
Billingham
Fru formand, jeg rejser mig for at anmode om Deres og faktisk også Parlamentets formands støtte i forbindelse med tildeling af støtte til de ødelæggende oversvømmelser og efterfølgende virkninger i min valgkreds i weekenden i påsken. Ca. 2.000 boliger blev ramt, og flere hundrede familier har midlertidige opholdssteder. Og endnu værre: I Northampton alene var det påvirkede område et område med socialt mindrebemidlede, hvor beboerne har ringe eller ingen forsikring. Jeg er sikker på, at De har hørt om oversvømmelserne. De ramte hele Midlands. Jeg har allerede skrevet til Kommissionen og anmodet om støtte, og jeg anmoder nu om Deres støtte til katastrofehjælp i forbindelse med denne meget tragiske situation, som ikke blot kostede ejendomme, men også menneskeliv. Jeg vil derfor gerne her til morgen anmode om Deres støtte i forbindelse med denne alvorlige sag.

Formanden
Jeg takker Dem fru Billingham. Jeg er dybt rystet over denne katastrofe og tager naturligvis Deres erklæring til efterretning. Jeg vil underrette formanden, og de nødvendige foranstaltninger vil blive truffet. De kan regne med mig.

Perry
Fru formand, jeg vil gerne henvise til en bemærkning til forretningsordenen, som jeg fremlagde i september sidste år efter Prinsesse Dianas tragiske død. Jeg sagde, at det rejste spørgsmålet om pressens overgreb og krænkelse af privatlivets fred. På det tidspunkt blev det efter et forslag fra fru Pauline Green foreslået, at spørgsmålet skulle henvises til et udvalg. Jeg rejste spørgsmålet igen tidligere på året. Det er et spørgsmål, som så vidt jeg ved, ikke endnu er forelagt et Parlamentsudvalg, selvom det var Parlamentets beslutning i september sidste år. Jeg vil gerne anmode formanden om at forklare, om man på nuværende tidspunkt har i sinde at respektere Parlamentets beslutning og forelægge udvalget spørgsmålet, eller om der er tale om en eller anden form for skalkeskjul.

Formanden
Overordnet, hr. Perry, kan jeg kun sige, at vi er fast besluttet på at respektere Parlamentets vilje. Ingen tvivl om dette. Hvad angår den sag, som De fremhæver, hvad er der så sket? Jeg er ikke i stand til på stående fod at give Dem nogen oplysninger, men vi vil undersøge sagen og sørge for, at Parlamentets vilje på dette område respekteres. Jeg skal nok sørge for dette.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Collins, Gerard
Fru formand, mit navn står ikke på tilstedeværelseslisten for i går, hvilket jeg selv er skyld i. Jeg var til stede i Parlamentet, og jeg deltog i debatten om Nordirland. Jeg ville sætte stor pris på, at mit navn blev skrevet på sammen med de øvrige tilstedeværendes.

Formanden
Det er rigtigt, hr. Collins, der foreligger en fejl. Vi har konstateret, at De var til stede, og fejlen vil blive rettet.

Rübig
Fru formand, jeg vil gerne spørge, hvornår resultaterne i forbindelse med erklæringen om kriminaliteten i Bruxelles vil kunne findes i protokollen. Ifølge protokollen har hr. Schulz sagt, at vi kun koncentrerer os om at beskytte medarbejderne ved de europæiske institutioner. Men jeg vil gerne fremhæve, at det for os naturligvis i lige så høj grad drejer sig om sikkerheden for alle borgere i Bruxelles.

Formanden
Absolut, hr. Rübig. Hvis der foreligger en erklæring, og den ikke er blevet indført i protokollen, skal vi sørge for dette.
(Protokollen godkendtes)

Adgangsstyrede og adgangsstyrende tjenester
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0136/98) af Anastassopoulos for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (KOM(97)0356 - C4-0475/97-97/0198(COD)) om retlig beskyttelse af adgangsstyrede og adgangsstyrende tjenester.

Anastassopoulos
Fru formand, jeg ser ingen repræsentant for Kommissionen i mødesalen lige nu, og jeg er ikke indstillet på en forhandling uden tilstedeværelse af en kommissær til at følge debatten. Jeg vil gerne anmode om, at vi afbryder mødet i et par minutter, indtil Kommissionen kommer til stede, for vi kan ikke have en drøftelse, uden at Kommissionen er til stede.

Formanden
Hr. Anastassopoulos, jeg havde skam bemærket, at Kommissionen ikke er til stede. Jeg var dog så naiv at tro, at den ville ankomme under indlæggene til forretningsordenen. Dette var bare ikke tilfældet. Jeg beklager meget og er temmelig utilfreds. Der har sikkert været problemer med flyvemaskinen. Det er ikke altid lige let at komme frem og tilbage...
(Hr. Martens: «Kommissionen er i Bruxelles«) Det var en spøg, hr. Martens.
Hr. Anastassopoulos har fremsat en anmodning, som jeg personligt godkender, såfremt der ikke er nogen indsigelser. Vi vil udsætte mødet i nogle minutter, indtil kommissæren ankommer. Jeg håber, at vi herefter vil kunne genoptage mødet så hurtigt som muligt.
(Mødet udsat kl. 9.10 og genoptaget kl. 9.15)
Formanden
Kære kolleger, vi kan nu genoptage mødet. Kommissær Monti er blevet forsinket på grund af tjenestemandsstrejken i Kommissionen. De er fuldt ud undskyldt hr. kommissær. Vi ved, at De altid er præcis og altid står til rådighed for Parlamentet, og var således ikke bekymrede, da vi var overbevist om, at der måtte være en god grund til Deres forsinkelse.
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Anastassopoulos.

Anastassopoulos
Fru formand, der er gået næsten et år, siden Europa-Parlamentet gav grønt lys til, at Kommissionen kunne træffe foranstaltninger til bekæmpelse af ulovligt udstyr til krypterede tjenester på det indre marked.
En tidligere betænkning af denne ordfører førte til Parlamentets beslutning af 13. maj 1997. Kommissionen svarede straks i form af en offentliggørelse af et forslag til direktiv, som vi behandler i denne betænkning, hvor vi forsøger at vurdere og strukturere resultaterne af grønbogen om dette emne. Kommissionens forslag bør hilses velkomment af følgende årsager:
først og fremmest fordi det har vist, hvor stor forståelse Kommissionen har for behovet for en hurtig løsning af problemerne i forbindelse med piratudstyr og -dekodere, således at disse aktiviteter ikke antager samme omfang, som vi allerede har set i andre dele af den audiovisuelle sektor, f.eks. inden for handel med audio- og videooptagelser, -dernæst fordi Kommissionen har udvidet direktivets anvendelsesområde på en sådan måde, at det dækker alle informationssamfundets tjenester, og der er således skabt egnede juridiske rammer for at kunne tilbyde lovmæssig beskyttelse af alle tjenester, der er baseret på eller hvori adgangsstyring indgår.Men den tilfredsstillelse, som vi føler på de punkter, der er nævnt ovenfor, har vi mindre nemt ved at give udtryk for med hensyn til de øvrige punkter i forslaget, for det præges af en reserverethed, en afstandtagen og en frygtsomhed, som vi under ingen omstændigheder kan tilslutte os. Kommissionens forslag er således alt for svagt til at kunne modstå tidens gang på et område, hvor udviklingerne sker med lysets hast, og hvor piratindustrien til stadighed viser sin fleksibilitet og tilpasningsevne. Her nytter det ikke at modargumentere med den opfattelse, at det er muligt at gennemføre rent kommercielle selvbegrænsende foranstaltninger af de illegale eller illoyale aktiviteter, som vi forsøger at bekæmpe. Vi kan under ingen omstændigheder tillade, at Kommissionen lader sig give mundkurv på af repræsentanter for enkelte medlemsstater, således at resultatet bliver den laveste fællesnævner.
Der blev imidlertid efter min mening anvendt lige så løsagtige argumenter i forsøget på at retfærdiggøre Kommissionens manglende accept af væsentlige ændringer af dens forslag, nemlig at det indre marked ellers ville falde fra hinanden, at de akademiske forskningsinstitutioner eller forbrugerne kunne blive ramt, eller at ytringsfriheden kunne være på spil. Intet af dette har vist sig at være sandt, fru formand. Det er ikke en del af det indre marked at tolerere ulovligheder, og forbrugerne gavnes ikke af disse pirataktiviteter. Tværtimod, så er det dem, der får væltet de ekstra udgifter over på sig. Med hensyn til forsvaret af ytringsfriheden, så kan jeg kun fra min side opfordre de mere eller mindre kvikke tilhængere af denne argumentation til lidt mere selvransagelse. Denne taler har gennem næsten 30 års arbejde som journalist kæmpet for denne frihed. Men han har aldrig forvekslet den med immunitet.
Resultatet er klart: Direktivforslaget har behov for en styrkelse, og Retsudvalget og de rådgivende udvalg, Økonomiudvalget, Udenrigsudvalget og Kulturudvalget, var i deres udtalelser og analyser, som man må takke dem for, enige i dette synspunkt. Efter en særligt indgående undersøgelse af forholdene nåede vi frem til, at definitionen af disse ulovlige aktiviteter bør være så bred som muligt, således at også begrebet indirekte og direkte økonomiske interesser dækkes, og at de offentlige fjernsynsstationer omfattes heraf. Med de 25 ændringsforslag, som vi har stillet, har vi udstukket nye retningslinjer for den lovgivningsmæssige beskyttelse og for sanktionsniveauet.
Problemet, som opstod efter 1995, har allerede antaget et stort omfang. Der er ingen, der kan være i tvivl om omfanget af pirataktiviteterne, når man ved, at der i løbet af kun 5 måneder på Internettet offentliggjordes mere end 1 million annoncer for piratudstyr, og at de virksomheder, der fremstiller kodede programmer, mister indtægter på ECU 840 millioner om året. Et typisk eksempel er firmaet DVB, hvis interesser i Nederlandene skades af ulovlige anordninger, som imidlertid fremstilles i ikke-fællesskabslandet Tjekkiet; dette udstyr annonceres på Internet, og det distribueres i fællesskabsstaten Det Forenede Kongerige. Der er et indlysende behov for harmonisering af reglerne for juridisk beskyttelse på europæisk niveau, fru formand, når man hører om disse forhold. Denne beskyttelse bør efter vores opfattelse ske på den højeste fællesnævners niveau. Dette er formålet med ændringsforslagene i min nye betænkning, som jeg har forelagt Parlamentet i dag. Piratvirksomhed bør bekæmpes, og det bør være Europa-Parlamentet, der beslutsomt fører an i denne kamp.

Wolf
Fru formand, kære kolleger, spørgsmålet om conditional access - adgangsstyring - er en central grænseflade for hele området "informationssamfundets tjenester«. Her er det egentlige spørgsmål, på hvilke betingelser conditional access skal indføres. Det drejer sig altså om at definere betingelserne for adgangsstyringen, og dermed rejser der sig en række principielle spørgsmål.
For det første skal forholdet mellem almen og privat ejendomsret fastlægges, for det kan naturligvis ikke være sådan, at en eller anden lægger beslag på Shakespeare og så for bestandig opkræver gebyrer, når Shakespeare skal opføres i fremtiden. Det er rigtigt, at indholdet i vores kulturelle frembringelser altid også er individuelle præstationer, men samtidig er disse også altid fælles præstationer. Her skal der findes passende afgrænsninger.
For det andet drejer det sig om forholdet mellem dem, der er rige på informationer, og dem, der er fattige på informationer. Vi må ikke tillade, at conditional access fører til, at væsentlige dele af vores kultur, væsentlige dele af vores offentlighed kun er tilgængelige for privilegerede mindretal, som kan betale for dem. I sidste ende vil det dreje sig om en segmentering af offentligheden, som faktisk kan begrænse meningsfriheden. Her skal der opstilles passende betingelser, for at håndhævelse af privat ejendomsret også i praksis kan finde sted dér, hvor den er nødvendig og rimelig, og at rettighederne også rent faktisk udnyttes. Jeg skal kun henvise til, at vi gang på gang vil komme til at diskutere konvergens, og det kunne bestemt ske i denne forbindelse. Faktisk har vi her en første lejlighed til også at tale om konvergensproblemet ved denne grænseflade.
Jeg har også beklaget den reguleringsmæssige mimimalisme, som Kommissionen har lagt for dagen i stedet for at udnytte denne grænseflade offensivt. To punkter har vi særligt bidt mærke i. For det første spørgsmålet om opløsningen af de nationale grænser og tekniske rækkevidder, som i realiteten fører til alle mulige urimeligheder, som der ikke er rådet tilfredsstillende bod på. Når man f.eks. som engelsksproget person driver en dekoder for Sky Channel i Belgien, er man så strukturelt set illegal? Det bør jo faktisk ikke være tilfældet!
For det andet er der en ganske farlig tendens til, at de, der udnytter rettighederne, sætter sig selv i stedet for indehaverne af og ophaverne til rettighederne og så at sige mediatiserer disse rettigheder. Det skal sikres, at også ophaverne til og indehaverne af rettighederne beskyttes. Det forekommer mig at være en nødvendig betingelse. Når vi taler om adgangsstyring, taler vi netop om de betingelser, vi med henblik på indførelse af adgangsstyring vil opstille for den private industri. For så vidt tror jeg, vi principielt bør tackle det sådan.

Whitehead
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren og hans kolleger i Retsudvalget, der har henledt vores opmærksomhed på dette spørgsmål i dag.
Efter vores mening i Kulturudvalget ser vi her på leveringsspørgsmål og ikke indholdsspørgsmål. Der er stor bekymring vedrørende indholdet, hvilket jeg om lidt skal gå ind på. Men vi ser i dag hovedsageligt på beskyttelsen af visse tjenesteydelser ud fra levering af signalet til forbrugeren. Af den grund kan vi ikke stemme for den sidste del af ændringsforslag 20, til trods for bekymringerne om copyright. Det er berettigede bekymringer, men vi har brug for et copyright-direktiv med henblik på dem, og vi har brug for det snarligt for at kunne behandle det parallelt med det emne, vi diskuterer i dag.
Vi er alle enige om, at problemet med piratvirksomhed er stort, og det bliver større dag for dag. Når alt kommer til alt, betyder indhold noget i dette direktiv, fordi finansieringen af indholdet, udbuddet af programmerne til det stigende antal digitale tjenester for mange tjenesteudbyderes vedkommende, hovedsageligt er baseret på indtægterne fra udbyttegivende adgangsstyring. Hvis man lader piraterne florere, mindskes vederlaget. Hvis vederlaget mindskes, vil der være færre tjenester tilgængelige for borgerne i al almindelighed.
Ikke desto mindre ønsker vi at sikre, at vi i forsøget med at tackle spørgsmålet om pirater er meget forsigtige med præcist at afgrænse, hvilke handlinger vi forskriver. Vi går hverken ind for restriktioner over for borgeren eller meget streng afstraffelse for den blotte, uforvarende besiddelse af et smart card, der er offentliggjort af andre årsager, måske i en anden stat. Vi går ind for at forfølge dem, der bevidst producerer disse instrumenter med henblik på fortjeneste. Derfor støtter vi ordlyden i ændringsforslag 22.
Mit sidste punkt er, at vi midt i alt dette er nødt til at tage hensyn til det offentlige tjenesteudbud og det vederlagsfrie udbud. Intet i direktivet bør tvinge udbydere til kryptering og beskyttelsesforanstaltninger, der ikke er nødvendige, for så vidt angår de formål, de tjener. Det er det ændringsforslag 25 og mange af formålsparagrafferne, som jeg mener er blevet godt grebet an af alle tre udvalg, som har set på sagen, omhandler. Jeg anbefaler bestemt direktivet til Parlamentet.

Medina Ortega
Fru formand, jeg mener, at ordet "piratvirksomhed« er blevet brugt for meget under forhandlingen her til formiddag. Ordføreren er græker, hr. Anastassopoulos, og han ved, at en pirat var en sømand, som satte ild til skibe fra et andet land, tilhørende en anden person, og hermed forvoldte død og ødelæggelse, og det var en frygtelig alvorlig handling. Det forekommer som om, at man nu taler om piratvirksomhed med en overdreven lethed. Her er der ikke tale om piratvirksomhed, for vi behandler beskyttelsen af visse økonomiske interesser. De økonomiske interesser fortjener beskyttelse. Men over for disse økonomiske interesser er der andre rettigheder, som også skal beskyttes, f.eks. retten til information, retten til privatliv og retten til intimitet. Jeg siger dette, fordi det ser ud som om, at der i det mindste under diskussionerne i Udvalget om Retlige Anliggender har været en fristelse til at beskytte de krypterede kommunikationer, som om de var en grundlæggende ret. Men der er andre grundlæggende rettigheder. Her giver vi kun en vis beskyttelse med henblik på, at denne aktivitet kan udvikle sig, og for at producenterne kan få et vederlag. Det er blot et økonomisk emne. Jeg finder, at forslaget fra Kommissionen i denne henseende er godt og afbalanceret, fordi det på den ene side beskytter de økonomiske interesser og på den anden side ikke begrænser rettighederne.
Jeg vil gerne lykønske ordføreren for hans forståelse ved diskussionen af dette emne, for jeg finder, at til syvende og sidst er de nogle og tyve ændringsforslag, som er blevet vedtaget, nogle fornuftige og afbalancerede ændringsforslag. Men fra Den Socialistiske Gruppe har vi indsigelser til anden halvdel af ændringsforslag nr. 20 og til anden halvdel af ændringsforslag nr. 22. Med hensyn til anden halvdel af ændringsforslag nr. 20 har hr. Whitehead allerede henvist til den vanskelighed, som denne beskyttelse af "indholdet« frembryder, og som kort sagt kan føre til, at man retfærdiggør en beskyttelse, som går længere end en ren beskyttelse af det økonomiske vederlag. For det andet gør vi indsigelse mod anden halvdel af ændringsforslag nr. 22, for ved at henvise til "udelukkende med det formål at muliggøre uautoriseret adgang til en beskyttet tjeneste«, svækker det beskyttelsen, for det dækker ikke det tilfælde, at det er en anordning, som har et anvendelsesformål. Det vil sige, med undtagelse af anden halvdel af ændringsforslag nr. 20, nærmere bestemt ordene "eller dens indhold«, og med undtagelse af anden halvdel af ændringsforslag nr. 22, "udelukkende med det formål at muliggøre uautoriseret adgang til en beskyttet service«, så er Den Socialistiske Gruppe enig i ændringsforslagene, og vi er naturligvis også enige i vedtagelsen af betænkningen af hr. Anastassopoulos i dens nuværende udformning, og vi vil også lykønske Kommissionen med den balancegang, den har udvist i forbindelse med det forslag, som den har forelagt for os.

Palacio Vallelersundi
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at sige - og det er ikke retorik - at det er en ære for mig at tage ordet som den første taler fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe efter en ordfører, som tilhører vores gruppe. Det er en ære for mig, for ordføreren tilslutter sig den bedste tradition for Europa-parlamentarikerne, som forsvarer deres holdninger, deres holdninger til beskyttelse af borgernes interesser med al deres energi og uden at spare på kræfterne, samtidig med at de bestræber sig på at nå frem til nogle konklusioner ad dialogens vej.
Fru formand, vi står her - og det har ordføreren sagt så udmærket - med et forslag fra Kommissionen, som vi fra dette Parlament forstår er et svar på en beslutning herfra. Og i denne henseende må vi give ordføreren ret, når han hævder, at Kommissionen ikke har gjort alt det, som dette Parlament havde anmodet den om, det vil sige gøre noget ved de problemer, der er med de krypterede tjenester, som udbydes vederlagsfrit, og eventuelt i et vist omfang styrke beskyttelsen af ophavsretten.
Når det er sagt, fru formand, vil jeg gerne på egne vegne - eftersom Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil stemme i overensstemmelse med den stemmeliste, som ordføreren anviser - give udtryk for lidt tvivl. Fru formand, problemet med nogle af de ændringsforslag, som er foreslået af ordføreren, og som er accepteret af Udvalget om Retlige Anliggende, og som jeg har været uenig i, har en meget enkelt årsag. For øjeblikket er vi i Europa fortalere for "at lovgive mindre for at lovgive bedre«. Der findes en erklæring i Amsterdam-traktaten, som forpligter os til, at lovgivningen skal være klar, koncis og rettet mod et konkret problem. Kommissionens forslag opfyldte disse betingelser. Det er rigtigt, at man i forslagets titel burde have anført, at det henviser til "krypterede tjenester, som ydes mod vederlag«. Denne reference til vederlaget burde have været omhandlet i henvisning 5 og 12, i artikel 1 og på andre steder, for at det skulle være helt tydeligt, hvad der var det behandlede problem. Og til ære for denne klarhed, som vi kæmper for, burde man også i disse henvisninger have henvist til, at der er andre store problemområder, f.eks. de krypterede tjenester, som udbydes vederlagsfrit, som burde behandles ved hjælp af andre normative instrumenter.
Når dette er sagt, er der nogle ændringsforslag blandt dem, der er blevet vedtaget, som ikke vil harmonisere lovgivningerne, som ikke vil løse eksisterende problemer, men som, hvis de blev til den endelige tekst, ville skabe endnu større problemer. Jeg vil ikke henvise til det, der er blevet sagt om "udelukkende med det formål«, men uindspillede bånd er ikke forbudte, og i den forstand er der ingen grund til, at vi skal mene, at en anordning, hvis formål er af generel karakter, men som også kan anvendes til andre ulovlige formål, skal forbydes.
I denne forbindelse kan jeg nævne, at vi på spansk siger, at man ikke skal slå større brød op, end man kan bage. Og ved at medtage begreber som direkte eller indirekte økonomiske gevinster, ved at medtage begreber som indholdet, skaber vi mulighed for vilkårligheder, som, når de i sidste instans bliver fortolket af domstolene i de enkelte medlemslande, vil kunne give anledning til en om muligt endnu større afstand til det område, som vi søger at harmonisere.
Jeg håber derfor, fru formand, at vi under arbejdet med normerne når frem til en god løsning, der opfylder de betingelser, som ordføreren har fremført, uden tvivl i andre normative instrumenter.

Thors
Fru formand, hr. kommissær, udgangspunktet er vigtigt i dette direktiv, nemlig at vi skal forsøge at give en retfærdig beskyttelse af de økonomiske værdier, der er forbundet med intellektuel virksomhed. Det er det, det skal dreje sig om, og ikke om at forhindre adgangen til information, hvilket også en af vores kolleger sagde.
Vi skal anerkende, at beskyttelse af tjenester også skaber en interesse for at udvikle avancerede produkter. Det liberale standpunkt er, at private tjenester principielt skal have samme beskyttelse som offentlige inden for denne sektor. Vi skal ikke opleve det, der opleves nogen steder, nemlig at man er rede til at gribe til repressive handlinger, hvis public service-licensen ikke er betalt, men derimod ikke for at beskytte privat tv-virksomhed. Med rette har udvalget og ordføreren fæstet opmærksomhed ved ytringsfrihedsaspekterne, hvilket er vigtigt.
Jeg håber, at dette direktiv virkelig hjælper med at skabe et indre marked for produkter, som der er behov for i informationssamfundet. Vi har problemer med, at der ikke er et fungerende marked i dag, f.eks. med hensyn til kryptering for at beskytte private interesser.
Det er vigtigt, at vi skaber regler, som ikke udgør forhindringer for fremtiden. Den ændring, som vi foreslår i ændringsforslag 22, er netop for at vi skal få en sådan udvikling. Derfor vil min gruppe støtte dette. Men som også nogen i PSE-gruppen sagde tidligere, kan vi ikke støtte ændringsforslag 20, da det ville skabe forvirring og ikke tydeliggøre direktivet.

Oddy
Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren og mine kolleger i Retsudvalget samt ordførerne for udtalelserne om dette ret komplicerede direktiv. Jeg vil specielt gerne takke Phillip Whitehead, som jeg har arbejdet tæt sammen med vedrørende dette emne. Det er et vigtigt emne for borgerne i Europa, da fjernsynet er så populært et tidsfordriv.
Direktivet anerkender, at der kommer ny teknologi inden for industrien, og at man bevæger sig mod digital teknologi. Det sørger for beskyttelse af smart cards, hvilket vil give mulighed for betalings-tv. Forslaget skal beskytte udbyderne af disse tjenester. Jeg har modtaget en masse post vedrørende dette forslag, og reaktionerne over for det har været meget forskellige. I al væsentlighed har vi brug for en balance mellem beskyttelse og forbrugernes adgang til tjenester. Ordføreren har bestræbt sig på at opnå dette.
Mange forskellige kilder - det være sig både personer og firmaer - har givet udtryk for enslydende bekymringer, f.eks. at besiddelsen af et smart card ikke bør være ulovligt, hvilket jeg er enig i. Der har ligeledes været udtrykt bekymring vedrørende aspektet borgerlige frihedsrettigheder i direktivet, og visse brevskrivere har opfattet direktivet som meget strengt. Jeg håber, at Kommissionen har modtaget lignende post. Det er vigtigt, at borgerens stemme høres her i Parlamentet og af Kommissionen.
En anden bekymring - og jeg har ikke modtaget et fyldestgørende svar fra Kommissionen, hvorfor kommissær Monti måske kunne komme ind på det i sit svar - er, hvorfor direktivet kun omhandler betalings-tv. Visse offentlige tjenesteudbydere modtager et vederlag, og der vil derfor opstå et problem i forbindelse med retstvister om, hvilke tjenester der udbydes mod et vederlag, og hvilke der ikke gør. Af hensyn til god lovgivning bør vi undgå unødvendige retstvister.
Afslutningsvis støtter jeg generelt forslaget og ændringsforslagene, til trods for at jeg nærer visse bekymringer vedrørende visse dele.

