Forberedelse af topmødet for euroområdet den 11. marts 2011 (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionens formand om forberedelse af topmødet om euroområdet den 11. marts 2011 (2011/2615/RSP)).
José Manuel Barroso
Fru formand, mine damer og herrer! Vi oplever i øjeblikket et af disse utrolige øjeblikke, hvor den historiske proces synes at gå hurtigere. På vores dørtærskel, på den anden side af Middelhavet, er frihedens vinde begyndt at blæse.
Dette er en så vigtig og aktuel begivenhed, at jeg først gerne vil fortælle Dem, at kollegiet netop har vedtaget Kommissionens bidrag til bistanden til landene syd for Middelhavet i deres overgangsproces og for at puste nyt liv i vores forbindelser med vores naboer i Middelhavsområdet. Jeg vil fremlægge dette bidrag sammen med Baroness Ashton ved det ekstraordinære møde i Det Europæiske Råd næste fredag.
Mændene og kvinderne på Middelhavets sydlige bred, især de unge, viser i øjeblikket, at de afviser de autoritære regimer, og udtrykker deres ønske om politisk frihed og social retfærdighed.
Selv om vi er klar over situationens utrolige kompleksitet og de udfordringer og problemer, den indebærer, har EU ikke råd til at indtage en ambivalent holdning. Vi skal stå last og brast med dem, der kræver politisk frihed og respekt for den menneskelige værdighed. Vi har ikke råd til nogen form for ambivalens fra EU's side. Et regime, der skyder på sin egen befolkning, fortjener ingen plads i nationernes fællesskab.
Vi tilbyder disse mennesker et partnerskab for demokrati og fælles fremskridt baseret på tre søjler: demokratisk forandring, engagement med civilsamfundet og en udvikling med gensidig støtte.
Vi er klar over de udfordringer, der venter os. At sige nej til diktatur er ikke automatisk nogen garanti for retsstatsprincippet og demokratiet. Vejen til demokratiske forandringer er aldrig let. Den kan undertiden være snoet, og den er altid krævende. Men Europa skal stå skulder ved skulder med dem, der ønsker politisk frihed og social retfærdighed.
Nu vil jeg gerne gå videre til det andet møde, der skal afholdes fredag den 11. marts, det uformelle topmøde for medlemsstaterne i euroområdet.
Krisen har vist, hvor gensidigt afhængige vores økonomier rent faktisk er. Den har vist, at der findes visse strukturelle svagheder. Det er en af årsagerne til, at vi skal styrke vores økonomiske styring.
Kommissionen har længe kæmpet for bedre koordinerede nationale økonomiske politikker og stærkere styring i Europa. Vores forslag går ud på at udvikle den økonomiske søjle i vores Økonomiske og Monetære Union. Vi fremhævede dette punkt i vores beretning om 10 år med euroen, EMU@10. Men sandheden er, at nogle regeringer var utroligt tøvende over for at støtte en sådan udvikling.
I dag erkender alle, at der er behov for reel økonomisk styring på europæisk plan, og desuden minder markederne os konstant om, hvor vigtigt det er. Det er grunden til, at medlemsstaterne i konklusionerne på arbejdet i taskforcen, som blev ledet af formanden for Det Europæiske Råd, nåede til meget bred enighed om Kommissionens forslag om at styrke den økonomiske styring - et forslag, der i øjeblikket diskuteres her i Parlamentet og i Rådet.
Desuden nåede vi til enighed om gennemførelsen af det europæiske semester, som vil bidrage til at udvide den økonomiske styring, herunder i de tidligere faser af ikke bare budgetpolitikker, men også økonomiske politikker og strukturreformer for de enkelte medlemsstater. Det var inden for denne sammenhæng med forstærket økonomisk styring, at idéen om en "konkurrencepagt" opstod for nylig, hvor medlemsstaterne i euroområdet opfordres til at yde en ekstra indsats, navnlig på grundlag af deres nationale kompetence, for at blive endnu mere konkurrencedygtige.
Det er korrekt, at selv om økonomierne inden for EU virkelig er kolossalt indbyrdes afhængige, gælder det i særlig grad inden for euroområdet.
Forskelle i konkurrenceevne er et reelt problem for disse lande, der har den fælles valuta. Deres konkurrenceevne og konvergensen mellem deres økonomier er af central betydning for at sikre et stærkt og stabilt euroområde, der kan være til gavn for hele EU.
Når det er sagt, må vi erkende, at denne idé har givet anledning til en vis bekymring, en frygt for et Europa i to hastigheder (euroområdet og de øvrige lande), faren for tabe visse aspekter af den økonomiske genopretning af syne, som er lige så vigtige som konkurrenceevne, og ligeledes muligheden for at drage fællesskabsmetoden i tvivl. De er alle legitime spørgsmål, og vi skal svare entydigt på den. Dette er et spørgsmål om gensidig tillid og troværdighed.
Det overraskede mig også lidt at måtte påpege ved det seneste møde i Det Europæiske Råd den 4. februar, at alle specifikke initiativer vedrørende konkurrenceevne og for euroområdet naturligvis skal være i overensstemmelse med traktaten.
I sine konklusioner besluttede Det Europæiske Råd, at "på grundlag af den nye ramme for økonomisk styring vil stats- og regeringscheferne tage yderligere skridt til at opnå en ny kvalitet i koordineringen af den økonomiske politik i euroområdet med henblik på at forbedre konkurrenceevnen og derigennem nå frem til en højere grad af konvergens uden at underminere det indre marked".
Desuden glæder det mig meget at se, at se, at disse konklusioner i sidste ende indeholdt en eksplicit henvisning til behovet for, at disse yderligere veje fremad skal være "i overensstemmelse med traktaten". De mener måske, at det siger sig selv, men det er bedre at få det sagt eksplicit.
Derfor gav Det Europæiske Råd formanden for Det Europæiske Råd mandat til i samarbejde med Kommissionens formand at foretage høringer af euroområdets medlemmer for at finde frem til de konkrete midler, der er nødvendige for at komme videre med dette.
Disse høringer viste klart, at medlemsstaterne generelt er tilhængere af at anvende fællesskabsmetoden.
(EN) Nu vil jeg gerne klart beskrive de principper, som efter Kommissionens mening nødvendigvis skal overholdes i en sådan konkurrencepagt, som det måske ville være bedre at kalde for en "konvergens- og konkurrencepagt", idet den omfatter foranstaltninger, der sigter mod at mindske forskellene inden for euroområdet og ligeledes inden for EU.
Det første princip er, at denne pagt skal gennemføres på de vilkår, der fastsættes i traktaten og inden for det eksisterende system for økonomisk styring. På denne måde kan vi være sikre på, at det vitterlig er fællesskabsmetoden, der bliver benyttet. Fordi historien og især erfaringerne med stabilitets- og vækstpagten har vist, at vi kun med fællesskabsmetoden kan frembringe resultater, der er demokratisk legitimeret på europæisk plan, og som er bindende og kan kontrolleres.
Pagten skal naturligvis også respektere Kommissionens rolle. Dette er vigtigt med henblik på at garantere objektivitet og uafhængighed ved overvågningen af medlemsstaternes bestræbelser, det indre markeds integritet og hele EU's acquis samt forskellen mellem de initiativer, der tages henholdsvis i euroområdet og i EU som helhed.
Jeg vil også insistere på Europa-Parlamentets rolle i overvågningen af konvergens- og konkurrencepagten, fordi Kommissionen naturligvis vil holde Europa-Parlamentet fuldt orienteret.
Pagten skal også forblive åben for andre medlemsstater, som måtte ønske at deltage i den, og som ikke er medlemmer af euroområdet. Jeg mener, at det er vigtigt at undgå enhver form for lagdeling i vores Union, for en sådan lagdeling vil stride mod selve de solidaritetsprincipper, som er kernen i vores fælles projekt.
