstīsies savos centienos panākt demokrātiju un cilvēktiesību ievērošanu. Tāpēc par prioritāti ir jāizvirza sieviešu, kuras drosmīgi uzsāka "arābu pavasara” protestus, atbalstīšana, tostarp finansējot pilsoniskās sabiedrības organizācijas un sniedzot politisku, tehnisku un finansiālu palīdzību tām sievietēm, kuras vēlas aktīvi iesaistīties procesā, un veicinot viņu līdzdalību kā loceklēm, politisko partiju kandidātēm u. c. visās demokrātiskajās, kā arī politiskās un ekonomiskās varas iestādēs.
ES ir arī augstākajā līmenī jāmobilizē visi tās centieni novērst mēģinājumus iebiedēt, atriebties un īstenot seksuālu vardarbību pret sievietēm, kuras uzdrošinās protestēt. Kā sacīja komisārs Š. Füle, tādi piemēri kā piespiedu jaunavības pārbaudes sievietēm, kuras 8. martā protestēja Tahrira laukumā, vai Iman al-Obeidi izvarošana un apcietināšana Lībijā ir pilnīgi nepieņemami noziegumi. Mēs sagaidām, ka Augstā pārstāve un komisārs pieprasīs veikt tūlītēju un neatkarīgu šo gadījumu izmeklēšanu, padarot tos par precedentiem un tā novēršot to atkārtošanos.
Antonyia Parvanova
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, ALDE grupa ierosināja un uzsāka šīs debates, jo mēs vēlamies šovakar paust satraukumu par sieviešu situāciju pašreizējo Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos notiekošo pārmaiņu un nemieru laikā. Iepriekšējās nedēļās mēs esam pieredzējuši nopietnus cilvēktiesību pārkāpumus Lībijā un Ēģiptē, kuri īpaši ietekmēja sievietes. Es neiedziļināšos visu šo gadījumu detaļās, taču ļaujiet man norādīt tikai uz divām simboliskām un satraucošām situācijām, par kurām ir nekavējoties jāizsaka nosodījums.
Pēc tam, kad lībiešu sieviete Iman al-Obeidi bija informējusi starptautisko presi par to, ka ir izvarota grupā, M. Gaddafi atbalstošie karavīri viņu aizturēja un pirms atbrīvošanas pratināja 72 stundas. Kā jau minēja manas kolēģes, vairākas ēģiptiešu protestētājas sievietes apgalvo, ka viņām tika veiktas tā sauktās jaunavības pārbaudes - karavīri viņas arī izvaroja -, un šobrīd dažas no viņām tiek tiesātas par šo pārbaužu "neizturēšanu”. Šie gadījumi ir vēl viens pierādījums tam, ka izvarošanu konfliktos joprojām izmanto kā ieroci, ar kuru terorizēt un pazemot civiliedzīvotājus.
Būtu nepieņemami klusēt par šo šausminošo nežēlību, kas tiek vērsta pret sievietēm. Mēs aicinām Komisiju un Padomi paust stingru nosodījumu un iebildumus pret seksuālo vardarbību, iebiedēšanu un jebkāda cita veida vardarbību pret sievietēm, ko izmanto saistībā ar pašreizējiem notikumiem Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos. Mums arī jāizmanto visi mums pieejamie politikas instrumenti, lai garantētu, ka pēc tam, kad šo valstu sabiedrībā tiks ieviestas pārmaiņas, sieviešu tiesības tiks ievērotas un aizstāvētas.
Vakar mēs pieņēmām ziņojumu par ES politiku vardarbības pret sievietēm apkarošanai, un būtu nepieņemami ievērot dubultmorāli attiecībā uz mūsu politisko rīcību ārpus ES. Tāpēc sieviešu tiesību veicināšana ir pilnībā jāintegrē Eiropas kaimiņattiecību politikā, tās programmās un projektos, un vienlaicīgi ir arī jāievieš konkrēta politika attiecībā uz sieviešu tiesībām un to līdzdalību.