Pex
Fru formand, jeg vil gerne give udtryk for min respekt og sige ordføreren tak for hans meget gode betænkning. Der er dog et punkt, som jeg vil gøre opmærksom på, og det er beskyttelsen af kunstnernes og skribenternes rettigheder. Det er nødvendigt, at de får en god juridisk beskyttelse. Det har de også krav på. Derfor støtter jeg helt ændringsforslag 20. Pirateri bør bekæmpes kraftigt. Det er til det formål utilstrækkeligt kun at forbyde instrumenter, der specielt er lavet til at skaffe ulovlig adgang. Det er også muligt at krænke ophavsretten med lovlige og tilsyneladende uskadeligt programmel, også dette skal bekæmpes. Ændringsforslag 22 omfatter imidlertid kun udstyr, der har til formål at skaffe ulovlig adgang. Dette ændringsforslag bør derfor forkastes, herunder særligt ordene "som eneste formål«. Den europæiske kulturverden skal beskyttes, ikke kun i særlige direktiver om ophavsret, uanset hvor vigtige de er, men altid og derfor også i dette direktiv.
Derfor anmoder jeg forsamlingen om at stemme for ændringsforslag 20 og stemme imod ændringsforslag 22. Endnu en gang min kompliment til ordføreren, og må jeg anmode kommissær Bangemann og kommissær Monti, der er til stede her, om at tage hensyn til den kulturelle dimension i deres politik. Det er vigtigt. Det bestemmer Europas kulturelle mangfoldighed, og det er Europas kraft. Det skal De tage hensyn til i Deres politik.

Berger
 Fru formand, jeg hører til de - indrømmet - få medlemmer af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, som i Udvalget har stemt imod en del af vores ordførers ændringsforslag og derefter også imod det således ændrede direktiv. Jeg vil her præcisere, at denne afvisning ikke gælder alle ændringer. Jeg kan fuldt og helt støtte alle de ændringsforslag, som tager sigte på ikke kun at beskytte de tjenester, hvortil adgangen er begrænset af kommercielle grunde, men også dem, som begrænses af hensyn til de transmitterede informationers sikkerhed og integritet.
Derimod mener jeg, at den klageadgang for indehavere af ophavsretten, som er foreslået i betænkningen, af systematiske grunde ikke burde have været behandlet i dette direktiv, men i det direktiv om ophavsret, som for øjeblikket ligeledes diskuteres i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, sammen med de materielretlige aspekter. Ellers får vi et virvar af bestemmelser i en række forskellige direktiver, hvilket ikke er til gavn for indehaverne af ophavsretten.
Mit største problem, hvad indholdet angår, gælder den mere eller mindre tydeligt formulerede opfordring til medlemsstaterne om også at kriminalisere den private besiddelse af smart cards og lignende midler. Vi skaber her en ny udspionering i de private stuer, og jeg mener også som helhed, at der er taget for lidt hensyn til retten til fri adgang til informationer.

Monti
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil først og fremmest starte med at undskylde min forsinkelse her til morgen, der skyldtes de vanskeligheder, der er opstået denne dag, jeg beklager meget og takker formanden for hendes forståelse.
Jeg vil gerne takke ordførerne for de forskellige parlamentsudvalg og især ordføreren for Retsudvalget, næstformand Anastassopoulos, for det vanskelige og meget dybtgående arbejde, der er udført omkring dette forslag, som er både vigtigt og vanskeligt. Direktivforslaget skal beskytte radio- og fjernsynsstationer og leverandører af nye informationstjenester mod anvendelse af ulovlige anordninger (piratudstyr), det vil sige mod produktion og distribution af udstyr, der tillader gratis modtagelse af tjenester, der normalt kun ydes mod vederlag. Netop iværksættelsen af betalingsfjernsynet har ført til, at der er opstået en blomstrende industri omkring kommercielt piratudstyr, der ved at stille piratanordninger til rådighed for brugerne har medført alvorlige tab for tjenesteleverandørerne og har hindret udviklingen i denne nye sektor. Nogle af medlemsstaterne har reageret ved at indføre en specifik juridisk beskyttelse mod pirataktioner, mens andre af andre grunde ikke har gjort dette. Dertil kommer, at de nationale lovgivninger, der alle er af forholdsvis ny dato, er meget forskellige. Følgelig findes der ikke et ensartet beskyttelsesniveau, og Unionen bliver på denne måde et tiltrækkende sted for de, der lever af denne form for piratvirksomhed, som har forskellige muligheder for at undgå den juridiske beskyttelse, der er garanteret i nogle medlemsstater. Formålet med direktivforslaget er at forsøge at løse dette problem ved at indføre harmoniserede regler inden for det indre marked.
Jeg glæder mig over, at Retsudvalgets betænkning og de stillede ændringsforslag i almindelighed støtter Kommissionens forslag, og det skal heller ikke glemmes, at dette er svaret på de gentagne anmodninger fra Parlamentet, der senest fremkom i forbindelse med hr. Anastassopoulos' tidligere betænkning om Kommissionens grønbog fra 1996.
Jeg glæder mig også over det forhold, at Anastassopoulos-betænkningen i overensstemmelse også med udtalelserne fra Kulturudvalget indeholder talrige ændringsforslag, der bidrager til en klarere formulering af eller til at styrke Kommissionens forslag. Jeg tænker her især på ændringsforslag nr. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 23, 24 og 25, som Kommissionen kan overtage som helhed, i hvert fald hvad indholdet angår.
Der er imidlertid også nogle ændringsforslag, som Kommissionen efter en indgående undersøgelse og efter at have taget hensyn til de forskellige berørte parters interesser ikke kan acceptere. Dette gælder f.eks. ændringsforslag 20, der sigter mod at udvide anvendelsesområdet for den juridiske beskyttelse til tjenester, der anvender adgangsstyrede systemer af andre årsager end for at sikre et passende vederlag. Denne type ændringsforslag er i strid med forslagets målsætning, som er at imødegå det centrale problem omkring ulovlige anordninger og dermed nogle brugeres ønske om at modtage tjenester til en reduceret pris eller gratis, tjenester, der normalt ville være ydet mod vederlag, og især at imødegå piratindustriens interesse i at imødekomme dette behov ved at stille de ulovlige systemer til rådighed for brugerne.
Men formålet med de omtalte ændringsforslag er imidlertid at udvide beskyttelsen til tjenester, der benytter adgangsstyring af andre årsager, som f.eks. hensynet til respekten for kontrakter og aftaler, der er indgået mellem tjenesteleverandørerne og indholdsleverandørerne, som skal sikre, at der ikke er mulighed for modtagelse på et andet territorium end der, hvor rettighederne er gældende. Det er i strid med forslagets anvendelsesområde og kan ikke accepteres inden for rammerne af dette forslag.
Jeg vil dog gerne i denne forbindelse, fru formand, hr. ordfører, understrege, at jeg personligt er overbevist om behovet for og interessen i at gennemføre en grundig analyse af dette spørgsmål, og jeg tror, at det med henblik herpå vil være nødvendigt at iværksætte en undersøgelse for at nå frem til større klarhed over dette spørgsmål og dets kompatibilitet med fællesskabsretten samt de eventuelle instrumenter, der er til rådighed for at finde en passende løsning, der tager alle de involverede parters interesser i betragtning.
Et andet ændringsforslag, som Kommissionen heller ikke kan acceptere, er nr. 22, der ved at begrænse definitionen af ulovlige anordninger giver piratindustrien mulighed for at omgå bestemmelserne, hvilket dermed svækker beskyttelsen.
Kommissionen kan ikke acceptere andre ændringsforslag, der efter vores mening ikke er tilstrækkeligt klare og kunne give anledning til forvirring eller ukorrekte fortolkninger. Jeg tænker her på ændringsforslag 5, 9, 11, 18, 21 og en del af 23. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at det på trods af det forhold, at en række ændringsforslag ikke kan overtages af Kommissionen, er meget opmuntrende at se den konsensus, der er mellem institutionerne om målsætningerne og formålene med kampen mod piratvirksomhed og om behovet for at handle hurtigt. Jeg er ikke i tvivl om, at et konstruktivt samarbejde mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet vil gøre det muligt at nå denne målsætning, og jeg håber, at der vil blive gjort det nødvendige for at nå så vidt.
En kort bemærkning, fru formand, om det punkt, som hr. Pex anførte, for at forsikre ham om, at Kommissionen i så vid udstrækning som muligt har taget hensyn til den kulturelle dimension og værdien af den kulturelle forskelligartethed i Europa: det ses bl.a. i det forhold, at vi accepterer alle ændringsforslagene fra Kulturudvalget. Endelig vil jeg med hensyn til det punkt, som fru Oddy bragte frem, anføre, at jeg allerede til dels har nævnt, at Kommissionens forslag garanterer beskyttelse udelukkende til de tjenester, der anvender adgangsstyring for at sikre betaling, da der kun i disse tilfælde er en legitim interesse og en reel nødvendighed for beskyttelsen.
Jeg vil gerne tilføje, at den intellektuelle ophavsret ikke skades, for så vidt som modtagelse alene, uden reproduktion eller genudsendelse, ikke kan udgøre et brud på den intellektuelle ophavsret. Endvidere kan tjenesteleverandøren ikke, når tjenesten ikke ydes mod vederlag, siges at lide nogen form for direkte økonomisk tab som følge af en ikke-autoriseret adgang.
Det er et spørgsmål, der fortjener yderligere kommentarer, men i betragtning af tidspunktet vil jeg standse her.

Anastassopoulos
Fru formand, jeg vil gerne rette en særlig tak til kommissæren og til alle de kolleger, der i dag har medvirket til denne vanskelige drøftelse om et særdeles svært emne, som vi nu i nogen tid har beskæftiget os med i Retsudvalget - og det er De jo selv klar over, fordi De medvirker i Retsudvalget - ja, i flere måneder, hvor der har været mange forskellige opfattelser fra forskellig side og mange, der indtil nu har stået stejlt på deres opfattelser.
Jeg vil gerne understrege to punkter efter indlægget af kommissær Monti. Der er en grundlæggende uenighed mellem os med hensyn til kriterierne for omfanget af den juridiske beskyttelse. Denne uenighed kom også til udtryk i kommissærens indlæg og i hans manglende accept af det grundlæggende ændringsforslag 20, eller i hvert fald så vidt jeg hørte det, hans modstand mod en del af dette ændringsforslag, for i så fald vil uenigheden da være en smule begrænset. Men jeg vil gerne understrege den gode vilje, som kommissæren har vist, når han fremhæver, at han selv sammen med kollegerne i Kommissionen er rede til at indlede en undersøgelse af, hvordan man kan udvide de kriterier, som Kommissionen selv har stillet, og som Parlamentet naturligvis forsøger at udvide. Efter denne erklæring fra kommissær Monti har jeg ingen problemer med at lade betænkningen gå til afstemning, men hvis kommissæren ikke havde fremsat udtalelsen, så ville jeg have haft problemer, så ville jeg måske have været nødt til at bede Parlamentet om at sende den til fornyet behandling i Retsudvalget. Og så måtte vi frem til andenbehandlingen se, hvordan de vil kunne løse denne strid.
Jeg understreger naturligvis, at Kommissionen accepterede 16-17 ændringsforslag - det er et forhold, som jeg ikke vil overse - og naturligvis mener jeg, fru formand, at det, som vi alle sammen bestræber os på, er at sikre, at der foreligger sammenfattende opfattelser, der tjener alle de vigtigste interesser. Vi er altid meget opmærksomme på forhold, hvor rettigheder krænkes på den ene eller den anden måde, og vi forsøger at finde den bedste løsning, og derfor vil jeg gerne på min side understrege, som jeg allerede før har nævnt det, at de offentlige fjernsynsstationer efter min mening også bør omfattes, for de offentlige fjernsynsstationer har den allerstørste betydning af en helt række årsager.
Med disse betragtninger vil jeg gerne takke Dem, fru formand, for at vi kunne få et fuldstændigt billede af denne meget vanskelige sektor, som vi skal stemme om her til formiddag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.00.

Det indre marked for naturgas
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstiling ved andenbehandling (A4-0140/98) fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om Rådets fælles holdning (KOM(91)0548 - C4-0103/98-00/0385(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles regler for det indre marked for naturgas (Ordfører: Claude Desama).

Desama
Fru formand, afstemningen, som vil følge forhandlingerne i dag, markerer faktisk afslutningen på en sag, der blev taget hul på for seks år siden, nemlig om det indre marked for energi, der omfatter et afsnit om elektricitet og et afsnit om gas. Jeg vil i denne henseende gerne understrege den kontinuitet, som Europa-Parlamentet har udvist, eftersom det i løbet af disse seks år har været den samme ordfører for Europa-Parlamentet, der har taget sig af sagen, og eftersom vi i samme periode har haft tre kommissærer og et endnu større antal rådsformandskaber.
Hvad skal vi så tænke om dette "gasdirektiv« med dette forslag til fælles holdning, som vi bliver forelagt i dag? Vi må først og fremmest anerkende, at vi ligesom i den del, der vedrører elektricitet, genfinder det meste af det, som Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen allerede i november 1993. Jeg agter hverken at opgøre inventaret over dette eller at opremse de forskellige elementer, men vil begrænse mig til visse væsentlige punkter, der udgør strukturen i det kommende direktiv. For det første, naturligvis, indførelsen af et nyt begreb om forhandlet adgang til nettet. Det var således Europa-Parlamentet, der lancerede denne idé, som stadfæstes i direktivet, hvilket vi glæder os over.
Det andet vigtige element, nemlig viljen til en progressiv åbning af markederne, der således skal tage højde for de store forskelle i systemernes struktur, er ligeledes omfattet af dette direktiv.
Det tredje element, gennemførelsen af subsidiaritetsprincippet, som er nødvendigt ikke for at beskytte nationale interesser, men for at opnå den fornødne tid til en tilnærmelse mellem organisationsformer og systemer, der er vidt forskellige i vores europæiske union.
Endelig det fjerde element, nemlig de offentlige tjenester. Jeg mener, at vi med hensyn til direktivet om energi, og både hvad angår elektricitet og gas, nok er nået frem til den bedste løsning inden for beskyttelse af de offentlige tjenester. Det er således nogle meget bedre løsninger end dem, vi sammen har fundet med hensyn til telekommunikation. Dette er således en ting, vi glæder os over.
Vi skal i det kompromis, som vi er nået frem til i dag, ligeledes bemærke to positive elementer, og jeg vil gerne hylde både Kommissionen og de forskellige formandskaber, der har arbejdet hårdt for dette, navnlig det nederlandske, det luxembourgske og det britiske. Disse to kompromiser udgør vigtige elementer med hensyn til sikkerhed og forsyning af naturgas i Den Europæiske Union. For det første med hensyn til lagring og anvendelse af anlæggene og for det andet, og især, med hensyn til anvendelsen af take or pay-kontrakter , det vil sige langsigtede kontrakter, som garanterer forsyningssikkerheden til Den Europæiske Union, der er stærkt afhængig af gas fra udlandet.
Selvom vi for 80 til 85 procents vedkommende genfinder Parlamentets ønsker i dette direktiv, er der stadig en lille margin, som vi ikke kan vedkende os, men som Alfred de Musset sagde, er glæden kun så meget mere intens, når den ikke er fuldstændig. Den ville være total og fuldstændig, hvis vi i dag havde opnået frit at kunne vælge distributører og kombineret produktion. Ikke overraskende har en række af vores kolleger fremsat ændringsforslag på dette område. Det er et stærkt ønske fra Parlamentet, som der sandsynligvis skal tages højde for i forbindelse med en fornyet behandling af direktivet om nogle år, men tiderne vil have ændret sig, og stemningen vil nok være mere moden til den tid.
Hvad angår ændringsforslagene, der blev genfremsat i forbindelse med andenbehandlingen, findes der hovedsagelig tre, eftersom to af dem er identiske. Det første ændringsforslag vedrører den frist, inden for hvilken vi vil opfordre Kommissionen til at bedømme sagens udvikling. Vi har villet understrege dette behov for Kommissionen, men jeg er parat til at opfordre mine kolleger til at stemme imod disse ændringsforslag, hvis hr. kommissær Papoutsis giver os de nødvendige garantier på dette område.
For det andet, valg af distributører. Vi forsvarede allerede dette standpunkt i forbindelse med »elektricitetsdirektivet«. I dag, selvom jeg med hensyn til substansen deler dette ønske, bliver jeg dog nødt til som ordfører at anbefale at stemme imod dette ændringsforslag, eftersom det ville have som resultat at bringe kompromisets ligevægt i fare og således forhindre den juridiske sikkerhed og den nødvendige forbindelse med »elektricitetsdirektivet«. Af samme grund modsætter jeg mig ændringsforslaget om kombineret produktion, selvom det er fremsat af min egen gruppe, fordi det også på dette område var svært at finde et kompromis. Ved at sætte spørgsmålstegn ved dette kompromis sætter man således spørgsmålstegn ved hele direktivet, hvorfor jeg anbefaler at stemme imod alle ændringsforslag.

McNally
Fru formand, først og fremmest de hjerteligste lykønskninger til Claude Desama for at have fuldført dette uafsluttede emne for os inden for tidsrammen. Han har naturligvis Den Socialdemokratiske Gruppes støtte. Det er ganske tydeligt. Vi vil følge op på ændringsforslaget vedrørende kombineret kraftvarme, og jeg skal forklare hvorfor om et øjeblik. Forskydningen i tid er faktisk meget stor, og i løbet af den årrække er der sket flere ting. F.eks. har Det Forenede Kongeriges meget hurtige liberalisering af markedet i landet vist, at der er en vis fordel ved at gøre det mere progressivt, mere langsomt. Erfaringen i Det Forenede Kongerige var så hurtig, at det store tab af arbejdspladser og problemerne i forbindelse med at rede trådene ud foregik over en alt for kort periode. Det vil ikke ske med dette direktiv.
Ikke desto mindre vil der med direktivet om naturgas, som det skete med direktivet om elektricitet, ske en hurtigere liberalisering, end der faktisk kræves. På en måde har de seks år gjort det lidt anakronistisk, og der vil foregå en udvikling, der ikke forudses i direktivet. Den anden ting, der er sket i de seks år, er udviklingen af miljømæssige hensyn, der specielt blev givet udtryk for i aftalerne, som blev truffet i Kyoto, hvor kombineret kraftvarme spiller en vigtig rolle som en af resolutionerne. Derfor fremsætter vi vores ændringsforslag igen. Flertallet i Den Socialdemokratiske Gruppe mener ikke, at artikel 18.2 er passende. Faktisk mener vi, at den direkte modsiger Kommissionens meddelelse om kombineret kraftvarme. Vi vil derfor give folk muligheden for, når vi stemmer, at gøre det klart, at de støtter kombineret kraftvarme. På linje med alle andre ønsker vi ikke desto mindre direktivet indført hurtigt. Vi vil ikke spærre vejen.

Mombaur
Fru formand, efter siger og skriver tre valgperioder foretager vi i dag en regulering af den sidste store erhvervssektor i Unionen. Medlemsstaterne har pålagt Unionen at føre deres markeder sammen i et indre marked og at gennemføre traktatens frihedsrettigheder, altså handels- og etableringsfrihed, inden for alle brancher. Gasbranchen er vel den sidste branche, hvor de mål, der er udtrykt i de to rettigheder, ikke er opfyldt. Direktivet udgør dermed slutstenen i det indre marked. Jeg vil minde om, at samfundsøkonomiens viden lærer os, at der, hvor der hersker monopoler, kan der lettere begås fejl, for omkostningerne skal jo betales af de købere, som allerede er indfanget. Konkurrence derimod afdækker fejl, for den straffer de virksomheder, der træffer forkerte beslutninger, konkurrencemæssigt. Derfor holder konkurrencen priserne nede og motiverer udbyderne til at finde de bedste løsninger.
Men hvornår har man konkurrence? Det har man, når køberen kan vælge den samme vare hos forskellige leverandører. Det sker nu med dette direktiv, ved at det skaber denne frihed for leverandørerne og dermed valgfrihed for køberne. På produktionssiden er dette allerede gennemført i et andet direktiv. Gasdirektivet gennemfører fra nu af dette på området transport og distribution, og det sker gradvist, idet det ophæver retlige monopoler og gør det muligt at vælte de faktiske monopoler, der findes for ledningerne, fordi man kan etablere stikledninger, og fordi der findes en ret til fri godkendt oprettelse af en parallel infrastruktur. Dermed er det imidlertid også tydeligt og vigtigt, at de faktiske monopoler ophæves ved, at ledningerne ved åbning for enhver kan benyttes af tredjemand, og samtidig er der en tilstrækkelig beskyttelse af ejeren, ved at denne får en godtgørelse, som dækker vedkommendes omkostninger, og ved at de langsigtede leveringskontrakter får en tilstrækkelig beskyttelse. Det har ganske mange medlemsstater lagt vægt på, og efter min personlige opfattelse indeholder direktivet endda en overdreven stor beskyttelse. Endelig er der også en beskyttelse bestemt for de medlemsstater, som lægger særlig vægt på den mulighed at pålægge virksomhederne public service obligations .
Rådet har efter tre års diskussion enstemmigt vedtaget et højst kunstfærdigt kompromis, et meget afbalanceret, skrøbeligt kompromis. Vi - jeg taler for min gruppe i Udvalget og her i plenum - har besluttet os for at billige og støtte dette kompromis, for på den måde opbygger vi Europa, idet vi bevæger os fremad skridt for skridt. Hvad kunne have været bedre? Efter min personlige opfattelse er distributørerne ikke behandlet godt nok - med den opfattelse deles ikke af hele min gruppe - og noget kunne også have været bedre på området kombineret kraftvarmeproduktion. Vi erkender dog, at vigtige interesser i medlemsstaterne berettiger den foreslåede ordning.
Hr. kommissær, mine damer og herrer, hvordan går det videre? For det første forventer vi klare udtalelser fra Kommissionen til støtte for regelmæssige, tidlige rapporter, for at der kan følge yderligere skridt. For det andet forventer vi derefter, når stater gør brug af undtagelsesbestemmelserne om kombineret kraftvarmeproduktion, en rapport til Parlamentet, for at Parlamentet også kan diskutere dette. Parlamentet ønsker at kunne følge med i dette. For det tredje forventer vi snarest rapporter fra Kommissionen om behovet for harmonisering på miljø- og afgiftsområdet. For det fjerde vil jeg præcisere, at vi også med direktivet vedtager et niveau, som de tiltrædelsesvillige reformstater i Central- og Østeuropa vil holde sig til, og som de nu skal forberede sig på. For det femte vil jeg gerne udtrykke mit håb om, at de reformerede, bedre arbejdende firmaer på gasmarkedet med denne reform også bliver i stand til at gøre sig gældende på verdensmarkedet, hvor de efter min mening hidtil har været utilstrækkeligt repræsenteret.
Jeg takker kommissæren, jeg takker hele Kommissionen, og jeg takker alle de medlemmer og i første række vores kollega Desama, som i disse år har engageret sig så stærkt i dette direktiv.

Malerba
Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet for at tilkendegive, at min gruppe, Unionen for Europa, stiller sig positivt over for direktivet om naturgasmarkedet og hr. Desamas betænkning. Denne positive holdning er et resultat af samarbejdet med de andre politiske grupper i Europa-Parlamentet og skyldes også mægling internt i vores gruppe. Jeg ville have foretrukket, at direktivet var mere ambitiøst, at der blev sat mere fokus på en decentral produktion, som ville indføre en lidt mere ambitiøs tilskyndelse til konkurrence til fordel navnlig for distrikter og konsortier af små og mellemstore virksomheder. Vi har dog med tilfredsstillelse hørt på de forpligtelser, som Kommissionen har påtaget sig i forhandlingerne i Forsknings- og Energiudvalget, og det eneste tilbagestående element, som vi endnu er mindre tilfredse med, er behandlingen af samproducenter, hvor direktivet synes at være forholdsvis uklart og overlader en stor fortolkningsmargen med hensyn til adgangskriterierne.
Vi har imidlertid hørt på argumenterne fra de forskellige berørte parter, fulgt ordførerens analyse, og afslutningsvis mener jeg, at vi må anse det som det godes sejr over det bedre - som vi i øvrigt også gjorde for eldirektivets vedkommende - og at man snarest bør iværksætte en regulering af gasmarkedet, der er god, frem for at føre en kamp mod Rådet, der kan vare i årevis, for en bedre regulering.
Samtidig giver det ændringsforslag, som hr. Pompidou har stillet, og som indgår i betænkningen af hr. Desama, hvori der kræves en evaluering af direktivets resultater om et antal år, Europa-Parlamentet en sikker mulighed for at forfølge vores mål.
Jeg vil afslutningsvis gerne takke hr. Desama og Kommissionen for det glimrende arbejde, de har udført.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, kolleger, Den Europæiske Liberale og Det Demokratiske Partis Gruppe er meget glade for udarbejdelsen af naturgasdirektivet. Endelig kommer der et indre marked for gas med den dertil hørende markedsvirkning og naturlige konkurrence. Det betyder markedspriser og således lavere priser for de europæiske virksomheder og på længere sigt også for forbrugerne. Jeg lykønsker naturligvis Claude Desama med hans resultat. Selvom åbningen af markedet er meget begrænset, kan min gruppe affinde sig med Rådet fælles holdning. Vi støtter hr. Desama med undtagelse af to punkter, hvorom min gruppe har indgivet ændringsforslag. Det er trods alt vores opgave at sørge for en god lovgivning i Europa.
Medlemsstaterne i Den Europæiske Union er for deres energiforsyning stadig mere afhængige af gas som kilde til produktion af varme og elektricitet. Selvom gas er en relativ ren form for energi, frigøres der naturligvis CO2 ved forbrændingen. I betragtning af de aftaler, der er indgået i Kyoto vedrørende reduktionen af CO2 , er det vigtigt, at gassen udnyttes så effektivt som muligt. Kraftvarmesammenkobling, "congeneration«, er en teknologi, som bidrager hertil. Kraftvarmeværker har en udnyttelsesgrad på 80-90 %, og det er næsten to gange så højt som et konventionelt gasfyret kraftværk. Kraftvarme skal derfor også fremmes og profitere af et liberaliseret marked.
Rådets fælles holdning giver imidlertid kun de store kraftvarmeværker ret til frit at købe gas. Men i praksis bygges der stadig flere små kraftvarmeværker, f.eks. af virksomheder, der producerer elektricitet til eget forbrug og anvender varmen i en industriproces.
I Nederlandene anvender gartnerierne varme og elektricitet og også CO2 fra et kraftvarmeværk, et helt lukket system, besparende og miljøvenligt. Havde vi ikke aftalt med Rådet, at energibesparende teknologier skulle fremmes? Min gruppe finder derfor også, at alle gasfyrede kraftvarmeværker har ret til frit at indkøbe gas. Vi er imod artikel 18, stk. 2, og vil sammen med Den Socialdemokratiske Gruppe støtte ændringsforslagene herom.
Mit andet ændringsforslag vedrører distributionsselskabernes stilling på gasmarkedet. Distributionsselskaberne kan på decentralt plan fremme initiativer, f.eks. opførelse af kraftvarmeværker. Det er derfor også vigtigt, at disse virksomheder af alle medlemsstater anses for at være ligeværdige markedspartnere, og at de frit kan købe deres gas. Kun gode markedsforhold på lige vilkår bevirker, at energien anvendes så effektivt som muligt. Hvis vi vil overholde aftalerne fra Kyoto, er det en nødvendig betingelse. Også på dette punkt vil vores gruppe stå fast af principielle grunde.
Til sidst, hr. formand, at Rådet ikke tager det så nøje med at begrænse forbruget af fossile brændstoffer og således CO2 reduktionen fremgår også af budgettet for ALTENER-programmet, som vi skal drøfte herefter. Min gruppe er helt enig med ordføreren, fru Bloch von Blottnitz, i, at budgettet er så lavt, at alle erklæringer fra Rådet om en øget indsats for at beskytte klimaet næsten virker latterlige.