For at retfærdiggøre en sådan pagt - som omfatter nationale foranstaltninger - skal den bidrage med merværdi til det, der allerede er blevet indført i forbindelse med det fremlagte forslag om økonomisk styring. Jeg vil gerne minde Dem om, at i henhold til artikel 121 i traktaten skal medlemsstaterne koordinere deres nationale økonomiske politikker. Med en sådan pagt skal man også passe på ikke at påvirke det indre markeds integritet negativt, men i stedet bidrage til at forbedre den. Desuden skal man respektere den sociale dialog og sammenkæde foranstaltninger vedrørende konkurrenceevne med vores centrale mål, som er vækst og job, præcis som vi har skrevet i Europa 2020-dagsordenen.
Konkurrenceevne er virkelig et vigtigt element for vores økonomier. Det er en nødvendig betingelse for at få en jobskabende vækst til at slå rod. Derfor er det vigtigt at sikre, at denne pagt skaber reel merværdi og ikke fjerner os fra det væsentlige mål om vækst og beskæftigelse. Mit endemål er vækst og beskæftigelse. Derfor fremhæver jeg vækst, den slags integrerende og bæredygtige vækst, der er selve kernen i Europa 2020-strategien.
Derfor insisterer jeg så kraftigt på den sociale dimension, fordi den nødvendige indsats skal fordeles retfærdigt. På dette punkt fortsætter Kommissionen sit arbejde med et forslag til beskatning af finansielle aktiviteter. Men selv om budgetkonsolidering og strukturreformer er væsentlige for konkurrenceevnen, er investeringer i sektorer af betydning for fremtiden som forskning og innovation lige så nødvendige.
Vi skal også huske på, at denne pagt kun er en del af vores samlede reaktion for at sikre stabilitet i euroområdet. Der skal gøres fremskridt på alle de andre områder af vores svar, det vil sige gennem styrkelse af den effektive finansieringskapacitet inden for den eksisterende europæiske fond for finansiel stabilitet og en udvidelsen af dens anvendelsesområde, forberedelserne til indførelse af en permanent mekanisme fra 2013 og med gennemførelsen af en strengere stresstest for banker i de kommende måneder. Alt dette vil bidrage til større gennemsigtighed, større tillid og større troværdighed.
Konvergens- og konkurrencepagten kan dermed yde et betydeligt bidrag, hvis vi fortolker den som en foranstaltning blandt andre inden for rammerne af alle de bestræbelser, der er blevet gennemført for at sikre euroområdets stabilitet, og som vi håber vil træde i kraft til marts.
Det kan udgøre et vigtigt yderligere skridt i retning af retfærdig og bæredygtig vækst i Europa, hvis det er i overensstemmelse med fællesskabsmetoden. Hvis dette er tilfældet, og hvis denne foranstaltning gennemføres effektivt i overensstemmelse med fællesskabsmetoden, således som Kommissionen og Parlamentet ønsker, mener jeg, at konvergens- og konkurrencepagten vil skabe merværdi og kan bidrage til at styrke den økonomiske søjle af den økonomiske og monetære union. Det er, hvad Parlamentet og Kommissionen ønsker. Kommissionen vil ikke spare nogen anstrengelser for at nå dette mål. Tak for Deres opmærksomhed.
Joseph Daul
for PPE-Gruppen. - (FR) Fru formand, hr. Barroso, mine damer og herrer! Hvad har vi lært af finanskrisen?
Vi lærte af Anden Verdenskrig, at vores nationer bør arbejde sammen og holde op med at ødelægge hinanden.
Vi lærte en lektie om autoritære og kommunistiske regimer af Berlinmurens fald, og det lykkedes os at genforene vores kontinent omkring værdier som frihed, demokrati og den sociale markedsøkonomi.
Af terrorangrebet den 11. september lærte vi, at vi skulle finde en ny balance mellem sikkerhed og frihed.
Af finanskrisen skal vi lære, at vores medlemsstater skal holde op med at behandle ethvert samarbejde inden for budget-, beskatnings- og socialområdet som et tabu. Jeg ved præcis, hvor langt vi er kommet. Indførelsen i år af et samarbejde mellem De 27 om deres budgetprioriteringer udgør i sig selv en vigtig holdningsændring. De bestemmelser, vi har udstyret os selv med for at gøre de finansielle markeder mere etiske, er også eksemplariske, men de er ikke tilstrækkelige.
Min gruppe vil gerne opfordre til, at der indgås en aftale mellem Parlamentet og Rådet inden sommer om forstærket økonomisk styring. Min gruppe vil også gerne opfordre til, at man bestræber sig på at koordinere sociale og beskatningsmæssige spørgsmål. Det er retningen for konkurrencepagten, hvis oprindelige udgave allerede er blevet revideret for at bringe den i bedre overensstemmelse med Fællesskabets værdier. Men vi skal gå endnu længere og sørge for, at både Parlamentet og Kommissionen udøver alle deres beføjelser i denne henseende, og her regner vi med Kommissionens formand.
Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater) glæder sig over og støtter disse forslag, og det samme gjaldt partiets nationale ledere i Helsinki.
Hvordan kan vi forklare vores medborgere, at de fleste af vores medlemsstater bør fortsætte med at bruge penge, som om intet var hændt, når vi samtidig befinder os i en følsom økonomisk situation midt i juli hvert år? Hvordan kan det være, at overdreven gældsætning for vores lande er acceptabel og mere tålelig end for husholdninger og virksomheder? Jeg har oplevet dette på virksomhedsniveau. Krisen har ført til tab af arbejdspladser og traumer i familierne. Det mindste, vi kan gøre, er at tage ved lære af dette og sige tingene, som de er.
Den første lektie er, at vi ikke længere bør se stort på staternes - uanset størrelse - pligt til at respektere budgetbegrænsningerne.
Den anden lektie er, at den europæiske solidaritet kun kan fungere, hvis og kun hvis vores social- og arbejdsmarkedsbestemmelser samt finanspolitiske bestemmelser som minimum er sammenlignelige. De behøver ikke nødvendigvis være identiske - bare sammenlignelige. Det er langt fra tilfældet i øjeblikket.
Den tredje lektie er, at Europa skal udstyre sig selv med en europæisk stabilitetsmekanisme for at beskytte vores sociale markedsøkonomi.
Den fjerde og sidste lektie er, at selv i blæsevejr står Europa fast, og den europæiske integration bliver stærkere.
Vores amerikanske og japanske partnere har gældsprocenter, der ligger langt over vores, men dog uden at være overdrevet bekymrede over det. Men det vil formentlig ikke blive ved med at være tilfældet. Vi skal nu i gang med at konsolidere vores økonomi og vores konkurrenceevne. Nu er tiden inde til at arbejde på at skabe fremtidens job. Nu skal tingene siges, som de er. Vi må ikke forpasse denne mulighed!
Martin Schulz
Fru formand, mine damer og herrer, de få, der stadig er til stede! I ugevis har vi diskuteret et dokument fra kansler Merkel og præsident Sarkozy, som tilsyneladende aldrig har eksisteret. Selv om dokumentet var ikkeeksisterende, blev der afholdt en pressekonference om emnet under topmødet i Det Europæiske Råd. Nu er vi sikre på, at dokumentet fandtes, og det var interessant læsning for nogen. I mellemtiden synes dokumentets indhold imidlertid nu at være gået tabt. De centrale elementer i dette dokument vil aldrig se dagens lys. Men i sidste ende får vi resultatet, nemlig en udvidelse af sikkerhedsnettet. Så et ikkeeksisterende dokument med et flygtigt indhold, der blev fremlagt på en kunstig pressekonference, har ført til en udvidelse af sikkerhedsnettet. Det er fantastisk. Men situationen er kafkask for nu at sige det mildt. Det er ikke sådan, man redder euroen.
Jeg vil gerne sige til Kommissionens formand, at jeg fandt hans redegørelse god. Den var god, fordi De afslørede den manglende sociale balance i disse forslag. Nogle gange bliver jeg lidt overrasket: Tyskland med sin kansler kræver lige som præsident Sarkozy, Frankrigs prins af meningsmålingerne, foranstaltninger, som Tyskland aldrig selv har gennemført i denne form. Det græske statsbudget og faktisk alle budgetter skal beskæres. Er De enig i dette, hr. Rehn?