Barbara Lochbihler
Priekšsēdētājas kundze, piespiedu tā sauktās jaunavības pārbaudes, ko Ēģiptes armija veica Tahrira laukumā protestējošajām sievietēm, un karavīru veiktā vairākkārtējā Lībijas sieviešu izvarošana ir šausminoši noziegumi, kuri ir iemesls šā rezolūcijas priekšlikuma sagatavošanai. Mēs nedrīkstam izslēgt iespēju, ka visas Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu konfliktos iesaistītās puses izmantos seksuālo vardarbību arī turpmāk.
Pagājušajā novembrī Eiropas Parlamenta deputāti aicināja ES dalībvalstis un arī pašu ES beidzot nopietni pievērsties sieviešu situācijai karā un bruņotajos konfliktos. Toreiz Savienības augstās pārstāves ārlietās baroneses C. Ashton pārstāve ziņoja par panākto progresu. Ir uzlabota starptautiskā sistēma vardarbības pret sievietēm novēršanai konfliktreģionos, un vairākas valstis ir pieņēmušas arī valsts rīcības plānus. Ļoti svarīgi ir nodrošināt paraugprakses apmaiņu.
ES jau ir piešķīrusi EUR 300 miljonus dažādiem pasākumiem, tostarp medicīniskajai palīdzībai, un paredzējusi arī EUR 200 miljonus ANO Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1325 īstenošanai. Tiek plānots 2011. gadā konflikta zonās ieviest lokālas stratēģijas. Saistībā ar to ļoti liela nozīme ir darbinieku apmācīšanai. Tāpēc visa šī pieredze un pasākumi ir jāintegrē un jāņem vērā, īstenojot ES un Vidusjūras reģiona dienvidu valstu paktu partnerattiecībām un demokrātijai. Šajā darbā jūs noteikti saņemsiet Eiropas Parlamenta atbalstu.
Ilda Figueiredo
Priekšsēdētājas kundze, mēs zinām, ka sievietes ir aktīvi piedalījušās protestos, pieprasot lielāku demokrātiju, tiesības un brīvības Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos. Taču mēs zinām arī to, ka viņas piedzīvo vispārēju un sistemātisku izvarošanu un seksuālo verdzību, kas saskaņā ar Ženēvas Konvenciju ir noziegums pret cilvēci un kara noziegums.
Ņemot to vērā, ziņas, ko saņemam gan no Kongo Demokrātiskās Republikas, gan Ēģiptes, Lībijas vai citām valstīm, ir satraucošas. Tāpēc mēs aicinām īstenot efektīvus diplomātiskos pasākumus, kuros tiek stingri nosodīta Ziemeļāfrikā, Tuvajos Austrumos un jebkurā citā pasaules vietā izmantotā seksuālā agresija, iebiedēšana un uzmākšanās sievietēm.
Mēs arī vēlamies uzsvērt, ka ir būtiski atzīt sieviešu lomu revolūcijās, un norādīt, ka ir jāgarantē viņu tiesību ievērošana, tostarp arī viņu līdzdalība šo valstu sabiedrības jaunajās demokrātiskajās, juridiskajās, ekonomiskajās un politiskajās struktūrās, pieliekot punktu gadsimtiem ilgajai sieviešu diskriminācijai.
Emine Bozkurt
(NL) Priekšsēdētājas kundze, Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos notikušās revolūcijas ir radījušas arī iespējas. Tagad Tunisijā un Ēģiptē patiešām var sākties valsts pārveidošanas un demokrātijas ieviešanas process. Kairas, Tunisas un Bengāzī laukumos un ielās notikušajās revolūcijās sievietēm bija un arī tagad ir svarīga loma. Ir ļoti daudz iespēju, taču pastāv arī riski.