Elmalan
Hr. formand, til trods for en manglende fælles energipolitik vedtages det ene direktiv efter det andet for at tilpasse energimarkedet til principperne for fri handel og konkurrence. Som det allerede er blevet sagt, er turen - efter at have beskæftiget sig med elektricitetsmarkedet - nu kommet for en liberalisering af gasmarkedet.
Ganske vist blev der opnået et kompromis den 8. december 1997 mellem de forskellige regeringer, et kompromis, som Energiudvalget ikke har villet røre ved med nogle ændringsforslag, idet det anser Rådets aftale for afbalanceret og rimeligt. Jeg vil også gerne lykønske hr. Desama for sit arbejde. Liberaliseringen er dog progressiv og mindre omfattende end først foreslået af Kommissionen. De langsigtede forsyningskontrakter bevares og bestemmelserne vedrørende forpligtelsen til offentlig tjeneste godkendes, herunder med hensyn til distribution.
Selvom den er progressiv og kontrolleret, er markedets åbning for konkurrence ikke mindre reel, og den vil ikke undgå i stigende grad at påvirke udviklingen inden for denne sektor. Erhvervslivet vil kunne drage fordel af de faldende priser som følge af konkurrencen mellem leverandører, og som kompensation vil de nationale kunder få forhøjet deres priser. Det skal siges, at formanden for Eurogaz ved en høring anerkendte dette over for Energiudvalget. Markedet vil udøve et pres på de offentlige tjenesters principper og opgaver, og disse tjenester risikerer lidt efter lidt at blive nedbrudt på grund af den skarpe konkurrence. Den franske regering har således allerede inden den endelige vedtagelse af direktivet sat spørgsmålstegn ved det monopol, som Gaz de France har, ved at lade den private sektor få adgang til det marked, der omfatter de kommuner, som i øjeblikket ikke forsynes. På grund af en hurtig gevinst i investeringerne risikerer liberaliseringen desuden at føre til, at man privilegerer produktionen af elektricitet fra naturgas til fordel for andre energikilder, f.eks. atomkraft.
Af alle disse årsager er flertallet i vores gruppe, herunder de franske medlemmer, modstandere af direktivet, der åbner gasmarkedet for den fri konkurrence. I mangel af en fælles energipolitik er der efter vores mening ikke noget, der taler for en liberalisering af energimarkedet, uanset om det er inden for elektricitet eller gas. Vores standpunkt bygger både på artikel 90, stk. 2, i traktaten, der giver hver medlemsstat mulighed for at organisere sine tjenesteydelser af almen interesse uden at følge de gældende konkurrenceregler, men også på subsidiaritetsprincippet, der skal gøre det muligt at tage højde for energiens særlige beskaffenhed, idet det ikke er en vare som alle andre og derfor ikke skal være underlagt den fri konkurrence.

Sainjon
Hr. formand, jeg glæder mig over dette kompromis, som jeg vil betegne som elastisk, og som giver hver medlemsstat mulighed for at fortsætte udviklingen mod oprettelsen af et indre marked for naturgas samtidig med, at det giver mulighed for en kontrolleret åbning, der anerkender tjenesteydelserne af almen interesse som en nødvendighed.
Dette kompromis tager højde for de forskellige bemærkninger fra alle de parter, der har været involveret i sagen siden 1993. Parlamentet har i vid udstrækning medvirket til at nå dette resultat, og jeg tror ikke - som visse medlemmer ønsker det - at man for enhver pris bør gå efter en mæglingsprocedure. Denne procedure udgør en sidste udvej, og vi må indrømme, at den til tider afspejler Parlamentets betydning og beslutsomhed, men den kan kun anvendes som afskrækningsvåben, hvis den benyttes med sparsommelighed. Vi må således konstatere, at vi med hensyn til gassen har opnået en tilfredsstillende balance ved andenbehandlingen. Det er f.eks. meget vigtigt, at medlemsstaterne udpeger de valgbare kunder. Ligesom i »elektricitetsdirektivet« er der stadig dette problem i det kommende »gasdirektiv« med hensyn til subsidiaritet.
Som jeg sagde før, er det ligeledes vigtigt, at denne aftale er elastisk. Det vil sige, at medlemsstaterne skal have mulighed for at åbne deres respektive markeder i deres egen rytme, idet nogle lande ønsker at ændre forholdene hurtigere end andre. Man bør derfor tage højde for de strukturelle forskelle i forbruget i de enkelte lande, og den mindstegrad af åbenhed, som er fastsat i aftalen, forekommer mig derfor at være acceptabel.
Gruppen Europæisk Radikal Alliance takker hr. Desama og godkender således hans betænkning, som danner grundlag for et direktiv, der gør det muligt at fastsætte klare spilleregler inden for en meget strategisk sektor. Selvom Europa på kort sigt vil befinde sig i en situation med for stort et udbud og med en øget konkurrence mellem de traditionelle leverandører, må vi ikke glemme, at det vil være nødvendigt med nye ressourcer til 2005, og at Unionen i stigende grad vil være afhængig af udenlandske gasressourcer.

Linkohr
Hr. formand, også jeg vil sige hjertelig tak til Claude Desama. I tilslutning til det, han tidligere har sagt, kunne man også sige, at rådsformænd kommer og går, men ordfører Claude Desama består. I hvert fald har han arbejdet meget længe med disse ting og har dermed indskrevet sig i den europæiske politiks historie. Det egentlige problem, vi har her, er artikel 18, stk. 2. Der er vores hensigt, at den kombinerede kraftvarmeproduktion skal have mulighed for at købe gassen så billigt som muligt, det vil sige, den skal være tilladt som kunde overalt, i ethvert land.
Så er der den indvending, at man siger, javel, men det skaber tvivl om kompromiset i Rådet. Dér har de gjort sig store anstrengelser. Hvorfor skal vi så nu forlænge proceduren med et forlig? Jeg beklager, men jeg kan ikke acceptere dette argument. Hvis man bruger dette argument, så er alle Rådets forslag i princippet fornuftige, og vi kan gøre det relativt let for os selv. Overført på de nationale parlamenter ville det betyde, at når regeringen fremsætter et lovforslag, så må den vel have gjort sig sine tanker med det, og altså skal parlamentet stemme for det. Det kan jeg ikke helt godtage, selvom jeg indrømmer, at proceduren dermed naturligvis tager længere tid. Men for at vende tilbage til sagen er der endnu et punkt. Samtidig med, at vi debatterer om dette gasdirektiv, har Kommissionen forelagt et papir, en interessant meddelelse om kombineret kraftvarmeproduktion. Også vi, Parlamentet, det er fru Estevan Boles, der er ordfører, vil kræve, at bidraget fra den kombinerede kraftvarmeproduktion fordobles eller tredobles inden for Den Europæiske Union.
Det, Parlamentet her foretager sig, er en selvmodsigelse. På den ene side kræver det en fordobling eller tredobling af den kombinerede kraftvarmeproduktions rolle, på den anden side viger vi tilbage for at skrive det ind i vores direktiv; de må købe deres gas, hvor de vil. Når vi som parlament forholder os sådan, mister vi troværdighed, og det er det værste, der kan ske i politik, og det bliver vi også for tiden alvorligt straffet for her og der i vores medlemsstater. Derfor beder jeg Dem om at støtte De Europæiske Socialdemokraters forslag, og så må vi se, hvad der kommer ud af det. Det er jo fornuftige mennesker, vi har at gøre med!

Matikainen-Kallström
Hr. formand, efter en debat i næsten ti år er der ved at ske åbning i naturgasmarkedet. Jeg takker hr. Desama for hans arbejde for sagen. Direktivforslaget er godt, men jeg vil pege på en mangel. Der skal lægges mærke til, at en kombineret kraftvarmeproduktion i gasdirektivet stilles dårligere end andre produktionsformer for energi. Elproducenterne må gerne overføre gas i nettet uanset anlægsstørrelse, men såfremt anlægget er et kraftvarmeværk, kan medlemslandene bestemme størrelsen af anlægget, således at de mindre anlæg ikke har ret til gasoverførsler. Efter min mening er dette ikke rigtigt. En kombineret kraftvarmeproduktion er sikkert én af de bedste måder at nå de i Kioto fastsatte mål på, fordi denne produktionsform reducerer drivhuseffekten på grund af anlæggets totale, høje udnyttelsesforhold. Desuden synes jeg, at det er meget vigtigt, at iværksættelsen af direktivet følges op i medlemslandene, og at Kommissionen også uddeler en beretning om erfaringer til Europa-Parlamentet og Rådet.

Ephremidis
Hr. formand, det kan godt være, at der bliver en vis uenighed, men jeg føler mig forpligtet til at sige, at jeg ikke er enig med direktivet og med forslaget, og derfor kan jeg naturligvis heller ikke takke hr. Desama. Dette skyldes, at direktivet og forslaget indgår i en privatiseringsfilosofi, der hylder den ekstreme liberalisering og den frie konkurrence inden for ukrænkeligt frie markeder. Direktivet peger i retning af en voldsom udelukkelse af den offentlige sektor, samtidig med at det fremmer det private monopol på gas gennem de såkaldte integrerede virksomheder, hvad enten de er vertikale eller horisontale. Når de er horisontale, må de gå ind på gasområdet, også selvom de beskæftiger sig med andre sektorer, som f.eks. elektricitet, og derfor vil vi få enorme monopolkoncerner, der vil kunne passivisere samfundet fuldstændigt takket været den store betydning, som beslutninger på energiområdet har, fordi de er af betydning for den regionale udvikling, de offentlige tjenester og miljøbeskyttelsen. Og af disse tre årsager, hr. formand, er det private monopol uegnet, fordi det udelukkende forfølger profitten og intet andet . Det vil underminere samfundet som helhed, der vil blive forpligtet til over skatterne at betale for disse virksomheders infrastrukturer og endog for deres sikkerhed og overvågning. Af disse årsager stemmer vi imod.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, som De alle ved, har forslaget om det indre marked for naturgas en meget stor betydning. Den gradvise liberalisering af dette marked, som har en omsætning på mere end ECU 100 milliarder om året, er tæt knyttet til vores målsætning om at øge den europæiske økonomiske konkurrencedygtighed og samtidig begrænse arbejdsløsheden.
Jeg vil gerne, hr. formand, takke Europa-Parlamentet for dets afgørelse, først og fremmest om at fremme behandlingen af den fælles holdning om naturgassen, således at andenbehandlingen kan være klar til Rådet af energiministre, der samles den 11. maj. Den fælles holdning om det indre marked for naturgas, der forelægges Europa-Parlamentet til andenbehandling, er resultatet af intensive forhandlinger. Under disse forhandlinger lykkedes det at lægge fundamentet for et nyt konkurrencedygtigt marked for elektrisk energi og et tilsvarende marked for naturgassen, som er de grundlæggende akser i det indre energimarked. Disse vigtige resultater ville ikke have kunnet opnås uden den personlige indsats, som ordføreren, hr. Desama, har ydet. Jeg vil derfor takke hr. Desama for hans usædvanlige arbejdsindsats på området igennem alle disse år.
Det er rigtigt, at der er sket radikale ændringer i den indre energisektor. Vedtagelsen af direktivet om elektricitet viste medlemsstaternes beslutsomhed, industriens overbevisning og forbrugernes og alle de øvrige markedskræfters ønske om at åbne denne sektor for konkurrence. Den virkelige situation er den, således som det fremgår af Kommissionens rapport for nylig til Europa-Parlamentet og Rådet, at medlemsstaterne vælger den hurtigste og mest omfattende åbning i forhold til det, der kræves i direktivet om markedet for elektrisk energi. Dette forhold viser, at vores valg i forbindelse med udarbejdelsen af direktivet om det elektriske marked var rigtige.
Efter min mening er det til fordel for såvel erhvervslivet som forbrugerne at sætte dette direktiv om naturgassen i kraft så hurtigt som muligt. Det bør ikke forsinkes i forhold til direktivet om den elektriske energi. Åbningen af gasmarkedet for konkurrence bør ikke forsinkes. Den fælles holdning vedrørende direktivet om naturgas, der vedtoges enstemmigt af Rådet den 12. februar, er en vigtig sejr og afspejler den ånd af generel interesse, der kunne konstateres mellem medlemsstaterne. Den indeholder et stort antal fælles regler, som medlemsstaterne skal omsætte i overensstemmelse med den situation, som gælder i de enkelte stater.
I overensstemmelse med Kommissionens intentioner, der også falder sammen med Parlamentets, indeholder dette direktiv de generelle rammer for hele Europa, mens det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet overlader definitionen af de enkelte bestemmelser til de nationale myndigheder. Mere præcist indeholder direktivet en fastsættelse af mindsteniveauer for konkurrence på markedet for naturgas. Direktivet sikrer endvidere, at et stort antal erhvervskunder samt alle elektricitetsproducenter lige fra ikrafttrædelsen frit kan vælge deres gasleverandør. Denne valgfrihed gælder også for virksomheder, der er kombinerede elektricitets- og varmeproducenter, og er derved i fuld overensstemmelse med de prioriteringer, der er truffet inden for denne sektor. Kun i meget specielle og undtagelsesvise tilfælde kan en medlemsstat fastsætte konkrete øvre grænser, der imidlertid under alle omstændigheder skal meddeles Kommissionen, og som derfor kontrolleres grundigt, hvad den konkrete begrundelse angår, set i forhold til vanskelighederne i den nationale indenlandske elektricitetsproduktion.
Der er allerede tegn på, at mange medlemsstater ikke vil holde sig til de basale krav i direktivet, men vil åbne deres markeder endnu mere for konkurrencen. Hvis man skal tro disse tegn, vil resultaterne af liberaliseringen være endnu større end det, som man oprindeligt forventede.
Direktivet indeholder endvidere en beskyttelse af forpligtelsen til at yde universelle tjenester, som medlemsstaterne af hensyn til de almene økonomiske interesser skal kræve af gasvirksomhederne på deres markeder. Og vi må ikke glemme, at liberalisering af markedet ikke betyder privatisering af markedet. Liberalisering betyder, at de statslige offentlige virksomheder i lighed med de private virksomheder skal fungere inden for rammerne af et indre marked, hvor den sunde konkurrences principper respekteres. Disse forpligtelser skal fastsættes af medlemsstaterne inden for fællesskabsrammerne og derefter meddeles Kommissionen, der kontrollerer dem i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen. Denne mekanisme vil gøre det muligt for medlemsstaterne at regulere kravet om fri konkurrence i forhold til kravet om universelle tjenester, når det konstateres, at dette er af almen interesse.
Med hensyn til oplagring mener vi, at oplagring ikke kan betragtes som en del af et fysisk monopol, da det i forvejen er en kommerciel aktivitet, og derfor mener Kommissionen ikke, at der er grund til at indføre andre særlige bestemmelser end de, der allerede er vedtaget i forslaget.
Med hensyn til det vigtige spørgsmål om take-or-pay-aftalerne er jeg meget tilfreds med den enstemmige og brede støtte til den foreslåede løsning. Denne løsning gør det muligt for Kommissionen at gennemføre en effektiv kontrol på grundlag af klare og objektive kriterier. Jeg er fast besluttet på at gennemføre en effektiv metode for samarbejdet mellem Kommissionen og medlemsstaterne i dette spørgsmål. Kommissionen og medlemsstaterne skal nu spille en ny og vigtig rolle i denne retning. Den fælles holdning indeholder et stort antal ændringsforslag, der blev indgivet under førstebehandlingen i EuropaParlamentet, og som allerede er taget ad notam af Kommissionen i dets ændrede forslag. Jeg må sige, at disse ændringsforslag medvirkede til en afklaring af en række vigtige spørgsmål samt til en generel bedre ligevægt i teksten. Jeg har sat stor pris på det arbejde, som Parlamentets Energiudvalg har udført under andenbehandlingen. Og jeg vil gerne sige, at den fælles holdnings afbalancerede struktur og værdi er blevet anerkendt.
Med hensyn til ændringsforslaget om forelæggelse af en rapport efter en treårig anvendelsesperiode af direktivet vil jeg gerne sige, at Kommissionen kan acceptere dette ændringsforslag, hvis Parlamentet virkelig mener, at det er nødvendigt. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at Kommissionen under alle omstændigheder agter at indgive rapporter til Europa-Parlamentet og Rådet, når den finder det nødvendigt i betragtning af situationen. Dette vil også være en god lejlighed til at sikre en regelmæssig underretning af medlemsstaterne om den særlige bestemmelse om samproduktion af elektricitet og varme. Og jeg vil gerne understrege, at Kommissionen for nylig har udarbejdet sin første rapport om opfølgningen af direktivet om den elektriske energi, selvom den ikke er forpligtet hertil i henhold til direktivet. Det, som vi gør på elsiden, agter vi naturligvis også at gøre på gassiden, og det kan jeg forsikre Dem om.
Disse rapporter har afgørende betydning for forberedelsen af de kommende stadier i udviklingen af det indre energimarked. Og jeg vil gerne tilføje, at formandskabet er helt enig i denne tilgang. Det er indlysende, at det efter disse ord nu er op til Parlamentet at træffe afgørelse om, hvorvidt et sådant ændringsforslag er nødvendigt. Under alle omstændigheder finder jeg det af stor betydning, at Kommissionen snævert følger gennemførelsen af direktivet om naturgassen i tæt samarbejde med medlemsstaterne. Dette er også den eneste måde at undgå afvigende fortolkninger af de forskellige bestemmelser i direktivet og at sikre en fuldstændig og effektiv omsætning inden for tidsrammerne af dette vigtige initiativ. I forbindelse med direktivet om elmarkedet fulgte vi med held denne fremgangsmåde. Fremgangsmåden viste sig at være effektiv og fik en varm modtagelse fra alle medlemsstaters side.
Med hensyn til de øvrige stillede ændringsforslag er Kommissionen ikke i stand til at acceptere dem. Vi kan ikke acceptere de to ændringsforslag om samproduktion, da samproduktion, som før nævnt, i forvejen er et tilfælde, hvor der, bortset fra en række meget konkrete situationer, under alle omstændigheder skal gives underretning til Kommissionen.
Med hensyn til ændringsforslaget om distributørerne berører dette et af de mest følsomme emner i hele arrangementet. Distributørerne kan frit vælge med hensyn til leverancer til deres egne klienter, hvad enten de er industrivirksomheder eller elektricitetsproducenter. Ethvert andet frit valg ud over dette vil falde ind under subsidiariteten, eftersom det berører selve aftalearrangementet, navnlig i forbindelse med de formodede universelle tjenesteforpligtelser. Af disse grunde kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslaget.
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, Kommissionen mener, at en hurtig godkendelse af dette direktiv, der både støtter forbrugerne og industrien, er af stor betydning. Drøftelsen i dag har vist, at Europa-Parlamentet er enig i denne holdning.
Jeg vil gerne afslutningsvis endnu en gang takke ordføreren, hr. Desama, alle medlemmerne af Europa-Parlamentets Energiudvalg og alle de parlamentsmedlemmer, der i dag har taget ordet her under forhandlingerne i mødesalen. Jeg vil gerne takke Dem oprigtigt for deres konstruktive bidrag til denne meget vigtige sag, som vi i dag færdiggør.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Papoutsis.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

ALTENER II-programmet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0143/98) fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om Rådets fælles holdning (C4-0032/98-97/0106(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om et flerårigt program til fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet (ALTENER II) (Ordfører: Bloch von Blottnitz).

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, programmet ALTENER II er et typisk eksempel, som kan illustrere, hvordan krav og virkelighed i politik ligger milevidt fra hinanden. Jeg skal blot minde om beslutningerne i Berlin, Rio og Kyoto. Vi har forpligtet os til at reducere emissionerne af skadelige stoffer og CO2 . Det er blevet sagt, at dette er en af de største opgaver, vi har i den nærmeste tid. Rådet selv siger i sine overvejelser til ALTENER II, at vi frem til år 2000 vil have en forøgelse af CO2 -emissionerne på 3 % og ikke en reduktion. Det siger endvidere - og det må jeg nærmest anse for kynisk - at ALTENER II yder et væsentligt bidrag til en øget udnyttelse af miljøvenlige, vedvarende energikilder og skal udgøre en hovedbestanddel i Fællesskabets strategi med henblik på at reducere CO2 -emissionerne.
Jeg må sige, at det ligefrem er en uforskammethed, når jeg ser, at der til dette er afsat ECU 22 millioner. Jeg ved ikke, hvad det skal forestille, ECU 11 millioner pr. år! Rådet går endda endnu videre, idet det tilmed begrænser vores budgetbeføjelser, ikke de jure , det kan det ikke, men de facto , og yderligere vil foreskrive os, hvor meget vi skal afsætte i budgettet for næste år. Dette går ikke, og det kan vi på ingen måde lade os byde! ECU 11 millioner i år, og så må vi se til næste år. Men toppunktet af disse uforskammetheder er, at Rådet ikke har sørget for at sætte dette emne på dagsordenen for Energiministerrådets møde her den 11.5. Det ville betyde, at vi i år overhovedet ikke får flere penge, at vi overhovedet ikke har noget program ALTENER II og igen ingenting gør for de vedvarende energikilder. Jeg vil blot endnu en gang minde om den skammelige katastrofe for SAVE, JOULE og THERMIE på grund af manglende penge. Vi ved allesammen, at vi er afhængige af import af råstoffer. Så kommer naturligvis alle mine atomkraftvenner og siger, ja, ja, atomkraft. Lad mig sige Dem, for at det kan være klart, at det er det rene vrøvl, for dér skal vi bruge uran, og det skal vi også importere!
Desuden er det beskæftigelsesintensivt. Det betyder en chance for eksport i det næste årtusinde. Det er miljøvenligt. Kun på den måde kan vi opnå en CO2 -reduktion. Rådet siger det, vi ved det, men der er ingen penge til det! Jeg kunne blot ønske, at vi for en gangs skyld - bare i fire år - fik så mange penge til dette program, som vi smider ud til atomkraftindustrien på et år, f.eks. til fusionen. Der bruger vi rask væk ECU 250 millioner, og på et eller andet tidspunkt, eventuelt i år 2005.... Men det, der er nødvendigt, som giver os arbejdspladser, som er godt for miljøet, rummer en enorm innovationskraft, dér gør vi simpelthen ingenting! Så er det, at jeg er nødt til at spørge mig selv, hvor er jeg egentlig, hvad er det for et teaterstykke, vi opfører her? Er det en komedie? Det er ikke en komedie, det er tragisk. Jeg vil også endnu en gang gøre opmærksom på, at der i programmet oven i købet er regnet med, at husholdningsaffald skal medregnes som vedvarende energikilde. Så må jeg naturligvis spørge, hvad er meningen med alt dette? Husholdningsaffald! Undskyld, det er da ikke en vedvarende energikilde. Det er naturligvis ganske klart, at der er visse industrier, som har en stor interesse her, nemlig affaldsforbrændingsanlæggene. Men de er jo i forvejen blot i hænderne på de store elforsyningsselskaber, fordi disse har foretaget så store hensættelser til bortskaffelse af atomaffald og har kunnet skovle skattemidler i milliardstørrelse sammen, så de har kunnet få alle affaldsforbrændingsanlæggene op under neglene. Nu skal vi også tilmed støtte dem og lade husholdningsaffald medgå som vedvarende energikilde. Det, der skulle gøres, var nu endelig at bruge al vores viden, alle de penge, vi har, på fotovoltaik, brint, geotermik osv., for at vi endelig kan opnå resultater her.
Det vil desuden være absolut nødvendigt, at vi råder over faste ordninger for indledning i elnettet, ellers kan vi nemlig lige så godt lade være. Og endelig skal det naturligvis også indregnes i prisen, hvor miljøvenlige vi er. Det vil sige, at vi skal lægge afgift på de andre energiformer. I sidste ende væltes nemlig miljøomkostninger og omkostninger i forbindelse med sygdom over på samfundet. Men profitterne går til private. Godt, det har jeg ikke noget imod, men vi må her indføre en retfærdig fordeling. Alt dette mangler, og intet land vil bekvemme sig til at indføre afgifter. Man kryber udenom, man ser den anden vej. Der bliver stadig væk fusket lige så meget udenom som hidtil, og så afholder vi kæmpestore internationale konferencer som i Kyoto sidste gang og siger, ja, vi forpligter os til en CO2 -reduktion på 10 %. Så siger Rådet, ja, vi får en forøgelse på 3 %, men ALTENER får 11 millioner, og egentlig jo helst slet ingenting. Da vi ikke kan blive enige, må vi hellere hurtigt tage det af dagsordenen for Rådets møde den 11.5.1998. For at det så skal se ganske nydeligt ud, så siges det pludseligt, at vi kan da bruge subsidiaritetsprincippet! Så dækker man sig bag det. Ethvert land skal bare gøre, hvad det selv vil.
Når jeg så ser mig omkring i de enkelte lande, så konstaterer jeg, at der ikke er nogen, der gør noget. De siger, at desværre er vi jo i det indre marked, og vi er i en konkurrencesituation osv., så det kan vi ikke tillade os. Forhåbentlig bliver der nu endelig gjort alvor af det, og vi udstyrer disse programmer på en fornuftig måde. Kommissionen foreslog ECU 30 millioner. Det synes jeg også var for lidt, men i sammenligning med det, Rådet nu spiser os af med, er det jo næsten gigantiske summer. Jeg vil derfor bede Parlamentet om at stemme for de ændringsforslag, som Udvalget for Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi har forelagt, og som Parlamentet i øvrigt også vedtog allerede ved førstebehandlingen. Dem var Kommissionen jo endelig også indforstået med, selvom den altid meget diplomatisk ændrer en smule. Jeg foretrækker, at tingene siges lige ud, i stedet for at man kommer med omsvøb. Skulle det ikke ske, vil jeg sige Dem følgende: Omkostningerne for vores sløseri og for, at vi ingenting foretager os, er en sundheds- og miljøsektor, der er så stor, at vi i det næste årtusinde overhovedet ikke mere er i stand til at betale den. I sidste ende har vi jo dog et vist ansvar for de næste generationer!