Hvad gjorde Tyskland i krisens værste øjeblikke? Man foreslog en såkaldt skrotpræmie, man brugte med andre ord statsbudgettet til at finansiere en ordning, der skal stabilisere automobilindustrien. Støtten til nedsat arbejdstid, som hjælp til at holde arbejdsløsheden i Tyskland under kontrol, var en interventionistisk foranstaltning fra statens side. Hvorfor skal andre stater forhindres i at gennemføre tilsvarende foranstaltninger for at løse netop deres situation?
Ratingbureauet Moody's nedskrev for nylig Grækenland til en placering under Belarus og Egypten. Man kan virkelig begynde at undre sig over, om der er nogen tegn på nye skud på det økonomiske træ. Jeg ved det ikke. Landet er placeret lavere end Vietnam. Dette drama udspiller sig altid tre dage før et topmøde i Det Europæiske Råd. Ting som disse sker altid tre dage før et møde i Det Europæiske Råd. Men folk lytter til, hvad Moody's siger. Ved De, hvad Moody's siger? De siger, at de vil rangere landet lavere, fordi det ikke længere er i stand til at investere som følge af nedskæringerne og derfor ikke kan skabe økonomisk vækst.
Så det er en "klipning", vi taler om her. Hvis De kigger på mig, kan De se, at jeg er den rette til at fortælle Dem, at en klipning ikke løser alle problemer. Faktisk det stik modsatte, for hvad er det, der sker som følge af en klipning? Formålet synes at være at forbedre et lands kreditværdighed ved at fortælle dem, der skal yde det lån, at de vil miste alle nedskrivninger. Hvor fører det så hen i sidste ende? I sikkerhedsnettet, naturligvis. Derfor giver det mening at styrke sikkerhedsnettet og gøre alt, hvad vi kan, for at stabilisere euroen. Derfor giver pagten som sådan god mening. Men der er en skævhed her. Hr. kommissær, hvis Deres idéer indarbejdes i denne pagt, og den økonomiske og sociale balance genoprettes, som De er inde på, vil pagten igen være på rette spor. Derfor glæder jeg mig over det fremragende forslag, som De har fremsat.
Jeg vil ikke bruge mere tid på institutionerne. Rent institutionelt var hele konceptet forkert lige fra starten. Hvis det nu omstruktureres på en sådan måde, at alle operationelle beslutninger skal træffes af den relevante ansvarlige myndighed, med andre ord Kommissionen, for at sikre demokratisk legitimitet gennem inddragelse af Europa-Parlamentet, er alt, som det skal være. Så selv om vi har fået en dårlig start, og der har været nogle alarmer og omveje undervejs, vil sikkerhedsnettet blive udvidet, hvilket er fantastisk. FDP i Tyskland er også kommet med på vognen, hvilket er glædeligt. Fru formand, jeg er sikker på, at Deres parti i Tyskland også vil støtte denne pagt, så vi har virkelig vundet terræn her. Hvis det nu lykkes os at give pagten et hensigtsmæssigt navn, nemlig "pagt for euroen", vil vi måske endelig have opnået et værdifuldt resultat.
Guy Verhofstadt
Fru formand! Først og fremmest mener jeg, at vi nu kan sige, at efter flere år hvor vi ikke har accepteret tanken om en økonomisk union, er vi nu endelig ved at acceptere idéen om en økonomisk union ved siden af den monetære union, hvilket er et stort fremskridt. Det gælder naturligvis ikke hr. Farage, men for alle andre er der tale om et fremskridt.
Ikke desto mindre, fru formand, mener jeg ikke, at man benytter den rette betegnelse. Hvad betyder ordet "pagt"? En pagt er en aftale mellem stater. En aftale mellem stater er ikke, hvad vi har brug for. Vi har brug for en retsakt fra Fællesskabet, et initiativ på EU-niveau og ikke en pagt mellem medlemsstaterne, som i sagens natur er en mellemstatslig pagt. Derfor er betegnelsen ikke den rette, men er misvisende.
For det andet er der fremgangsmåden. Der er ikke behov for noget på mellemstatsligt niveau. Mellemstatsligheden har aldrig fungeret inden for EU. Lissabonstrategien var mellemstatslig og slog fejl. Da Tyskland og Frankrig undlod at respektere reglerne for stabilitetspagten i 2003-4, viste det, at den mellemstatslige metode ikke var den rigtige. Vi skal bruge fællesskabsmetoden.
For det tredje mener jeg, hr. Barroso, at det, der ligger på bordet, ikke er nok, og at det snarere er fokuseret på nogle meget specifikke foranstaltninger. Fru Merkels og hr. Sarkozys konkurrencepagt omfatter seks specifikke foranstaltninger. På pensionsområdet fokuserer man f.eks. på pensionsalder. Men pensionssystemet er langt mere komplekst end som så. Det er ikke kun et spørgsmål om pensionsalder, der er også antallet af år med pensionsbidrag, efterlønsordninger og spørgsmålet om, hvorvidt der findes en anden søjle eller ej.
Derfor har vi ikke brug for seks specifikke foranstaltninger i en mellemstatslig pagt, som aldrig vil blive realiseret eller komme til at fungere. Vi har behov for en bred økonomisk styring (pensionsordninger, arbejdsmarked, lønpolitik, skattepolitik) inden for EU, som er vedtaget af Kommissionen, og som gennem en konvergenskodeks - det var det udtryk, De benyttede - gives videre til medlemsstaterne, så de kan anvende reglerne i konvergenskodeksen. Det skal vi gøre så hurtigt som mulig.
Min anmodning er meget enkel. Jeg så dokumentet fra den 25. februar, som De udarbejdede sammen med formanden for Rådet. Nu mener jeg, at Kommissionen skal udarbejde sit eget initiativ. Det skal ske nu. De har stadig tid i de kommende uger til at udarbejde disse retsakter vedrørende økonomisk styring og konvergens og til at forelægge dem for Rådet og Europa-Parlamentet. Så bliver det op til os at beslutte at støtte Dem i denne henseende. Men jeg mener, at vi i øjeblikket kun reagerer. I dette dokument fra den 25. - jeg har det her - kan jeg læse, at
(EN) "overvågning ved stats- og regeringscheferne", "de konkrete forpligtelser for stats- og regeringscheferne".
(FR) Sådan skal det ikke fungere. Stats- og regeringscheferne skal ikke regulere sig selv! Det har aldrig fungeret tidligere, og det kommer det heller ikke til fremover!
Endelig, og det er mit sidste punkt, mener jeg også, hr. Barroso, at tiden er inde til snarest muligt at tage initiativ til en krisemekanisme for bankerne, ikke på nationalt plan, som angivet her, men på europæisk niveau. De har ret til at gøre det, fordi De i realiteten er garant for konkurrencereglerne inden for EU, og De er i stand til at foreslå et sådant initiativ.
Rebecca Harms
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg føler mig ikke længere tvunget til at sige noget om den temmelig beskæmmende historie om konkurrencepagten. Det var ret bizart at høre, at dokumentet ikke eksisterer, selv om dette dokument blev omdelt på korridorerne i Rådets hovedkvarter i Bruxelles. Som jeg allerede har sagt i Bruxelles, bærer den måde, som man har benægtet fakta på i Rådets bygninger, stærke mindelser om et døende socialistisk eller kommunistisk regime.
Set fra mit synspunkt har vi europæere nu i månedsvis oplevet mere end en valutakrise, men også en krise i de nationale regeringers evne til at acceptere et fælles ansvar for problemet og til at følge en fælles strategi, der kan føre os ud af disse problemer.
Hvis vi nu gør krisemekanismen permanent, uanset hvordan vi er nået frem til den, vil vi have gjort fremskridt. Men hvis man kigger på Grækenland, vil jeg sige, at vi stikker os selv blår i øjnene, hvis vi mener, at vi har krisen under kontrol. Det er lige så klart i Grækenland, at foranstaltningernes ensidige karakter, den udelukkende koncentration om kriseforanstaltninger og nedskæringer, ikke fungerer. Landet skal også være i stand til at foretage investeringer. Når et land som Grækenland foretager så radikale udgiftsnedskæringer, skal landet vide, hvor dets indtægter skal komme fra.
