Forsvundne personer i Cypern (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om forsvundne personer i Cypern.
I den forbindelse vil jeg gerne byde velkommen til medlemmerne af De Forenede Nationers Komité for Forsvundne Personer i Cypern, der har taget plads i den officielle loge for at følge forhandlingen om dette spørgsmål, navnlig Christophe Girod fra FN, som er komitéens formand, Elias Georgiadis, græsk-cypriotisk medlem af komitéen, og Gülden Plümer Küçük, tyrkisk-cypriotisk medlem af komitéen.
(Bifald)
Peter Mandelson
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Kommissionen glæder sig over og støtter beslutningsforslaget om Komitéen for Forsvundne Personer. I lighed med de ærede medlemmer af Europa-Parlamentet mener vi, at de pårørende har en grundlæggende ret til at få at vide, hvad der er sket med de forsvundne. Siden urolighederne i 1960'erne og 1970'erne har omkring 1.500 græskcyprioter og 500 tyrkiskcyprioter været forsvundet, og det formodes, at de er døde.
Komitéen for Forsvundne Personer har til opgave at finde og identificere resterne af de forsvundne og overdrage dem til familierne og at rådgive de efterladte. Komitéen støttes af begge sider af øen og af det internationale samfund. Det er i øjeblikket den vigtigste og mest succesfulde bikommunale foranstaltning til tillidsopbygning og forsoning i Cypern. Nylige opgravninger og etablering af et antropologisk laboratorium i stødpudezonen viser, at der kan gøres meget, hvis der er politisk vilje på begge sider.
Komitéen for Forsvundne Personer støttes ikke kun politisk af Kommissionen, idet EU også yder finansiel støtte. Der er blevet øremærket 1,5 millioner euro under støtteprogrammet for det tyrkisk-cypriotiske samfund. Disse midler vil blive frigivet inden for kort tid i takt med komitéens behov, og jeg håber, at komitéens arbejde vil bane vej for en samlet løsning på den langvarige konflikt i Cypern.
Jeg benytter denne lejlighed til at minde om, at overvågning af gennemførelsen af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols domme hører under Europarådets Ministerkomités ansvarsområde. Kommissionen følger nøje med i, hvordan den følger op på sådanne domme.
Panayiotis Demetriou
Hr. formand! Først vil jeg takke formændene for de politiske grupper, der medtog det humanitære spørgsmål om forsvundne personer i Cypern som et ekstraordinært punkt på dagsorden for plenarforsamlingen, samt alle de politiske grupper, der underskrev det aktuelle forslag, der forventes vedtaget i morgen. Jeg vil også rette en særlig tak til fru Rothe, hr. Guardans, hr. Lagendijk og fru Kaufmann, der helt fra starten har støttet mit forslag om at debattere spørgsmålet og udsende den relevante beslutning.
I dag debatterer vi et rent humanitært spørgsmål - spørgsmålet om forsvundne personer. Vi debatterer ikke Cypern-spørgsmålet i aften. Vi debatterer ikke problemet med Tyrkiets militære besættelse af Cypern. Vi politiserer ikke emnet. Vi debatterer en menneskelig tragedie; tragedien om vores forsvundne medmennesker. Over 2000 mennesker findes i registeret over forsvundne personer. Græsk-cyprioter, tyrkisk-cyprioter og andre. Mere eller mindre lige store antal familier, hvoraf nogle savner to eller tre personer, har i årtier levet med angsten for og smerten over tabet af deres kære. Tiden er endelig inde for dem til at finde ud af - og som kommissæren sagde, har de en umistelig ret til at finde ud af det - om deres kære er levende eller døde, og i sidstnævnte tilfælde hvor de er begravet. Tiden er inde til, at alle involverede parter lægger politiske motiver, frygt og skyld til side og samarbejder med komitéen for forsvundne personer.
Specielt Tyrkiet opfordres til at udlevere oplysninger og data til udvalget og til at efterkomme Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelse. Det er imidlertid på tide, at også EU spiller en aktiv rolle. Den beslutning, der ventes vedtaget i morgen, fornyer Kommissionens og Europa-Parlamentets inddragelse i dette humanitære spørgsmål.