Rothe
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg mener, at jeg meget langt kan tilslutte mig ordførerens særdeles klare ord. Programmet ALTENER er det eneste program, vi har i Den Europæiske Union, som udelukkende står til rådighed for fremme af vedvarende energikilder. Indtil år 2010 skal de vedvarende energikilders andel i det samlede energiforbrug fordobles. Det foreslår EU-Kommissionen i sin hvidbog om vedvarende energikilder. De ved, at de ikke vil have svært ved at overbevise os om dette krav, for vi har allerede i initiativbetænkningen af Mombaur og i min betænkning om grønbogen krævet, at der skulle ske en betydelig forøgelse - mindst 15 % - af de vedvarende energikilder, fordi vi er dybt overbeviste om, at Den Europæiske Union fra et klimapolitisk synspunkt, fra et miljøpolitisk synspunkt, af hensyn til importafhængigheden, med henblik på landdistrikterne, med henblik på ekstra arbejdspladser her skal gøre betydeligt mere.
Jeg ved også, at det ikke alene og måske ikke engang i det væsentlige er et spørgsmål om europæiske støtteprogrammer, hvorvidt dette tilsigtede mål nås. Politiske beslutninger, som ved en fair adgang til nettet fører til virkeligt retfærdige konkurrencebetingelser, og som med europæiske energiafgifter fører til en internationalisering af omkostningerne ved forskellige energiudvindinger, det er de grundlæggende forudsætninger. En politisk strategi, som fører til omlægning af energipolitikken, skal omfatte næsten alle Fællesskabets politikker og skal ske i koordinering mellem medlemsstaterne og Den Europæiske Union. Alligevel vil det have overordentlig stor betydning, hvis der skal opnås en virkelig markedspenetration, at det ved økonomiske tilskyndelser og konkret støtte gøres lettere at anvende nye teknologier til energiudvinding af vedvarende energikilder.
Kommissionen har i sin hvidbog foreslået en gennembrudskampagne. En million tage og facader, fotovoltaik, 10.000 MW vindenergi, 10.000 MW biomasse. Hertil er det nødvendigt med ECU 4 milliarder i offentlige midler. Jeg ved, at der også må komme en masse fra medlemsstaterne. Men jeg ved også, at de 22 millioner, der her er afsat til to år, højst er en dråbe i havet og måske ikke engang dét. Derfor skal det være ganske klart, at der i det mindste for næste år yderligere skal være et spillerum i budgettet, så vi kan sørge for afhjælpning. For det andet - og hr. kommissær, her kan De være forvisset om, at De vil høre fra os -, når det nu i energirammeprogrammet drejer sig om en videreførelse af ALTENER II, så forventer vi også der en betydelig forøgelse. For det tredje, og her tilslutter jeg mig også helt og fuldt ordføreren, er det absolut nødvendigt, at Rådet den 11. maj virkelig træffer en beslutning, for at foranstaltningerne kan iværksættes endnu i år!

Estevan Bolea
Hr. formand, mine damer og herrer, Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil også støtte alle fru Bloch von Blottnitz' ændringsforslag, som også er blevet vedtaget af Udvalget om Energi. Jeg bør, hr. kommissær og fru Bloch von Blottnitz, sige, at flertallet af disse kun er gode ønsker og en akademisk øvelse i stil med cirklens kvadratur, for ikke alene er der ikke nogle penge - og det er sandt, at der ikke er nogle - men at såvel det, som Kommissionen forelægger for os, som det, vi plejer at sige i Udvalget om Energi hver eneste dag - for vi taler om vedvarende energikilder hver eneste dag - ikke er andet end gode ønsker, som ligger meget langt fra virkeligheden.
Måske behøver vi i nogle tilfælde ikke blot penge for at støtte de vedvarende energikilder, hr. kommissær, men også politiske beslutninger. Hvis De ser på de aktuelle tal for produktionen af vedvarende energi i Den Europæiske Union, vil De se, at vi ligger på 6 %. Spanien ligger på 8 %, fordi det har gjort en stor indsats. Men af disse 6 % er 90 % almindelig vandkraft, hvorfor vi kun får 0, 4 % fra andre vedvarende energikilder, fru Bloch von Blottnitz. De forsøger at anvende biomasse i Deres hjem, og De ved, hvor vanskeligt det er. Jeg mener, at medlemsstaterne bør træffe politiske beslutninger for at styrke den hydroelektriske energi - og det er hovedparten af grupperne imidlertid imod, fordi de ikke ønsker vandreservoirs - for det er den reneste energi, vi har, den er virkelig vedvarende, og det er den eneste, som gør det muligt for os at opbevare elektriciteten. For restens vedkommende er det ikke muligt at opbevare elektriciteten.
I rammeprogrammet for forskning og udvikling vil vi lægge stor vægt på forskningen i vedvarende energikilder, som jeg finder, er det første skridt. Og herunder naturligvis på solcelleenergi. Jeg tror, at fremtiden for de vedvarende energikilder ligger i solcelleenergien, men ikke nu, det er stadig meget dyrt. Hvordan kan vi støtte de vedvarende energikilder? Fra et økonomisk synspunkt kan det selvfølgelig ske med investeringer, for de arbejder kun meget få timer. Vindenergi er meget interessant, men den fungerer ikke mere end 1.500-2.000 timer om året, og til tider fungerer den om natten, hvor vi ikke behøver elektricitet. Det er derfor nødvendigt at støtte investeringerne.
Jeg mener virkelig, at subsidariteten er vigtig, fru Rothe og fru Bloch von Blottnitz, for hver enkelt medlemsstat bør gøre den størst mulige indsats, hvis den virkelig tror på de vedvarende energikilder. Hvis ikke, så er det blot ord. Hr. kommissær, vi støtter under alle omstændigheder ALTENER-programmet, vi synes, at der er afsat meget få midler, vi synes, at Generaldirektorat XVII har meget få penge i alle programmerne, men jeg vil gerne sige en ting til Dem: Måske behøver De ikke blot penge, det, De behøver, er mod, mere tapperhed i Deres politiske beslutninger, og De skal være konkret og tydelig over for medlemslandene. Vi har trods alt et liberaliseret elektricitetsmarked, som fungerer meget godt, et gasmarked, som ikke vil blive lige så liberaliseret, fordi ingen - undtagen Storbritannien, Holland og til dels Danmark - producerer gas, så det er en meget speciel liberalisering af transporten. Derfor har dette direktiv været nemmere end elektricitetsdirektivet, og når alt kommer til alt, så kan vores indsats på området ikke blive stor nok.

Hyland
Hr. formand, den fortsatte debat om vedvarende energi fremhæver endnu en gang vigtigheden af en koordineret og integreret tilgang til samtlige udviklingsprogrammer i EU-regi. Der er i Parlamentet bred enighed om vigtigheden af en alternativ energipolitik. I den udstrækning, at energi, der er baseret på vedvarende ressourcer, er af stor vigtighed i udnyttelsen af vores jordressourcer og derfor repræsenterer muligheder for landmænd og for jobskabelse i landdistrikter, opfordrer jeg Rådet og Kommissionen til at koordinere deres bestræbelser i udarbejdelsen af en langsigtet energipolitik med udviklingen inden for landbruget og at gøre dette - og det er vigtigt - inden for rammerne af Agenda 2000.
Efter min mening er der al for stor opdeling i EU-politikken og bestemt ikke tilstrækkelig anerkendelse af vigtigheden af at udvikle det fulde potentiale ved vores europæiske jordressourcer. Den uundgåelige reform af den fælles landbrugspolitik understreger vigtigheden af at producere non food-afgrøder. Alternative energiprogrammer, der er baseret på vedvarende ressourcer, repræsenterer et udbytterigt alternativ for vores landmænd og indbyggere i landdistrikter samt udviklingsprogrammer i landdistrikterne. Som jeg allerede har sagt, har vi prioriteret vigtigheden af udvikling af landdistrikterne. Vi har identificeret den europæiske landbrugsmodel, der er baseret på bibeholdelsen af det størst mulige antal landbofamilier i Europa. Det er der bred enighed om, og det støttes af Parlamentet.
Ikke desto mindre, hvis vi mener det alvorligt med opnåelsen af vores mål under begge overskrifter, er vi nødt til at koordinere energipolitikken med udviklingen inden for landbruget samt med beskæftigelsen i landdistrikterne. Teknologien til produktion af alternativ energi, der er baseret på landbrugsafgrøder, er klart fastlagt. Teknologien findes. Vi har nu brug for en koordineret tilgang og vilje i EU og på nationalt plan til at tilpasse politikker og skabe det økonomiske behov for den bæredygtige udvikling af alternativ energi, der er tæt knyttet til og baseret på udviklingen af vores jordressourcer og landbrug og med bibeholdelsen af det størst mulige antal landmænd i Europa og det størst mulige antal beskæftigede i landdistrikterne som det centrale tema. Vi er derfor nødt til, hvis vi mener det alvorligt, at vedtage denne koordinerede tilgang, og jeg beder indtrængende Kommissionen og Rådet om at arbejde tættere sammen, hvad angår den endelige udfærdigelse af en europæisk og national politik inden for rammerne af Agenda 2000.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil også gerne på min side tilkendegive GUE/NGL-Gruppens tilslutning til betænkningen af fru Bloch von Blottnitz og udtrykke min glæde over det positive samarbejde, som vi har haft med Kommissionen i form af kommissær Papoutsis, men også vores store utilfredshed og beklagelse i forbindelse med den holdning, som Rådet indtager.
Jeg tror, at Rådets indstilling til de ECU 11 millioner om året i praksis gør det umuligt at gennemføre ALTENER-programmet. Det er noget, som vi som Europa-Parlament må bekæmpe og imødegå, især i forbindelse med budgetproceduren. Det er meget vigtigt, at disse modsætninger bringes til ophør. Vi kan jo se, at der er muligheder for at udnytte store mængder af blød energi, som f.eks. vindenergien på Kykladerne i Det Ægæiske Hav. Og med de små skridt, der er taget, kan der ske en langt større udnyttelse, og det spørgsmål vil jeg også gerne stille til kommissær Papoutsis: Hvad kan der foretages her inden for rammerne af de vanskelige finansielle muligheder, der i øjeblikket gør sig gældende?

Holm
 Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren Bloch von Blottnitz for hendes betænkning. Det er uden tvivl sådan, at Altener-programmet skal fortsætte, da det er det eneste program i EU, i hvilket man faktisk udelukkende beskæftiger sig med vedvarende energikilder, men også med tanke på alle de penge, som EU giver til andre energikilder. Så er det vel det mindste, man kan bede om, at de vedvarende energikilder også får penge. Det er da latterligt, at Rådet kun kan gå med til ECU 11 millioner pr. år.
Men hvad er der sket med alle de fine ord fra Rådet, blandt andet fra Kyoto-konferencen? Hvad betyder disse ord? I virkeligheden ingenting! Hvordan skal målet at sænke kuldioxidudslippene egentlig nås? Hvordan har Rådet tænkt sig, at det skal ske? Skal Rådet begynde at trylle, eller skal man begynde at lave tricks med udslipstallene? Nogen anden forklaring synes der jo næppe at findes!
De ECU 30 millioner, som Kommissionen foreslår, er også et lavt beløb, men det er trods alt acceptabelt. Rådets tal er imidlertid helt uacceptable. Man kan ikke give færre penge til vedvarende energikilder på disse præmisser, når udslippene af kuldioxid hele tiden stiger. Hvis udslippene faldt kraftigt, så kunne man måske tale om at stabilisere programmet, men ikke i den nuværende situation.
Det er også sådan, at ændringsforslagene, især ændringsforslag 3, er vigtige. Hvis man sviner naturen til, så skal man også betale for det. Har man derimod en god miljøpolitik, så skal man også betale mindre. Det er i den forbindelse vigtigt, at de forskellige tal til vurdering af udslipsomkostningerne også beregnes på forskellig måde. Det, der er billigt, skal også være godt for miljøet, og det, der er dårligt, skal være dyrt for virksomhederne.

Weber
Hr. formand, jeg vil gerne komme med et konkret eksempel. Hjemme hos mig i min kommune, bag mit hus, er der planlagt et byggeri af vindmøller, og en privat initiativtager er parat til at investere BEF 150-200 millioner i denne vindmøllepark. Mærkeligt nok kommer modstanden mod dette projekt fra en kulturel sammenslutning, der bekymrer sig om landskabets udseende, og som mener, at vindmøllerne rent visuelt vil være til skade for en gammel borg, der ligger i forgrunden.
I denne kontekst er ALTENER II-programmet meget passende til at foretage en konsekvensundersøgelse, der ved hjælp af computersimulation vil gøre det muligt at bevise, at man fra slottet ikke vil kunne se vindmøllerne, og at de derfor ikke har nogen visuel konsekvens. Jeg er naturligvis selv mest bekymret for støjen, og det er bl.a. til denne type formål, at ALTENER II-programmet giver os de nødvendige finansielle midler til at gennemføre sådanne konsekvensundersøgelser.
Når man tænker på, at en konsekvensundersøgelse af et projekt koster BEF 1, 5 million, vil de ECU 22 millioner, som Rådet giver os, være nok til at foretage nøjagtig 500 analyser i hele Den Europæiske Union. Jeg mener, at dette beløb er latterligt, hvorfor min gruppe vil stemme for de ændringsforslag, der er fremsat af fru von Blottnitz, som jeg i øvrigt gerne vil rose for et udmærket stykke arbejde.

Pinel
Hr. formand, jeg vil gerne starte med ligesom ordføreren at pointere, at forbrænding af affald ikke har noget at gøre med vedvarende energi. Der er ingen sammenhæng. Det ville være temmeligt kynisk fortsat at lade betænkningen gælde forbrænding af affald, idet midlerne således ville blive brugt til uvedkommende formål til fordel for de store virksomheder, der er fuldstændig ligeglade med vedvarende energi.
Hvad det øvrige angår, har man nu i mange år overalt i den vestlige verden foretaget »forsøg« - og jeg sætter dette ord i anførselstegn - med vedvarende energi. I mange år har man således snakket om forsøg, og i mange år har staterne kun ydet meget sparsomme midler for at narre den offentlige mening. Jeg mener, at der har været forsøg nok, men ikke en tilstrækkelig indsats i en større målestok. Med undtagelse af hydroelektriske kraftværker er de vedvarende energiformer fortsat kun Georg Gearløs-opfindelser, som er beregnet på at more befolkningen.
Man skulle tro, at denne manglende evne hos staterne til at føre en aktiv politik til udvikling af vedvarende energi, en manglende evne, der bl.a. skyldes de betydelige økonomiske interesser, som forsvares af energilobbier, ville føre Den Europæiske Union til at kompensere for disse mangler, til at handle mere i overensstemmelse med den almene interesse, til at være hævet over alle disse handelsinteresser. Men nej, det bliver ikke til mere end til nogle fromme ønsker, nogle smukke ord, nogle erklæringer uden fremtid. Nogle få måneder efter Kyoto-konferencen, hvor det meget spagfærdigt blev antydet, hvorledes man skulle gøre for at bevare jordens skrøbelige balance, ville det således have været logisk, hvis Den Europæiske Union gav de vedvarende energiformer en vis prioritet, idet disse energiformer beskytter miljøet og indeholder et reelt potentiale med hensyn til arbejdspladser og teknologisk udvikling. Hvordan er det så med denne prioritering, som Unionen burde gøre: ECU 22 millioner, det vil sige ingenting, ikke en gang en almisse.
Jeg er ærligt talt lidt forlegen over denne betænkning. Forlegen, fordi fru Bloch von Blottnitz har udført et stort stykke arbejde, hvilket jeg i øvrigt også takker hende for. Dette dokument beskriver udmærket det, som er på spil, og det er naturligvis budgetdelen, der halter bagud. For at dette arbejde ikke skal være forgæves, vil jeg naturligvis støtte ordførerens anbefalinger, men jeg er overbevist om, at vi endnu i mange år vil befinde os i denne energimæssige stenalder, især så længe vi ikke har internaliseret alle de indirekte omkostninger ved de konventionelle energiformer. Eftersom beregningerne er foretaget på et forkert grundlag, vil konkurrenceforvridningerne fortsætte, og der vil ikke ske nogen fremskridt. Mine ønsker går derfor i retning af en ny skattelovgivning, der ikke alene tager højde for de økonomiske kriterier, men også for de sociale og miljømæssige parametre i overensstemmelse med disse aspekters regnskabsmæssige dimension.
Vi stemmer for ændringsforslagene fra fru Bloch von Blottnitz.

McNally
Hr. formand, det er sjældent, at vi hører et emne diskuteret her i salen, der bringer så mange grupper sammen i entusiasme. Emnet er vedvarende energi. Vedvarende energi sætter os i stand til at holde vores løfter, de løfter der blev givet i Kyoto. Det skaber arbejdspladser, det passer sammen med vores prioritering af beskæftigelsen.
Jeg støtter helhjertet betænkningen af fru Bloch von Blottnitz. Jeg er dog ikke enig i hendes udeladelse af husholdningsaffald og vil stemme imod det. Kolleger, hvis I ønsker, at Europa skal have betydning for befolkningen i jeres valgkredse, så vælg emner, der interesserer dem. Vedvarende energi interesserer de europæiske borgere. Vi har en mangegrenet tilgang, vi bruger millioner og atter millioner på forskning inden for vedvarende energi. Samtidig har vi brug for at skabe de juridiske rammer gennem adgang til det net, der sætter det i stand til at vokse, og vi har brug for et program som ALTENER. I samtlige medlemsstater i Det Europæiske Fællesskab fremmer ALTENER vedvarende energi. Jeg ved fra det fremragende arbejde, der er udført af centeret for vedvarende energi i South Midlands (South Midlands Renewable Energy Centre), det eneste i Det Forenede Kongerige, at hvis vi går ud med beskeden, at vedvarende energi hjælper miljøet og beskæftigelsen, så får vi offentlighedens støtte. Kammerater og kolleger i Parlamentet, Den Europæiske Union har brug for offentlighedens støtte.
Vi er nødt til at se på de relevante omstændigheder i enhver del af Unionen, fra Lapland til de græske øer, og vi har brug for den vedvarende energi, der passer til hver del af EU.
Ministeren, der repræsenterer det britiske formandskab, John Battle, er en af entusiasterne inden for vedvarende energi, og han har personligt forsikret mig om, at han ikke vil lade ALTENER II smutte, før det er for sent at gennemføre. Han vil gøre alt, hvad han kan for at sikre, at noget der er i samtlige europæeres interesse kommer gennem et passende Råd. Jeg mener, at budgettet i det foreløbige budgetforslag er blevet betydeligt forbedret. Det er et opmuntrende tegn.
Det forekommer mig, at da Den Europæiske Union blev startet, så man på kul og atomenergi. Den energi, der ses på nu, er vedvarende energi, og det glæder mig derfor meget, at ALTENER II-programmet får støtte fra samtlige parter i Parlamentet.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, Kommissionens mål, som forhøjer andelen af de vedvarende energikilder med op til 15 % af hele EU's energiproduktion inden år 2010, er forenelig med Kyoto-målene, og Parlamentet er nødt til at bakke det op. For Finlands vedkommende er dette mål allerede langt overskredet. Ved at fortsætte udviklingen af markedet og uddannelses- og rådgivningsarbejdet ved hjælp af ALTENER-programmet fremmer vi anvendelsen af vedvarende energikilder overalt i Unionen.
Forskellige lande er allerede på grund af deres geografiske placering stillet anderledes. Efter de foreslåede, landspecifikke kvoter vil en ekstrareduktion af emissioner i Finland koste mest pr. reduceret kuldioxidton i forhold til de andre EU-lande. Hos os har vi allerede gennemført alle lettere former for emissionsreduktion som fjernvarme, anvendelsen af træbrændsel, kombineret kraftvarmeproduktion samt energispareprogrammerne. Tilbage står kun de virkelig dyre alternativer og metoder. Højteknologien anvendes i vores land på næsten alle områder. F.eks. slipper vores boliger, som er bygget til det kolde klima, ikke varme ud som i de fleste medlemslande.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne først takke ordføreren, fru Bloch von Blottnitz, for det store arbejde, hun har udført i forbindelse med ALTENER II-programmet.
Før jeg kommer ind på de ændringsforslag, som Parlamentet har stillet til denne andenbehandling, vil jeg gerne kort kommentere nogle generelle udviklinger. Som man sikkert husker, tegnede jeg på plenarforsamlingen i november 1997, hvor jeg præsenterede ALTENER II-programmet, omridset af de rammer, hvori programmet skulle indgå, og jeg beskrev vores ambitioner med denne styrkelse af vores politik. Nu kun 5 måneder efter har jeg den fornøjelse at skulle tale om de positive udviklinger, der siden har præget området. Jeg tilkendegav dengang mit ønske om snarest muligt at forelægge til godkendelse for Kommissionen den hvidbog om de vedvarende energikilder og rammeprogrammet om energien, som jeg da omtalte. Begge disse betydningsfulde forslag er blevet vedtaget enstemmigt af Kommissionen og er nu til drøftelse i de institutionelle organer.
Med hensyn til hvidbogen om de vedvarende energikilder forventes der en beslutning fra Rådet af energiministrene den 11. maj, hvori det vil støtte vores forslag. Dette er et meget vigtigt element, fordi ALTENER II-programmet er et vigtigt middel til gennemførelse af fællesskabsstrategien og den handlingsplan, der indgår i hvidbogen.
Tillad mig på dette område at nævne to konkrete emner, som flere af de medlemmer, der i dag har haft ordet, har henvist til. Først må jeg sige, at jeg er helt enig med hr. Alavanos i, at vi bør støtte vindenergien i endnu højere grad.
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Ærede medlemmer, jeg må igen insistere, selvom jeg forstår årsagen til, at der er en vis uro i salen, fordi forhandlingen er forsinket af os fuldstændig uvedkommende grunde, jeg må igen insistere på, at De i nogle minutter afholder Dem fra private samtaler og sørger for, at talerne, hvad enten de er medlemmer, eller det er kommissæren, omgærdes med den nødvendige respekt, så de kan påhøres i værdighed.