Det generer mig, at vi forud for ugens møde i Det Europæiske Råd og i erklæringer vedrørende Rådets møde om 14 dage, hører fra Tyskland, at man ikke vil være parat til at drøfte vilkår for Grækenland eller for de nødvendige ændringer. Man begår de samme gamle fejl igen: denne ensidighed og insisteren på en enkelt metode. Hvis vi skal følge den model, som hr. Verhofstadt anbefaler, kræver den økonomiske union ud over beslutninger vedrørende specifikke konsolideringsforanstaltninger også, at man er parat til ægte solidaritet. Derfor bør Grækenland forvente mere af os, end vi hidtil har givet.
Jeg er helt enig med hr. Schulz og de foregående talere, og jeg vil gerne klart sige på vegne af alle i min gruppe, der har arbejdet med dette tema i mange måneder: Fællesskabsmetoden er noget særligt. Vi har behov for reelle, forståelige beslutningsprocesser i Bruxelles, så borgere fra Grækenland til Danmark, i Tyskland og i Spanien, kan have tillid til os. Hvis vi virkelig skal oprette dette "lukkede værksted", som foreslås i konkurrencepagten, og som er udtænkt af et lille antal regeringschefer, taber vi diskussionen om tillid i EU. Det er virkelig, hvad krisen i stigende grad drejer sig om. Jeg kan kun håbe på, at vi kan slippe fri af denne dumhed, og at man vil være mere fornuftige på det kommende rådsmøde.
Eftersom De var inde på bæredygtig vækst, hr. Barroso, vil jeg gerne tilføje en ting mere. Jeg kan ikke forstå, hvorfor en energikommissær i Bruxelles vil sige, at ambitiøse klimabeskyttelsesmål vil betyde en afvikling af industrien i Europa. Den tyske miljøminister var i Bruxelles for 14 dage siden og præsenterede en undersøgelse, hvori man taler om seks mio. arbejdspladser i EU, hvis vi opstiller et 30 % klimamål. Det vil betyde bæredygtig vækst. Hr. Barroso, De må stoppe hr. Oettinger.
Vicky Ford
Fru formand! I en krise er man undertiden nødt til at handle hurtigt - og det er klart, at euroområdet ikke er ude af krisen - men man skal også handle intelligent. Det Forenede Kongerige genoprettede markedets tillid gennem reformer for at styre udgifterne og nedbringe statsgælden. Dette er nu også centrale forslag under konkurrencepagten.
Parlamentets procedurer giver ikke mulighed for at træffe hurtige beslutninger, men der kommer forslag fra medlemmer af Parlamentet, som Det Europæiske Råd kan finde nyttige. Med hensyn til den irske rentesats fortjener de af os, der har lånt andre lande penge, en rente, der afspejler risikoen, men vi vil også have vores penge igen. Jeg har foreslået et forudbetalingsincitament, en bonus for at belønne hurtig tilbagebetaling. Under en økonomisk styringspakke skal medlemsstaterne være mere gennemsigtige med deres egne budgetter. Jeg vil foreslå, at det samme bør ske for skatteydere, der bidrager til EU's budget.
Jeg håber, at vores nationalregeringer trods krisen vil kunne lytte til forslag fra Parlamentet og samarbejde konstruktivt.
Lothar Bisky
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Fru formand, hr. Barroso! Det glædede mig at bemærke, at De har taget hensyn til den sociale dimension af dette spørgsmål og har støttet en social løsning. Det bliver helt klart nødvendigt. Der er ingen grund til at gentage meget af det, mine kolleger har sagt, for jeg er fuldstændig enig med dem.
Jeg er fantastisk skeptisk med hensyn til den pagt, som kansler Merkel og præsident Sarkozy har fremlagt. Og hvorfor så det? Fordi deres begrundelse for at fremlægge den ikke er særligt tydelig. Det, at den ikke har nogen gyldighed, er noget helt andet. De er begge kloge strateger. Jeg kan ikke acceptere deres påstand om, at tingene simpelthen skete på denne måde. Jeg tror, at de mener præcis, hvad der står der. Det vil jeg gerne have lov til at vende tilbage til. Jeg mener, at dette er et meget alvorligt problem. Selv om de mener, at denne passus om indeksering af lønninger er det rette svar, er jeg ikke så sikker. Når det stilles op sort på hvidt, kan en forhøjelse af pensionsalderen også beskrives som en reduktion af pensionen. Det bliver utroligt hårdt at nedbringe gælden. Selv lande som Tyskland har meget svært ved det. Jeg kan forestille mig, at Irland eller Grækenland virkelig kommer i kolossale problemer her.
Jeg er lidt skeptisk med hensyn til, hvad den foreslåede løsning her skal føre til. Jeg forventer gennemsigtighed i denne sag. De vil få Parlamentets støtte, hvis De spiller Deres rolle og fremmer større gennemsigtighed og sikrer, at den slags spil ikke foregår bag Parlamentets ryg. Hvis disse mennesker ønsker at skære i de sociale sikringsordninger, skal de sige det ligeud i stedet for at gå utallige omveje for at nå et mål, som De, hr. Barroso, ikke er enig i, og som vi bestemt ikke er enige i.
Vi er parate til at diskutere princippet om en koordineret europæisk økonomisk styring med Dem, hvis denne økonomiske styring er dette navn værdig, med andre ord hvis den har en demokratisk struktur og vil bidrage til at føre til et bæredygtigt, socialt ansvarligt europæisk fællesskab. Vi er også villige til at diskutere traktatændringer, f.eks. hvad angår en klausul om sociale fremskridt. Men vi forventer mere detaljerede og tidligere informationer og høring. Kun på denne måde kan Parlamentet overvåge denne proces. Det kan ikke lade sig gøre uden information!
Nigel Farage
Fru formand! Jeg nød hr. Barrosos syn på verden i dag, men måske var det mere ironisk, end det var hans hensigt.
Han talte om begivenhederne i Egypten og andre steder og sagde, at det er skønt, at befolkningen rejser sig og søger at indføre demokrati. Jeg vil gerne minde ham om, at demokrati er en metode, hvor man stemmer for de mennesker, der skal lede en, og hvis man ikke bryder sig om det, de gør, kan man slippe af med dem, smide dem ud og vælge nogle andre. Det var ironisk, fordi hans næste sætning var "og derfor skal vi i lyset af eurokrisen i Europa styrke fællesskabsmetoden".
Til dem, der kigger med på dette her - hvilket stadig flere gør - betyder fællesskabsmetoden, at lovene foreslås i hemmelighed af ikkefolkevalgte bureaukrater - folk som Dem, hr. Barroso. Jeg ved, at Europa-Parlamentet stemte for Dem, men De var den eneste kandidat, vi fik tilbudt. Det er ikke demokrati!
Så hr. Barroso siger på den ene side, at demokrati er godt, men på den anden, at vi ikke kan få det i Europa. Det blev forstærket af hr. Verhofstadt, der kommer fra Belgien, og som mener, at alle nationalstater bør afskaffes - det bliver hans egen måske meget snart. Han siger, at vi ønsker en økonomisk union. Ingen har stemt for det. Ingen er blevet spurgt, om det er det, de ønsker. Han stemmer måske for det, men Europas befolkning har ikke stemt for det.
Det, man bør diskutere på topmødet på fredag, er Portugal. Efter hjælpepakkerne til Grækenland og Irland er det ret tydeligt, at markederne sender et budskab - "Kom så, nummer tre, det er din tur". Portugisiske obligationer nåede 7,6 % i mandags. Det ved hr. Barroso godt. Det var, da renten nåede 7 %, at man måtte komme Irland til undsætning. I april har vi også haft en massiv fornyelse af den portugisiske gæld - og yderligere 20 mia. EUR skal stadig fornys. Vi skal huske på, at 80 % af Portugals gæld er blevet opkøbt af Den Europæiske Centralbank gennem det sidste halve år.
Vi kan ikke blive ved med at købe vores egen gæld i EU. Hvis vi gør det, vil den næste gældskrise ikke ramme et land, men være en gældskrise for Den Europæisk Centralbank.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Martin Schulz
- (DE) Fru formand! Jeg ikke ud fra, at De kender svaret, hr. Farage, men jeg har et spørgsmål til Dem. De henviser konstant til Belgien som en ikkeeksisterende nation. De har sagt det til hr. Van Rompuy, og nu har De sagt noget tilsvarende til hr. Verhofstadt. Ved De, hvad den belgiske stat er grundlagt på?
