Meddelelse fra formanden
Formanden
Ved Formandskonferencens møde den 31. januar 2002 blev det besluttet at ændre varigheden af de mødefrie perioder. Jeg vil gerne informere Dem om, at der i henhold til artikel 10, stk. 4, i forretningsordenen vil blive holdt et plenarmøde i Bruxelles onsdag den 20. marts 2002. Formålet med dette møde er at høre om resultatet af Barcelona-topmødet. Rådsformanden, hr. Aznar, vil tale ved dette møde.

EIB's årsberetning for 2000
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0392/2001) af Schmidt for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om EIB's årsberetning for 2000 (C5-0541/2001 - 2001/2218(COS)).

Schmidt, Olle
Hr. formand, hr. Maystadt, jeg vil rette en stor tak til hr. Maystadt for den beredvillighed og velvilje, som han og hans medarbejdere har udvist over for mig og udvalget. Det har gjort arbejdet meget lettere. Jeg vil også takke mine kolleger.
EIB's rolle har været genstand for megen debat i de seneste år, og der er også rejst en del kritik. Kritikken er hovedsageligt gået på manglende miljøhensyn, åbenhed og gennemsigtighed. EIB har taget kritikken til sig, og der er sket betydelige forandringer. Hr. Maystadt og hans medarbejdere fortjener vores anerkendelse herfor.
Årets analyse er på mange områder en opfølgning på det gedigne arbejde, der blev udført for et år siden af hr. Lipietz. En del af synspunkterne fra dengang gentages nu. Det vigtigste spørgsmål for EU er som bekendt udvidelsen. Den indebærer en grundlæggende forandring, der er en stor udfordring for ansøgerlandene såvel som for de nuværende medlemsstater.
I dag bevilges de fleste EIB-lån til forskellige former for regionaludviklingsprojekter i EU. Det er ganske vist helt i overensstemmelse med vedtægterne for EIB, men den kommende udvidelse gør det nødvendigt at tage ressourcefordelingen op til fornyet overvejelse. De kommende medlemsstaters samlede låneandel skal gøres større.
EU-solidariteten skal naturligvis også omfatte de lande uden for EU, der hidtil har fået del i EIB-lånene. Det gælder bl.a. Balkanlandene, Middelhavslandene og AVS-landene. Nu står også Rusland på trapperne. Men der er også behov for at diskutere, hvilke udviklingslande EIB har mandat fra Rådet til at støtte, samt om f.eks. de 49 mindst udviklede lande rent faktisk har et større behov for støtte end de AVS-lande, som EU pr. tradition har støttet.
I informationssamfundet defineres økonomisk vækst og en højere levestandard ikke blot som nye veje og industrivirksomheder, men også som uddannelse, innovation, ny teknologi, e-handel og opbygning af andre videnintensive sektorer. Efter min mening bør det i højere grad afspejles i EIB's aktiviteter.
Det er vigtigt, at EIB fortsat øger støtten til de små og mellemstore virksomheder. Dette område har et stort vækstpotentiale. EIB skal informere mere aktivt om de muligheder, der allerede i dag findes for at bevilge sådanne lån.
Fra at have været en temmelig lukket institution er EIB som sagt begyndt at ændre sin holdning til information og åbenhed. Det er vigtigt med kontakten til de demokratisk valgte repræsentanter på lokalt og regionalt plan. Viden om projekterne findes på lokalt plan. Kontakten med uafhængige ikke-statslige organisationer er blevet styrket. Bankens websted er også blevet forbedret. EIB har offentliggjort en liste over projekter på vurderingsstadiet. Efter min mening ville det være godt, hvis alle offentligt tilgængelige dokumenter fra den interne evalueringsenhed blev offentliggjort på internettet.
I dag overvåges EIB af Styrelsesrådet, det vil sige de 15 finansministre, men der mangler tilsyn fra en kompetent myndighed. Udvalget har diskuteret muligheden for at lade Den Europæiske Centralbank, ECB, føre tilsyn med EIB, da Rådet ifølge traktaten kan overdrage tilsynsopgaver til ECB. Hvis ikke Rådet vil give ECB dette mandat, bør spørgsmålet afklares på den næste regeringskonference, så der kan indføres et specifikt tilsyn med EIB's aktiviteter.
For at gøre banken mere ansvarlig foreslår udvalget, at det eksterne revisionsudvalg videresender resultaterne af sine undersøgelser til Europa-Parlamentet og EIB's Styrelsesråd. EIB har allerede erklæret sig villig til at indgå et mere snævert samarbejde med OLAF.
Miljøet er det emne, som de uafhængige organisationer interesserer sig mest for. Miljøspørgsmålene fik også megen plads i Lipietz-betænkningen i fjor. Jeg mener, at EIB er blevet mere bevidst om miljøspørgsmål, og at banken har øget sin støtte til miljøprojekter betydeligt.
En anden central faktor er EIB's evne til at foretage korrekte vurderinger i miljøspørgsmål. I øjeblikket er der kun én person i EIB, der har ansvaret for koordineringen af miljøspørgsmål, mens projektgrupperne består af ingeniører og økonomer, der har fået en supplerende miljøuddannelse. Efter min mening er her behov for forstærkning. Banken har brug for flere uddannede miljøeksperter - ansatte eller på kontrakt - til at foretage pålidelige undersøgelser af miljøvirkningsbeskrivelserne.
Der stilles således mange krav til EIB. Hvis de alle skal opfyldes, skal bankens kapital forhøjes yderligere. Medlemsstaterne bør bl.a. overveje at genbehandle forholdet mellem fremmed kapital og egenkapital, således at EIB's reserver fremover kan indgå heri, hvilket svarer til de krav, der stilles til kommercielle banker, der kan påtage sig større risici.
Hr. formand, jeg vil gerne byde kommissæren velkommen i mødesalen.
Afslutningsvis vil jeg kommentere de indkomne ændringsforslag. Jeg kan støtte ændringsforslag 1, 3, 4 og 6 fra hr. Lipietz med flere. De ændrer ikke på indholdet i betænkningen, men fremhæver miljøspørgsmålene og spørgsmålene om åbenhed og gennemsigtighed. Jeg kan derimod ikke støtte ændringsforslag 2, som jeg finder for vidtgående. Ændringsforslag 5 kan kun støttes som et tillæg til punkt 30.

Grönfeldt Bergman
Hr. formand, først vil jeg gerne takke min svenske kollega, Olle Schmidt, for en glimrende betænkning. Den belyser EU's vigtigste udviklingsområder i fremtiden, og EIB har et stort ansvar for at hjælpe med at fremme disse. Betænkningen omhandler også de krav, som Parlamentet bør stille til EIB som Europas finansieringsinstitut. Jeg vil derfor nøjes med at fremhæve nogle af de aspekter, som jeg finder mest betydningsfulde. Det handler om ansøgerlandene, projektprioritering, små og mellemstore virksomheder samt tilsyn med EIB.
Med hensyn til ansøgerlandene er det yderst vigtigt at øge deres andel af den samlede lånesum på 36 milliarder euro. I 2000 fik de adgang til 2,9 milliarder euro. I lyset af den forestående genforening af den europæiske familie skal beløbet hæves, hvis man skal gøre sig forhåbninger om at opfylde målsætningen fra topmødet i Lissabon.
Ved prioriteringen af projekter er det vigtigt at værne om Europas konkurrenceevne og derfor prioritere infrastrukturen i bred forstand. Det gælder således kommunikation i både traditionel forstand i form af veje, bindeled og mulighed for energieffektive transportsystemer til fragt og personer, men også i form af telekommunikation, IT, elektronisk handel, støtte til ny teknik, øget viden og uddannelse.
De små og mellemstore virksomheder tegner sig i dag for over 60% af EU's arbejdspladser. I et udvidet EU vil denne procentsats sandsynligvis blive endnu større. Af de 18 millioner virksomheder, der i dag findes i EU, er 99% små og mellemstore virksomheder, som beskæftiger 66% af arbejdskraften. Over 90% af disse virksomheder har færre end 10 ansatte. Hvis de eksisterende små og mellemstore virksomheder samt de mange nye virksomheder skal have mulighed for at vokse og blive større og måske ende som store virksomheder, skal der satses mere på information, projektdeltagelse og øget risikokapital.
Ordføreren har foreslået, at Kommissionen opfordres til at give ECB tilsynsbeføjelser over EIB. Det synes jeg godt om. Banken har ingen national tilknytning og kan derfor sidestilles med en privat kommerciel bank. ECB er derfor en passende overvågningsinstans, eventuelt i afventning af en europæisk finansinspektion.
Med tanke på målene fra topmødet i Lissabon bør man således prioritere projekter, der giver økonomisk vækst, udvikling og øget beskæftigelse i et udvidet Europa, og som lægger stor vægt på de små og mellemstore virksomheders muligheder for at vokse. Konkurrenceevne og vedholdenhed bør dermed vise vejen.
Der skal stilles øgede krav til EIB vedrørende information om og evaluering af projekter, og betydningen af passende professionelt tilsyn og revision skal understreges.

Van den Burg
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne byde formanden for Den Europæiske Investeringsbank, hr. Maystadt, hjertelig velkommen. For et år siden, også i februar, udtrykte jeg håb om, at Europa-Parlamentets forhandling om EIB's årsberetning måtte blive en årligt tilbagevendende begivenhed, hvilket hermed er opfyldt. Det har taget nogen tid, inden denne betænkning kunne sættes på dagsordenen - den blev rent faktisk færdiggjort i november - men det er positivt, at vi viderefører traditionen.
Jeg har endvidere forstået, at De på torsdag agter at forelægge planerne for den kommende tid samt årsberetningen for 2001 for såvel pressen som Rådet. Sidste år fandt Europa-Parlamentets forhandling sted umiddelbart efter offentliggørelsen, i år ligger den umiddelbart før, og jeg håber, De allerede nu kan løfte en flig af sløret og oplyse Europa-Parlamentet om nogle af planerne for den kommende tid.
Inden jeg omtaler indholdet i betænkningen, vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Schmidt, for betænkningen og for det gode samarbejde i forbindelse med behandlingen af de ændringsforslag, vi og andre politiske grupper har stillet. Der har efter min opfattelse været tale om et særdeles frugtbart samarbejde.
Jeg vil kommentere enkelte punkter, som også var omtalt i betænkningen om sidste års årsberetning. Jeg konstaterer med glæde, at De afgjort også har taget højde herfor i Deres planer, og at de af Europa-Parlamentet prioriterede spørgsmål naturligvis også genfindes i den plan, De har fremlagt i år, Deres Corporate Operational Plan. Jeg vil kommentere et par af de omhandlede prioriterede spørgsmål nærmere. Andre spørgsmål vil jeg ikke kommentere i detaljer, da andre allerede har gjort det. Når det gælder miljøspørgsmålet, vil bl.a. De Grønne givetvis kommentere dette i fornødent omfang. Vi støtter selvsagt miljøhensynet og de ændringsforslag, der er stillet desangående. Dog ønsker vi, i lighed med hr. Schmidt, ikke at erstatte punkt 30, som vedrører balancen mellem miljøinteresser og andre målsætninger. Vi ønsker at fastholde punkt 30 og kan kun godkende ændringsforslaget som supplement hertil. Spørgsmålet om åbenhed og evaluering har også allerede været kommenteret, og fru Grönfeldt har omtalt spørgsmålet om små og mellemstore virksomheder.
Jeg vil til gengæld kommentere spørgsmålet om tilsyn. Sidste år drøftede vi dette indgående, og De vil se, at vi i dette års betænkning klart tilkendegiver, at det findes ønskeligt, at Den Europæiske Centralbank inddrages som tilsynsmyndighed. De har måske læst Financial Times fra den 29. januar og dermed konstateret, at spørgsmålet nu også overvejes seriøst i ECB-kredse. Det er åbenbart kommet frem under et frokostmøde med formanden for FSA, den britiske finansielle myndighed. Jeg erindrer da også, at vi under et frokostmøde med hr. Duisenberg og hans kolleger har rejst spørgsmålet. Det er mit indtryk, at ECB ganske vist ser på spørgsmålet med velvilje, men er noget tilbageholdende, da banken i øjeblikket ikke har forudsætninger for at løse opgaven. Jeg ser gerne, at spørgsmålet om finansielt tilsyn tages op til generel drøftelse i Europa-Parlamentet, men også i Rådet og Kommissionen. Det er nemlig mit indtryk, at emnet i øjeblikket berøres sporadisk i forskellige betænkninger. Det vil være vigtigt også at trække de store linjer op. Måske kan det ske i forbindelse med en mere sammenhængende drøftelse af spørgsmålet.
Når det gælder EIB, drejer det sig efter min opfattelse ikke så meget om tilsyn med aktiviteterne. Der foreligger en række aftaler desangående, og tilsynet gennemføres også på en række punkter. Det drejer sig primært om det driftsøkonomiske tilsyn. Fordelen herved kunne være, at det blev muligt med de finansielle ressourcer, der er til rådighed i EIB, herunder de til rådighed stående reserver, at øge indsatsen og foretage også mere risikobetonede aktioner, forudsat at der på passende vis føres tilsyn hermed.
Dette bringer mig til et andet punkt, som ligeledes bør drøftes med henblik på fremtiden, nemlig udvidelsen af EIB's kapital. Jeg formoder, at de tilsynsførende, økonomi- og finansministrene, vil drøfte dette spørgsmål under deres kommende møde i juni. Som De vil se, stiller vi os positivt til en sådan kapitaludvidelse, hvilket fremgår af punkt 33 i betænkningen. Kapitaludvidelsen skal i givet fald gennemføres i 2003 og vil også spille en rolle i forbindelse med udvidelsen. Jeg vil gerne påpege, at udgangspunktet i denne forbindelse skal være den merværdi, der knytter sig til EIB's långivning. EIB skal ikke beskæftige sig med de aktiviteter, der også kan varetages af markedet. Og jeg tror, det er vigtigt at sikre åbenhed om aktiviteterne. Beklageligvis tillader tiden ikke, at jeg fremkommer med yderligere bemærkninger. De resterende bemærkninger gemmer jeg til en senere lejlighed.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Maystadt, formand for Den Europæiske Investeringsbank.
Min kollega, Olle Schmidt, som er ordfører, har allerede fremlagt Økonomiudvalgets udtalelse til EIB's årsberetning og stillet forslag, som vi i udvalget mener kan forbedre arbejdsgangen, og påpeget nødvendigheden af at tilføre flere ressourcer, så man kan leve op til forpligtelserne.
Jeg vil gerne fremhæve et specifikt og meget aktuelt område. I Laeken blev man enig om, at EIB skulle gennemføre en undersøgelse med henblik på at skabe et instrument eller en finansiel institution, som sikrer, at udnyttelsesniveauet for ressourcerne i samarbejdet mellem EU og tredjelandene fra Middelhavet er effektivt og svarer til de samarbejdsudviklingsmuligheder, situationen kræver.
Vi ved, at der på mellemlang sigt i Middelhavet kan opstå alvorlige konflikter i forhold til EU, og for at sikre vores egen fred og stabilitet i fremtiden er det nødvendigt at styrke dette samarbejde og sikre en bedre udnyttelse af ressourcerne, en udnyttelse, der efter vores erfaring med det første Meda-program var på kun 30%. Vi mener, at initiativet fra Laeken om at stille et forslag og fremlægge alternativer for at øge udnyttelsesniveauet er nødvendigt, og at det haster.
Og hvis det kan blive konkretiseret i Barcelona på næste ekstraordinære rådsmøde, er det endnu bedre, for hele spørgsmålet om udviklingssamarbejdet med Middelhavet startede i Barcelona i 1995 under spansk formandskab. Det nuværende formandskab i Rådet har også fastsat samarbejdet med Middelhavet som et prioriteret og presserende punkt, og vi støtter fuldt ud dette initiativ.

Schörling
Hr. formand, initiativet til Parlamentets beslutning om Den Europæiske Investeringsbanks årsberetning blev truffet af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance med hr. Lipietz som oprindelig ordfører, hvilket Olle Schmidt også nævnte. Jeg finder det nødvendigt, at Europa-Parlamentet udtaler sig om EIB's aktiviteter, da EIB ikke bare er en bank, men også en EU-institution, der finansierer store projekter, og som styrer udviklingen med fællesskabsmidler.
EIB er blevet kritiseret for at have forsømt miljøspørgsmålene og haft for ringe grad af åbenhed og gennemsigtighed. Olle Schmidt sagde også, at EIB som et svar på kritikken har gennemført positive ændringer af sin politik på det seneste. Jeg håber, at EIB fortsætter i samme ånd.
Jeg vil lykønske ordføreren med en udmærket betænkning, der tager fat på vigtige aspekter. Det foreslås bl.a., at man øger udlånet til ansøgerlandene og gør evalueringen lettere tilgængelig for offentligheden. Et andet forslag går på at styrke dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, politikerne, de ikke-statslige organisationer m.v. for at give større åbenhed og gennemsigtighed.
Betænkningen kunne derimod have været stærkere på miljøområdet. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har stillet seks ændringsforslag, som netop berører miljø og åbenhed. Hvis vi skal støtte en forhøjelse af EIB's kapital, skal vi stille som betingelse, at projekterne fører til en bæredygtig udvikling. Der skal også fastsættes præstationsindikatorer, så man bedre kan måle og vurdere EIB's aktiviteter.
Det glæder mig, at ordføreren kunne støtte de fleste af vores ændringsforslag. Jeg accepterer også ændringsforslag 5 som et tillæg til punkt 30 i overensstemmelse med Olle Schmidts anmodning.
Det er derimod beklageligt, hvis ændringsforslag 2 ikke bliver vedtaget. Hvis det civile samfund skal kunne følge en sag, skal teksterne selvfølgelig foreligge på de nationale sprog. Jeg opfordrer parlamentsmedlemmerne til at stemme for dette ændringsforslag.

Sjöstedt
Hr. formand, Den Europæiske Investeringsbank må siges at være en af EU's ukendte magthavere. Med et udlån på 36 milliarder euro i 2000 og en samlet kapitalbeholdning på 100 milliarder euro udøver den en betydelig indflydelse gennem sin politik.
Trods bankens indflydelse har den kun været genstand for ringe debat. Det er andet år, vi diskuterer årsberetningen i Parlamentet. Mest bemærkelsesværdigt er det imidlertid, hvor lidt EIB diskuteres hos ejerne, i medlemslandene og i de forskellige medlemslandes parlamenter, som jeg tror mange gange er helt uvidende om bankens aktiviteter.
Man kan foretage en sammenligning med Verdensbanken, der er genstand for en omfattende revision og debat, eller med Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling, der også er blevet undersøgt meget grundigere end Den Europæiske Investeringsbank.
Der har været en del kritik af EIB's aktiviteter inden for specielt to områder. For det første er EIB blevet kritiseret for at have ydet støtte til en række projekter, der har givet betydelige miljøproblemer, samt for mangler i vurderingerne af miljøpåvirkninger. For det andet er EIB blevet kritiseret for at have udvist manglende åbenhed og vilje til dialog med f.eks. de forskellige landes miljøbevægelser.
Jeg mener, at denne kritik har været berettiget. En sammenligning med f.eks. Verdensbankens beskrivelser af miljøpåvirkninger tyder på, at Verdensbanken faktisk er betydeligt bedre end Den Europæiske Investeringsbank på dette område. Det er sjældent, at nogen fra venstrefløjen roser Verdensbanken, men det er faktisk tilfældet her.
I de seneste par år har Den Europæiske Investeringsbank vist en meget kærkommen vilje til større åbenhed. Det er imidlertid vigtigt, at denne nye positive vilje også følges op af konkrete foranstaltninger.
I sin betænkning nævner Olle Schmidt visse krav til foranstaltninger, som jeg støtter. Det gælder f.eks. behovet for flere ressourcer - eksempelvis i form af mere personale, der skal arbejde med miljøproblemer og større åbenhed. Men det er nødvendigt at gå længere. Jeg finder det bl.a. rimeligt at stille krav om at offentliggøre resultaterne af undersøgelser af virkningerne på miljøet, inden der træffes en beslutning. EU's krav om undersøgelser af virkningerne på miljøet skal også opfyldes, når der bevilges lån til projekter uden for EU, og de skal oversættes til de nationale sprog i de lande, der får lån.
Den Europæiske Investeringsbank bør også følge Århus-konventionen, der indeholder en forpligtelse til stor åbenhed over for miljøbevægelser.
EIB bør også have en mere detaljeret politik i udviklingsspørgsmål - det vil sige udviklingen i den tredje verden - i takt med at banken øger sine aktiviteter dér.
På topmødet i Göteborg fik EIB til opgave at støtte en bæredygtig udvikling og satse på klimaspørgsmål. Det bør have vidtrækkende konsekvenser for, hvilke projekttyper der kan modtage støtte til transport og energi. Det bør indebære ændringer i bankens målsætning, hvilket det forhåbentlig også gør.
Jeg mener, at indførelsen af reformer skal være en betingelse for at øge bankens kapital. Kun hvis banken forpligtes til at gennemføre sådanne reformer, skal dens kapital kunne øges.
Jeg er modstander af tanken om at lade Den Europæiske Centralbank optræde som tilsynsmyndighed. Den Europæiske Centralbank har en helt igennem udemokratisk struktur, der ikke skal have denne form for arbejdsopgaver.

Ilgenfritz
Hr. formand, det er rigtigt og vigtigt, at vi løbende fremhæver SMV's betydning for den europæiske økonomi. SMV sikrer væksten og beskæftigelsen i Europa. Derfor er det også rigtigt og vigtigt, at EIB som led i udviklingen af EU øger og fortsætter sin støtte til SMV. Halvdelen af globallånene, omkring 5,7 milliarder euro, blev også anvendt hertil i 2000. Dette beløb bør forhøjes eller med sikkerhed fortsat stilles til rådighed. Støtteforanstaltningerne må ikke indstilles. Det er også vigtigt, at der i større omfang bliver stillet risikokapital til rådighed for disse virksomheder, hvilket jeg personligt også støtter meget.
De nævnte kritikpunkter i betænkningen skal naturligvis også tages alvorligt. Det kan ikke være rigtigt, at EIB præsenterer sine aktiviteter på sin egen hjemmeside på kun to eller tre sprog. Derved indskrænker EIB også sin egen betydning.

Randzio-Plath
Hr. formand, hr. formand Maystadt, Den Europæiske Investeringsbank er uundværlig for Lissabon-processen. Fremme af SMV og fremme af iværksætteraktiviteter som kilde til beskæftigelse får større betydning, fordi fremmedfinansiering via ikke-banker bliver dyrere, og også bankfinansiering bliver stadig vanskeligere for de små og mellemstore virksomheder. Jeg synes, at det er et imponerende resultat, når vi ser på, hvad Den Europæiske Investeringsbank har iværksat siden 1968, både hvad angår midlerne og indgangsvinkelen til fremme af projekter.
Jeg må sige, at integrationen af EIF og EIB under samme tag, som blev gennemført i Lissabon-processen, så absolut fører til en optimering af Den Europæiske Investeringsbanks aktiviteter. Jeg beder derfor dem, som nu vil lægge op til dannelsen af endnu en bank, til alligevel at støtte sig til den kompetence og det kvalificerede personale, som Den Europæiske Investeringsbank råder over, og at gøre brug af det for at optimere resultaterne. Derfor er jeg imod, at der etableres endnu en bank. Det ville sikkert også være i de central- og østeuropæiske staters interesse, hvis aktiviteterne i Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling og i Den Europæiske Investeringsbank blev koordineret endnu mere effektivt og bragt i overensstemmelse med hinanden. Jeg satser derfor på, at både Den Europæiske Investeringsbanks kvalitet og finansaktivitet bliver forbedret og fremmet yderligere på Madrid-topmødet, også på baggrund af Europa-Kommissionens synteserapport.
Man må utvivlsomt - og det har flere kolleger og også hr. Schmidts betænkning påpeget - sikre sig, at midlerne til de små og mellemstore virksomheder også bliver anvendt optimalt. Her vil det sikkert give os anledning til bekymring, at der måske står stadig færre små og mellemstore banker, finansieringsinstitutter til rådighed, med hvilke Den Europæiske Investeringsbank kan gennemføre fordelingen af midlerne. Det er derfor naturligvis meget glædeligt, at Den Europæiske Investeringsbank har et netværk med 130 aktive formidlere, og at der netop nu igen er indledt en glædelig aktivitet i Italien. Men vi bør tænke på, at det drejer sig om at gøre det muligt for små og mellemstore virksomheder navnlig på lokalt plan at få reel adgang til driftskapital og også til risikokapitalfinansiering.
Derfor er det også vigtigt, hr. Maystadt, at der bliver fremlagt en vurdering af, hvilken indflydelse Den Europæiske Investeringsbanks aktiviteter rent faktisk har haft på væksten og beskæftigelsen på lokalt og regionalt plan. Et af dens centrale punkter er nu engang den regionale udvikling. Vi ved, at hele EU også profiterer af, at der kan gennemføres økonomisk og social samhørighed på regionalt plan. Denne evaluering må altså foretages og bør i fremtiden gennemføres før forårstopmøderne, så Den Europæiske Investeringsbanks instrumentarium kan udnyttes endnu bedre.
Hr. formand, en lille bøn her til slut. Alle institutioner er bundet til kravet om integrering af ligestillingsaspektet. Jeg har konstateret, at Den Europæiske Investeringsbank har gjort fremskridt på ansættelsesområdet. Men der sidder desværre fortsat kun én kvinde i ledelsen. Derfor opfordres medlemsstaterne til også at give kvinderne en mulighed og en chance for at medvirke i Investeringsbankens aktiviteter. Jeg kan også konstatere, at der blandt de 12 øverste tjenestemænd kun findes én kvinde. Det bør der ændres ved.