Papoutsis
Tak, hr. formand. Jeg sagde altså, at jeg er helt enig med hr. Alavanos i, at Kommissionen skal give mere støtte til vindenergi, især i områder med egnede forhold, som Kykladerne, som hr. Alavanos selv nævnede, og andre områder i Europa. Jeg kan forsikre dem om, at vi vil fortsætte i denne retning i samarbejde med medlemsstaterne, og ved samme lejlighed vil jeg gerne understrege, at det er Kommissionen, der har foreslået, at regionalfondsforordningen fra 2000 og fremefter skal indeholde aktioner til fordel for vedvarende energikilder. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil støtte dette forslag.
Med hensyn til de spørgsmål, som fru Rothe og hr. Pinel stillede med hensyn til affald inden for rammerne af ALTENER og Kommissionens affaldspolitik, så må prioriteringen gives til en økologisk forvaltning, f.eks. i form af biomasse, af hovedsagelig den organiske del af affaldet.
Mine herrer og damer parlamentsmedlemmer, jeg må sige, at jeg er særdeles tilfreds med, at både Rådet og Parlamentet har stillet sig bag Kommissionens forslag om ALTENER II og stort set uden ændringer har godkendt alle de forslag, der foreslås inden for rammerne af dette program. Dette viser betydningen af ALTENER II og behovet for en hurtig vedtagelse af det på rådsmødet den 11. maj, således at det kan bringes til at træde i kraft allerede i 1998.
Jeg vil endvidere gerne understrege noget, som jeg også nævnede under førstebehandlingen, nemlig at indholdet af en række ændringsforslag efter Kommissionens opfattelse gør dem mere egnet til at indgå i fællesskabsstrategien for vedvarende energikilder end i ALTENER II-programmet.
Hvad mere konkret de stillede ændringsforslag angår, kan Kommissionen acceptere princippet i ændringsforslag 1, 2, 6, 7 og 9. Men hvad angår ændringsforslag 1 og 2, mener Kommissionen i overensstemmelse med den holdning, den har givet udtryk for under førstebehandlingen, at de principper, som disse ændringsforslag henviser til, snarere bør indgå i betragtning henholdsvis 20 og 19.
Med hensyn til ændringsforslag 7 og 9 indgår begge disse allerede andetsteds i ALTENER II-forslaget. Indholdet af ændringsforslag 6 dækkes af forslaget i hvidbogen om vedvarende energikilder.
Med hensyn til ændringsforslag 3 mener Kommissionen, at det er for tidligt at henvise til de indirekte udgifter og inddragelse af dem i omkostningerne. Denne mulighed bør undersøges og eventuelt indføres i et kommende lovgivningsmæssigt forslag, der kan udarbejdes efterfølgende.
Ændringsforslag 5 og 8 vedrører budgettallene. I dette tilfælde har Kommissionen indgivet en erklæring til protokollen fra mødet i Rådet af energiministre i december 1997, hvori den erklærede, at den modsatte sig, at der i forslaget forekom henvisninger til budgetmidler. Dette skyldes bl.a., at Kommissionen mener, at det budget, som Rådet har vedtaget, er utilstrækkeligt for de to budgetår. Følgelig finder vi det budget, som budgetmyndigheden vedtog for 1998, utilfredsstillende. Kommissionen vil dog kunne acceptere ændringsforslag 5. Men den vil ikke kunne acceptere ændringsforslag 8. Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 10 om komitologien.
Hr. formand, Kommissionen gør ethvert forsøg på at medtage så stort et antal af Parlamentets forslag på en så korrekt måde som muligt i de retlige rammer i det forslag til lovgivning, som vi nu skal træffe afgørelse om.
Jeg vil endelig gerne endnu en gang takke Dem og Deres ordfører, fru Bloch von Blottnitz, samt medlemmerne af Parlamentets Energiudvalg for deres støtte til alt dette arbejde.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Papoutsis.
Jeg beder på forsamlingens vegne om undskyldning for den måde, hvorpå forhandlingen er foregået.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Luftforurening fra køretøjsemissioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0126/98) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning (C4-0177/98-96/0164B(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 70/220/EØF for så vidt angår lette erhvervskøretøjer (Ordfører: Lange).

Lange
Hr. formand, kære kolleger, vi har i februar truffet en afgørelse vedrørende auto-olieprogrammet om luftkvaliteten i Europa. Der manglede en lille byggesten. Det var de lette erhvervskøretøjer. Det er de køretøjer, som står for distributionskørslen i byerne, postbude, den lille grønthandler, varekørsel for leverandører. Derfor skal vi så hurtigt som muligt også her tilføje en byggesten for netop disse køretøjer, for at luftkvaliteten i Europas byer bliver bedre.
Denne procedure ved andenbehandlingen er et mønstereksempel på Parlamentets muligheder for at arbejde hurtigt og effektivt. Vi fik den fælles holdning den 2. april og er i dag - i slutningen af april - allerede færdige og kan nu træffe en afgørelse. Så hurtigt og effektivt kan Parlamentet altså arbejde. Derfor vil jeg nu heller ikke holde en lang tale, men fortsætte i denne tradition og hurtigt og effektivt anbefale at følge dette forslag fra Miljøudvalget, så industrien kan planlægge sikkert, og luftkvaliteten i Europas byer dermed blive bedre.

Bangemann
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for, at vi også hvad proceduren angår særdeles hurtigt kan komme til et resultat. Jeg vil også takke hr. Lange, og jeg vil bede om forståelse for, at Kommissionen, efter at vi nu er i stand til at tage dette dokument med i samrådsproceduren, ikke kan acceptere ændringsforslag, som går ud over auto-olie II-programmet, og det gælder især for ændringsforslag 5 og de andre ændringsforslag, der hænger sammen med dette. Det betyder imidlertid ikke, at vi ikke som hidtil også vil samarbejde meget åbent og positivt med Parlamentet. Denne bemærkning er der ganske vist ikke mange, der har hørt, men det er heller ikke nødvendigt, for det er vi jo kendt for.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Bangemann.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Afstemning
Amadeo
Hr. formand, kære kolleger, jeg foreslår, at Parlamentet solidariserer sig med vores personale, der i øjeblikket er i permanent generalforsamling for at forsvare den europæiske offentlige tjenestes uafhængighed mod forsøgene på at nationalisere og politisere den.

Banotti
Hr. formand, for at der ikke skal være flertydighed, stemmer min gruppe imod samtlige ændringsforslag. Det besluttede vi proceduremæssigt. Vi bifaldt en fælles tekst, som hr. Nicholson, meget uheldigt, ikke så sig i stand til at underskrive. Vores holdning er at støtte denne tekst uden ændringer. Dette skal ikke tolkes således, at vi ikke er enige i indholdet af visse af ændringsforslagene, men vi er tilfredse med, at aftalen der blev indgået langfredag, indeholdt stærke forpligtelser om nedlæggelse. Derfor stemmer min gruppe for den kompromistekst, der blev debatteret i går.

Cox
Hr. formand, jeg rejser mig i samme forbindelse. Spørgsmålet om nedlæggelse af våben i Nordirland er yderst ømtåleligt. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at holdningen i Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe er, at vi stemmer for den fælles holdning, og at vi ikke stemmer for nogen af ændringsforslagene. Jeg vil gerne sige til hr. Nicholson og de personer, han repræsenterer, at vi gør dette, fordi vi mener, at der i omfattende grad tages fat om det følsomme spørgsmål om nedlæggelse af våben inden for aftalerammerne. Af den grund ønsker vi ikke at udvælge enkelte emner fra den vidtspændende tekst. Vi støtter derfor indholdet i aftalen, men vil ikke stemme for ændringsforslag til den fælles holdning.

Formanden
Kære kolleger, nu kan vi ikke vende tilbage til denne forhandling. Det kan De bringe op i Deres stemmeforklaringer. Og nu er De jo i gang med en debat, som bringer mig i en vanskelig position. Der er også andre kolleger, der har bedt om ordet, og jeg kan ikke give det til alle, så jeg vil give det til to og dermed afslutte denne debat.

Collins, Gerard
Hr. formand, vedrørende ændringsforslagene ville jeg naturligt nok støtte udfaldet, der består i den aktive nedlæggelse af alle våben hos terroristerne på begge sider af konflikten. Men jeg vil gerne anføre, at det er meget uklogt separat at fremhæve et givet emne, der allerede i høj grad er omfattet af aftalen. Derfor støtter vi ikke på nuværende tidspunkt nogen af ændringsforslagene. Hvad angår ændringsforslag, hvori der anvendes termen »Republikken Irland«, vil jeg gerne minde mine kolleger om, at det officielle navn på mit land er Irland.

Nicholson
Hr. formand, jeg fremsatte ikke disse ændringsforslag her til morgen for at skabe problemer for Parlamentet. Men jeg må sige til fru Banotti, hr. Cox og hr. Collins, at det ikke er nok blot at støtte dem mundtligt. Jeg siger til Parlamentet i dag, at I har en chance for at sige til alle terrorister i Nordirland: Nedlæg jeres våben! Stem for mit ændringsforslag. Det er derfor, jeg fremsatte det.

Green
Hr. formand, jeg håber, at De vil afvise stemmeforklaringer fra disse personer. De har afgivet dem på forhånd.

Formanden
Fru Green, de har fuldstændig ret. Jeg sagde det jo, men De kan jo selv se, at også hr. Hume nu beder om ordet. Jeg er i en vanskelig position, fordi denne dans nu er begyndt, og jeg så ikke kan være retfærdig over for alle sider. Jeg vil give ordet til hr. Hume, for jeg kan ikke gøre forskelsbehandling mellem de politiske grupper.

Hume
Hr. formand, blot for at få kendsgerningerne på plads. Hr. Nicholson rejste et meget alvorligt emne - voldelige organisationers nedlæggelse af våben. Det er vi alle enige om. Ikke desto mindre vil jeg gerne påpege, at ved at stemme for aftalen og den fælles holdning siger aftalen, at vi stemmer for, at samtlige aftaleparter bekræfter deres forpligtelse til fuldstændig afvæbning af alle paramilitære organisationer. Det er det, Parlamentet stemmer om.

(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Falconer
Hr. formand, i overensstemmelse med Præsidiets instrukser bad jeg om ordet før afstemningen. De burde have råbt mit navn op før den afstemning. Min tilstedværelse bør i den anledning noteres til denne afstemning.

Formanden
Hr. Falconer, jeg glæder mig altid, når De minder os om Præsidiets instrukser, så ingen går hen og glemmer dem!

de Gaulle
Hr. formand, jeg agter ikke at deltage i denne afstemning, fordi iværksættelsen af den fælles mønt er et politisk svindelnummer.
punkt 11
von Wogau
Hr. formand, jeg vil gerne stille følgende mundtlige ændringsforslag, gående ud på at erstatte det sidste ord i den tyske tekst, nemlig "intensivere«, med "fortsætte«.
punkt 16
von Wogau
Hr. formand, til punkt 16: Dette punkt er vigtigt, men det, der siges her, er ikke centralt i denne betænkning. For at opnå et så bredt flertal som muligt i Parlamentet er jeg parat til at stryge denne artikel, og jeg vil bede de kolleger, der har problemer med det, om enten at stemme imod eller undlade at stemme.

Formanden
Hr. von Wogau, eftersom De er ordfører, og De selv har formuleret punkt 16, så har De også ret til at tage det tilbage. Vi har ikke brug for at stemme for at tage det tilbage.
punkt 26
Dell'Alba
Hr. formand, vi har accepteret nogle mundtlige ændringsforslag, og jeg vil derfor med Deres og Parlamentets støtte, men især med ordførerens indforståelse, foreslå en mundtlig ændring, da ændringsforslaget er juridisk dårligt formuleret. Det er en lille teknisk ændring, som jeg vil læse op, hvis De tillader: "henstiller til Det Europæiske Råd at opfylde sine forpligtelser og foreslå én kandidat til stillingen som formand for Den Europæiske Centralbank på topmødet den 2. maj 1998«.
Jeg vil gerne høre ordførerens mening.

von Wogau
Hr. formand, vi har i Økonomiudvalget talt om ændringsforslaget i dets oprindelige form og nåede her til den opfattelse, at man ikke skulle stemme for det, fordi det indeholder to også faktiske urigtigheder og var formuleret sådan, at vi ikke kunne være indforstået med det. I den formulering, det nu foreligger i, afspejler det en ganske bred holdning her i Parlamentet. Jeg har spurgt de forskellige grupper i Udvalget. Alle mente, at indholdet, således som det nu står der, udtrykker Parlamentets opfattelse. Derfor vil jeg anbefale, at vi stemmer for ændringsforslaget fra kollega Dell'Alba i den ændrede form.
punkt 43
von Wogau
Hr. formand, til punkt 43 vil jeg gerne sige følgende: Vi var allerede i Udvalget blevet enige om kompromisændringsforslaget, hvad indholdet angår, men eftersom formuleringen ikke stemte helt, blev vi enige om følgende. Punkt 12, som vi allerede har stemt om, siger præcist det samme, som skal udtrykkes her, og som ordfører vil jeg derfor foreslå, at vi stemmer imod 43, og at de, der har problemer med dette, i det mindste undlader at stemme, hvilket jeg indtrængende vil bede dem om.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Desama
Hr. formand, eftersom der ikke var ret mange af os til stede under forhandlingerne tidligere på dagen - og jeg vil gerne bede mine kolleger om at lytte godt efter, fordi vi er kommet til et vigtigt punkt på dagsordenen - vil jeg gerne gøre rede for min holdning som ordfører med hensyn til de forskellige ændringsforslag. Afstemningen i dag markerer således afslutningen på en procedure, der blev indledt for seks år siden.
Vi skal stemme om fire ændringsforslag. Jeg vil først sige noget om de tre første. Jeg vil således anmode Dem om, hr. formand, at give mig ordet tilbage for det sidste ændringsforslag, der paradoksalt nok er nummer 1. Hvad angår ændringsforslag 2, 3 og 4, vil jeg sige, at jeg som ordfører er imod disse. Jeg ønsker således ikke, at Parlamentet stemmer for, og dette med risiko for at skabe røre inden for min egen gruppe, eftersom jeg også modsætter mig et ændringsforslag fra min gruppe, nemlig ændringsforslag 2 fra fru McNally.
Årsagerne til min modstand mod disse ændringsforslag er helt klare. De vedrører ikke substansen, men det britiske formandskab, der har gjort et stort stykke arbejde for at opnå dette kompromis. Kommissionen, der kan bekræfte dette, hvis kommissæren ønsker det, og jeg er alle af den opfattelse, at det på de områder, som ændringsforslagene vedrører, ikke er muligt efter seks års arbejde at opnå et bedre kompromis end det, som vi nu har. At bringe os ud i en forligsprocedure på grund af disse ændringsforslag er bare at lægge hindringer i vejen og blokere for et direktiv, som det er på høje tid at vedtage. Alle implicerede på det energipolitiske område ønsker dette. Jeg vil derfor anmode mine venner, uanset deres holdning til selve substansen, om at udvise politisk fornuft og afvise disse ændringsforsalg.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, for at gøre forvirringen til venstre endnu større, ændringsforslag 2 og 4, et fra Den Socialdemokratiske Gruppe og et fra Den Liberale Gruppe, er altså identiske. Den Socialdemokratiske Gruppe har altså til hensigt at stemme imod både det første og det andet. Det forekommer mig, at det vil føre til forvirring hos vælgerne, hvis det kommer til afstemning ved navneopråb.
ændringsforslag 1
Desama
Hr. formand, Forskningsudvalget stemte for dette ændringsforslag, der blev fremlagt af hr. Pompidou, for at incitere Kommissionen til at præcisere sin holdning på dette område, det vil sige for at give Parlamentet en garanti for, at der meget hurtigt ville foreligge en rapport fra Kommissionen om direktivets gennemførelse. Vi havde i dette ændringsforslag fastsat en frist på tre år til Kommissionen.
Hr. Papoutsis reagerede tidligere på dagen på dette ændringsforslag, idet han fremførte, at det godt kunne accepteres af Kommissionen, men at de frister, som Kommissionen selv havde sat, i virkeligheden var kortere end i ændringsforslaget. Jeg mener derfor ikke, at vi - hvis mine kolleger fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil have mig undskyldt - skal forsøge at være »mere katolske end Paven selv«, og jeg anbefaler således, at vi stemmer imod ændringsforslaget fra Energiudvalget.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, efter afslutningen af afstemningen om betænkningen af hr. Desama vil jeg gerne takke Parlamentet, og især ordføreren, hr. Desama. Med dagens afstemning har vi gennemført et stort skridt i retning af en integrering af det indre marked.
Fra et politisk synspunkt har denne stemmeafgivning haft meget stor betydning, fordi vi efter 6 års forhandlinger med direktivet om det indre marked for naturgas og direktivet om det indre marked for elektricitet i løbet af mindre end 2 år i indeværende lovgivningsmæssige periode har givet det europæiske indre marked nye impulser, som på et marked, der repræsenterer ECU 250 milliarder på årsbasis og om nogle dage 250 milliarder euro, vil få vigtige positive konsekvenser for industrien, for beskæftigelsen og for de europæiske borgere i almindelighed.
Af denne grund vil jeg gerne, hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, endnu en gang takke EuropaParlamentet for dets meget vigtige og kreative bidrag til disse bestræbelser.

Mombaur
Hr. formand, med denne afstemning afsluttes en debat, som har været ført i tre valgperioder. Jeg vil på min gruppes vegne sige hjertelig tak til ordføreren, kollega Desama, for hans overordentligt store engagement og for de resultater, Parlamentet som helhed har tilkæmpet sig!

Formanden
Selvom dette egentlig ikke er i overensstemmelse med forretningsordenen, hr. Mombaur, så kan så velopdragne tilkendegivelser som Deres ikke undgå at blive bemærket.
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt) Indstilling (A4-0143/98) af Bloch von Blottnitz for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om Rådets fælles holdning (C4-0032/98-97/0106(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om et flerårigt program til fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet - ALTENER II
(Formanden erklærede den således ændrede fælles holdning for godkendt)
De Luca
Hr. formand, jeg vil bede om, at det fremgår af protokollen, at jeg fra nu af ikke er til stede og ikke deltager i afstemningen.

Formanden
Hr. De Luca, det vil blive noteret.
ændringsforslag 29
Pirker
Hr. formand, jeg bad allerede før denne afstemning om ordet af en ganske enkel grund. Der findes her øjensynligt på flere sprog en oversættelse, som kan misforstås, og denne oversættelse, som kan misforstås, af dette ændringsforslag 29 kan så også have ført til et ganske andet afstemningsresultat. Det drejer sig her om en foranstaltning mod ungdomsarbejdsløshed. Mange unge er uddannet til forkerte erhverv, til erhverv, der ikke er efterspørgsel efter. Derfor lyder forslaget her, at Kommissionen i en kvalitativ erhvervsbehovsanalyse skal undersøge, hvilke erhverv der faktisk er efterspørgsel efter. Denne analyse skulle så stilles til rådighed for medlemsstaterne, og medlemsstaterne afgør, hvorvidt de vil gøre brug af denne information og ændre deres uddannelsesplaner eller ej. Det vil sige, at det drejer sig om en service, og medlemsstaterne afgør på frivillig basis, om de vil ændre noget eller ej. I en del oversættelser er det blevet til et bindende forslag, og derfor kan det have ført til en forvanskning af afstemningsresultatet. Jeg beder Dem derfor om at lade afstemningen om ændringsforslag 29 gå om.

Formanden
Hr. Pirker, vi vil kontrollere oversættelsen fra tysk til de øvrige sprog. Deres ændringsforslag er blevet vedtaget. Jeg gav Dem ikke straks ordet, men vi forsøger at gennemføre afstemningerne så hurtigt som muligt, fordi vi ellers vil blive alt for sent færdige, og jeg kan ikke afbryde denne rytme ved hele tiden at give ordet til kollegerne.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Formanden
Så er vi færdige med denne sag, jeg kan naturligvis ikke ønske ordføreren tillykke!

Medina Ortega
Hr. formand, jeg har bedt om ordet, fordi, eftersom formanden i dette tilfælde ikke kan lykønske ordføreren, så vil jeg gøre det på vegne af Den Socialistiske Gruppe.

Formanden
Der er altid den spanske høflighed, og i hr. Medina Ortegas tilfælde også den socialistiske høflighed, som jeg er taknemmelig for.

Thors
Hr. formand, vi ville undgå problemer som det, der lige blev rejst af hr. Medina Ortega, hvis ordføreren ikke ville lede mødet, når vi behandler dennes betænkning.

Formanden
Fru Thors, som De ved, er dette en normal praksis, når der ikke er problemer med betænkningerne, og dette har aldrig skabt det mindste problem før.
Betænkning (A4-0134/98) af Ettl for Udvalget om Sociale Anliggender om forslag til Rådets direktiv (KOM(97)0486 - C4-0061/97-97/0265(CNS)) om sikring af, at arbejdstagere og selvstændigt erhvervsdrivende, der flytter inden for Den Europæiske Union, kan bevare deres supplerende pensionsrettigheder
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Soltwedel-Schäfer
Hr. formand, jeg beklager, men jeg har ikke herfra kunnet se så korrekt som De, at der virkelig blev stemt med et klart flertal imod ændringsforslag 3, 4 og 5 fra De Grønne.
Ærligt talt, det kan jeg heller ikke forestille mig, fordi Rådet og Kommissionen i går i spørgetiden om dette emne var indforstået med det. Det var indholdet i denne spørgetid. Det er blevet bekræftet. Der findes allerede arbejdsgrupper på økologiseringsområdet i tekstilindustrien.

Formanden
Fru Soltwedel-Schäfer, som De udmærket ved, er det Parlamentet, som i sin visdom har ret til at afgøre sin holdning uden at tage hensyn til hverken Rådets eller Kommissionens holdninger eller andres holdning. Dette sker hele tiden, det vigtige er, hvad Parlamentet vedtager og mener, og jeg tror ikke, der er nogen grund til at kommentere dette. Parlamentet har truffet en beslutning. Det forkastede to ændringsforslag og accepterede det efterfølgende.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Ullmann
De Grønnes Gruppe er enig med Kommissionen og Parlamentets flertal om, at videreudviklingen af markedet for elektroniske tjenester på den ene side - pay-TV, pay-per-view, pay-radio, online adgang til databaser - og den nuværende retlige fragmentering af dette marked i de nationale lovgivninger gør en regulering på fællesskabsplan uomgængelig nødvendig.
Det foreliggende direktiv opfylder dette formål, for så vidt det ved sin sammenføring af definitioner på beskyttede tjenester på fællesskabsplan stiller en tilstrækkelig omfattende og tilstrækkelig fleksibel ramme til rådighed for anvendelsen af det indre markeds regler og for udelukkelse af alle ulovlige adgangsteknikker.
Vi deler Økonomi- og Kulturudvalgets opfattelse, at der trods de reguleringer, der findes andre steder, også i dette direktiv er sørget for, at betydningen af beskyttelse af ophavsrettigheder over for kommercielle interesser respekteres, at der uafhængigt af markedsinteresser sikres adgang til offentlige informationer, og at det ved hjælp af krypteringsteknikker er muligt at beskytte privatsfæren.
Vi er også enige med dem, som afviser enhver begrænsning af definitionerne i art. 1c og e.
Nordirland
Formanden
Jeg lod Dem overskride tiden, da jeg må indrømme, at jeg havde det lidt skidt med her til morgen at have givet nogle af Deres kolleger muligheden for at få ordet. Derefter befandt jeg mig i en vanskelig position, da forsamlingen så rigtigt nok forlangte, at der ikke skulle være nogen diskussion. På den anden side havde jeg allerede overladt gulvet til et par stykker, og jeg havde det dårligt i kraft af Deres anmodning. Jeg gav Dem derfor ekstra tid for at yde Dem gengæld.

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne gøre det fuldstændigt klart i dag, hvorfor jeg stemmer mod denne holdning. Jeg håber, at fru Malone kan blive for at høre hvorfor, da det måske kan hjælpe hende. Det var fordi Den Socialdemokratiske Gruppe ikke var forberedt på at inkludere nedlæggelse. Fru Malone, lad mig fortælle Dem, at jeg ikke plukker enkelte dele ud. Lad mig yderligere sige, at denne aftale aldrig ville være kommet på plads, hvis det ikke var for min partileders mod og beslutsomhed.
Jeg kan fortælle Dem og Den Socialdemokratiske Gruppe, at jeg her i Parlamentet taler på vegne af den største gruppe af unionister i Nordirland. Hvis Den Socialdemokratiske Gruppe ønsker at se bort fra, hvad vi føler, ønsker at se bort fra, hvad vi siger, og ønsker at se bort fra, hvad vi virkelig mener i vores hjerter, så kan I gøre det. Men det koster, og det koster dyrt. Deres kammerat, ministeren, viste os i går, at hun ikke en gang kunne være afbalanceret i Parlamentet i sine bidrag.
Fru Malone, lad mig slå fast her i Parlamentet i dag, at jeg vil have, at alle terrorister nedlægger våbnene. Jeg vil have dem til at aflevere dem. Jeg er klar over, at de ikke vil aflevere dem alle, men de bør i det mindste angive, i hvor stor udstrækning de vil aflevere dem. Jeg vil gerne sige, desværre, at Parlamentet sendte den forkerte besked til unionisterne, som jeg repræsenterer i Nordirland. Jeg skal tage en dårlig besked med hjem til min partileder. Pæne ord er ikke nok, vi har brug for handling. Hvis I vil have samtykke, hvis I vil have almindelig enighed, må I arbejde for det. Jeg så ingen forsøg på at opnå almindelig enighed i Den Socialdemokratiske Gruppe her i salen. Jeg har intet imod andre grupper i disse forhandlinger, det var kun Den Socialdemokratiske Gruppe.