Til slut vil jeg udtrykke min dybe anerkendelse af medlemmerne af komitéen for forsvundne personer for det vanskelige stykke arbejde, de udfører. Jeg glæder mig over deres tilstedeværelse her i Europa-Parlamentet, og jeg håber og tror, at den menneskelige tragedie hos slægtningene til de forsvundne personer vil slutte hurtigst muligt.
Panagiotis Beglitis
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg sige, at jeg har den særlige ære også at tale på vegne af min ærede ven fru Rothe, der er fraværende i aften. Jeg vil lykønske hr. kommissær Mandelson med hans redegørelse, min ærede ven hr. Demetriou med hans initiativ og alle mine ærede venner fra alle de politiske partier, der havde afgørende indflydelse på, at dette vigtige humanitære spørgsmål - spørgsmålet om savnede personer fra tragedien i Cypern - kom på dagsordenen.
Jeg tror at alle medlemmer uanset deres politiske gruppe under morgendagens afstemning gladeligt vil stemme for beslutningsforslaget som en bekræftelse på forsvaret af de humanitære principper og på det store humanitære problem med de forsvundne personer i Cypern.
I 1981 blev komitéen for forsvundne personer oprettet under FN-generalsekretærens auspicier. I 1995 havde vi den første beslutning her i Parlamentet, hvilket var et vigtigt skridt i retning af at øge oplysningen af den europæiske og den internationale offentlighed. I maj 2001 traf Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol sin afgørelse om Republikken Cyperns appelsag mod Tyrkiet. I sin afgørelse - og efter min mening er det i alles interesse at studere den - bekræftede den Tyrkiets klare overtrædelser af grundlæggende menneskerettigheder og af Den europæiske menneskerettighedskonvention - i særdeleshed artikel 2 om retten til liv, artikel 3 om retten til frihed og sikkerhed og artikel 4 om retten til ikke at blive mishandlet. Trods alt dette befinder vi os nu i 2007, hvor der desværre er meget få resultater af undersøgelsen af dette problem.
Efter min mening har vi som EU og endnu vigtigere som Europa-Parlament som minimum et humanitært ansvar for at forsvare den grundlæggende - med hr. Mandelsons ord - rettighed hos familierne til de forsvundne personer til at kende deres slægtninges skæbner, og vi skal udtrykke dette ansvar i morgen i de mest absolutte vendinger.
Jeg finder det særligt vigtigt, at Europa-Parlamentet husker alles forpligtelser, fordi de forsvundne personer er et humanitært problem, der vedrører græsk-cyprioter og tyrkisk-cyprioter, grækere og tyrkere. Det er resultatet af tragiske begivenheder i Cypern i 1960'erne, af sammenstødene mellem de to samfund fra 1964 og fremefter samt selvfølgelig af den tyrkiske invasion i 1974.
Som hr. Mandelson ganske sagde, er det et meget vigtigt skridt at aktivere komitéen for forsvundne personer, ligesom finansieringen af dens drift på vegne af Kommissionen er et vigtigt skridt. Her vil jeg gerne pointere, at medlemsstaterne også har en pligt til at bidrage med midler til komitéens drift. Jeg glæder mig over det faktum, at hr. Mandelson støtter behovet for finansiering, og at han har bekræftet Kommissionens villighed til at finansiere driften.
Efter min mening aktiverer vi med dagens forhandling ikke kun den historiske hukommelse, men hvad vigtigere er, hjælper vi også med at bringe de to samfund i Cypern - græsk-cyprioterne og tyrkisk-cyprioterne - tættere på hinanden. Derfor mener jeg, at vores forhandling kan medvirke til at oprette tillidsskabende foranstaltninger, der kan føre til forsoning og genforening af de to samfund inden for rammerne af et forenet Republikken Cypern i EU. Jeg tror også, at alle de tilstedeværende med vores velkendte humanitære sensitivitet fortsat vil udvise vores interesse, og som det fremgår af beslutningsforslaget, er det meget vigtigt for Europa-Parlamentet at bidrage til udviklingerne eller, om De vil, at overvåge dem gennem de periodiske rapporter, som komitéen skal fremsende.