Solbes
Hr. formand, jeg vil gerne kort kommentere nogle ting, jeg blev mindet om under forhandlingen. For det første vil jeg gerne takke Parlamentet for initiativet til en forhandling om Den Europæiske Investeringsbanks årlige aktiviteter. De er klar over, og nogle har understreget, EIB's vigtige rolle i kanaliseringen af kapital mod investeringer i nøglesektorer i EU og eksternt.
Man har understreget EIB's vigtigste rolle, den skal i tæt samarbejde med Kommissionen bidrage til at nå vores mål. EIB har allerede iværksat Lissabon-initiativerne. Initiativ 2000 er allerede fuldt operationelt og har en stadig stigende deltagelse i finansieringen af små og mellemstore virksomheder. Hr. Maystadt vil komme med kommentarer bagefter, men jeg vil gerne lykønske EIB med det gode arbejde, man udfører i denne sektor, og især med ændringen, der har fundet sted, efter at man er blevet mere opmærksom på risikokapital. I den forbindelse er Den Europæiske Investeringsfond ved at blive en vigtig fællesskabsinstitution, og risikokapitalen er et yderligere bidrag til markedskræfterne, der bestemmer udbud og efterspørgsel.
Nogle har nævnt, at EIB nødvendigvis må være mere opmærksom på de miljømæssige aspekter. Jeg mener, vi skal være bevidste om, at hver institution har sin egen funktion, og EIB's funktion er finansiel. Selvfølgelig er de miljømæssige spørgsmål vigtige, men enhver institution må påtage sig den rolle, den er tildelt.
Jeg har yderligere to bemærkninger. Den første knytter sig til EIB's udvidelse til andre områder. Jeg mener, at man under punkt 7 i beretningen nævner dette. Og nu må vi ikke glemme EIB's udvidede handlinger i de seneste år. Tænk blot på, at man i år 2000 inkluderede Kroatien i bevillingen til Central- og Østeuropa og særoptionen for Toldunionen med Tyrkiet, og i november 2001 inkluderede man Den Føderale Republik Jugoslavien.
Nogle har givet udtryk for deres bekymring, hvad angår et rimeligt tilsyn med EIB's aktiviteter. Det er rigtigt, at EIB's vedtægter åbner for denne mulighed, men det er også rigtigt, at denne ikke indeholder en bemyndigelse. Og selv om den havde det, må vi spørge os selv, om der er belæg for idéen om tilsyn med Den Europæiske Investeringsbank.
Den Europæiske Investeringsbank er ikke en kommerciel bank, den er en multilateral bank ejet af medlemsstaterne og en fællesskabsinstitution i henhold til traktaten. Jeg tror ikke et yderligere tilsyn med en fællesskabsinstitution af en anden fællesskabsinstitution vil skabe en forbedring. Især når man tager højde for, at vi i dag allerede har et præcist kontrolsystem for EIB via den eksterne revision, der rapporteres til Rådet og regeringen. Ud over det ved De også, at Revisionsretten foretager inspektioner af aktiviteterne, når det drejer sig om finansiering af EU. Jeg mener derfor, man skal undersøge dette nærmere. Vi mener ikke, der er behov for nye tilsynsorganer eller institutioner.
Til sidst, med hensyn til hr. Gasòlibas spørgsmål om Barcelona og muligheden for finansiering af Middelhavssamarbejdet vil hr. Maystadt komme ind på Den Europæiske Investeringsbanks virkeområder. Jeg kan blot sige, at Kommissionen arbejder med Laeken-mandatet for at kunne udarbejde en rapport så hurtigt som muligt. Vi så alle gerne, at den kunne blive klar til Barcelona, men også her må vi følge de sædvanlige fastsatte procedurer.

Maystadt
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, tillad mig først at fortælle Dem, hvor beæret jeg er over for anden gang at få lejlighed til at besvare Parlamentets spørgsmål, på fru van den Burgs anmodning. Det kunne blive en årlig tradition. Faktisk mener jeg, at det, selv om Den Europæiske Investeringsbank ikke formelt er forpligtet til at aflægge rapport til Europa-Parlamentet, er almindeligt i et demokrati, at alle de offentlige institutioner inklusive de økonomiske skal svare på forespørgsler og tage hensyn til de prioriteringer, som de folkevalgte repræsentanter giver udtryk for. Jeg vil således med største glæde bestræbe mig på at besvare de spørgsmål, som er blevet stillet, selv om jeg er klar over, at man selvfølgelig ikke kan give noget udtømmende svar på fem minutter. Men vi får lejlighed til at genoptage dialogen, f.eks. i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, under fru Randzio-Plaths dynamiske formandskab og på grundlag af hr. Schmidts fremragende betænkning.
Jeg vil gerne begrænse mig til at give nogle brudstykker af svar på fire kategorier af spørgsmål. For det første dem, der går på EIB's aktiviteter, for det andet spørgsmål om kontrol, for det tredje spørgsmål om oplysnings- og gennemsigtighedspolitik, og endelig, for det fjerde, vil jeg sige et par ord om ligestilling, som er et emne, der ligger fru Randzio-Plath meget på hjerte. Først og fremmest har fru Randzio-Plath, hvad angår EIB's aktiviteter, med fuld ret gjort opmærksom på, at regional udvikling fortsat var Den Europæiske Investeringsbanks primære opgave. Vi har i samarbejde med kommissær Barniers tjenestegrene udarbejdet en hel serie indikatorer, og vi bestræber os på at foretage en mere systematisk evaluering af virkningen af de regionaludviklingsprojekter, som vi finansierer. Vi har ligeledes fremhævet - som ordføreren, hr. Schmidt, med rette har insisteret på - den voksende betydning af EIB's aktiviteter i ansøgerlandene. Udvidelsen er en kolossal udfordring for os alle, både for dem, der allerede befinder sig i EU, og for kommende medlemmer. Det står klart, at Den Europæiske Investeringsbank skal styrke sine operationer i disse lande for at hjælpe dem med hurtigst muligt at opfylde betingelserne for tiltrædelse. EIB har i dag allerede en kapital på mere end 16 milliarder euro, som indtil videre hovedsageligt er investeret i infrastrukturer (transport-, kommunikations- og energiinfrastrukturer), men også i miljøet og mere og mere direkte afsat til den private sektor.
Hvad angår miljøet, som er et andet område, der ligger Deres ordfører og flere talere meget på sinde, mener jeg, at der er to aspekter i sagen. Det første er omfanget af de miljøprojekter, som vi finansierer, projekter, der bidrager direkte til beskyttelse eller forbedring af miljøet. Jeg kan give Dem de nyeste tal, som vil blive offentliggjort næste torsdag. Sidste år finansierede vi miljøprojekter for 6 milliarder i form af individuelle lån og for 2 milliarder igennem det, vi kalder globallån, det vil sige lån til andre banker, som selv låner pengene videre til kommuner. Altså 6 milliarder euro til miljøprojekter i EU og 0,5 milliard til ansøgerlandene. Hvilket betyder, at vi for øjeblikket er nået op på at afsætte omkring en femtedel af vores lån direkte til forbedring af miljøet. Vi håber på gradvist at kunne øge dette til en fjerdedel af det samlede udlån.
Det er ét aspekt, men der er selvfølgelig et andet, et aspekt, som Deres udvalg med føje har været meget opmærksom på, nemlig at de andre projekter, som ikke er direkte målrettet mod forbedring af miljøet, også skal tage hensyn til deres påvirkning af miljøet. Derfor har vi på baggrund af et forslag fra hr. Lipietz i sin betænkning fra året før ændret vores interne organisation, og vi har skabt en miljøenhed i projektstyregruppen, som netop har til opgave at fastlægge, om de miljømæssige aspekter er blevet tilstrækkeligt tilgodeset i projektanalysen. Og vi har selvfølgelig planer om at forbedre vores indsats på dette område.
Hvad angår EIB's aktiviteter, skal vi også nævne Middelhavet. Uden at gå i detaljer vil jeg blot sige, at vi har noteret os de målsætninger, som det spanske formandskab har meddelt, og at EIB står til Rådets og Kommissionens disposition, hvis man ud fra omfanget af vores aktiviteter i Middelhavet vurderer, at EIB kan bidrage til gennemførelsen af disse målsætninger.
Endelig har jeg lagt mærke til den bekymring, som flere af Dem har givet udtryk for, særligt hr. Schmidts og fru Randzio-Plaths bekymring for støtten til de små og mellemstore virksomheder. Jeg kan sige, at vi faktisk fortsætter med at støtte disse, ikke blot via globallån, men også via Den Europæiske Investeringsfond, der sidste år tilførte et beløb på 800 millioner euro i risikovillig kapital til de små og mellemstore virksomheder.
Hvad angår kontrollen, kan vi, som kommissær Solbes understregede, gøre opmærksom på, at EIB allerede kontrolleres på forskellig måde. Jeg vil blot sige, at vi bestræber os på at anvende banksektorens forsigtighedsregler. Såfremt man skulle finde det ønskeligt at kontrollere os ved hjælp af et organ, som er specialiseret i bankovervågning, har EIB naturligvis ingen indsigelser imod dette. Vi ville blive meget glade for at få en ekstern myndighed, som er specialiseret i bankovervågning, til at undersøge, om vi anvender forsigtighedsreglerne korrekt.
Hvad angår oplysnings- og gennemsigtighedspolitikken, offentliggør vi for det første fra nu af alle vores strategidokumenter. For det andet offentliggør vi en beskrivelse af vores evalueringsmetoder. For det tredje offentliggør vi med nogle få undtagelser listen over alle de projekter, der er under behandling, for at offentligheden kan reagere og komme med kommentarer. Og for det fjerde offentliggør vi fremover alle vores evalueringsrapporter i deres helhed, rapporter, som er udarbejdet af den uafhængige evalueringsgruppe, som blev nedsat for nogle år siden.
Et afsluttende ord om ligestilling. Fru Randzio-Plath har ved flere lejligheder henledt vores opmærksomhed på en uomgængelig ubalance i bankens øverste ledelse. Der er stadig kun én kvinde i direktionen. Det er jeg ked af, men det afhænger af medlemsstaterne. Hvad angår ledergruppen, kan jeg fortælle Dem, at vi netop sidste år besluttede at udnævne fire kvinder til seniorchefer, hvilket således er en start på at genoprette balancen.
Til slut, hr. formand, ønsker vi at sørge for, at EIB som institution fortsat står til EU's tjeneste, hvilket nødvendigvis kræver et styrket samarbejde med Kommissionen og en fortsat dialog med Parlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Lovgivningen på området finansielle tjenesteydelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0011/2002) af von Wogau for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om gennemførelse af lovgivningen i forbindelse med finansielle tjenester (2001/2247(INI)).

Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer, det er mig en glæde at afgive redegørelse på Europa-Kommissionens vegne om hr. von Wogaus betænkning om gennemførelse af lovgivningen om finansielle tjenesteydelser i forbindelse med Lamfalussy-rapporten.
Først vil jeg gerne lykønske hr. von Wogau og takke ham for den fantastiske indsats, han har gjort for at skabe enighed i Parlamentet omkring dette vigtige spørgsmål. Jeg vil også gerne takke fru Randzio-Plath, som er formand for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, for at have bidraget til at præge Kommissionens holdning i den henseende.
En fornuftig og velafbalanceret gennemførelse af forslagene i Lamfalussy-rapporten er af afgørende vigtighed for EU. Der er tale om nogle væsentlige skridt i retning af gennemførelsen af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser inden 2005, sådan som man vedtog på Det Europæiske Råd i Lissabon, og af handlingsplanen for værdipapirmarkederne inden 2003, sådan som man vedtog på Det Europæiske Råd i Stockholm.
Formålet er naturligvis at skabe et stærkt og solidt kapitalmarked i hele EU, og at EU's borgere og virksomheder får et marked, der giver bedre perspektiver for beskæftigelsen og væksten i hele Europa.
Vi er nået frem til et retfærdigt og tilfredsstillende kompromis, og sammen skal vi benytte os af denne lejlighed. Jeg er sikker på, at dagen i dag vil give et positivt resultat og føre til et stærkt og effektivt signal om et fornyet samarbejde mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet.
Inden jeg afgiver en højtidelig erklæring på Kommissionens vegne, vil jeg for at undgå misforståelser først sige, at Kommissionen sammen med denne erklæring også vil gennemføre beslutningen fra Det Europæiske Råd i Stockholm og indholdet i den skrivelse, som kommissær Bolkestein den 2. oktober 2001 sendte til formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fru Randzio-Plath.
Desuden ligger det mig på sinde at henlede opmærksomheden på tre yderst vigtige punkter. For det første vil Kommissionen naturligvis respektere Parlamentets medbestemmelsesret og retten til information og gennemskuelighed, som danner grundlag for vores demokratiske proces. Kommissionen vil forhandle med Parlamentet og Rådet på lige fod og under fuld overholdelse af den nuværende institutionelle balance. For det andet vil Kommissionen fuldt ud og uden undtagelse tage hensyn til Europa-Parlamentets holdning som fastlagt i beslutningen fra Det Europæiske Råd i Stockholm. Den vil gøre alt, hvad der står i dens magt, for at nå frem til passende løsninger med hensyn til den nuværende institutionelle balance. For det tredje ønsker Kommissionen på lang sigt og i forbindelse med revisionen af traktaterne en revision af artikel 202 og større klarhed med hensyn til sine egne fremtidige gennemførelsesbeføjelser og de to lovgiveres paritetiske rolle.
Efter disse indledende bemærkninger vil jeg nu afgive en formel erklæring på Kommissionens vegne.
"Som det understregedes på Det Europæiske Råd i Lissabon og i Stockholm har integrationen af markederne for finansielle tjenesteydelser grundlæggende betydning for konsolideringen af den europæiske økonomi.
For at nå dette mål er det af afgørende betydning at iværksætte handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser inden de frister, der er fastsat i konklusionerne fra De Europæiske Råd, nærmere bestemt 2005 for så vidt angår handlingsplanen som helhed og 2003 for så vidt angår foranstaltningerne vedrørende værdipapirmarkedet.
Kommissionen glæder sig over, at der som led i forberedelserne forud for Det Europæiske Råd i Barcelona, hvor man vil gøre status over situationen med hensyn til gennemførelsen af den økonomiske reform i Unionen som fastlagt i Lissabon, er indledt et snævert samarbejde mellem fællesskabsinstitutionerne. Den giver ligeledes udtryk for tillid til, at dette samarbejde vil udvikle sig harmonisk med henblik på gennemførelsen af de forslag, Kommissionen har udarbejdet på grundlag af henstillingerne fra vismandsgruppen med baron Lamfalussy som formand.
I sin hvidbog om nye styreformer i Europa anførte Kommissionen, at dens gennemførelsesbeføjelser helt generelt må defineres bedre, og at det i lige høj grad skal påhvile Rådet og Parlamentet at kontrollere den måde, hvorpå Kommissionen udøver disse beføjelser. I hvidbogen henledte Kommissionen endvidere opmærksomheden på, at den agtede at iværksætte en debat om spørgsmålet på den kommende regeringskonference, og på, at den gik ind for en ændring af artikel 202 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Mens vi venter på den kommende revision af traktaterne, er der brug for fleksible reguleringsmekanismer på området finansielle tjenesteydelser, uden at der herved skabes præcedens og under fuld overholdelse af den institutionelle balance. I denne forbindelse sendte det ansvarlige kommissionsmedlem den 2. oktober 2001 en skrivelse til formanden for Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål. Kommissionen er derfor i denne sammenhæng i stand til:
at konstatere, at Europa-Parlamentet agter at begrænse varigheden af uddelegeringen af gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen til fire år at regne fra ikrafttrædelsen af det pågældende direktiv; denne varighed kan eventuelt forlænges efter et forslag herom fra Kommissionen, som skal godkendes af Parlamentet og Rådet; Kommissionen kunne eventuelt acceptere ændringsforslag herom vedtaget af Parlamentet;
at give Parlamentet en periode på tre måneder - at regne fra den første fremsendelse af et forslag til gennemførelsesforanstaltning - til at undersøge forslaget og udtale sig herom; i tilfælde af behørigt begrundet uopsættelighed vil denne periode imidlertid kunne forkortes;
at sikre fuld gennemskuelighed i forholdet til Europa-Parlamentet under hele proceduren for vedtagelse af gennemførelsesforanstaltninger og ligeledes at garantere bred offentlig høring om udarbejdelsen af forslagene til gennemførelsesforanstaltninger;
at tilslutte sig Parlamentets ønske om, at en gruppe markedsoperatører tilknyttes EU-udvalget for Værdipapirreguleringsmyndigheder, og kraftigt at støtte dannelsen af en sådan gruppe så hurtigt som muligt;
at henlede opmærksomheden på sit politiske ønske om, at Parlamentet nyder ligebehandling, og på ny at bekræfte, at den med henblik på at sikre et effektivt samarbejde mellem institutionerne forpligter sig til at tage størst muligt hensyn til Parlamentets holdning og til de beslutninger, som dette måtte vedtage, hvis det mener, at gennemførelsesforanstaltningerne overskrider de beføjelser, der er fastlagt i basisretsakterne, og endelig at understrege sit ønske om at nå frem til en afbalanceret løsning i disse tilfælde." Hr. formand, mine damer og herrer, jeg håber, at De kraftigt vil støtte den indfaldsvinkel, som jeg har beskrevet, og som er et resultat af lange overvejelser og en meget tæt kontakt til Parlamentet.
Med denne indfaldsvinkel kan vi nemlig i dag tage endnu et vigtigt skridt i retning af en finansiel integration på EU-plan og således i retning af en målsætning, som er absolut nødvendig efter euroens indførelse.
Det positive resultat i dag gør det i endnu højere grad nødvendigt at påbegynde arbejdet inden for rammerne af den interinstitutionelle arbejdsgruppe, som også ministerpræsidenten, hr. Aznar, gav sin kompetente støtte her i Parlamentet under mødeperioden i januar.

Von Wogau
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, kære kolleger, det, vi oplever i dag, er en overordentlig vigtig debat. Den er vigtig for bankerne, for forsikringsselskaberne og for investeringsforeningerne, for denne debat vil gøre det klart, at vi går videre, og det uden forsinkelse, på vej mod et fælles europæisk marked for finansielle tjenester.
Men debatten er også vigtig for borgerne i EU, for vi rydder hindringer af vejen for den grænseoverskridende konkurrence i forbindelse med finansielle tjenester, ydelse af lån og forhandling af forsikringsaftaler. Denne konkurrence styrker borgernes position og vores europæiske konkurrenceevne.
Hvad drejer denne debat sig så om? Alexandre Lamfalussy er sammen med Vismandsudvalget kommet med forslag til, hvordan man kan fremskynde den store lovgivningspakke, som er nødvendig for at gennemføre dette fælles marked for finansielle tjenester. Han er i den forbindelse kommet med det kloge forslag, at lovgiveren, altså Parlamentet og Rådet, bør begrænse sig til de væsentlige retningslinjer, mens det, der står med småt, gennemførelsesbestemmelserne, så bør overlades til Kommissionen i samarbejde med fagfolk.
Det er et meget godt forslag. Men hvori består problemet? Problemet består deri, at vi som parlamentsmedlemmer gang på gang har gjort den erfaring, at borgere og firmaer henvender sig til os med klager over bureaukratiet i EU. Og disse klager går ikke på loven, direktivet eller forordningen, som vi har været med til at vedtage, men på gennemførelsesbestemmelserne. Derfor har vi i Europa-Parlamentet insisteret på, at vi sammen med Rådet også kan gennemføre en slags slutkontrol af, om gennemførelsesbestemmelserne, som så bliver vedtaget, rent faktisk også svarer til lovgiverens retningslinjer.
Og hvad har vi så opnået under forhandlingerne med Kommissionen og Rådet? Her vil jeg gerne rette en stor tak til kommissionsformand Prodi for hans erklæring, men også til kommissær Bolkestein, John Mogg og mange andre samt til sekretariatet i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Jeg må sige, at juristernes diskussioner på dette område af og til har mindet mig om diskussionerne i det gamle Byzans om englenes køn. Jeg vil gerne rette en stor tak til alle, som har været mig behjælpelig med at finde en fornuftig vej gennem denne labyrint.
Hvad har vi opnået? For det første gennemskuelighed. Det er vigtigt, for vi bliver informeret om alt, hvad der sker i Kommissionen. Vi får også foreløbige forslag at se. For det andet den tidsmæssige begrænsning af mandatet til fire år. Efter fire år skal mandatet fornyes af Parlamentet og Rådet.
For det andet har vi opnået en udgangskontrol. Her var kommissionsformand Prodis erklæring overordentlig vigtig. Til denne udgangskontrol har vi, ligesom Rådet, tre måneder til rådighed. For så vidt er ækvivalensen med Rådet givet. Kommissionsformand Prodi talte jo også om paritet, om ækvivalens, også her en yderligere forsikring.
For det tredje må vi også være på det rene med det faktiske styrkeforhold. Vi står over for et stort antal retsakter, som skal vedtages. Hver gang skal Parlamentet sammen med Rådet udstyre Kommissionen med et mandat, og hvis Kommissionen her ikke ville tage hensyn til berettigede interesser og forslag fra Europa-Parlamentets side, måtte den jo frygte, at den ikke blev tildelt dette mandat ved næste retsakt. Det betyder, at vi i Europa-Parlamentet i hvert fald i denne kontekst har en meget stærk position i dag. For så vidt er jeg af den opfattelse, at den ækvivalens, som vi har krævet, er givet på grund af denne kontekst og på grund af erklæringen fra kommissionsformand Prodi.
Særlig vigtig er efter min mening også markedsaktørernes udvalg, som blev vedtaget her. For det er det første skridt hen imod en mere moderne lovgivning for EU. Vi skal nå derhen, hvor der i lovgivningen generelt, som Alexandre Lamfalussy har foreslået, sondres klart mellem de retningslinjer, som Parlamentet og Rådet kommer med som lovgiver, og det, der står med småt, de tekniske detaljer. Og her bør f.eks. tilsynsmyndighederne, fagfolkene deltage, men markedsaktørerne bør også samtidig inddrages strukturelt, for det drejer sig jo om rent praktiske spørgsmål. For så vidt tror jeg, at det, som vi vedtager i dag, også kunne være en model med henblik på konventet, med henblik på regeringskonferencen, med henblik på en forbedring af lovgivningsprocessen i EU. Derfor vil jeg anmode Dem om at godkende min betænkning.

Berès
Jeg takker Dem, hr. kommissionsformand, for Deres redegørelse, men også og måske især for Deres indledende bemærkninger.
Denne redegørelse er rig på konstruktive flertydigheder, og jeg håber, at vi på denne baggrund vil nå frem til en afslutning på den frugtbare drøftelse, som vi har indledt her som følge af de beslutninger, som Parlamentet vedtog den 13. marts og den 5. april sidste år i kølvandet på offentliggørelsen af hr. Lamfalussys rapport. Jeg vil gerne sige er par ord om dagens forhandling. Det første er, som vores ordfører sagde, at udarbejdelsen af en handlingsplan om de finansielle tjenesteydelser efter overgangen til euroen er en kolossal udfordring, også hvis vi vil nå de mål, som vi i fællesskab har fastlagt i Lissabon med henblik på at gøre EU til det mest konkurrencedygtige område i verden.
Men i øvrigt er de institutionelle spørgsmål også af stor betydning. De er vores garanti for demokratiet. Set fra det synspunkt er vores forhandling i dag af største vigtighed, når man betragter den tidsplan, der ligger foran os: konventet og regeringskonferencen, Kommissionens hvidbog om nye styreformer i Europa, den uomgængelige revision af traktatens artikel 202 og omskrivningen af den interinstitutionelle aftale om komitologien, som tydeligvis ikke tager hensyn til udviklingen i Europa-Parlamentets beføjelser og rolle som lovgiver særligt i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Jeg tror, at forudsætningen for, at de to søjler i Den Økonomiske og Monetære Union fungerer set fra Kommissionens synsvinkel, er, at vi har et Europa-Parlament, som er en fuldgyldig partner, og det er omdrejningspunktet for den forhandling, som vi har indledt med Dem for nu snart et år siden.
Hvad angår resultatet af denne forhandling, måler vi det hver især ud fra vores egen målestok i både økonomiske og institutionelle termer. For mit eget vedkommende vil jeg gerne understrege to ting, nemlig hvilke emner De har taget med i Deres redegørelse, og hvilke emner der utvivlsomt bliver genstand for vores fremtidige forhandlinger inden for rammerne af især konventet.
Hvad det første angår, tror jeg, at De har accepteret at medtage den famøse konstruktive flertydighed i ligebehandlingen. For os kan ligebehandling ikke måles i forhold til en ørkesløs diskussion, den må nødvendigvis måles i forhold til Rådet. Det er De klar over, hr. kommissionsformand. Det er i hvert fald sådan, vi tolker Deres redegørelse og bemærkninger til den.
Men den bagvedliggende idé er, at dette krav, ud over den højtidelige erklæring, som De netop har afgivet, skal anvendes som reference, hver gang vi skal udtale os om en tekst inden for rammerne af handlingsplanen om de finansielle tjenesteydelser.
Og dernæst er der det spørgsmål, som De ikke har berørt i dag, og som vi utrætteligt vil tage op igen og igen under Deres næste møder med os, nemlig hvordan man løser en eventuel uoverensstemmelse mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. På dette punkt virker tanken om en uformel trepartsforhandling, som er foreslået af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og som giver mulighed for at nå frem til en afbalanceret aftale, som kan accepteres af begge parter, som et godt grundlag for forhandling i fremtiden.

Hautala
Hr. formand, det sker oftere og oftere i nutidens samfund, at man havner i de situationer, hvor man forventer, at lovgiverne kan fastsætte love meget hurtigt og effektivt. Det ser ud, som om den form for krav er ganske retfærdige netop for finansielle tjenesteydelser. I den henseende skal vi virkelig kunne udvikle den moderne lovgivningsproces, således som hr. von Wogau nævnte. Det ser desværre ud, som om den nuværende lovgivningsproces ofte betyder, at man netop forventer, at Europa-Parlamentet afgiver nogle af de lovgivningsbeføjelser, som tillægges det ifølge traktaten. Den såkaldte Lamfalussy-rapport ser det på den anden side som et problem, at Europa-Parlamentet ikke kan være helt sikker på, om det dybest set ikke afgiver sine lovgivningsbeføjelser, som er tillagt det i borgernes navn, på den ene side til Rådet og på den anden side til Kommissionen. Hvad dette angår, skal Europa-Parlamentet virkelig sørge for, at disse parlamentariske undersøgelsesmekanismer revideres.
Hr. formand, som ordfører for denne institution kan De sikkert gå ind for forslaget fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om, at hvis Europa-Parlamentet har mistanke om, at Kommissionen udøver større gennemførelsesbeføjelser, end det tillægges, kan De forhandle om ad hoc-opfølgningsmekanismer for at forhindre udvanding af Parlamentets lovgivningsbeføjelser. Vi er alle klar over, at Parlamentets lovgivningsbeføjelser ikke er selve hensigten, men at vi også reelt på borgernes vegne skal sørge for, at beslutningerne bliver taget åbent og demokratisk, og at der under processen tages hensyn til alle relevante synspunkter.
Det er helt klart, at med tanke på dette er EU-traktaten ikke mere tidssvarende. Vi skal således anmode om Kommissionens tilsagn om, at traktatens artikel 202 i nær fremtid ændres, således at Parlamentets lovgivnings- og kontrolbeføjelser kan reetableres. Det skal også påpeges, at EU har brug for et regelhierarki, nemlig at den lovgivende og den udøvende magt defineres meget overskueligt. I øjeblikket bevæger vi os i Lamfalussy-rapportens grå zone, som navnlig dannes af beslutningstagning på såkaldt sekundært plan.