Crowley
Jeg vil gerne udtrykke min absolutte støtte til den aftale, den irske og britiske regering samt de politiske partier i Nordirland nåede frem til langfredag. Den forpligtelse, der blev vist af de to regeringer og særligt premierminister (Taoiseach) Bertie Ahern samt premierministeren, afspejler det dybe ønske hos befolkningen i Irland og Storbritannien om retfærdig og varig fred for alle.
Tiden tillader ikke, at jeg gennemgår listen over alle deltagere i processen. Det ville dog være en forsømmelighed fra min side ikke at mindes den tidligere irske premierminister (Taoiseach) Albert Reynolds og premierminister John Majors store mod og visioner. De nuværende forhandlingers succes kan spores tilbage til underskrivelsen af Downing Street-deklarationen i 1993, som angav parametre for samarbejde, gensidig respekt, lighed og en reformering af ulighederne, der var dybt rodfæstet i systemerne.
Det meget udhængte dokument mellem Hume og Adams var bemærkelsesværdigt, idet det bragte de nationalistiske partier til forhandlingsbordet. Dog hjælper medtagelsen af repræsentanter for loyalistiske paramilitære grupper med til at sikre, at alle traditioner omfattes.
Den nuværende støtte, både den økonomiske og moralske, fra institutionerne i Den Europæiske Union har været af afgørende betydning for processen. Europa har aldrig mistet troen på, at det irske folk ville nå til et forlig, der afspejler forskellige traditioner, samtidig med at man bygger på fælles mål og idealer.
Den 22. maj stemmer Irland ved to enslydende folkeafstemninger om aftalen og de foreslåede ændringer i den irske forfatning, britisk forfatningsmæssig lovgivning og oprettelsen af nye nord-syd-råd. Mit ønske er et overvældende flertal for aftalen, man må gribe muligheden, når den byder sig .
Jeg vil gerne afslutte med to citater, det første af Abraham Lincoln: «with malice towards none; with charity for all; with firmness in the right, as God gives us to see the right, let us strive to finish the work we are in; « (lad os bestræbe os på at gøre vores arbejde færdigt uden at tænke dårligt om nogen, men med velvilje over for alle og med en fast tro på vores ret, sådan som den er givet os af Gud).
Afslutningsvis, de ofte citerede linjer fra forfatteren William Butler Yeats i the Lake Isle of Innisfree: «and I shall find some peace there for peace comes dropping slow; dropping from the veil of the morning to where the cricket sings.« (og der vil jeg finde fred, som langsomt sænker sig; sænker sig fra morgenens slør til det sted, hvor insekterne summer).

Hyland
Jeg vil gerne indlede mine kommentarer med at sige, at jeg hilser den irske fredsaftale velkommen, som man nåede frem til ved flerpartiforhandlingerne i Belfast langfredag.
Jeg vil i særdeleshed gerne hylde de politiske partier, der havde modet og overbevisningen til at deltage i disse forhandlinger og til at sikre en afbalanceret og retfærdig aftale.
Denne aftale er et afbalanceret og fornuftigt forlig, der anerkender de forskellige værdier og kulturer i Irland.
Modstandere af aftalen kan ikke komme med nogen form for udvikling, der finder sted, som fremmer freden og genforeningen i Irland.
Denne aftale skal have muligheden for at få succes, og et rungende JA på begge sider af den irske grænse ville være et fornuftigt skridt i den rigtige retning.
Jeg hilser Den Europæiske Unions rolle og støtte i forbindelse med freds- og forsoningsprocessen velkommen, og jeg håber, at det vil fortsætte i nær fremtid.
betænkning (A4-0130/98) af von Wogau
Berthu
Hr. formand, Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa har i forbindelse med afstemningen om betænkningen af hr. von Wogau om konvergensbetingelserne for indførelsen af den fælles mønt villet lave et lille eksperiment for at vise den store afstand, der adskiller Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter med hensyn til kontrollen med Den Monetære Union.
Vi fremsatte således to ændringsforslag, der ord for ord gengav de ønsker, som den franske nationalforsamling havde givet udtryk for i sin beslutning af 22. april 1998. Dels et ønske om, at formanden for den kommende Europæiske Centralbanks direktion regelmæssigt skulle komme og gøre rede for bankens målsætninger og aktiviteter over for nationalforsamlingens kompetente organer, dels et ønske om, at der oprettes et interparlamentarisk udvalg vedrørende euroen, der skulle omfatte repræsentanter for Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter, og som regelmæssigt skulle gennemføre offentlige høringer af de ansvarlige for Den Europæiske Centralbank om målsætningerne med den kommende monetære politik.
Dette lille eksperiment taler for sig selv. Europa-Parlamentet har netop med et stort flertal afvist disse to forslag og har endog vedtaget et modsatrettet forslag, der siger "at Europa-Parlamentet som den eneste direkte valgte EU-institution har en formel rolle som den Den Europæiske Centralbanks samtalepartner«. I teksten fra Europa-Parlamentet fastsættes desuden en meget overfladisk kontrol af Den Europæiske Centralbank, der ikke sætter spørgsmålstegn ved dens suverænitet. Det er vores Parlaments egne ord.
Den rolle, som de nationale parlamenter eventuelt kunne spille, er således helt udeladt i denne erklæring. Jeg vil gerne understrege, at vi godt var klar over, at en vedtagelse af vores ændringsforslag ikke på grundlæggende vis ville havde ændret ved den monetære unions antidemokratiske karakter, men afvisningen af disse forslag tydeliggør bare den lærestreg, som den franske nationalforsamling må huske at tage til efterretning. Europa-Parlamentet vil således aldrig acceptere, at der afgives den mindste magt til de nationale parlamenter i Unionen, fordi det i virkeligheden ønsker, at disse parlamenter og de lande, hvis ønsker de udtrykker, skal være fuldstændig underlagt Europa-Parlamentet. Den kontrol, som Europa-Parlamentet udfører, vil dog aldrig have samme legitimitet som de nationale parlamenter, fordi afstanden til borgerne er for stor. Den Europæiske Monetære Union er således opbygget på en måde, der gør, at den mest legitime parlamentariske kontrol samtidig er den mest umulige at gennemføre. Demokratiet går en meget usikker fremtid i møde, hvis systemet gennemføres i sin nuværende form.

Formanden
Hr. Berthu, jeg har ikke for vane at kommentere indlæggene, men jeg må nu sige, at De lyder helt profetisk i dag.

Ripa di Meana
Hr. formand, jeg har stemt imod denne betænkning, fordi den bekræfter den eurofanatiske linje, som er en linje, der i overdreven grad går ud på at opfylde den fælles mønts målsætninger uden at forsøge på samme tid at nå frem til en fælles økonomisk politik. I betænkningen accepteres desuden en overordnet rolle, der fører til, at Den Europæiske Centralbank får en status som noget utilnærmeligt, der er uden enhver form for demokratisk kontrol. Ved at bøje sig for alt dette bekræfter flertallet desværre, at det ønsker en underordnet rolle til Europa-Parlamentet..

Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi har i dag stemt nej til denne betænkning. Det har vi primært gjort af følgende årsager:
ØMU'en vil ikke kun føre til en fælles pengepolitik. Skridtet videre til en fælles finans- og skattepolitik vil man blive tvunget til at tage, uanset om man vil eller ej, ellers risikerer valutaunionen at bryde sammen på grund af problemer med eksterne chok, ringe bevægelighed blandt arbejdskraften m.m.-At overlade beslutningsretten over penge-, finans- og skattepolitik til uafsættelige bankdirektører i Frankfurt, som ikke kan afkræves politisk ansvar, er at udarme demokratiet.-En øget føderal styring af EU's medlemsstater vil indebære, at politiske beslutninger træffes stadig længere fra borgerne. Demokratiet vil blive yderligere udarmet i Europa.-ØMU'en er et økonomisk risikoprojekt. I bedste fald bliver de positive effekter marginale, i værste fald bliver konsekvenserne alvorlige. Hvis den fælles valuta kommer i krise, så ved vi af erfaring, at det er de svage grupper i samfundet, der må betale.-ØMU-projektet er ikke politisk forankret blandt borgerne i mange af EU's medlemsstater. Demokratiet er for vigtigt til at blive manipuleret. Et politisk projekt af denne type skal have støtte fra et flertal i befolkningen for at blive gennemført. Hvis de politisk valgte repræsentanter fremturer og gennemfører et risikoprojekt, som ikke har folkets støtte, skades tilliden til demokratiet alvorligt.
Bébéar
Vi indledte i går en historisk uge. Den Økonomiske og Monetære Union, som vi har arbejdet på i mange år, ser nu virkelig dagens lys, eftersom vi netop har valgt den første række deltagerlande.
Vi har i løbet af de sidste mange måneder og år haft mulighed for at undersøge både fordele og ulemper på næsten alle områder. Der er dog en sag, som jeg gerne vil vende tilbage til, og som var genstand for talrige diskussioner for femten dage siden.
Den kommende overgang til euroen bekymrer således mange økonomiske og politiske beslutningstagere i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Der blev talt meget om dette på Den Paritetiske Forsamling AVS/EØF.
En af de væsentligste bekymringer vedrører omfordelingen af indflydelse i disse områder til fordel for en svingende dollar og til skade for Europa. Man frygter ligeledes de efterfølgende sociale, etniske og politiske spændinger, der kan opstå i en mere eller mindre nær fremtid, bl.a. i Centralafrika.
Vores overgang til den fælles mønt må ikke få os til at glemme vores eksterne økonomiske partnere. En bedre integration af Afrika og de vestindiske områder samt stillehavsområderne skal fortsat være en prioritet.
Det monetære samarbejde bør fastholdes således, i sin nuværende form, med en forankring af euroen som resultat. Dette princip, der er defineret i Maastricht- og Amsterdam-traktaterne, kan der ikke rokkes ved. Vi skal dog forblive agtpågivne på grund af de juridiske tvetydigheder i disse traktater. Europa-Parlamentet har også på dette område en vigtig politisk rolle med hensyn til verdensbalancen og tredjelandenes udvikling.
Jeg støtter betænkningen af von Wogau på alle områder. Det skal dog ikke få os til at glemme, at den kommende eurozone kan bidrage til at styrke vores partneres økonomi og give os en bedre adgang til det globale marked.

Cardona, Rosado Fernandes, Girão Pereira
For mange, deriblandt os selv, udgør denne betænkning den sidste politiske holdning, som EP kan indtage til grundlaget - eller ikke grundlaget - for den fælles mønt, før den formelt antages. Man vil selvfølgelig kunne komme til at indtage andre holdninger senere, men intet vil mere være, som det har været indtil nu. Derfor tillægger vi denne betænkning en politisk betydning, der er væsentlig større end den, som i snæver forstand afspejles af det, der står i den.
Vi har altid givet udtryk for vores forbehold med hensyn til »euro nu«, især hvad angår det valg, som Unionen har truffet med først at foretrække en nominel konvergens mellem medlemsstaterne, hvor vi havde foretrukket, at der først var en reel konvergens. Det er blevet sagt, og det siges endnu i dag, at den vil følge, som om den blev trukket med, ligesom det er blevet sagt og stadig siges i dag, at den fælles mønt vil være universalmidlet for de forskellige problemer, som EU står over for, med arbejdsløshedsproblemet i spidsen. Realistisk set er vi ikke enige!
Betænkningen er ikke dårlig i sig selv: Den tager udgangspunkt i rigtige konstateringer, men føjer imidlertid dertil værdidomme, der efter vores mening godt kan undværes; den retfærdiggør det politiske kriterium for, at yderligere to lande kan være med i euroens »førergruppe«, hvilket indfører et fleksibilitetsbegreb, hvad angår opfyldelsen af de kriterier, der er fastsat i en traktat, hvad vi blot vil påpege; og den bekræfter overdragelsen af suverænitet fra medlemsstaterne til fællesskabets sfære, indtil videre med hensyn til pengepolitikken, hvad vi betragter som en intellektuel og politisk ærlighed, som mange ikke har udvist eller ikke har villet påtage sig i lang tid.
At stemme for denne betænkning ville således være at sige, at vi altid har været enige i det, som man har besluttet siden begyndelsen, hvad angår antagelsen af den fælles mønt, hvilket ikke er tilfældet; at stemme imod denne betænkning ville på den anden side være at sidde demokratiets regler overhørig, ikke at anerkende de anstrengelser, som så mange har ydet, i særdeleshed de respektive medlemsstater, det ville altså være ikke at lade tvivlen komme den anklagede til gode. Vi har derfor afholdt os fra at stemme, og dét uden nogen intention om, at vi i fremtiden vil kunne hente politisk-partimæssig dividende ud af de vanskeligheder, som vi efter vores opfattelse sandsynligvis vil komme til at stå over for på grund af euroen. Sagen er indlysende nok væsentligt alvorligere... Det er derfor, at vores afholdelse fra at stemme i sig indeholder en supplerende stemme; gid vi måtte tage fejl!

Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for betænkningen af Karl von Wogau om indførelsen af den fælles valuta. Betænkningen konkluderer, at 11 medlemsstater: Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg, Holland, Østrig, Portugal og Finland opfylder de nødvendige betingelser for at kunne deltage i ØMU'ens tredje fase, og at disse lande bør være med fra starten, den 1. januar 1999. Kommissionens rapport »EURO 1999« godtgør, at de 11 førnævnte medlemslande opfylder de nødvendige betingelser for deltagelse i ØMU'ens tredje fase. De danske socialdemokrater finder, at disse 11 lande kan deltage i ØMU'ens tredje fase, og ønsker ikke at forhindre, at disse lande indgår dette tættere samarbejde med hinanden. Denne holdning er i overensstemmelse med regeringens position.
Desuden glæder vi os over følgende centrale holdninger:
Nødvendigheden af demokratisk kontrol med Den Europæiske Centralbank. Det er vigtigt at sikre åbenhed i EU's institutioner. Livslang videreuddannelse med udgangspunkt i et styrket uddannelsessystem er vigtigt for bekæmpelse af arbejdsløsheden. Betænkningens appel til Rådet om at gennemføre de forpligtelser om en aktiv beskæftigelsespolitik, der blev indgået ved det ekstraordinære topmøde i Luxembourg.De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet støtter ikke dele af betænkningen om koordinering af skattesystemer og satser. Vi understreger, at Danmarks fire forbehold, herunder forbeholdet for ØMU'ens tredje fase, ikke anfægtes.

Lindqvist (ELDR), Eriksson og Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling (V)
ØMU'en er et centralistisk højrisikoprojekt med svag folkelig forankring. ØMU'en prioriterer prisstabilitet og lav inflation. EU er ikke et optimalt valutaområde, og de forskellige medlemslandes økonomier er alt for forskellige til at gennemføre en fælles valuta. Der er stor risiko for, at ØMU'en med dens ensidige indretning på inflationsbekæmpelse fører til stigende arbejdsløshed. Forskellene mellem vækstregioner og affolkningsområder kan blive forstærket med voksende regionale ubalancer til følge.
ØMU'en fører til en stærk centralisering og afdemokratisering af økonomi-, penge- og valutapolitikken, som på længere sigt kan komme til også at omfatte skatte- og finanspolitikken. Dette fremgår også af betænkningen, som taler om »en øget koordinering af skattesystemer og -satser«.
ØMU'en handler om økonomi, men er i høj grad et politisk projekt mod øget overstatslighed og centralisering. ØMU forøger de føderale indslag i EU i retning mod en statsdannelse - EU-staten.
ØMU og den nye valuta, euroen, skal styres af Den Europæiske Centralbank, ECB. ECB får større uafhængighed og magt end nogen anden bank i verden. ECB's direktion, som vælges for otte år og ikke kan afsættes, får en kolossal indflydelse på valuta-, rente- og øvrig økonomisk politik, som direkte påvirker mennesker, regioner og nationer. Den demokratiske kontrol er svag.
Kommissionen har fremlagt en henstilling om at indføre den fælles valuta i 11 medlemsstater den 1. januar 1999. Det er disse staters valg. Sveriges rigsdag har besluttet ikke at deltage i ØMU'ens 3. fase fra den 1. januar 1999. Dette er en klog beslutning. ØMU'en er behæftet med de samme økonomiske og demokratiske mangler, uanset hvor mange lande, der er medlemmer af valutaunionen. På baggrund af ovenstående har vi stemt nej til henstillingen.

Lienemann
Jeg går ind for en fælles mønt. Jeg stemte ja til Maastricht. Jeg siger derimod nej til overgangen til euroen inden for de nuværende rammer og nej til betænkningen af hr. von Wogau, fordi der ikke er et minimum af demokratiske og sociale garantier, og fordi den samlede ligevægt, der blev lagt op til i Maastricht, ikke overholdes.
Sådan som situationen er i øjeblikket, er overgangen til euroen ikke en overførsel af staternes suverænitet til de demokratiske europæiske institutioner, men derimod en ren og skær afskrivning af befolkningernes suverænitet. Den monetære magt overføres fuldstændigt til Den Europæiske Centralbank, der bliver den mest uafhængige bank i verden. Bankens beføjelser er fastsat i en traktat. Den amerikanske centralbanks og den tyske Bundesbanks beføjelser bygger på love, der giver parlamenterne og regeringerne mulighed for nemt at ændre disse, hvilket sikrer dem muligheden for at blive hørt i tilfælde af alvorlige problemer. Dette er ikke tilfældet med Den Europæiske Centralbank, der således har frie hænder.
Situationen forværres også af, at der ikke findes nogen europæisk regering på det økonomiske område, fordi der således over for Centralbanken ikke findes nogen legitim magt, der repræsenterer EU's interesser, og den ikke er forpligtet til at "gennemføre regeringens politik«, som det i dag er tilfældet for den tyske Bundesbank. Hr. von Wogau nævner ikke engang Euro-Rådet i sin betænkning, som man kunne håbe med tiden kunne blive denne uundværlige økonomiske regering.
Vi overlader således vores monetære skæbne til en institution uden kontrol eller demokratisk modvægt, hvilket i sig selv er uacceptabelt. Men situationen forværres med stabilitetspagten, der stadfæster alle de afgørende kriterier for en makroøkonomisk politik, hvormed alle vores økonomier holdes i en varig gabestok. Man kan til hudløshed diskutere, hvorvidt de kriterier, der er valgt, er velfunderede eller ej, og den risiko, som de indebærer for vores sociale sikring samt for vores lønninger og de offentlige tjenesters fremtid. Dette er en del af den normale debat, der finder sted i et demokrati. Men problemet ligger netop i, at disse parametre, disse makroøkonomiske valg, der har en så afgørende betydning for beskæftigelsen og vores dagligliv, ikke længere afhængigt af omstændighederne fastsættes af regeringerne eller en europæisk regering ud fra de ønsker, befolkningerne giver udtryk for på deres stemmesedler. De vil være urørlige, afgjort én gang for alle, og vil endog skulle gennemføres på ubønhørlig vis, eftersom der foreskrives strenge straffe til de lande, der ikke overholder bestemmelserne.
De monetære og makroøkonomiske valg vil således ikke længere være resultatet af en politisk beslutningsproces. Vi vil komme til at betale en høj pris for denne fornægtelse af de demokratiske fremskridt, som med møje og besvær er opnået af dem, som gennem tiderne har bekæmpet pengenes og de stærkes magt med almen nyttig interesse og befolkningernes suverænitet som eneste våben. Ved afstemningen om Maastricht-traktaten indgik gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union desuden i nogle bredere rammer. Samtidig med, at den fælles mønt blev dannet, skulle Europas politiske union gå ind i en ny fase, og man skulle med regeringskonferencen forsøge at opnå afgørende institutionelle fremskridt - men elefanten, Amsterdam, er nedkommet med en mus. Den Økonomiske og Monetære Union kører i højeste gear, det politiske Europa står i stampe, og det sociale Europa findes kun på tegnebrættet.
Det har ikke været muligt at opnå den forventede ligevægt mellem det monetære og økonomiske område på den ene side og det sociale på den anden side. Allerede dengang var man stærkt optaget af det evindelige spørgsmål om arbejdsløshed og vækst. Jacques Delors udgav en hvidbog om vækst og beskæftigelse, hvor han bl.a. forudså et opsving gennem et program med store anlægsarbejder, et opsving, der ikke har set dagens lys. Han anbefalede en udvikling af skatter og afgifter, hvormed der skulle indføres en ny balance mellem arbejde og kapital, idet sidstnævnte fik større værdi, blev bedre betalt og begunstiget frem for lønmodtagerne og de produktive aktører.
Hverken et internt opsving eller en mere retfærdig skattelovgivning har gjort det muligt på afgørende vis at reducere arbejdsløsheden. Man kan endog frygte, at alle de økonomiske politikker i stabilitetspagten sammen med den manglende mulighed for at anvende valutaen som reguleringsredskab kun efterlader én parameter til at påvirke konkurrenceevnen, nemlig lønomkostningerne, der vil blive trukket nedad, som det i øvrigt allerede alt for ofte er tilfældet.
De samme dumpingtendenser ses med hensyn til de skattemæssige forhold, hvilket medfører enorme risici for finansieringen af den sociale sikring eller den offentlige sektor. Man kan her skue harmoniseringsidéen mere eller mindre i horisonten. På det sociale område er der ikke planlagt nogen konkret konvergens med hensyn til beskyttelsen af lønmodtagere eller de mest svage. Det sociale Europa er gået over til telefonvagt, som det var tilfældet i Vilvorde, og den næsten blinde tiltro til konkurrencen for enhver pris medfører desværre ofte både arbejdsløshed og social tilbagegang. Dette kan ikke blive ved.
På det politiske og sociale område har man således ikke overholdt de løfter, der blev afgivet i Maastricht. Euroen skal gennemføres, men for at det skal lykkes, bør man afvise stabilitetspagten og hurtigst muligt udarbejde en ny traktat , der indfører en europæisk økonomisk regering, styrker de demokratiske institutioner og samhørigheden i EU, indfører kriterier for social konvergens og harmoniserer i opadgående retning.
I dag medfører Den Økonomiske og Monetære Union en svækkelse af det politiske og sociale Europa. Man bør genskabe balancen, således at disse tre søjler i den europæiske konstruktion kan gennemføres sideløbende.

Lukas
Medlemmerne Raschhofer, Hager, Linser og Lukas har på grund af den dårlige oversættelse forvekslet ændringsforslag 11 og artikel 11. Vi ville stemme for ændringsforslag 11. Vi stemte ved en fejltagelse imod.
Endvidere ville fru Raschhofer og hr. Lukas stemme for artikel 12.

Pinel
Vi er med skabelsen af Den Økonomiske og Monetære Union vidner til en begivenhed, der har usædvanlig stor betydning, og som historisk set er meget sørgelig. Den Økonomiske og Monetære Union markerer afslutningen på vores nationers suverænitet, frihed og uafhængighed. Denne suverænitet er ikke noget, vi ejer, men noget, vi har i forvaring. Vi har modtaget den af vores fædre, og vi har pligt til at give den videre i uberørt stand til vores børn.
Ud over afskaffelsen af CFA-francen markerer Den Økonomiske og Monetære Union desuden afslutningen på samarbejdspolitikken mellem Frankrig og Afrika, og der er god grund til at frygte, at dette tab ikke vil blive kompenseret af et føderalistisk Europa. Det markerer afslutningen på flere årtiers forbindelser, der ikke altid har været lige heldige, men altid hjertelige og udbytterige.
Som det understreges af Dominique Souchet, og fordi afskaffelsen af francen også er et dødbringende slag for CFA-francen, er det således et dødbringende slag for hele det fransktalende Afrika. Ved at acceptere Den Økonomiske og Monetære Union påtager den franske regering og den franske præsident sig det historiske og meget tunge ansvar for afståelsen af det fransktalende Afrika.
Et Europa med den fælles mønt er et Europa med kommerciel egoisme, der ignorerer og foragter Afrika, selvom det er både Frankrigs og Europas pligt at hjælpe det sorte kontinent med at udvikle sig og give det mulighed for at brødføde sine børn.
Dette pengenes Europa, der foragter både stater og mennesker, er ikke vores Europa.

Rovsing
Betænkningen af von Wogau anbefaler Parlamentet at godkende Kommissionens henstilling om, at tredje fase skal indledes den 1. januar 1999 med 11 medlemsstater. De sidste års økonomiske udvikling i Europa har vist, at det er muligt for de europæiske lande at stabilisere deres økonomier. Renteniveauet er lavt, inflationen lav og stabil, og arbejdsløshedsniveauet er i mange europæiske lande på vej ned. Denne stabilisering vil på sigt vise sig at være vigtig for velfærden og dermed freden i Europa. Med en fælles valuta og én europæisk centralbank vil grundlaget for yderligere økonomisk fremgang være sikret. Transaktionsomkostningerne for virksomheder vil nemlig falde, og prisniveauet vil blive mere gennemsigtigt. Altsammen til stor fordel for både virksomheder og forbrugere i Europa. Jeg tilslutter mig afsnittet i betænkningen om, at landenes store gældskvoter fortsat skal nedbringes, og jeg giver betænkningen min fulde støtte.