Ignasi Guardans Cambó
Hr. formand! Problemet med de forsvundne personer er et drama, der er en del af historien i forskellige lande i verden. Cypern er ikke det eneste af disse, men det er utvivlsomt det, der ligger tættest på os, og hvor dramaet ikke kun er en del af landets fortid, men så afgjort også af dets nutid.
Det er derfor meget vigtigt, at vi anerkender det arbejde, som Komitéen om Forsvundne Personer, der er nedsat af FN, og som FN for nylig har givet et skub, gør. Det er en meget prisværdig indsats, som bør anerkendes og støttes. Det er den reelle betydning af det beslutningsforslag, vi skal stemme om i morgen. Indsatsen gavner de forsvundnes familier og går meget længere end selve konflikten, den politiske spænding eller det politiske drama, som har delt øen, og som gør, at den stadig er delt i dag.
Beslutningsforslaget har således til hensigt at rejse spørgsmålet med dette udgangspunkt. Fra et humanitært synspunkt, der tager afsæt i familierne og lidelserne hos de personer, der har ret til at få resterne af de personer, som de elskede, tilbage, og som de på grund af konflikten ikke kan få at vide, hverken hvor er, eller hvem er, eller få identificeret uden hjælp fra Komitéen for Forsvundne Personers eksperter og retsmedicinere. Det er formålet med beslutningsforslaget. Vi opfordrer institutionerne til at bakke op herom, herunder med den økonomiske støtte, som vi kan se, at Komitéen for Forsvundne Personer behøver, og det er det budskab, vi forsøger at komme med.
Det vil ikke hele det sår, som Cypern lider under i dag, det kræver mere arbejde. Vi ved, at det ikke ser ud til at ville heles på kort sigt til trods for de nylige skridt, vi har set. Det er imidlertid vigtigt, at vi ikke påvirker forhandlingen om de to samfunds fælles støtte til denne institution med den politiske spænding, der desværre fortsat er et problem, men det må under ingen omstændigheder blandes sammen med vores alle sammens støtte til komitéens arbejde.
Cem Özdemir
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I over 30 år har spørgsmålet om de forsvundne personer i Cypern været et åbent sår. Officielt betragtes 2.000 mennesker stadig som savnet på begge sider. Begge parter beskylder den anden for ikke at ville deltage i et effektivt samarbejde for at opklare sagerne. Jeg vil bede om, at vi i det mindste ikke fortsætter disse beskyldninger her i Parlamentet. I mellemtiden lever de savnedes familier stadig i uvished om deres slægtninges skæbne. Men mødrenes tårer er de samme, uanset om deres sønner var af græsk eller tyrkisk herkomst - de var alle cyprioter, og de døde på grund af Enossis og Taksim. Det hører med til sandheden, når man taler om denne konflikt.
På denne baggrund spiller arbejdet i komitéen for forsvundne personer en vigtig rolle, og vores tak til denne komité kan slet ikke være stor nok. Der er primært tale om et humanitært anliggende, og vi bør ikke gøre dens arbejde vanskeligere ved at politisere dette arbejde. Det arbejde, som komitéen udfører, er ikke kun vigtigt for de forsvundnes familier, det hjælper også de to befolkningsgrupper med at nærme sig hinanden. Gennem dette bikommunale arbejde ved massegravene opstår der en fælles erindringskultur og en forståelse for den anden parts historiske traumer. Derfor er den økonomiske støtte meget vigtig, det er jeg enig med de øvrige medlemmer i.
Det er imidlertid også ønskværdigt, at vi støtter yderligere bikommunale projekter på øen. Jeg tænker her på filmmageres projekter, på projekter af intellektuelle som Panikos Chrysanthou og Niyazi Kizilyürek, men også på det bikommunale kunstprojekt Manifesta 6 og mange andre projekter, som vi må støtte, så alle de skrækkelige billeder, vi tidligere har set i Cypern, forbliver fortid og ikke længere kan ramme os i fremtiden.
