Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 13. juni 2002, for genoptaget.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Vedrørende torsdag
Jeg har modtaget en anmodning fra PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen om at erstatte punkt 4 - "Demokratiet i Afghanistan" - under den aktuelle og uopsættelige debat med et nyt punkt: "Krisen i Argentina".
Wurtz (GUE/NGL).
Jeg vil gerne stille et forslag. Eftersom der på nuværende tidspunkt kun er fire punkter på dagsordenen for den aktuelle og uopsættelige debat, og da det i henhold til forretningsordenen og praksis er tilladt med fem punkter, foreslår jeg, at spørgsmålet om Argentina tilføjes i stedet for, at det erstatter et af de andre punkter.

Van den Berg (PSE). -
Hr. formand, min gruppe, Den Socialdemokratiske Gruppe, vil gerne sætte Afghanistan og Cuba på dagsordenen i september, men i så fald skal begge punkter forberedes indgående i Udenrigsudvalget. Vi mener ikke, at begge emner skal behandles ved at tage ét punkt frem. De skal derimod behandles grundigt, og så kan begge emner komme på dagsordenen i september. Det gælder altså både Cuba og Afghanistan. Vi støtter derfor forslaget om nu at erstatte Afghanistan med Argentina.

Formanden.
Det er foreslået som en erstatning, som tidligere.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil ganske enkelt sige, at min gruppe fuldt ud støtter hr. Wurtz' forslag, og vi ønsker at tilføje spørgsmålet om Argentina til den aktuelle og uopsættelige debat. Naturligvis skal vi have en debat om Argentina, for det er meget aktuelt, og det aktuelle kan ikke udelukkende blive nævnt i en tale. Der er sket begivenheder, som jeg personligt ikke betragter på samme måde som hr. Wurtz. Der er sket begivenheder, der er klaget over det, som sker i Afghanistan, og det er Europa-Parlamentets rolle at diskutere dette og gøre situationen en lille smule mere klar. Jeg mener altså, at det er absolut nødvendigt at indlede debatten ikke blot om Argentina, men også om Afghanistan, og det skal ske med det samme i stedet for at rykke dette emne frem til september.
Hvis denne diskussion fører til et spørgsmål til Kommissionen og Rådet, ja, så fortsætter debatten i september og oktober med et spørgsmål til Rådet og Kommissionen.

Formanden.
Jeg ønsker ikke at indlede en debat om dette, da det ville være i strid med forretningsordenen. Hr. van den Berg opretholder Den Socialdemokratiske Gruppes forslag. Jeg sætter derfor anmodningen om, at punkt 4 "Demokratiet i Afghanistan" erstattes med et nyt punkt "Krisen i Argentina" under afstemning.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Vi burde fejre Den Internationale Straffedomstol, der i dag træder i funktion. USA nedlagde desværre i går veto mod FN's mandat til den fredsbevarende styrke i Bosnien, som mange EU-lande deltager i.
Jeg vil gerne tage kraftigt afstand fra det veto i Sikkerhedsrådet, da det ikke blot er et veto mod FN's mandat til den fredsbevarende styrke i Bosnien, men også mod udenrigspolitikken i bl.a. Irland, der deltager i den fredsbevarende styrke i Bosnien på basis af FN's mandat. Irland ser sig måske derfor nødsaget til at trække sig ud af den fredsbevarende styrke i Bosnien, da FN's mandat ophører, hvis der holdes fast i dette veto.
Jeg vil gerne bede Dem om på mine, om ikke mange parlamentsmedlemmers, vegne at protestere over for USA mod denne handling. Det er utroligt, at USA stræber efter at handle på kanten af folkeretten. Det er utroligt, at USA ønsker sit mandskab fritaget fra retsforfølgelse, hvis de er indblandet i overtrædelser af menneskerettighederne. Det kan Parlamentet ikke acceptere, og det bør EU ikke acceptere.

Formanden.
Hr. De Rossa, vi har også mulighed for at behandle dette på dagsordenen for onsdag efter erklæringerne fra Rådet og Kommissionen, men at dømme ud fra Parlamentets reaktion står det allerede klart, at der er overvældende enighed om dette spørgsmål.

Stevenson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Tidligt torsdag morgen var en bus med 43 skoleelever fra Largs Academy i Ayrshire, Skotland, indblandet i en tragisk ulykke i den franske by Bierre-les-Semur, nær Dijon i Bourgogne. Desværre omkom 15-årige Katherine Fish. En af lærerne mistede en arm. Adskillige elever blev alvorligt såret og behandles fortsat på hospitalet i Semur-en-Auxios og Dijon. De mindre alvorligt sårede er nu blevet fløjet hjem til Skotland på et særligt chartret fly.
Jeg er sikker på, at de andre parlamentsmedlemmer fra Skotland vil tilslutte sig mig og give udtryk for stort chok over denne tragiske ulykke og stor taknemmelighed over for borgmesteren i Bierre-les-Semur, Michel Neugnot, og nødtjenesten, lægerne samt indbyggerne i området. De viste stor medfølelse, sympati og medmenneskelighed i deres behandling af eleverne og lærerne efter ulykken og i deres støtte til de mange forældre fra Skotland, der meget hurtigt kom for at være hos deres børn. Befolkningen i Skotland var meget rørt over venligheden og høfligheden blandt disse gode mennesker, hvoraf mange frivilligt tilbød deres hjælp og støtte til ofrene for ulykken.
Jeg håber, at Parlamentet vil tilslutte sig mig og sende alle dem, der åbnede deres hjerter for de modige elever, der var indblandet i den ulykke, en stor tak. Vi ønsker de sårede hurtig bedring og sender forældrene og de pårørende til Katherine Fish vores store sympati.
Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, som jeg allerede har bedt om skriftligt, må Rådet afgive en fuldstændig redegørelse om de alvorlige hændelser, der berørte hundreder af portugisiske borgere, heriblandt delegationer fra politiske partier og medlemmer af det portugisiske parlament, som ønskede at deltage i demonstrationen den 22. juni i Sevilla i anledning af Det Europæiske Råd, og som blev forhindret i at passere grænsen mellem Portugal og Spanien, hvor nogle blev udsat for vold fra det spanske politis side og fik konfiskeret kameraer og audiovisuelt apparatur.
Eftersom disse hændelser udgør en flagrant krænkelse af de grundlæggende friheder og rettigheder, især demonstrations- og forsamlingsfriheden, er det vigtigt at få placeret ansvaret og afdække årsagerne til denne fremfærd, så tilsvarende handlinger ikke gentager sig i fremtiden. Det er også vigtigt at få afklaret, om den fri bevægelighed for personer samt demonstrations- og forsamlingsfriheden skal sættes ud af kraft, hver gang der er EU-topmøder, hvilket vil være et alvorligt overgreb mod demokratiet og en uantagelig begrænsning af retten til at protestere og vise sin indignation. Det portugisiske parlament har udtalt sig i denne sag, fordi nogle af dets medlemmer blev berørt af den. Jeg beder Dem derfor, hr. formand, anmode Rådet om at tilvejebringe alle oplysninger om disse alvorlige hændelser i slutningen af det spanske formandskab.
Lage (PSE).
Hr. formand, jeg har bedt om ordet for at tilslutte mig Ilda Figueiredos ønske om at få tilvejebragt oplysninger fra Rådet og Kommissionen om de alvorlige hændelser ved den spansk-portugisiske grænse. Disse hændelser må fordømmes, og de nødvendige følger må drages. De har vakt meget opstandelse i Portugal, et sandt politisk stormvejr, og Europa-Parlamentet kan ikke være uinteresseret i det, der sker i en af EU's medlemsstater. Demonstrationsfriheden og retten til fri bevægelighed er grundlæggende rettigheder for EU-borgerne og må ikke krænkes, medmindre der foreligger meget tungtvejende grunde hertil, og ikke uden at Europa-Parlamentet tager stilling i sagen og fremfører sin protest.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er naturligvis enig i de synspunkter, som mine kolleger har givet udtryk for her, men jeg vil minde dem om - og det ved de sikkert allerede - at deres landsmand kommissær Vitorino allerede i en note offentligt har tilkendegivet, at Schengen-konventionen ikke blev tilsidesat ved disse episoder, og at den spanske udenrigsminister har givet de berørte en undskyldning.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, i sidste uge modtog vi alle en skrivelse fra kvæstorerne om, at chaufførtjenesterne er meget begrænsede i Strasbourg i denne uge på grund af en fransk domstolsafgørelse, og vi kan derfor kun benytte vores egne chauffører og ikke de lejede taxier, som vi altid bruger.
Hr. formand, da vi i 1999 tiltrådte vores nuværende mandat, sagde den franske regering, at den ville sætte alt ind på at gøre vores liv i Strasbourg mere komfortabelt. Ikke desto mindre er der for det første blevet nedlagt rigtig mange flyruter fra hovedstæderne til Strasbourg. For det andet er varmtvandsforsyningen i Parlamentet ikke længere mulig, og nu har vi heller ingen biler længere. Hvad mere kan den franske regering gøre for at gøre vores liv i Strasbourg surt?

Hr. formand, jeg foreslår derfor, at kun de medlemmer, som stemmer imod Strasbourg, må bruge Parlamentets biler.

Formanden.
Hvis det kan berolige Dem, fru Plooij-van Gorsel, har Parlamentet sørget for en improviseret tjeneste, indtil der sker de nødvendige ændringer af de franske bestemmelser. Til de medlemmer, der er i god form, f.eks. Dem selv, fordoblede vi i løbet af ugen antallet af cykler.

Dupuis (NI).
Hr. formand, jeg er i forbindelse med indlægget om Den Internationale Straffedomstol glad for at se, at mine kolleger i høj grad interesserer sig for dette spørgsmål.
Når det er sagt, mener jeg ikke, at vi skal bruge denne anledning til at forfalde til antiamerikanisme. I vedtægterne for Den Internationale Straffedomstol findes der et begreb, der hedder "komplementaritet", og som altså ikke gælder for de amerikanske tropper. Det drejer sig ikke desto mindre om et grundlæggende problem, og jeg mener, at Europa-Parlamentet bør tage dette problem op igen, for vi skal overbevise USA. Denne domstol vil ikke være en reel international domstol uden USA.

Helmer (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne kort tale om USA's holdning til Den Internationale Straffedomstol. Vi bør være vores amerikanske allierede taknemmelige for deres enorme bidrag til de fredsbevarende operationer i Europa. Vi bør indse, som det er tilfældet i USA, at en af nationalstatens vigtigste funktioner er at beskytte borgernes rettigheder ved egne domstole, og vi bør respektere amerikanernes synspunkt om, at deres evne til at udøve det ansvar påvirkes, hvis de tillader deres soldater eller andre amerikanske borgere at give møde for den domstol.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, som De sikkert ved, sker der for øjeblikket mange spændende ting på Cuba. Der er et stort folkeafstemningsprojekt, som indeholder krav om, at der skal stemmes om indførelse af demokrati. Fidel Castro har svaret på dette ved at indføre evig socialisme i forfatningen, hvilket er meget alvorligt.
På torsdag arrangerer ELDR-Gruppen et møde her i bygningen. Vi har indbudt fire liberale venner fra Cuba, som på fredelig vis arbejder med demokratiseringsspørgsmålene. Den cubanske regering har dog nægtet dem udrejsetilladelse. De er altså blevet indbudt af Europa-Parlamentet, men de får ikke lov til at forlade Cuba, hvilket jeg synes er meget bekymrende. Hr. formand, jeg håber, at De måske kan protestere mod denne behandling via de cubanske myndigheder.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, hver dag er vi vidne til nye barbariske handlinger fra staten Israel. Det nye forsøg på at udrydde palæstinenserne ved at myrde civile, forhindre befolkningen i at færdes frit og ved at rive Den Palæstinensiske Myndigheds hovedkvarter i Hebron ned med 14 døde til følge foregår samtidig med de helt uacceptable indgreb for at omstyrte den legalt valgte palæstinensiske ledelse. Det er tydeligt, at målet for Israel og dem, der støtter dem, er at udslette Den Palæstinensiske Myndighed eller at erstatte den med en konstellation, der er underlagt den internationale imperialisme, og at genindføre belejringstilstanden af hele Palæstina.
Vi fordømmer nok engang den folkemordspolitik mod palæstinenserne, som Israel fører, og erindrer om, at den eneste kilde til vold i området er den israelske besættelse. Vi fordømmer på det kraftigste angrebene på Den Palæstinensiske Myndighed og forsvarer det palæstinensiske folks ret til selv at vælge sine ledere.
Endelig, hr. formand, fordømmer vi EU's holdning, der med sin såkaldte lige afstandspolitik i virkeligheden støtter de israelske grusomheder.

Turco (NI).
Hr. formand, jeg tager ordet for at gøre opmærksom på, at det beslutningsforslag, som 10% af parlamentsmedlemmerne har underskrevet, og som vedrører krænkelsen af retsstaten og demokratiet i Italien og blev stillet den 18. april i år, efter 42 dage blev forkastet af Generalsekretariatet på grund af formfejl. Dette beslutningsforslag blev stillet den 20. juni i år. Sådan som jeg på forhånd har givet gruppeformændene besked om, har jeg kl. 17.00 i dag indledt en sultestrejke, hvor jeg fra i morgen heller ikke vil drikke, så dette beslutningsforslag - på grund af de alvorlige begivenheder, jeg nævnte - bliver medtaget på dagsordenen for den næste Formandskonference, der bliver afholdt den 4. juli. Når det gælder klager over en stats krænkelse af retsstaten og demokratiet, er det nødvendigt med en hvilken som helst politisk løsning over for en sikker bureaukratisk ligegyldighed.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil i lighed med min kollega, Roger Helmer, også gerne tage afstand fra hr. De Rossas kommentarer til Den Internationale Straffedomstol og den kendsgerning, at den i dag er trådt i funktion i Haag. Rom-statutten er behæftet med fejl, da den ville gøre politisk fortræd mod de amerikanske tropper og politiske ledere. Den ville også i endnu højere grad vanskeliggøre fred og forsoning, da guerrillaledere eller diktatorer ikke længere ville kunne få nogen garanti eller immunitet over for retsforfølgelse efter en freds- og forsoningsproces.
Det er interessant, at kun ca. 70 lande har underskrevet Rom-statutten. Rusland og Kina - og ingen har kritiseret Rusland og Kina i den anden side af Parlamentet - har også afslået at underskrive statutten af gode grunde. Ad hoc-domstole såsom dem i det tidligere Jugoslavien eller Rwanda er en langt bedre løsning.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0245/2002) af Klaus-Heiner Lehne for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om ophævelse af Efstratios Korakas' immunitet (2001/2230(IMM)).

Lehne (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig ikke at udnytte de fem minutter. Det tror jeg heller ikke betaler sig i denne forbindelse. Det drejer sig om en relativ bagatel. For at sige det fra starten af: Retsudvalget anbefaler, også ifølge mit forslag, med et meget stort flertal ikke at ophæve immuniteten. Den kollega, det drejer sig om her, bliver af generalstatsadvokaturen i Athen sigtet for muligvis at have udnyttet sin indflydelse som medlem af Europa-Parlamentet over for sin samleverske for at foranledige denne til bagvaskelse af sin tidligere samlever. Generalstatsadvokaturen har ved sin afgørelse, hvormed den har ophævet kendelsen fra statsadvokaturen i Athen om at henlægge sagen, eksplicit henholdt sig til kollegaens egenskab af medlem af Europa-Parlamentet.
Jeg citerer fra betænkningen: Klagerens påstand - det var anmelderen, den tidligere samlever - synes begrundet, idet det af den fremlagte kopi af afgørelse nr. sådan og sådan fremgår, at han under alle omstændigheder også i lyset af sin egenskab af medlem af Europa-Parlamentet og den dermed forbundne anseelse i det mindste har været psykisk medvirkende til forholdene vedrørende bagvaskelse.
Under normale omstændigheder går vi i udvalget i et sådant tilfælde ud fra, at der her er tale om fumus persecutionis, det vil sige, at det i det mindste ikke kan udelukkes, at statsadvokaturen, i dette tilfælde generalstatsadvokaturen, forfølger kollegaen også på grund af sin egenskab af medlem af Europa-Parlamentet. Og på den baggrund var et stort flertal i Retsudvalget af den opfattelse, at man ikke skal ophæve immuniteten i dette tilfælde.
Jeg anmoder plenarforsamlingen om at træffe en lignende afgørelse og om ikke at ophæve immuniteten i morgen. Mange tak for opmærksomheden!
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0191/2002) af Savary for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om et transparent, harmoniseret sæt regler for kørselsrestriktioner for lastvogne i international transport på bestemte vejstrækninger (KOM(2000) 759 - C5-0679/2000 - 1998/0096(COD)).

Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne tale på vegne af ordføreren i forbindelse med dette emne. Vi ved alle, at det er vanskeligt at komme til Strasbourg, så vi har fuld forståelse for, at vores franske kolleger også har problemer med det.
Hr. formand, den fri bevægelighed for varer er én af de fire grundlæggende friheder i EU. I princippet er kørselsforbud, uanset i hvilken form, en krænkelse heraf. I begge EU's kernelande, Frankrig og Tyskland, er lastbilstransporten i weekenden på transitvejen et stort problem for de omkringboende mennesker. Vi tager befolkningens indvendinger meget alvorligt.
På den anden side må vi erkende, at fragttransporten sørger for, at produkter og fødevarer når bestemmelsesstedet i tide i vores komplekse samfund. Under hensyntagen til den prekære situation skal vi inden for disse rammer forsøge at finde en løsning, som er acceptabel for alle parter. Sammen med Kommissionen mener vi, at vi har fundet den løsning i hr. Savarys betænkning, som fortjener al respekt. Ingen behøver at reducere de eksisterende weekendkørselsforbud med bare ét minut.
Hr. Ferber - det ville være rart, hvis hr. Ferber også hørte efter - ingen behøver at reducere de eksisterende weekendkørselsforbud med bare ét minut. Vi vil kun gøre forbuddene forudsigelige, så transport- og logistikspecialisterne kan planlægge deres kørsler i tide og sammen med aftagerne eventuelt aftale en anden leveringsrytme.
I øjeblikket er det stigende antal ukoordinerede nye kørselsforbud et mareridt for sektoren. Vi forsøger at finde en løsning ved hjælp af en meldingspligt for nye kørselsforbud til Kommissionen på de nævnte betingelser. Der er ikke tale om harmonisering af kørselstider. Vi vil kun skåne hinanden for overraskelser. Nationale søn- og helligdage bliver heller ikke harmoniseret, idet alle nationale søn- og helligdage, hvor der allerede er et kørselsforbud, fastholdes.
Vi støtter derfor Kommissionens forslag om en minimumsordning for harmoniserede betingelser for nye kørselsrestriktioner. Modstandere af europæisk indblanding i forbindelse med kørselsforbud kan forhåbentligt også støtte dette revidere forslag. Ordningen finder nemlig kun anvendelse på TEN-veje. På alle andre veje kan medlemsstaterne selv bestemme, om de vil indføre kørselsforbud. De fleste ændringsforslag, som Transportudvalget har stillet, udgør et konstruktivt supplement til Kommissionens forslag. På den måde er et europæisk informationssystem af stor betydning for den europæiske transportsektor.
Parlamentet har endvidere stillet ændringsforslag, som skal sikre, at der kommer gode parkerings- og sanitetsforanstaltninger for chaufførerne, når de ikke kan komme hjem en hel weekend og skal opholde sig på en rasteplads. De sociale forhold for chaufførerne som følge af kørselsforbuddene kan med rette kaldes dramatiske.
Der er stillet rigtig mange ændringsforslag for at udvide listen over undtagelser. Min gruppe forkaster alle udvidelser. Personligt stemmer jeg imidlertid for ændringsforslag 21 om transport af blomster, men min gruppe stemmer desværre imod. Det vil i øvrigt næsten ikke skade kørselsforbuddet, hr. formand.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på, at ændringsforslag 4 og 13 mildt sagt bringer direktivet i fare. Disse ændringsforslag medfører, at medlemsstaterne ikke længere gennem udvalgsprocedurer inden for Kommissionen, men efter eget behov, kan bestemme, om de vil indføre kørselsforbud. Disse ændringsforslag undergraver derfor hele forslaget. Jeg anmoder derfor på det kraftigste Parlamentet om at stemme imod disse ændringsforslag, hvilket også gælder for ændringsforslag 12. Hr. Ferbers ændringsforslag cum suis vedtages også denne gang af min gruppe. I udvalget har vi stemt for.