Sabiedrību šokēja televīzijā dzirdētie jaunas lībiešu sievietes apgalvojumi par to, ka viņu ir izvarojuši M. Gaddafi karavīri. Taču šis gadījums nebija pirmais, un kopš tā laika ir bijuši arī citi. Seksuālo vardarbību izmanto kā sieviešu apspiešanas un apklusināšanas instrumentu, piemēram, Kairā armija seksuāli izmantoja sievietes un veica to jaunavības pārbaudes. Lībijas karā vardarbību pret sievietēm izmanto kā kara ieroci. Varas vakuumā, kas rodas laikā, kad nedarbojas likumi, nenotiek kontrole. Sievietes zaudē likuma sniegto aizsardzību. Tāpēc, priekšsēdētājas kundze, mums ir skaidri jāliek saprast, ka šādu situāciju nevar un nedrīkst pieļaut! Mums ir jādod jaunajiem līderiem skaidrs mājiens par to, ka šāda veida noziegumi ir jāizmeklē un par tiem ir jāpiespriež sods. Nevienam, uz kura sirdsapziņas ir šādi noziegumi, nedrīkst ļaut izkļūt cauri sveikā.
Es arī vēlos uzsvērt, ka šīs sievietes ir jāaizsargā un ka nedrīkst ignorēt sieviešu lomu sabiedrības pārveidošanā. Sieviešu tiesības ir jānosaka tiesību aktos, un tāpēc sievietēm ir arī jāpiešķir amati konstitucionālajās komitejās, parlamentos un valdībās, lai darba kārtībā iekļautu sieviešu izglītību, sieviešu tiesības un ļaunprātīgu tradīciju apkarošanu. Sieviešu līdzdalības galvenais priekšnosacījums ir ekonomiskā neatkarība, tāpēc ir jāveicina uzņēmējdarbība, piemēram, piešķirot mikrokredītus.
Kristiina Ojuland
Priekšsēdētājas kundze, seksuālā vardarbība pret sievietēm - un atsevišķos gadījumos arī pret vīriešiem - Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos ir nopietna problēma, un šā reģiona iestādēm, gan jaunajiem demokrātiskajiem spēkiem, gan vecā režīma iestādēm, tā ir nekavējoties jārisina.
Es vēlos aicināt Komisijas priekšsēdētāja vietnieci/Savienības Augsto pārstāvi ārlietās un drošības politikas jautājumos baronesi C. Ashton Eiropas kaimiņattiecību politikas dienvidu dimensijas ietvaros ar attiecīgo valstu pārstāvjiem apspriest ar seksuālo vardarbību saistīto postošo situāciju, lai panāktu vainīgo saukšanu pie atbildības un nodrošinātu gan sieviešu, gan vīriešu cilvēktiesību ievērošanu.
Es uzskatu, ka seksuālā vardarbība ir visļaunākais karadarbības veids. Tā par katru cenu ir jānovērš, un vainīgajiem ir jāsaņem vissmagākais sods.
Seán Kelly
(GA) Priekšsēdētājas kundze, pirms diviem mēnešiem mēs runājām par vardarbību pret sievietēm Eiropā. Toreiz tika paziņots, ka no vardarbības ir cietusi aptuveni ceturtā daļa Eiropas sieviešu. Tagad mēs runājam par seksuālo vardarbību pret sievietēm Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos notiekošajos konfliktos. Tas ir bēdīgs stāsts, un mēs nedrīkstam pieļaut tā turpināšanos. Tāpēc ir svarīgi apspriest šo situāciju un rīkoties, lai to novērstu.
Diemžēl ne tikai kara, bet arī miera laikos attieksme pret sievietēm visā Āfrikas kontinentā ir ļoti arhaiska. Kara laikā tā, protams, saasinās. Taču es piekrītu komisāram, ka mums ir jāpievērš uzmanība šiem jautājumiem un jo īpaši jāmēģina panākt, lai šajos noziegumos vainīgie saņemtu sodu. Cerams, ka šādā veidā mums zināmā laika posmā izdosies panākt attieksmes maiņu un izskaust šo šausminošo rīcību.