Méndez de Vigo
Hr. formand, i dag er der ikke mange medlemmer, der deltager i forhandlingen her i Parlamentet. Og denne forhandling vil nok heller ikke vække mediernes store interesse. Men til dem, der lytter på tilskuertribunen, vil jeg gerne sige, at det drejer sig om en forhandling, der er meget vigtig for de europæiske borgere (og også for Dem).
Jeg håber, at Parlamentet i dag, efter mange måneders arbejde, forhandlinger og konsensussøgen, vil træffe en beslutning om hr. von Wogaus betænkning, som han har skrevet virkelig godt. Den betyder endnu et skridt i retning mod et økonomisk og monetært Europa, og desuden et fremskridt i proceduren, startet af Det Europæiske Råd i Lissabon, der indebærer mere fleksibilitet, konkurrencedygtighed, vækst og beskæftigelse. Jeg håber, at proceduren også vil medføre nye vigtige beslutninger på det kommende Europæiske Råd i Barcelona.
På et tidspunkt, hvor euroen med succes er sat i omløb, må Parlamentet, Kommissionen og Rådet bevise, at de overholder traktatens forpligtelser. Hr. kommissionsformand, det har De for nyligt gjort - jeg er desuden glad for, at De er til stede i dag - ved at vedtage passende foranstaltninger og ved at bebrejde de lande, der er tæt på at overskride Maastricht-kriterierne om underskud.
Det er en god beslutning, og jeg blev derfor virkelig irriteret, da den tyske kommissær for nylig ikke var særlig solidarisk i sine udtalelser til Bild am Sonntag. Det er negativt, mener jeg, da vi ønsker at bibeholde den interne samhørighed i, og balancen mellem, de europæiske institutioner.
Denne forhandling er politisk positiv, Parlamentet har arbejdet hårdt for at opnå kompetence som andre parlamenter. Og derfor vil vi gerne beholde den kompetence, vi har opnået, og det kræver befolkningen også. Baron Lamfalussys forslag, som vi alle mener er nødvendige, vil i det lange løb betyde, at man giver Europa-Kommissionen et mandat bygget på tillid.
På vegne af min gruppe vil jeg sige, at vi altid har forsvaret Europa-Kommissionen, fordi den er hjertet i de europæiske institutioner og den mest tydelige integrationsfaktor. Men som fru Berès og fru Hautala så rigtigt sagde, må vi træffe vores forholdsregler. Vi hverken vil eller kan - undskyld udtrykket, men vi taler jo om finansielle tjenesteydelser - udskrive en blankocheck. Og netop derfor har vi forhandlet så længe og involveret så mange mennesker. Og her vil jeg nævne, ikke alene ordføreren, hvis arbejde vi alle lovpriser, men også fru Randzio-Plath, hr. Napolitano, koordinatorerne fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hr. Bolkestein og hans hold samt hr. Rato.
Hr. formand, vi har endelig opnået en tekst, hvis erklæring De læste i dag, og som de kristelige demokrater mener fuldt ud - og det siger jeg tydeligt - lever op til vores forventninger. Parlamentet vil blive behandlet paritetisk i forhold til Rådet, man garanterer vores medbestemmelsesret og vores krav om gennemskuelighed, og Europa-Kommissionen forpligter sig formelt til en revision af artikel 202 i en kommende traktatændring, som konventet skal undersøge.
I dag er en god dag for den europæiske konstruktion. Vi sender et budskab til markederne om, at vi er indstillet på at gå videre for at gennemføre alle områder i Den Økonomiske og Monetære Union. Det er også et positivt budskab til borgerne, som netop takket være denne metode vil opleve øget fleksibilitet, hvilket gør det muligt at have tiltro til en fremtid med øget vækst og beskæftigelse.
Tillykke, hr. kommissionsformand Prodi og hr. von Wogau. Jeg lykønsker Dem alle.

Corbett
Hr. formand, det, vi drøfter, er forslaget om, at Parlamentet og Rådet bør uddelegere omfattende gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen. Parlamentet vil med glæde gå med til dette, såfremt der foreligger betydelige garantier med hensyn til kontrollen med sådanne uddelegerede beføjelser. De, der undertiden bekymrer sig over, at Parlamentet ved at søge at opnå sådanne garantier forsøger at ændre den institutionelle balance bør huske på, at denne omfattende uddelegering af beføjelser selv er en ændring af den institutionelle balance, eftersom den findes, og at det under disse omstændigheder er helt legitimt, at Parlamentet søger at opnå visse garantier.
Efter mange måneders drøftelser og forhandlinger med Kommissionen er resultatet nu blevet forelagt os i form af den erklæring, som hr. Prodi lige har aflagt. Jeg må sige, at den indeholder en række betydelige fremskridt. For det første anerkender Kommissionen, at artikel 202 i traktaten bør ændres ved den næste revision af traktaten - den støtter Parlamentets holdning til dette. For det andet anerkender Kommissionen også, at Parlamentet har ret til at undersøge og udtale sig om de forslag til gennemførelsesforanstaltninger, som den forelægger for de specialistudvalg, der vil blive nedsat for at arbejde sammen med Kommissionen.
Parlamentet vil have tre måneder i stedet for kun én måned, som det har under de eksisterende procedurer, til at undersøge og udtale sig om forslag til sådanne gennemførelsesforanstaltninger. Kommissionens tekst begrænser ikke Parlamentets ret til at undersøge, om Kommissionen har overskredet de beføjelser, der er blevet uddelegeret til den, hvilket vi under alle omstændigheder ville kunne løse ved at bringe spørgsmålet for Domstolen, hvis det skulle komme til en konflikt. Det giver os ret til at protestere imod indholdet, hvis det skulle blive nødvendigt. Det er også meget vigtigt.
Men hvad vil der ske, hvis Parlamentet protesterer, og Kommissionen ikke accepterer dens protest imod et forslag til en gennemførelsesforanstaltning? På dette punkt er teksten lidt forblommet. Den taler om ligebehandling uden at sige, hvem denne ligebehandling er med. Fru Berès er allerede kommet ind på dette: ligebehandling med Det Økonomiske og Sociale Udvalg, ligebehandling med pressen? Nej, det er klart for os insidere, at det betyder ligebehandling med Rådet. Det er det, vi har talt om i månedsvis, og hr. Prodis indledende bemærkninger gjorde det klart, at Kommissionen også accepterer, at det betyder ligebehandling med Rådet. Sådan tolker vi det, og jeg mener ikke, at det kan tolkes på nogen anden måde.
Vi har et tredje skridt, vi kan tage, og det er en garanti i det tilfælde, hvor dette ikke fungerer. Vi har ophævelsesklausulen. Efter fire år vil de uddelegerede beføjelser vende tilbage til Parlamentet og Rådet, medmindre vi går med til en forlængelse. Det er en garanti for os, og det vil fastholde Kommissionens koncentration i mellemtiden, idet det gør den klar over, at den må udøve disse gennemførelsesbeføjelser på en måde, som Parlamentet finder tilfredsstillende, hvis den ønsker at gøre sig håb om, at de bliver forlænget.
For det fjerde har vi nogle vigtige garantier med hensyn til åbenhed og gennemskuelighed, og vi har accept for Parlamentets idé om, at der bør nedsættes et udvalg for markedsaktører parallelt med de øvrige udvalg.
Så alt i alt kan vi være tilfredse med de fremskridt, der er gjort, selv om formuleringen af de punkter, jeg nævnte tidligere, kunne have været lidt bedre. Ikke desto mindre vil jeg anmode om at få medtaget den fulde tekst af Kommissionens erklæring og hr. Prodis erklæring her i dag, ikke blot i det fuldstændige forhandlingsreferat, men også i protokollen, for det var en meget vigtig erklæring, og den bør registreres i vores protokol, så vi har det ordentligt nedfældet, hvad Kommissionen har forpligtet sig til at gøre.

Formanden
Hr. Corbett, vi er kommet Deres anmodning i forkøbet. Dette vil fremgå af protokollen som et dokument af nogen betydning.

Huhne
Hr. formand, i over et år har vi i Parlamentets forhandlingsteam sammen med Kommissionen og Ministerrådet kæmpet med en gåde. Vi har alle været enige med baron Lamfalussy og hans vismænd i, at en effektiv regulering af værdipapirmarkederne og oprettelsen af et indre marked for finansielle tjenesteydelser kræver, at vi uddelegerer beføjelser til Kommissionen og til et mere fleksibelt officielt udvalg. Men der har været et væsentligt problem. Selv om Europa-Parlamentet blev tildelt fælles beslutningstagningsbemyndigelse over for sådan en lovgivning i Maastricht-traktaten i 1992, blev det ikke tildelt nogen bemyndigelse til effektivt at kontrollere et eventuelt udvalgs rolle. Det, vi hidtil har set til sådanne udvalg, har vi ikke kunnet lide. De har været hemmelighedsfulde, bureaukratiske og som taget fra Kafka. En betingelse, som min gruppe insisterede på, var, at denne hemmelighedskræmmerikultur måtte ændres grundlæggende, og at beslutningstagningen blev åbnet, ikke blot for os i Parlamentet, men også for verden udenfor. Vi havde brug for garantier med hensyn til gennemskuelighed, åbenhed og konsultation. Her er de i kommissionsformandens erklæring og i det brev, som kommissær Bolkestein har sendt til formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
Men hvordan skal vi kunne sikre, at de løfter om en ændret kultur, der så ofte er blevet honoreret med løftebrud, endelig bliver respekteret? Det blev klart, at ingen varige ændringer vil kunne finde sted, før konventet og regeringskonferencen i 2004 er tilendebragt. Kun en regeringskonference vil kunne ændre artikel 202, som dybest set giver enerettigheder til Ministerrådet, når det gælder kontrol med udvalg, og helt overser Parlamentets nye rolle. Vi har haft brug for et løfte om, at der vil blive taget hensyn til vores bekymringer, som er blevet ignoreret ved flere på hinanden følgende traktatrevisioner. Vi har brug for en midlertidig løsning, der betyder, at Europas sparere og investorer ikke skal vente endnu længere på gennemførelsen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser, der blev indledt i 1973. Den europæiske økonomis sundhed afhænger af denne lovgivning. En vital og dynamisk økonomi er afhængig af et effektivt finansvæsen til indsamling af sparepenge og spredning af disse til en lav pris til den mest produktive anvendelse.
Det stod længe klart for Den Liberale Gruppe, at den eneste midlertidige løsning ville være at sætte en tidsbegrænsning på de uddelegerede beføjelser. For første gang i EU-lovgivningens historie vil vi have en ophævelsesklausul, der vil fratage Kommissionen og udvalget deres beføjelser efter fire år, medmindre de bliver klogt og godt brugt. Heldigvis blev den indledende modstand fra Den Socialdemokratiske Gruppe og Gruppen for Det Europæiske Folkeparti samt bekymringer om juridisk usikkerhed overvundet. Enhver lovgivning vedtaget af udvalget forbliver lov, selv om dets bemyndigelse bliver inddraget, men Parlamentet kan bide fra sig, hvis det skulle blive nødvendigt.
Dette er et vigtigt tidspunkt for liberalisering af den europæiske økonomi. Aftalen vil understøtte euroen - for hvad er en fælles valuta, hvis de markeder, hvor den bliver handlet, stadig er delt af nationale barrierer? Den vil indgyde tillid om, at EU, uanset hvilke udfordringer der ligger forude for Den Økonomiske og Monetære Union, kan overvinde dem, og den viser, at Parlamentet er en seriøs og ansvarlig lovgivende forsamling og partner i økonomisk reform. Lissabon-reformprocessen er tilbage på sporet. Jeg lykønsker helhjertet hr. von Wogau, vores ordfører, og anbefaler denne betænkning for Parlamentet.

Titford
Hr. formand, en interessant ting ved denne betænkning er den udtrykte bekymring for Parlamentets rettigheder. Dette er stillet op imod kravet om, at udvalget ønsker at øge den demokratiske kontrol med dette område i hurtig udvikling. Hvad jeg ikke ser, er en udtrykt bekymring for dem, der arbejder inden for området, eller de kunder, de betjener. Uden at dvæle alt for længe ved særlige aspekter ved denne lovgivning om finansielle tjenesteydelser, som denne betænkning handler om, må jeg leve op til mit eget demokratiske ansvar og pege på, at ophobningen af fællesskabslovgivning langsomt, men ubønhørligt er ved at kvæle finansverdenen og gøre det næsten umuligt at handle.
I denne sammenhæng bliver jeg konstant af mine vælgere erindret om, at de, der er mest berørt, er de små selvstændige finansrådgivere, og at nettovirkningen er, at virksomheden i stadig højere grad bliver koncentreret i hænderne på større og større virksomheder. På den anden side ser jeg ikke noget fald i antallet af finansskandaler, som stjæler avisoverskrifterne. Rent faktisk ser netop det modsatte ud til at være tilfældet. Da jeg kommer fra en tradition, hvor parlamentet er garant for individers sikkerhed og frihedsrettigheder, anser jeg derfor denne betænkning som endnu et trick til at øge fællesskabsinstitutionernes magt uden at skænke det en tanke, hvad lovgivningen forsøger at nå. Udvalget sidder og fører detaljerede filosofiske diskussioner om, hvor mange engle der kan danse på et knappenålshoved, mens branchen langsomt bryder sammen. Dette står for mig som et typisk eksempel på Fællesskabet og dets virke.

Della Vedova
Hr. formand, hr. Prodi, formand for Kommissionen, hr. kommissær Bolkestein, vi kan endnu en gang konstatere EU-lovgivningsprocessens utilstrækkelighed, sådan som hr. Huhne også sagde lige før.
På dette område har Parlamentet to forskellige målsætninger, som risikerede at komme til at stå i modsætning til hinanden. På den ene side er der nemlig behov for at give Parlamentet en mere betydningsfuld og effektiv rolle i forbindelse med disse spørgsmål og således give de pågældende bestemmelser en større demokratisk legitimitet, men på den anden side er det tvingende nødvendigt at afslutte handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser så hurtigt som muligt, så det indre marked bliver gennemført i denne sektor.
Vi er alvorligt bagud, og dette stadige sammensurium af lovgivninger skaber hindringer, som medfører alvorlige udgifter for de europæiske borgere. Tænk blot på tilfældet med pensionsfondene, som i lang tid var fastlåst i de forskellige medlemsstaters protektionistiske bestemmelser. Deres gennemsnitsstørrelse svarer til en sjettedel af de amerikanske pensionsfondes, og deres udbytte svarer til 60% af de amerikanske pensionsfondes. Dette er en alvorlig ulempe for pensionisterne, for sparerne i almindelighed og for økonomiens effektivitet.
Tidsfaktoren er af afgørende vigtighed. Vi er alvorligt bagud, og derfor skal målsætningen om at sikre vores institution en rimelig rolle på en ansvarlig måde afpasses med nødvendigheden af at sætte kraftigt skub i indførelsen af det indre marked.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at det efter min mening er lykkedes ordføreren, hr. von Wogau, fru Berès, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender at finde en balance mellem disse krav, idet de giver os en god løsning her og nu og angiver den retning, vi skal gå i fremover. Derfor stemmer de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien for denne betænkning.

Bolkestein
Hr. formand, som forskellige medlemmer har sagt, har Kommissionen taget del i hyppige drøftelser med de nært involverede i denne sag i Parlamentet, og den betydning, Kommissionen tillægger denne vigtige sag, afspejles også i kommissionsformandens tilstedeværelse her til formiddag.
Forskellige medlemmer har talt om engle her til formiddag - enten om engles køn eller om, hvor mange engle der kan danse på et knappenålshoved. Må jeg have lov til at sige, at det ofte er i detaljen, man møder djævelen. Lad os håbe, at djævelen og englene vil opveje hinanden, og at vi kan nå frem til et afbalanceret kompromis her til formiddag. Ifølge nogle medlemmer, som har talt her til formiddag, hr. Méndez de Vigo f.eks., er det helt bestemt tilfældet. Han sagde, at dette er en god dag for integrationen og lykønskede ordføreren - lykønskninger, som jeg gerne vil gentage på Kommissionens vegne. Jeg vil gerne takke hr. von Wogau og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender mange gange for at have tømret dette kompromis sammen. Det er kun ret og rimeligt, at Kommissionen giver udtryk for disse følelser.
Hr. von Wogau startede med at nævne EU's ambitioner som udtrykt af Det Europæiske Råd i Lissabon, der - som alle ved - er, at EU skal blive det mest konkurrencedygtige sted i verden. Lamfalussy-rapporten bør ses i denne sammenhæng. Fru Berès talte også om de ambitioner, der kom til udtryk i Lissabon. Ja, de udgør en helhed, og jeg behøver ikke at understrege vores ønske om at give så meget fremdrift og incitament som mulig til vores tiltag for at opnå en større konkurrenceevne. Også her er denne debat og det resultat, som forhåbentlig kommer ud af den, af betydning for Unionens økonomiske velvære.
Jeg behøver ikke at forklare, hvad rapporten fra det udvalg, som baron Lamfalussy er formand for, handler om, og om den måde, hvorpå den henviser til komitologiproceduren for gennemførelsesforanstaltninger eller forslag til sådanne. Hr. von Wogaus betænkning opregnede de resultater, der er nået. Det har hr. Corbett også gjort. Han nævnte, at artikel 202 i traktaten efter Kommissionens mening bør ændres i forbindelse med den næste regeringskonference - og det er sagens kerne. Parlamentet har ofte over for mig og andre givet udtryk for, at der er behov for at opnå ligestilling med Rådet, når det gælder den kontrolbeføjelse, der er tildelt både Parlamentet og Rådet, hvad angår forslag til gennemførelsesforanstaltninger. Kommissionen er enig og kan også se, at der er behov for, at Parlamentet bliver behandlet på lige fod med Rådet i hele komitologiproceduren.
Desværre for Parlamentet - og Kommissionen kan sætte sig ind i dets følelser og meninger - er dette ikke muligt for øjeblikket. Artikel 202 er klar. Den komitologiprocedure, man nåede til enighed om i juni 1999, er også klar, og sådan, som Kommissionen ser Parlamentets synspunkt og har udtalt det i sin egen hvidbog om nye styreformer, er den for tiden ude af stand til at imødekomme Parlamentets ønsker. Det er, som det er udtrykt i hvidbogen om nye styreformer, Kommissionens synspunkt, at artikel 202 bør ændres. Men Kommissionen kan ikke selv gøre noget ved dette. Ændringer af en sådan art må foretages i forbindelse med den næste regeringskonference.
Hr. Corbett nævnte, at Parlamentet nu har tre måneder til at overveje de gennemførelsesforanstaltninger, der foreslås af Kommissionen. Her er der ligestilling med Rådet, og det er en god ting. Han fortsatte med at sige, at Parlamentet nu har mulighed for at modsætte sig indholdet. Ja, indholdet berører os alle, og Parlamentet har en rodfæstet ret til at fremsætte sine synspunkter og argumenter. Kommissionen har sagt, at den vil tage så meget hensyn til Parlamentets holdning som muligt. Det er også, hvad Parlamentet gerne vil have, at Kommissionen gør.
Hr. Corbett talte om ligebehandling - et smukt ord - men ligebehandling med hvem? Det er helt klart ligebehandling med Rådet. Det er det, hele debatten handler om, og det vil ikke gå an at benægte, hvad der står klart for alle. Parlamentet ønsker denne ligebehandling med Rådet. Kommissionen er villig til at tildele den den, indtager samme holdning og har sagt det i sin erklæring og under drøftelser.
Hr. Corbett nævnte en ophævelsesklausul, hvilket er et andet eksempel på et våben, som Parlamentet har til rådighed for at sikre, at Kommissionen tager størst muligt hensyn til Parlamentets ønsker. Ophævelsesklausulen betyder, at uddelegeringen af gennemførelsesforanstaltninger til Kommissionen kun varer i fire år. Den kan forlænges på Kommissionens initiativ, men den holder helt bestemt Kommissionen til ilden og er et magtfuldt våben for Parlamentet.
Det samme gælder en anden faktor, som blev nævnt af hr. von Wogau. I sin indledende udtalelse sagde hr. von Wogau, at hvis Kommissionen ikke opfylder sine løfter som nævnt i hr. Prodis erklæring, så ved Parlamentet næste gang, der bliver forelagt et direktiv for det, at det kan holde Kommissionen i stramme tøjler. Det er Kommissionen udmærket klar over. Det er en anden måde, hvorpå Parlamentet kan fremsætte sin mening med styrke og overbevisning. Kommissionen gør derfor klogt i at lytte nøje og tage det yderste hensyn til denne mening.
Hr. Corbetts sidste bemærkning - bortset fra ønsket om at få erklæringen med i protokollen - handlede om åbenhed og gennemskuelighed. Kommissionen har erklæret her til formiddag og i et brev, jeg sendte til formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fru Randzio-Plath, at den er meget villig til at praktisere en sådan åbenhed og gennemskuelighed.
Hr. Titford udtalte, at branchen ville bryde sammen. Det forekommer mig at være en poetisk overdrivelse. Jeg har ikke indtryk af, at branchen er ved at bryde sammen. Ja, skandaler kommer frem - måske i mindre grad i EU end i andre dele af verden, men det er livets barske virkelighed. Jeg tror ikke, at de forslag, hr. Prodi stillede her til formiddag, vil give anledning til flere skandaler. De vil rent faktisk gøre meget for at undgå dem, og derfor er jeg ikke enig i de følelser, der blev udtrykt af hr. Titford.
Endelig kommer jeg nu tilbage til hr. Méndez de Vigo, som sagde, at det var en god dag for integrationen. Han lykønskede hr. von Wogau, og her slutter jeg mig til ham. Jeg vil gerne lykønske hr. von Wogau personligt med, at han kl. 11 her til formiddag vil modtage den høje franske Légion d'Honneur-orden. Kommissionen lykønsker ham.

Jeg vil have mulighed for at besvare yderligere spørgsmål senere i debatten, så jeg holder her.

Goebbels
Hr. formand, jeg vil gerne opfordre Dem til at lade hr. Bolkesteins skrivelse føre ind i vores mødeprotokol, for hvis jeg har forstået det rigtigt, retter hr. Bolkestein heri formanden hr. Prodi på et meget vigtigt punkt. Han siger, at ordet "ligebehandling" netop betyder lige behandling af Parlamentet og Rådet.

Bolkestein
Hr. formand, må jeg lige give hr. Goebbels et kort svar? Der er ingen uforenelighed mellem det, formanden sagde, og det, jeg sagde. Ligebehandlingen er med Rådet, og ingen har nogensinde ment noget andet.

Formanden
Kolleger, hvis De læser teksten til hr. Prodis indledende bemærkninger, vil De se, at den indeholder følelsen fuldt ud. Disse bemærkninger vil komme med i protokollen. De dækker det spørgsmål, der er nævnt.

Villiers
Hr. formand, på vegne af de britiske konservative og resten af PPE-DE-Gruppen vil jeg gerne sige, at vi helhjertet støtter det kompromis, der skitseres i von Wogau-betænkningen, og som blev gentaget af hr. Prodi her til formiddag. Parlamentet har sikret sig betydelige indrømmelser med hensyn til gennemskuelighed, konsultation og kontrol. Parlamentets ordfører bør lykønskes for at have sikret disse indrømmelser. Parlamentet bør også udtrykke sin påskønnelse til hr. Bolkestein og hans personale og til Kommissionen for at have imødekommet de bekymringer, som vi har rejst vedrørende disse spørgsmål. Hr. von Wogau fortjener megen ros for at have tilendebragt de langvarige drøftelser, vi har haft om denne vigtige sag.
Vi her i Parlamentet har indtaget en pragmatisk tilgang. Dette er en brugbar midlertidig løsning, indtil vi får en endelig løsning på hele spørgsmålet om uddelegeret lovgivning i 2004, hvor Parlamentet kan og bør anmode om en retligt bindende tilbagekaldelsesmekanisme, som er ønskelig, men desværre ikke tilladt inden for bestemmelserne i den eksisterende traktat og de gældende ordninger. Det er af vital betydning, at Parlamentet backer op om dette kompromis ved afstemningen kl. 12 i dag, for uden det vil vi ikke kunne levere et integreret marked for finansielle tjenester - hverken i 2004, 2005 eller for den sags skyld nogensinde. Dette marked for finansielle tjenester er ikke kun af interesse for bankfolk. Det kan også føre til billigere priser og et bredt udvalg af finansielle produkter for forbrugere og virksomheder, billigere lån, større afkast for sparere og investorer samt gøre en hel del til at starte desarmeringen af den tidsindstillede pensionsbombe. Alt dette er meget betydelige fordele for de almindelige mennesker, som valgte os til at optræde på deres vegne.
En accept af dette kompromis vil bringe os betydeligt tættere på at nå vores mål om et integreret marked for finansielle tjenester og levere disse fordele til almindelige mennesker over hele EU.