Savary (PSE)
Hr. formand, undskyld, jeg kommer for sent. Jeg troede, at jeg skulle holde mit indlæg senere, men min kollega, fru Peijs, var meget overbevisende, og jeg takker hende for hendes hjælp.
Det drejer sig om en meget vanskelig betænkning. Det er allerede almindelig kendt for alle medlemmerne af Transportudvalget, for udarbejdelsen af betænkningen har lidt nederlag to gange. Vi står over for afstande, som er helt usædvanlige, og som er mere geografiske end politiske mellem landene i randområderne, der ønsker kørsel, og de centrale lande og transitlandene, der ønsker kørselsforbud. Jeg var i et stykke tid bange for, at vi var på vej i modsat retning, hvor alle ville forkaste dette direktiv med den begrundelse, at nogle ønsker at bevare den fri bevægelighed, og andre ønsker at bevare muligheden for at udstede forbud. Jeg tror, at vi til syvende og sidst takket være Kommissionens forslag, der allerede var et kompromis har fundet en god balance efter flere års arbejde. Det eneste tilbageværende spørgsmål for os - blandt dem, der ønsker at forkaste dette direktivforslag, og de andre - er spørgsmålet om, hvorvidt der skal lovgives på dette område. Personligt tror jeg, at det er nødvendigt.
Faktisk er den nuværende situation det rene anarki. Den skaber spontane problemer alle steder i landene og særligt ved grænserne. Dage med kørselsforbud findes kun i syv ud af otte lande, de er ikke harmoniseret, og de giver anledning til ureglementerede parkeringer på motorvejene og nogle gange endda på parkeringspladserne på motorvejene. De bevirker, at lastvognschaufførerne meget ofte holdes tilbage fra deres hjem på grund af planlægningsproblemer, og endelig gør den det meget vanskeligt at strukturere logistikken både for transportselskaberne og for omsætningen i transporterne.
Jeg mener, at denne lovgivning er relevant i alle henseender. For det første fordi jeg mener, at vi råder over de fornødne juridiske grundlag. Det ville være meget paradoksalt, hvis vejtransporten i Europa, der var den første transportsektor i Europa, i dag skulle være en underordnet sektor. Europa-Parlamentet sender et meget dårligt signal, hvis det siger, at EF-traktatens afsnit om transport ikke gælder for vejtransport. Hvad skal vi gøre, for at det fremover gælder for jernbanetransport, den maritime sektor og for alle de andre sektorer?
Personligt lægger jeg meget vægt på, at transporten i Europa gennemføres, og at vi finder frem til en politik, hvilket for øvrigt er blevet varslet med hvidbogen, og jeg mener, at det er en god grund. Men man kan ikke desto mindre nævne endnu en anden vigtig grund, nemlig at der i dag ikke er nogen juridisk sikkerhed vedrørende forbuddene om kørsel i weekenden, og de lande - og jeg siger dette til de personer, der ønsker at forkaste forslaget - som ønsker at skærpe dette forslag ensidigt, udsætter sig for retlig forfølgelse og for eventuelle appelsager, som udelukkende hviler på principperne om fri bevægelighed og ikke forskelsbehandling, og som efter al sandsynlighed vil være en trussel for en række eksisterende forbud samt for forordningen, der af alle bliver kaldt "jordbær-forordningen" fra 1998, som netop er blevet gældende for Frankrig med henblik på færdsel af lastbiler gennem Mont Blanc-tunnellen. Jeg mener altså, at det i dette tilfælde handler om at pantsætte sikkerheden for alle de lande, der har indført disse forbud.
Derudover minder jeg om, at Kommissionens forslag er et forslag om lovliggørelse af de nuværende mest skærpede forbud, nemlig de forbud, der gælder i Østrig og Tyskland, og som de øvrige lande kan vælge at tilpasse sig. Reelt er det et system med konvergens mellem de tyske og østrigske forbud og de anmeldte eller ikke særlig væsentlige ændringer, kort sagt et system med undtagelser, og jeg giver min personlige støtte til fru Peijs vedrørende anmodningen om indførelse af en undtagelse for friske landbrugsprodukter og blomster, for jeg mener, at det er produkter med kort holdbarhed. Der er kort sagt på én gang en stor fleksibilitet og sikkerhed i forbuddene om kørsel for lastvogne i weekenderne. Og jeg, der stammer fra et område, hvor der udøves et stort pres på den tunge lastvognstrafik, kan ikke rigtig forestille mig, at jeg over for min befolkning skal forklare, at Europa-Parlamentet ikke ønsker et forbud mod kørsel med tung transport i weekenden, hvilket naturligvis vil være et meget stort tilbageskridt.
Jeg glæder mig over, at Transportudvalget endelig er kommet frem til en modus vivendi. I morgen skal vi behandle 21 ændringsforslag, som er blevet vedtaget i udvalget, og 18 nye ændringsforslag. Jeg tror ikke, at vi skal ændre teksten alt for meget, og personligt vil jeg opfordre til, at ændringsforslagene fra EDD-Gruppen (30, 28 og 31) forkastes, da de foreslår, at vi vender tilbage til Kommissionens forslag, som blev forkastet i 1998. "Udelukkende om søndagen" er alt for kort. For det andet vil jeg foreslå, at ændringsforslagene 22 og 23, der er stillet af ELDR-Gruppen, ligeledes forkastes, og som - og det er helt legitimt - ville have medført, at Kommissionen ville få øgede beføjelser i forhold til det, som var fastsat i teksten. Jeg er også enig med fru Peijs i, at visse ændringsforslag ødelægger teksten, og at man derfor ikke skal vove sig for langt ud på dette område.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, jeg vil starte med at lykønske ordføreren med at have gjort Kommissionens forslag endnu bedre. Jeg byder naturligvis også kommissæren velkommen. Alligevel tror jeg, at nogle af os - og her medregner jeg mig selv - med rette har stillet nogle ændringsforslag.
I betragtning af de mange forskellige regler har lastvognschaufførerne - for det meste er det mandlige, sjældent kvindelige chauffører - og virksomhederne bestemt ikke ligefrem nogen nem lod. Men man må ikke glemme, hvor mange borgere der ønsker lidt mere ro netop i weekenden, og hvor mange bilister der ønsker at benytte weekenden til udflugter. Og her opstår konflikten. Jeg mener derfor, at der dog også burde være en solidaritet i den samlede befolkning, altså også inden for transportbranchen, med et overvejende flertal af de berørte borgere.
Ordføreren har ment, at det kan organiseres bedre. Det er rigtigt, men det er ofte svært at planlægge. Jeg er af den mening, at transportindustrien, når den er vidende om kørselsforbud i weekenden, sikkert også kunne planlægge transporterne bedre, så vi ikke får disse, hvilket jeg må medgive, ubehagelige ophold ved grænserne, som det ofte er tilfældet for øjeblikket. Hvis informationen var bedre - og her har Kommissionen også foreslået noget, som ordføreren støtter - ville denne forbedring altså også være mulig. I et vist omfang udgør jernbanen utvivlsomt også et muligt alternativ.
Når man afrunder tingene, så er der efter min opfattelse meget, der taler for, at man bevarer status quo. Meget ville også tale for at bevare status quo uden at fastsætte særskilte regler herom. Det er også hensigten med nogle af de stillede ændringsforslag. Alligevel vil jeg her gerne sige helt klart endnu en gang, at den gruppe, som jeg taler på vegne af nu, absolut støtter ordførerens grundlinje. Det er så et spørgsmål om demokrati og afstemningen i morgen, hvilket resultat vi når frem til. Ordføreren har under alle omstændigheder gjort et godt stykke arbejde.

Sterckx (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne læse det indlæg op, som hr. Vermeer skulle have holdt. Hr. Vermeer er blevet forhindret på grund af den fragttrafik, som ikke må køre om søndagen og derfor skaber så meget trafik om mandagen, at han ikke kunne komme til tiden.
Min gruppe er helt klar over nytten af dette forslag om at harmonisere kørselsforbud på transeuropæiske netværk. Det er imidlertid ikke tilfældet med den måde, det sker på. En generel udvidelse af weekendkørselsforbuddene er et prekært emne i min gruppe. Uanset hvor nyttigt et kørselsforbud er, så forstyrrer det princippet om den fri bevægelighed for varer, og det rammer de perifere lande hårdest. Det er værst for især disse lande, fordi fordelene ved det indre marked ikke altid er lige indlysende for dem. Indførelsen af et kørselsforbud betyder impelthen, at en større trafikstrøm finder sted på et begrænset antal dage og derfor skaber et helt andet trafikpres, også i de såkaldte transitlande. Ironien i denne kunstige situation er, at medlemsstaterne i forbindelse med TEN-nettet, som ofte finansieres af EU-midler, har ret til at indføre kørselsrestriktioner, uden at disse, f.eks. af Kommissionen, undersøges tilstrækkeligt med hensyn til deres nytte.
Derfor har jeg på vegne af ELDR-Gruppen stillet en række ændringsforslag, som muliggør dette. Formålet med mit ændringsforslag er, at medlemsstaterne gerne må indføre et kørselsforbud, hvis det begrundes på grundlag af forskellige kriterier, såsom miljø-, sikkerheds- eller sociale årsager. Det skal forebygge, at der opstår et virvar af kørselsforbud. Jeg anmoder Dem derfor om at støtte ændringsforslag 23.
Ordførerens ændringsforslag 4 og 13, som legitimerer kørselsforbud af topografiske årsager, støtter min gruppe ikke. Hvad er en topografisk årsag præcist, og hvordan definerer man den? I begrundelsen for det ændringsforslag refererer man til Alperne. Men det nederlandske polderlandskab kan tillige være et topografisk motiv for et kørselsforbud. Den definition kan efter min mening nemt misbruges. Hvis ændringsforslag 4 og 13 vedtages i morgen ved afstemningen om denne betænkning, anbefaler jeg som skyggeordfører at stemme imod hele betænkningen. Lad os holde det indre marked åbent og ikke skabe for mange restriktioner eller muligheder for restriktioner.

Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, den internationale tunge lasttransport ad landevej konfronteres med modstridende interesser. Hvis det er op til de erhvervsdrivende, skal der altid kunne køres, både om dagen, om natten, i weekenden og på søn- og helligdage. Transitkørsel er gunstigt for denne erhvervsgren, som i konstant konkurrence med jernbanerne og den indenlandske skibsfart hele tiden forsøger at være den hurtigste og billigste. De ansatte lastbilschauffører er glade for de kørselsrestriktioner, som tager sigte på deres sundhed, men som ikke forpligter til ventetider på ukomfortable steder. Selvstændige chauffører, for det meste tidligere arbejdstagere, som under pres fra deres chef har overtaget driftsrisikoen, vil køre videre for finansielt at holde hovedet oven vande. Hvis det derimod er op til de omkringboende ved transitvejene, skal der køre så få lastbiler som muligt gennem Europa. Og bestemt ikke gennem bebyggede områder, naturområder, bjergdale og bjergpas.
For kommunalbestyrelser er kun fragttrafik til eget industriområde i orden, fordi man i den forbindelse forventer beskæftigelse og indtægter, men ikke transittrafik, som man kun oplever som en byrde. I øjeblikket er der et virvar af foranstaltninger, hvormed kommuner og regioner kan beskytte miljøet og søndagsfreden og forsøge at reducere farlige spidsbelastningsperioder i trafikken. For de fleste mennesker er det vigtigt, at den frihed opretholdes uden unødige hindringer for at komme over grænserne.
Hr. Saverys forslag gør forbuddene på TEN-ruter forudsigelige. Jeg vil imidlertid hellere overføre hastetransporten af fordærvelige agrariske produkter, som han har fritaget, obligatorisk til jernbanen, og i den henseende er jeg ikke enig i hans fritagelse. Med hensyn til det øvrige mener jeg, at han har lavet en god afvejning mellem de forskellige modstridende interesser.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, vi tror på idéen om det indre marked og fællesskabsprincippet om fri bevægelighed for varer, personer, kapital og tjenesteydelser, men vi forsvarer også menneskets livskvalitet og miljøet. De to ting støder ofte sammen på grund af interessekonflikter, og derfor mener vi, at det for at beskytte sameksistensen er nødvendigt at indføre visse kørselsrestriktioner.
Flere medlemsstater har indført forskellige tidspunkter og datoer for restriktionerne, hvilket skaber stor forvirring blandt transportvirksomhederne og blandt dem, der sender og modtager gods, og ligeledes på markedet for fragt, distribution og levering.
Det betyder alt sammen, at det er nødvendigt at lave en minimumsharmonisering på fællesskabsplan af tidspunkter for restriktionerne, og derfor skal der først og fremmest skabes et effektivt system til information af transportvirksomhederne. Der er også brug for troværdige statistikker over belastningen af de transeuropæiske net, dage, myldretider osv. samt over de miljømæssige konsekvenser af den høje trafiktæthed, så vi kan beskytte vores miljø bedre. Desuden skal vi udnytte disse kørselsrestriktioner for lastvogne til at sikre, at chaufførerne får en uafbrudt minimumshviletid.
På den anden side ville det ikke være demokratisk, at nogle medlemsstater kunne bibeholde deres i forvejen fastlagte restriktioner uden nogen tidsbegrænsninger, mens de nye ikke måtte indføre dem. Det er et spørgsmål om retfærdighed, at det privilegium får en begrænset frist.
Til sidst vil jeg lykønske ordføreren, hr. Savary, med kvaliteten af hans betænkning og med, at han efter to mislykkede forsøg har opnået på dette plenarmøde at få debatteret det harmoniserede sæt regler for kørselsrestriktioner, der er så nødvendigt, for at markedet og menneskene kan fungere og eksistere side om side, og det er også nødvendigt for miljøet i Europa.

Van Dam (EDD).
Fru kommissær, ikke alle er overbeviste om kørselsforbuddenes nytte og legitimitet, hvilket denne debat også viser. Vi skal finde en balance mellem på den ene side medlemsstaternes kompetence til at indføre pauser i trafikudbuddet og på den anden side den fri bevægelighed for varer og tjenester. De nationale myndigheder kan ikke finde den balance, og derfor er det nødvendigt med en europæisk ramme.
Hvor omfattende skal den ramme være? Krænkelser af eksisterende forbud kan ikke regne med megen støtte i de pågældende lande. Disse forbud skal vi acceptere. En ramme for nye kørselsforbud er imidlertid også muligt, også med henblik på udvidelsen. Sådan en ramme behøver ikke at være så omfattende, for den vedrører immervæk kun nye forbud. Tidsrammen skal efter min mening begrænses til søndag. Det ligger i forlængelse af søndagens særlige stilling og kan imødegå en kumulation af rekreativ trafik og varetrafik.
Direktivets indvirkning kan begrænses på forskellige måder, f.eks. ved hjælp af kriterierne om at indføre et kørselsforbud eller gennem undtagelserne for visse køretøjer eller varer. For mange undtagelser ødelægger effekten. Tunge lastbilers indflydelse på ulykker på vejene står ikke klart, og derfor ville flere oplysninger herom være meget nyttige. På grundlag heraf kan der træffes forebyggende foranstaltninger for at forbedre sikkerheden.
Optagelsen af sociale bestemmelser i teksten er en mindre heldig idé. Det hører ikke hjemme her.
Hr. formand, en god balance mellem samfundsmæssige og økonomiske interesser er ikke opnået helt endnu. Jeg anbefaler derfor fuldt ud de ændringsforslag, som min gruppe har stillet.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kommissionen forsøger for anden gang at tage sig af ting, som egentlig ikke behøver at blive reguleret på EU-plan. Det er indholdet af denne betænkning og det emne, som vi skal forholde os til. Hindres den fri bevægelighed for varer i dag af nationale kørselsforbud? Jeg kan svare helt klart nej, for hvis det havde været tilfældet, ville Kommissionen allerede i dag være berettiget til at anlægge sag mod medlemsstater ved EF-Domstolen. Det har den hidtil ikke gjort, altså kan der ikke foreligge en hindring af den fri bevægelighed for varer.
For det andet vil vi i Europa aldrig kunne harmonisere fri- og helligdage. Også det er jo en del af lovgivningen. Jeg tror ikke, at la grande nation Frankrig nogensinde vil lade sig den 14. juli forbyde, og vi vil i Tyskland også vægre os imod, at den 3. oktober bliver afskaffet. Det vil sige, at vi på grund af forskellige fri- og helligdage jo alligevel har forskellige regler om kørselsforbud.
For det tredje kom Kommissionen allerede i 1998 under Deres forgænger, hr. Kinnock, med et forslag, som kun ville bibeholde kørselsforbuddet om søndagen, og der vil den egentlig hen. Derfor må der ikke ske det, at vi i dag eller i morgen ved afstemningen godkender, at EU får ret til i det hele taget at fastlægge bestemmelser om kørselsforbud. Ifølge subsidiaritetsprincippet er der her tale om ting, som udelukkende skal reguleres af medlemsstaterne, og som også kan reguleres.
Derfor har vi startet et initiativ på tværs af grupper og lande og stillet et ændringsforslag om at forkaste kommissionsforslaget. Jeg vil gerne anmode mine kolleger om også at godkende dette forslag. Den europæiske merværdi fremgår ikke. Der findes ingen europæisk merværdi, fordi undtagelserne i forslaget er således, at der faktisk ikke vil blive ændret noget. Hvis det kun drejer sig om at stille informationer til rådighed, så har Kommissionen naturligvis ret til at opbygge informationssystemer uden lovgivning. Det rækker nu engang ikke, fru kommissær, at alle fri- og helligdage i EU i dag kun bliver offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende. De har min fulde støtte, når det drejer sig om at opbygge informationssystemer. Men det kan De som Kommission gøre i eget regi uden et direktiv. Min anmodning skal lyde: Gør det, så alle implicerede i hele EU også bliver gjort bekendt med reglerne, således som de eksisterer i de enkelte medlemsstater.
Det sidste punkt går på, at det også drejer sig om at forhindre udvidelser af undtagelserne. Det er rigtigt, at fordærvelige varer og navnlig fødevarer er undtaget for reglerne om kørselsforbud. Men hvilken merværdi vi opnår ved, at friske blomster også kan transporteres om lørdagen og om søndagen, oven i købet om sommeren, hvor alting i forvejen blomstrer overalt - og om vinteren må de jo transporteres om lørdagen - det skal jeg heller ikke kunne sige. Så lad os stemme imod dette forslag. Lad os lade medlemsstaterne afgøre det subsidiært, så har vi også borgerne bag os, når det handler om Europa!