Souchet
Initiativbetænkningen af hr. von Wogau har helt tydeligt ikke andre ambitioner end at være et simpelt ekko af Kommissionens holdning, og den opfordrer os til uden modstand og helst med en vis lystighed at spille rollen som registreringskontor til tonerne af sangen: «Lad os glæde os over snart at se den samme mønt sejle fra det irske hav til det ægæiske hav...«.
Man forsikrer os, at euroen vil være stabil, stærk, jobskabende, og at den i endnu større grad vil styrke prisstabiliteten. Vi er badet i en eufori på bestilling. Alle de reelle problemer ved overgangen til euroen fejes behændigt ind under gulvtæppet. Det eneste vigtige er, at »den valutapolitiske suverænitet kan overdrages til Den Europæiske Centralbank pr. 1. januar 1999« og »straks at gennemføre bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten«.
Et af de problemer, der ignoreres, er bl.a. et privilegeret forhold med hensyn til udvikling, nemlig mellem Frankrig og landene i franc-området.
Franc-området udgør en betydelig udviklingsfaktor, bl.a. fordi den inden for et område med monetær stabilitet fremmer de direkte europæiske investeringer og de afrikanske landes adgang til de europæiske kapitalmarkeder.
Hvilke konsekvenser vil overgangen til euroen have for franc-området? Det er et alvorligt spørgsmål, der skal diskuteres på grundlag af seriøse og præcise økonomiske og finansielle undersøgelser, der skal være både forudgående og obligatoriske, og ikke på grundlag af ideologiske cirkelbeviser.
Hvor er disse undersøgelser? Da jeg måtte konstatere, at de ikke fandtes, anmodede jeg om, at dette punkt blev føjet til Rocard-betænkningen, og Europa-Parlamentet støttede mig i dette. Det er således ikke normalt, at man indtil videre kun har beskæftiget sig med Den internationale Valutafond, bl.a. den risiko, som overgangen til euroen medfører for de pågældende afrikanske landes konkurrenceevne.
Den officielle holdning er, at franc-området, der er resultatet af en budgetaftale og ikke en monetær aftale, ikke vil blive påvirket af overgangen til euroen. Men er det sikkert? Hvordan kan franc-området forblive et franc-område, når den franske franc, som er den nationale referencemønt, forsvinder? Hvordan vil man forvalte CFA-francens paritet i forhold til euroen? Vi får at vide, at franc-området, der reguleres på grundlag af det franske budget, ikke vil blive et euro-område. Men hvordan bevare bilaterale rammer, når Frankrig selv kommer til at indgå i multilaterale rammer?
En række af Frankrigs partnere, f.eks. Tyskland, foreslår, at kompetencen med hensyn til disse monetære aftaler overføres på europæisk plan. Efter at have forkastet denne analyse, ser det nu ud til, at den franske regering, hvis jeg da ellers skal tro hr. Strauss-Kahns udtalelser den 25. marts i år til den franske nationalforsamlings udenrigsudvalg, anerkender at være nødsaget til at dele denne forvaltning. Frankrig skal således bevare den løbende forvaltning af aftalerne, mens de europæiske partnere skal høres i tilfælde af en ændring af CFA-francens paritet eller ved indlemmelse af nye medlemmer i området.
Hvilken stabilitetsgaranti vil de afrikanske lande så opnå ved denne fælles forvaltning af franc-området? Risikerer det ikke til sin tid at medføre alvorlige uoverensstemmelser inden for Euro-Rådet, hvilket kan resultere i stor usikkerhed med hensyn til landenes vekselkurser i franc-området, med hensyn til retningslinjerne for fastsættelsen af disse vekselkurser og endog med hensyn til selve områdets uforgængelighed, hvis det skulle falde en af de elleve medlemmer af Den Monetære Union ind, at franc-området udgjorde en instabilitetsfaktor, der kan påvirke forvaltningen af den fælles mønt, også selvom den pågældende pengemængde er relativ lille? Dette er således et usikkerheds- og uroelement, der kan have alvorlige konsekvenser for partnerlandenes økonomiske og sociale fremtid, idet de hidtil har satset på et tæt udviklingssamarbejde med Frankrig og Europa.

Spiers
Jeg kan ikke støtte von Wogau-betænkningen. Den hilser indførelsen af en fælles europæisk valuta velkommen. Jeg tror ikke, at valutaer i elleve forskellige økonomier kan slås sammen uden enten en konjunkturnedgang og arbejdsløshed i de mindre konkurrencedygtige lande eller en stor stigning i de politiske og økonomiske beføjelser i Den Europæiske Union. Denne tendens til politisk union er naturligvis årsagen til, at mange mennesker støtter den fælles valuta, men jeg mener ikke, at en enorm stigning i Den Europæiske Unions beføjelser og budget har offentlighedens samtykke. Ej heller mener jeg, at magt på noget tidspunkt kan kontrolleres tilstrækkeligt godt demokratisk i et område, der er så stort og forskelligartet som det forudsete.
Det Europæiske og Monetære Instituts rapport antyder, at de elleve valgte valutaer i sandhed kan konvergeres. Der har faktisk været en imponerende grad af konvergens, men beslutningen om at starte EMI med elleve medlemmer er tydeligvis politisk, ikke teknisk eller objektiv. Ingen kan være i tvivl om, at hvis Sverige havde ønsket at deltage, havde de fået lov. Hvis Italien havde meldt ud, at de ikke ønskede at deltage, er det lidet usandsynligt, at man ville have fortalt dem, at betingelserne i Maastricht-traktaten juridisk set nødvendiggjorde deres medlemskab.
Projektet med den fælles valuta har været drevet af politik og er designet til at ende i en politisk union. Det ser jeg ikke som noget ønskeligt. Ej heller kan jeg retfærdiggøre den smerte, som den rejse vil forårsage.

Torres Marques
Jeg har stemt for betænkningen om indførelse af den fælles mønt, idet jeg glæder mig over de fremskridt, der er sket i EU's medlemsstater med hensyn til konvergens ud fra det oprindelige perspektiv i ØMU'ens tredje fase, der har ført til lave inflationsrater, lave rentesatser på langt sigt, til mindre valutaudsving og en tydelig konsolidering af de offentlige budgetter.
Jeg glæder mig specielt over, at mit eget land på grund af en rigtig økonomisk politik gennemført af de portugisiske regeringer kan opfylde de konvergenskriterier, der er nødvendige for at træde ind i ØMU'ens tredje fase den 1. januar 1999. Det er blevet opnået uden en forøget skattebyrde, men god vækst i såvel offentlige som private investeringer, navnlig takket være støtten fra Fællesskabets fonde, og med en mærkbar stigning i vægten af de sociale udgifter på statsbudgettet.
Jeg lykønsker PSE-parlamentsgruppen for, at det er lykkedes os at fjerne fra denne betænkning appellen om straks at implementere stabilitets- og vækstpagten, thi dét kunne af borgerne blive forstået som et negativt tegn for euroen.

Virrankoski og Väyrynen
ØMU'en er et centralistisk højrisikoprojekt med svag folkelig forankring. ØMU'en prioriterer prisstabilitet og lav inflation. EU er ikke et optimalt valutaområde, og de forskellige medlemslandes økonomier er alt for forskellige til at gennemføre en fælles valuta. Risikoen er stor for, at ØMU'en med dens ensidige indretning på inflationsbekæmpelse fører til stigende arbejdsløshed. Forskellene mellem vækstregioner og affolkningsområder kan blive forstærket med voksende regionale ubalancer til følge.
ØMU'en fører til en stærk centralisering og afdemokratisering af økonomi-, penge- og valutapolitikken, som på længere sigt kan komme til også at omfatte skatte- og finanspolitikken. Dette fremgår også af betænkningen, som taler om »en øget koordinering af skattesystemer og -satser«.
ØMU'en handler om økonomi, men er i høj grad et politisk projekt mod øget overstatslighed og centralisering. ØMU'en forøger de føderale indslag i EU i retning mod en statsdannelse - EU-staten.
ØMU'en og den nye valuta, euroen, skal styres af Den Europæiske Centralbank, ECB. ECB får større uafhængighed og magt end nogen anden bank i verden. ECB's repræsentanter, som vælges for otte år og ikke kan afsættes, får en kolossal indflydelse på valuta-, rente- og øvrig økonomisk politik, som direkte påvirker mennesker, regioner og nationer. Den demokratiske kontrol er svag.
indstilling (A4-0140/98) af Desama
Bernardini
Vi skal i dag udtale os om Rådets fælles holdning om fælles regler for det indre marked for naturgas. Vi vil med vores afstemning godkende samtlige bestemmelser, der sigter på indførelsen af det indre marked for energi.
Med »elektricitetsdirektivet« som inspirationskilde skal gasmarkedet respektere samme store principper (adgang til nettet, subsidiaritet, gensidighed osv.).
Jeg vil gerne rose vores ordfører, vores kollega Claude Desama, og insistere på et stærkt princip, nemlig den progressive og kontrollerede åbning af markedet. Vi kan ikke acceptere fra den ene dag til den anden at åbne så følsomt et marked for den fri konkurrence, og dette i forbrugerinteressernes navn. Vi er ikke modstandere af denne åbning. Vi ønsker bare en tilpasningsperiode for de erhvervsdrivende. Vi ønsker at undgå en »anarkistisk« situation, der bringer principperne om offentlig forsyningspligt i fare.
Det drejer sig ikke for os om at forsvare monopoler, men om at forsvare borgernes interesser med hensyn til deres ret til offentlig forsyning, herunder de grundlæggende love på dette område.
Jeg tænker også på disse virksomheders personale, som jeg gerne vil hylde, og jeg ville gerne kunne berolige dem med hensyn til deres frygt for en åbning af markedet.
Rådets fælles holdning er et godt kompromis. Vi skal holde fast i dette og ikke give efter for »total liberalisme«.

Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for betænkningen af Claude Desama. Dette er gjort ud fra en betragtning om, at et samlet direktiv for markedet for naturgas er ønskeligt. Den aftale, som nu er på plads, er en kompromisaftale mellem medlemslandene, og vi betragter det som den bedst mulige aftale, der kunne opnås i betragtning af de store uoverensstemmelser, der herskede. Ydermere har Europa-Parlamentet haft stor indflydelse på det nuværende forslag fra Kommissionen. Det er en mangel ved Kommissionens forslag, at der ikke er foreslået en tidsramme for en revision af anvendelsen af direktivet. Det er derfor udmærket, at der er stillet et ændringsforslag om, at Kommissionen 3 år efter direktivets vedtagelse skal foretage en revision.

Lindqvist
Der bør udvises stor tilbageholdenhed med udbygningen af naturgassen, hvis de mere miljøvenlige, holdbare og vedvarende energikilder såsom bioenergi, biogas, vind- og solkraft skal kunne vokse sig stærke.
indstilling (A4-0143/98) af Bloch von Blottnitz
des Places
ALTENER II-programmet supplerer Kommissionens rammeprogram for forskning og udvikling, som gennem JOULE og THERMIE gør det muligt at finansiere forskning og udvikling (JOULE), demonstration (THERMIE) og spredning af teknologier (ledsageforanstaltninger).
ALTENER II-programmet er således en forløber for de aktiviteter, der finder sted i forbindelse med rammeprogrammet, og sigter på at fremme deres gennemtrængning på markedet ved at øge brugernes tillid til teknologier for vedvarende energikilder. Dette program henvender sig således ikke ensartet til alle vedvarende energikilder, men først og fremmest til de teknologier, der er tilstrækkelig udviklet til, at de kan finde anvendelse på markedet.
Ved afstemningen om Hautala-betænkningen om brændstofkvaliteten i februar måned stemte vores gruppe for indførelse af miljøstandarder, der medfører anvendelsen af biobrændstoffer. Dette ALTENER II-program bør derfor lade biobrændstoffer indgå i de vedvarende energikilder, og vi glæder os over dette initiativ fra Kommissionen.
Der er dog problemer med konsekvensen. Man har således inden for rammerne af Agenda 2000 ikke overvejet nogen specifik foranstaltning, der gør det muligt at udvikle biobrændstoffer. I sin reform af den fælles markedsordning for "store afgrøder« foreslår Kommissionen tværtimod en obligatorisk braklægningskvotient på 0 %, samt at støtten til olieholdige afgrøder tilpasses støtten til kornsorter på strå, under henvisning til Blair House-aftalerne, der begrænser industribrakken, og en fremtidig potentiel rentabilitetsgevinst i produktionen af olieholdige afgrøder ved hjælp af, naturligvis, genetisk modificeret frø. Vi anmoder derfor om, at Kommissionen på dette område fastsætter specifikke foranstaltninger, der giver mulighed for at anvende landbrugsprodukter til non-food-anvendelser, herunder som vedvarende energikilder.
Der er ligeledes problemer med konsekvensen hos Kommissionen, idet den angriber en medlemsstat (nemlig Frankrig), når landet for at fremme anvendelsen af biobrændstoffer og dermed miljøvenlige brændstoffer anvender skattemæssige incitamenter.
I denne sag som i mange andre anmoder vi derfor Kommissionen om at være mere konsekvent. Mange af de aktiviteter, som de forskellige generaldirektorater gennemfører, står ofte i modsætning til hinanden og ophæver hinanden. I dette tilfælde agter Kommissionen at udvikle et program, der skal fremme de vedvarende energikilder, samtidig med at den forhindrer medlemsstaterne i at træffe de skattemæssige foranstaltninger, der kan fremme anvendelsen af vedvarende energikilder, og samtidig med at den tilsidesætter de anstrengelser, som de europæiske landmænd har gjort for at oprette og investere i en sektor, hvor landbrugsprodukter anvendes som brændstof.
betænkning (A4-0135/98) af Castagnetti
Bernardini
Vi kan kun glæde os over Kommissionens forslag om indholdet af medlemsstaternes faglige uddannelsessystemer og -ordninger. Dette er endnu en indfaldsvinkel i bekæmpelsen af arbejdsløsheden, der især rammer de unge.
Jeg støtter fuldt ud dette initiativ vedrørende et europæisk uddannelsesforløb, der giver de unge mulighed for at veksle mellem uddannelser i forskellige medlemsstater. Dette forsøg, der har vist sin berettigelse på universitetsniveau i forbindelse med Erasmus-programmet, skal bygge på et tæt samarbejde mellem uddannelsesinstitutionen og "værtspartneren«.
Vores ordfører henviser med rette til oprettelsen - inden for rammerne af Leonardo-programmet - af et "Erasmus for lærlingeuddannelser«. Vi bør give det mulighed for at eksistere og straks iværksætte pilotprojekter. Millioner af unge er interesseret i en lærlingeuddannelse. Vi bør åbne den europæiske horisont og give mulighed for en frugtbar udveksling af erfaringer.
Vi må endelig ikke glemme at henvende os mere målrettet til de væsentligste interesserede, nemlig de små og mellemstore virksomheder. Disse virksomheder er jobskabende og skal derfor være involveret og deltage i disse europæiske uddannelsesforløb.

Darras
Jeg glæder mig over denne betænkning, der svarer på Kommissionens initiativ, som sigter mod at fremme mobiliteten på tværs af grænserne inden for uddannelse og erhvervsuddannelse. Vi kan på et tidspunkt, hvor Det Europæiske Råd i Luxembourg har forpligtet sig til at fremme beskæftigelsesmulighederne for de unge og til at give dem en bedre uddannelse, kun hilse dette forslag velkommen.
Som medlem af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier kan jeg dog kun gentage bemærkningerne fra vores ordfører, hr. Kerr. Vi skal give os selv midlerne til at føre den politik, vi ønsker, med risiko for at foranledige nogle forventninger, der ikke vil blive indfriet. Der skal træffes en række stærke både finansielle, juridiske og sociale ledsageforanstaltninger for, at lærlingenes nødvendige mobilitet kan blive en realitet.
Jeg støtter derfor denne betænkning, idet jeg gerne vil præcisere, at mobilitet går hånd i hånd med: -en definition af lærlingenes status (rettigheder og pligter), -koordination mellem Kommissionen, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter med henblik på bevidstgørelse af den offentlige opinion, -adgang til de nødvendige (budgetmæssige, juridiske og praktiske) midler til de uddannelsessøgende, -opfølgning af denne uddannelse.
betænkning (A4-0083/98) af Monfils
Lindqvist
Der er ikke anført nogen holdbare grunde til at overdrage det velfungerende mellemstatslige projekt om arrangementet »Europæisk kulturhovedstadsår«. Der er heller ikke noget, der taler for, at en placering inden for rammen af Fællesskabets virksomhed med ensartede kulturprogrammer, fælles finansiering osv. skulle være en bedre organisering. Udvidelsen til at vælge byer i hele Europa er derimod positiv.

Papakyriazis
"Den Europæiske Kulturby er et arrangement, som blev iværksat på initiativ af Melina Mercouri i Ministerrådet i juni 1985 med henblik på at bidrage til en tilnærmelse af de europæiske folk«.
Sådan starter Monfils-betænkningen, og der henvises også hertil i betragtningerne i Kommissionens dokument.
På foranledning af Melina Mercouri blev Athen i 1985 udnævnt til den første europæiske kulturby, og siden kom i 1997 (som den første i arrangementets "anden fase«) Thessaloniki.
Jeg tror, at Melina Mercouris initiativ og vision har vist sin berettigelse med den almindelige tilfredshed med det arrangement, der har fået en fast plads som et ægte symbol på kulturen i EU.
Monfils-betænkningen, som vi forhandler i dag, samt Kommissionens tilgrundliggende forslag, tilsigter en yderligere styrkelse og støtte til programmet for de europæiske kulturbyer.
I denne forstand er det med fornøjelse, at vi støtter Monfils-betænkningen i den overbevisning, at dette udgør endnu et skridt på vejen mod en stærkere og mere effektiv europæisk kulturforståelse- og politik!
betænkning (A4-0136/98) af Anastassopoulos
Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet stemmer for betænkningen af Anastassopoulos. Men efter vores mening er flere af Parlamentets ændringsforslag uklare både i deres formulering og i relation til deres forventede konsekvenser. Vi er i særlig grad betænkelige ved de ændringsforslag, som kan fortolkes sådan, at man vil kriminalisere videregivelse af information, der letter uautoriseret adgang til informationstjenester - også selvom det ikke sker i kommercielt øjemed. En sådan tankegang kan vi ikke tilslutte os. Vi tvivler også på nødvendigheden af en meget restriktiv regulering på fællesskabsplan inden for dette område. Mange af de problemstillinger, der berøres, løses allerede i dag udmærket i medlemsstaterne.
betænkning (A4-0134/98) af Ettl
Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for et direktivforslag, som skal gøre det lettere for arbejdstagere og selvstændige at flytte inden for EU. Det bliver lettere og mere overskueligt at flytte til udlandet, hvis man kan bevare sin supplerende pensionsordning i hjemlandet. Med dette direktivforslag vil man kunne bevare sine pensionsrettigheder samlet på et sted, nemlig i hjemlandet, og man vil også kunne få udbetalt sin supplerende pension, selvom man opholder sig i udlandet.
Vi er ligesom LO betænkelige ved, at udenlandske arbejdere kan komme til at virke som løntrykkere i værtsmedlemslandet. Supplerende pensioner er en del af lønnen, og hvis udstationerede arbejdstagere ikke har samme arbejds- og ansættelsesvilkår som arbejdstagere i hjemlandet, kan de komme til at virke som løntrykkere. Problemet er imidlertid, at princippet om, at man skal indbetale til sin gamle ordning, er hele fundamentet for direktivet. Vi stemmer derfor for direktivforslaget. Og vi håber, at man finder en løsning på problemet i Rådet. Det kunne eventuelt ske ved, at arbejdsmarkedets parter skal anerkende de bidrag, der indbetales i oprindelseslandet, som svarende til de bidrag, der indbetales i værtsmedlemslandet.

Theonas
Det forslag til direktiv, som vi her behandler, indgår i de foranstaltninger, som bebudes i Kommissionens grønbog om de supplerende pensioner i EU. Forslaget indgår i den almindelige tendens til at styrke systemer med private supplerende pensionsordninger i et forsøg på at få lønmodtagerne til at forstå nødvendigheden af at skære ned på ydelser og stramme betingelserne for pensionsordninger under de offentlige forsikringsinstitutioner; det forsøger at imødegå et særdeles alvorligt problem, som udvandrede arbejdstagere med pensionsrettigheder står over for, når de, fordi de ikke længere opholder sig i det land, hvor pensionspengene er optjent, må se deres supplerende pensionsrettigheder gå tabt eller tabe kraftigt i værdi, og det forsøger at tilpasse de gældende fællesskabsrammer til virkeligheden i dagens Europa.
Dette direktivforslag er koncentreret omkring spørgsmålet om ligebehandling af vandrende arbejdstagere og sikring af de pensionsrettigheder, de har optjent, når de flytter til en anden stat. Men der tages ikke hensyn til problemet med de lange ventetider for at behandle disse pensionsrettigheder, og ej heller belyses problemet med den dobbelte beskatning i tilfælde af overførsel af erhvervede pensionsrettigheder til en anden stat. Fra dette synspunkt er det nødvendigt at tage yderligere initiativer, og vi støtter da også ændringsforslagene i denne retning.
Vi mener, at erhvervede pensionsrettigheder i et system med supplerende pensionsordninger bør opretholdes, hvis pensionsmodtageren flytter til en anden medlemsstat, i nøjagtigt samme omfang som hvis den pågældende var forblevet i den oprindelsesstat, hvor han optjente sine pensionsrettigheder. Vi mener, at det er vigtigt at sikre beskatning af pensionsmodtagerne i opholdsstaten, samt at der indføres specielle bestemmelser for arbejdstagere, der forflyttes til udlandet.
Betænkningen gør ganske rigtigt opmærksom på en række utilstrækkeligheder i det foreslåede direktiv, og vi er enige i en række af de ændringsforslag, der stilles. Efter vores mening bør arbejdstagernes rettigheder sikres fuldt ud, også i tilfælde af flytning til en anden stat, og vi vil støtte enhver foranstaltning, der går i denne retning.

Titley
Jeg støtter denne betænkning i dag, da pensionsrettighederne for alt for mange af vores borgere ikke er tilstrækkeligt beskyttede, når de fører EU-idealet ud i livet og flytter til en anden medlemsstat. Det er derfor op til os, der har noget at skulle have sagt på EU-plan, at få rettet op på problemet.
Det er på tide, at pensionsrettighederne for mennesker, der betaler til en supplerende pensionsordning, bliver ordentligt beskyttet, når de flytter til et andet land. Denne beskyttelse bør inkludere både lønmodtagere og selvstændige. Det omtålelige spørgsmål om, hvordan disse bidrag og fordele skal beskattes samtidig med, at man undgår dobbelt beskatning, er nødt til at blive undersøgt på EU-plan for at sikre statskassen og den hårdtarbejdende borger retfærdighed.
Sådanne internationale arbejdere med supplerende pensioner gør faktisk to af de ting, som tidligere generationer af politiske ledere opfordrede dem til at gøre - de kører ud for at lede efter arbejde - i stedet for at sætte deres lid til, at staten sørger for alle deres behov i forbindelse med pension. De bør ikke længere straffes for at følge de råd, de blev givet af dem, de valgte ind i regeringen for så mange år, ikke mindst i mit eget land.
betænkning (A4-0133/98) af Gasòliba i Böhm
Berthu
I betænkningen af Gasòliba i Böhm konstateres et økonomisk opsving i Europa, og det erklæres, at det inden for rammerne af Den Økonomiske og Monetære Union vil være muligt at forstærke dette opsving ved at skabe betingelserne for et stabilitetsområde.
Vi har dog en mere nuanceret opfattelse: Selvom der i dag findes et opsving i Europa, som ved forsynets hjælp er blevet styrket af en kapitaltilgang fra Sydøstasien, risikerer den fælles mønt og den "superstat«, der om kort tid vil opstå, derimod at begrænse væksten. Jeg mener desuden ikke, at den europæiske økonomi takket være Den Økonomiske og Monetære Union vil opnå stabile rammer: Ved at gennemføre den fælles mønt på et tidspunkt, hvor de nødvendige betingelser ikke er til stede, vil man tværtimod indføre et europæisk instabilitetsområde for flere årtier.
Et andet element, der hæmmer væksten, er, at Den Europæiske Centralbank sikkert vil fastsætte kortfristede rentesatser, der er højere end i dag, for således at opbygge sin troværdighed, især hvis euro-området omfatter 11 meget heterogene lande.
Endelig vil den fælles mønt kræve skattestigninger, hvilket aldrig er gunstigt for væksten. Nedbringelsen af den offentlige gæld i løbet af de senere år er i høj grad opnået gennem en stigning af beskatningen og socialsikringsbidraget, der nåede et rekordniveau på 42, 4 % af de europæiske BNP'er i 1996. Dette er dog ikke det værste. Den fælles mønt vil rent strukturmæssigt kræve nye skatter. Der findes et nyt bevis for dette i forslaget fra Gasòliba i Böhm, som blev vedtaget af Europa-Parlamentet, og som "fuldt ud støtter Kommissionen i den opfattelse, at der er øget behov for en strukturel tilpasning - med aktiv og øget anvendelse af de europæiske strukturfonde inden for rammerne af ØMU'en «. Ligesom de øvrige europæiske institutioner og regeringer er Europa-Parlamentet således overbevist om, at den fælles mønt - ved at fjerne mulighederne for justering af økonomierne gennem de interne vekselkurser - vil kræve et betydeligt europæisk budget til som kompensation at varetage en finansiel omfordeling mellem landene.
Man vil således erstatte de spontane justeringer af pengemarkedet med kostbare bureaukratiske justeringer. Man vil afskaffe usikkerheden omkring de interne vekselkurser ved samtidig at generere betydelige skadelige effekter for hele økonomien. Den positive effekt af forenklingen ved den fælles mønt vil således blive ophævet, og det endelige resultat vil ikke være til gavn for væksten.