Randzio-Plath
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, jeg vil gerne understrege eftertrykkeligt, at ingen i Europa-Parlamentet undervurderer de finansielle markeders betydning. Vi ved alle, hvor vigtigt det er, at vi med hensyn til kapitalens produktivitet vinder ind på det integrerede finansielle marked i USA. Vi ved på den anden side også, at det europæiske finansielle marked ikke kun er af betydning for virksomhederne, men også for dem, som er afhængige af en ordentlig alderdomsforsørgelse, som altså også i betragtning af deres små pensioner er afhængige heraf som forbrugere. Derfor påhviler der Parlamentet et stort ansvar i proceduren med fælles beslutningstagning, så der bliver truffet de rigtige beslutninger.
Dagens procedure med hr. von Wogaus betænkning, som vi debatterer i dag, er et yderst følsomt emne. Ordføreren har forsøgt at finde forsigtige formuleringer for at give alle følsomme deltagere i denne lovgivningsproces en chance.
Jeg vil gerne understrege endnu en gang, at Parlamentet, som kræver stadig flere medbestemmelsesrettigheder, ikke vil afstå herfra i den parlamentariske lovgivningsprocedure, og at dagens kompromis i hr. von Wogaus betænkning ikke er et præjudikat for at opgive Europa-Parlamentets retsstilling.
Når vi i dag finder en overgangsordning for den sekundære lovgivning, så betyder det kun, at vi som Parlament hidtil ikke har kunnet gennemføre at få en sekundær lovgivning forankret i traktaten. Det har hidtil skyldtes Kommissionen. Som formand for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål vil jeg gerne takke hr. Bolkestein for, at det i vores forhandlinger, som var besværlige og vanskelige, trods alt lykkedes os at få optaget denne formulering i hvidbogen som kommissionsforslag via styreformerne. Det er en fælles succes. Nu må vi også nå frem til en vellykket afslutning på den næste regeringskonference og den næste traktatændring. Det er utvivlsomt meget vigtigt.
Men ét spørgsmål er endnu ikke blevet besvaret, nemlig hvorvidt vi ved hele denne lovgivning rent faktisk også kan tillægge Lamfalussy-processen ægte betydning, for alt det, der i dag bliver betegnet som værende teknisk, er så absolut ofte politisk. Parlamentet kan ikke stille sig tilfreds med en rolle som rammelovgiver, men vi skal også fortsat bevare vores definitionssuverænitet fra punkt til punkt, fra detalje til detalje, fra paragraf til paragraf, fra artikel til artikel. Det vil vi holde øje med. Og hvad vi også vil holde øje med, hr. Prodi - jeg tror, at det står klart efter Deres erklæring og også efter hr. Bolkesteins erklæring - er, at skrivelsen af 2. oktober fra hr. Bolkestein til udvalget også bliver en del af denne protokol som fortolkning. Det tredje, som også står klart, er, at Kommissionen med sine to erklæringer i dag forpligter sig til under ingen omstændigheder at følge Værdipapirudvalgets anbefalinger imod et kvalificeret flertal ved gennemførelsen af Lamfalussy-processen. Det stod heldigvis klart i dag. Derfor, tror jeg, kan vi bevæge os hen imod denne form for paritetisk og ækvivalent samarbejde med stor optimisme og en konstruktiv ånd.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, jeg vil gerne sige tak til von Wogau, som på dygtig vis har udarbejdet en meget velovervejet betænkning om dette svære spørgsmål. Det er et spørgsmål, som i meget lang tid har ventet på en løsning, og jeg skal være den første til at hilse en løsning velkommen. Vores forhandling i dag viser vores generelle dilemma mellem på den ene side at ville være effektive og på den anden side at ville sikre demokratisk kontrol med den lovgivning, vi vedtager. Og det er dette spørgsmål om på den ene side effektivitet og på den anden side demokratisk kontrol, der skal diskuteres indgående under det kommende konvent.
De af os, der ønsker klare spilleregler for de europæiske institutioner, møder ofte kritik for at være navlepillende og magtfokuserede. Det er jeg meget, meget uenig i. I Danmark - i mit land - havde vi en forfatningskamp, der varede fra 1866 og helt frem til 1901, hvor parlamentarismen endelig blev vedtaget som det bærende demokratiske princip. Det er den samme proces, vi nu er i gang med på europæisk plan. Derfor er jeg også meget glad for, at vi i EU midt i denne kamp kan levere et resultat, nemlig denne konkrete aftale. Med endnu en reference til situationen i Danmark for 130 år siden var hele det politiske system på det nærmeste paralyseret under den danske forfatningskamp. Jeg er derfor meget glad for kommissionsformand Prodis udtalelse om, at Kommissionen accepterer indholdet af denne betænkning, som bør opnå stor tilslutning fra Europa-Parlamentet. Men det er yderst vigtigt, at Rådet accepterer ikke blot indholdet, men også det grundlæggende budskab i denne betænkning. Flere medlemmer af Rådet synes grundlæggende, at hele denne sag er nytteløs og alene drejer sig om et besværligt Parlament. Det er ikke tilfældet. Der er kort og godt tale om udøvelse af demokratisk kontrol med vores fælles europæiske lovgivning.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, jeg vil kort komme ind på fem punkter.
For det første kender alle på nuværende tidspunkt i forhandlingerne til begivenhedernes gang. Historien om det stormfulde forhold mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen er blevet beskrevet, og hvis det er rigtigt, som Lenin sagde, at det kun er tosser, der diskuterer facts, ja, så vil jeg ikke falde for den fristelse, men afholde mig fra at sige yderligere om dette punkt.
For det andet, hvis jeg må komme med en selvbiografisk kommentar, så tilhører jeg den generation af spaniere, der udmærket ved, hvor vigtigt parlamentet er i et demokrati. Og mere end det, jeg deltog i den grundlovgivende forsamling. Og derfor lyttede jeg med største forståelse til fru Randzio-Plaths forsvar af Parlamentets rettigheder.
For det tredje, stadig inden for det selvbiografiske område, er jeg også overbevist europæer. Jeg er overbevist om, som det var tilfældet med euroen i går, at strukturelle reformer absolut er påkrævet i dag, og her skal man bl.a. fokusere på en reform af de finansielle tjenesteydelser, hvis vi ønsker en konkurrencedygtig europæisk økonomi.
At forene - og det er mit fjerde punkt - to mål, gøre tingene ordentligt og hurtigt, gøre proceduren mere fleksibel og respektere Parlamentets rettigheder skal ske, som hr. Huhne sagde, inden for stramme rammer, rammerne af artikel 202, en artikel, der ikke er god nok, og som vi ønsker at revidere.
Afslutningsvis vil jeg sige, at løsningen på problemet har den nyeste ridder af æreslegionen, Karl von Wogau, fundet, og Parlamentet støtter ham. Nu håber jeg, at Kommissionen vil påskønne Parlamentets tillidsvotum til Kommissionen og Rådet, og at man aldrig falder for fristelsen til - nu er hr. Bolkestein jo så glad for latin - at ændre par conditio, for en forsmået elskers veje er uransagelige. Parlamentet har beføjelse til at søge at gøre første niveau meget detaljeret, og det ville trække proceduren i langdrag. Parlamentet kan, hvis man føler sig forsmået, debattere forslagene længe, og således handle modsat det, vi bør.
Det er en stor dag for alle i dag. Jeg lykønsker Karl von Wogau, Kommissionen og Rådet, og håber, vi i Barcelona kan høste frugterne af det, vi i dag har sået kimen til.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, kære kolleger, dagen i dag er faktisk en meget afgørende dag for Parlamentets rolle. Med kommissionsformand Prodis erklæring er det som aldrig før blevet præciseret, at Kommissionen - og jeg anser det for en forpligtelse for Kommissionen - klart vil arbejde for, at de to lovgivende dele virkelig handler fuldt ud på lige fod. Jeg tror, at også det, som kommissær Bolkestein har sagt, er af særlig betydning. Navnlig takket være fru Randzio-Plaths initiativ og arbejde kunne vi ligeledes overbevise kommissær Bolkestein, hvilket jo ikke var så let og ikke var givet på forhånd. Jeg tror ikke, at kommissær Bolkestein nu er gået fra at være en djævel til at være en engel, for han har ikke tidligere været djævelen for os, og han er heller ikke engel nu, men der er dog blevet gjort et godt stykke arbejde. Jeg vil også gerne give udtryk for min respekt for Dem, hr. kommissær Bolkestein, for at De i dag som supplement til det, som kommissionsformand Prodi har sagt, har præciseret det.
For det første ser jeg dermed en klar opgave, som Kommissionen stiller sig selv, nemlig at skabe paritet mellem de to lovgivende dele, som kommissionsformand Prodi har erklæret, at skabe en ligeværdig og ækvivalent rolle for de to lovgivende organer, Rådet og Parlamentet, og i sidste ende også gøre det, ved at artikel 202 bliver ændret. Det er et klart og utvetydigt udsagn, og det vil vi som sådan på en måde altid bære i vores hjerter.
For det andet er der konkrete tilsagn, hvad ligebehandlingens finansielle tjenester angår. Jeg går ud fra, at det også vedrører andre områder, at man har til hensigt - selv ved en indskrænkning af den retlige situation, som hr. Bolkestein jo har skildret - at gøre alt, hvad der retligt er muligt, for de facto at behandle de to lovgivende dele på lige fod. For det, som De, hr. Bolkestein, har sagt, må jeg anerkende - det er retstilstanden. Men jeg slutter også af Deres ord, at det ikke bliver benyttet til at fortsætte den ulige behandling, indtil artikel 202 bliver ændret, men at der i mellemtiden skal gøres mest muligt for at opnå en indholdsmæssig de facto-ligebehandling af de to lovgivende organer.
Det tredje punkt - og her henvender jeg mig også til Dem, hr. formand - vedrører nedsættelsen af en interinstitutionel arbejdsgruppe for at forberede sagerne ordentligt, et forslag, som kommissionsformand Prodi allerede er kommet med gentagne gange, og hvor han til sidst også har overbevist ministerpræsident Aznar om at komme med et positivt svar. Denne arbejdsgruppe skal nu også virkelig indkaldes. Det ville efter min opfattelse også være rigtigt, hvis De, hr. formand, på baggrund af fælles drøftelser på Formandskonferencen ligeledes tager initiativ til at opnå det, som kommissionsformand Prodi, som nævnt, har foreslået som den første, nemlig denne interinstitutionelle arbejdsgruppe. Denne dag er således en vigtig dag, da det er blevet slået fast, at vi anerkender eksperternes viden og kundskab, men samtidig også anerkender, at demokratisk kontrol vil sige, at det er parlamenterne, som i sidste ende træffer afgørelse om de politiske mål.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, først og fremmest vil jeg gerne lykønske vores kollega, hr. von Wogau, med hans strålende arbejde med denne betænkning. Betænkningen og de erklæringer, den har ført til, fra kommissionsformand Prodi og kommissær Bolkestein løsner op for en ellers blokeret proces, der bremsede hastigheden i behandlingen af projekter og forslag om gennemførelsen af et indre marked for den finansielle sektor.
I min korte taletid vil jeg telegrafisk komme ind på to områder. For det første, nu hvor processen ikke længere er blokeret, efter aftalen under forhandlingen i dag må vi komme i gang med arbejdet. Jeg mener, vi skal jo have de 42 planlagte direktiver klar inden 2003 inden for området kapitalmarked og inden 2005, når det drejer sig om de finansielle tjenesteydelser.
For det andet vil jeg minde om, at Europa-Parlamentet aldrig har strittet imod, når man har bedt os om at handle hurtigt og samarbejde om vigtige projekter og områder som f.eks. euroen og det indre marked, som jo er to meget vigtige succesfulde elementer i den europæiske konstruktion. Der har ikke normalt været hindringer fra Kommissionens side, heller ikke fra Parlamentets, det eneste sted, vi har stødt på barrierer, har været i Rådet. Og enhver må derfor påtage sig sit ansvar.

Karas
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil tage stilling til dette tema i syv afsnit. For det første vil jeg lykønske ordføreren og takke ham, lykønske ham med denne betænkning og den forbindelse, som han har skabt til forskellige udvalg og institutioner, for at bringe et fælles mål nærmere en gennemførelse. I dette tilfælde er spørgsmålet om, hvilket køn engle har, besvaret. I dette tilfælde var den parlamentariske engel af hankøn, nemlig hr. von Wogau.
For det andet vil jeg på denne dag gerne takke ham endnu en gang for hans glimrende og fællesskabsorienterede arbejde i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som han efter flere årtier har forladt, hvor han - og som denne betænkning viser, også i alle andre udvalg, som han har haft med at gøre - i høj grad har bidraget med sin egen erfaring og sin økonomisk-politiske viden. Tak, Karl!
Mit andet punkt går på, at vi - og det er vel hævet over enhver tvivl - må fremskynde Lissabon-processen, og ikke kun derfor, men også derfor må vi skabe et indre værdipapirmarked så hurtigt som muligt.
Hvis man vil det - det er mit tredje punkt - så må man tage alle nødvendige skridt for at forbedre effektiviteten i beslutningsprocessen og fremskynde lovgivningsprocedurerne. Derfor har vi jo denne betænkning, og derfor har vi jo Lamfalussy-rapporten.
Jeg vil gerne gøre op med en modsætning. Fremskyndelse af processen og mere effektivitet og medbestemmelse til Europa-Parlamentet er ikke i modstrid med hinanden. Artikel 202 og Parlamentets fælles beslutningsprocedure er i modstrid med hinanden, og derfor skal den ændres. Jeg forventer derfor ikke blot, at medbestemmelse, information og gennemskuelighed bliver respekteret, således som det er blevet formuleret i de fleste oversættelser af Kommissionens redegørelser, men jeg forventer også, at vi aktivt sætter alt ind på at hjælpe denne grundlæggende ret inden for parlamentarismen og denne forudsætning for gennemskuelighed og information til et gennembrud. Denne betænkning er et vigtigt skridt for at muliggøre dette.
Jeg vil i den forbindelse også henvise til punkt 5 i betænkningen - jeg behøver ikke at forklare det nu - og til to omstændigheder, der gør, at vi er så skeptiske. Jeg minder om, at Kommissionen i oktober 2000 fremlagde en redegørelse om arbejdsmarkedsorienteret pension, at Parlamentet vedtog den med 460 stemmer i juli, men at Rådet den dag i dag endnu ikke har fastlagt en fælles holdning. Jeg minder om det europæiske selskab, hvor vi er enige om indholdet, men absolut ikke om formen, fordi vi agerer på grundlag af artikel 95, og Rådet ganske enkelt trak retsgrundlaget for den fælles beslutningstagning væk under fødderne på os i Nice. Derfor er vi så skeptiske.
Nu kommer jeg til mit sidste punkt. Hr. kommissionsformand, jeg vil i den forbindelse referere til Deres sætning om, at denne betænkning er så vigtig på grund af indførelsen af euroen, og at vi yder et bidrag til et stærkt og solidt kapitalmarked med denne betænkning. Jeg forstår derfor slet ikke, hvordan et medlem af Deres Kommission i en tysk avis kan kritisere Deres afgørelse om at sende en advarsel til Forbundsrepublikken Tyskland og dybest set egentlig tager afstand herfra. Det ønsker jeg også en forklaring på, for stabilitetspagten og overholdelsen af stabilitetspagten er et spørgsmål om euroens troværdighed og en forudsætning for borgernes tillid til euroen. Advarselen er derfor efter min mening nødvendig, fordi vi ikke må skelne mellem stater, men må sætte alt ind på, at stabilitetspagten bliver gennemført ensartet og med det fulde indhold for alle. De, der tager afstand herfra, sætter stabilitetspagtens troværdighed og dermed tilliden til euroen på spil!

Goebbels
Hr. formand, vores kollega, hr. von Wogau, har leveret en fremragende betænkning. Kommissionsformand Prodis svar er imidlertid ikke helt tilfredsstillende, for hr. Prodi er fortsat tvetydig i sine udtalelser om det centrale i forhandlingen, nemlig balancen mellem Rådets og Parlamentets rettigheder.
Formanden fortæller os, at Kommissionen understreger sin politiske vilje til at bestræbe sig på at sørge for, at Parlamentet opnår ligebehandling. Ligebehandling i forhold til hvem og i forhold til hvad? Kommissær Bolkestein gør os opmærksom på, at vi ikke skal føre ørkesløse forhandlinger, men at ligebehandling naturligvis betyder lige behandling af Parlamentet og Rådet. Men samtidig advarer hr. Bolkestein os om, at Kommissionen ikke kan garantere os denne ligebehandling. Hvorfor har kommissionsformand Prodi ikke udtalt disse enkle ord, nemlig "ligebehandling i forhold til Rådet"?
Hr. formand, jeg er Europa-Parlamentets ordfører for direktivet om markedsmisbrug. Jeg bliver derfor nu nødt til at stille et ændringsforslag, der grundlæggende foreslår, at Kommissionen får tilladelse til at foretage tekniske ændringer i dette direktiv, og at Parlamentet får tre måneder til at udtale sig. Hvis Parlamentet ikke inden for denne frist har vedtaget en beslutning, der konstaterer, at de foreslåede tekniske ændringer overskrider gennemførelsesbeføjelserne i direktivet, vil Kommissionen gennemføre sine foranstaltninger. So far, so good! I modsat fald skulle jeg skrive, at "Kommissionen bestræber sig på at opnå en ligebehandling for Parlamentet".
Hr. formand, hvem er det, der er til grin? Kan man virkelig foreslå en sådan tekst for Parlamentet? Jeg tror, at Kommissionen bliver nødt til at forpligte sig til at respektere de beslutninger, som er vedtaget i Europa-Parlamentet. Det er ganske enkelt demokrati, hr. formand.

Martin, Hans-Peter
Hr. formand, selv om jeg kun har to minutters taletid, så må denne sætning frem indledningsvis: Kære Kommission, vi parlamentsmedlemmer går nu bindende ud fra, at Kommissionens erklæring går ud fra en ækvivalent og paritetisk rolle for Rådet og Parlamentet i Lamfalussy-processen i den fælles beslutningstagningsprocedures ånd. Hvad er det, vi gør i dag? Jeg tror - og det er virkelig en meget vigtig situation i skabelsen af dette nye EU - at vi har formået at definere papiret, at definere farvestifterne og arkitekterne samt deres adgange til, hvornår de må gøre hvad på vejen mod ensartede finansielle tjenester. Men vi bør i den forbindelse ikke glemme, hvordan denne bygning kommer til at se ud, fordi den jo udgør et af de vigtigste højhuse i EU. Efter denne styrkeprøve mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet drejer det sig nu om, hvad vi vil have. Det er også det næste skridt og også det, som venter os her i Parlamentet.
Vi forventer, at der som led i standardiseringen af de finansielle tjenester ikke opstår dette store informationsproblem hos forbrugerne. At de altså, når de bliver tilbudt på lige fod på tværs af grænserne, ikke vælter ind over forbrugerne som videoklip, som så bliver overnewsed og underinformed. Så forventer vi naturligvis, at vi forhindrer det, som de store virksomheder ønsker, nemlig en overdreven koncentration på markedet, så udbuddet i virkeligheden kun defineres af 2-3 aktører. Når forsikringsselskabet Allianz siger, at det kun opsøger de markeder, hvor det er blandt de tre største, så bliver det internationalt til en self-fulfilling prophecy.
Det tredje problem er investorernes usikkerhed. Vi gennemfører det i en tid, hvor kun 65% af dem, som investerer i aktier i Tyskland, siger, at de vil fortsætte med det. Vi befinder os i en tid, hvor vigtige pensionsmuligheder bryder sammen i USA - konkursspøgelset er på færde. Det må ikke ske i Europa. Her bliver der nu stillet store krav til Dem med hensyn til indholdet. Hvis vi nu til sidst har en skæv fordeling a la USA, så har vi svigtet i Europa.

Prodi
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren og alle deltagerne for denne udmærkede forhandling om et yderst vigtigt spørgsmål, både når det gælder det specifikke indhold, og ikke mindst når det gælder den symbolske værdi og de fælles forpligtelser, vi skal påtage os fremover.
Vi er alle klar over, og vi har alle forståelse for, at det er nødvendigt at respektere den fine og måske utilfredsstillende politiske og institutionelle balance, der eksisterer i dag, men vi er også klar over, at den debat, der bliver indledt inden for rammerne af konventet, giver os en vigtig lejlighed til at drøfte disse spørgsmål igen. Kommissionen har i dag afgivet et løfte i den erklæring, jeg læste op - mere kunne den ikke gøre - men i fremtiden forpligter den sig til at samarbejde med Parlamentet om at få Parlamentets rimelige institutionelle rettigheder anerkendt til fulde.

Bolkestein
Hr. formand, fru Randzio-Plath har henledt vores opmærksomhed på finansmarkedernes betydning, og Kommissionen kan helhjertet slutte op om hendes ord i denne henseende. Hun sagde dette for at understrege betydningen af hr. von Wogaus betænkning, og også dér er Kommissionen enig med fru Randzio-Plath.
Fru Villiers satte meget rammende sin finger på det ømme punkt ved at sige, at det er nødvendigt med et kompromis, og det er det, vi drøfter her til formiddag, for tilbagekaldelsesmuligheden er ikke tilladt ifølge traktaten og komitologiproceduren. Det er ganske korrekt. Fru Villiers gik så videre til at sige, at vi her taler om fordele for almindelige mennesker. Også dette kan Kommissionen gå helhjertet ind for. Heldigvis lever vi i EU, hvor flere og flere almindelige mennesker ejer aktier, og det, vi gør her til formiddag, er at levere et retsgrundlag, der sikrer almindelige menneskers interesser. Jeg er meget glad for at kunne sige, at vi gør et godt fremskridt med dette arbejde.
Hvis jeg har forstået fru Randzio-Plath ret, indebærer hendes fortolkning, at Kommissionen ikke vil gå imod et simpelt flertal i Parlamentet. Uden at sige det kommer hun ind på "aerosol-erklæringen", som Kommissionen vedhæftede komitologiafgørelsen fra juni 1999. Hvis det er det, hun mente - og det er ikke første gang, fru Randzio-Plath og jeg har drøftet dette emne - så er det ikke en mulighed for Kommissionen, for - som fru Villiers og andre medlemmer af Parlamentet ved - er det ikke i overensstemmelse med komitologiafgørelsen eller med artikel 202.
Jeg vil gerne komme ind på hr. Goebbels' bemærkninger. Han sagde, at Kommissionen bør vise respekt for Parlamentets beslutninger. Og det gør Kommissionen. Mere præcist har Kommissionen sagt, at den vil tage de yderste hensyn til Parlamentets holdning. Hvad mere kan hr. Goebbels ønske? Jeg vil gerne tilføje, at Kommissionen har respekt for Parlamentets beslutninger, men den har mere respekt for traktaten. Den har mere respekt for den vedtagne komitologiprocedure. Kommissionen viser respekt over hele linjen, men den er bundet af formaliteterne i traktaten og ønsker, at dens ord bliver fortolket på denne måde.
Hr. Goebbels nævnte også ordet "ligebehandling". Kommissionen har givet meget klart udtryk for sin sympati for Parlamentets holdning med hensyn til artikel 202. Det har den skrevet sort på hvidt i hvidbogen om komitologi. Kommissionen vil fortsat arbejde på dette grundlag, og den vil, som kommissionsformand Prodi udtalte, da han sagde, at Kommissionen fortsat ville gøre dette under fuld overholdelse af den nuværende institutionelle balance, behandle Parlamentet og Rådet på lige fod. Når det kommer til stykket, stræber vi efter det, vi først kan nå ved den næste regeringskonference, som forhåbentlig vil blive indledt i 2004.
Eftersom dette står parlamentsmedlemmernes hjerter nær, vil jeg gerne opsummere de kontrolforanstaltninger, Parlamentet har, i syv punkter. For det første vil omfanget af de uddelegerede bemyndigelser blive afgjort gennem fælles beslutningstagning. For det andet vil der være en fuldt åben og gennemskuelig proces, der omfatter en gruppe af markedsaktører tilknyttet det europæiske Værdipapirudvalg. For det tredje vil der være en ophævelsesklausul - og dette er en imødekommelse af en konkret anmodning fra hr. Huhne her i Parlamentet - som begrænser varigheden for de uddelegerede bemyndigelser til fire år efter vedtagelsen af hver enkelt retsakt. For det fjerde vil Kommissionen, som jeg har nævnt nogle gange her til formiddag, tage de yderste hensyn til Parlamentets holdning og eventuelle beslutninger - hr. Goebbels - der måtte angive, at Kommissionen har overskredet sine uddelegerede beføjelser. For det femte vil Kommissionen støtte en ændring af artikel 202 ved den næste regeringskonference. For det sjette vil der i 2004 være en fuldstændig og åben revision, og vi håber også, at der vil være en interinstitutionel overvågningsgruppe, der kan sikre, at alle opfylder deres forpligtelser i forbindelse med Lamfalussy-processen. Og endelig for det syvende vil Parlamentet, hvis Kommissionen undlader at overholde sine forpligtelser, ikke tildele den yderligere uddelegerede bemyndigelser i fremtiden. Parlamentet kan rent faktisk lade sin røst høre på en ganske klar måde, og Kommissionen er nødt til at lytte til den.
Jeg vil gerne takke ordføreren og parlamentsmedlemmerne for deres konstruktive holdning. Fru Randzio-Plath var så venlig at sige nogle venlige ord rettet mod mig. Må jeg gengælde dette og sige, at jeg har fundet diskussionerne med formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål meget frugtbare, venlige og i sidste ende, håber jeg, konstruktive.

Goebbels
Hr. formand, tillad mig at stille et lille spørgsmål til kommissær Bolkestein. På baggrund af hvilken artikel er det, at Kommissionen i Stockholm har indvilliget i at erklære, at den ikke ville modsætte sig et fremherskende synspunkt i Rådet?

Bolkestein
Hr. formand, både hr. Goebbels og fru Randzio-Plath kender svaret udmærket godt. De ved, at Kommissionen, dengang da komitologiproceduren blev vedtaget i midten af 1999, udstedte en ensidig erklæring, som er blevet bedre kendt under betegnelsen "aerosol-erklæringen", der blev afgivet til gengæld for noget, der gik under betegnelsen "dobbeltsikkerhedsnetproceduren", en anden proceduremæssig anordning. Kommissionen og Rådet accepterede, at dobbeltsikkerhedsnetproceduren ville forsvinde, og i dens sted kom denne ensidige erklæring, der henviste til en meget tidligere sag i forbindelse med veterinære spørgsmål. Derfor blev der i Kommissionens ensidige erklæring nævnt særlige følsomme spørgsmål, eftersom den veterinære situation i begyndelsen af 1980'erne vedrørte menneskers sundhed. I erklæringen blev det udtalt - igen som erstatning for dobbeltsikkerhedsnetproceduren - at Kommissionen ikke ville gå imod en flertalsudtalelse fra Rådet, og således opretholdt den i det store og hele status quo, samtidig med at den bragte tingene i skarpere fokus.
Derfor tilføjer Stockholm-resolutionen intet nyt til det allerede eksisterende under komitologiproceduren, idet de samme ord - de såkaldte ipsissima verba - som optrådte i Kommissionens erklæring fra juni 1991, atter optræder i Det Europæiske Råds resolution. Så spørgsmålene forbliver stort set de samme.
Hvis hr. Goebbels spørger om, hvilken artikel dette er baseret på, er svaret, at det er baseret på artikel 202 og 211.

Randzio-Plath
Hr. formand, der findes en kvalitativ forandring, nemlig Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse. Men jeg ser her, hvor nødvendig en sekundær lovgivning med grundlag i traktaten rent faktisk bliver. Jeg ønsker blot at stille ét spørgsmål: Erklærer Kommissionen sig nu endelig villig til i hvert fald at give Europa-Parlamentets ansvarlige udvalg, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, observatørstatus i Værdipapirudvalget og regelmæssigt invitere udvalget til møderne?

Bolkestein
Hr. formand, hvor meget Kommissionen end måtte ønske at nå frem til en endelig og positiv aftale med Parlamentet, beklager jeg, at Kommissionen, hvad dette særlige punkt angår, ikke kan tilslutte sig fru Randzio-Plath, eftersom tilstedeværelsen af en observatør fra Parlamentet i Værdipapirudvalget ikke ville være i overensstemmelse med normale forfatningsmæssige principper. Som fru Randzio-Plath siger, ville det være det samme som at blande udøvende og lovgivende beføjelser, og derfor kan Kommissionen ikke se nogen måde, hvorpå den kan slutte sig til formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er anden betænkning (A5-0016/2002) af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/79/EØF, direktiv 92/80/EØF og direktiv 95/59/EF for så vidt angår punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS)).