Vairinhos (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, det har været vanskeligt for flere medlemsstater at acceptere harmoniserede kørselsrestriktioner for lastvogne på det transeuropæiske transportnet i weekender og på fri- og helligdage, sådan som Kommissionens resultatløse forsøg på at få gennemført direktivet om et transparent, harmoniseret sæt regler på dette område så tydeligt viser.
Kommissionens omformulering af sit forslag må derfor hilses velkommen, for det er både afbalanceret og berettiget navnlig af hensyn til retssikkerheden og den stadig større forskel mellem de nationale lovgivninger, hvor transitlandene og de geografiske yderområder står i et radikalt modsætningsforhold til hinanden. EU er nu et område med landevejstrafik uden grænser, og udvidelsen vil gøre problemerne større og betyde stigende spændinger, hvis der ikke findes en minimumsharmonisering.
Der er også grund til at prise ordførerens glimrende arbejde, ikke mindst hans ændringsforslag om at iværksætte en europæisk vejinformationsordning, om at udvide fritagelserne til transport af friske blomster og gartnerivarer, og om de sociale vilkår, som forskellene mellem de nationale regler indebærer, men som vil kunne finde en løsning i form af sociale ledsageforanstaltninger, f.eks. hviletid i hjemmet eller ekstrabetalingsordninger. Jeg mener, at det indtil videre er en god løsning på disse problemer.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, hr. Savarys betænkning om kørselsforbud for lastvogne får min fulde opbakning. Den er et godt kompromis, som jeg støtter. For det første har medlemsstaterne mulighed for at indføre kørselsrestriktioner for lastvogne på de nuværende tidspunkter, nemlig lørdage, søndage og nationale fri- og helligdage. For det andet er anvendelsesområdet opstillet i henhold til princippet om ikke-forskelsbehandling mellem de nationale og internationale transportvirksomheder. Direktivet omfatter udelukkende international transport ad TEN-nettet, idet medlemsstaterne har ret til at indføre yderligere restriktioner for nationale transportvirksomheder for hele vejnettet. For det tredje har de nationale myndigheder foruden de almene undtagelser en manøvremargen, så der også kan indføres yderligere undtagelser for international transport ad TEN-nettet. For det fjerde henhører sanktioner og kontroller i forbindelse med kørselsrestriktionerne under medlemsstaternes beføjelser.
Ordføreren medtog bl.a. to vigtige ændringsforslag. For det første iværksættelsen af en europæisk vejinformationsordning og for det andet udvidelsen af fritagelsen til blomster og friske gartnerivarer. Hr. Ferber, vi ser forskelligt på dette meget vigtige punkt: Hvis dette direktiv bliver godkendt, bliver der nemlig skabt retssikkerhed, og så kan der ikke længere argumenteres forskelligt ved forskellige domstole. Trafiksikkerheden bliver forøget, og belastningen af mennesker og miljø bliver minimeret. Medlemsstater, som allerede nu har mere liberale løsninger, bliver ikke tvunget til at indføre mere restriktive foranstaltninger, og medlemsstater, som har skrappere restriktioner vedrørende lastvognstransporter, bliver ikke tvunget til at liberalisere disse.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, De har gjort et godt stykke arbejde forstået på den måde, at ud fra de overvejelser, som vedrører trafiksikkerheden, miljøet og støjbegrænsningerne, er det meget godt, at man har valgt en let form for harmonisering. Jeg mener, at hr. Savarys argumenter om retsgrundlaget - som er nødvendigt, fordi vi ellers kan blive konfronteret med juridiske tvister - er gode. Jeg mener endvidere, at opretholdelsen af status quo er et vigtigt gode. Det siger jeg på trods af interesserne i mit land og den derværende transportsektors. I dette tilfælde skal centrumlandenes interesser absolut have forrang, når det drejer sig om de problemer, som jeg netop nævnte.
Periferien, hvor havnene i øvrigt også er, og hvor transporten i første instans begynder, skal tilpasse sig det. Så bliver det helt klart, at man, når man tror, at der er tale om en begrænsning af den fri bevægelighed for varer, skal være klar over, at der fortsat både er indenlandsk søfart og jernbanerne, og at der fortsat er muligheder ad de indre vandveje. Hvis man skal fra Nederlandene til Italien, så kan man bruge de indre vandveje. Det gør vi alle en stor indsats for. Hr. Savary har ret i at medtage ændringsforslag 13. Jeg vil blot foreslå ham alligevel at medtage ordene "særlige tilfælde", som han udelader, hvor det vedrører restriktionerne, fordi det bremser helheden. Det var alt, og jeg vil foreslå hr. Vermeer at tage toget næste gang.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, jeg ville egentlig besvare min bayriske kollega, men han har allerede forladt salen. Derfor protokollerer jeg det.
Det er skurrilt, at han altid beder Kommissionen om assistance, når østrigerne spærrer Alperne. Men når vi laver noget virkelig fornuftigt, nemlig ensartede regler om kørselsforbud, så bestrider vedkommende, at Fællesskabet har kompetence hertil. Jeg vil ved lejlighed minde ham om, at man ikke kan benytte forskellige platforme. Det er dog helt logisk. Vi taler om det transeuropæiske net, om international transport, at vi ifølge hvidbogen ønsker et effektivt system til udnyttelse af det transeuropæiske net, og så kommer et medlem af Europa-Parlamentet og siger, at der ikke findes nogen europæisk kompetence. Det er latterligt, kan jeg kun sige. Det er absolut latterligt.
Også selv om jeg kommer fra et land, som lider under transittrafikken, fordi lastbilerne kører på kryds og tværs af Tyskland fra nord til syd og fra vest til øst, så er jeg dog af den opfattelse, at vi har brug for europæiske regler. Vi må have regler for, hvordan vi løser målkonflikten mellem de lokale borgerinteresser - mod støj, mod stærkt trafikerede veje - og erhvervslivets interesse i at kunne gennemføre transporter.
Vi beklager den høje arbejdsløshed. Hvis vi ønsker at eliminere arbejdsløsheden, har vi brug for økonomisk vækst. Økonomisk vækst kan man ikke opnå via internettet. Man kan ganske vist bestille noget på internettet, men man skal have leveret varen, så arbejdspladserne i industrien er afhængige af, at der finder en effektiv udnyttelse af dette transeuropæiske net sted. At sige, at det ikke har noget med Europa at gøre, at det kan ethvert land gøre, som det vil, er nærmest forvrøvlet. Det er endnu mere forvrøvlet, nu hvor vi jo står over for udvidelsen af EU. Vi bør give de lande, som om kort tid tiltræder EU, en pakke med entydige, harmoniserede regler, som de ved, at de kan holde sig til, at dem kan de indstille sig på. Der er behov for europæiske regler.
Vi må ganske enkelt konstatere, at ingen, heller ikke Kommissionen, vil ændre fri- og helligdagene i medlemsstaterne med systemet af effektive anmeldelser og kontroller af yderligere forbud. Det er noget sludder! Det drejer sig primært om kørsel i weekenden. Det er det, der er spørgsmålet! En speditør, en arbejdstager må vide, hvornår han kan køre hvor, hvornår han skal holde pause hvor. Naturligvis må man så også have rigtige parkeringspladser med sanitære faciliteter.
Derfor fru kommissær, fru næstformand, blot et enkelt spørgsmål, som jeg beder Dem om at besvare. Hr. Savary, som var en meget god ordfører, har foreslået denne europæiske vejinformationsordning. Er De villig til at støtte den? For så vil jeg også sige til hr. Ferber, at hvis man ønsker et effektivt informationssystem, så må man foreskrive den i et direktiv, så medlemsstaterne bliver forpligtet til at medvirke. Ved frivillige systemer ved vi, at medlemsstaterne ikke leverer aktuelle data. Vi har altså brug for den. Fru kommissær, fru næstformand, er De villig til at støtte hr. Savarys storartede idé om en sådan ordning?
Turmes (Verts/ALE).
Fru formand, fru kommissær, det er absolut legitimt, at borgerne i landene i centrum af Europa ikke vil lade sig tromle ned af en transportpolitik, som ensidigt udkæmpes på landevejen. Men det er også forståeligt, at landene i periferien kræver samme rettigheder for deres transportvirksomheder. EU må forsøge at skabe balance her.
EU har optaget to mål i Maastricht- og Amsterdam-traktaterne, som egentlig sætter transportpolitikken under et enormt reformpres. I Maastricht blev trafiksikkerhed optaget som et EU-mål, i Amsterdam forpligtede EU sig til også at garantere beskyttelsen af borgernes livskvalitet. Beskyttelsen af de belastede borgere og miljøet mod støj og udstødningsgas i følsomme regioner kan ganske vist forbedres en smule ved kørselsrestriktioner, men på lang sigt kan kun en beslutsom fremme af jernbanesektoren opfylde dobbeltmålet, nemlig at sikre livskvalitet for borgerne i centrum af Europa og give landene i periferien god adgang til det indre marked.
Hvad selve direktivet angår, så bifalder jeg, at der bliver indført komparative statistikker. På baggrund af EU's nuværende uafbalancerede transportpolitik mener jeg dog også, at vi har brug for mere vidtgående rettigheder for medlemsstaterne i dag, så de kan forsvare sig mod en uafbalanceret transportpolitik i EU.

Titford (EDD).
Fru formand, det forbløffende ved denne betænkning er sætningen "EU's territorium er nu et område med landevejstrafik uden grænser". Det synes derfor at have undgået forfatterens opmærksomhed, at Det Forenede Kongerige overraskende nok har en grænse til resten af det europæiske kontinent. Den hedder Den Engelske Kanal, eller La Manche, om man vil. Det er ikke en landevejsgrænse, men de 31 km på det smalleste sted gør dog en stor forskel. De har muligvis også bemærket, at vi kører i venstre side, og at der er en del andre forskelle ved vejnettet i Det Forenede Kongerige. Vi har forskellige handelssystemer og et andet livstempo.
Vi har derfor udviklet vores egne kontrolsystemer. De fungerer sådan da, og selv om vi takker ordføreren for arbejdet med systemet om konvergens i frihed, der giver medlemsstaterne frihed til at opstille egne regler, har vi ikke brug for Deres frihed. Vi kan sagtens selv opstille vores egne regler og er fuldt tilfredse med, at vores lastbilchauffører skal overholde Deres. Vi har derfor heller ikke brug for Deres konvergens, og vi har ikke brug for harmonisering.

De Palacio
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. Savary, for den subtile og dygtige måde, hvorpå han har behandlet et meget følsomt, vanskeligt og komplekst emne, hvor der, som det er blevet nævnt, allerede har været to fiaskoer med forskellige betænkninger om spørgsmålet.
Vi ved alle sammen, at vejtransportsektorens gode funktion er afgørende for samhandlen inden for Fællesskabet og den europæiske økonomi, og at vi taler om en af de friheder, der er grundlæggende for det indre marked og for oprettelsen af Fællesskaberne. Samtidig ved vi, at sektoren er inde i en vanskelig periode: konkurrencepresset - som er meget stærkt - problemerne med trafiktæthed i mange korridorer, gennemkørselsvanskeligheder visse steder - f.eks. Alperne - trafiksikkerhedshensyn og det stærke sociale pres.
Disse problemer giver ikke blot et forvrænget billede af sektoren, det er reelle problemer, der kan blive forværret af udvidelsen. Derfor fremhævede Kommissionen, at det var helt nødvendigt at vedtage en række foranstaltninger til en fælles strategi til fremme af sammenhængen i vejtransportsektoren og styrkelse af det indre marked i denne sektor.
De kender alle disse foranstaltninger, som Kommissionen forelagde - en stor del af dem under det franske formandskab - som også delvist blev diskuteret, og som indgår i vores analyse i hvidbogen. Det er i den sammenhæng, at de kørselsrestriktioner, som vi diskuterer i dag, skal ses.
Jeg er overbevist om, at det er vigtigt at indføre fælles regler på dette område og at organisere kørselsrestriktionerne for tung lastvognstrafik i weekender i hele Unionen. Syv af de 15 medlemsstater har allerede restriktioner for nogle typer køretøjer. Den manglende koordinering af denne type foranstaltninger vanskeliggør funktionen af det indre marked for vejtransport, og Kommissionen og de fleste af staterne går ind for fælles regler, der kan skabe et varigt, klart og transparent system og fremme, som det er blevet sagt, en kombination, en vanskelig balance mellem to modsatrettede interesser, nemlig borgernes ret til i weekenderne at have nogle veje, der ikke er helt overfyldte, og friheden til transport af varer gennem Unionen.
Med dette ændrede forslag har Kommissionen forsøgt at råde bod på de indledende indvendinger ved klart at tilkendegive, at det udelukkende finder anvendelse på lastvogne i international transport og i det europæiske transportnet. Staterne har altså stadig beføjelse til at indføre restriktioner af en anden varighed for alle veje, som ikke indgår i dette net, det vil sige de øvrige nationale veje. I forslaget harmoniseres varigheden af weekendrestriktionerne, men de gældende restriktioner i langt størstedelen af Unionens stater hindres ikke. Der fastsættes også en ordning for anmeldelse af de dage, herunder fri- og helligdage, hvor medlemsstaterne agter at indføre restriktioner. Dermed besvarer jeg hr. Jarzembowskis spørgsmål, og jeg takker ham for hans støtte. Vi er i princippet enige i hr. Savarys anmodning, der er bare nogle udestående spørgsmål om anvendelsen af en cost-benefit-analyse og effekten af den informationsmekanisme, der omtales.
Hvad angår de konkrete ændringsforslag, vil jeg sige, at størstedelen kan accepteres, det vil sige 20 af dem. Men der er nogle, som vi er nødt til at forkaste, nemlig ændringsforslag 32, simpelthen fordi det forkaster vores forslag. Vi forkaster også ændringsforslag 4, 13, 35 og 38, fordi de giver staterne mulighed for at indføre en restriktion og blot informere Kommissionen og i udvidet betydning andre stater i Unionen og deres transportvirksomheder. Vi mener, at det giver for lidt fleksibilitet, at det ikke kan accepteres, og at komitologisystemet er det rigtige, fordi det fastholder og giver garanti for alle. Vi kan heller ikke støtte ændringsforslag 24-28 og 30, 36, 37 og 40, der afspejler en holdning, som er for restriktiv, og som ville gøre forslaget uafbalanceret og svække dets kvalitet. Ændringsforslag 18, 29 og 31 ville være ensbetydende med yderligere krav, som Kommissionen ikke kan påtage sig, fordi de er ude af proportioner med det foreslåede mål. Jeg tænker på opgaver som udarbejdelse af statistikker, lister over overtrædelser og bøder og uddybning af spørgsmål om trafiksikkerhed, uden at tale om det indre marked. Endelig forkaster vi ændringsforslag 2, 23, 25 og en del af 39, fordi vi ikke mener, at de er relevante.
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil igen takke hr. Savary for hans utrættelige indsats. Man skal være meget entusiastisk for at gå i gang med denne betænkning og ikke blive modløs, for jeg mener, at holdningerne er så modsatrettede, at det synes umuligt at opnå en aftale. Men jeg mener ligesom hr. Savary - og derfor har jeg udarbejdet det ændrede forslag og holdt fast - at der skal findes en middelvej, som naturligvis ikke vil være tilfredsstillende for nogen, men som kan være en ligevægt, der på en fornuftig måde tager de forskellige interesser i betragtning.
Sandheden er desuden, at vi må huske på, at det indre marked snart udvider sig mod Øst, og at det i den situation vil være endnu mere nødvendigt at få en koordineret holdning og strategi, en vis harmonisering. Der er ikke tale om en fuldstændig harmonisering, men om en minimumsharmonisering for reglerne for trafikbegrænsninger i de transeuropæiske net, der gør det muligt at sikre en rimelig bevægelsesfrihed for varer inden for Unionen, for den er helt afgørende for den økonomiske udvikling og for den økonomiske aktivitet i vores lande.
Mange tak, fru formand, mange tak, hr. Savary. Jeg håber, at Parlamentet i morgen endelig kan vedtage Savary-betænkningen, som efter min mening er afbalanceret og det bedste, vi kan opnå fra den ene side til den anden.

Formanden.
Tak, fru kommissær Loyola de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0218/2002 af Mayol i Raynal for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/81/EØF for så vidt angår muligheden for at anvende en reduceret punktafgiftssats på biobrændstoffer og på visse mineralolier, der indeholder biobrændstoffer (KOM(2001) 547 - C5-0030/2002 - 2001/0266(CNS));
A5-0244/2002 af Ayuso González for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer til transport (KOM(2001) 547 - C5-0684/2001 - 2001/0265(COD)).

Mayol i Raynal (Verts/ALE)
Fru formand, vi bliver hørt om et direktivforslag om afgifter for biobrændstoffer. Inden vi behandler meritterne, vil jeg gerne fremføre to indledende bemærkninger.
Den første bemærkning er en sproglig bemærkning. Jeg beder formanden og mine kolleger undskylde fejlene i det sprog, som jeg taler her. Mit modersmål er faktisk catalansk, og over for Dem vil jeg sige, at det gør mig ondt, at 10 millioner borgere ikke kan tale deres modersmål. Den anden bemærkning drejer sig om terminologi. Jeg mener, at termen biobrændstof kan kritiseres. Jeg har i Økonomiudvalget foreslået, at termen "agrobrændstof" anvendes. Dette forslag blev ikke vedtaget, men jeg nævner det for lige at minde om det.
Direktivforslaget synes at være en naturlig følge af forslaget om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer i transportsektoren. Kommissionen bygger dette på en forventning om en fortsat vækst i vejtransporten. I henhold til de forpligtelser, som Unionen indgik i Kyoto, er det planlagt, at der skal ske en delvis udskiftning af fossile brændstoffer med brændstoffer, der ikke forværrer drivhuseffekten.
I den forbindelse forudsættes det i hvidbogen om transportpolitik, at kuldioxidudslippene fra transportsektoren vil stige med 50% i perioden mellem 1990 og 2010. I henhold til de vurderinger, der er foretaget i hvidbogen, vil vejtransporten stå for 84% af disse udslip.
Den stigende efterspørgsel i transportsektoren medfører en forøget afhængighed af de tredjelande, der producerer olie og naturgas. Kommissionens grønbog om EU's energiforsyningssikkerhed forudsætter, at de alternative brændstoffer skal repræsentere 20% af det totale forbrug i 2020. Vores fordel skyldes ifølge Kommissionen fremme af bio- eller agrobrændstoffer. Det er muligheden for at udnytte de jorde, som i henhold til Blair House-aftalerne ikke kan benyttes til produktion af fødevarer. Det er et aspekt, der ifølge Kommissionen kunne blive interessant for de kommende medlemsstater, Østeuropa, Malta og Cypern.
Det er nødvendigt med en gunstig beskatning for at fremme brugen af biobrændstoffer. I betragtning af den nuværende pris på råolie ville den nuværende ekstraomkostning for produktion af ren biodiesel faktisk være 0,25 til 0,30 euro pr. liter i forhold til fossilt brændstof. Kommissionen har tilsyneladende ønsket at indføre beskatningen af biobrændstoffer efter dommen fra Retten i Første Instans af 27. september 2000.
Det drejer sig om en beskatning, der er en undtagelse fra fællesskabslovgivningen om punktafgifter på mineralolier, hvor harmoniseringen af strukturen behandles i direktiv 92/81, som dette direktiv ønsker at ændre. For at fremme produktionen af bio- eller agrobrændstoffer har medlemsstaterne hidtil fastsat ordninger med reduktion af eller fritagelse for punktafgifter i henhold til direktiv 92/81, artikel 8, stk. 2, punkt d. Dette direktiv forudsætter særligt, at de pilotprojekter, der sigter mod en teknologisk udvikling af mindre forurenende produkter, bl.a. vedrørende brændstoffer, der kommer fra vedvarende kilder, kan blive fritaget.
På baggrund af disse bestemmelser har særlig Tyskland, Frankrig og Sverige vedtaget undtagelsesforordninger, der kan medføre en fuldstændig fritagelse. Men Retten i Første Instans har annulleret Kommissionens beslutning om godkendelse af denne undtagelsesforordning specifikt for Frankrig, da det pågældende område - det drejede sig om produktion af ethyl-tert-butylether - var ude over pilotprojektfasen.
En anden mulighed for undtagelse fremgår af direktiv 92/81, artikel 8, stk. 4. Rådet kan med enstemmighed på forslag af Kommissionen træffe beslutning om dette. Flere medlemsstater har som følge af retspraksis for BP Chemicals anmodet Kommissionen om undtagelse. På baggrund af traktatens artikel 93 sigter direktivforslaget mod at harmonisere forordningen om punktafgifter for biobrændstoffer. Det forudsættes derfor, at medlemsstaterne kan fastsætte afgifter, der ligger under afgiften på 20%, som er fastsat som laveste afgift for disse produkter, men at disse afgifter ikke kan reduceres med mere end 50% i forhold til de afgifter, der gælder for de fossile brændstoffer. En yderligere reduktion kan forventes hos medlemsstaterne til fordel for de bio- eller agrobrændstoffer, som en række transportselskaber bruger, herunder de lokale selskaber for offentlig transport. Flere ændringsforslag sigter mod at tillade en fuldstændig afgiftsfritagelse for biobrændstoffer. Det er lidet sandsynligt, at de medlemsstater, der på dette område træffer bestemmelser med enstemmighed, finder frem til en aftale på dette punkt.
Ud fra et økologisk synspunkt står det overhovedet ikke klart, om resultatet af de produkter, som de pågældende direktiver sigter mod at fremme, nemlig de bio- eller agrobrændstoffer, der kan blandes med olie (biodiesel og bioethanol), udgør en reel fordel. Man kan spørge sig selv, om overvejelserne om formindskelse af drivhuseffekten ikke er et dække for olieselskaberne, de kemiske industrier for raffinering, bilindustrien og industrilandbruget.
Derfor sigter det ændringsforslag, som vi har stillet, mod, at betydningen af nedsættelse af punktafgifterne kun sker i henhold til den økologiske interesse for produkterne og for forbrugerne. Ud fra det synspunkt mener vi, at det vil være mere belejligt at fremme biobrændsel med henblik på deres brug til det, som kaldes køretøjsflåder, nemlig taxaer, busser og diesellokomotiver. Et særligt distributionsnetværk og tilpassede motorer, der udelukkende virker med biobrændstoffer kunne altså indføres, og det energimæssige resultat ville udelukkende være positivt.
Denne løsning har også den fordel, at den fremmer den decentrale udvikling. Man kan forestille sig, at disse produkter og disse former for anvendelse kunne drage fordel af en fuldstændig fritagelse. Det kunne være det samme for de biobrændstoffer, der kommer fra biomassen fra middelhavsområderne, hvor brandrisikoen er påvist. Vi er enige i målet på 2% af biobrændstoffer i 2005, men vi er imod målet på 5,75% i 2010. Vi anmoder om, at de kvantitative mål defineres igen efter en vurdering af den miljøpåvirkning, som de alternative former for anvendelse af biomassen vil medføre.

Ayuso González (PPE-DE)
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, dette direktiv er et svar på Kommissionens meddelelse, grønbogen og forskellige beslutninger fra Parlamentet. Vi mener, at det er et realistisk direktiv, og at det sagtens kan gennemføres.
Før jeg fortsætter, vil jeg fremhæve det gode samarbejde, som jeg har haft med skyggeordføreren, fru Rothe, og ordføreren for udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, hr. Kronberger, da der er tale om en Hughes-procedure. Den omstændighed har forsinket førstebehandlingen af direktivet temmelig meget på grund af et kompetenceproblem, som Parlamentet har været for længe om at løse.
Jeg vil især beskæftige mig med den del af direktivet, der er mest uenighed om, nemlig spørgsmålet om målene.
Kommissionen har foreslået nogle obligatoriske mål, der skal opfyldes i løbet af en årrække. Der er lande, som gør fremskridt allerede nu, og som ville kunne opfylde dem inden de tidsfrister, som Kommissionen har fastsat. Mange lande har imidlertid været meget tilbageholdende med at acceptere dem.
Parlamentet har, både i Udvalget om Industripolitik og i Miljøudvalget, til trods for de ændringsforslag, der er blevet stillet - og det har været mange - om vejledende mål, med stort flertal vedtaget, at målene skulle være obligatoriske. I Udvalget om Industripolitik var der 38 stemmer for og 5 imod.
Alligevel har skyggeordføreren, ordføreren for udtalelsen fra Miljøudvalget og jeg selv i en meget generøs gestus fra Parlamentets side tilbudt Rådet et ændringsforslag, som vi stiller i fællesskab, om at målene skal være vejledende. Men vi forventer noget af Rådet til gengæld: at det kvitterer ved at acceptere en række ændringsforslag, som Parlamentet stiller, og ved at acceptere Kommissionens forslag til direktiv med den undtagelse om målene. Vi foreslår også Rådet et kompromis om ændringsforslag 53, hvorefter medlemsstaterne af begrundede årsager kan udsætte gennemførelsen af direktivet én gang med en undtagelse på to år.
Et andet spørgsmål, som jeg gerne vil omtale, vedrører ikke dette direktiv, men det påvirker indirekte anvendelsen af blandinger. Det drejer sig om direktiv 98/70/EF om benzinkvalitet. Kommissionen er klar over, at det direktiv skal tilpasses, hvad angår blandinger, fordi det ikke kan anvendes på samme måde for blandinger som for de øvrige oliebaserede brændstoffer. I lande med varme somre stiger flygtigheden, og derfor skal damptrykket forøges. Jeg stillede selv et ændringsforslag om det. På grund af juridiske problemer tog jeg anden del af det tilbage, men jeg vil understrege, at Kommissionen bør foreslå en ændring af direktiv 98/70/EF, der går ud på, at blandinger i lande med varme somre må have et damptryk på 70 kPa (kilopascal), som det er tilfældet og tilladt i lande med arktiske somre.
Et andet spørgsmål, der er blevet rejst under debatten om ændringsforslagene, har været spørgsmålet om at foreslå, at der indføres andre brændstoffer i direktivet. Det er ikke formålet med det. Alligevel er der en række ændringsforslag i betragtningerne, som kan accepteres i den forstand, at det er nødvendigt at tage disse alternative brændstoffer i betragtning. Vi går ind for de ændringsforslag, der har til formål at inddrage biohydrogen i direktivets anvendelsesområde. Andre ændringsforslag har til formål at fastsætte nogle kvalitetsstandarder for biobrændstoffer, som skal blandes. Der skal fastsættes standarder for alle biobrændstoffer.
Endelig vil jeg sige, at dette er et direktiv, der er tænkt til at erstatte med biobrændstoffer. Det er ikke et direktiv med et endeligt miljømål, men det har store miljømæssige følger. Der er nogle, der siger, at der findes billigere stoffer, som kan nedbringe CO2-emissionerne. Der er der utvivlsomt, men direktivet kan være medvirkende. Desuden skaber det andre fordele for beskæftigelsen og landbruget. Det eneste, jeg beder om, er, at Rådet accepterer Kommissionens forslag og Parlamentets forslag, og at direktivet vedtages, for biobrændstofproducenterne har brug for en stabil ramme for at kunne producere.