Nigel Farage
(EN) Fru formand! Det glæder mig, at hr. Schulz spurgte mig om det.
Problemet er, at når man danner en kunstig stat med mere end én sproggruppe - hvilket helt klart er tilfældet for Belgiens vedkommende - kan man holde sammen på den i et stykke tid, men uanset om det drejer sig om Belgien, Jugoslavien eller EU, kan det ikke hænge sammen, hvis man har helt forskellige sprog og kulturer. Grunden til, at De hidser Dem sådan op over Belgien, og hr. Van Rompuy hidsede sig frygteligt op over det, og hr. Verhofstadt kan heller aldrig lide det, er netop den - er det ikke sandt, hr. Schulz? - at Belgien er et mikrokosmos for det europæiske projekt.
Martin Schulz
- (DE) Fru formand! Jeg skal kun bruge 30 sekunder. Det er interessant, at repræsentanten for et parti, der kalder sig Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti, ikke ved, at Kongeriget Belgien blev grundlagt efter forslag fra Det Forenede Kongerige.
Proinsias De Rossa
- (Spørgsmål til hr. Farage i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8) (EN) Fru formand! Jeg håber ikke, at hr. Farage tager anstød af et spørgsmål fra en borger fra Den Irske Republik. Jeg vil gerne spørge ham, hvad grundlaget for Det Forenede Kongerige er. Jeg forstår, at det består af nationerne England, Skotland, Wales og Nordirland. Er det ikke en union af nationer? Endda en meget stolt en, kunne man tilføje.
Nigel Farage
(EN) Fru formand! Det er et godt spørgsmål. Hr. Schulz, De har helt ret i, at Belgien var en britisk opfindelse og en britisk fejltagelse. Vi har begået mange i årenes løb. Vi har gjort nogle ting rigtigt og andre ting forkert, ligesom Deres land, Tyskland. De er sikkert enig i, at Tysklands historie ikke har været hvid og uskyldsren.
De har helt ret. Faktisk har det været meget besværligt at holde sammen på Det Forenede Kongerige. Irland gik enegang tilbage i 1921, var det vist, da Irland blev selvstændigt. De har ret. Det er meget vanskeligt at holde sammen på forskellige kulturer. Jeg mener, at unionen mellem England, Skotland, Wales og Nordirland fungerer i øjeblikket, fordi der er enighed. Hvis der ikke havde været enighed, ville befolkningen kræve folkeafstemninger, og disse nationer ville kunne bryde ud. Men min pointe er, at ingen får denne mulighed i EU.
Corien Wortmann-Kool
- (NL) Fru formand! Rådet ønsker at se større ambitioner, så vi kan styrke konkurrenceevnen og øge konvergensen. Det kan man naturligvis kun bifalde. Jeg vil gerne slutte mig til rosen til hr. Barroso for den måde, han har taget handsken op og er kommet her for at give os en redegørelse om konkurrencepagten, hvilket endda har formildet Martin Schulz i dag. Det er værd at nævne. De har taget handsken op sammen med hr. Van Rompuy.
Men pagten synes at have svært ved at komme i luften, fordi især Parlamentet skal behandle en betydelig lovgivningspakke. Det er første gang, at Parlamentet står i sin nye rolle som medlovgiver vedrørende økonomisk styring. Derfor er det så vigtigt at kæde tingene sammen, fordi der findes nogle overlapninger. Her i Parlamentet har vi fremsat 2 000 ændringsforslag, og hvis vi kigger på dette, kan vi se, at næsten alle de spørgsmål, der findes i konkurrencepagten, er afspejlet i disse ændringsforslag. Parlamentet ønsker også at se større ambitioner, og det er netop det, der bekymrer mig. Hvordan vil De kæde konkurrencepagten sammen med EU 2020-strategien? Desuden vil jeg gerne spørge Dem, hr. Barroso, om De vil bruge vores initiativret aktivt til at skabe sammenhæng mellem konkurrencepagten og lovgivningspakken? Hvis det mislykkes, vil Parlamentet selv tage handsken op i sin rolle som medlovgiver.
Elisa Ferreira
- (PT) Fru formand! Jeg kommer fra et land, der har eksisteret i otte århundreder, og som alligevel er interesseret i, at der i denne globaliserede verden findes et stærkt Europa og et Europa, der er i stand til at spille lige op med Kina, Indien og USA. Den nuværende krise er ikke en krise i euroområdet: Det er, som nogen sagde, en krise for euroområdet. Det skyldes, at en fælles valuta kun kan fungere, når man trofast og konstant arbejder på at skabe konvergens mellem de forskellige områder, som området består af, med hensyn til vækstrater, udbytte og beskæftigelse, når der er reel konvergens. Hidtil har vi arbejdet med indikatorer for nominel konvergens, hvilket slet ikke er det samme.
Derfor skal Europa hurtigst muligt gøre det færdigt, vi er begyndt på. For at gøre det færdigt, vi er begyndt på - især den fælles valuta - skal vi skabe en solid stabilitetsfond, en fond, der giver lande, der er i problemer, mulighed for at sikre denne konvergens med rentesatser, der er acceptable og ikke prohibitive og ikke tvinger dem til at skære i de strategiske investeringer, der skal muliggøre denne konvergens, så de kan bruge deres vækst til at tilbagebetale det, de låner i krisetider.
Hr. formand, vi har brug for en Kommission, der er aktiv, en Kommission, der deltager i opbygningen at denne stabilitetsfond, men også i euroobligationer, og som lytter til det budskab, som Parlamentet har udsendt igen i dag gennem den nye kanal, som de egne indtægter udgør, og som vil blive en effektiv styrkelse af et budget, der er åbenlyst utilstrækkeligt. Vi har netop vedtaget Podimata-betænkningen, hvori man klart taler for en afgift på finansielle transaktioner. Hvis vi skal overleve, er Europa nødt til at ændre kurs nu. Vi har brug for et stærkt Parlamentet, men også en Kommission, der er i stand til at handle i stedet for bare at reagere, til at tage de initiativer, som vi venter spændt på, så dette eksperiment ikke bare løber ud i sandet, og så dette eksperiment bærer frugt.
Sylvie Goulard
- (FR) Fru formand, hr. Barroso, hr. kommissær! Der er sagt meget, som jeg er enig i. Jeg vil bare gerne bruge tre ord.
Det første ord er "respekt": Det var ikke Parlamentet her, der gjorde Europa-Parlamentet til medlovgiver vedrørende økonomisk styring. Det var regeringerne, der besluttede dette i Lissabontraktaten. Som ordførere mener vi ikke, at det er i orden, at vi skal underrettes om vigtige diskussioner i forbindelse med pakken om økonomisk styring via Google eller den engelsksprogede presse. Det første, jeg vil bede Dem om, hr. Barroso, og jeg vil også bede hr. Van Rompuys kolleger, som er til stede her i Parlamentet om det samme, er, at de respekterer os og lader Parlamentet komme videre med sit arbejde.
Det andet ord er "demokrati". Ikke siden det 18. århundrede har vi set et demokratisk system nægte en deling af magten, som Det Europæiske Råd gør nu. Når magten er delt, er der nogen, der beslutter, og nogen, der kontrollerer. I øjeblikket tiltager Rådet sig med Deres medvirken, hr. Barroso, retten til både at beslutte og kontrollere, med andre ord til at gøre ingenting.
Det tredje ord er "effektivitet". Hvis vi bliver ved med at udvande indholdet af vores forslag, ender vi med den laveste fællesnævner, og vi ved godt, hvad det er. Det er Lissabonstrategien! Det er de 10 år, der ikke har bragt os nogen vegne.
Vi ønsker at komme videre med vores arbejde. Parlamentets krav skal respekteres, og vi vil forsvare demokrati og effektivitet.