Katiforis
Hr. kommissær, hr. repræsentant for Rådet, mine damer og herrer, i henhold til traktatens artikel 93 skal der søges gennemført en harmonisering af punktafgifterne, Parlamentet skal høres i forbindelse med denne proces, og traktatens formål er at gennemføre en harmonisering i det omfang, en sådan er nødvendig for at sikre det indre markeds oprettelse og funktion inden for den i artikel 14 fastsatte frist. Artikel 14 er for længst trådt ud af kraft - i december 1992 - men da det indre marked ikke er helt gennemført, tog Kommissionens første forslag sigte på at opfylde formålene i artikel 93, som vi naturligvis alle kun kan være enige i, da de stammer direkte fra traktaten.
Eftersom Parlamentet skal høres i denne sag, har Rådet presset på for at få en hasteudtalelse fra os. Kommissionen har også lagt pres på Parlamentet med en trussel om, at man i Rådet er nået frem til en enstemmig politisk holdning til spørgsmålet, så alt, hvad vi har at gøre, er at acceptere, hvad der er foregået i Kommissionen og i Rådet, og skrive under. Den form for handel med Parlamentet er efter min opfattelse uheldig, især for Kommissionens vedkommende, da det svarer til et krav om, at Parlamentet blot skriver under på en færdig beslutning, uden at vi har bidraget det mindste til dens udformning. Vi er her ikke for at underskrive blankocheck, hr. kommissær. Jeg vil også gerne sige til Rådet, at når det har så travlt med at få en hasteprocedure, håber jeg ikke, det er, fordi der blot skal opfyldes nogle formelle krav, men at det vil tage den udtalelse, Parlamentet kommer med, alvorligt i betragtning, for jeg kan forsikre Dem om, at den er tænkt grundigt igennem.
Parlamentet har allerede med stort flertal forkastet et tidligere forslag fra Kommissionen. Dette forslag gik ud på at fastsætte et fast minimumsbeløb på 70 euro pr. 1.000 cigaretter sammen med en tilsvarende minimumsafgift på 57% beregnet for markedets mest efterspurgte mærke. Jeg vil ikke her gå ind i de tekniske detaljer omkring beregningen af denne afgift.
Parlamentet forkastede forslaget ud fra følgende argumenter: For det første skaber et fast minimumsbeløb særdeles ugunstige vilkår for de små og mellemstore tobaksvirksomheder. Hvis vi antager, at en lille tobaksvirksomhed er i stand til at udbyde det mest efterspurgte mærke på markedet og sænker prisen, vil den øjeblikkeligt blive mødt med en stor fast afgift, som ikke står i forhold til produktionsomkostningerne, og det vil bringe den i en vanskeligere position sammenlignet med de store tobaksvirksomheder. For det andet medførte Kommissionens forslag direkte prisstigninger i de sydlige lande, hvor indkomsten pr. indbygger er meget lavere end i de nordlige lande og i den centrale del af EU. Den harmonisering af afgifterne, der skete, gik i opadgående retning med prisstigninger til følge. Parlamentet har faktisk tidligere anmodet om en sådan harmonisering, men den seneste afstemning viste, at det nye Parlament, som er resultatet af det seneste valg, har en anden holdning, samtidig med at ordførerne i 1996 og i 1999 også stemte imod Kommissionens forslag.
Jeg tror, Parlamentet er blevet overbevist om, at en vedvarende prisstigning på cigaretter ikke tjener det formål, som jeg tilslutter mig, nemlig at begrænse rygning. Det er kun den lovlige rygning, der begrænses, hvorimod der tilskyndes til cigaretsmugling, som i flere lande har antaget et foruroligende omfang. Kommissionens forslag ville også føre til helt urealistiske prisstigninger i ansøgerlandene på mellem 200 og 400%. Kommissionens gamle forslag, som reelt danner grundlag for den politiske enighed i Rådet, opfylder derfor ikke målsætningen i artikel 93, da det i stedet for at styrke det indre marked snarere desorganiserer det.
Men da Kommissionen og Rådet ubegrundet fastholder deres oprindelige synspunkt, har Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål anmodet mig om at komme med et kompromisforslag. Det går ud på følgende: Rådet kan acceptere Kommissionens oprindelige idéer. Parlamentet vil ikke længere sætte sig imod dette. Det anmoder dog om, at der vedtages en alternativ mulighed for harmonisering af afgifter. Denne mulighed skal være baseret på en kombination af minimumspunktafgiften på 57% og minimumsmomssatsen på 15%, så vi efter at have anvendt den relevante matematiske formel ender med en harmonisering af den samlede afgift på 71%. Det foreslås således, at der indføres to beskatningsmetoder, som den enkelte medlemsstat kan vælge imellem.
Fordelene ved denne løsning er, at det for det første ikke medfører en prisforhøjelse, som går ud over industrien i visse sydlige medlemsstater. Dette er naturligvis også af stor betydning for ansøgerlandene, sådan som jeg var inde på. For det andet fremmer den harmoniseringen af priserne, idet der allerede var priskonvergens med minimumsafgiften på 57%, mens det var momsen, der var årsag til variationerne. Harmoniseringen vil derfor blive styrket mere med det nye forslag end med Kommissionens forslag. For det tredje giver den medlemsstaterne mulighed for at beskytte deres små og mellemstore virksomheder mod de konkurrenceforvrængninger, som en fast afgift skaber. Fordi alle disse foranstaltninger ikke belaster cigaretpriserne, modvirker de smugling.
Jeg mener, Rådet bør udvise mod og fantasi og acceptere, at der bliver to afgiftsversioner, hvor den endelige afgørelse overlades til medlemsstaterne. Jeg er overbevist om, at det nye forslag, som jeg har begrundet håb om, at mine kolleger vil vedtage, har så mange fordele, at medlemsstaterne vil foretrække det, så der snart kun vil være ét system til harmonisering af afgifterne.
Jeg vil tillade mig som afslutning at sige til kommissæren og repræsentanterne for Rådet, at jeg også ønsker en begrænsning af rygning. Jeg mener imidlertid ikke, det opnås med vedvarende prisforhøjelser. Cigaretter er i forvejen meget dyre i Europa, og det ser ikke ud til, at det begrænser rygningen. Derfor går jeg imod ændringsforslagene fra de medlemmer, som ønsker at støtte antirygningskampagnen ved hjælp af prisstigninger Jeg tror ikke, at man kan opnå alt med prismekanismen. Man kan opnå meget, men ikke alt, og derfor er jeg imod disse forslag. Dette er Parlamentets kompromisforslag, og jeg vil opfordre Kommissionen og Rådet til at tage det alvorligt i betragtning og ikke se det som en simpel formalitet, for det ville være en fornærmelse mod Parlamentet.

Honeyball
Hr. formand, det er med nogen beklagelse, at jeg må være lettere uenig med min kollega, hr. Katiforis. Her taler jeg især på vegne af den britiske delegation i PSE-Gruppen, når jeg siger, at vi ikke vil støtte denne betænkning af mange af de årsager, som hr. Katiforis allerede har angivet. Vi accepterer ikke den påstand, at prisen ikke gør nogen forskel for antallet af cigaretter, der ryges. Jeg har rent faktisk tal her fra Det Forenede Kongerige, som viser, at en prisstigning på 10% for cigaretter fører til et fald i forbruget på 4%. Så der findes en forbindelse mellem prisen på cigaretter og antallet af cigaretter, der rent faktisk ryges. Det er det argument, den britiske delegation i PSE-Gruppen vil komme med, bl.a. med hensyn til ændringsforslag 2 og 3 om en yderligere nedsættelse af punktafgiften ud over det, der er fastsat i den oprindelige betænkning.
Det er vigtigt, at Parlamentet stemmer imod denne betænkning, for vi vedtog for ganske nylig tobaksdirektivet, hvormed der, som alle ved, blev truffet forskellige folkesundhedsforanstaltninger for at reducere rygningen. Det virker derfor meget inkonsekvent at vedtage denne betænkning, som søger at gennemføre foranstaltninger og skabe holdninger, der i nogen grad vil gå imod de foranstaltninger, vi allerede har truffet med henblik på fremme af folkesundheden. Det betyder ikke, at vi ikke forstår de spørgsmål, der er rejst om ansøgerlandene og om små og mellemstore tobaksproducenter. Hvis det berører dem, at vi stemmer imod denne betænkning, er det uheldigt og ikke noget, vi ønsker at se. Men når vi drøfter tobak, taler vi om et produkt, som er sundhedsskadeligt, hvor man end måtte bo, og det er hovedargumentet. Dette er en sundhedsforanstaltning frem for at være noget, der har noget at gøre med produktion eller med at harmonisere afgifter, selv om vi accepterer sidstnævnte som et princip. Jeg følte, at jeg måtte forklare vores holdning og sige, hvorfor den britiske delegation i PSE-Gruppen vil stemme imod denne betænkning senere i dag.

Maaten
Hr. formand, vi er enige i, at højere priser vil medføre faldende forbrug af tobaksvarer, især cigaretter og finskåren tobak. Situationen i Det Forenede Kongerige og Sverige, hvor punktafgifterne er meget høje og forbruget relativt lavt, vidner herom, og en undersøgelse, som er gennemført af Verdensbanken, peger i samme retning. I to tidligere beslutninger fra 1996 og 1997 har Europa-Parlamentet klart tilkendegivet, at vi finder det ønskeligt, at der sker en harmonisering af priserne på tobak i opadgående retning ved forhøjelse af punktafgifterne. Som anført i Kommissionens begrundelse baseres den nye minimumspunktafgift i euro for cigaretter på det gennemsnitlige provenu i medlemsstaterne, nemlig 90 euro pr. 1.000 cigaretter. Beløbet er efterfølgende reduceret til 70 euro pr. 1.000 cigaretter for at undgå, at hovedparten af medlemsstaterne må forhøje punktafgiftssatserne. Det er i den forbindelse værd at nævne, at provenuet fra punktafgifterne i ni medlemsstater udgør mere end de omtalte 70 euro pr. 1.000 cigaretter. Min gruppe støtter derfor ikke yderligere reduktion af afgifterne.
Det forslag, kommissær Bolkestein har stillet, betegner efter vores opfattelse et væsentligt skridt i den rigtige retning i forhold til den nuværende situation. Kommissæren omtalte også sundhedsaspektet under forhandlingen for et par måneder siden. Vi ønsker at styrke dette aspekt. Vi har i samarbejde med hr. Blokland stillet en række ændringsforslag. For det første er der momsspørgsmålet. Ordføreren har stillet forslag herom, og vi støtter disse. For det andet er det vores opfattelse, at dette anliggende afgjort skal ses i sammenhæng med de igangværende forhandlinger i Verdenssundhedsorganisationen. Vi mener, at der bør sættes mere effektivt ind over for prisforskelle, der resulterer i smugling. Prisforskellene er en af årsagerne til bedrageri og smugling, om end ikke den eneste. Efter vores opfattelse bør der i forbindelse med den revision, der foretages hvert fjerde år, søges etableret et system, som hæmmer brugen af skadelige produkter. Afslutningsvis vil jeg benytte lejligheden til endnu en gang at påpege, at det er uacceptabelt, at vi på den ene side forhøjer punktafgifterne på tobaksvarer til dels begrundet i sundhedshensyn, mens vi på den anden side fortsat støtter tobaksdyrkningen i EU.

Korakas
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at rygning er meget skadeligt for helbredet. Men det er hyklerisk af Kommissionen at påstå, at den bidrager til at beskytte helbredet med foranstaltninger til yderligere afgifter på tobaksvarer, som der er et meget stort forbrug af, når den så undlader at beskytte forbrugerne mod særligt farlige produkter fra fødekæden og importerede tobaksvarer af tvivlsom kvalitet, samtidig med at den presser på for at få en total kommercialisering af sundheden.
Det er helt sikkert, at vi ikke begrænser rygning med forhøjede afgifter og som følge heraf højere forbrugerpriser. Noget sådant er endnu ikke opnået. Det, der vil ske, når afgiften stiger, er, at de lavtlønnede forbrugere bliver nødt til at smugle billige cigaretter fra tredjelande, som er endnu mere sundhedsskadelige. Der vil blive smuglet mere og ikke mindre, som Kommissionen hævder. De foranstaltninger, der foreslås, vil øge forbrugernes leveomkostninger, samtidig med at deres indtægt hele tiden mindskes som følge af EU's politik.
Vi mener ikke, at en kampagne mod rygning er lig med en kampagne mod tobaksdyrkning i EU-landene. Den første gavner forbrugernes sundhed, mens den anden skader de folk, der er beskæftiget med tobaksproduktion og -forarbejdning i det sydlige EU, og gavner de store tobaksproducenter og industrier, navnlig i USA. Derfor er vi imod den afskaffelse og nedsættelse af tilskuddene til tobaksproduktionen, som nogle kræver. Dette ville udslette tobaksdyrkningen i EU, og der ville kun være importerede cigaretter tilbage.
Derfor er vi bl.a. modstandere af alle ekstra afgifter, da de, som vi har påpeget, ikke alene ikke bidrager til beskyttelse af folkesundheden, men derimod har den modsatte virkning. Endelig vil vi foreslå, at indtægterne fra tobaksafgiften går til oplysning og til foranstaltninger til forebyggelse af rygning samt til afvænningscentre og behandling af folk med lidelser, der skyldes rygning.

Blokland
Tak, hr. formand. Vi ønsker klarhed på alle punkter, også når det gælder den politik, der føres med hensyn til forarbejdet tobak og de punktafgifter, der opkræves på sådanne produkter. Provenuet går i vid udstrækning til at bekæmpe tobakkens negative konsekvenser for sundheden. Den ønskede klarhed savnes beklageligvis i hr. Katiforis' betænkning. Det fremgår dog klart af betænkningen, at ordføreren ønsker at beskytte tobaksindustriens interesser, især i de lande, hvor tobaksvarer kan købes til lave priser. Ordførerens holdning tjener cigaretindustriens interesser, ikke borgerens.
Det er således også særdeles skuffende, at ordføreren udelukkende koncentrerer sig om at ændre Kommissionens forslag med hensyn til punktafgifternes omfang, mens der ikke anføres indholdsmæssige betragtninger herom. Kommissionen anfører selv en sådan betragtning vedrørende forhøjelsen af punktafgifterne. Den skal fremme et velfungerende indre marked og begrænse rygning ved en konsistent og overbevisende politik. Dette understreges i de ændringsforslag, hr. Maaten og jeg har stillet. Europa-Parlamentet har tidligere vedtaget to beslutningsforslag, som klart giver udtryk for ønsket om beskatningsmæssig harmonisering i opadgående retning, når det gælder punktafgifterne på tobak. Det hævdes, at en forhøjelse af punktafgifterne vil fremme smugling, hvilket imidlertid ikke findes godtgjort. Tværtimod forekommer smugling netop i lande, hvor priserne på tobaksvarer er lave. Der er til gengæld undersøgelser, som viser, at en forhøjelse af tobakspriserne medfører, at flere holder op med at ryge, og færre unge begynder at ryge. Det vil tjene Parlamentets troværdighed, såfremt de ændringsforslag, hr. Maaten og jeg har stillet, vedtages.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang pege på støtten til tobaksindustrien. 1 milliard euro går fortsat op i kræftfremkaldende røg. Bedrøveligt.

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, i USA - som er det land, der har haft de mest opsigtsvækkende resultater, når det gælder begrænsningen af cigaretforbruget - er den procentvise beskatning af cigaretter ud fra cigaretternes pris meget lavere end i alle de europæiske lande, også de lande, der har de laveste punktafgifter. Dette er efter min mening et sammenligningsgrundlag, som vi skal holde os for øje.
Der er desuden en anden kendsgerning, som vi skal huske på. Vores engelske kollega sagde, at en prisstigning medfører en reduktion af cigaretforbruget, hvilket man har konstateret. I Italien skete der dog det, at cigaretprisernes stigning som følge af den højere beskatning ganske vist officielt reducerede cigaretforbruget, men det var udelukkende, fordi den satte forbruget af smuglercigaretter kraftigt i vejret. Dette er ikke mindst tilfældet, fordi der ikke er tale om cigaretsmugling mellem EU-lande med forskellige punktafgifter - her skal vi huske, at i USA varierer punktafgifterne på tobak fra stat til stat - men derimod om smugling til EU fra lande uden for EU, nemlig fra Montenegro via Adriaterhavet og den vej ind i hele EU. Og dette problem med mafiaorganisationers ulovlige indsmugling er et problem, som vi risikerer at forværre, hvis vi fortsætter den politik, der går ud på at forhøje afgifterne. Jeg vil gerne minde kollegerne om, at USA's positive resultater, når det gælder den offentlige sundhed, er blevet opnået med nogle procentvis lavere punktafgifter end i Europa.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, jeg vil gerne komme med nogle korte og præcise kommentarer.
Jeg er fuldstændig enig i det, ordføreren sagde om den lovgivningsmæssige procedure, Parlamentets rolle og behovet for loyalt samarbejde institutionerne imellem. Jeg støtter også ordførerens ændringsforslag til Kommissionens forslag. Kommissionen foreslår en punktafgift, hvis incidens fastsættes til 50% og mindst 70 euro. Hr. Katiforis foreslår for det første at reducere dette til 60 euro - et forslag min gruppe støtter - og for det andet at give landene, som er berørt af dette direktiv, en alternativ mulighed, en samlet afgiftssats på 71%, som inkluderer både punktafgift og moms.
Jeg mener, at det er et nyskabende og vigtigt forslag, der respekterer prisproportionalitetsprincippet, som til en vis grad bryder med minimumssatser og skaber klarhed om punktafgifter. Parlamentet har adskillige gange kritiseret ophobningen af punktafgifter og moms, jeg mener, at dette alternativ - hvor man samler de to afgifter i en minimumsafgift - er en god løsning.
Jeg mener ligesom ordføreren, at prisen har betydning for folks rygevaner. Men prisen er ikke det eneste, og Kommissionen skal derfor snarest stille tillægsforslag, der kan begrænse rygning.
Jeg er også enig i, at prisstigninger i kyst- og grænselande kan medfører øget svindel. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at uddybe samarbejdsmekanismerne til bekæmpelse af svindel, idet svindelen udhuler den indirekte beskatning, især inden for dette område, men det vil vi komme ind på senere med hr. Bolkestein i forbindelse med Kauppi-betænkningen.
Tillykke, hr. Katiforis. Denne gang kan De regne med min gruppes støtte.

Sbarbati
Hr. formand, hr. Katiforis' betænkning om forslaget til direktiv om punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak er efter vores mening et fornuftigt kompromis i forhold til Kommissionens og Rådets forslag. Med Kommissionens forslag ville vi nemlig ende med at gøre direktivet alt for stift og skabe store problemer for ikke mindst fabrikanterne, hvilket ville resultere i, at den nationale produktion blev dyrere og fik en ringere kvalitet - ikke mindst i Sydeuropa - og i en mere omfattende smugling, sådan som det allerede er blevet sagt. Vi er navnlig af den opfattelse, at forslaget om en minimumspunktafgift på et fast beløb for cigaretter ikke ville have bevaret - men tværtimod ville være gået ud over - en vis lighed i konkurrencen mellem de store tobaksindustrier og de små og mellemstore virksomheder, med en heraf følgende konkurrenceforvridning.
I hr. Katiforis' betænkning er der efter vores mening fokus på tre målsætninger. For det første er der målsætningen om en skattemæssig harmonisering - på 71%, foreslog hr. Katiforis - eftersom momssatserne er underlagt en fælles bestemmelse, da man for første gang griber ind i den samlede beskatning, nemlig punktafgifter plus moms. Dette gør det både muligt at opnå en større konvergens, at undgå forskelsløse forhøjelser og at undgå at straffe fabrikanterne i de sydeuropæiske medlemsstater. For det andet fokuseres der på målsætningen om bekæmpelse af svig og smugling. For det tredje når man også målsætningen om en bedre forebyggelse af sundhedsmæssige risici, hvilket man ikke gør ved hjælp af stadige forhøjelser af beskatningen, men hvilket man efter vores opfattelse også gør ved hjælp af målrettede investeringer i forskning.
Endelig mener vi, at den holdning til cigaretter og cigarer, som præsenteres i hr. Katiforis' betænkning, er mere overbevisende, eftersom man også undgår en eventuel nedgang i beskæftigelsen, hvilket er i tråd med principperne i traktatens artikel 127.
Derfor støtter de italienske parlamentsmedlemmer fra ELDR-Gruppen, Italiens Republikanske Parti, Demokraterne, Værdiernes Italien og De Liberale Socialdemokrater Deres betænkning, hr. Katiforis.

Paisley
Hr. formand, 22% af alle cigaretter, der købes i Storbritannien og Nordirland, er smuglet ind i landet. I 2000 førte tobakssmugling til tab på 3,8 millioner engelske pund for den britiske statskasse. Hendes Majestæts told- og afgiftsmyndigheder har været i stand til at nedbringe tobakssmuglingen over Kanalen i imponerende grad med 76% siden marts 2000. Smuglerne er oprørte over dette, men nu, hvor kommissæren bebuder sin hensigt om at skride til handling over for Det Forenede Kongerige for at skabe barrierer for den frie bevægelighed for varer, kunne dørene åbnes endnu videre og give smugleriet endnu mere kronede dage.
Den billige indsmuglede tobak har skabt nye rygere blandt de unge i Det Forenede Kongerige. Det er en tragedie. Den har også truet de få resterende arbejdspladser inden for den britiske tobaksindustri. Den britiske tobaksindustri burde have ensartede spilleregler med tobaksproducenterne i resten af EU og bør ikke straffes.

Villiers
Hr. formand, jeg og min delegation af britiske konservative bifalder forkastelsen af Kommissionens forslag under den sidste afstemning i Parlamentet, og vi er kede af forslaget om at acceptere Kommissionens forslag, som er behæftet med fejl. Vi vil støtte en række af hr. Katiforis' ændringsforslag, fordi de gør et dårligt forslag en del bedre.
Men samlet kan vi ikke give vores støtte til dette forslag, for vi tror ikke på en harmonisering i opadgående retning af cigaretafgifterne. Afgifter er en sag for nationalstaterne, for de nationale regeringer og bør forblive forbeholdt de nationale regeringer, som er demokratisk valgte og demokratisk ansvarlige, idet skatter og afgifter er et af de mest grundlæggende aspekter ved det at være en nation og en stat.
Vi er desuden på ingen måde overbeviste af sundhedsargumenterne om rygning og afgifter. Vi er stadig mere bekymrede over, at den stadig stigende afgift på cigaretter kan føre til øget smugling. Illegal indsmugling af cigaretter fra lande uden for EU giver nu anledning til en stor del bekymring og kan føre til forøget rygning - ganske givet i min valgkreds og i størstedelen af Det Forenede Kongerige.
Så sundhedsargumenterne for høje tobaksafgifter er ikke klare, og hvad der er endnu vigtigere, vi tror ikke på en harmonisering i opadgående retning af punktafgifterne eller navnlig en harmonisering i opadgående retning af tobaksafgifterne. Derfor vil vi stemme imod Kommissionens forslag.

Schmidt, Olle
Hr. formand, hr. kommissær, rygning er skadeligt - både for rygeren og for dem, der befinder sig i nærheden af en ryger. Selv ufødte børn tager skade af moderens eller faderens rygning. Rygning er altså i meget høj grad et spørgsmål om folkesundhed. Vi skal derfor gøre, hvad vi kan, for at undgå at folk begynder at ryge. Jeg ved, hvad jeg taler om, hr. Katiforis. Jeg har nemlig selv været ryger.
Ordet folkesundhed optræder overhovedet ikke i betænkningen. Hr. Katiforis er en meget klog og rar kollega, men selv kloge kolleger tager undertiden fejl. Denne gang tager hr. Katiforis fejl. Der er mange beviser på, at en højere cigaretpris reducerer rygningen. Det betyder, at der ryges mindre, og at færre unge begynder at ryge.
I mit land har folkesundhedsinstituttet beregnet, at engangsvirkningen af en prisstigning på cigaretter i 1997 reddede 12.500 mennesker fra en for tidlig død, fordi 100.000 mennesker holdt op med at ryge, da cigaretterne blev dyrere. Her taler vi bare om mit land, Sverige, der kun har 9 millioner indbyggere. Der er skatterne som bekendt også betydeligt højere end i resten af Unionen.
Argumenterne taler således for en accept af Kommissionens forslag. Derimod finder jeg det urimeligt, at Unionen støtter tobaksproduktionen, samtidig med at der gøres en stor indsats for at hindre rygning og mindske udbredelsen af kræft. Vi skal være lidt mere konsekvente og lidt mindre dobbeltmoralske. Jeg håber derfor, at Parlamentet støtter hr. Maatens ændringsforslag og dermed også Kommissionens forslag - omend i en noget strengere form.

Lulling
Hr. formand, jeg hører til det flertal i Parlamentet, som forkastede Kommissionens forslag i november, og det ville jeg egentlig gerne have ladet det blive ved, men nu er vi blevet konfronteret med endnu en betænkning, som der skal stemmes om. Kommissionen fastholder desværre en forhøjelse af minimumssatserne for punktafgifter. I dag vedrører det tobak, i morgen vil Kommissionen ifølge mine oplysninger stille et forslag til forhøjelse af punktafgifterne og afskaffelse af nulprocentsatsen for punktafgifter på vin, selv om det er påvist, at mennesker, der drikker vin, er mere intelligente og også har en mindre risiko for at blive senile i alderdommen. Jeg ved ikke, hvad Kommissionen har udtænkt for i overmorgen.
Det angivne mål med at foranledige en trinvis tilnærmelse af punktafgifterne på det indre marked bliver heller ikke nået med dette forslag, og det afbalancerede kompromis mellem tilhængerne af en proportionel og en specifik beskatning, som blev fundet i 1992 under det luxembourgske formandskab, ville der altså blive sat spørgsmålstegn ved til ingen nytte. Hvis dette uheldige kommissionsforslag bliver gennemført, vil risikoen for smugling desuden blive øget væsentligt, navnlig i de sydlige lande og efter udvidelsen i Centraleuropa, fordi cigaretpriserne dér vil stige mellem 200 og 500%.
Hvad bekæmpelsen af tobaksforbruget angår, som igen må holde for for at begrunde dette urimelige forslag fra Kommissionen, så kan jeg kun igen gøre opmærksom på, at det ingenlunde er bevist, at høje cigaretpriser bremser tobaksforbruget. Tværtimod, rygning bliver da sågar et statussymbol.
I betragtning af disse overvejelser forkaster jeg Kommissionens forslag. De ændringsforslag, som vores ordfører har stillet, og som overlader det til medlemsstaterne at vælge mellem en punktafgift på 60 euro pr. 1.000 cigaretter eller en punktafgift plus moms på 71% af prisen, er det mindst onde, og fordi politik er det opnåeliges kunst, godkender jeg naturligvis ligesom min gruppe hr. Katiforis' betænkning med fuld overbevisning.