Kronberger (NI)
Fru formand, de to fremlagte dokumenter fra Kommissionen, dels om beskatning og dels om fremme af biobrændstoffer, er i sig selv noget selvmodsigende. I det ene direktiv vil man indføre en afgift på biobrændstoffer, hvorved de ikke længere ville være konkurrencedygtige i forhold til fossile brændstoffer. I det andet direktiv har man til hensigt at fremme biobrændstoffer for at øge deres andel af det samlede brændstofforbrug væsentligt. Fremme af biobrændstoffer udgør med sikkerhed en væsentlig del af Europas fremtidige miljørigtige og bæredygtige energiforsyning. Ændringsforslagene fra Miljø- og Økonomiudvalget, som indeholder muligheden for en fuldstændig afgiftsfritagelse, gør på den anden side de to forslag kompatible.
I diskussionen om biobrændstoffer er et centralt punkt, nemlig miljøforeneligheden, blevet bragt på tale. Der blev krævet en evaluering af hele den økologiske livscyklus for biobrændstoffer. Det er principielt rigtigt, men for at kunne foretage en sammenligning må man også inddrage de fossile brændstoffer i en sådan evaluering, altså også evaluere den samlede livscyklus her, så man kommer frem til objektivt sammenlignelige resultater. Det bør man så også tage hensyn til i diskussionen med Rådet, hvor vi har foreslået et kompromis. Så kan man sandsynligvis langt bedre vurdere, om man handler miljørigtigt, når man tilstræber obligatoriske eller indikative mål. Vi vil ganske vist finde frem til et kompromis, men en af de vigtigste forudsætninger herfor er Rådets godkendelse.

Auroi (Verts/ALE)
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er lige ankommet, og jeg er meget glad for at få lov til at tale om denne sag om biobrændstoffer, som jeg har arbejdet på for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Det forholder sig tilsyneladende således, at denne debat om biobrændstoffer på en måde har været bagvendt i den forstand, at det først og fremmest drejer sig om et landbrugsproblem, og at det ville have været klogere at vente, indtil evalueringen af mødet i Berlin blev afsluttet, det vil sige, at man har lagt den sidste hånd på midtvejsevalueringen, så det med sikkerhed kunne vides i hvilken retning, politikken om biobrændstoffer ville gå.
Det er først og fremmest den måde, som landbruget forvaltes på, som vil være bestemmende for kvaliteten i produktionen af biobrændstoffer, og det skal der først og fremmest huskes på. De pågældende biobrændstoffer kan være produktionsfremmende produkter med GMO'er og med input pr. ha, men dermed ville det overordnede økologiske resultat blive negativt.
Hvis vi derimod følger tankegangen i den retningslinje, som har været gældende for den fælles landbrugspolitik i et stykke tid, det vil sige, hvis der sker en større rotation af afgrøder, og hvis miljøet reelt respekteres, så kunne biobrændstofferne og produktionen af disse blive et positivt supplement til landmændene i forbindelse med den direkte produktion. Det er reelt bedre at producere ren biodiesel, ren olie eller at bruge biomassen til at producere hydrogen end at følge en idé, hvor der tilsættes en lille smule brændstof, der stammer fra landbrugsproduktion, til brændstoffer, der dog stadig er fossile brændstoffer, og som altså stadigvæk er produkter, der forurener rigtig meget, når de produceres.
Dette er starten på en vej, som vi mener går i den rigtige retning. Og da den foreslåede retningslinje synes at være tilfredsstillende, vil vi være meget opmærksomme på de detaljer, som bliver besluttet i sidste øjeblik.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Fru formand, eftersom EU har forpligtet sig til at reducere udslippene af drivhusgasser, mener jeg, at det er uhyre vigtigt at skabe gode forudsætninger for udviklingen af vedvarende energi og særligt biobrændstoffer. En reducering af udslippene er dog ikke den eneste grund til, at det er vigtigt at satse på udviklingsarbejde for at fremme alternative brændstoffer. Også spørgsmålet om en langsigtet sikker energiforsyning i EU bliver meget vigtigt.
Da afgifterne udgør en meget stor del af energiprodukternes salgspris, er forskellige typer af afgiftsincitamenter effektive foranstaltninger. Det forslag, som jeg vil begrænse mig til at tale om, handler om muligheden for at reducere punktafgifterne i medlemsstaterne, det vil sige Kommissionens forslag til ændring af direktiv 92/81/EØF. I henhold til dette forslag får medlemsstaterne adgang til en fleksibel økonomisk foranstaltning til at udvikle produktionen af biobrændstoffer. Det tager hensyn til medlemsstaternes budgetforhold, lokale forhold og egne valg af tekniske løsninger. Forslaget er derfor også i tråd med subsidiaritetsprincippet. Jeg mener, at de ændringsforslag fra ordføreren og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som er blevet vedtaget i udvalget, har forbedret forslaget yderligere. De indeholder krav om såvel tidsbegrænsninger og overvågning som krav om beregning af den totale energieffektivitet og krav om beregning og undersøgelse af miljøpåvirkningen. Der er derfor med glæde, at jeg støtter betænkningen, og jeg vil ønske, at Europa-Parlamentet vedtager den.

Randzio-Plath (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, og jeg mener, at denne betænkning virkelig bringer os videre i et spørgsmål, som politisk, økonomisk, miljøpolitisk og energipolitisk er af stor betydning. Produktion og anvendelse af brændstoffer fremstillet af biomasse er politisk og økonomisk set et alternativ til olieimport. Efterspørgslen efter energi til transportformål vil fortsat stige. Det står klart for os alle, fordi samfundet bliver mere og mere mobilt, og trafikintensiteten også vil stige væsentligt i Europa med udvidelsen af Unionen.
Forsyningssikkerheden er en uomgængelig forudsætning for Europas erhvervsliv og arbejdspladser. Derfor er idéen om en afgiftslempelse rigtig, fordi vi nemlig kan regne med, at det allerede inden for få årtier vil være muligt at substituere olieimport til brændstoffer fuldstændigt via fremstilling af brændstoffer af biomasse. Derfor er det rigtigt at fremme biobrændstoffer på EU-plan med afgifter som instrumenter i en overgangsperiode. På et fælles indre marked er det ikke nok, at nogle stater har udviklet instrumenter, og andre ikke har.
Biobrændstoffer er nu engang underlagt punktafgifter på grund af deres egen andel af kulbrinte og en nødvendig blanding med mineralolie. Derfor er det også rigtigt, at vi anbefaler Europa-Parlamentets plenarforsamling at gå videre end kommissionsforslaget og ikke kun tænke på lavere afgiftssatser, men også tænke på en afgiftsfritagelse som en lempelse for netop igen at fremme en beslutsom støtte.
Afgiftslettelserne - det være sig i form af nedsættelse eller fritagelse - medfører væsentlige omkostningsreduktioner, så biobrændstoffers konkurrenceevne kan sikres. Samtidig kan den bidrage til at skabe arbejdspladser i landbruget og inden for maskinkonstruktion, som igen medfører højere skatteindtægter og bidrag til de sociale sikringsordninger. Fremstilling af biobrændstoffer er nu engang arbejdsintensiv og skaber højere beskæftigelseseffekter end produktionen af traditionelle brændstoffer. Den gunstigere afgiftsbehandling på fællesskabsplan er i overensstemmelse med det indre marked og også egnet til at styrke EU's konkurrenceevne. Der kan her fremkomme innovationer på områder som proces-, dyrknings- og høstteknik, men også inden for bilproduktion. Fælles kvalitetsstandarder for biobrændstoffer efter state-of-the-art for motorteknik ville gøre det muligt at komme videre inden for motorteknik, hen til en bil med en emission lig med nul, der sandsynligvis også vil blive en eksportsucces. Alt dette styrker væksten og skaber arbejdspladser. Det gælder også med henblik på eksport af sådanne produkter og metoder til lande, hvis økonomi i dag er afhængig af olieimport.

Mulder (ELDR).
Mange tak, fru formand, min gruppe mener også, at Kommissionens forslag er meget godt. Min gruppe har længe ment, at anvendelsen af landbrugsprodukter til industrielle formål skal fremmes. Jeg kan forestille mig, at dette forslag om biobrændstoffer bliver det første i en hel række, for landbrugsprodukter kan også anvendes til andre formål, f.eks. smøreolie, genanvendeligt plastik osv. Man kan komme i tanke om mange andre ting.
Andre talere har allerede været inde på, at Europa er alt for afhængig af import med hensyn til brændstof. Ca. halvdelen, 50%, af behovet importeres, og den afhængighed bliver sandsynligvis endnu større. Kommissionen er derfor på rette vej med dette forslag. En af de ting, som skal undersøges, er, hvordan vi kan anvende vegetabilsk biodiesel mere effektivt. Der er fra forskellige sider blevet rejst tvivl om, hvilket jeg slet ikke støtter, hvorvidt biodiesel i økonomisk og økologisk henseende er rentabelt. Det er det efter min mening, men Kommissionen kan sandsynligvis forberede et par ting.
Noget, som ikke er medtaget i Kommissionens forslag, men som jeg i høj grad støtter, er, at ren vegetabilsk olie, altså ikke kun biodiesel, også kan anvendes som brændstof. Tyskland har en sådan teknik til en bestemt motor, så hvorfor ikke prøve det? Hvorfor kan det ikke være sådan, at landmænd, som anvender deres egen vegetabilske olie, får en skattefritagelse for det? Det støtter vi i hvert fald.
Med hensyn til skatterne har forskellige lande tidligere forsøgt at fremme biobrændstoffer, og i forskellige europæiske lande er der på forskellig vis skatteforskelle. Vi mener, at det indtil videre fortsat skal være sådan. Jeg tror, at det på lang sigt kan give anledning til konkurrenceforvridning, og det skal undgås. Vi mener, at skatteforskellene fortsat kan eksistere indtil omkring 2008, men til den tid skal der umiddelbart finde en vis harmonisering sted, og det ville efter min mening være godt, hvis Kommissionen også holder godt øje med det.
Kort sagt skal Kommissionen lykønskes med forslaget, og rene vegetabilske olier skal ligeledes medtages, og for generelt at fremme anvendelsen af landbrugsprodukter i fremtiden skal Kommissionen endvidere stille forslag om smøreolier, genbrugelig plastik osv.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Fru formand, det kan være aldeles udmærket at anvende biobrændstoffer ud fra et miljøsynspunkt, ikke mindst med henblik på udslip af drivhusgasser. Det behøver det dog nødvendigvis ikke at være, men det kommer helt og holdent an på, hvordan disse biobrændstoffer produceres. Det kan i mange tilfælde være uklogt ud fra et miljøsynspunkt at anvende kraftigt støttede og højt forædlede landbrugsprodukter til fremstilling af biobrændstoffer. Der findes betydeligt mere interessante teknikker, f.eks. fremstilling af ethanol fra skovaffald, hvis man skal se på den sammenlagte miljøeffekt. Biobrændstofferne må derfor bedømmes ud fra et helhedsperspektiv i spørgsmålet om den miljøbelastning, de er skyld i, hvis vi skal få et holdbart system på lang sigt. Afgiften må også tilpasses den langsigtede miljøpåvirkning.
Jeg mener desuden, at hvis der skal ske et gennembrud for denne nye teknik og de fornødne omfattende investeringer, må landene i en overgangsperiode helt fjerne afgiften for at opnå de fornødne investeringer til motorer, tankstationer osv.

Blokland (EDD).
Fru formand, nedbringelsen af drivhusgasemissioner er en efterstræbelsesværdig målsætning. Spørgsmålet er imidlertid, om den målsætning kan nås i forbindelse med fremme af anvendelsen af biobrændstoffer. Biobrændstoffer har ud over den positive CO2-virkning også andre miljøvirkninger. Ved forbrændingen udledes der også andre gasser, og disse miljøvirkninger er som regel mindre positive. En integreret miljøvirkningsundersøgelse er efter min mening derfor nødvendig for at fjerne den tvivl, som hersker i forbindelse med anvendelsen af biobrændstoffer. Hvis vi nu fremmer biobrændstofferne med skatteforanstaltninger uden på forhånd at have et klart billede af miljøvirkningen, kan vi blive skuffede i vores forventninger. Hvis anvendelsen af biobrændstoffer yder et klart bidrag til et bedre miljø, er fremme på sin plads. Det skal imidlertid understreges, at de samme emissionsnormer, som finder anvendelse på almindelige benzinmotorer, skal finde anvendelse på motorer, som forbrænder biomasse.

Karas (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, hvad er biobrændstoffer egentlig? Biobrændstoffer er brændstoffer, som erstatter konventionelle brændstoffer eller bliver iblandet disse, og som fremstilles ved forarbejdning eller fermentering af forskellige ikke-fossile biologiske materialer. Jeg siger dette, fordi vi altid bør forklare, hvad vi taler om. Bioethanol og biodiesel er de to mest anvendte biobrændstoffer for øjeblikket. Deres lønsomhed er nogenlunde den samme, men de kan endnu ikke konkurrere med mineraloliebaserede brændstoffer. Biobrændstoffernes lønsomhed afhænger indlysende nok på den ene side af en optimering af produktionsprocessen, produktionsmængden og på den anden side af prisen. I forbindelse med biodiesel vil jeg gerne nævne, at biodiesel fremstilles af vegetabilske olier - raps-, solsikke-, soja- og palmeolie osv. og at de vegetabilske olier for det meste opstår ved regional dyrkning i EU og derudover også kan anvendes som dyrefoder.
Mine damer og herrer, som overbevist repræsentant for den økosociale markedsøkonomi glæder jeg mig derfor over, at medlemsstaterne kan fastsætte afgiftssatser, som ligger under de fastlagte minimumssatser, for produkter, som består af biobrændstoffer. Jeg kræver dog også, som allerede gjort i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, at denne tilladelse også skal indebære en fuldstændig afgiftsfritagelse for rene biobrændstoffer for en bestemt periode.
Hvorfor kræver vi det? Fordi vi må sikre biobrændstoffers konkurrenceevne i forhold til mineralolier. For øjeblikket udgør ekstraomkostningerne ca. 0,30 euro pr. liter. En anden grund er, at biobrændstoffer er CO2-neutrale og derfor bidrager væsentligt til at reducere drivhusgasemissionerne og til at opfylde Kyoto-målene. De udgør for det tredje en forbedring med henblik på en uafhængig europæisk energiforsyning, som vi har sat os selv for, da vi for øjeblikket ikke blot er overproportionalt meget afhængige af olieimport, men ifølge beregningerne stiger afhængigheden frem til 2020 til 85%. For det fjerde er biobrændstoffer en indenlandsk energiressource for EU ligesom de øvrige vedvarende energikilder og kul. Med dagens skridt tager vi derfor et bevidst skridt med henblik på at styrke den økosociale markedsøkonomi.

Rothe (PSE).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg hilser begge initiativer fra Kommissionen om biobrændstoffer velkomne. Planerne om at indføre afgiftslettelser eller -fritagelse for biobrændstoffer og udstyre fremme heraf med et klart målkatalog for forbruget af biobrændstoffer vil bidrage til at reducere EU's store afhængighed af olieimport på en miljøvenlig måde. Herefter vil jeg begrænse mig til forslaget om fremme af biobrændstoffer.
Først skal der lyde en tak til ordføreren, fru Ayuso González, som har fremlagt et glimrende udkast til betænkning, og også mange tak for det virkeligt gode samarbejde. Fremme af biobrændstoffer passer ind i EU's helhedsstrategi med henblik på at fordoble andelen af vedvarende energiformer inden 2010. Vi har vigtige grunde til denne strategi. EU har i Kyoto påtaget sig den forpligtelse at reducere udledningen af drivhusgasser med 8%. Netop transporten spiller en væsentlig rolle. Det drejer sig ligeledes om at sikre forsyningssikkerheden, og fremme af biomasse som energikilde giver samtidig nye og vigtige udviklingsimpulser for landdistrikterne.
På PSE-Gruppens vegne bifalder jeg derfor, at det ansvarlige udvalg har bekræftet Kommissionens linje om at fastsætte obligatoriske nationale udviklingsmål for biobrændstoffer. Alligevel har jeg sammen med ordføreren, der allerede har nævnt det, stillet et kompromisændringsforslag, hvorefter indikative mål bindes til en revisionsmulighed. Ordføreren har redegjort for baggrunden. For os er nu kun ét virkelig vigtigt: Vi imødekommer Rådet, det vil sige, at vi er villige til også at fastsætte indikative mål. Men det vil også sige, at vi allerede i denne uge forventer af Rådet, at det vil gå ind på krav, som det ansvarlige udvalg har fremsat på forskellige områder. Det er vigtigt, at miljø- og klimabetingelser også bliver undersøgt nøjere her, at praksis for godt landmandskab bliver kontrolleret tilsvarende, og at det på ingen måde kan accepteres, at Rådet - som det vel tilstræber for øjeblikket - vil indføre en opting out for hvert medlemsland uden større barrierer. Hvad skal vi med et direktiv, som først fastsætter vejledende mål og så opbløder disse mål? Vi er altså villige til hurtigt at opnå enighed og ønsker den også af hensyn til sagen, men denne enighed opnås ikke for enhver pris. Vi håber, at vi bliver enige med Rådet inden torsdag.

Langen (PPE-DE).
Fru formand, fremme af biobrændstoffer er fornuftig. Det hersker der, tror jeg, enighed om, ikke kun med henblik på anvendelsen af alternative råstoffer, men også med henblik på CO2-målet. Man må bare ikke overvurdere dette CO2-mål. Jeg vil gerne advare mod alene at se det ud fra CO2-problematikken, fordi biobrændstofferne er væsentligt dyrere, og CO2-besparelsespotentialerne er forholdsvis dyre og lave.
Jeg ser også et spørgsmål om alternativer for landbruget, ikke kun om forbedring af uafhængigheden med hensyn til energiforsyningen, men også en mulighed for vores landbrugere for at tilbyde alternativer ved stigende overskudsproblemer, som styrker vores egen energibasis. Derfor har Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi jo med et stort flertal godkendt fru Ayuso González' meget gode betænkning. Vi har også stillet nogle ændringsforslag, fru kommissær. Det ville naturligvis være rart, om Kommissionen overtog disse. For det første handler det om iblandingspligten. Vi er af den opfattelse, at iblandingen ikke er løsningen på problemet, men at opnå et mål samlet set, hvad enten det måtte være ved anvendelse som eneste brændstof, som det f.eks. allerede er muligt i min dieselbil, eller ved alternativer. Det er det ene punkt. Ja til målene, men ikke i form af en iblandingspligt.
For det andet vil jeg gerne spørge, hvordan evalueringen er? Fru Rothe har allerede været inde på det: Det, der er blevet understreget endnu en gang i ændringsforslag 68 og 69 fra fru Ayuso González og fru Rothe, er blevet overtaget i mange enkeltforslag fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Vi ønsker, før vi går ud over de 2%, en rapport om virkningerne inden 2006. Vi ønsker altså en klar økoanalyse, og vi ønsker en klar CO2-analyse af alternativerne. Før en forøgelse til de tilstræbte 5,75%, som ifølge de nuværende modeller i forvejen er tæt på grænsen for EU's arealer, bliver obligatorisk, ønsker vi en analyse og derefter en rapport fra Kommissionen hvert andet år. Hvis der kan opnås enighed om denne pakke, så er det et godt forslag, og så kommer vi fremad. Hvis Kommissionen kan gå ind herpå, vil der være et bredt flertal.
Det er langt vanskeligere med afgiftsfritagelsen. Ifølge min erfaring, som jeg har samlet her siden 1994, holder medlemsstaterne fast ved deres egoisme i skattespørgsmål, og en enighed om ensartede energiafgifter ligger fortsat langt ude i fremtiden. Der har siden 1992 været et direktiv på dette område. Seks medlemsstater har anvendt det. I mit hjemland vedtog den tyske Forbundsdag forrige fredag en fuldstændig afgiftsfritagelse, altså en meget vidtgående. Men i andre medlemsstater er det ikke på dagsordenen. Derfor har jeg ikke de store forhåbninger om, at Rådets andet direktiv, hvor Parlamentet kun kan rådgive, bliver vedtaget inden for overskuelig tid.