Miguel Portas
- (PT) Fru formand! For to uger siden analyserede den internationale presse Deres udtalelser om muligheden for, at Portugal vil henvende sig til den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet (EFSF), og fortolkede dem som en tilskyndelse til dette. Eftersom hr. Barroso bestemt er den person i Kommissionen, der bedst forstår virkeligheden for Portugal, vil jeg gerne stille ham tre spørgsmål, som jeg vil bede ham svare ærligt på.
Det første spørgsmål er, hvad Portugal opnår ved at henvende sig til EFSF og Den Internationale Valutafond, som den ser ud i øjeblikket.
Det andet spørgsmål er, hvilke ændringer af EFSF De anser for uundgåelige for at forhindre en gentagelse af den skammelige situation, der opstod i Irland. Et lån til en prohibitiv rente med faldende lønninger og fortsat skattedumping for store virksomheder.
Det tredje og sidste spørgsmål er, hvordan De mener, at vi kan komme tilbage til en situation med tillid, hvor alle beslutninger vedrørende den monetære politik - og de seneste indlysende fra Den Europæiske Centralbank - fortsat skader de mest sårbare lande ved at hæmme væksten.
Jean-Paul Gauzès
- (FR) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg kan ikke andet end støtte det, som fru Goulard netop har sagt om de grundlæggende forudsætninger, som betyder, at selv om vi er klar over behovet for effektivitet og tempo i beslutningsprocessen, er det vigtigt, at Parlamentet er involveret. Kun på denne måde kan vores medborgere, som vi er folkevalgte repræsentanter for, forstå, hvad der sker, fordi vi kan forklare det for dem.
Jeg vil gerne tage et meget specifik punkt op. Vi bliver dagligt angrebet af de finansielle markeder, disse finansielle markeder, der står for alting og ingenting, og som oftest er befolket af unge mennesker, der er gået fra Game Boy til computer uden at tænke alt for meget over det, og som alligevel skaber frygt i vores landes hjerter. Man bringer ikke markederne under kontrol ved at afskaffe dem. Jeg hører ikke til dem, der ønsker at afskaffe markederne. Men hvad er det, markederne søger? De søger at undgå risiko, og spillereglerne på markederne går ud på at skubbe risikoen videre til andre. Det betyder, at en markedsdeltager aldrig vil være tilfreds, så længe der er en risiko.
Jeg mener, at hvis vi skal have en indvirkning på disse finansielle markeder, skal Europa kunne trække nogle meget klare linjer, ikke skifte retning hver anden dag og ikke boble over med masser af idéer, som aldrig føres ud i praksis.
Hvis vi ønsker at få kontrol over dette økonomiske aspekt, og det er helt centralt for den økonomiske stabilitet i vores lande, skal vi være i stand til - og det er Deres rolle, hr. Barroso, at skabe den dynamik - at opstille klare mål, klare foranstaltninger og udvise beslutsomhed med hensyn til en god økonomisk koordinering.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru formand! Bevidst udeladelse af økonomisk styring og regulering af bankerne på både nationalt og europæisk plan har ført os ud i denne krise, og krisen er indlysende for alle med hensyn til job, manglende vækst, mistede pensioner osv. Så, hr. Barroso og ligeledes kommissær Rehn, De behøver ikke overbevise mig om, at økonomisk styring er nødvendig, at den skal være stærk, og at alle medlemsstater og navnlig dem i euroområdet skal deltage. Men vi skal overbevise Europas befolkning om, at det er nødvendigt, og det kan vi gøre ved at sørge for, at det er legitimt. Vi sikrer, at det er legitimt ved at nægte at acceptere nogen forslag, som ikke er baseret på traktaterne og ikke er baseret på fællesskabsmetoden.
Det vil ikke være acceptabelt, hvis det opfattes som værende i en, to, tre, fire eller fem økonomisk magtfulde staters interesse. Sådan er realiteterne. Og derfor er det utroligt vigtigt for EU's fremtid, at det, man vedtager på det uformelle møde i Rådet den 11. marts, og det, man aftaler ved udgangen af marts, kan støttes af offentligheden som helhed i Europa.
Den nyvalgte irske regering, har et stærkt mandat. Jeg citerer fra det program, som den netop har vedtaget: "Vi skal væk fra truslen om statsbankerot (...) EU-IMF-støtteprogrammet har - hidtil - ikke genoprettet tilliden til den irske økonomi (...) dette afspejler usikkerheden om, hvorvidt der er råd til redningspakken".
Jeg vil gerne afslutte med dette punkt. Det er et vigtigt punkt. Hvis dette program slår fejl, vil det bidrage til yderligere økonomisk ustabilitet i euroområdet.
(Formanden afbrød taleren)
Sharon Bowles
(EN) Fru formand! Hver uge er pressen fyldt med nyheder om nye eller ændrede forslag fra et land, Det Europæiske Råd og Kommissionens formand. Jeg vil rose formanden for ECB, fordi han har lyttet til diskussionerne og betænkningerne i Parlamentet og anerkender vores retning og beslutsomhed.
Konkurrencepagten og udarbejdelsen af den er et eksempel på dette. Vi har allerede en lang række idéer i vores ændringsforslag til pakken om økonomisk styring, så vi får ikke svært ved at indgå i den fælles beslutningsprocedure for at samle resultaterne af vores holdninger i Parlamentet og i Rådet.
Men vi bør ikke kun at snuppe lækkerbiskenerne fra det indre marked eller fortsætte med at gøre tingene forkert. Det indre marked handler ikke om et fort med ensartede spilleregler indenfor. Det handler om den eksterne konkurrenceevne, som et stort, fælles marked kan skabe, så det hænger tæt sammen med genopretningsaspekterne af den økonomiske styring.
Vi har også brug for en permanent mekanisme for finansiel stabilitet, der kan udvikle sig med tiden i henhold til styring og prioriteringer. Til den tyske befolkning, der er i oprør over spørgsmålet om "overførselsunionen", vil jeg sige "se på, hvad der ledsager kravene fra jeres egen regering - rekapitalisering af banker og køb af udlandsgæld på et sekundært marked". Tysklands banker skal bruge 10 år til at erkende deres blokerede aktiver fra krisen, og det omfatter statsgæld. Tysklands banker vil ikke kunne opfylde de nye internationale regler for bankkapital, så overførsler til tyske banker bør også være på Deres læber. Derfor har De brug for mekanismen på samme måde som hele euroområdet.
Med hensyn til rentesatser skal vi finde en balance mellem bæredygtighed og moralsk risiko.
(Formanden afbrød taleren)
Diogo Feio
- (PT) Fru formand! Svære tider kræver modige politiske beslutninger. Det er netop derfor, vi udfører det arbejde, vi gør, og derfor vil jeg også lykønske hr. Barroso med de tanker, som han har fortalt os om her. Europa-Parlamentet har også allerede indtaget en klar holdning i en række betænkninger om eurospørgsmålet og om problemet med væksten. Det er ikke nok at kigge på den ene side af argumentet.
At komme ud af krisen kræver f.eks., at man ved brugen af den permanente fond tager hensyn til de specifikke situationer for medlemsstater, der i øjeblikket betaler stigende rentesatser på deres offentlige gæld. Dette er en politik, som også skal være engageret i konkurrenceevne, i bedre kreditter, i en skattepolitik, der kan yde et positivt bidrag til at tiltrække investorer, kort sat alt, hvad der drejer sig om at skabe velstand. Men det skyldes også, at vi har brug for flere europæiske institutioner. Europa-Parlamentets holdning er blevet klart beskrevet og ikke via medierne. Tiden er ikke til ideologiske beslutninger, men til at tænke på befolkningen. Det, de kræver af os, er fornuftige og hurtige beslutninger.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Fru formand! Det, vi står over for, er ikke en krise for euroområdet, men en krise for de offentlige finanser i en række medlemsstater, der tilfældigvis er med i euroområdet - det kunne lige så godt være Ungarn. Hvorfor skal der så afholdes et eksklusivt møde for statscheferne i euroområdet - 17 stykker - uden at andre inviteres med? Hvorfor skabe ubegrundede skillelinjer, som vi afskaffede for seks år siden gennem udvidelsen, og hvorfor skabe en union i to hastigheder?