Bolkestein
Hr. formand, den nye betænkning bringer Kommissionens og Parlamentets holdninger tættere på hinanden, og jeg bifalder hr. Katiforis' indsats i denne henseende. Hans betænkning foreslår nu, at man godkender Kommissionens forslag under forbehold af vedtagelse af to ændringsforslag.
Det første ændringsforslag vedrører cigaretbeskatning og giver medlemsstaterne et valg mellem to beskatningsmetoder. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at dette vil føre til mindre snarere end til større harmonisering af tobaksbeskatningen. Det foreslåede valg vil ikke forpligte nogen medlemsstat til at ændre sine afgiftssatser og vil endda gøre det muligt for en række medlemsstater, herunder medlemsstater med relativt lave afgiftssatser, at nedsætte deres afgiftssatser. Dette ville være i klar modstrid med de sundhedspolitiske mål, som fru Honeyball påpegede her til formiddag.
Derfor kan Kommissionen ikke acceptere dette første ændringsforslag. Desuden mener den, at der allerede i dens forslag er taget hensyn til en af årsagerne til, at det er stillet - navnlig behovet for at bevare balancen mellem særbeskatning og procentuel beskatning. Som jeg forklarede tidligere, bevarer de medlemsstater, der berøres af indførelsen af det faste beløb i euro, den fleksibilitet, de nu har, når det gælder om at fastsætte andelen af sær- og værdikomponenterne af cigaretbeskatningen.
For at begrunde ændringsforslaget peger betænkningen også på situationen i ansøgerlandene, for hvem minimumspunktafgiftssatsen bør være et opnåeligt mål. Men at give dem et valg mellem to beskatningsmetoder efter tiltrædelsen ville efterlade os med en stor forskel mellem deres afgifts- og prisniveauer og afgifts- og prisniveauerne i de nuværende medlemsstater, hvilket vil føre til et betydeligt indtægtstab for de nuværende medlemsstater. Kommissionen er klar over, at opnåelsen af beløbene i euro vil kræve en betydelig indsats fra de fleste ansøgerlandes side, og har derfor foreslået over for Rådet, at der tildeles begrænsede overgangsperioder, således at ansøgerlandene kan nå minimumspunktafgiftssatsen.
Det andet ændringsforslag forkaster ændringen af definitionen på cigarer og cigarillos. Kommissionen forbliver imidlertid af den opfattelse, at produkter, der har de samme karakteristika som cigaretter, bør beskattes som cigaretter. Den ændring blev krævet af en række medlemsstater og nyder enstemmig støtte fra alle de øvrige. Den har også modtaget betydelig støtte fra cigar- og cigarillosindustrien.
Jeg vil også gerne komme med en bemærkning til de to andre ændringsforslag, der er vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Det første foreslår, at man tilføjer en ny betragtning, der opfordrer Kommissionen til at fremsætte forslag til bekæmpelse af bedrageri og smugling. Kommissionen er enig i, at en harmonisering af afgiftssatserne ikke i sig selv vil afskaffe bedrageri, og også i, at der skal andre foranstaltninger til for at bekæmpe bedrageri og smugling. Men dette behøver ikke at blive understreget igen. En række initiativer til bekæmpelse af bedrageri i sektoren for afgiftspligtige produkter er allerede blevet igangsat som følge af rapporten fra 1996 fra gruppen på højt niveau om bedrageri i alkohol- og tobakssektoren. Det seneste eksempel er Kommissionens forslag af 19. oktober 2001 om Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om edb-registrering af punktafgiftspligtige varers bevægelser og kontrollen hermed. Det vil være mere passende at drøfte bedragerispørgsmålet, som er et generelt spørgsmål, der er relevant for alle afgiftspligtige produkter, inden for rammerne af dette forslag.
Det andet ændringsforslag vedrører den øvre grænse for eurobeløbet, der foreslås af Kommissionen, og foreslår en nedsættelse af beløbet fra 100 til 85 euro. Begrundelsen for ændringsforslaget er, at det er nemmere at nå end 100 euro for ansøgerlandene, der i dag anvender punktafgiftssatser på mellem 6 og 24 euro. Jeg vil gerne påpege, at denne øvre grænse ikke er relevant for ansøgerlandene. Den er kun relevant for medlemsstater, der allerede anvender en meget høj punktafgift, men som til trods for dette ikke opfylder kravet om en minimumsincidens på 57%.
Som konklusion kan jeg sige, at Kommissionen ser denne betænkning som et fremskridt i forhold til den første betænkning, da den bakker op om behovet for en større grad af tilnærmelse mellem medlemsstaternes afgiftssatser.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Corrie
Hr. formand, endnu en gang var det temmelig umuligt at høre kommissærens afsluttende indlæg. Det er helt urimeligt over for vores kommissærer, som kommer her for at tale til os, efter at de har lyttet til vores indlæg.
Jeg gad vide, om De ved begyndelsen til denne to og en halv time af Deres forsæde kunne overveje at holde fem minutters pause mellem forhandlingens afslutning og medlemmernes tilbagevenden her til salen, for vi kan ikke fortsætte på denne måde med at udvise uhøflighed over for vores kommissærer.

Formanden
Hr. Corrie, De har ganske ret heri. Deres forslag er én mulighed. Vi må også bede betjentene om at sikre, at medlemmerne ikke går og samtaler, når de kommer ind i salen. Samtaler hører til udenfor.

Afstemning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Indstilling ved andenbehandling for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om fælles holdning fastlagt af Rådet med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om standardtypegodkendelse af to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ophævelse af Rådets direktiv 92/61/EØF (8402/1/2001 - C5-0472/2001 - 1999/0117(COD))
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Forenklet procedure:
Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav (KOM(2001) 638 - C5-0590/2001 - 2001/0260(CNS)) - Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets beslutning om AIEM-afgiftsordningen for De Kanariske Øer (KOM(2001) 732 - C5-0691/2001 - 2001/0284(CNS)) - Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme
(Fornyet udvalgsbehandling vedtoges)
- Forslag til Rådets forordning om midlertidig suspension af de autonome satser i den fælles toldtarif ved indførsel af visse industrivarer og om åbning og forvaltning af autonome kontingenter i den fælles toldtarif ved indførsel af visse fiskerivarer til De Kanariske Øer (KOM(2001) 731 - C5-0692/2001 - 2001/0289(CNS)) - Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme
(Kommissionens forslag godkendtes)
- Forslag til Rådets forordning om foranstaltninger gældende i 2002 til genopbygning af torskebestanden i Det Irske Hav (ICES-afsnit VIIa) (KOM(2001) 699 - C5-0690/2001 - 2001/0279(CNS)) - Fiskeriudvalget
(Kommissionens forslag godkendtes)
Betænkning (A5-0015/2002) af Nisticò for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om treogtyvende ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske) (KOM(2001) 256 - C5-0196/2001 - 2001/0110(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0468/2001) af Palacio Vallelersundi for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber (KOM(2001) 253 - C5-0249/2001 - 2001/0104(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0013/2002) af Hughes for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter (PE-CONS 3676/2001 - C5-0688/2001 - 1998/0319(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Betænkning (A5-0026/2002) af Ghilardotti for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab (PE-CONS 3677/2001 - C5-0687/2001 - 1998/0315(COD))
(Det fælles udkast vedtoges)
Betænkning (A5-0460/2001) af Oostlander for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens forslag til Rådets rammeafgørelse om fastsættelse af mindsteregler for, hvad der udgør kriminelle handlinger, og for straffene for ulovlig narkotikahandel (KOM(2001) 259 - C5-0359/2001 - 2001/0114(CNS))
(Efter afstemningen om Kommissionens forslag)

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke Kommissionens skuffelse over, at afstemningen er gået imod dens ønsker. Det eneste, der står tilbage for mig at gøre, er at underrette Kommissionen om resultatet af denne afstemning, og den vil så tage skyldig hensyn til det og informere Parlamentet i overensstemmelse hermed.

Terrón i Cusí
Hr. formand, jeg bad om ordet, da De gav det til Kommissionen, for at sige, at Parlamentet netop har forkastet hr. Oostlanders betænkning og ikke Kommissionens forslag.
Vi har ikke beføjelse til at stemme om Kommissionens forslag. Vi har forkastet hr. Oostlanders betænkning og dennes udtalelse om Kommissionens forslag.

Formanden
De har ganske ret. Det er, som jeg sagde, nemlig at betænkningen med ændringer ikke blev vedtaget.
Den procedure, der nu finder sted, hvis Kommissionen ikke trækker forslaget tilbage, er, at vi henviser forslaget til fornyet behandling i det ansvarlige udvalg uden afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
Betænkning (A5-0436/2001) af Ludford for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (KOM(2001) 127 - C5-0250/2001 - 2001/0074(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0455/2001) af Keßler for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om betingelserne for, at tredjelandsstatsborgere frit kan bevæge sig på medlemsstaternes område i højst tre måneder, indførelse af en særlig rejsetilladelse og fastsættelse af betingelserne for indrejse med henblik på at færdes på medlemsstaternes område i højst seks måneder (KOM(2001) 388 - C5-0350/2001 - 2001/0155(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0016/2002) af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/79/EØF, direktiv 92/80/EØF og direktiv 95/59/EF for så vidt angår punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0464/2001) af van den Berg for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet fra Kommissionen: Sammenkobling af nødhjælp, rehabilitering og udvikling - en vurdering (KOM(2001) 153 - C5-0395/2001 - 2001/2153(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0392/2001) af Schmidt for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om EIB's årsberetning for 2000 (C5-0541/2001 - 2001/2218(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0011/2002) af von Wogau for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om gennemførelse af lovgivningen i forbindelse med finansielle tjenester (2001/2247(INI))
Inden afstemningen om ændringsforslag 13:

Von Wogau
. (DE) Hr. formand, efter den forhandling, som vi havde i formiddags, og efter kommissionsformand Prodis erklæring er det nødvendigt at tilpasse beslutningsteksten hertil. Jeg har et mundtligt forslag, som foreligger på fransk:
"noterer sig hr. Prodis indlæg i plenarforsamlingen den 5. februar 2002, som indeholder erklæringen om Kommissionens forpligtelser over for Parlamentet"
(Formanden bemærkede, at der ikke var nogen indvendinger til det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Stemmeforklaringer Betænkning af Hughes (A5-0013/2002)

Fatuzzo
Først vil jeg gerne give udtryk for min personlige tilfredshed med den nye parlamentsformand. Jeg håber, at han er tålmodig nok til at lytte til mig, sådan som formandskabet almindeligvis har gjort.
Jeg vil gerne sige, at jeg har deltaget i Forligsudvalgets arbejde med at fastlægge arbejdstiden for chauffører. Jeg drøftede dette med min ven Ugo Gustinetti fra Alzano Lombardo i provinsen Bergamo. Han har været chauffør i en evighed, og han sagde følgende til mig: "Der er noget, som er meget vigtigere end bestemmelserne, nemlig at der foretages en reel kontrol af chaufførernes køretid." Jeg foreslår derfor, at man anvender satellitsystemet Galileo til at kontrollere alle de lastbiler, der kører rundt i EU, fra verdensrummet.

Raschhofer
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en mundtlig stemmeforklaring vedrørende direktivet om arbejdstiden inden for vejtransport. Min delegation hilser vedtagelsen af direktivet velkommen. Både forbedringen af den generelle færdselssikkerhed og beskyttelsen af chaufførerne er et fælleseuropæisk anliggende og skal derfor reguleres i hele EU. De seneste hændelser i forbindelse med transportørskandalen i Luxembourg og mit hjemland Østrig har vist, at meget er utilfredsstillende inden for transportbranchen. Det forslag til en forordning om indførelse af et chaufførcertifikat, som blev vedtaget af forsamlingen i januar, var et rigtigt signal for at blive herre over den illegale beskæftigelse af tredjelandsstatsborgere. Det direktiv, som forsamlingen har vedtaget i dag, er endnu et vigtigt skridt.
Forpligtelsen til at overholde hvilepauser og fastlæggelsen af maksimums- og natarbejdstider er et bidrag til sikkerheden på Europas veje. Derfor stemte vi for vedtagelsen af direktivet. Det er ganske vist beklageligt og betænkeligt, at selvstændige chauffører midlertidigt ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde. Det er et problem. Derved bliver udviklingen af nye former for uægte selvstændighed sandsynligvis fremmet.

Bastos
Det resultat, som Forligsudvalget er nået frem til, er meget positivt og udgør en betydelig landvinding for Europa-Parlamentet. Med vedtagelsen af dette direktiv om tilrettelæggelse af arbejdstiden for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter, fjerner man konkurrenceforvridninger inden for denne sektor og fremmer samtidig trafiksikkerheden. Jeg glæder mig særlig over den aftale, der er opnået om det centrale spørgsmål i dette direktiv, så selvstændige chauffører er blevet omfattet, om end først syv år efter direktivets ikrafttræden. Dette forhold og beslutningen om, at Kommissionen to år før udløbet af denne syvårsperiode skal undersøge konsekvenserne af at undtage selvstændige chauffører fra direktivets anvendelsesområde, var det kompromis, der skulle til, for at overvinde modstanden hos visse medlemsstater og nå frem til den helt nødvendige aftale om dette nye direktiv, hvis betydning for den fælles transportpolitik er ganske afgørende.
Definitionen i direktivet af en selvstændig chauffør er også et vigtigt bidrag til at undgå nye former for uægte selvstændighed i perioden med midlertidig udelukkelse af selvstændige chauffører.
Hvad angår natarbejde, sikres konkurrencedygtigheden for de fjerntliggende lande, hvis chauffører skal tilbagelægge lange afstande til de store produktions- og distributionscentre, og for hvem kørsel om natten er fordelagtig på grund af den mindre trafik. Aftalen mellem Parlamentet og Rådet er således udtryk for et fornuftigt kompromis mellem de økonomiske aspekter, trafiksikkerheden og chaufførernes sundhed.

Hudghton
Jeg er tilhænger af de generelle principper om regulering af arbejdstiden til fordel for arbejdstagerne, når det gælder sundheds- og sikkerhedshensyn, og når det gælder forebyggelse af trafiksikkerheden/ulykker i landevejstransporten og de fordele, dette skaber.
Jeg mener, at reguleringer af denne art bør veje de anerkendte fordele op mod den praktiske virkelighed, som transportoperatører står over for, navnlig i landdistrikter og øområder, hvor der ikke findes noget bæredygtigt alternativ til landevejstransport.
Indrømmelsen af begrænsning til natarbejde er vigtig for Skotland, hvor lange vejafstande er uundgåelige, og hvor transportoperatørerne lider under sådanne økonomiske hindringer som høje brændstofsafgifter og relativt ringe vejnet i mange områder.
Betænkning af Ghilardotti (A5-0026/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, med en glimrende betænkning, som jeg bifalder, har fru Ghilardotti behandlet spørgsmålet om direktivet om høring og information af arbejdstagerne. Det var jeg i øvrigt ikke i tvivl om, eftersom fru Ghilardotti var formand for regionalrådet i regionen Lombardiet, som er Italiens største region, dengang jeg var regionalrådsmedlem i samme region, og denne betænkning fremmer så afgjort arbejdstagernes deltagelse i livet i den virksomhed, som deres tilværelse afhænger af. Jeg vil dog gerne spørge fru Ghilardotti - som jeg desværre ikke kan se her i salen, men som uden tvivl læser min stemmeforklaring - om vi ikke også kunne få et direktiv om, at arbejdstagerne altid skal informeres om deres pensionsrettigheder.

Evans, Jillian
Dette direktiv vil yde en værdifuld beskyttelse til mange arbejdstagere, hvis udkomme er i fare, bl.a. som følge af den stadig større lethed, hvormed virksomheder flytter. Det vil naturligvis ikke bringe tabene af arbejdspladser til ophør, men det vil forhindre situationer i at opstå, hvor de ansatte læser, at de vil blive afskediget i avisen. Det vil også gøre det muligt at forberede omfattende tab af arbejdspladser, hvis de er uundgåelige. Det vil ikke skade de 97% af virksomhederne, der beskæftiger under 50 ansatte, og som falder uden for direktivets anvendelsesområde.
Den endelige aftale er helt bestemt ikke så stærk, som De Grønne ønskede det. Vi vil dog støtte aftalen, for den udgør et vigtigt fremskridt i nogle stater såsom Det Forenede Kongerige, der for nærværende ikke har nogen sådan beskyttelse af arbejdstagerne. Vi så dette i min valgkreds, Wales, da Corus fyrede 3.000 stålarbejdere med katastrofale virkninger for mange lokalsamfund og ingen forudgående høring af arbejdsstyrken. Den seksårige undtagelse viser desværre, at den britiske regering ikke har lært noget af denne oplevelse, og arbejdstagerne i Wales vil fortsat være blandt de mest sårbare i Europa, når det gælder tab af arbejdspladser.
Jeg håber ikke, at det vil tage seks år, før alle arbejdstagere i Europa nyder de samme rettigheder.

Hudghton
I mit hjemområde oplever vi for tiden et grelt eksempel på behovet for en forbedring og indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab.
Et multinationalt selskab - Levi Strauss - der længe har været etableret dér, gav for nylig forudgående meddelelse om fyringer af arbejdstagerne på to fabrikker i Skotland, i Bellshill og Dundee. Nyhedsmedierne var de første, der fik meddelelsen, og bekendtgørelsen blev ledsaget af en udtalelse om, at selskabet ensidigt havde overvejet og forkastet alle eventuelle alternativer til lukning.
Denne handlemåde er beklagelig og bliver ikke hjulpet af den kendsgerning, at Det Forenede Kongerige anses for at have den svageste lovgivning på dette område. Jeg bifalder og støtter derfor initiativer til en rimelig EU-dækkende standard for ordentlig høring af arbejdstagerne.
Betænkning af Oostlander (A5-0460/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte imod hr. Oostlanders betænkning, men det betyder ikke, at jeg er modstander af bekæmpelsen af narkotikahandlere. Vi skal naturligvis arbejde for - og det er vi alle enige om - at narkotikaens plage fjernes fuldstændigt fra jordens overflade og ikke blot fra europæisk område, men hvis ikke vi genskaber de unges tro på værdierne - også de politiske værdier - vil det aldrig lykkes for os. Hvornår beslutter vi os f.eks. til at fjerne den bog fra boghandlernes hylder, som er skrevet af en vis italiensk journalist, hr. Giordano, og som har titlen "Unionen begår svig?" Man kan da ikke have bøger i de europæiske boghandler, som har den titel, at "Unionen begår svig!" Jeg håber, at formandskabet griber ind.

Crowley
Jeg har mange gange før fået ført mine udtalelser til protokols, og jeg vil gerne gentage denne opfordring i dag om, at "bløde" og syntetiske stoffer ikke bør gøres lovlige i Europa. Jeg støtter ikke en lovliggørelse af ecstasy, cannabis eller andre syntetiske stoffer såsom lsd eller amfetamin. FN's konvention imod ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer forbyder brug, fremstilling og salg af ecstasy, lsd og amfetaminer, og denne politiske holdning bør opretholdes fuldt ud.
Jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg ikke stemte i dag, da der var et omfattende misbrug af det sprog, der blev foreslået i forskellige ændringsforslag, som fuldt ud søgte at forvirre hovedelementerne i debatten i dag.
Det er en unægtelig kendsgerning, at brugen af disse stoffer skader brugerens sundhed. De kan næppe opfattes som havende en positiv funktion. Jeg mener, at Verdenssundhedsorganisationen har indtaget den rette holdning til dette spørgsmål. Vi hverken kan eller bør støtte skabelsen af en narkotikakultur i vores samfund ved at gøre brugen af "bløde" og syntetiske stoffer lovlig.
Der er f.eks. nogle, der har fremsat forslaget om, at brug af ecstasy bør anses som ret normalt i samfundet. Jeg afskyr denne form for argument navnlig i lyset af, at vi har haft en række tragiske dødsfald i Irland og over hele Europa som følge af brug af ecstasy. De langsigtede virkninger af brug af ecstasy er stadig i høj grad ukendte, ud over at vi ved, at ecstasy er et stof, der kan føre til depression og hukommelsessvækkelse.
Mens den europæiske økonomi er stærk, må vi også sørge for, at væsentlige sociale problemer såsom narkotikamisbrug bekæmpes i et samfund. Europæiske initiativer til at reducere niveauet af narkotikamisbrug i Europa bør støttes ved enhver lejlighed. Jeg mener, at Den Europæiske Socialfond tidligere har spillet en væsentlig rolle i denne henseende, og det bør den fortsat gøre.

Meijer
De, der står bag den internationale handel med hårde stoffer, har udelukkende øje for at tjene penge på andres nød. Jeg støtter forslag, som tager sigte på ikke blot at fængsle gerningsmændene, men også at konfiskere disses aktiver. Uden aktiverne savner de grundlag for at fortsætte den skadelige handel. Beklageligvis anfører hr. Oostlander som argument for at vende sig imod de 13 ændringsforslag, der er stillet af venstrefløjen, at han ikke er pedant. Der er tale om ændringsforslag, som lægger hovedvægten på organiseret grænseoverskridende kriminalitet, den nationale kompetence og undtagelser, for så vidt angår terapeutisk eller personlig brug. Ordføreren lægger heller ikke skjul på, at han anser sine forslag for at være minimumsbestemmelser, og han håber, disse kan skærpes på et senere tidspunkt. Nogle ser hans forslag som en mulighed for at tage et skridt hen imod nådesløs forfølgelse af produktion, transport og anvendelse af bløde stoffer. Det vil indebære en kriminalisering af brugerne, som vil være henvist til at foretage deres indkøb hos kriminelle, der handler med hårde stoffer. Når jeg tager stilling til ændringsforslagene, vurderer jeg, om de bidrager til, at anvendelsen af bløde stoffer begrænses på lige fod med anvendelsen af andre skadelige, men lovlige nydelsesmidler såsom alkohol og tobak. Da venstrefløjens ændringsforslag forkastedes, må jeg stemme imod betænkningen som helhed, beklageligvis også de få gode forslag, ordføreren stiller heri.

Titley
Jeg bifalder helhjertet de bestræbelser, der gøres, for at standardisere udstrækningen af og definere straffene for narkotikahandel. Denne betænkning udgør i alt væsentligt en afbalanceret, vidtrækkende, fornuftig og barsk tilgang til et flerårigt problem, der plager alle medlemsstater i EU. Alt for længe har betingelserne for, hvad der udgør en overtrædelse af lovgivningen om narkotikahandel, været alt for uldne og har derved skabt alvorlige kriminelle enklaver i nogle dele af verden og inden for EU.
En yderligere velkommen foranstaltning er standardiseringen af straffene med frihedsstraffe på ikke under fem år. Når først denne lovgivning træder i kraft, skulle den virke som et virkeligt afskrækkende middel. Bødestraffe bør kun anvendes som en supplerende foranstaltning til frihedsstraffe, eftersom de ellers kunne føre til, at folk tror, at man på en eller anden måde kan betale sig fra en forbrydelse.
Til sidst vil jeg bifalde den nuancerede tilgang, som betænkningen udviser, hvad angår formildende omstændigheder. F.eks. bør mindreårige og personer, der har begået lovovertrædelser under fysisk tvang, helt klart ikke gøres til genstand for de samme straffe som andre gerningsmænd.
Betænkning af Ludford (A5-0436/2001)

Boumediene-Thiery
Hr. formand, kære kolleger, vi bifalder selvfølgelig Rådets forslag til direktiv. Det er helt i tråd med Amsterdam-traktaten og konklusionerne fra Tampere, der understregede behovet for omsider at få fastlagt en integrationspolitik for tredjelandenes statsborgere. Når det er sagt, kan vi ikke støtte denne betænkning. Vi er kede af, at forslaget begrænser sig til at fastlægge betingelser for tredjelandsstatsborgernes ophold, og at det på ingen måde skaber en reel europæisk status for tredjelandsstatsborgere, som svarer til unionsborgernes.
Hvis man følger samme tankegang, skal familiemedlemmer nyde godt af de samme rettigheder som den person, de er flyttet sammen med. Men som forslaget præsenterer sig her, underkender retten til familiesammenføring, som er en internationalt anerkendt rettighed, visse grundlæggende rettigheder.
Selv om stemmeretten i princippet er blevet delvist vedtaget, er gennemførelsesbetingelserne ikke blevet specificeret på trods af, at de politiske rettigheder er en integreret del af enhver integrationspolitik. De grundlæggende rettigheder er universelle, og hvis det universelle i disse rettigheder skal gælde uden undtagelser, skal det gælde alle, om de er unionsborgere eller ej. Hvad angår kriterierne for midlernes stabilitet, ville det så ikke være bedre at give alle borgere adgang til arbejdsmarkedet i stedet for at udstøde en gruppe mennesker?
Desuden er der ikke nogen begrundelse for at udelukke studerende eller personer med opholdstilladelse fra forslagets anvendelsesområde i henhold til en subsidiær form for beskyttelse.
I øvrigt skal vi først udarbejde en fælles definition på begreberne "offentlig orden" og "sikkerhed", som er begrundelser for at udelukke folk fra en permanent status. Disse begreber overlades i dag til staternes eller de kompetente myndigheders forgodtbefindende, hvilket afslører alvorligt diskriminerende procedurer, som særligt gælder statsborgere fra tredjelande.
Endelig, hvad angår proceduren, kræver sagsbehandlingen en frist på seks måneder, hvilket er alt for lang tid. I tilfælde af at ansøgningen afvises, bør man fastlægge en klagefrist - en frist med opsættende virkning, som giver mulighed for at blokere for enhver udvisning med henvisning til retten til forsvar - som ikke findes på nuværende tidspunkt.
Endelig omfatter direktivet ikke de millioner af statsborgere fra tredjelande, som er illegale statsborgere, men hvis forhold kræver en omgående politisk løsning på europæisk plan. Unionen må derfor være sig sit ansvar bevidst.
Til slut vil jeg sige, at denne betænkning ikke skaber lighed mellem unionsborgerne og borgerne fra tredjelandene. Der er ikke noget, der hedder en europæisk status for fastboende udlændinge. Vi bør derfor ikke støtte et sådant politisk tiltag.

Fatuzzo
Hr. formand, i fru Ludfords betænkning anmoder man os om at lette bevægeligheden i EU for de borgere, som ønsker at bo dér i mindst tre måneder ud af en periode på seks måneder. Pensionistpartiet bifalder dette og er positivt indstillet over for enhver stats borgeres bevægelighed i EU. I den forbindelse mener jeg dog, at vi bør skelne mellem de uædle borgere og de ædle borgere, som kommer for at besøge EU - baronesse Ludford er adelig, så hvem forstår bedre end hende, at ædelhed bør belønnes? - og de ædle borgere, det er de ærlige borgere. Vi skal således åbne vores dør for "den nye adel", nemlig de ærlige borgere, men lukke døren for de kriminelle, som desværre eksisterer overalt, ligesom der er sorte får overalt. Men de ædle - "de nye adelige" - skal kunne komme ind i EU.