Ettl (PSE).
Fru formand, om biobrændstofferne skal det siges, at de indebærer et kæmpe innovationspotentiale med alle positive bieffekter, men også store opstartsudgifter - det må man også være på det rene med - som skal tackles. Biobenzin klinger i sig selv så godt i vores ører, fordi den på en eller anden måde appellerer til vores miljøsamvittighed. Men at gøre et stort nummer ud af biobenzin som et tiltag til at reducere drivhusgasemissionerne er en smule overdrevet. Her skulle vi hellere bevare begge ben på jorden. Et produkt med en nettoforbedringseffekt på maksimalt 45% tvinger os til i stigende omfang at fremme andre områder. Det gælder også for skattemæssige fordele.
Selv om man f.eks. inden for varmeisolering brugte det samme potentiale, de samme finansielle midler, som det er planen for dette område, kunne man reducere energibehovet tre gange så meget. Ud fra en ren økologisk synsvinkel kan man altså i det mindste diskutere det hensigtsmæssige i det. Men man kan sikkert ikke nægte, at dette produkt har en mulig fremtid.
Men når man ser på fremtiden, må man også tage højde for, at der navnlig for ansøgerlande med store landbrugsarealer er en udvej. Men politikken fører i retning af produktionsoptimeringer navnlig inden for denne sektor, idet der sandsynligvis tages genmanipulering til hjælp. Ønsker vi også det? Hvis ja, så o.k. Derudover er omkostningseffektiviteten for forbrugerne i dag endnu tvivlsom. Jeg håber, vi kan løse det. Hvis prisen på råolie f.eks. falder på verdensmarkedet, så vil produktionspriserne for mineralolie også falde, og producenterne af råprodukter inden for landbruget kunne eller vil have behov for yderligere subsidier. Der er altså ingen grund til eufori, men med de foreslåede kompromiser mellem grupperne er der utvivlsomt en vis chance her.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Fru formand, jeg takker varmt min kollega, fru Ayuso Gozález, for det arbejde, hun har udført under forberedelsen af betænkningen. Direktivet er vigtigt for industrien på området og sætter kursen for udviklingen i de kommende år.
Den mest centrale sag, som også er blevet behandlet i adskillige ændringsforslag, er forpligtelsen i forhold til fastsatte procentdele. Er de forpligtende eller kun retningsgivende. Man bør indrette bestræbelser og målsætninger således, at de på lang sigt fører til anvendelse af biobrændsel med ringe emissioner. Transport er en stor kilde til kuldioxidemissioner, og for de traditionelle råoliebaserede brændstoffers vedkommende er vi meget afhængige af import. Afhængigheden af importeret olie vokser i fremtiden, og denne afhængighed må vi med alle midler forsøge at slippe af med.
Jeg støtter dog ikke i denne forbindelse opstillingen af forpligtende procentdele. Frivillighed er mange gange den mest virkningsfulde løsning. Der er altid farer ved for hurtig tvang. Mange medlemslande er tyndt befolkede, og i et tyndt befolket område er brugen af egen bil ofte den eneste mulige transportform. Vi kan ikke presse indbyggerne i de tyndt befolkede områder til at anvende biobrændsel, hvis det medfører betydeligt forhøjede brændselsomkostninger.
Hvis vi ønsker at opstille målsætninger, som fremmer anvendelsen af biobrændsel, bør vi også være parate til visse skattelettelser for disses vedkommende. Vi kan indføre skattelettelser på biobrændsel for at sikre deres konkurrenceevne, således som Kommissionen har foreslået i sine forskellige direktivforslag. Biobrændsel er ikke konkurrencedygtigt over for de traditionelle brændstoffer uden diverse skattelettelser. Jeg tror dog ikke, at Ministerrådet, og i hvert fald ikke finansministrene, vil være specielt glade for tanken. Jeg vil gerne udvise mådehold i sagen om skattelettelser.
En forøgelse af biobrændslets markedsandel bør afhænge af en senere bedømmelse. Lad os først se, hvorledes markedet og forbrugerne tager mod de nye produkter, og hvilke andre effekter biobrændslet og biokomponenterne har. Biobrændsels ubestridt positive indvirkning på beskæftigelsen i EU-landene må ikke lades ude af betragtning. Direktivet må dog heller ikke være en dyr landbrugsstøtte til visse medlemslande. Det må undersøges omhyggeligt, hvorledes råstoffernes tilgængelighed udvikler sig i de forskellige medlemslande. Kommissionens forslag om en årlig forøgelse af procentdelen bør i denne fase udelades af direktivet.

Linkohr (PSE).
Hr. formand, der hersker stor enighed om dette spørgsmål i Parlamentet, og det er godt. Problemet ligger snarere hos Rådet. Og jeg håber bare, at det ikke går som for år tilbage, da den daværende kommissær Scrivener fremlagde en lignende pakke og Rådet så til sidst sagde nej. Jeg håber, det får en bedre ende denne gang.
En række talere har med rette sagt, at der findes billigere muligheder for at undgå CO2. Og det kan man vel næppe protestere imod. På den anden side giver biobrændstoffer en række fordele, som man heller ikke skal undervurdere. Energiafhængigheden bliver mindre i det omfang, som vi fremstiller biobrændstoffer. Inden for landbrugspolitikken medfører de en aflastning, og det tror jeg er et argument, som tæller, især med udvidelsen af EU med landene i Østeuropa. Og for det tredje - og det siger jeg som én, der beskæftiger sig lidt med teknik - tror jeg, at der vil komme noget i retning af et teknologisk skub, det vil sige, at der vil blive udviklet nye metoder, nye teknikker, og virksomhederne kan være sikre på at få støtte mange år ud i fremtiden, hvis de beskæftiger sig med biobrændstoffer, og det er godt.
Jeg vil gerne henvise til to ting, som sikkert vil være en konsekvens af dette direktiv, og som måske ikke er så behagelige for alle, hvilket jeg også allerede har sagt i udvalget. På den ene side vil direktivet om biobrændstoffer selvfølgelig også øge ønsket og anstrengelserne hos biologerne med hensyn til at skabe vedvarende råstoffer, som er mere miljøvenlige og effektive. Det må man ikke glemme. På den anden side må vi også importere biobrændstoffer, det vil sige, at Europa dermed vil være et nyt marked for lande som Brasilien, Argentina og også USA, og vi skal passe på, at vi ikke kun skaber et marked for andre, men også et marked for os selv.

Titley (PSE).
Hr. formand, vi erkender alle behovet for at nedbringe drivhusgasserne, og vi ønsker alle politikker om renere brændstof. Spørgsmålet er, hvordan vi når de mål. Kommissionens forslag om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer til transport er efter min mening ikke nødvendigvis den bedste måde at opnå de mål på.
For det første, hvis direktivets anvendelsesområde begrænses til biobrændstoffer, modarbejder vi vores overordnede miljømål i stedet for at medvirke til at nå dem. Vi har brug for en strategi, der er baseret på et bredere grundlag, som omfatter alle vedvarende brændstoffer og kulstofbrændstoffer. Vi er nødt til hurtigt at skære ned på CO2-emmissionerne på så billig en måde som muligt.
For det andet er de obligatoriske mål i første tilfælde for restriktive. Medlemsstaterne skal tilskyndes til at forhandle om mål i overensstemmelse med de særlige omstændigheder, der gør sig gældende for dem, og miljøpræstationen for de brændstoffer, der egner sig til deres geografiske områder. Vi skal også huske på, at mange højenergibiobrændstoffer gør større gavn ved kraftvarmeproduktion end transport - endnu en grund til at lade medlemsstaterne udarbejde deres egen strategi for biobrændstoffer.
Hvis vi ikke når frem til en aftale om reducerede punktafgiftssatser på biobrændstoffer, bliver de obligatoriske mål under alle omstændigheder mindre nødvendige. Jeg er derfor enig i den kompromisholdning, der er skitseret her til aften, som tilskynder til vejledende mål, og hvor Kommissionen på et senere tidspunkt kan indføre obligatoriske mål, hvis vi mener, at der ikke sker fremskridt.
Jeg vil gerne advare mine kolleger mod nogle af kommentarerne omkring forsyningssikkerheden. Jeg bifalder det, hr. Linkohr netop sagde. Vi kan meget vel ende med at være nødt til at importere mange af disse biobrændstoffer. Brasilien og USA har konkurrencefordele - lavere ejendomsværdier og så afgjort et bedre klima. Vi kan derfor ende med at beskytte produktionen af biobrændstoffer og erstatte en form for landbrugspolitik med en anden. Det er det sidste, vi ønsker, da jeg har en formodning om, at dette på mange områder er en landbrugspolitik og ikke en industripolitik, og vi må naturligvis ikke undervurdere betydningen af genetisk modifikation i forbindelse med opfyldelsen af de mål for biobrændstoffer, som vi har brug for.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, kommer det så vidt, at de europæiske landmænd får den samme position som oliesheikerne i Kuwait, og at de på samme måde kan producere brændstoffer og måske med den samme profit? Det sidste tror jeg ikke på, men jeg tager hatten af for fru de Palacio, fordi hun har turdet stille et forslag om at undersøge, hvorvidt vi kan fremme produktionen af biobrændstoffer og især anvendelsen heraf.
Hermed er ringen faktisk sluttet. Det, som vi så tidligere med trækhestene på landet, som blev erstattet af mekanisering, vil i fremtiden, hvis det er op til mig, ske med europæiske landmænd med traktorer og maskiner, som især kører på biobrændstoffer, og dermed er den naturlige ring sluttet, idet det brændstof, som de anvender, også dyrkes på bedriften. Hvis vi kan opnå det, har vi gjort et stort fremskridt.
Jeg er glad for, at mine ændringsforslag er vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for at bringe punktafgiftssatsen ned på nul eller i hvert fald sørge for, at den mulighed er der og ikke kun en rabat på 50%. Jeg vil gerne have at vide af Kommissionen, om det er rigtigt, at finansministrene også har sagt, at en samlet punktafgiftsfritagelse for biobrændstoffer hører til mulighederne?
Et andet punkt er anvendelsen af raps og koldpresset rapsolie. Der er naturligvis idéer om at importere disse råstoffer, men hvis vi vil være mere uafhængige af import af især brændstoffer, så skal vi klart medtage klausulen om, at en total punktafgiftsfritagelse kun gives til produktionen af biobrændstoffer i EU. Det er efter min mening ret vigtigt, også for de europæiske landdistrikter, og det giver os gode perspektiver for en ny hightech-politik om landdistriktsudvikling.
Hvad ville være bedre, end hvis vi udfylder den anden søjle med produktionen og dyrkningen af biobrændstoffer af raps, men også andre råstoffer, netop med brændstoffer? Jeg hilser det velkomment, hvis Kommissionen på det punkt udarbejder videre anvendelser og især også pålægger medlemsstaterne flere forpligtelser for at opfylde denne målsætning.
Det gælder også medlemsstater, som scorer meget dårligt i øjeblikket på dette punkt, og i den forbindelse kan jeg sige, at bl.a. mit eget land ikke scorer ret godt på det punkt. Jeg har store forventninger til vores nuværende kommissær, fru de Palacio, og jeg håber, at hun får mulighed for at pålægge medlemsstaterne disse målsætninger mere forpligtende.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil starte med at takke ordføreren for hendes engagerede arbejde. Jeg vil også rette en særlig tak til næstformanden for Kommissionen for det ambitiøse forslag. Jeg vil gerne takke eksplicit for, at De, fru kommissær, har foreslået obligatoriske mål, for jeg tror, at hvis vi ikke får obligatoriske mål, så er dette direktiv mindre værd. Nu skal man, det er rigtigt, ikke have overdrevne forventninger til direktivet. Det vil ikke løse hele klimaproblemet og heller ikke hele energiforsyningsproblemet for os, men det kan bidrage til energiforsyningssikkerheden, bidrage til klimabeskyttelsen, og det kan give ekstra indtægtsmuligheder for landbruget.
Nu er der betænkeligheder, der går på følgende: Intensivt landbrug bliver fremmet. Naturligvis findes der intensivt landbrug, men der findes også ekstensivt landbrug, men jeg har aldrig set et raffinaderi fremstille traditionelle brændstoffer ekstensivt. Det er altid intensiv miljøbelastning koncentreret ét sted. Livscyklussen, miljøbelastningen ved fremstilling af biobrændstoffer bliver nævnt. Hvem udregner livscyklussen for traditionelle brændstoffer? Man må også være opmærksom på andre faktorer, f.eks. transporten fra olieudvindingsområderne til Europa, de mulige katastrofer som ved olietankskibet Erika. Hvis Erika havde haft biodiesel om bord, ville der ikke være sket miljøet noget. De, der oplister ulemperne ved biobrændstof, bør også nævne ulemperne ved traditionelle brændstoffer.
Jeg tror på teknik, og jeg tror på innovation. Hvis vi udstikker klare rammer, så vil biobrændstof være langt mere effektivt, billigere og også mere miljøvenligt i Europa. Nu skal vi bare udstikke disse rammer. Derfor anmoder jeg om støtte til navnlig ændringsforslag 25 og 33, som prioriterer effektiviteten, når det gælder miljøvenlighed, og gør den til et kriterium i direktivet. Hvordan jeg forholder mig ved afstemningen på torsdag, om jeg overhovedet stemmer for et kompromis med Rådet, vil afhænge af, om de ændringsforslag, som vi har vedtaget enstemmigt i udvalget, som 25 og 33, også rent faktisk bliver overtaget. Hvis ikke, kan jeg heller ikke stemme for et kompromis ved førstebehandlingen.

Klaß (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, økologisk og biologisk er aktuelle slagord, og det er ofte hule slagord. Det rækker sikkert ikke at sætte et "bio" foran ordet brændstof og så tro, at man har skabt et 100% biologisk biobrændstof. Her er jeg enig i kollegernes kritiske røster. Men hvad betyder biologisk? Biologisk betyder for mig en altomfattende økoanalyse, en økoanalyse, som omfatter både dyrkning, produktion og udledning af udstødningsgas. Jeg anmoder dog om at vurdere normalt brændstof på samme måde og ikke falde for fristelsen og bruge forskellige målestokke.
Til økoanalysen hører efter min mening også den økonomiske vurdering af biobrændstof og også det sammenlignet med normalt brændstof. Vi har her chancen for at opbygge vores eget marked i EU, hvilket betyder flere arbejdspladser i EU, produktionsindustrien og forarbejdningssektoren. Et eget marked står også for uafhængighed, uafhængighed af verdensmarkeder og af kriser i den globale økonomi. I Europa vil vi aldrig opnå fuldstændig uafhængighed på brændstofområdet, for det er vores forbrug for højt til. Men vi kan i det mindste i et vist omfang selv betjene og sikre vores brændstofmarked i fremtiden. For landbruget i EU, det er også ofte blevet nævnt, kan dyrkning af vedvarende råstoffer være en velkommen ekstra indtægtskilde. Braklægningsarealer ville blive udnyttet hensigtsmæssigt, idet de kunne frembringe noget vigtigt og noget nyt.
Afslutningsvis vil jeg gerne slå fast, at ethvert nyt marked har brug for politisk, økonomisk og - meget vigtigt - også moralsk støtte for at kunne etablere sig permanent. Jeg vil påstå, at mindst 50% af vindmøllerne ikke ville blive bygget uden subsidier, og de drives bestemt ikke lige effektivt alle sammen. Lad os gøre alt for at få betænkningerne på gled, og jeg anmoder her mine kolleger om at støtte de foreliggende betænkninger.

Valdivielso de Cué (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil allerførst med største glæde lykønske fru Ayuso med hendes glimrende arbejde.
Som bekendt er målet med dette direktiv om afgifter at fastsætte en fællesskabsramme, der giver medlemsstaterne mulighed for at anvende en differentieret afgiftsordning til fordel for biobrændstoffer. I Europa-Kommissionens direktiv foreslås der en række foranstaltninger, der som helhed er afbalancerede og velstrukturerede.
Jeg mener imidlertid, at det bør tillades, at hver medlemsstat får størst mulig frihed til selv at fastsætte niveauet for nedsættelse af punktafgifter og dermed fremme denne type brændstoffer, og at der ikke bør fastsættes en minimumsafgiftssats. Jeg tror, at alle landene i EU i de kommende år vil forsøge at opnå den reduktion i CO2-emissionerne, som vi har fastsat for 2020 inden for rammerne af Kyoto-protokollen, og alt efter deres forhold vil nogle lægge mest vægt på brug af biobrændstoffer, andre på vindenergi osv. Derfor mener jeg, at dette direktiv skal gøres mere fleksibelt.
På den anden side er det ikke nødvendigt at sige, at hver medlemsstat suverænt kan beslutte i hvor høj grad tabet af indtægter fra punktafgifter kompenseres, hvis CO2-emissionerne reduceres på den måde. Jeg frygter ligeledes, at dette vil være den eneste måde, hvorpå dette forslag kan fremmes i Rådet, hvor der som bekendt er stor uenighed om dette spørgsmål.
Hvad angår politikken for information og interinstitutionel åbenhed generelt, går jeg stærkt ind for, at vi alle sammen bliver informeret indgående om afviklingen af de forskellige programmer, særligt hvad angår miljøanliggender, som der er en stor interesse for, der synes ekstra vigtig.

Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg tager ordet på vegne af min kollega, hr. Souchet, som var den anden ordfører for udtalelse fra Landbrugsudvalget vedrørende afgifterne.
Jeg vil ikke vende tilbage til den politiske argumentation, men De ved, at markedslovene gør, at biobrændstoffer af to hovedårsager ikke på nuværende tidspunkt kan udvikle sig spontant i EU.
For det første fordi der i prisen på fossile brændstoffer ikke er medregnet de eksterne omkostninger, som dels drejer sig om brugen af en ikke vedvarende ressource - olie - og dels om de enorme udslip af drivhusgasser.
Den anden grund er, at olieselskaberne drager stor fordel af resultaterne fra et århundrede med industrielle eksperimenter, som har gjort det muligt at optimere de industrielle omkostninger i et enormt omfang.
Det er derfor fuldstændig legitimt, at medlemsstaterne anvender differentielle afgifter, hvilket vi mener er et mere korrekt udtryk end at tale om afgiftsfritagelse, en afgift, som fremmer konkurrencedygtigheden for de vegetabilske brændstoffer, som er vedvarende, og som ikke bidrager til drivhuseffekten.
Det drejer sig altså om at udvikle punktafgifterne for brændstoffer til biler mod en slags grøn afgift, der er højere for de fossile brændstoffer end for fornybare brændstoffer på grund af deres negative eksternalitet.
Kommissionens afgiftsforslag bør gøre det muligt for EU at nå målet i grønbogen om energiforsyningssikkerhed, der siger at 20% af brændstofferne inden for vejtransport skal erstattes inden 2020.
De ændringsforslag, der blev vedtaget i Landbrugsudvalget, sigter mod at gøre dette direktiv endnu mere effektivt ved at understrege, at de biobrændstoffer, der produceres i EU, som biprodukter giver stoffer, der er rige på vegetabilske proteiner, der kan anvendes i dyrefoder, ved at ophæve den fuldstændig vilkårlige begrænsning på 50% vedrørende differentielle afgifter, ved at ophæve tidsbegrænsningen - den 31. december 2010 - da eksternaliteterne for olieforekomsterne er permanente, ved at tillade en fuldstændig afgiftsfritagelse for brændstoffer, der anvendes til fremstilling af biobrændstoffer, som det allerede sker i praksis i forbindelse med produktion af olieprodukter, ved at præcisere, at afgiftsfritagelsen kun kan gælde for biobrændstoffer, der er produceret i EU, ellers vil EU ikke drage fordel af hverken reduktionerne i drivhusgasserne eller af biproduktionen af foderprotein.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, i dag har vi to vigtige forslag på dagsordenen, som vedrører spørgsmål, der er vanskelige for EU. Fremme af biobrændstoffer bidrager til forsyningssikkerheden, som et af de få mulige midler, vi råder over for transportsektoren. Desuden er indførelsen af biobrændstoffer også en af de få muligheder for at reducere vores olieafhængighed og CO2-emissionerne i denne sektor. Det skal siges, at udviklingen af landdistrikterne giver et andet perspektiv, der bliver styrket med udvidelsen. Det er i den sammenhæng, jeg vil tale om de to forslag, hr. formand.
Jeg vil først tale om forslaget om fremme af biobrændstoffer til transport, hvis ordfører er fru Ayuso, som jeg ønsker hjerteligt tillykke med det arbejde, hun har udført. Det faktum, at fem udvalg har deltaget i arbejdet med dette forslag, viser tydeligt, at biobrændstoffer har en iboende multifunktionel karakter.
Status er følgende: Rådet har gentagne gange diskuteret disse initiativer både i Rådet (energi) og i Økofin. Sandheden er, at det vigtigste problem, som ordføreren, fru Ayuso, allerede har nævnt, er spørgsmålet om, hvorvidt målene skal være vejledende eller obligatoriske.
I betragtning af holdningen i de fleste af Unionens stater og nødvendigheden - som efter min mening er helt afgørende - af at opbygge et stabilt system i en stabil ramme, især set ud fra et skattemæssigt synspunkt, for at fremme anvendelsen af biobrændstoffer kunne Kommissionen acceptere, at en løsning i stil med den i direktivet om elektricitet fra vedvarende energikilder anvendes på biobrændstoffer. På den måde ville der være en revisionsklausul, som gav Kommissionen mulighed for at foreslå genindførelse af obligatoriske mål, hvis Unionens stater ikke opfylder de foreslåede vejledende mål i tilstrækkelig grad.
Nu er der to ændringsforslag, 68 og 69, som er blevet underskrevet af forskellige ordførere og skyggeordførere, og på vegne af Kommissionen kan jeg sige, at jeg kan acceptere dem, for de ville tydeligvis tilnærme Parlamentets og Rådets holdninger til hinanden. Jeg vil også sige til Dem, at jeg ser positivt på alle de ændringsforslag, der giver det miljømæssige aspekt fortrinsret, hvad angår biobrændstoffer. Nogle af Dem har sagt, at der ikke er så mange. Jeg vil sige til Dem, at en minimumsbesparelse på CO2-emissioner på 45% - for nogle biobrændstoffers vedkommende er den meget højere, omkring 80% og højere endnu - efter min mening er væsentlig.
Jeg vil kort præsentere Dem for et nyt forslag, der skal give en klar ramme for kombineret kraftvarmeproduktion, og jeg kan fortælle Dem, at der er tale om forbedringer i hele systemets samlede effektivitet på 5-10%, og at de mest effektive systemer knap nok overstiger en forbedring på 10%. Dermed vil jeg sige, at en forbedring på f.eks. 45%, hvad angår CO2-emissioner, er værd at tage i betragtning.
Hvad angår miljøaspekterne, vil jeg sige til Dem, at der er nogle ændringsforslag, som vi ikke kan acceptere, f.eks. ændringsforslag 1, 5, 6, 25 - der var en, som talte om det før, men jeg beklager, at vi ikke kan acceptere det - 37, 41, 44, 60 og 66, for de ville være en ekstra byrde, som vi ikke kan påtage os, eller de ville medføre, at dette forslag gik for vidt.
Kommissionen ved, at energiforbruget i transportsektoren er et komplekst spørgsmål. De grundlæggende forbedringer i denne sektor vil ikke skyldes en enkelt foranstaltning. Vi har forelagt forslaget om biobrændstoffer sammen med meddelelsen om alternative brændsler. Målet er 20% alternative brændsler generelt, som dækker et meget bredere område, og jeg kan acceptere alle de forslag, der går i den retning.
Vi mener imidlertid, at de ændringsforslag, der indfører andre fossile brændstoffer i dette direktivs bestemmelser, går ud over anvendelsesområdet, og derfor kan vi ikke acceptere ændringsforslag 9, 13, 29 og 30 (delvist). Vi kan heller ikke acceptere ændringsforslag, som f.eks. udelukker anvendelse af biobrændstoffer til kontrollerede bilparker, eller som tømmer forslaget for indhold, det vil sige ændringsforslag 11, 17, 27, 33, 40, 48, 50, 51, 52, 56, 62, 63, 64, 65, 66 og en del af 19. Vi er nødt til at træffe en beslutning om energiforsyning på transportområdet, vi kan ikke udsætte påbegyndelsen af arbejdet med at nedbringe vores olieafhængighed længere. Tilskyndelseskampagnerne og tilkendegivelserne om gode intentioner er nyttige, men de er ikke tilstrækkelige til, at energisituationen i Europa ændres. Vores forslag om fremme af biobrændstoffer vil åbne et nyt marked for teknologier til vedvarende energikilder, og der skal en strategisk afgørelse til, for at deres potentiale kan udnyttes.
Hvad angår ændringen af direktiv 98/70/EF om brændstoffernes egenskaber, vil jeg desuden sige, at vi for at tage hensyn til problemet med flygtighed i de varmeste lande - i landene i den sydlige del af EU - forsøger, inden for rammerne af den diskussion, der for øjeblikket finder sted under Parlamentets andenbehandling, og af en ændring, der arbejdes med i øjeblikket, at sikre, at der bliver en margen for det. Det er i hvert fald indlysende, at det er et problem, som skal løses, for ellers ville der i landene i Syd være flere måneder om året, hvor det ville være umuligt at anvende visse biobrændstoffer, f.eks. ethan.
I dag har vi mulighed for at blive enige om en lovbestemmelse, der faktisk på nogle områder er mindre ambitiøs end det oprindelige forslag fra Kommissionen, men som efter min mening er realistisk og giver os mulighed for at gøre fremskridt, forudsat at Rådet - og nu går jeg over til det andet forslag - også accepterer vores forslag om afskaffelse af punktafgifter på biobrændstoffer.
Ifølge de oplysninger, vi får fra Rådet, er dette også blevet diskuteret. Det ser ud til, at økonomi- og finansministrene denne gang er indstillet på at gøre en reel indsats for at sikre, at anvendelsen af biobrændstoffer fremmes mærkbart.
Jeg vil også takke ordføreren for hans arbejde, og jeg vil understrege, at de oplysninger, jeg har fra Rådet, går i den rigtige retning, og det vil derfor være muligt for os at vedtage pakken, de to foranstaltninger med mål, der ikke er obligatoriske, men blot vejledende. Jeg mener, at det ville være med til at fremme anvendelsen af biobrændstoffer.
Hvad angår dette forslag, kan Kommissionen acceptere flere ændringsforslag. Den kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 2, 4, 6, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 23, 24 og 25, fordi der med dem gøres forsøg på at pålægge medlemsstaterne forpligtelser, fordi de allerede indgår i den gældende lovgivning, eller blot fordi de er overflødige eller irrelevante for forslaget.
Mine damer og herrer, Parlamentets støtte til de to forslag med de formuleringer og de ændringer, der er blevet fremført - konkret og især ændringsforslag 68 og 69 - ville virkelig tilskynde til øget anvendelse af biobrændstoffer i transportsektoren.
Jeg håber, at der i morgen opnås en enighed, der gør det muligt at få en vedtagelse under førstebehandlingen, for det ville betyde, at dette initiativ hurtigt kunne iværksættes.

Formanden.
Tak, fru de Palacio.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen om betænkningen af Mayol i Raynal finder sted i morgen kl. 12.30, og afstemningen om betænkningen af Ayuso González finder sted på torsdag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0196/2002) af Rübig for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om Euratoms Kontor for Sikkerhedskontrols virksomhed 1999-2000 (KOM(2001) 436 - C5-0535/2001 - 2001(2214(COS)).

Rübig (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, den 11. september er stadigvæk på alles læber, og vi ved, at nukleart materiale skal håndteres meget omhyggeligt. Hertil har vi Euratoms Kontor for Sikkerhedskontrol, ESO, som beskæftiger sig meget intensivt med, at mængden af det eksisterende materiale bliver tjekket og kontrolleret, og som engagerer sig i, at materialet kun bliver anvendt til fredelige formål.
Endvidere må de aftaler, som EU og de enkelte medlemslande har indgået, overholdes, og vi bør være opmærksomme på at skænke nukleart materiale væsentlig større opmærksomhed i fremtiden, end det er tilfældet for øjeblikket. Vi kender alle til bombetruslerne i USA, hvor terrorgrupper bl.a. har truet med at ville detonere dette materiale på udsatte steder. På den baggrund bør vi netop nu sørge for at sikre dette materiale i fremtiden. Vi går ud fra, at vores interesse i første linje gælder beskyttelsen af befolkningen. I henhold til Euratom-traktaten skal befolkningens og arbejdstagernes sundhed jo også beskyttes imod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling, og Kommissionen er berettiget til at gennemføre egnede foranstaltninger til dette formål.
Jeg tror, at tiden virkelig er inde til at skabe fælles europæiske sikkerhedsstandarder for kernekraftværker og for transport af nukleart materiale. Jeg vil gerne rette en stor tak til kommissær de Palacio for at have givet tilsagn om, at Kommissionen skrider til handling her og vil fremlægge standarder. Det har, tror jeg, Europa-Parlamentet også allerede krævet, nemlig i hr. Schwaigers betænkning om tiltrædelsen, hvor der blev krævet et kodeks for nuklear sikkerhed, og det før de nye medlemsstater tiltræder EU. Den betænkning er allerede blevet vedtaget af Europa-Parlamentet. Jeg går også ud fra, at Parlamentet i morgen accepterer kravet om beskyttelse af befolkningen.
Revisionsretten har naturligvis også allerede krævet sikkerhedsstandarder, og Europa-Parlamentet kan jo i henhold til Euratom-traktaten fremsætte egnede forslag om spørgsmål, som efter dets opfattelse kræver udarbejdelse af en fællesskabsretsakt. Europa-Parlamentets holdning er den, at der så absolut kræves udarbejdet en fællesskabsretsakt om dette emne. For øjeblikket findes der ingen ensartede EU-sikkerhedsstandarder, og hvis vi i dag meddeler, at et eller andet kernekraftværk forekommer os at udgøre en fare, så har vi egentlig ikke nogen retlig status, som disse påstande kan imødegås eller fremsættes på grundlag af. Derfor er denne sikkerhedskontrol særlig vigtig for os, før disse lande tiltræder.
Vi mener heller ikke, at det må strande på grund af manglende midler. Netop sikkerhedskontrollen er meget vigtig for os. Med de 10 nye ansøgerlande vil vi også stille strenge krav her, og vi bør også overveje, hvilken dimension ESO kunne have i fremtiden. Derfor mener vi, at vi også bør have to direktiver, nemlig et om transport af nukleart materiale og et andet om auditing og certificering af nuklear sikkerhed og kontrollen heraf. Måske ville det også være muligt at videreudvikle ESO til et uafhængigt kontor, som så også rent faktisk kunne kontrollere og koordinere disse aktiviteter. Det ville være en god mulighed for EU for at fastsætte konkrete rammebetingelser for fremtiden, også på europæisk plan.
Nu til det sidste punkt. Europa-Parlamentet mener, at dette emne også bør diskuteres i konventet. Konventet bør forelægge idéer og nye planer for fremtiden på dette område og gøre sig overvejelser om, hvordan vi kan agere med succes på dette område i fremtiden.

Karlsson, Hans (PSE).
Hr. formand, sikkerhed har central betydning for alle virksomheder, men når det drejer sig om virksomheder med nukleart materiale er sikkerheden afgørende. Der må ikke være plads til menneskelige fejl og heller ikke mulighed for at ødelægge eller udsætte anlæg eller nukleart materiale for terrorangreb. Det er derfor glædeligt, at beretningen om Euratom påviser høj sikkerhed og øget viden om risici. Udvalget har med stor enighed yderligere fokuseret på sikkerhed og foranstaltninger for at indskærpe sikkerhedsspørgsmålene hos alle, som er involveret i arbejdet med nukleart materiale. Jeg vil særligt pege på uddannelsesspørgsmål for personalet, øget sikkerhed ved transporter og den øgede risiko for terrorangreb, som vi alle lever med efter den 11. september 2001.
Hr. formand, kernekraft er en meget omdiskuteret og kontroversiel måde at fremstille energi på. Vi har oplevet nogle alvorlige ulykker og temmelig mange hændelser, som kunne have endt i katastrofer, hvis ikke sikkerhedssystemet og personalet havde været på toppen. Sikkerhedsspørgsmålene er derfor ved alle former for håndtering af nukleart materiale meget centrale og må aldrig udelades. Borgernes bekymring for kernekraft, nukleart materiale og det, som er knyttet til denne form for virksomhed, skal altid tages meget alvorligt.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, premierer oplever man gang på gang. I dag kan man ikke engang byde velkommen til en tilhører. Stille var det også i Yokohama i går, hvor jeg lige er vendt tilbage fra. Man behøver jo ikke ligefrem 70.000 tilskuere til det, som vi laver her. Men nul er nu engang nul og et klart udtryk for, at vi ikke har formået at informere Europa-Parlamentet i det mindste minimalt. At kun tre siddende medlemmer lytter til denne debat viser, hvilken betydning Parlamentet selv tillægger denne betænkning. Hvis folk med en reformeret forretningsorden vidste, hvad vi bedriver her og frem for alt ikke bedriver, så ville butikken være fyldt til bristepunktet. Spørgsmålet er, hvor længe og hvor hurtigt vi reformerer os, og det er emnet? Javel, hr. formand, det er emnet, for det samme, som vi laver her i Parlamentet, som vi gemmer os i, hvor vi laver så meget, at der bare ikke er nogen, der lytter til os, laver Euratom. Det unddrager sig enhver form for fornuftig demokratisk kontrol, og i den forbindelse er det naturligvis svært at rejse fundamental kritik, men ros er absolut på sin plads i nogle af punkterne i hr. Rübigs betænkning.
Punkt 16, 17 og frem for alt punkt 13, fordi der her i det mindste i et vist omfang, om end symptomatisk, henvises til de netop beskrevne utilstrækkeligheder. Euratom arbejder udemokratisk, uigennemskueligt og unaccountable - det kommer også meget klart til udtryk i punkt 13. Noget, som er meget uforståeligt, medmindre man kender den parlamentariske praksis og måske også en bestemt kutyme i forbindelse med aftaler bag lukkede døre, er punkt 1, 2 og 3. Hvordan kan man på grundlag at, at vi har så meget unaccounted material, sige: Arbejder meget godt, meget godt, man har ikke opdaget noget?
Hvis man fortsætter på den måde, fjerner man ikke kun grundlaget for vores arbejde, men også for det, som muligvis er hensigtsmæssigt ved udnyttelse af kerneenergi. Det bringer mig frem til ceterum censeo, hr. formand: intet demokrati uden gennemskuelighed!

De Palacio
Hr. formand, jeg forstår godt det, som hr. Martin netop sagde, om manglen på publikum og om, hvorvidt Parlamentets møder har betydning for borgerne, som er derude i de forskellige medlemsstater. Især fordi vi efter min mening arbejder med og taler om et emne, der har stor betydning for borgerne og i princippet burde interessere dem, og det tror jeg også, at det gør.
I den forbindelse, hr. formand, mine damer og herrer, vil jeg allerførst takke de medlemmer, der har fremkommet med indlæg, og især hr. Rübig for hans initiativ til at udarbejde denne betænkning.
Jeg er specielt taknemmelig, fordi det drejer sig om Kommissionens første beretning i otte år om Euroatoms sikkerhedskontrolvirksomhed. Det var den forventede reaktion på Kommissionens vilje til information og gennemsigtighed, som kom til udtryk under udøvelsen af det ansvar, som vi har i henhold til Euratom-traktaten.
Størstedelen af anmodningerne og forslagene i Parlamentets forslag til beslutning er 100% identiske med de ønsker og bekymringer, som jeg har givet udtryk for over for Dem ved forskellige lejligheder. I sidste uge vedtog Kommissionen mit initiativ om under den samme ledelse at omgruppere Kommissionens ansvar for nuklear sikkerhed i bred forstand. Dermed reagerer jeg på en af Parlamentets store bekymringer, nemlig at sammenhængen på den nukleare sektors nøgleområder bør styrkes.
Uden at gå i dybden med hr. Rübigs forslag til beslutning vil jeg tale om to meget konkrete spørgsmål:
For det første vil jeg meddele Dem, at De vil modtage en ny beretning om Euratoms Kontor for Sikkerhedskontrols virksomhed i løbet af de kommende uger.
For det andet mener jeg, at det, hvad angår beføjelserne inden for nuklear sikkerhed i bred forstand, er afgørende, at udøvelsen af fællesskabsbeføjelserne kan støtte sig til de nationale myndigheders tekniske indsigt og gennemføres koordineret og harmonisk sammen med dem. Den konstatering, som er sand i dag, vil være endnu mere sand i fremtiden.
I den forbindelse vil jeg sige til hr. Rübig og de øvrige talere, at jeg håber i de kommende måneder at kunne præsentere Rådet og Parlamentet for en pakke med initiativer om netop nuklear sikkerhed, der vil give svar på det, som De har udtrykt betænkeligheder over, nemlig nødvendigheden af, at der er nogle fælles sikkerhedsstandarder for anlæggene i EU, som er en del af fællesskabsretten og skal opfyldes af de nuværende 15 medlemsstater, men også af ansøgerlandene, som til sin tid bliver lande i Unionen, og som derfor skal garantere alle borgerne, at tingene sker på en ordentlig måde og med de højeste sikkerhedsstandarder, som er dem, der skal opfyldes i EU.
De kender min holdning til kerneenergi. Det er et kontroversielt spørgsmål, men i betragtning af de nye problemer med klimaændringer og andre forhold er der efter min mening ingen tvivl om - det har jeg sagt gentagne gange - at den er helt uundgåelig. Det er noget helt nødvendigt, og muligheden for kerneenergi bør stå åben i EU. Det fremgår også af konklusionerne i den grønbog, som Kommissionen vedtog for nylig.
Men den naturlige følge af denne konstatering under de nye omstændigheder er, at det er nødvendigt at sikre, at de relevante sikkerhedsstandarder for alle anlæg i EU er så gennemskuelige og effektive som muligt. Det er det, vi vil arbejde på, ud over fortsat at gøre det på internationalt plan i agenturet i Wien, for yderligere at forbedre de standarder, som denne type anlæg skal opfylde på verdensplan.

Formanden.
Efter at kommissæren var begyndt at tale, kom fru Doyle og fru Ahern ind i mødesalen, og jeg kan forestille mig, at de har haft vanskeligheder med at nå frem. Uden at det skal skabe præcedens, vil jeg, da de har anmodet om det, give dem ordet til et par korte indlæg.

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, vi er så at sige bestemt i samme båd. Da jeg forlod mit hjem kl. 7 i morges, forventede jeg at være i Strasbourg kl. 16. Vi oplevede imidlertid fire timers flyforsinkelse og måtte via Düsseldorf. Jeg skal ikke kede Dem med detaljerne, men omsider ankom vi.
Det har været meget interessant at lytte til kommissæren. Det er særdeles vigtigt med sikkerhedskontrol med nukleart materiale både i og uden for EU, og det er et spørgsmål, der har fået endnu større betydning efter 11. september. Ulig kommissæren mener jeg, at den bedste sikkerhedskontrol med nukleart materiale er at stoppe produktionen, og et særligt spørgsmål er oplagringen af nukleart materiale. Vi ved, at der er jord-til-luft raketter i Cap de la Hague, og beskyttelsen på Sellafield er fortsat en hemmelighed. Det kan i lyset af 11. september ikke være rigtigt at fortsætte og øge oplagringen af hundredvis af tons plutonium.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, det var på ingen måde et udtryk for manglende respekt over for Dem eller hr. Rübig, der har udarbejdet en fremragende betænkning, eller over for kommissæren, at komme for sent, men som min kollega har forklaret, var jeg ikke herre over situationen. Det er desværre endnu et afsnit i sagaen om adgangen til Strasbourg.
Det glæder mig, at der nu skelnes klart mellem sikkerhedskontrol med nukleare materialer og nuklear sikkerhed. Jeg så gerne, at kontoret for nuklear sikkerhed fik de ressourcer, det skal bruge til at udføre deres arbejde i videst mulige omfang, især i forbindelse med de kommende tiltrædelseslande.
Jeg bifalder i høj grad, at kommissær Palacio den 23. april, og igen i dag, tilkendegav, at hun agter at fremlægge en nuklear pakke, som jeg håber kommer til efteråret. Den kommer til at omhandle hele området nuklear sikkerhed. Jeg vil gerne for en ordens skyld bede hende om at medtage behovet for korrekt høring og kommunikation i den pakke mellem staterne i EU, herunder tiltrædelsesstaterne, så spørgsmål kan drøftes på en ordentlig måde i det rette rådgivende forum.
Lord Inglewood hos BNFL tilkendegav for nylig, at han bestemt ville tage de bekymringer, som jeg har givet udtryk for over for ham angående dette emne, i betragtning, på samme måde som Kommissionen har struktureret østrigernes bekymringer i forbindelse med Temelin. Jeg så gerne, at den skabelon blev anvendt i hele EU som en del af pakken om nukleare sikkerhedsforanstaltninger, så der er en ordentlig procedure og et ordentligt forum, hvor vi kan drøfte den reelle og eventuelle frygt. Jeg accepterer, at måske ikke al frygt er reel, men der skal tages hånd om selv den eventuelle frygt, før den kommer ud af kontrol og bliver gjort til et politisk spørgsmål.
Hvis vi har et sådant forum, fordi det er vores ret, med den rette ekspertise til at lytte til begge sider, er det et stort skridt i retning af at hjælpe alle til at leve i fred med dette omstridte spørgsmål. Jeg kommer fra en ikke-nuklear stat, som er imod at producere elektricitet med atomkraft. Jeg respekterer andre medlemsstaters rettigheder, men de skal også respektere vores ret og lytte til vores bekymringer og handle derefter. Vi regner med, at De, fru kommissær, iværksætter en sådan struktur, så et forum af denne art måske kan medtages i den lovede nukleare pakke, som jeg i høj grad bifalder. Jeg takker min kollega, hr. Rübig, for en fremragende betænkning.

Formanden.
Har kommissæren noget at tilføje?
Hun har kunnet lytte til de to medlemmer, og det vil fremgå af protokollen, at de ikke kunne komme til tiden af udefra kommende årsager, i dette tilfælde luftransportproblemer, hvilket både kommissæren og Europa-Parlamentet givetvis vil notere sig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0222/2002) af Vander Taelen for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens meddelelse om visse juridiske aspekter vedrørende biograffilm og andre audiovisuelle værker ((KOM(2001) 534 - C5-0078/2002 - 2002/2035(COS)).