Deres Kommission, hr. Barroso, er traktatens vogter. Hvad er den traktatmæssige begrundelse for denne udelukkelse? Hvorfor udelukke de villige og aktive? Hvorfor ikke anvende artikel 5 og 121 til at uddybe finanspolitikken og social- og arbejdsmarkedspolitikken? Hvorfor ikke anvende et traktatbaseret forstærket samarbejde inden for traktaterne med en central rolle til Kommissionen?
Det indre marked består af 27 medlemsstater, og det samme gælder udfordringen med konkurrenceevnen. Formanden for Rådet og Kommissionen bør være leder for EU-27 og ikke sekretariat for en udvalgt gruppe af Medlemsstater.
Roberto Gualtieri
- (IT) Fru formand, mine damer og herrer! I går aftes vedtog Udvalget om Konstitutionelle Anliggender med stort flertal Parlamentets udtalelse om ændring af traktaten med henblik på at indføre en stabilitetsmekanisme.
I teksten foreslår man en ændring af ændringsforslag til Lissabontraktaten, idet man indfører en procedure, som både kan sikre fondens mellemstatslige karakter og begrunde indføjelse af bestemmelsen i traktaten. Den indeholder også nogle klare forslag vedrørende anvendelsen af mekanisme, som er beregnet på at gøre den forenelig med de pligter, som tildeles de europæiske institutioner gennem traktaten, og med behovet for reel økonomisk styring, som simpelthen ikke kunne fungere, hvis det var mellemstatsligt.
For at bruge en metafor, som De, hr. Barroso, brugte under den seneste forhandling, foreslår Parlamentet at sætte den mellemstatslige vogn på skinner i et EU-tog og give Kommissionen dens behørige rolle som lokomotivfører.
Hvordan stiller Kommissionen sig til Parlamentets forslag? Er den villig til at hjælpe med at støtte dem under de kommende dages forhandlinger?
(Formanden afbrød taleren)
Pat the Cope Gallagher
(EN) Fru formand! Mit land, Irland, er en lille, åben økonomi med en høj koncentration af udenlandske direkte investeringer. Selskabsskatten på 12,5 % er meget vigtig for vores økonomiske genopretning, bevarelse af vores arbejdspladser og for at skabe vækst i beskæftigelsen. Som følge af indførelsen af en lav selskabsskat er otte af verdens førende teknologivirksomheder baseret i mit land. Enhver udvikling i retning af konvergens eller harmonisering af selskabsskatten i EU ville forårsage store skader på Irlands evne til at tiltrække udenlandske direkte investeringer og dermed vores evne til at skabe vækst og økonomisk genopretning.
Det er vigtigt huske, at Irland som andre mindre lande geografisk og historisk er et perifert land i Europa, og en lav beskatning er et værktøj til at rette op på økonomiske begrænsninger, der opstår, når man er et perifert land. Jeg vil gerne stille et spørgsmål til formanden. Kan han bekræfte, at i henhold til Lissabon er skattekonkurrence et anliggende for de enkelte medlemsstater?
Ilda Figueiredo
- (PT) Fru formand! I dag fejrer vi kvindernes internationale kampdag, og alle har sagt fine ord om kvinders rettigheder. Men nu hvor vi taler om økonomiske og finansielle spørgsmål, er de dominerende finansielle interesser i den såkaldte økonomiske styring med dens insisteren på at uddybe kriterierne i stabilitets- og vækstpagten, idet man aldrig tager hensyn til de enkelte landes særlige kendetegn, de store økonomiske forskelle, sociale uligheder, arbejdsløshed eller fattigdom.
Derfor vil en sådan konkurrencepagt føre til en forværring af alle de eksisterende samfundsproblemer. Men man vil også stå over for arbejdstagernes kamp, kvinder og unge, således som det allerede er planlagt i Portugal i de kommende weekender, navnlig demonstrationen arrangeret af landsorganisationen af portugisiske arbejdere (CGTP) i Lissabon den 19. marts. Det er håbet, at dette vil give os den nødvendige ændring.
Jaroslav Paška
- (SK) Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at minde min kollega, næstformand Verheugen, om, at EU blev oprettet gennem en aftale mellem uafhængige, suveræne stater, der frivilligt besluttede at overføre nogle af deres beføjelser til en ny institution - EU - som de oprettede i fællesskab for at opnå en fælles, koordineret administration af udvalgte beføjelser tilhørende de suveræne stater. Hvis de europæiske lande derfor beslutter, at de ønsker at oprette en fælles økonomisk administration inden for rammerne af EU's bestemmelser, skal det være en fri og frivillig beslutning og ikke et direktiv fra Bruxelles.
Hvis vi taler om en pagt og derfor om en aftale mellem suveræne stater vedrørende et yderligere samarbejde inden for rammerne af EU, er alt i orden. Hvis der skal indføres en form for tættere samarbejde om økonomisk forvaltning, skal det helt naturligt først og fremmest forsøges af landene i euroområdet, der har forpligtet sig til at bruge en fælles valuta.
Men vi skal ikke gøre os nogen illusioner. De økonomiske bestemmelser og skattelovgivningen varierer fra land til land, og derfor bliver denne proces meget kompliceret ...
(Formanden afbrød taleren)
Franz Obermayr
- (DE) Fru formand! Jeg vil især takke Dem, fordi De er så retfærdig at annoncere talerlisten på forhånd. Sammen med en fælles pensionsalder kræver forslaget om en finanspolitisk union, at momssatser og lønpolitikker harmoniseres. Dette er endnu et skridt i retning af økonomisk styring og er et stort indgreb i medlemsstaternes suverænitet på skatteområdet. Det bliver endnu værre, fordi Europa-Parlamentet ikke får noget at skulle have sagt i disse spørgsmål, og at det var muligt at falde tilbage på artikel 136 i Lissabontraktaten. Fru Merkel og hr. Sarkozy vil sandsynligvis kunne tvinge deres forslag igennem trods modstand fra andre lande i euroområdet.
Med hensyn til en styrkelse af redningspakken er det klart, at spekulanter fortsat vil kunne udøve pres på lande i euroområdet, der ikke kan betale deres gæld, uden at skulle bære noget af den medfølgende risiko. Hvis der opstår en krise, bliver der stillet en redningspakke til rådighed. Overskuddene vil blive privatiseret, og tabene vil blive båret af det offentlige og cirkuleret over hele euroområdet. Hr. Barroso, De sagde, at væksten skal fordeles mere retfærdigt. Jeg vil gerne spørge, hvordan det ser ud med de økonomiske passiver. Redningspakker betyder, at byrderne bliver endnu mere ulige fordelt. Det vil desuden forårsage sociale problemer og på uansvarlig vis bringe nettobidragydernes fremskridt i fare.
José Manuel Barroso
Fru formand! Der var nogle specifikke spørgsmål om Portugal, som jeg vil besvare. Om Portugal bør ty til den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet (EFSF) er en beslutning, der skal træffes af de portugisiske myndigheder. Det er en suveræn beslutning, som skal træffes af Portugal, netop fordi der er tale om statsgæld. Jeg kan naturligvis sige, at brug af bistand fra EFSF og Den Internationale Valutafond opfattes som en sidste udvej, ultima ratio. Det er klart, at hvis et land kan undgå at ty til denne mekanisme, bør det gøre det, fordi brugen af disse redningsfonde har en pris, ikke kun i form af et dårligere rygte. Så hvis et land kan undgå det, bør det gøre det. Men jeg vil gerne gentage, at det er en beslutning, der skal træffes af de nationale myndigheder, om man vil ty til denne redningsfond eller ej eller i det mindste at bede om at få den aktiveret.
For det andet vedrørende hvad jeg gerne til se i EFSF, er det ikke et spørgsmål om, hvad man kan lide, men et spørgsmål om politik. I Kommissionen arbejder vi aktivt med medlemsstaterne, især dem i euroområdet, for at styrke EFSF's udlånskapacitet for at udvide aktivitetsområdet og herunder skabe større fleksibilitet. Nogle af disse spørgsmål er fantastisk følsomme set fra markedernes side, så jeg bør ikke annoncere hensigter, som ikke er endelige endnu, men det er noget vi arbejder med inden for euroområdet. Endelig har Kommissionen, som De ved, klart opstillet en række forslag for at styrke EFSF og udvide dens aktiviteter, navnlig i dens årlige vækstundersøgelse.