Nedrivningen af broen på Ledra-vejen er et tegn på håb. Svaret på det, nemlig at muren gennem Nicosia også bliver revet ned, er endnu et tegn på håb. Lad os i fællesskab sørge for, at disse tegn på håb vil blive fulgt af yderligere tegn på håb! Begge parter opfordres til at forholde sig konstruktivt og europæisk, så denne konflikt i Europa kommer til at høre fortiden til.
Vi kan ikke hente de døde tilbage fra dødsriget, men vi kan sørge for, at nationalismen i Cypern aldrig mere får en chance.
Kyriacos Triantaphyllides
Hr. formand! Vi har i årevis levet i tragisk uvidenhed om skæbnen for ca. 2.000 af vores forsvundne tyrkisk-cypriotiske og græsk-cypriotiske landsmænd i Cypern .
Den kompetente komité for forsvundne personer, der består af repræsentanter for tyrkisk-cyprioter, græsk-cyprioter og FN, har allerede gjort fremskridt i spørgsmålet om opgravning og identifikation af menneskers jordiske rester. Deres arbejde bør imidlertid fremskyndes, og der skal hurtigst muligt gøres en ende på vores landsmænds lidelser.
Det er et rent humanitært spørgsmål, der berører hele vores befolkning - både tyrkisk-cyprioter og græsk-cyprioter - og som ingen bør udnytte til politiske eller andre formål. Vi mener, at medlemsstaterne skal støtte komitéens arbejde ved at øge deres økonomiske bistand, og vi opfordrer alle parter til at samarbejde for at få kendskab til alle de forsvundne personers skæbne.
Sagen om den tidligere omtalte unge græsk-cypriot, der blev ført til Tyrkiet i 1974, er en mulighed for at fremme et samarbejde. Vi mener, at vi med behandlingen af det humanitære spørgsmål har taget endnu et skridt i vores bestræbelser på at finde en løsning på Cypern-problemet.
Françoise Grossetête
(FR) Hr. formand! Spørgsmålet om forsvundne personer i Cypern vidner mere end noget andet om det menneskelige drama, der udspillede sig på øen for mere end 30 år siden. Det vedrører såvel græsk-cyprioter som tyrkisk-cyprioter, og det vedrører ikke kun ofrene for disse forsvindinger, men også, den dag i dag, utallige familier til forsvundne personer.
Som koordinator for kontaktgruppen på højt niveau for forbindelserne med det tyrkisk-cypriotiske samfund i den nordlige del af øen kan jeg forsikre, at spørgsmålet stadigvæk lever i folks bevidsthed, og dets konsekvenser er stadigvæk særdeles mærkbare i området. Jeg har i øvrigt planer om bl.a. at rejse dette spørgsmål i Formandskonferencen, når vores betænkning forelægges den i morgen formiddag.
Spørgsmålet om forsvundne personer i Cypern er en del af den fælles fortid, de to samfund i dag forsøger at forstå og overvinde. Der er tale om et vanskeligt og følsomt spørgsmål, men der eksisterer ikke desto mindre et fælles projekt desangående, som vidner om de to samfunds vilje til at opbygge en fælles fremtid.
Projektet, jeg henviser til, er komitéen for forsvundne personer. Komitéen, som arbejder under FN, yder en afgørende humanitær indsats til fordel for begge samfund, idet man eftersporer omkring 2.000 personer, som fortsat meldes forsvundne.
Jeg kan kun glæde mig over den interesse, mine kolleger her i Europa-Parlamentet viser for spørgsmålet om forsvundne personer i Cypern. Jeg er enig i, at politisk støtte på højeste niveau er helt afgørende, hvis denne indsats skal lykkes. Arbejdet vedrørende forsvundne personer skal først og fremmest betragtes som et humanitært arbejde, sådan som Europa-Parlamentet altid har påpeget. Indsatsen må bero på begge samfunds velvilje og ydes i fællesskab, ligesom der naturligvis må tilføres behørige materielle, finansielle og menneskelige ressourcer.
Den omhandlede komité har mødt mange forhindringer, siden den blev stiftet, men i dag er den inde i en ny fase og har taget konkrete og nyttige skridt. Jeg glæder mig i den forbindelse i øvrigt over og vil gerne fremme den igangværende indsats på begge sider af den grønne linje for at åbne nye grænseovergange, bl.a. i hovedstaden, Nicosia, i gaden Ledra i den historiske bykerne.