Andreasen, Busk, Jensen, Riis-Jørgensen og Ole Sørensen
Venstres gruppe i Europa-Parlamentet har undladt at stemme for den samlede betænkning, idet vi ikke kan støtte artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forslag.

Bastos
Dette direktivforslag vil jeg gerne stemme for, eftersom det udgør et vigtigt skridt fremad og bidrager til en mere sammenhængende indvandringspolitik i EU. Det definerer, hvilke betingelser der skal gælde, for at en tredjelandsstatsborger kan opnå status som fastboende udlænding, for vi ønsker alle, at EU skal nå frem til et kompromis om en harmonisering af forholdene for de tredjelandsstatsborgere, der har lovligt fast ophold i en medlemsstat, hvor de bør sikres juridiske, økonomiske og sociale rettigheder, der kan sammenlignes med dem, som EU's egne borgere har.
En sådan status kan opnås efter fem års uafbrudt lovligt ophold, efter anmodning fra vedkommende, der skal råde over de nødvendige midler og en sygeforsikring (så han ikke falder medlemsstaten til byrde), og som ikke må udgøre en umiddelbar trussel mod den offentlige orden og indre sikkerhed.
Når denne status er opnået, tilkommer der til gengæld vedkommende en række rettigheder i henseende til arbejde, socialsikring, lægehjælp og diverse andre tjenesteydelser osv., hvilket således vil udgøre et godt redskab til integration i det samfund, der har modtaget ham.
Det er endnu en gang værd at understrege her, hvor vigtigt det er, at vi fremmer en mere energisk integrationspolitik, som er afgørende for en større økonomisk og social samhørighed, og for at undgå diskrimination og racisme. Det skal imidlertid også pointeres, at en ægte integration kræver en indsats fra begge parter.
Jeg glæder mig desuden over de retlige garantier, som dette forslag indeholder til fordel for de indvandrere, der ønsker at opnå denne status, og som forebygger eventuelt magtmisbrug fra medlemsstaternes myndigheders side.

Berthu
Vi har stemt imod Ludford-betænkningen, som støtter Kommissionens forslag om at indføre en fælles status for statsborgere fra tredjelande, der har opholdt sig lovligt i et af Unionens lande i mere end fem år. Idéen forekommer dårlig i sig selv, for den vil ensrette og fastfryse det nuværende system og fratage medlemsstaterne enhver form for bevægelsesfrihed på et område - tilstedeværelsen af fastboende udenlandske statsborgere på sit territorium - der fortsat først og fremmest skal høre under de nationale staters beføjelser.
Desuden kan man ikke give dette forslag et retsgrundlag uden at gå uden om betydningen af artikel 63, stk. 3 og 4, i EF-traktaten, som kun fastlægger "foranstaltninger" for opholdet, og ikke en "status" i ordets fulde forstand. Det er imidlertid sandt, at hvis Amsterdam-traktaten ikke var blevet ratificeret, så ville de smuthuller, som nu bliver udnyttet af Kommissionen, ikke eksistere.
Endelig kan man endnu en gang konstatere, at Kommissionen i praksis anvender denne idé om en status som en løftestang for at give fastboende statsborgere fra tredjelande (inklusive flygtningene, i øvrigt, for at få det hele med) rettigheder, som er omtrent lig med de nationale statsborgeres rettigheder. Artikel 12 i forslaget til direktiv opremser de områder, hvor ligebehandling ville være et krav, det vil sige næsten alle, undtagen stemmeret.
Denne systematiske lighed er ikke underbygget. Lige så vel som det står klart, at udlændingene har ret til ydelser, som de har betalt til, lige så vel skal tildelingen af ydelser, som finansieres over skatten, være den enkelte stats frie valg. Man spørger sig selv, om der ikke i denne vanvittige jagen efter at få ram på enhver differentiering ligger en af de dybere årsager til den uvilje mod statsborgerskab, som man oplever i dag i vores lande.

Bordes og Cauquil
Vi er fortalere for fuldstændig lige rettigheder, også politiske rettigheder, for alle dem, der bor og arbejder i EU, hvad enten de er statsborgere i en medlemsstat eller statsborgere i et tredjeland.
Rådets forslag til direktiv har sat sig et helt andet mål, nemlig bl.a. at øge den udenlandske arbejdskrafts mobilitet og fleksibilitet i EU. Det bringer ikke desto mindre nogle forbedringer - som vi har stemt for - til statutten for de tredjelandsstatsborgere, som opholder sig i EU. Når det er sagt, så har man med forslaget planer om at begrænse selv disse få forbedringer til udelukkende at omfatte fastboende udlændinge, hvilket vi ikke kan godtage. Vi kan endnu mindre godtage de fleste af Parlamentets ændringsforslag, som begrænser den oprindelige tekst endnu mere og udelukkende har til formål at sleske for de nationalistiske eller fremmedfjendtlige fordomme.
Vi stemmer ikke imod teksten på grund af de få forbedringer, der er i den for nogle tredjelandsstatsborgere, som bor og arbejder i EU. Men vi nægter at støtte de utallige restriktioner, som den indeholder. Derfor har vi undladt at stemme om hele teksten, samtidig med at vi forkaster de ændringsforslag - de fleste af dem - der vil forværre den oprindelige tekst yderligere.

Lang
Hvilken tilfredsstillelse og hvilken glæde at genfinde vores kollega, baronesse Sarah Ludford, i fuld vigør. Eftersom hun i Europa-Parlamentet er blevet udråbt til at være en stor specialist i menneskerettigheder, kan vi ikke undgå at huske denne emblematiske betænkning, der blev vedtaget i marts og helliget kampen mod racisme og fremmedhad. Hun havde lagt hele sin overbevisning og hele sin ildhu i betænkningen for at påtvinge os sin sygelige fantasi om "antiracisme". I dag, og takket være hendes beundringsværdige udholdenhed, skuffer hun os heller ikke. For den aktive integration af tredjelandsstatsborgere skal foregå hurtigere og mere massivt og skal være en løftestang i kampen mod racisme og fremmedhad. Så er vi mere rolige, baronessen letter sit hjerte.
Hendes betænkning præsenterer sig derfor som en fremstilling af forpligtelser. Forpligtelser, som selvfølgelig udelukkende er forbeholdt de europæiske befolkninger.
Således får tredjelandsstatsborgere, som har boet mere end fem år i et EU-land, de facto status som fastboende udlænding. Forvaltningen har en bunden forvaltningsbeføjelse til at udstede denne opholdstilladelse. Den gælder for 10 år og kan fornyes med fuld ret (direktivets artikel 8 og 9).
Når den først er blevet udstedt, kan medlemsstaterne udelukkende trække den tilbage under meget restriktive og afgrænsede omstændigheder. Retssikkerheden skal være "maksimal" for retsindehaveren. Han kan således rejse væk i mere end to år, uden at hans status som fastboende udlænding bliver trukket tilbage.
Værtslandet er forpligtet til at give disse tredjelandsstatsborgere og inden for rammerne af retten til familiesammenføring deres familie de samme rettigheder som dem, der gives til de nationale statsborgere, hvad enten det drejer sig om undervisning, erhvervsuddannelse, social sikring, socialbidrag, skat eller ... De kan desuden nyde godt af yderligere sociale fordele som f.eks. ydelser af økonomisk eller kulturel art, med henblik på maksimal fremme af deres integration.
For at slutte ringen skal opnåelse af denne status kunne være det første skridt mod at opnå statsborgerskab i det medlemsland, som de bor i. Hensigten er at imødekomme Parlamentets gentagne ønsker om at opleve et mere og mere multietnisk og multikulturelt samfund inden for Fællesskabet, hvor diskrimination på grund af race, etnisk oprindelse, religion eller andet ikke tolereres.
Vi venter med stor utålmodighed på, at baronessen skynder sig at modtage de flere tusinde flygtninge fra Sangatte, som ønsker at bosætte sig i England. Home, sweet home!

Meijer
Havde foranstaltningerne vedrørende fastboende udlændinge og gæster fra tredjelande ikke været under forberedelse allerede før den 11. september 2001, var de efter al sandsynlighed ikke blevet gennemført foreløbig på grund af den fornyede frygt for terrorisme og usikkerhed. Det er på tide, at vi afvikler de sidste rester af den lovfæstede forfordeling af en stor del af befolkningen. Der er tale om diskrimination, som rammer mennesker, som især i 1960'erne blev hentet hertil som "gæstearbejdere" fra Tyrkiet eller Marokko for at udføre det mindst attraktive og dårligst betalte arbejde. I begyndelsen tog man i de daværende seks medlemsstater i De Europæiske Fællesskaber ikke hensyn til, at der kunne blive tale om blivende ophold. Mange af disse mennesker, som tilhører første generations indvandrere, har efter 40 års ophold stadig ikke opnået statsborgerskab i det land, hvor de er bosat. Det indre marked var i mange år ikke en realitet for disse mennesker. I modsætning til medlemsstaternes statsborgere skulle de fortsat opfylde bestemmelserne om visumpligt i de enkelte medlemsstater, de måtte rejse igennem for at tage på ferie i deres oprindelseslande. At de nu i højere grad opnår lige rettigheder skyldes beklageligvis ikke så meget, at man finder denne forfordeling beskæmmende. Det ses i højere grad som en måde, hvorpå man kan opbygge en europæisk superstat og påvise, at de oprindelige grænser staterne imellem i vid udstrækning har mistet deres funktion.

Thorning-Schmidt
Jeg har undladt at stemme ved den endelige afstemning om denne betænkning. Det har jeg gjort, fordi Danmark har et forbehold på dette område, og ikke fordi jeg er uenig i betænkningens eller direktivets hensigt.
Jeg understreger, at jeg ser positivt på at give tredjelandsstatsborgere rettigheder, når de tager arbejde i et andet EU-land.
Betænkning af Keßler (A5-0455/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, dette direktiv adskiller sig ikke særligt meget fra det foregående, ædle direktiv fra baronesse Ludford, og det drejer sig efter min mening om muligheden for at rejse rundt i EU, ikke mindst for de arbejdsløse, som kommer til EU for at søge arbejde - hvilket er en god ting - men også for de ældre og pensionister, der ønsker at besøge Europas skønne steder som turister. Som repræsentant for Pensionistpartiet vil jeg gerne benytte lejligheden til at anmode Parlamentet om, at de, der ønsker at besøge vores skønne europæiske lande, selvfølgelig skal have mulighed for dette, men at vi også på enhver tænkelig måde forbedrer vilkårene for de ældre, der har arbejdet hele livet, og som nu endelig har tid til at beskæftige sig med en sund, intelligent og lærerig kulturturisme, som er smuk i vores øjne, når vi rejser rundt i det smukke Europa.

Berthu
Kommissionens forslag om betingelserne for, at tredjelandsstatsborgere frit kan bevæge sig på medlemsstaternes område i højst tre måneder, nøjes ikke med at harmonisere betingelserne, men reducerer også samtidig visse kontroller i "frihedens" navn. Det er f.eks. tilfældet med udlændingenes "melding om ophold" i henhold til Schengen-konventionen, som jeg talte om i går under forhandlingen. Selv om denne meldepligt blev dårligt gennemført, forekommer det mig, at det snarere haster med at styrke den end med at svække den.
Kommissionen fortsætter også på et andet område i sit tidligere spor ved at foreslå indførelsen af en "særlig rejsetilladelse", som skal udstedes af en medlemsstat på vegne af alle de andre for at lette tredjelandsstatsborgernes mulighed for at rejse i højst seks måneder. Denne reform viser tydeligt løftestangsprincippet, som består i at tage afsæt i et lille punkt for at løfte et stort låg.
I dag kræver ophold på mere end tre måneder reelt et nationalt visum, der henhører under den enkelte stats beføjelser. Den "rejsetilladelse", som Kommissionen foreslår, ville omgå denne foranstaltning. For at retfærdiggøre denne omgåelse påberåber Kommissionen sig på side 9 i begrundelsen tilfælde, hvor udlændinge har brug for at rejse i seks måneder inden for Unionen i deres egenskab af "tjenestemodtagere" som f.eks. "turister" eller "kurgæster" eller måske "musikere", som kommissær Vitorino tilføjede under forhandlingen. Denne undskyldning er en smule letkøbt, for der er næppe mange turister, der rejser rundt i Europa i seks måneder i træk, og de retfærdiggør ikke udarbejdelsen af et særligt direktiv. Kommissionens interesse ligger et helt andet sted, nemlig i at ødelægge kohærensen i et system, der er grundlagt på nationalstater, for at indføre en anden form for sammenspil, der skal føre til overstatslige strukturer.
Denne dogmatiske øvelse tilfører ikke noget til dagens centrale emne, som er kontrol med migrationsstrømmene og sikkerheden. Den risikerer tværtimod at skade den ved at øge forekomsten af smuthuller og uoverensstemmelser.
Betænkning af Katiforis (A5-0016/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, inden jeg rejste til Strasbourg, mødte jeg en god ven og medarbejder i lufthavnen. Han hedder Giuseppe Italia - sådan hedder han, nemlig det samme som vores land Italien på italiensk - og Giuseppe Italia, som bor i Cremona, sagde følgende til mig: "Jeg ved, at du skal stemme om denne betænkning. Principielt er jeg enig. Jeg er storryger, og jeg er villig til at gå udenfor for at ryge, hvis der er nogen derhjemme, som ikke bryder sig om røgen. Men jeg er 62 år. Jeg drikker ikke, jeg render ikke efter damer, eftersom ..." - og det uddybede han ikke nærmere - "så lad mig i det mindste have den fornøjelse at ryge cigaretter. Jeg har ikke andre fornøjelser, og jeg generer ikke nogen med det." Derfor stemte jeg for betænkningen. Jeg er tilhænger af, at der må ryges på dertil bestemte steder, men jeg er modstander af, at afgifterne på cigaretter forhøjes.

Andria
Hr. formand, efter hr. Fatuzzos fornøjelige indlæg vil jeg gerne tilføje noget om hr. Katiforis' betænkning. Jeg kommer desværre fra Syditalien, og der er flyforbindelserne som sædvanlig ikke ret gode. Jeg skulle have været til stede her i Parlamentet i forbindelse med en betænkning, som jeg var skyggeordfører for, men det var ikke muligt. Jeg vil under alle omstændigheder gerne understrege, at denne betænkning - som man fortsat udnytter politisk via beslutningsforslag om såvel punktafgifter som statsstøtte til tobak - er malplaceret. Der er uden tvivl en sammenhæng mellem sundhed og tobaksrøg, men det er ikke den rette måde at løse dette problem på. I Syditalien - og ikke mindst i Napoli - foregår salget af smuglercigaretter lige uden for vores dør, nemlig på gaderne, så hvis vi ønsker at øge dette smugleri, skal vi bare blive ved med at lade det gå ud over dette produkt. Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at i nogle meget fattige områder, hvor risikoen for at komme ud i kriminalitet er meget høj, f.eks. i området omkring Caserta, er det tobakken, som giver 3.000 arbejdstagere - der ellers ville være i risikogruppen - deres levebrød, og jeg vil gerne gentage, at det drejer sig om deres levebrød. Hr. Katiforis' bidrag i det dobbelte beslutningsforslag er fornuftigt, og det muliggjorde en næsten enstemmig vedtagelse i Parlamentet.

Maes
Hr. formand, jeg vil gerne knytte en kommentar til Katiforis-betænkningen. Jeg tilslutter mig den bekymring for de mindre begunstigede regioner, der er kommet til udtryk. Det er mit indtryk, at nogle stater - jeg tænker eksempelvis på Frankrig, men jeg udelukker ikke, at det også gælder andre - bruger spørgsmålet om punktafgifter på tobak til at skaffe sig goodwill i udlandet ved at føre en fremadrettet politik til fremme af sundheden og vendt imod tobaksvarer, mens de i virkeligheden ikke i tilstrækkelig grad har opmærksomheden rettet mod kompenserende foranstaltninger til fordel for de regioner, der skal leve af de pågældende produkter. Klager af samme art som den af vores kollega fremførte har jeg også hørt på Korsika. Det er således min opfattelse, at man i Paris kun i ringe grad bekymrer sig om, hvad regionerne mister for at fremme vores sundhed. Ikke ved at reducere den seksuelle aktivitet, men ved at reducere rygningen, hr. Fatuzzo.
Betænkning af van den Berg (A5-0464/2001)

Maes
Hr. formand, jeg fulgte gårsdagens forhandling om en reform af politikken for udvikling og samarbejde og drøftelserne med Kommissionen om gråzonen mellem nødhjælp og udviklingsbistand med største opmærksomhed. Jeg støtter fuldt ud hr. van den Bergs betænkning. Jeg vil gerne understrege, at jeg overalt, hvor jeg færdes, hører kvinderne i de berørte områder klage over, at man forsømmer at inddrage kvinderne på stedet og give dem mulighed for at komme til orde, når det gælder den praktiske gennemførelse af genopbygningen. I Somalia befinder kvinderne sig i kriseområdet, men beslutningerne træffes fjernt derfra af mændene i Kenya. Det er således efter min opfattelse ikke tilstrækkeligt verbalt at udtrykke bekymring for kønsaspektet. Vi må insistere på, at kvinderne i de berørte områder også reelt inddrages. De er fuldt ud i stand til at se, hvad der sker, og være med til at vurdere, hvorledes genopbygningen skal gennemføres i praksis.

Fatuzzo
Nødhjælp, rehabilitering og udvikling er noget, som pensionisterne og Pensionistpartiet går ind for. Det går de faktisk så stærkt ind for, at jeg ligesom min ven, hr. Andria, nåede for sent frem med flyet. Hvorfor gjorde jeg det? Det gjorde jeg, fordi jeg måtte holde hundredvis af pensionister tilbage - læger, advokater, arkitekter og ingeniører - som havde hørt om denne betænkning, og som straks ville rejse til udviklingslandene for at tilbyde deres hjælp kvit og frit. De håbede nemlig, at man med denne betænkning ville støtte de ældre mennesker og pensionister, så de af dem, der har lyst til dette, fik mulighed for at gøre nytte i de mange udviklingslande, også efter at de er gået på pension. Det var vanskeligt for mig at holde dem tilbage, men jeg håber, at de næste gang kan give udtryk for deres tilfredshed med Europa-Parlamentet, fordi det accepterer deres støtte.

Bordes og Cauquil
Vi har stemt for denne betænkning af den simple grund, at vi ikke ville risikere, at Europa-Parlamentets eventuelle forkastelse af teksten kunne bruges som undskyldning for at reducere nødhjælpen i forbindelse med naturkatastrofer i de fattige lande yderligere, eftersom denne hjælp allerede er skammeligt lille.
Ved kun at omtale koordineringsproblemer skjuler betænkningen imidlertid de chokerende utilstrækkelige midler.
Og betænkningen tier i et helt andet omfang om det faktum, at grunden til, at naturkatastroferne har så dramatiske konsekvenser for de fattige lande, og at disse lande er totalt ude af stand til at afværge selv de mindste konsekvenser, er, at de ikke råder over hverken materielle eller menneskelige midler, hospitaler, læger eller transportmuligheder, forarmede som de er af en fortid og en nutid, hvor stormagternes kapitalistiske koncerner har dyrket rovdrift på dem.
At tale om "kløfter" i "den internationale bistand" er rent ud sagt skandaløst, når det drejer sig om stormagter, der nøjes med symbolske gestus, når de skal bistå fattige lande, der har været udsat for naturkatastrofer, men som i øvrigt bruger astronomiske summer på at tæppebombe et fattigt land som Afghanistan (og mange andre før det).
Betænkning af Olle Schmidt (A5-0392/2001)

Blak, Frahm, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi har stemt for betænkningen på grund af dens miljø- og åbenhedsprofil. Vi vil imidlertid understrege, at vi er imod punkt 22, der vil gøre ECB til EIB's tilsynsmyndighed.
Betænkning af von Wogau (A5-0011/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, hr. Fatuzzo og Pensionistpartiet kunne selvfølgelig kun stemme for min ven hr. von Wogaus vigtige betænkning om EU's finanser, de offentlige finanser og finansmarkedet. De ældre og pensionisterne passer naturligvis på deres penge, for efter at have beskæftiget sig med penge hele livet kender de pengenes værdi. Jeg vil gerne benytte mig af lejligheden til at give udtryk for den store glæde, som de ældre i hele EU har modtaget euroens - den nye valutas - indførelse med. De synes måske, at det er ligesom at træde ind i et eventyrland og et skønt drømmeland, hvor der er flere penge end tidligere. Jeg er sikker på, at denne finansielle politik i EU vil give de ældre og pensionisterne en større pension, flere penge, mere velfærd og et EU, som er tættere på dem.

Andria
Inden jeg forklarer, hvorfor jeg stemte for den nævnte betænkning, vil jeg gerne understrege, at hr. von Wogau har givet et stort bidrag til Parlamentets aktiviteter som medlem af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og at han fortsat giver et stort bidrag i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Mine hjerteligste lykønskninger!
De internationale finansmarkeders integrationsproces sker via en omorganisering af alle de strukturer, der fungerer som grundlag for de finansielle tjenesteydelser. I den forbindelse bliver det således stadig vigtigere at undersøge de erfaringer, man også har gjort sig på markederne uden for EU, når det gælder tilrettelæggelsen, driftsbetingelserne og kontrolforanstaltningernes sammensætning. En specifik gennemførelse kræver navnlig, at man benytter sig af de nye telematiske teknologier, der anvendes for at øge effektiviteten på værdipapirmarkederne.
Anvendelsen af disse instrumenter muliggør nemlig både et større konkurrenceniveau mellem værdipapirhandlerne og administrationen af et omfang af handler med nogle frister og på nogle vilkår, som man end ikke turde håbe på for nogle få år siden. Dette har bidraget til at give priserne på disse markeder et "kvalitetsløft" og til at reducere mæglingsomkostningerne.
Effektiviteten og integrationen af værdipapirmarkederne skal dog opnås ved hjælp af en mere effektiv beslutningsproces - sådan som det fremgår af Lamfalussy-rapporten - idet den institutionelle ligevægt bevares med respekt for alle de fastlagte og fungerende demokratiske kontrolniveauer.
Når det er sagt, er det første punkt, der skal iværksættes, at lovgivningsprocessen skal forenkles og fremskyndes ved, at retsakterne så vidt muligt vedtages ved førstebehandlingen. Punkt to er en forbedring af gennemsigtigheden og informationen, som er et væsentligt grundlag for indførelsen af et integreret europæisk værdipapirmarked. Punkt tre er konsekvens og regularitet, som skal være en rettesnor for forbrugerne og investorerne.
Det er således nødvendigt med et informationssystem, hvor man følger forhandlingerne lige fra ordreafgivelsesfasen til afregningsfasen.
Endelig er det absolut nødvendigt med en regulering af funktionerne i forbindelse med mægling af værdipapirer. Denne regulering bør opdeles i en lovgivning for mæglere og en lovgivning for aktiviteterne, og der bør ligeledes foretages en ny tilrettelæggelse af overvågningsbeføjelserne, så Parlamentet får de samme beføjelser som Kommissionen.