Vander Taelen (Verts/ALE)
Hr. formand, kære kolleger, det er med en vis følelsesladethed, at jeg i dag holder mit indlæg, selv om jeg naturligvis havde håbet på et bedre fyldt auditorium. Det er sidste gang, jeg taler i Parlamentet, fordi jeg fra den 1. september skal lede den stiftelse, som beskæftiger sig med tildelingen af finansielle midler til forbedring af den flamske filmkunst. Det er i sidste instans også hensigten med det arbejde, som jeg har udført her i de tre år. Kommissionen forsøger at gøre det samme, som jeg skal prøve at gøre i Flandern og ligeledes på europæisk plan.
Kommissionens meddelelse, som min betænkning er baseret på, er et meget positivt tiltag. Det er et skridt i den rigtige retning. Meddelelsens store fortjeneste - hvilket der peges på i min betænkning - er netop, at tingene langt om længe bliver mere gennemsigtige, især på juridisk plan, og at man forsøger at skabe en vis klarhed med hensyn til uklarhederne om, hvad der er muligt med hensyn til statsstøtte til den audiovisuelle sektor. Det kan vi kun hilse velkomment.
Når man imidlertid ser på meddelelsen fra en anden synsvinkel, må man beklage, at Kommissionen fortsat ser ud til at mangle ambitioner med hensyn til audiovisuel politik. Man tillægger overholdelsen af konkurrencereglerne meget stor betydning. Som om der er konkurrence i den audiovisuelle sektor i Europa!
Det er meget mærkværdigt, at Europa fokuserer så meget på at undersøge situationen i de forskellige medlemsstater, når medlemsstaterne konfronteres med en knusende konkurrent, som imidlertid ikke er medlem af EU, heldigvis. Jeg taler om USA, hvis filmproduktion i de fleste europæiske lande omfatter 80-85% af biografbesøgene. Det er alarmerende tal. Sådan en dramatisk situation taget i betragtning må man håbe, at det endelig vil lykkes for Kommissionen at tage et reelt initiativ, som er på niveau med det, som EU skal stå for. Der er nemlig ikke en skreven lov om, at Europa skal løbe bagefter den amerikanske filmindustri.
Men det står klart - og det har Parlamentet peget på i tidligere betænkninger - at medlemsstaterne kæmper med forskellige handicap. Derfor er det på tide, at Kommissionen viser, at den ikke kun er klar over det, hvilket naturligvis er tilfældet, men at den ligeledes vil bruge penge på det.
Det skriger til himlen, mine damer og herrer - og det eksempel er nævnt så mange gange, at det er ved at være enerverende - det er fortsat så illustrativt, at Europa bruger flere penge på støtteforanstaltninger til tobaksindustrien end på medieprogrammet. Det er bedre at være olivendyrker i Europa end filmskaber. På det område har Europa en meget klar og udtalt politik, men når det drejer sig om én af de mest ambitiøse sektorer med de flotteste perspektiver, også med hensyn til beskæftigelse, så melder Europa fortsat pas. Nej, jeg overdriver, for Europa er til stede, men på et meget, meget beskedent plan.
Derfor anmoder jeg, og det er min sidste anmodning til Parlamentet, Parlamentet om at opfordre Kommissionen og medlemsstaterne til at gøre alt for, at der måske kommer en dag, hvor vi kan tale om en konkret europæisk politik, som kan give de europæiske borgere det, som de har krav på, nemlig en egen audiovisuel industri af høj kvalitet.

Hieronymi (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Vander Taelen for denne betænkning, men også for hans engagerede arbejde i Europa-Parlamentet. Han er en ægte fortaler for europæisk film. Selv om vi mister ham i Parlamentet, så vinder vi ham dog som partner på den faglige side. Jeg tror, at vi så fortsat kan arbejde meget godt sammen.
Jeg takker også Kommissionen for den redegørelse, den har fremlagt. Denne redegørelse giver os lejlighed til at gøre foreløbig status. Hvor står vi efter henved tre års arbejde i Parlamentet og Kommissionen? Den foreløbige status viser efter min opfattelse, at europæisk film er stærk, når vi arbejder sammen, det vil sige Parlamentet, Kommissionen, Rådet, hvilket absolut er meget møjsommeligt af og til, og de faglige sammenslutninger.
Status for de seneste tre år beviser, at vi har opnået meget vigtigt. Jeg vil kun tage tre punkter op. For det første er andelen af de ikke-nationale europæiske værker, der bliver vist i biografer i EU, sidste år steget med 21%. Det betyder et helt væsentligt bidrag, som vores Media-program har ydet til dette vigtige mål.
Takket være initiativet fra kommissær Reding og Parlamentet har Den Europæiske Investeringsbank for det andet oprettet en fond, som stiller den risikokapital til audiovisuelle værker til rådighed, der er så hårdt brug for, i år alene i alt 400 millioner euro - et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Det tredje punkt er, at Kommissionen har undersøgt konkurrencereglerne med henblik på medlemsstaternes filmstøtte og i enhver henseende anerkendt dem som værende retmæssige, så vi har fået væsentligt mere sikkerhed for europæisk film. Men vi må ikke hvile på disse laurbær. Denne betænkning henviser til de vigtigste problemer, som vi må løse i de kommende år, og det på EU-plan. Men vi må også - og det er min appel til Rådet, som har slået på subsidiariteten - løse dem gennem tilsvarende initiativer i medlemsstaterne.
Også her nævner jeg kun tre punkter. Som et effektivt arbejdsgrundlag har vi i traktaternes artikel 151 endelig brug for overgangen til kvalificeret flertal. Vi har brug for pilotprojekter til den digitale arv, og vi har brug for saglige bestemmelser inden for støttelovgivning med henblik på den europæiske films fremtid.
Sanders-ten Holte (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger.
På vores opfordring om en bedre spredning af de europæisk film behandler vi nu de juridiske aspekter, hvormed vi kan give fremme af de europæiske film form. Hr. Vander Taelen har på ny udført sin opgave udmærket ved at kommentere Kommissionens meddelelse, og det vil jeg gerne takke ham for.
I Nederlandene fremmer vi investeringerne i filmproduktionen gennem skatteforanstaltninger for de selskaber med begrænset ansvar, som investerer i filmproduktionen. Det er meget godt, især fordi undtagelsesklausulen for kultur i EF-traktatens artikel 87, punkt 3, muliggør dette. Det er imidlertid ikke nok.
Jeg vil gerne sige noget om EIB og EIF. De kan yde et vigtigt finansielt bidrag, især med hensyn til den europæiske filmproduktion, i hvilken forbindelse produktionsforanstaltninger fra forskellige lande er involveret. Om vi skal gå så vidt, at EIB skal være involveret i anskaffelsen af digitalt projiceringsmateriale til biografer, sådan som hr. Vander Taelen forslår, betvivler jeg. Hermed åbnes dørene helt for vilkårlighed og konkurrenceforvridning efter min gruppes mening.
Et andet punkt, som jeg gerne vil pege på, er, at så længe vi ikke ved, hvad der rører sig i befolkningen, kan vi ikke føre en målrettet reklamepolitik for de europæiske film. Derfor er det meget vigtigt, at der foretages undersøgelser af filmpublikummets motiver for deres filmvalg. Derudover er det meget vigtigt, at vi også inddrager ungdommen i den europæiske film. Billedopdragelse gennem skoler og eLearning er den perfekte måde at gøre dem bekendt med vores filmproduktion og lære dem at værdsætte den.
Det interessante initiativ om at lave en tværeuropæisk fjernsynskanal for børn for at skabe større kendskab til de bedre europæiske børnefilm over hele Europa støtter jeg varmt, og det er et meget godt middel til at opnå dette. På den måde bevidstgøres de europæiske borgere allerede fra en tidlig alder om vores så diverse europæiske kultur, sådan som den bl.a. kommer til udtryk i de europæiske film, og det skal vi gøre en indsats for.

Fraisse (GUE/NGL).
Kære Luckas, vi beklager på dine vegne. Vi beklager din indsats for udbredelse af film i Europa, men jeg takker dig for alt det, du har gjort i løbet af disse tre år og slutter mig til mine kolleger, der har takket dig før mig.
Jeg vil begrænse mig til nogle enkelte kommentarer om udbredelse af film. Ikke nok med, at der ikke har været en revidering af direktivet om fjernsyn uden grænser, men derudover - faktisk på samme tidspunkt - var der nogle, der foreslog oprettelsen af et europæisk netværk til udbredelse af film. Jeg vil gerne kende Kommissionens holdning til dette initiativ, der bl.a. er truffet af Belgien om oprettelse af dette netværk. Faktisk spørger jeg endnu en gang mig selv, hvordan de europæiske værker skal defineres.
Under revideringen af direktivet om fjernsyn uden grænser lovede man at tale om det. Der var ingen forhandling, for direktivet blev ikke revideret. Men spørgsmålet er der stadigvæk. Med flerdoblingen af udstyret til audiovisuel transmission opstår også problemet med grænserne for de audiovisuelle værker. Er en tv-udsendelse et audiovisuelt værk, og hvordan skal den udbredes? Skal den fremmes på en europæisk filmkanal? Jeg mener, at disse spørgsmål er tilstrækkeligt væsentlige til, at de skal besvares. I bund og grund handler det spørgsmål, som jeg stiller igen og igen, om det kulturelle indhold i denne industrielle audiovisuelle produktion og produktion af biograffilm. Hvordan skal vi forsvare det kulturelle indhold?
Det andet spørgsmål er til Kommissionen. Jeg tror, at Kommissionen er åben over for idéen om oprettelse af et internationalt instrument, i lighed med WTO, som specifikt angår de kulturelle spørgsmål. Vi ved, at en gruppe eksperter fra Frankrig og Quebec har foretaget en undersøgelse om, hvorvidt dette instrument kan gennemføres. Tingene tager altså efterhånden konkret form. Det drejer sig om et emne, som angår næsten alle os europæiske parlamentsmedlemmer, og jeg ønsker at åbne en forhandling om dette. Jeg tror, at fru Reding og hr. Lamy flere gange åbent har gentaget hinandens ord vedrørende dette forslag. Jeg ønsker altså på vegne af den kulturelle arv at finde nogle løsninger.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beklager også, at hr. Vander Taelen forlader os. Han har arbejdet godt, med sans for kvalitet og med en overordentligt demokratisk indstilling. Han kan lide at samarbejde, og han arbejder altid for at opnå enighed. Jeg er virkelig ked af, at han rejser.
Jeg skal lykønske Kommissionen med dette forsøg på at indføre nogle juridiske ændringer for udbredelse af den europæiske filmverden, og jeg bifalder nogle dele af meddelelsen, som jeg vil tale om senere.
Det foruroliger mig imidlertid, at der endnu en gang er en slags underliggende ængstelse, og jeg tror, det skyldes, at det sted, hvor vi har placeret os for at se filmen, det audiovisuelle billede, og søge konkurrenceevne, ikke er det rigtige.
F.eks. mener jeg, at forbindelsen mellem kultur og industri er uklar. Vi forstår stadig kultur som noget andet, som en verden for sig, der er underkastet subsidiaritetsprincippet, men kan vi sige, at digitale film kun er kultur? Beskyttelses- og støtteforanstaltningerne er altid små, meget lidt ambitiøse foranstaltninger, selv om der er opnået mange ting, til dels takket være Parlamentet og hr. Hieronymi, f.eks. det betydningsfulde samarbejde med BCI. Men det er ikke nok. Et af aspekterne af denne ængstelse er måden, hvorpå man behandler den digitale verden, der udsletter grænserne, efterlader os uden dem, og praktisk talt udsletter biografsalene. Det drejer sig altså om et kvalitativt spring, der kræver ændring af vores politikker og radikale ændringer af strategierne.
At forestille sig, at løsningen for den digitale verden kan være at støtte udviklingen af forskning og det sjette rammeprogram, er efter min mening en tilgang, når der skal behandles et emne, som vil udvikle sig på ikke fire, men 27 år. At gå ind i den digitale verden er ensbetydende med, at vi vender op og ned på vores teknologiske system i de fleste tilfælde, at vi styrker Europa med en base, og at vi meget hurtigt engagerer os i efterproduktion. Og jeg tror, at man ikke er gået i gang med det, fordi der er en frygt for at forbinde kultur og industri, for hvis vi gik ind i industriverdenen, ville vi være nødt til at gå ind i konkurrenceverdenen, og vi mener stadig, at det er nødvendigt at beskytte kulturen. Men det er fordi, vi er bagefter.
Jeg vil derimod også, og i lyset af denne appel til, at vi bruger moderne og tidssvarende begreber i bevidstheden om den teknologiske revolution, der vil vende op og ned på de kulturelle scenarier, sige, at jeg synes, at dristigheden og modet til straks at forsvare bevarelsen af den audiovisuelle kulturarv er meget værd. Jeg synes, at det er meget interessant og modigt, og jeg bifalder det. Desuden er det nødvendigt at lave en database. Jeg mener, at det er glimrende at anerkende den digitale ejendomsret og som helhed tage fat på muligheden for at udarbejde en bestemmelse, en foranstaltning, så vi alle sammen kan blive enige. Men jeg mener stadig, at problemet med industriverdenen og billedverdenen ikke kan løses med subsidiaritet.

Zorba (PSE).
Hr. formand, det er rigtigt, at de argumenter, vi hører, er opfyldt af pluralisme, så jeg håber ikke, at hr. Lamy, der er til stede her i salen, oplever dem som modstridende. Vi holder alle meget af biograffilm, og den største forsvarer af dem er faktisk parlamentsmedlemmet Vander Taelen selv. Jeg tror ikke, at vi mister ham, for vi vil komme til at se meget til ham i hans nye stilling, og vi vil også kunne arbejde lige så godt sammen med ham som tidligere.
Biograffilm, der for ganske nyligt er blevet optaget som den syvende kunstart blandt de andre, har fra sin begyndelse forenet kunst med industri, kvalitet med masseproduktion og har opdraget hele generationer af europæere. Men under de nuværende forhold presses de knugende af den amerikanske filmindustri. Parlamentet og EU har hidtil truffet politiske afgørelser, der styrker biograffilm og andre audiovisuelle værker, men vi bør også træffe andre foranstaltninger. Vander Taelen-betænkningen foreslår i den forbindelse nogle meget fine lovgivnings- og skatteforanstaltninger, samtidig med at den også ser på forskning og arkiverne. Men vi nærmer os tre kritiske mærkedatoer, nemlig 2004, hvor der skal træffes afgørelser om de økonomiske støtteordninger, 2005, hvor der skal foregå forhandlinger inden for verdenshandelsorganisationen WTO, og et ubestemt år, der bliver fjernere og fjernere, efterhånden som tiden går, hvor man skal revidere direktiv 89/552/EØF om fjernsyn uden grænser. Inden vi ændrer ved disse tidsfrister, skal vi udtømme vores muligheder og politiske opfindsomhed med henblik på at redde de europæiske biograffilm og andre audiovisuelle værker. Vores kollega, Luckas Vander Taelen, har gjort det, og derfor bør han lykønskes. Men hans initiativ må ikke bare stå svævende hen, og derfor ville det være godt, hvis vi fik et så konkret svar som muligt fra Kommissionen.

Lamy
Hr. formand, Kommissionen takker hr. Vander Taelen for udarbejdelsen af denne betænkning og glæder sig over konklusionerne, som vi er enige i. Vi er naturligvis opmærksomme på de bemærkninger, der er kommet, og de anmodninger, De har givet udtryk for, og dette i endnu højere grad, da hr. Vander Taelen har mindet os om, at denne betænkning var en slags besked, som han overdrog til os.
Meddelelsen om "biograffilm" afspejler den betydning, som Kommissionen tillægger biograffilm og i bredere forstand på den audiovisuelle sektor som helhed i forbindelse med udarbejdelsen af vores politikker. Vi er for vores del fuldstændig bevidste om og tilfredse med, at Europa-Parlamentet og Kommissionen deler de samme synspunkter på dette område. De har her i Europa-Parlamentet for øvrigt allerede givet udtryk for den opmærksomhed, De giver til denne sektor takket være den tidligere initiativrappport, som hr. Vander Taelen ligeledes udarbejdede, som handler om en bedre udbredelse af europæiske film på det indre marked og i ansøgerlandene.
Meddelelsen om "biograffilm" sigter først og fremmest mod at give en fyldestgørende forklaring på Kommissionens positive og konstruktive holdning til de nationale støtteordninger til film. Den audiovisuelle sektor og sektoren for biograffilm, der er særlige, fordi de er præget af at være både økonomiske og kulturelle, hvilket er begrundelsen for, at de ikke bliver overladt til markedskræfterne, er ligeledes forpligtet til at gradvist at tilpasse sig til en verden i stadig udvikling. Kommissionen har givet positivt svar på alle ansøgningerne fra medlemsstaterne om statsstøttesystemet til støtte for nationale biograffilm. De nationale ordninger, der er blevet undersøgt af Kommissionen, er altså konsolideret indtil 2004, hvilket dog på ingen måde betyder, at de bliver ulovlige, og at de igen skal drøftes på dette tidspunkt. Det pågældende tidspunkt viser ganske enkelt, at de kriterier, som Kommissionen har fremlagt, ikke ændres, og hvis de skulle blive ændret på et senere tidspunkt, ville det være på grund af fremkomsten af nye elementer, der viser, at en eller anden afvigelse er opstået.
Vedrørende de øvrige emner i hr. Vander Taelens betænkning vil jeg især gerne præcisere, at Kommissionen støtter de digitale biografer - dette er et svar på det, som fru Gutiérrez-Cortinez sagde - og digitalisering af arkiverne gennem forskellige pilotprojekter, der er planlagt under Media Plus. De øvrige følgeforanstaltninger, som er nævnt i meddelelsen, er under udarbejdelse.
Når det drejer sig om undersøgelserne om pligtafleveringen og registreringssystemerne, vil der i løbet af dette efterår blive oprettet grupper, der består af filmeksperter, og vi vil indlede en drøftelse om resultaterne af disse undersøgelser. Endelig er de undersøgelser, som blev nævnt i meddelelsen, indledt, og de endelige rapporter forventes færdige inden årets udgang. Afslutningsvis er revurderingen af direktivet om fjernsyn uden grænser i gang, og jeg præciserer dette over for fru Fraisse. En af de tre store undersøgelser er blevet offentliggjort på Kommissionens hjemmeside. De to andre undersøgelse bliver offentliggjort hurtigst muligt. Vi vil i udvalget vedtage betænkningen om gennemførelse af direktivet inden årets udgang.
Inden jeg svarer på to eller tre specifikke punkter, vil jeg ganske enkelt minde om, at Kommissionens meddelelse, som er udgangspunkt for den betænkning, vi forhandler om i aften, kun er det første skridt. Vi vil fortsat samarbejde for at gennemføre dette fælles mål, som De alle uden undtagelse i Deres indlæg har gjort opmærksom på, nemlig vitaliteten, udviklingen og væksten i en kreativ og mangfoldig europæisk audiovisuel sektor.
Jeg vil nu svare en smule mere præcist på to eller tre spørgsmål. Fru Sanders ten-Holte talte om den europæiske cinematografiske kulturarv. Jeg benytter denne anledning til at gøre Dem opmærksom på CinEed@ys , som finder sted den 15.-24. november, og som skal gøre det muligt for de europæiske borgere via internettet eller i biografsalene at opdage en række europæiske filmperler, hvilket også skal være med til at gøre dem populære.
Vedrørende fru Fraisses spørgsmål om idéen med en europæiske filmkanal er det et forslag, der i nogen tid er dukket op her og der. Vi finansierede allerede en undersøgelse i 1997, som ikke gav nogen konkluderende resultater. De offentlige formidlere arbejder stadig på sagen, men der er stadig en del problemer, særligt vedrørende ophavsrettighederne og producenternes interesser, som ud over spørgsmålet om finansiering, rentabilitet eller publikum på nuværende tidspunkt har bremset denne sag.
Fru Fraisse, i forbindelse med idéen, og jeg afslutter med dette, om et internationalt instrument, der fastlægger principperne for den kulturelle mangfoldighed og de mål, der forventes at blive resultatet heraf i form af internationale aftaler, så har denne idé faktisk svævet i luften i et stykke tid. I den forbindelse har Unesco udført flere interessante arbejder, men disse har indtil nu ikke opnået en tilstrækkelig kritisk masse, hverken kvalitetsmæssigt eller indholdsmæssigt, eller i antallet af lande, der vil deltage eller er klar til at gå ind i denne sag, så mens vi venter, vil vi følge op på WTO's forhandling vedrørende de internationale handelsforhandlinger inden for den audiovisuelle sektor. Vi vil fortsat, som vi har hidtil har gjort, holde fast i det mandat, som vi har fået, og som forpligter os til at bevare den kulturelle mangfoldighed såvel på dette område som på øvrige områder.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0188/2002) af Turchi for Budgetudvalget om ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2236/95 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net (KOM(2002) 134 - C5-0130/2002 - 2001/0226(COD)).