Fourçans
Jeg er i det store hele tilfreds med betænkningen af vores kollega Gasòliba i Böhm. Han tilslutter sig Kommissionens vision med hensyn til de økonomiske fremskridt, der er opnået i hele Den Europæiske Union. Der er på ny vækst, og rentesatserne og inflationsraterne er historisk lave. Samlet set er det lykkedes de fleste lande i EU at opfylde de kriterier, der blev fastsat i Maastricht-traktaten. Alle disse tegn giver anledning til at håbe på et langsigtet økonomisk opsving.
Som det understreges af vores ordfører, skal vi dog ikke give os hen i lyksalig optimisme og kun betragte de gode tal. Faktum er nemlig også, at arbejdsløsheden forbliver høj i en række medlemsstater, og selvom vi nu er i besiddelse af det nødvendige fundament, der kan bidrage til at løse arbejdsløshedsproblemet og støtte den langsigtede vækst, er dette ikke tilstrækkeligt. Det skal således bemærkes, at der ligger betydelige forhindringer i vejen for gennemførelsen af vores foretagende. Der investeres ikke tilstrækkeligt, de alt for høje udgifter til arbejdskraft, der ikke er lønmodtagerrelateret, og de alt for stive og tunge administrative formaliteter forhindrer virksomhederne i at fungere og handle effektivt, eller også skyldes dette en arbejdskraft, der ikke altid er tilpasset de teknologiske forandringer. Der skal på grundlag af denne konstatering foretages betydelige reformer. Disse reformer skal foretages på ovenstående områder, men også de skattemæssige forhold gennem et mindsteniveau for skattemæssig koordinering mellem landene i euro-området og en nedbringelse af de omkostninger, der er forbundet med lønnen, herunder lønnen til de ufaglærte.
Jeg glæder mig sluttelig over betænkningens skepsis med hensyn til en nedsættelse af arbejdstiden, der skulle være obligatorisk i hele EU, og som desuden er i strid med nærhedsprincippet. Jeg vil endog gerne gå så langt som at sige, at det ligeledes er en dårlig idé at gøre dette obligatorisk for et helt land. Vi bør overlade det til arbejdsmarkedets parter at forhandle på virksomhedsniveau, hvor man råder over de nødvendige informationer for at træffe en beslutning. Jeg frygter desværre, at beslutningstagerne i mit land ikke deler denne opfattelse.
Afslutningsvis til jeg ligesom ordføreren gerne tilføje, at vi ikke skal sælge skindet, før bjørnen er skudt. Selvom opsvinget er til stede, behøver det ikke nødvendigvis være af længere varighed. Vores økonomier kan hurtigt blive udsat for rystelser, f.eks. store svingninger i dollarkursen eller uventede konsekvenser af krisen i Sydøstasien. Dette er i øvrigt grunden til, at Kommissionen burde levere en analyse, der dækker mere end en to-årig periode.
Jeg lykønsker ordføreren med en udmærket betænkning, som jeg giver min fulde støtte.

Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for betænkningen af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm om vækst og beskæftigelse i en stabilitetsorienteret ØMU. Betænkningen konstaterer, at den meget hurtige nedbringelse af de offentlige underskud i mange af EU's medlemsstater forud for starten på ØMU'ens tredje fase har haft uheldige konsekvenser for beskæftigelsen i EU. Derfor er det vigtigt, at EU's medlemslande intensiverer bestræbelserne på at bekæmpe arbejdsløsheden, ligesom Danmark har gjort det.
De danske socialdemokrater finder, at arbejdsløshed er et af de værste problemer i EU i dag, og glæder sig over følgende centrale holdninger:
Man bør intensivere bekæmpelsen af arbejdsløsheden under henvisning til topmødet i Luxembourg. Øget mobilitet mellem forskellige erhverv og sektorer. Man bør gennemføre benchmarking som et led i at udvikle overvågningen af arbejdsmarkedet. Drastiske nedskæringer af lønningerne på ufaglært arbejdskraft er ikke en farbar vej til at skabe beskæftigelse. Det skaber kun ny fattigdom og kan true den sociale samhørighed i Europa. Der er behov for at koordinere EU-landenes minimumserhvervsbeskatning, hvorved man undgår, at landene tager arbejdspladser fra hinanden gennem skattedumping.De danske socialdemokrater støtter ikke en fælles sænkning af skattesatserne og deler ikke betænkningens tro på, at nedbringelse af momsen vil have nogen nævneværdig effekt på beskæftigelsen.

Lienemann
Jeg stemmer imod betænkningen af hr. Gasòliba i Böhm om meddelelsen til Rådet og Europa-Parlamentet, der har titlen »Vækst og beskæftigelse i en stabilitetsorienteret ØMU - Økonomisk-politiske betragtninger med henblik på de kommende overordnede retningslinjer for 1998«, først og fremmest fordi diagnosen af de nuværende forskellige vanskeligheder i Europa forekommer mig utilstrækkelig. Der mangler således to grundlæggende elementer: Det første element er, at hvis arbejdsløsheden er et væsentligt problem, så er den stigende fattigdom, usikkerhed og ulighed lige så bekymrende, idet visse lande påstår at have en lav arbejdsløshedsprocent samtidig med, at antallet af fattige lønmodtagere og udstødte vokser kraftigt.
At fornægte dette er at acceptere en "amerikansk« model, der ikke har noget til fælles med den europæiske sociale model, og at acceptere, at der sættes spørgsmålstegn ved de garantier, som lønmodtagerne har modtaget, en række sociale standarder og en lønnedgang under henvisning til konkurrenceevnen.
Det andet element er den utilstrækkelige indre efterspørgsel og det daglige forbrug, der begrænser evnen til øget vækst.
Betænkningen bygger endvidere på en politisk overbevisning, idet det uden argumentation påstås, at medlemsstaternes gennemførelse af konvergenskriterierne og af den monetære ideologi automatisk vil løse vores beskæftigelses- og vækstproblemer.
Det er med hensyn til beskæftigelsen iøjefaldende, at der ikke er sket nogen afgørende eller større nedgang i arbejdsløsheden, der således er nået op på et betragteligt niveau. Desuden burde man medregne alle arbejdssøgende og de, der søger et andet arbejde, fordi de ikke er i stand til at dække deres behov.
En vækst på 2-3 % er ikke tilstrækkelig, og det er under alle omstændigheder ikke nok til at nedbringe arbejdsløsheden, som betænkningen og Kommissionen åbenbart har valgt at affinde sig med. Når man tænker på, hvor hurtigt tingene går, hvornår vil vi så opnå fuld beskæftigelse? Efter at have læst betænkningen... aldrig.
Europa kunne dog godt gøre en indsats for at støtte væksten og beskæftigelsen, og dette på mindst tre områder:
1.Ved at gennemføre en idé fra Hvidbogen, der i sin tid blev præsenteret af Kommissionen og Jacques Delors, nemlig gennemførelsen af store europæiske anlægsprojekter for at fremskynde moderniseringen og iværksættelsen af store netværk til transport og telekommunikation.2.Ved at indføre en europæisk afgift på kapitalbevægelser og en harmonisering i opadgående retning af beskatningen af kapital og ejendom og ved at nedsætte momsen, især på nødvendighedsvarer, i jobskabende sektorer eller inden for multimediabranchen.3.Ved at arbejde for en massiv nedsættelse af arbejdstiden i Europa. Betænkningen af hr. Gasòliba er fuldstændig uacceptabel med hensyn til et opsving på lønområdet i Europa og i bredere forstand med hensyn til at fremme idéen om social konvergens, hvormed vores sociale standarder harmoniseres i opadgående retning.4.Ved at stimulere forskning og fornyelse samt udvikling af nye teknologier og ved at stimulere kreativiteten på alle områder, herunder kultur.Det må dog konstateres, at hverken Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik eller Europa-Parlamentet har valgt at følge disse forslag. Jeg stemmer derfor imod denne betænkning, der er gennemsyret af den "fælles tankegang«.

Lindqvist
Betænkningen indeholder flere gode forslag til at forbedre beskæftigelsen, f.eks. lavere beskatning på arbejde, investeringer for at forøge den indenlandske efterspørgsel samt afbureaukratisering. ØMU'en er ikke den rigtige vej til holdbar vækst, et godt miljø og regional balance. Skatteomlægning, kortere arbejdstid, investeringer i fremtidssektorer som miljø og ny teknik skal ske inden for rammerne af en økonomi med øget regional og lokal mangfoldighed samt reduceret centralisering.

Theonas
Endnu en gang nægter Europa at tage ved lære af konsekvenserne af den politik, som EU og medlemsstaterne har fulgt. Tværtimod ønskes der en styrkelse af stramningspolitikken og begrænsningerne af de offentlige budgetter gennem endnu en formindskelse af det offentlige forbrug, "byrden« til de offentlige pensioner, sundhedsudgifterne og arbejdsløshedsudbetalingerne.
Det bliver stadig tydeligere, at ikke alene den monetære og valutariske politik, men også økonomipolitikken, går gennem EU, mens de nationale regeringer omdannes til rene forvaltningsinstanser, der skal udføre de kvælende instrukser fra Bruxelles.
Kommissionen har nået det punkt, hvor den overdrager til lønmodtagernes faglige organisationer at påtage sig ansvaret for udviklingen af beskæftigelsen, og den opfordrer dem til at gennemføre "pragmatiske, kollektive overenskomster«, for ellers kan de betragte sig selv som ansvarlige for en forøgelse af arbejdsløsheden og følgen af virksomhedsflytninger! Dialogen mellem arbejdsmarkedets parter anvendes på den mest provokerende måde som en trojansk hest til at ødelægge arbejdsmarkedet og det sociale sikringssystem.
Der er heller ikke i Kommissionens dokument den mindste henvisning til lønmodtagernes livskvalitet og konsekvenserne af stramningspolitikken, og der er ikke et eneste konkret initiativ til at indføre produktive investeringer, bortset fra de kendte teorier om konkurrenceevne og resultater af investeringer, der ikke kommer. Dette generer ikke Kommissionen det mindste, selvom kapitalen i øjeblikket er inde i gode konjunkturer - som den selv er klar over, for de gode tider medvirker til en forøgelse af eksporten og af profitten og en formindskelse af skattebyrden for virksomhederne og formuerne samt af arbejdsomkostningerne pr. produktionsenhed, der nu er lavere end i 1979 - så foretager den sig alligevel intet i retning af produktive investeringer. Betænkningen fra Europa-Parlamentets Økonomiudvalg går i samme retning. Den accepterer Kommissionens holdning og hele logikken i ØMU'en, og den kræver en fremskyndelse af nedbrydningen af arbejdsmarkedsrelationerne og det offentlige socialsikringssystem. De enkelte forbehold, hvoraf nogle endog er korrekte, er utilstrækkelige, eftersom ingen jo kan mene, at den indenlandske efterspørgsel og det private forbrug uanset udviklingsniveauet ikke har nogen indflydelse, og derfor blot kræve nye indgreb i udgifterne, en "fortsat lønmæssig tilbageholdelse«, en formindskelse af lønomkostningerne på arbejdsmarkedet og sikring for hver pris af et "højt resultat af investeringerne«, det vil sige høje profitter. Det er ikke tilfældigt, at de ændringsforslag, som vi har stillet på udvalgsplan, forkastedes af socialisterne og kristdemokraterne.
Vi vil stemme imod betænkningen af Gasòliba i Böhm, fordi den indgår i en politik, som indtil i dag har ført til, at beskæftigelsesproblemet, fattigdommen og den sociale udstødelse har antaget voldsomme dimensioner, og som er gennemført uanset den skade, som påføres udviklingen og den virkelige konvergens.
Særligt i dag op til beslutningen om, hvilke lande der skal medvirke i eurozonen fra den 1. januar 1999 og EU's overgang til en ny integrationsfase, vil vi gerne understrege, at den eneste måde at imødegå de alvorlige problemer i den europæiske økonomi, som lønmodtagerne i alle medlemsstaterne er stillet over for, er, at man afviser den nominelle konvergens' og stabiliseringens logik og indfører en anden alternativ opfattelse, der sætter fokus på udvikling, der støtter lønmodtagernes indkomster, der sikrer og udvider deres rettigheder under hensyn til de muligheder, som den teknologiske udvikling giver, der fremmer de produktive investeringer, der sætter en stopper for storkapitalens immunitet, og som giver mulighed for bredere ændringer, der kan fremme visionen om et andet Europa, et fredens, fremskridtet og det sociale velfærds Europa. Påbegyndelsen af ØMU&#x02BC;ens tredje fase og indførelsen af langt strammere indkomstpolitikker inden for rammerne af perspektiverne i stabilitetspagten vil blot vise befolkningerne, at der er et endnu kraftigere behov for en sådan udvikling. Vi vil gerne gå forrest i denne udvikling og beslutsomt støtte vores kamp på det arbejde, der udføres både på nationalt plan og på fællesskabsplan.
beslutning (B4-0438/98) om tekstil- og beklædningsindustrien
Cellai
 - (IT) Det forhold, at der inden for tekstil- og beklædningsindustrien er tabt mere end 600.000 arbejdspladser i løbet af mindre end 5 år gennem en massiv og fortsat afskedigelsespolitik, giver anledning til stor bekymring.
Vi håber, at Rådet vil udstikke en ny fælles strategi for at fremme sektorens tilpasning her før en ny liberalisering på verdensplan. Spredningen af teknologi og teknologioverførsel samt anvendelse af informationsteknologier kan utvivlsomt medvirke til at fremme denne sektors mulighed for at komme ud af den krise, hvori den befinder sig. Men dette er ikke tilstrækkeligt!
Det er i et vist omfang meget vigtigt at genlancere og standse tabet af industriel vækst i denne sektor, for der er industrier, der tilpasser sig de økonomiske ændringer hurtigt, og andre, der har svært ved at ændre deres situation.
Kommissionens handlingsplan er vigtig og må hilses velkommen, men den udgør ikke en reel strategi af den simple grund, at der ikke er nogle ægte løsninger, der er egnet til konkrete sager og, hvad der er endnu mere alvorligt, der er ikke tilstrækkelig finansiering stillet til rådighed. Dette er så meget desto mere foruroligende, fordi tekstil- og beklædningsindustrien udgør rygraden i udviklingen af en stor del af EU's regioner, som allerede nu befinder sig i alvorlige økonomiske vanskeligheder.
Det er nødvendigt at finde frem til en anden og ny strategi for tekstilsektoren, der kan sætte fokus på gennemførelsen af et af de grundlæggende principper i selve EU-opbygningen: princippet om økonomisk og social samhørighed mellem de regioner, hvor denne sektor har stærke rødder.

Ewing
Det skotske højland og de skotske øer består af et stort område, der er dybt afhængigt af tekstilindustrien: Harris Tweed, Johnstone Mills i Elgin, Brora Mills og Shetland Knitwear. Nogle af deres produkter påvirkes negativt af import, og nogle af de eksporterende stater overholder ikke internationale konventioner inden for sociale og beskæftigelsesmæssige betingelser.
Vi støtter handlingsplanen og det europæiske overvågningsorgan for tekstil.

Torres Marques
Jeg har stemt for beslutningsforslaget vedrørende tekstil- og beklædningsindustriens konkurrenceevne, fordi jeg som medlem fra et land, hvor denne industri har en stor økonomisk vægt, mener, at Kommissionen bør forbedre sin aktionsplan for denne sektor, idet den skal tage hensyn til, at det drejer sig om en af de vigtigste industrisektorer i EU, med 2, 25 millioner arbejdspladser, som navnlig beskæftiger kvindelig arbejdskraft i mere end 120.000 virksomheder.
Når den ændrer sin plan, bør Kommissionen tage hensyn til mange regioners afhængighed af tekstil- og beklædningsindustrien, af hvilke mange er mindre udviklede regioner eller i industriel nedgang, og behovet for at forbedre de disponible finansieringsrammer for at øge disse regioners og selve denne sektors konkurrenceevne.

Theonas
Det forslag til handlingsplan, som Kommissionen har forelagt om tekstil- og beklædningsindustrien, indgår i en generel strategi for at øge konkurrencedygtigheden gennem en formindskelse af de arbejdsomkostninger, der ikke er bundet til lønudbetalingerne, at ændre arbejdsmarkedsrelationerne og yderligere at fremme "fleksibiliteten« på arbejdsmarkedet.
Der sættes ingen spørgsmålstegn ved det forhold, at der er tale om et traditionelt erhverv af strategisk betydning for en række lande i EU. Til det forhold, at mere end 600.000 arbejdspladser er tabt i de senere år, at der kan ses en tendens til at anvende fleksible og sæsonbetonede beskæftigelsesformer, at vi som helhed har en alvorlig produktionsforringelse, at de områder, der direkte afhænger af erhvervet, er inde i en nedgangsperiode, alt dette tages der ikke hensyn til. Ej heller det faktum, at der er tale om et af de erhverv, der har en stor andel i virksomhedsflytninger i den internationale storkapitals forsøg på at søge stadigt nye kæmpeprofitter.
Vi frygter, at Kommissionens retningslinjer går i en negativ retning og derfor negativt vil påvirke drøftelserne i Rådet og dermed også lønmodtagerne og de mange små og mellemstore virksomheder i sektoren, der ingen gavn vil få af strukturelle interventioner fra EU's side, for selv helt nede på særprogramniveau indeholder de nye forslag om strukturfondene i Agenda 2000 en ophævelse af RETEX-programmet.
EU har et stort ansvar for den liberalisering, der efter amerikansk forbillede har fundet sted på verdensplan af tekstil- og beklædningsindustrien og det forhold, at denne industri er omfattet af GATT-reglerne. EU sørgede ikke for en helt grundlæggende beskyttelse af den europæiske produktion over for den illoyale konkurrence fra lande, der praktiserer social dumping. Nu kommer de her bagefter og taler dobbeltmoralsk om et behov for beskyttelse, når heller ikke denne berømte socialklausul indgik i WTO-aftalen, og der ingen beskyttelse er i den modsætningsfyldte og ikke-bindende Singaporeerklæring.
EU må imødegå fænomenet med virksomhedsflytninger, som i Grækenland har taget et voldsomt omfang og anvendes som en trussel fra arbejdsgiversiden for at tvinge arbejderne til ikke at anvende de kollektive overenskomster og finde sig i middelalderlige arbejdsvilkår. Dette fænomen antager også andre dimensioner, når man tager i betragtning, at det er en branche med klart regional karakter, hvis problemer påvirker det økonomiske og sociale væv i hele regioner negativt og forværrer kløften mellem de mindre udviklede økonomier (som den græske) og økonomierne i de mere udviklede medlemsstater i EU.
EU har ligeledes et alvorligt ansvar for den politik, der følges i forbindelse med et af de vigtigste råstoffer i sektoren, nemlig bomuld. I stedet for at støtte produktionen af dette produkt, som EU er i underskud med, og medvirke til forhøjelse af investeringerne i tekstil- og beklædningsindustrien, sker der det modsatte med de bestemmelser, der indføres inden for rammerne af revisionen af den fælles landbrugspolitik - i form af produktionsnedsættelser og forhøjelser af medansvarskriterierne - således at man i virkeligheden opfordrer til virksomhedsflytninger eller overførelse af de første investeringsled i produktionen til billigere tredjelande.
Europa-Parlamentets holdning i den fælles beslutning, selvom den indeholder en række interessante forslag, navnlig hvad angår finansieringen inden for sektoren, anvendelse af internationale arbejdskonventioner og indførelse af foranstaltninger til bekæmpelse af social dumping, er som helhed snævert fokuseret på den nuværende situation og undgår at sætte spørgsmålstegn ved de store problemer i sektoren, virksomhedsflytningerne, der er et dødeligt slag mod den europæiske tekstil- og beklædningsindustri, og den almindelige krise og de foranstaltninger, der skal til for at imødegå den.
Erhvervets samlede problemer kan ikke løses uden en generel revision af "konkurrencedygtighedspolitikken« og af EU's industri- og handelspolitik. Kun en radikal anderledes politik, hvor spørgsmålet om konkurrencedygtighed gribes an fra et andet synspunkt, der omfatter støtte til produktion og investeringer, modernisering af eksisterende produktionsenheder, fremme til fuld og stabil beskæftigelse og foranstaltninger til at imødegå kommerciel og social dumping, vil kunne føre til en udvikling af erhvervet og en forøgelse af beskæftigelsen.
betænkning (A4-0125/98) af Pimenta
Souchet
Der mangler to grundlæggende elementer i de seneste GATT-aftaler, der har dannet grundlag for WTO, nemlig den miljømæssige dimension og den sociale dimension.
Hvad angår den miljømæssige dimension, der skal være genstand for en global indfaldsvinkel, som både berører miljøbeskyttelse, forbrugerbeskyttelse og de bioetiske aspekter, har man kunnet registrere nogle små fremskridt, herunder dannelsen af Handels- og Miljøudvalget.
Man begyndte at tale om forbindelsen mellem erhvervsaktiviteter og respekten for miljøet i slutningen af 80'erne, bl.a. med hensyn til fastsættelsen af regler til beskyttelse af havpattedyr, der var ofre for store 10 til 20 kilometer lange drivgarn, der anvendes i Stillehavet og i Det Indiske Ocean. Over for dette problem har Den Europæiske Union valgt at følge en standard, der er fastsat af FN, og som begrænser drivgarnenes længde til 2, 5 kilometer. Videnskabelige undersøgelser har påvist, at europæiske fiskeres fangst af delfiner har været meget begrænset, efter at denne begrænsning trådte i kraft (begrænsning, der ikke gælder i Østersøen, hvor fiskeri med drivgarn på 21 kilometer stadig er tilladt). Det er meget beklageligt, at Kommissionen på dette punkt har besluttet at se bort fra den internationale regel og helt forsøger at afskaffe anvendelsen af disse drivgarn i Atlanterhavet og i Middelhavet, idet dette forslag ikke bygger på videnskabelige betragtninger, men i virkeligheden er resultatet af en politisk studehandel. For at fjerne denne spærreminoritet har Kommissionen accepteret en fortsat anvendelse af drivgarn på 21 kilometer i Østersøen uden nogen egentlig videnskabelig begrundelse: Dette er et eksempel på, hvad man ikke skal gøre. De forvaltningsforanstaltninger, der respekterer miljøet, skal altid bygge på et seriøst videnskabeligt grundlag, da man ellers vil miste enhver troværdighed.
I 1986, på et tidspunkt, hvor landbrugsprodukterne blev indlemmet i den globale udvekslings farlige cyklus, uden at kende deres særlige karakteristika, var spørgsmålet om forholdet mellem handel og miljø ikke omfattet af det mandat, der blev givet forhandlerne i Punta del Este. Det blev kun tilføjet i sidste øjeblik, i den afsluttende fase af forhandlingerne omkring Marrakech-aftalen, og Handels- og Miljøudvalget (CTE) blev først oprettet lige før ministerkonferencen i Singapore i december 1996. Siden Marrakech bestræber USA sig systematisk på mest muligt at begrænse, at der tages højde for miljøet og menneskers beskyttelse inden for rammerne af WTO. Deres meget restriktive holdning under konferencen i Kyoto om klimaforandringerne illustrerer tydeligt denne vilje. De sager, der i øjeblikket behandles inden for rammerne af WTO, f.eks. bananer eller anvendelsen af hormoner til produktion af oksekød, viser, at principperne for forsigtighed og bæredygtig produktion fuldstændigt tilsidesættes af de amerikanske pressionsgrupper.
F.eks. i artikel 123 i beslutningen om hormoner fra WTO's appelinstans ses der fuldstændigt bort fra forsigtighedsprincippet, idet det anføres, "at det dog anses for unødvendigt og i øvrigt også uheldigt, at appelinstansen indtager en holdning vedrørende denne appel og om dette meget vigtige, men abstrakte spørgsmål. Vi må således konstatere, at selv ekspertgruppen ikke har afgivet nogen definitive konklusioner, hvad angår forsigtighedsprincippets status i den internationale lovgivning, og at forsigtighedsprincippet, i det mindste uden for rammerne af den internationale lovgivning på miljøområdet, afventer en normsættende formulering«.
Med hensyn til bioetikken udtaler den internationale lovgivning sig til fordel for patenter på gener til mennesker og dyr, selvom de produkter, der kommer fra naturens hånd, herunder dyr i opdræt, alle behandles som "lignende produkter« uanset produktionsmetoden (hyperintensivt opdræt, forringelse af miljøet osv.). Den internationale lovgivning fra WTO beskytter således anvendelsen og spredningen af genetisk modificerede organismer, samtidig med at man sørger for, at der ikke er nogen afgiftsfri toldbarrierer på "oppumpet« kød, der fremstilles med kunstige hormoner eller med en metode, der ikke tager højde for miljøet, forbrugerens beskyttelse eller dyrenes velfærd.
Den Europæiske Kommission udarbejder under pres fra miljølobbyen regelmæssigt meget indviklede direktiver om vandets kvalitet, dyrenes velfærd, transporten af levende dyr samtidig med, at den fuldstændig selvmodsigende underskriver frihandelsaftaler, hvor den "glemmer« at indføje klausuler, i henhold til hvilke de importerede produkter skal leve op til samme produktionskrav som de, der gælder for det europæiske landbrug. For at bygge en svinestald i Frankrig skal der f.eks. foretages en konsekvensanalyse, og man skal opnå de nødvendige tilladelser, hvilket ofte kræver en administrativ arbejdsgang på flere år. Hvis man vil bygge en svinestald i USA, tager det kun tre dage at opnå en tilladelse, og miljøkravene eksisterer næsten ikke.
Vi har nu fået fremlagt en ny lovgivning om læggehøners velfærd, hvilket kræver en fordobling af arealet pr. høne. Dette medfører paradoksalt nok en stigning i dødeligheden på grund af kannibalisme (undersøgelse foretaget af det franske center for veterinære og levnedsmiddelundersøgelser - CNEVA) og en stigning i produktionsomkostningerne på 40 %. Samtidig er vi udsat for en globalisering i udvekslingerne og en afskaffelse af fællesskabspræferencen samt en stadig mere voldsom konkurrence fra producenterne i tredjelandene, der naturligvis ikke er forpligtet til at overholde denne type standarder.
Det må som konklusion konstateres, at lovgivningen fra Kommissionen straffer den europæiske produktion, eftersom den på samme tid afskaffer princippet om fællesskabspræference. På et tidspunkt, hvor Den Europæiske Union ønsker at udvikle et socialt afsnit, ses der fra Kommissionen ikke nogen anmodning om, at WTO anerkender en social klausul. I eksemplet med bananerne har Kommissionen foretrukket at nedtone den europæiske produktion (især i Martinique og Guadeloupe), forringe Lomé-aftalerne med AVS-landene og fremme indførelsen af "dollar-bananen«, idet den ganske simpelt ser bort fra, at bananerne fra tredjelande, som importeres af Den Europæiske Union, ikke overholder de sociale og miljømæssige bestemmelser, som den påtvinger vores producenter.

Formanden
Afstemningstiden er afsluttet .

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 13.05)