Anna Záborská
(SK) Priekšsēdētājas kundze, seksuālā vardarbība nav uzskatāma par sieviešu vai vīriešu cilvēktiesību pārkāpumu. Tiesības šādā formā nepastāv. Seksuālā vardarbība ir noziegums pret cilvēka cieņu, kas ir ikviena cilvēka - tikpat sievietes, kā vīrieša - pamattiesības. Tas attiecas ne tikai uz Eiropu, bet arī Ēģipti, Lībiju, Kongo Demokrātisko Republiku un citām Āfrikas un Tuvo Austrumu valstīm, kuras ir minētas šajā rezolūcijā. Militāros konfliktus nedrīkst uzskatīt par vainu mīkstinošu faktoru. Kongo Demokrātiskajā Republikā vispirms notika sieviešu izvarošana, bet tagad tiek izvaroti arī vīrieši. Tomēr rezolūcijas ir tikai vārdi. Mums ir arī jārīkojas. Komisijai ir jāsāk visā pasaulē detalizēti uzraudzīt cilvēktiesību pārkāpumus un vienlaicīgi arī jāierosina instrumenti, ar kuriem Eiropa vajadzības gadījumā varētu panākt šo tiesību ievērošanu. Ja mēs to neizdarīsim, tad partnerattiecības, kurās mēs tik daudz ieguldām, tikpat labi varētu dēvēt arī par atpirkšanos.
Štefan Füle
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, es teikšu godājamajiem deputātiem, ka jautājumi un piemēri, kuriem viņi šodien pievērsa mūsu uzmanību, ir patiešām nopietni, un tie ir kā tumša ēna pār notikumiem, kas pēdējo nedēļu laikā norisinājušies Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos. Es esmu ņēmis vērā šajās debatēs izvirzītos jautājumus un sniegtos ierosinājumus.
Kā jau teicu, Eiropas Savienībai ir pieejami vairāki instrumenti, un tā darīs visu vajadzīgo, lai atbalstītu sieviešu lielāku līdzdalību pilsoniskajā un politiskajā dzīvē, kurā nebūs draudu, iebiedēšanas un vardarbības.
Es arī vēlos pievērst deputātu uzmanību dažiem pavisam neseniem un pozitīviem notikumiem, piemēram, Cilvēktiesību biroja izveidei Persijas līča Sadarbības padomes sekretariātā. Šādi notikumi ir pelnījuši mūsu atzinību. Lai atbalstītu pārmaiņu ieviešanu no iekšpuses, ļoti liela nozīme būs atbalstam, ko sniegsim starptautiskajām organizācijām, jo īpaši ANO Sieviešu attīstības fondam, un pilsoniskajai sabiedrībai. Tas arī parāda to, kādēļ mūsu dialoga un sadarbības politika ir tik svarīga un kādēļ tā ir jāturpina, jo īpaši saistībā ar mūsu jaunajiem sarunu partneriem.
Priekšsēdētāja
Es esmu saņēmusi piecus rezolūciju priekšlikumus, kas iesniegti saskaņā ar Reglamenta 110. panta 2. punktu.
Debates tiek slēgtas.
Balsošana notiks ceturtdien, 7. aprīlī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Filip Kaczmarek
Seksuālā vardarbība ir īpaši briesmīgs karadarbības līdzeklis un drausmīgs instruments konflikta pretējās puses apkarošanai vai pazemošanai. Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu gadījumā šī rīcība ir īpaši nežēlīga, jo, tā kā reģionā dominējošā reliģija ir ļoti ierobežojoša attiecībā uz seksuāliem jautājumiem, šī situācija liecina par milzīgu cinismu un degradāciju. Seksuālās vardarbības aktos vainīgie pārkāpj ļoti daudz likumu un rīcības kodeksu. Kara un konflikta laikā šie cilvēki bieži ir spējīgi uz neiedomājami ļaunu rīcību. Mēs pret to cīnīsimies un nekad nepārtrauksim nosodīt šo barbarisko rīcību.