Turchi (UEN)
Hr. formand, de transeuropæiske net er en af drivkræfterne for vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse i EU. I december 1994 gav Det Europæiske Råd i Essen de transeuropæiske net en afgørende politisk saltvandsindsprøjtning ved at vedtage en liste over 14 prioriterede projekter. For at nå disse målsætninger har Fællesskabet og Den Europæiske Investeringsbank etableret en række finansielle instrumenter.
Hovedformålet med fællesskabsstøtten til TEN er at bidrage til overvindelsen af de finansielle hindringer, der kan opstå ved et projekts iværksættelse. I øjeblikket er fællesskabsstøtten principielt begrænset til 10% af de generelle omkostninger, hvilket dog ikke gælder for Galileo-programmet, hvor op til 20% kan finansieres af Fællesskabet. De resterende omkostninger skal samfinansieres via de lokale, regionale eller nationale budgetter.
Desværre skrider arbejdet ikke fremad med den forventede hastighed. Ud af de 14 specifikke projekter, der blev vedtaget på topmødet i Essen, er det nemlig kun tre, der er blevet fuldført. Seks andre projekter burde være afsluttet inden udgangen af 2005, mens der for de resterende fem projekters vedkommende ikke foreligger nogen klare oplysninger om, hvornår de er færdige. Hvad skyldes problemerne? De skyldes først og fremmest, at investeringsrytmen har været for langsom, og Kommissionen er af den opfattelse, at hvis finansieringsprocenten ikke stiger fra nu af og til 2010, er det yderst usandsynligt, at nettet kan færdiggøres, navnlig for jernbanernes vedkommende. De største forsinkelser vedrører de grænseoverskridende projekter, eftersom medlemsstaterne i deres beslutninger har prioriteret finansieringen af de lokale dele af det transeuropæiske net.
Disse forsinkelser kan hovedsagelig tilskrives manglen på en integreret indfaldsvinkel for planlægningen, vurderingen og finansieringen af de grænseoverskridende infrastrukturer. På den anden side gør Fællesskabets finansielle ressourcer og juridiske instrumenter det ikke muligt at gribe selvstændigt ind for at fremskynde disse projekter, eftersom det i henhold til traktaten er de nationale myndigheder, der er ansvarlige for et projekts gennemførelse på en medlemsstats område. De områder, der er hårdest ramt af flaskehalse, er de internationale korridorer, hvor trafikken mellem nord og syd er stærkt koncentreret, de naturlige barrierer som Alperne og Pyrenæerne, de store bysamfunds og handelscentres yderområder, hvor fjern-, regional- og lokaltrafikken mødes og koncentreres, samt ved nogle af EU's grænser, navnlig grænserne til ansøgerlandene. Derfor foreslår Kommissionen, at man i Fællesskabets aktiviteter og projekter fokuserer på en reduktion af disse flaskehalse.
Hvad gennemførelsen angår, har Kommissionen i de seneste år været i stand til at holde et relativt højt niveau, og fra 2002 er også forsinkelserne blevet reduceret. Kommissionen har derfor foreslået en ændring af de almindelige betingelser for Fællesskabets bevilling af finansiel støtte inden for TEN. Det foreslås, at støtten øges fra 10% til 20%, så dens effekt flerdobles, og så den ikke mindst tiltrækker de private investorer. Denne ændring skulle gælde for tre projektkategorier, nemlig grænseoverskridende jernbaneprojekter, der krydser naturlige barrierer såsom Alperne og Pyrenæerne, projekter, der tager sigte på at fjerne klart identificerede flaskehalse ved grænserne til ansøgerlandene, og de 12 prioriterede projekter på energiområdet. De to første kategorier hører under TEN-projekterne på transportområdet, sådan som det er fastlagt i beslutning nr. 1692 af 1996. Et ekstra beløb på 100 millioner euro for perioden 2003-2006 vil blive opført på budgetposten for TEN-projekterne på transportområdet (B5-700) for at supplere den støtte, der ydes via Ispa. Finansieringsrammen for TEN og de finansielle overslag for 2000-2006 skal således revideres. Endelig foreslår Kommissionen at reallokere 50 millioner euro til fordel for grænseoverskridende projekter inden for den nuværende bevillingsramme til TEN-projekterne på transportområdet.
Hvad Galileo angår, forbliver samfinansieringssatsen på 20% ligesom før.
Jeg har følgende bemærkninger. I ændringsforslag 1, 3, 5 og 6 fastlægges de generelle rammer, og Kommissionens forslag - som havde en tendens til udelukkende at fremhæve vigtigheden af de projekter, der inddrager ansøgerlandene - gøres mere harmonisk. I ændringsforslag 2 anmodes Kommissionen om at foretage en vurdering af medlemsstaternes ansvar. Ændringsforslag 4 medtager muligheden for, at de medlemsstater, der ønsker det, kan benytte privat kapital, og det understreges, at man ved projekternes udvælgelse også skal vurdere deres samfundsmæssige og økonomiske værditilvækst, og om de er forenelige med målsætningen om bæredygtig mobilitet. I ændringsforslag 7 fastslås det, at finansieringsrammens udvidelse skal være i overensstemmelse med de finansielle overslag, og at den ikke må medføre nedskæringer i andre programmer. Jeg vil dog bede Kommissionen om endnu en gang at høre budgetmyndigheden, før der reallokeres midler til TEN-projekterne på transportområdet. Ændringsforslag 8 om TEN-projekterne på transportområdet omhandler forslagets gennemførelse for nettets vedkommende, sådan som det er foreskrevet i beslutning nr. 1692/96, der blev vedtaget den 23. juli 1996. I ændringsforslag 9 får Kommissionen tilladelse til at tilbagesøge de beløb, som er bevilget til projekter, der ikke er blevet gennemført efter 10 år. Ændringsforslag 10 drejer sig om komitologien, og endelig vedrører ændringsforslag 11 den såkaldte sunset-klausul.
Selv om min præsentation var kort på grund af den begrænsede tid, håber jeg, at den var udtømmende, og jeg håber, at vi kan færdiggøre udviklingen af TEN, ikke bare for vores egen skyld, men også og ikke mindst for Europas fremtids skyld.

Bradbourn (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne som udgangspunkt sige, at jeg er fuldstændig enig med ordføreren i, at det nuværende finansieringsefterslæb er helt og aldeles uacceptabelt, og at der skal gøres noget nu for at redde situationen.
Jeg har i min udtalelse, der er udarbejdet for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, forsøgt at give disse bestemmelser den nødvendige fleksibilitet, så de bliver levedygtige inden for tre områder, nemlig udvidelse, effektiv konkurrence og oplysningspligt. Med 2004 i tankerne er det af afgørende betydning, at vi tager fat på spørgsmålene om langsom reaktion og forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen af de nuværende TEN-projekter. Først når medlemsstaterne forstår og reagerer på det strategiske transportbehov, der er omfattet af TEN-programmet, og giver de nødvendige økonomiske tilsagn, oplever vi en konstant revision af og argumentation vedrørende de økonomiske krav i denne henseende.
Rent personligt mener jeg, at Kommissionens forslag ikke repræsenterer lige konkurrencevilkår ved at øge stigningen med højst 20% af projektudgifterne til kun visse former, hvorved vi går glip af chancen for økonomisk vækst, som er afgørende for samhørigheden ved en udvidet Union. Jeg mener, at det er nødvendigt, at denne øgede finansiering kan anvendes til løsning af problemerne, uanset hvor der opstår flaskehalse, og uanset transportform, og ikke ifølge Kommissionens teori om, at visse transportformer er bedre end andre. Det er imidlertid af afgørende betydning, at finansieringen anvendes effektivt og på en gennemsigtig og ansvarlig måde, og jeg hilser i den forbindelse ordførerens forslag om øget økonomisk retskaffenhed velkomment.
Jeg vil især gerne anbefale Parlamentet ordførerens vægt på princippet n+2 og forvaltningskomitéen af repræsentanter for medlemsstaterne. Hvis der er projekter, som ikke kan afsluttes inden for et rimeligt tidsrum, bør Kommissionen kunne kræve en eventuel støtte tilbagebetalt. Ellers vil pengene fortsat blive spildt eller stå i stampe, men Europas transportnet lider.

Mann, Erika (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, den 12. marts 2002 anbefalede Kommissionen at inddrage energinettene i den foreliggende ændring af forordningen. Baggrunden herfor er forslaget om ændring af retningslinjerne for de transeuropæiske net på energiområdet, som hr. Beysen i Industriudvalget er ordfører for. Kommissionen foreslår en forhøjelse af maksimumssatsen fra 10 til 20%. Investeringerne skal sikre en høj energiforsyningssikkerhed, og det skal ske gennem øgede investeringer, der skal løse de mange eksisterende problemer i forbindelse med planlægning og gennemførelse af udbygningen af infrastrukturen.
Formålet er at skabe et reelt indre marked på energiområdet, som inddrager de regioner og strategier, som ikke er inddraget eller ikke er gennemført for øjeblikket. Hertil hører også ansøgerlandene. Udvalget godkender forordningen bl.a. med følgende tilføjelser: De planlagte investeringer skal investeres i projekter, som er samfundsøkonomisk nødvendige og driftsøkonomisk rentable for EU. Der må ikke ske konkurrenceforvridning. En forhøjelse af de fællesskabsmidler, som der er budgetteret med til energinet i de finansielle overslag 2002-2006, skal være udelukket, og Kommissionen skal regelmæssigt forelægge Parlamentet en rapport, hvori de projekter er opført, hvor man på grund af stigningen fra 10 til 20% kan forvente en hurtig afslutning.
Jeg vil gerne rette en stor tak til ordføreren, som kunne overtage forslagene fra Industriudvalget med enkelte ændringer. Jeg vil rette en særlig tak til mine kolleger, hr. Beysen, hr. Mombaur og hr. Turmes, som arbejdede meget engageret med at få betænkningen færdig, til dels også med ændringsforslag og forslag. Jeg vil gerne takke sekretariatet og i særdeleshed Kommissionen.

Pittella (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, ordføreren, hr. Turchi, og Budgetudvalget har efter min mening udført et glimrende stykke arbejde, eftersom de har udbygget Kommissionens forslag, så det bliver mere velegnet til at løse det største problem, vi har haft, nemlig de alt for store forsinkelser. Dette er formålet med de nyskabelser, som Franz Turchi allerede har mindet om, og som strækker sig lige fra samfinansieringens forhøjelse til 20% og til en frist på 10 år for arbejdets færdiggørelse. Efter min mening er det desuden vigtigt, at Galileo-projektet og TEN-projekterne på telekommunikations- og energiområdet er blevet medtaget i den nye forordning, og at man har slået fast, at jernbanerne har førsteprioritet, også på grund af bæredygtigheden.
Selv om man har udført et positivt stykke arbejde, er det dog stadig nødvendigt med en bredere revurdering, både af tankegangen bag hele det komplekse netarbejde og af dets måde at fungere på. De transeuropæiske net hænger nemlig tæt sammen med samhørighedspolitikkens revidering og EU's udvidelse. Vi socialdemokrater opfordrer til en bred debat om disse tre udfordringer, og det skal være en debat, hvor alle deltager, og hvor man drøfter nettenes egentlige formål, det vil sige at mindske skævhederne i EU og at forhindre, at det, som vi er ved at opbygge, nemlig et udvidet EU, bliver et EU, hvor Nordeuropa er en kraftig fremdriftsmotor, men Sydeuropa er en tung vogn, der kun kører langsomt fremad.

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, vi deler bekymringen over de store forsinkelser, som disse projekter, der hævdes at være prioriterede projekter, står over for. I forbindelse med nogle af de ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, bifalder vi, at ansøgerlandene får ret til at observere de sager, som vedrører dem. Vi bifalder også, at kompromisløsningen i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vedrørende energiprodukter kan accepteres. Ændringsforslag om bl.a. projekter for vandveje og at sammenkæde tildelingen af midler til en nedbringelse af væksten i trafikken samt af luftforureningen blev også accepteret.
Vi stemte imidlertid imod betænkningen i udvalget på grund af en række udestående bekymringer, som vi vil forsøge at behandle i morgen via en række ændringsforslag og anmodninger om opdelt afstemning. De omfatter kravet om, at TEN skal tildeles flere midler inden for den nye finansieringsramme efter 2006. Vi er ikke sikre på, at det bør ske. Vi er også bekymrede over medtagelsen af telekommunikationsprojekter.
I forbindelse med straf eller tilbagebetaling mener vi, at betænkningen bør følge teksten i Bradbourne-betænkningen om TEN og kræve, at projekter fjernes fra listen, hvis de ikke efter 15 år stort set er afsluttet.
Endelig er jeg meget bekymret over henvisningen til, at brugen af privat kapital kan hævdes at være, eller udledes at være, en forpligtelse til at anvende privat kapital. Vi vil anmode om en opdelt afstemning for at isolere de ord og derved undgå en sådan følgeslutning.

Van Dam (EDD).
De transeuropæiske netværk kræver en masse god vilje og en stor indsats, hvilket viser sig klart i praksis. Det er ikke altid muligt at overbevise hverken investorerne eller de udførende institutioner om betydningen af TEN-forbindelserne. Derfor skal der findes en løsning på problemerne omkring finansieringen og gennemførelsen.
I Essen vedtoges 14 prioriterede (transport)projekter. Heraf er i mellemtiden kun tre afrundet. Det ville være logisk at koncentrere de disponible midler på de resterende 11 projekter, så de får et nyt incitament og hurtigt kan gennemføres. Nærværende initiativ bidrager ligesom revisionen af beslutning 1692/96 ikke hertil.
Dertil kommer, at der i 2004 skal være en omfattende revision af hele TEN-sagen. Det er derfor det rigtige tidspunkt at indføre ændringer i både projektlisten og finansieringsbetingelserne. Ændringer i mellemtiden resulterer kun i forplumring af processerne og projekterne. Det er der ingen, der er tjent med, hverken investorerne, udførerne eller brugerne.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, ordførerne - hr. Turchi og ordføreren for udtalelsen - har efter min mening udført et fint stykke arbejde, da de forbedrede Kommissionens forslag. Målsætningen om at fremskynde gennemførelsen af de transeuropæiske net er efter min opfattelse vigtig, ikke mindst når det gælder det europæiske systems konkurrenter, som - navnlig i Asien - af en lang række årsager er meget hurtigere til at gennemføre projekter og infrastrukturer, og som derfor er i stand til at gøre deres økonomiske systemer mere konkurrencedygtige.
Jeg mener, at hr. Turchis betænkning indeholder nogle væsentlige forbedringer i forhold til Kommissionens tekst. Jeg vil gerne minde om to af disse forbedringer. Den ene er, at man understreger muligheden for - om ikke nødvendigheden af - at gøre brug af privat kapital. Jeg tror, at bestræbelserne på at sætte Fællesskabets bidrag op til 20% på en måde skal vise disse investeringers effektivitet, og jeg tror, at muligheden for at benytte sig af privat kapital i den forbindelse bidrager til udvælgelsen af projekter, som har et økonomisk grundlag, der ellers risikerer at mangle. Den anden forbedring er 10-årsfristen for gennemførelsen, som efter min opfattelse er et udtryk for seriøsitet med hensyn til de målsætninger, man ønsker at nå med nettenes gennemførelse, og som ikke mindst er et udtryk for seriøsitet over for de europæiske skatteydere, eftersom det er dem, der betaler, når det kommer til stykket.

Lamy
Hr. formand, som ordføreren nævnte har hvidbogen om den europæiske transportpolitik sat fokus på de betydelige forsinkelser, der findes i udførelsen af de transeuropæiske transportnetværk, særligt for en række af de mest ambitiøse projekter i dette årti og i særdeleshed vedrørende de alpine jernbanetunneller a la Brenner-passet eller Lyon-Torino-strækningen.
Disse projekter, der i vidt omfang lever op til målsætningerne om bæredygtig udvikling, er på én gang nogle af de mest komplekse teknisk set og set ud fra et økonomisk synspunkt. Som De nævnte, har der været betydelige forsinkelser i forbindelse med forbedringen eller opbygningen af de infrastrukturer, der skal forbinde EU med ansøgerlandene.
Vedrørende energiområdet viser den seneste meddelelse om infrastrukturerne vedrørende energi en række manglende led i sammenkoblingen af elektricitetsinfrastrukturen mellem medlemsstaterne, og på Rådets møde i Barcelona blev der fastsat et meget ambitiøst mål om, at graden af sammenkobling af elektricitetsinfrastrukturen mellem medlemsstaterne frem til 2005 skulle være på ca. 10% af EU's etablerede produktionskapacitet.
Som støtte til alle disse projekter, hvis relevans der ikke kan herske tvivl om, er der via den på nuværende tidspunkt gældende finansielle forordning til de transeuropæiske netværk mulighed for at samfinansiere undersøgelser i dette tilfælde med 50% og projekter med 10%, hvor denne grænse på ingen måde må overskrides. Hvis der skal gøres status over anvendelsen af denne forordning, står det klart, at grænsen på 50% for undersøgelserne er en reel stimulerende faktor, mens grænsen på 10% ikke er tilstrækkelig til at iværksætte projekter og tiltrække private investorer i de tilfælde, det er muligt.
I denne sammenhæng og i lige linje fra hvidbogen om politikken om transportproblemerne og anbefalingerne fra Det Europæiske Råd i Göteborg vedrørende den stigende økonomiske støtte til jernbaneprojekter sigter forslaget om ændring af den finansielle forordning, som De drøfter i dag, mod at hæve maksimumsgrænsen for den økonomiske fællesskabsstøtte for de transeuropæiske netværk til 20% vedrørende grænseoverskridende jernbaneprojekter i områder med naturlige barrierer eller for projekter til udryddelse af jernbaneflaskehalse, sådan som det allerede er muligt i forbindelse med den nuværende forordning for projekter vedrørende satellitnavigationssystemet Galileo.
Denne støtte på 20% vil også være gældende for de grænseoverskridende infrastrukturer med ansøgerlandene, således at den kan modsvare den forventede stigning i trafikken mellem disse lande og EU-landene. Desuden er endnu 100 millioner euro afsat til disse projekter inden for alle former for transport, der først og fremmest er beregnet til forbedring af sikkerheden på strækningerne, på de nævnte strækninger og til udryddelse af flaskehalsene.
På energiområdet gælder den forhøjede støtte for 12 prioriterede projekter, som Kommissionen har fastlagt i sin seneste meddelelse om energiinfrastrukturer, og for hvilke den finansielle støtte endnu ikke er fastlagt.
Målet er altså klart. Det drejer sig om, at den økonomiske fællesskabsstøtte skal have mulighed for fuldt ud at udfylde rollen som katalysator, herunder i projekternes gennemførelsesfase, og at gøre investeringer i transeuropæiske transport- og energiinfrastrukturer mere tiltrækkende for privat finansiering.
I forbindelse med ændringsforslagene og selve betænkningen ønsker Kommissionen først og fremmest at takke hr. Turchi, for den betænkning, som han har udarbejdet, bevarer og styrker endog indholdet i flere af forslagets aspekter. Hvad angår de stillede ændringsforslag, det vil sige de 15 ændringsforslag, er Kommissionen dog alligevel tvunget til at forkaste ændringsforslag 2, for det påvirker vores initiativret, ændringsforslag 12, for det udspringer fra en fortolkningsfejl, som jeg vender tilbage til, ændringsforslag 14, som fastslår nogle modsætninger, som falder uden for forordningens anvendelsesområde, og ændringsforslag 15, som i væsentlig grad ændrer Kommissionens forslag, da det fjerner afsnittet om energi.
Der er andre ændringsforslag, som Kommissionen delvist kan acceptere, men kun delvist. Det drejer sig om ændringsforslag 3, hvor udformningen giver anledning til forvirring, for udviklingsfasen for energiprojekter kan allerede nu under den nuværende ordning få støtte på op til 50%, ændringsforslag 7, hvor vi ikke kan acceptere anden og tredje afsnit, for de er i modstrid med strukturfondene. Disse er faktisk flerårige programmer, hvilket ikke er tilfældet for budgettet for de transeuropæiske netværk, hvor beslutningerne træffes en gang om året. Dette gælder ligeledes for ændringsforslag 12, som jeg nævnte for lidt siden. Hr. Turchi, De må ikke blande de transeuropæiske netværk sammen med de regionale udviklingsfonde.
Jeg har tre bemærkninger til ændringsforslag 8. For det første er Kommissionen enig i, at der i artikel 5.3 i forbindelse med kriterierne for de projekter, der udvælges til en støtte på 20%, indføres aspekter om sikkerheden. Derimod kan den ikke acceptere henvisningen til intermodaliteten inden for landevejstransport og transport ad indre vandveje. Denne definition er faktisk for svag, og den risikerer at åbne for mulighederne for at bevilge forhøjet støtte, særligt til vejprojekter, som ikke er en del af EU's prioriteter, i modstrid med det ønske, som der også blev givet udtryk for i denne forhandling af hr. Bradbourn.
Endelig vil jeg gøre Dem opmærksom på, at Kommissionens forslag kun drejer sig om to sektorer, nemlig transport og energi. Vedrørende telekommunikation kan Kommissionen i betragtning af de grundlæggende forskelle mellem de to sektorer, som jeg lige har nævnt, ikke på nuværende tidspunkt acceptere forslaget om at udvide den forhøjede støtte til også at gælde for telekommunikationssektoren.
Jeg kommer dermed til ændringsforslag 10. Kommissionen støtter fuldt ud forslaget om at ændre det finansielle udvalg for de transeuropæiske netværk til et rådgivende udvalg. Derimod ønsker vi ikke at bevare det ændringsforslag, der sigter mod udvælgelsen af en repræsentant for Den Europæiske Investeringsbank, der ikke har stemmeret, og repræsentanter fra ansøgerlandene, som får observatørstatus, for det er i modstrid med den komitologibeslutning, der forbinder os alle.
Hvad angår ændringsforslag 13, kan Kommissionen ligesom for ændringsforslag 8 acceptere det aspekt, der sigter mod at fremme sikkerheden, men ikke resten af ændringsforslaget. Endelig kan Kommissionen ud af de 15 ændringsforslag i dette tilfælde acceptere alle dem, som jeg ikke har nævnt, nemlig 1, 4, 5, 6, 9 og 11, med nogle udformningsmæssige ændringer, for de sigter mod en skærpelse af indholdet i vores forslag, og jeg vil i særlig grad gerne understrege, at vi deler Europa-Parlamentets bekymring vedrørende nødvendigheden af i forbindelse med de kommende økonomiske perspektiver at få et budget, der er på højde med de store forventninger, som vi alle har, til de transeuropæiske transport- og energinetværk.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.30