Komitéen for forsvundne personer er således ikke kun et symbol, den er et instrument for dialogen mellem de to samfund og bidrager dermed på afgørende vis til en global løsning på Cypern-problematikken.
Marios Matsakis
(EN) Hr. formand! Jeg vil blot tale kort om de børn, der forsvandt i forbindelse med tragedien i Cypern i 1974.
Christakis Georgiou, en femårig dreng, blev lettere såret af en tyrkisk soldat under en skudepisode i sit hjem under invasionen i 1974. Han blev bragt til et tyrkisk militærhospital, og det var sidste gang, hans mor så ham. 33 år senere er der dukket beviser op - herunder øjenvidneudsagn afgivet af tyrkiske soldater - der tyder stærkt på, at han blev bragt til Tyrkiet, hvor han blev adopteret af en tyrkisk hærofficer, der ikke selv havde nogen børn. Moderen, der nu er ældre, ønsker desperat at se ham igen, inden hun dør.
Andreas Kyriakou, en femårig dreng og hans treårige søster, Maria og Kika, blev skilt fra deres mor med magt af en tyrkisk soldat, der angreb deres landsby. Sammen med en anden gruppe civile blev de ført til en mark i nærheden i det område, der i dag er besat af Cypern, hvor der kort efter kunne høres kanonild. Det frygtes, at de måske er blevet henrettet som led i en vanvittig gengældelsesaktion.
Den tyrkiske hær har aldrig oplyst, hvad der skete med dem. Deres mor håber og beder til, at de måske stadig er i live. Hvis dette ikke er tilfældet, beder hun indtrængende om at få udleveret resterne af deres skelet, således at hun kan give dem en ordentlig begravelse.
Disse børn er fire ud af de 30 børn og over 1.500 personer, der er forsvundet under lignende omstændigheder, efter at de blev varetægtsfængslet af den tyrkiske hær i 1974. Den tyrkiske regering forholder sig tavs omkring deres opholdssted og omstændighederne for deres forsvinden på trods af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 10. maj 2001, hvor Tyrkiet fordømmes på det kraftigste for en sådan adfærd, der ifølge Domstolens dom "er så alvorlig, at den kun kan beskrives som umenneskelig behandling".
Sagen om de forsvundne personer er ikke et nekrologisk spørgsmål. De pårørende håber stadig, at deres kære måske stadig er i live.
Karin Resetarits
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Der er ikke kun græsk-cypriotiske savnede. Der er også tyrkisk-cypriotiske savnede. Den parlamentariske High Level Contact Group for relationer til den tyrkisk-cypriotiske befolkning har nemlig med egne øjne kunnet overbevise sig om, hvor forbilledligt komitéen for savnede personer samarbejder. Det er det eneste bikommunale initiativ i Cypern, som fungerer gnidningsløst. Den cypriotiske befolkning på begge sider har en stor interesse i at bearbejde dette meget mørke kapitel i den fælles historie. Tidsvidner giver forskerne oplysninger om mulige findesteder. Vi har med egne øjne set, hvor professionelt det internationale team under ledelse af en argentiner arbejder med at identificere ligresterne.
Det er godt, at vi nu giver denne komité opmærksomhed og forhåbentlig også flere økonomiske midler. Jeg vil imidlertid advare mod politisk misbrug af dette spørgsmål. Det kan alt for let forstyrre den møjsommelige, forsigtige tilnærmelse mellem de to befolkningsgrupper og ødelægge meget mere. Det ville ikke være første gang, for det er i tre år ikke lykkedes at få etableret de hårdt tiltrængte tekniske komitéer, som for længst burde have været oprettet for at sørge for et gnidningsløst samarbejde mellem de to befolkningsgrupper om dagligdags nødvendigheder som sundhed, bekæmpelse af kriminalitet og handelslettelser. Hvorfor mon? Det er ikke Cyperns borgere, der stritter imod. Det er den negative magtpolitiks og forhindringspolitiks ånd, som gennem årtier på begge sider har forhindret fredelig sameksistens.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag om forsvundne personer i Cypern.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl 12.00.