Med hensyn til om denne politik bør eller kan ændres, kan jeg sige, at den ikke kan ændres over for de mest sårbare lande. Det ville være absolut uansvarligt for lande med et sådant niveau af offentlig eller privat gæld at udvande deres bestræbelser på budgetkonsolidering og strukturreformer lige i øjeblikket. Når et land har en så høj gældsætning, skal markedernes tillid genoprettes, da landets økonomiske situation ellers bliver uholdbar. Så hvis vi ønsker at hjælpe de lande, der i øjeblikket er mest sårbare, skal vi ikke tilbyde dem luftspejlinger eller urealistiske løsninger, men tværtimod støtte alle deres fornuftige bestræbelser i retning af budgetkonsolidering og strukturreformer. Kun på den måde opnår man markedernes tillid. Naturligvis drejer det sig ikke kun om det enkelte lands indsats isoleret set, men om en fælles indsats fra euroområdet. Det er vi ved at udvikle, naturligvis med forskellige grader af bidrag fra de forskellige involverede parter.
Jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen har gjort alt, hvad der står i dens magt, for at hæve ambitionerne. Men som De ved, fremsætter Kommissionen forslag, men i sidste ende ligger beslutningen hos medlemsstaterne, navnlig dem i euroområdet, og især vedrørende spørgsmål, der udelukkende hører under den nationale kompetence, som f.eks. de ting, der ikke er medtaget i traktaten som f.eks. EFSF.
(FR) Under alle omstændigheder vil jeg gerne sige til hele Parlamentet, at mange af de kritikpunkter, som jeg har hørt her i dag - selv om de fleste støttede Kommissionens overordnede fremgangsmåde - er blevet rettet mod bestemte regeringer eller bestemte medlemsstater, hvis jeg har forstået det rigtigt. Derfor tilkommer det ikke mig at tale på deres vegne.
Jeg vil gerne sige, at Kommissionen har fremsat en pakke med forslag til økonomisk styring. Vi har skubbet vores regeringers ambitioner helt ud til grænserne. Selv for den styringspakke, som min kollega, hr. Rehn, og jeg præsenterede, var medlemsstaterne ikke villige til at acceptere det oprindelige ambitionsniveau. Sådan forholder det sig, fordi vi fremsatte forslag til lovgivning.
Nu er der fremkommet en ny idé, nemlig konkurrencepagten, som vi forsøger - og her vil jeg gerne være meget gennemsigtig og vise min respekt for Parlamentet - at få til at passe til fællesskabsmetoden så godt som mulig.
Jeg har helt åbent fortalt Dem om Kommissionens bestræbelser på at nyttiggøre denne idé om konkurrenceevnens virkninger og skabe merværdi, enten med hensyn til vækst og beskæftigelse - der jo som sagt fortsat er en prioritering for Kommissionen - eller for at styrke styringssystemet. Naturligvis behøver jeg ikke at blive mindet om Kommissionens rolle som traktatens vogter. Det har vi konstant vist, at vi er, både med hensyn til spørgsmål om det indre marked, konkurrence og ikkediskrimination. Jeg kan endnu en gang garantere Dem for, at Kommissionen ikke vil tøve med at anvende alle til rådighed stående midler, hvis vi mener, at nogen af principperne eller reglerne i traktaten overtrædes som følge af beslutninger truffet enten af Det Europæiske Råd eller af andre institutioner.
Derfor er det et langsigtet arbejde, vi er i gang med, og naturligvis er det et seriøst stykke arbejde, som vi udfører med stor ansvarsfølelse. Det er klart, at dette er særdeles vanskelige tider for os, en periode, hvor det første, regeringerne gør om morgenen, er at kigge på rentespændet i deres statsgæld.
Derfor betyder det noget, hvad vi siger. De håb, vi skaber, betyder noget. Derfor skylder Kommissionen sig selv at være ambitiøs og samtidig ansvarlig i sine forslag, idet man ved, at de i det mindste har en chance for at blive til virkelighed, at der ikke kun er tale om et pr-stunt efterfulgt af skuffelse. Det vil jeg gerne undgå, og det skal Kommissionen undgå. Vi skal undgå skuffelse eller ren og skær splittelse, både inden for euroområdet og i EU som helhed.
Derfor kan jeg forsikre Dem for, at Kommissionen fortsat vil have et højt ambitionsniveau. Kommissionen siger i øjeblikket til alle regeringer, at Parlamentet skal involveres i denne konkurrencepagt. Kommissionen siger i øjeblikket til regeringerne, at den fortsat skal have en central rolle i denne konkurrencepagt, ikke ud fra institutionel loyalitet, ikke ud fra institutionel egoisme, men fordi jeg naturligvis mener, at Kommissionen sammen med fællesskabsmetoden er en garanti, hvis vi ønsker at undgå splittelse mellem euroområdet og resten af Europa. De er garantien, hvis vi ønsker at undgå angreb på det indre markeds integritet, eller hvis vi ønsker at undgå at så tvivl om andre mekanismer som f.eks. stabilitets- og vækstpagten. De er en garanti, hvis vi skal forblive europæiske inden for rammerne af EU med europæisk solidaritet.
Derfor var jeg kolossalt åben og ærlig. Kommissionen udfører sit arbejde i fuld gennemsigtighed, naturligvis konstruktivt, og forsøger at redde en idé, som, hvis den præsenteres og gennemføres inden for fællesskabsmetoden, kan bidrage med merværdi til vores styringsbestræbelser i modsætning til det, nogle af Dem har sagt. Vores regeringers bestræbelser er blevet intensiveret, bestræbelser på at sikre koordinering af den økonomiske politik har altid været en del af Kommissionens overordnede fremgangsmåde, og det samme gælder de fleste medlemmer af Parlamentet.
Dette giver os derfor en mulighed. Hvis stats- og regeringscheferne nu er villige til at blive involveret i koordineringen af de økonomiske politikker og ligeledes på områder, der hidtil udelukkende har været betragtet som en del af den nationale kompetence, mener jeg, at det bør hilses velkommen, fordi det bidrager til merværdi for vækst og beskæftigelse, og fordi det respekterer systemer med fællesskabsstyring. Det er det, der står på spil.
Jeg mener, at forhandlingen set i det lys har været meget nyttig. Desuden mener jeg, at budskabet fra Parlamentet har nået Det Europæiske Råd. Formand Buzek overbragte det sidste gang, han var i Det Europæiske Råd. Jeg mener, at såvel Kommissionen og Parlamentet i vigtige spørgsmål vil stå fast og forsvare fællesskabsmetoden, for vi er overbeviste om, at Europa kun på denne måde kan nå de mål, vi har opstillet for os selv i euroområdet, for stabilitet og ligeledes for vækst og beskæftigelse over hele EU.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
João Ferreira
Det drama, vi endnu en gang ser udspille sig for vores øjne, gentager sig på smerteligste vis og afslører essensen af EU: Hvem der i sidste ende laver reglerne og på vegne af hvilke interessegrupper. I dette drama er der som sædvanlig ingen mangel på hovedpersoner, bipersoner og flere statister. Den såkaldte "konkurrencepagt", som blev udarbejdet af Tyskland og Frankrig, er en skammelig tvang over for alle de andre lande i euroområdet, og som oprindeligt blev benægtet af sine skabere, fremlægges og anbefales nu i Europa-Parlamentet af Kommissionens formand, hr. Barroso. Det sker, efter at hr. Barroso flere uger før havde kritiseret kansler Merkel for ikke at anerkende Kommissionens rolle. Det er nu klart, hvilken rolle Kommissionen og dens formand spiller. Ovennævnte pagt, som hr. Barroso nu beder os om ikke at afskille fra målene for beskæftigelse og vækst, er et veritabelt revanchistisk korstog mod arbejdsmarkeds- og socialrettigheder gennem angreb på lønninger, gennem en forhøjelse af pensionsalderen, gennem forsøg på at ødelægge de kollektive forhandlinger og ved at reducere de sociale rettigheder. Det er også et forsøg på at afsige en veritabel dom om økonomisk afhængighed i bedste kolonistil over lande som Portugal.