Berthu
Von Wogau-betænkningen om "komitologi" inden for området finansielle tjenesteydelser - det vil sige om Kommissionens iværksættelse af foranstaltninger til gennemførelse af lovgivningen på dette område - rejser en række meget interessante spørgsmål uden altid at komme med de rigtige svar efter vores mening.
Udgangspunktet for drøftelsen er den igangværende redigering af artikel 202 i EF-traktaten, som fastlægger Rådets eneret til at uddelegere gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen, hvilket Europa-Parlamentet gør indsigelser imod. Parlamentet vurderer nemlig, at det fremover, med henblik på den netop gennemførte udvidelse af medbestemmelsesretten, ikke blot burde træffe fælles bestemmelser, men også fælles gennemførelsesforanstaltninger.
Europa-Parlamentet kommer med nogle fremragende idéer i von Wogau-betænkningen som f.eks. systematisk indførelse af en "ophævelsesklausul" (sunset clause) i lovbestemmelserne, i henhold til hvilken alle beføjelser, der tildeles Kommissionen med henblik på at træffe gennemførelsesforanstaltninger, vil blive inddraget efter fire år med det formål at genoverveje deres berettigelse. Til gengæld træder Parlamentet ud af sin sande rolle, når det vil undersøge enhver gennemførelsesbeføjelse og endda "deltage som observatør i Værdipapirudvalget". Rådet har traditionelt haft to kasketter på, både den udøvende og den lovgivende. Det er den udøvende kasket, der gør, at artikel 202 betror det en særlig rolle i udarbejdelsen af gennemførelsesforanstaltninger. Det samme gælder ikke for Europa-Parlamentet, som kun har en "lovgivende" rolle ved gennemførelsen af traktater, og som derfor ikke skal blande sig i alting.
Ikke desto mindre rejser der sig klart et problem med kontrol af Kommissionen i udarbejdelsen af gennemførelsesforanstaltninger. Europa-Parlamentets reaktion er måske ikke helt passende, men den er udløst af en reel årsag. Den næste regeringskonference burde finde en løsning herpå ved at styrke Rådets rolle i gennemførelsesudvalgene og ved at styrke den demokratiske kontrol, der udøves med disse udvalg, det vil sige nok Europa-Parlamentets kontrol med Kommissionens repræsentanter, men også sektorudvalgenes, som består af nationale parlamentsmedlemmer, kontrol med Rådets repræsentanter.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.08 og genoptaget kl. 15.00)

Situationen i Mellemøsten
Solana
Hr. formand, mine damer og herrer, det er min pligt, og også mit ønske, i starten af mit indlæg på det varmeste at lykønske formanden med valget til denne vigtige post i sidste måned, en af grundpillerne i EU's institutioner.
Hr. formand, jeg har sagt det til Dem personligt, men jeg vil også gerne sige det offentligt. Jeg ser frem til at samarbejde med Dem, med formandskabet, med Parlamentet. De kan være sikker på, at jeg så længe vores travle tidsplaner tillader det, med glæde vil give møde i Parlamentet og gøre rede for de vigtige opgaver, EU påtager sig inden for områderne sikkerhed og udenrigspolitik.
Mine damer og herrer, jeg er blevet indkaldt i dag for at tale om Mellemøsten, og det vil jeg også koncentrere mig om, men jeg vil også gerne benytte lejligheden til kort at diskutere situationen i Afghanistan og på Balkan med Dem, vi må ikke glemme, at det er områder, vi er dybt involveret i.
Det første ord, jeg vil bruge til at karakterisere situationen i Mellemøsten, er frustration. For dem, der som jeg har arbejdet mange år på at finde en løsning på problemerne i Mellemøsten, er situationen i øjeblikket, både fra mit personlige synspunkt og for parterne, præget af frustration. Jeg blev involveret i problemerne i Mellemøsten på Madrid-konferencen, som viste os, at det var nødvendigt at finde en metode, der byggede på princippet "fred for land, land for fred". Den førte senere til Oslo-processen, der gav resultater, om end ikke alt, hvad man havde ønsket, og som led under det tragiske mord på premierminister Rabin.
Desværre, mine damer og herrer, kan man i dag ikke tale om fredsproces, der er ingen proces og ingen fred. Og derfor er min første tanke at fortælle, hvordan jeg personligt som involveret og hvordan menneskerne, der lider på begge sider, oplever følgerne af denne manglende fredsproces. Skal man være pessimistisk? Nej, trods frustration, trods alt det, der er sket, må vi holde fast ved en vis optimisme og et håb for fremtiden. Jeg mener, at EU løser sin opgave korrekt ved ikke at kaste håndklædet i ringen. Vi skal ved hjælp af udholdenhed og ihærdighed fastholde vores principper samt vores forpligtelse i processen.
Mine damer og herrer, vi skal forsvare fredsprocessen i Mellemøsten. Ikke alene på grund af værdier, heller ikke fordi vi ønsker at hjælpe af principielle grunde med grundlag i EU's principper, men også fordi Mellemøsten og Middelhavet i vores globaliserede verden udgør vores baggård. Vi kan ikke skabe et stabilt Europa, et Europa med fremskridt, uden et Middelhavsområde og et Mellemøsten, der gør fremskridt. Det vil være vanskeligt at opnå et stabilt Europa med fred, som spiller en vigtig rolle på den globale scene, hvis vi ikke er i stand til at opnå fred, ro og fremskridt i Middelhavet og Mellemøsten.
Lad mig sige, at nu, hvor der er gået næsten et år, siden jeg havde muligheden for og var så privilegeret at være med til at udarbejde Mitchell-rapporten, er vi gået glip af alt for mange muligheder. Alt for mange gange har man undladt at handle, selv om muligheden var der. Alt for mange gange har man kunnet gå videre, men ikke gjort det.
Vi skal sammen, borgerne i Europa og de folkevalgte repræsentanter i Europa-Parlamentet, forpligte os til ikke fremover at gå glip af muligheder. Og vi har nogle muligheder i øjeblikket, som jeg gerne vil fortælle Dem om, mine damer og herrer. Men tillad mig først at komme ind på, ikke baggrunden, for den har vi ofte diskuteret her i Parlamentet, men den sidste udvikling i situationen. Lad mig vende tilbage til december i det forgangne år.
Den 10. december var jeg i Mellemøsten. Jeg havde mulighed for at være til stede og tale med de politiske ledere. Jeg mødtes også med general Zinni, USA's udsending i området. De husker sikkert, at det var en hård periode, men den var også præget af håb. Og vi skal huske, at takket være Miguel Ángel Moratinos' indsats, EU's repræsentant på stedet, opnåede vi fra omkring den 10. december den vigtigste fredsperiode i mange måneder, som varede frem til midten af januar. I de dage var der en mulighed, og den kom tydeligst til udtryk i præsident Arafats tale den 16. december.
Mine damer og herrer, De husker, at præsident Arafat den 16. december i en tale på sit modersmål, der blev tv-transmitteret efter ønske fra EU, opfordrede til våbenhvile, til fred, og til at terroristgrupperne skulle holde inde med deres voldelige handlinger for Den Palæstinensiske Myndighed. Som sagt blev det fulgt af nogle dage med fred og håb i forbindelse med julen, selv da præsident Arafat ikke fik tilladelse til at tage til Bethlehem til julehøjtidelighederne.
Desværre er situationen siden den 10. januar vendt tilbage til det gamle. Først startede det med palæstinensiske voldshandlinger i en af bosættelserne, derefter dræbte de israelske styrker et højtstående medlem af en af Al Fatah-grupperne, og endelig kom sagen med skibet Karine A. Jeg vil gerne, meget kort, komme ind på begge ting.
Det var en forfærdelig tragedie, at volden i de januardage igen gik over gevind. For vi havde passeret den magiske grænse efter syv dage med total ro, som man dog ikke udnyttede for at opnå kvalitative forbedringer. Jeg husker stadig, og vil aldrig glemme, hvordan jeg, sent om aftenen den 6. december i lufthavnen i Tel Aviv, sammen med den amerikanske udsending, general Zinni, var ved at udtænke en plan for gennemførelsen af Tenet-planen og Mitchell-planen. Vi havde allerede arrangeret et trepartsmøde med den palæstinensiske sikkerhedstjeneste, Israel og USA og efterfølgende et bilateralt møde mellem palæstinenserne og de israelske styrker. Terrorismen og volden fra den ene eller anden side ødelagde de muligheder vi havde dengang. Og det blev yderligere kompliceret - som jeg sagde før - af den omtalte Karine A-hændelse. Lad mig lige forklare, hvad det berømte skib Karine A har betydet.
Som De ved, mine damer og herrer, indeholdt skibet våben af højere kaliber end dem, palæstinenserne normalt bruger. Skibet var desuden af strategisk værdi for de israelske ledere og også for USA, og det var starten på en, endnu ikke endeligt bevist, men meget mulig, forbindelse mellem "nogen" fra Den palæstinensiske Myndighed og Iran. Mine damer og herrer, forbindelsen mellem Den Palæstinensiske Myndighed og Iran har nærmest ikke eksisteret i mange år. Hvis en sådan forbindelse bevises, betyder det en vigtig ændring i landskabet i Mellemøsten. Jeg har ikke selv set ubestridelige fysiske beviser, men der er nok sket noget i den stil.
Som De nok kan forstå, har alt dette medført en stigning i den allerede store mistillid mellem de to parter. Hvis Camp David medførte tillidsbrud mellem de to parter, så har situationen i de første dage i januar fremkaldt en umådelig stigning i mistilliden.
Hvad kan vi gøre fremover? Hvordan kan vi prøve at løse situationen?
De husker den berømte Laeken-erklæring fra de sidste dage i december. Man pålægger de to parter et klart ansvar, og jeg mener, det er en af EU's bedste erklæringer. Vi skal fortsætte ad den vej, vi skal fortsætte i samme retning, og det gjorde man også på sidste møde i Rådet (almindelige anliggender).
Ud over erklæringen sendte Rådet mig til USA for at nå frem til en fælles holdning mellem EU og USA, især om Den Palæstinensiske Myndighed. Som De ved, mine damer og herrer, er Arafat nærmest fange i Ramallah, og de israelske myndigheder siger, at Den Palæstinensiske Myndighed er blevet unødvendig og irrelevant.
Men EU's holdning er en anden. Vi ønsker at bibeholde Den Palæstinensiske Myndighed og dens præsident af flere grunde. For det første fordi den er valgt af det palæstinensiske folk, for det andet fordi vi absolut ikke mener, man kan løse konflikten militært. Dialog er den eneste mulige løsning, og for at opnå en dialog må man have samtalepartnere, og her har palæstinenserne valgt Den Palæstinensiske Myndighed, ledet af præsidenten.

Mine damer og herrer, af disse grunde holder vi fast ved vores holdning. Og netop i disse dage - jeg har været i New York hele ugen og talt med generalsekretær Kofi Annan og i Washington og talt med visepræsident Cheney, med minister Powell og præsidentens rådgiver Condoleezza Rice - har jeg forsøgt at se, om vi i fællesskab endnu en gang kan gøre noget i forhold til den forfærdelige situation i Mellemøsten.
Og jeg tror besøgene har haft en betydning. Nu vil jeg ikke komme ind på, hvem der har indflydelse på hvem, eller på EU's indflydelse, jeg vil blot beskrive begivenhederne.
Sidste onsdag aften, hvor jeg var i USA, modtog premierminister Sharon i sit eget hjem for første gang efter at have udtalt, at han ikke ville have kontakt med Den Palæstinensiske Myndighed, tre højtplacerede palæstinensiske ledere, formanden for parlamentet for den Palæstinensiske Myndighed, Abu Ala, den formodede nummer to i Den Palæstinensiske Myndighed, hr. Abu Mazen og Mohamed Rachid, som formodes at være en af de vigtigste personer i finansverden i Den Palæstinensiske Myndighed. Premierminister Sharon modtog altså for første gang disse personer i sit hjem. Jeg kan ydermere fortælle, at minister Powell i går og i dag i Washington mødes med Abu Ala, præsidenten for det palæstinensiske parlament.
Det betyder altså, at vi befinder os i en situation, hvor der er en lille smule lys forude. Formålet med vores anstrengelser er at genvinde det politiske aspekt. Vi skal og må fortsat bekæmpe volden. Vi skal fordømme terrorhandlinger, men vi må også være i stand til at se konflikten i et politisk perspektiv. Det var ånden i Mitchell-rapporten, og det var i den ånd, jeg deltog som repræsentant for EU, og det er den ånd, der skal tilskynde os alle.
Det er situationen. Jeg vil ikke sige, at jeg nærer et stort håb i øjeblikket. Men lidt håb nærer jeg. Jeg startede med at sige, at jeg er frustreret, men jeg ser også muligheder for fremskridt. Og det er umagen værd at forsøge at opnå et skridt i den rigtige retning, selv om det er et lille skridt. Måske har nogle af Dem besøgt området for nylig, for borgerne er situationen meget kritisk. Normalt tager det 20 minutter at komme fra Jerico til Ramallah, i øjeblikket tager det op til tre timer på grund af politi- og militærkontrol.
Jeg mener, at EU i øjeblikket gør alt, hvad det kan, for at give processen håb. Jeg mener, at EU fortsat skal samarbejde med vores venner fra USA, og også med kongen af Jordan og præsident Mubarak.
Jeg mødtes med kongen af Jordan tidligere, jeg talte i telefon med præsident Mubarak for et par timer siden, og jeg talte med præsident Arafat i morges, og som sagt er der en smule håb. Måske ikke meget, men vi har stadig resten af ugen til fortsat at arbejde på sagen. Som De ved, mødes udenrigsministrene i weekenden i Gymnich for næsten udelukkende at diskutere Mellemøsten.
Hvilke politiske initiativer kan vi foreslå? Mine damer og herrer, jeg vil gerne fortælle, hvordan vi efter min mening skal handle nu. Vi skal hjælpe og samtidig bidrage til, at dialogen mellem formanden for Den Palæstinensiske Myndigheds parlament og udenrigsminister Shimon Peres fører til et godt resultat. Man forhandler efter følgende metode i øjeblikket: Man vil hurtigst muligt have anerkendt den palæstinensiske stat, inden man får anerkendt de endelige grænser. Grundlaget for forhandlingerne er grænserne fra 1967, med mulige landudvekslinger om nødvendigt, for at løse konflikter. Man vil i øjeblikket prøve at undgå de vanskeligste områder, Jerusalem og flygtningenes tilbagevenden, og i stedet arbejde på fælles tillid mellem de to stater, idet begge parter anerkender hinanden, selv om rammen for den ene stat ikke er fuldstændigt fastlagt.
Det er det, vi arbejder med. Jeg kan ikke garantere succes. Og jeg må også sige ærligt, at premierminister Sharon har sagt, at denne løsning ikke er den ideelle, men at han vil lade udenrigsministeren fortsætte forhandlingen. Vi kan altså ikke være sikre på, at premierminister Sharons regering vil godkende aftalen. Men jeg mener, vi fortsat skal følge denne vej.
Hvis der ikke sker en ændring, i det mindste en lille ændring, i den nuværende situation, så vil vold stadig dominere debatten. Det må vi undgå, politik skal dominere debatten. Jeg gentager, at man kun kan løse problemet politisk, via en dialog, og derfor vil våben og vold før eller siden - vi håber det bliver før - forsvinde og lade politikken vælde frem. Der er ingen anden løsning.
For få dage siden talte Shimon Peres på et møde med begrænset deltagerantal i Rådet (almindelige anliggender) til de 15 ministre, og han sagde en ting, der rørte mig dybt på grund af måden, han sagde det på og følelserne i det. Han sagde mere eller mindre følgende: "Jeg vil aldrig være en del af en regering, der ikke har to stater som mål, Palæstina og Israel. For en drømmer som jeg, der allerede har nået en vis alder, og som altid har arbejdet for at opnå fred, er det umuligt at forestille sig, at der ikke skulle være to stater. Hvis der ikke skulle være to stater, ville det medføre to negative ting, som jeg ikke kan acceptere. For det første ville Israel ikke være en demokratisk stat, for det ville betyde, at palæstinenserne blev påtvunget os, for det andet ville det palæstinensiske folketal overstige vores, og staten ville ikke være en jødisk stat".
Af disse vigtige og grundlæggende grunde skal man fortsat arbejde for hurtigt at opnå to stater, på baggrund af aftalerne indgået i FN's Sikkerhedsråd, de to resolutioner og de argumenter, jeg nævnte før.
Kan vi straks opnå succes? Det kan jeg ikke love. Vil vi sætte alt ind for at opnå det? Ja, det kan jeg love. Men hverken EU eller andre har en mirakelløsning. Fortsat at arbejde med FN, USA, Egypten og Jordan - mener jeg - er den bedste vej frem.
Det gør vi derfor. Jeg kan forsikre Dem, at både Miguel Ángel Moratinos og jeg selv arbejder på det 24 timer i døgnet, så meget som muligt, for at forsøge at løse denne konflikt, der berører europæerne meget. Det er ikke en konflikt langt herfra, den er fysisk og geografisk tæt på os, og det berører vores hjerter og vores intellekt. Vi er derfor forpligtet til fortsat at handle.
Mine damer og herrer, hr. formand, jeg vil gerne kort komme ind på to områder, man har bedt mig kommentere. Det første er Afghanistan. Kommissær Patten vil komme med yderligere oplysninger, da det var ham, der med stor værdighed repræsenterede EU på mødet i Tokyo. Jeg vil blot nævne, at jeg har en personlig repræsentant i Kabul, og med en vis stolthed vil jeg gøre opmærksom på noget, vi ofte glemmer, det er hovedsageligt europæiske styrker, der i øjeblikket forsvarer Kabul, og som støtter regeringen, der blev godkendt på Bonn-konferencen - og Bonn er jo også en europæisk by.
I området er der styrker fra 13 EU-lande. Det skal siges højt, vi skal være stolte over, at de fleste af dem, der gennemfører freds- og stabiliseringsprocessen i Kabul, er statsborgere fra vores lande.
Vi skal desuden arbejde, og det gør vi under meget vanskelige politiske forhold frem til juni, hvor man, som De ved, igen via forsamlingen skal udnævne en storforsamling, som skal mødes og vælge en regering, og det bliver vanskeligt. Den nuværende regering har en vis balance. Det er vanskeligt at pille ved denne balance, men det skal gøres. Og vi må derfor frem til juni arbejde intenst med repræsentanter fra Afghanistan samt fra tre andre vigtige lande.
For det første Pakistan. I går mødtes Chris Patten og jeg med den pakistanske udenrigsminister. De udfører et virkelig godt stykke arbejde, og det må vi lykønske dem med.
For det andet Iran, et andet vigtigt land for stabiliteten i området. Man må erkende, at uanset hvad man måtte sige og mene om Iran, så har landets repræsentanter været meget konstruktive, både på mødet i Bonn og på mødet i Tokyo. Jeg mener, vi skal samarbejde med dem.
For det tredje Rusland. Det er de tre lande, der er vigtige for Afghanistans eksterne stabilitet. Vi arbejder på det, og det vil vi blive ved med, således at processen, som starter i juni, og som blev påbegyndt på mødet i Bonn, opnår positive resultater.
Den anden ting, jeg gerne kort vil kommentere, hr. formand, er Balkan. Jeg vil koncentrere mig om tre områder, de nuværende eller potentielle brændpunkter. Det første område er Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Makedonien og Skopje. Jeg mener, at situationen ud fra et politisk synspunkt er uovertruffen efter aftalerne, som blev undertegnet i Ohrid. Man reviderede forfatningen, og for få dage siden blev loven om lokalregeringer vedtaget, og den er vigtig, således at politiet kan vende tilbage til de områder, de blev udelukket fra for nogle måneder siden. Det er altså et skridt i den rigtige retning. Situationen er endnu ikke perfekt, men jeg tror, vi får et forår præget af fred og ro.
NATO's militære styrker under tysk ledelse er stadig i området. Regeringen har accepteret en forlængelse på tre måneder, som kan blive til seks. EU overvejer muligheden af at påtage sig ansvaret i fremtiden. Man har ikke truffet en beslutning, men man overvejer det, og alt i alt betyder det, at tingene udvikler sig i den rigtige retning for Skopje. Jeg mener, Donante-konferencen, som Chris Patten vil fortælle om, kan fungere og hjælpe set ud fra et økonomisk synspunkt.
Det andet område er Kosovo. Vi kan alle være tilfredse med valget, der fandt sted. Det blev afholdt fredeligt uden vold, og også det serbiske mindretal deltog. Det udgør i dag nr. to i forsamlingen.
Men i dag, i starten af februar, er de endnu ikke blevet enige, og jeg minder om, at valget fandt sted i november. Man er hverken blevet enig om at udnævne en præsident, sandsynligvis nok præsident Rugova, eller at danne regering.
Og så var der episoden med en repræsentant fra en europæisk MIC, som bliver ved med at være europæisk, der af personlige årsager måtte rejse, hvilket førte til nogle ugers tomrum. Jeg var på stedet og prøvede at fremme disse vigtige forhandlinger, således at Rugova, som ikke har flertal alene, får mulighed for at regere sammen med andre. Jeg håber, vi i de kommende dage vil få en Forsamling med en regering og en valgt præsident, og at de vil have kapacitet til at løse de problemer, som regeringen kommer til at stå over for.
Det sidste område, jeg vil komme ind på, er Forbundsrepublikken Jugoslavien. Som De ved, brød forhandlingerne mellem Podgorica (Montenegro) og Beograd sammen den 24. oktober. Både Kostunica og Yukanovic ringede til mig for at høre, om vi kunne holde liv i forhandlingerne. Det kunne vi, og fra EU's side arbejder vi stadig, vi forhandler og prøver at lette forhandlingerne. Jeg besøger begge så meget som muligt. Vi ses igen på søndag, hvor vi på et møde vil se, om det er muligt via en forfatningsreform at undgå folkeafstemning og Montenegros løsrivelse fra Beograd. Det er det, vi arbejder på, og blandt EU's medlemslande er der enighed om, at vi skal gøre alt for at nå dette mål.
Der har været tvivl om, hvorvidt USA var enig med os eller ej. Til det kan jeg sige, at jeg nu i en uge har forhandlet med USA's ledere, og de mener det samme som os, de vil hjælpe os med at opnå en ændring af den føderale forfatning.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne slutte af - og jeg tror også, hr. formand, at jeg næsten har brugt min taletid, De gav mig 30 minutter, og jeg har brugt 27 - med det første punkt, Mellemøsten. Det er fortsat dér, vi især skal fokusere. EU har et stort ansvar, og vi må stadig arbejde på det område. Det bliver ikke let, men vi må ikke kaste håndklædet i ringen, vi skal stadig være vedholdende og ihærdige. Vi vinder slaget.
(Bifald)

Patten
Hr. formand, dette er første gang, jeg har talt ved en forhandling med Dem som formand. Det er ikke kun den halvdel af mig, som er irsk, der bifalder Deres tilstedeværelse i formandsstolen, det gør hele min person. Jeg ønsker Dem al mulig held og lykke med et meget succesfuldt formandskab. Jeg er sikker på, at vi kan regne med, at det ikke blot bliver succesfuldt, men også bemærkelsesværdigt veltalende.
Jeg har en potentiel bekendelse, jeg må komme med, og det er, at hvis jeg er nødt til at liste ud i nogle minutter i løbet af debatten, vil det blot være for at udøve min demokratiske pligt et andet sted, hvor en af Unionens vigtige institutioner holder møde og drøfter vigtige sager vedrørende konkurrencepolitikken og andre ting. Jeg vil kun gøre det, hvis jeg er nødt til det, og jeg vil straks vende tilbage til debatten.
Hele Parlamentet er klar over, hvor utrætteligt min ven og kollega, hr. Solana, har arbejdet på at genskabe en antydning af håb i det blodige kaos, som fredsprocessen i Mellemøsten befinder sig i, og på at støtte de fremskridt, som Unionen uden tvivl har gjort med at bringe stabilitet og håb til det sydøstlige Europa og navnlig til det vestlige Balkan.
Jeg har en glimrende tale, som gennemgår alle de sager, som den højtstående repræsentant har dækket yderst fremragende. For ikke at støde Parlamentets intelligens og sikre, at så mange medlemmer som muligt kan deltage i debatten, vil jeg ikke komme ind på alle de sager, som hr. Solana har dækket med en så stor viden og lidenskabelighed. Jeg vil blot understrege, hvor enig jeg er i alt, hvad den højtstående repræsentant har sagt. Han har peget på de forsømte lejligheder - den ene efter den anden - som har bragt så megen grusomhed og vold til regionen, fra fiaskoen med at implementere Mitchell-rapporten til fiaskoen med at reagere tilstrækkeligt generøst på den tale, Arafat holdt den 16. september. Han kom ind på nogle af de forfærdende fejl, som har skæmmet regionens historie, herunder beslaglæggelsen af våben fra skibet Karine A. Hvad vi har set, er en nedadgående voldsspiral med drab, der fremprovokerer flere drab, vold, undertrykkelse og endeløs ødelæggelse. Som den højtstående repræsentant sagde, har vi ikke mere en mellemøstfredsproces, men - for at bruge en vending fra et New York tidsskrift for nogle uger siden - en blodig fejde. Vi er nødt til at forblive engagerede for at forsøge at genskabe lidt håb, og den højtstående repræsentant skitserede nogle af de ting, som EU gør for at presse på for at skabe fred og en politisk løsning.
Der er én ting, som jeg gerne vil fokusere på - som EU har gjort, og som undertiden fordømmes - og det er, at vi har støttet Den Palæstinensiske Myndighed, og vores støtte til Den Palæstinensiske Myndighed har frem for alt sikret, at den israelske regering stadig har en mulig forhandlingspartner. For det andet har det sikret, at der ikke er sket en synken ned i anarki i de palæstinensiske områder - for lad os slå fast, at alternativet til en palæstinensisk myndighed er palæstinensisk anarki.
Hvad er alternativet til det betydelige engagement, vi har lagt i sagen? I de sidste par år har vi brugt 400 millioner euro fra fællesskabsbudgettet i de palæstinensiske områder, og de penge er blevet omhyggeligt og kritisk gennemgået måned for måned, navnlig de bidrag, vi yder til Den Palæstinensiske Myndighed, for at sikre, at de ikke anvendes til formål, som Europa-Parlamentet ikke kan godkende. Det må siges, at hvis revisorerne hos Enron havde været blot en hundrededel så omhyggelige, som IMF er, med måned for måned at se på, hvordan vores penge bliver brugt i de palæstinensiske områder, ville mange mennesker stadig have job og pensioner at glæde sig til.

Når man kikker på dette engagement og ser, i hvor høj grad de projekter, vi har påbegyndt, og andre, som vi har investeret penge i, er blevet overlagt og målbevidst ødelagt, er det nok til at få én til at græde i bogstaveligste forstand. Vi har set ødelæggelsen af projekter til en værdi af 17 millioner euro, som EU har investeret i - det er godt en tiendedel af den samlede infrastrukturødelæggelse, som Verdensbanken har fastslået. Og Verdensbanken hævder, selv om dette må være et tal, der er valgt på slump, at den palæstinensiske nationalindkomst er blevet reduceret med omkring 2,4 milliarder amerikanske dollars som følge af det, der er sket i de sidste måneder.
Jeg spørger mig selv, og jeg spørger Parlamentet: Hvor er beviset på, at noget af det øger sikkerheden?
(Bifald)
Hvor er beviset på, at en tilbagevenden for at ødelægge det retsmedicinske laboratorium, som vi er blevet anmodet om at levere til Den Palæstinensiske Myndigheds tjenestegrene, to gange, øger sikkerheden i de palæstinensiske områder? Hvor er beviset på, at ødelæggelsen af en kloakpumpe øger Israels og israelske borgeres sikkerhed - noget, jeg udmærket forstår, at de er meget interesseret i at sikre? Hvor er beviset på, at en ødelæggelse af start- og landingsbanen i Gaza-lufthavnen med bulldozere udgør et bidrag til Israels sikkerhed?
Vi ved alle, at denne form for ødelæggelse af infrastruktur, sundheds- og uddannelsesinstitutioner, folks udkomme og job ødelægger håb og enhver udsigt til politisk stabilitet og sikkerhed.
Den højtstående repræsentant nævnte det, vi gør i Afghanistan og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Hvorfor bruger Europa 600 millioner euro i Afghanistan i år - og heraf 200 millioner fra fællesskabsbudgettet? Vi gør ikke kun dette ud fra humanitære motiver, men også for at forsøge at sikre en mere stabil og sikker fremtid for Afghanistans befolkning. Vi ved, at økonomisk udvikling og sociale fremskridt er med til at bidrage til politisk stabilitet og større sikkerhed. Det er grunden til, at vi gør denne investering i Afghanistan, og til, at EU, medlemsstaterne og Kommissionen hidtil har forpligtet omkring 45% af det, som Verdensbanken og UNDP siger, at der skal til i Afghanistan over de næste fem år. Jeg håber, at andre - USA, Japan, Saudi-Arabien - vil være lige så generøse, som vi har været, i de næste år.
Hvorfor bruger vi det, vi har brugt på Balkan, f.eks. i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien? I de sidste måneder, hvor Det Europæiske Genopbygningsagentur er begyndt at gøre et lige så godt arbejde i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien som andre steder i regionen, har vi allerede repareret 400 huse, 300 flere vil blive repareret i april, der er blevet genindlagt elektricitet i Aracinovo, og vand og elektricitet er blevet genindlagt i Kumanovo. Vi har ydet et betydeligt bidrag til at genskabe normale tilstande i Makedonien og vil fortsætte med at gøre det. Igen kan man spørge hvorfor? Det er ikke kun på grund af en humanitær impuls, men også fordi vi ud fra vores erfaring i Europa ved, at der er indbyrdes forbindelse mellem økonomisk stabilitet og politisk stabilitet og sikkerhed. Jeg udpensler ikke dette argument som en slags dement statsautoriseret revisor. Jeg kommer med disse argumenter, fordi de er så åbenlyst sande. Vi ved, at de er sande ud fra vores erfaringer. Hvis man gør folk arbejdsløse, hvis man ødelægger infrastrukturen for folks sociale velfærd, så gør man ikke kun deres liv elendigt at leve, men man sørger også næsten helt sikkert for, at alle liv bliver mere præget af vold.
Jeg håber, at flere folk i de palæstinensiske områder og i Israel selv nu vil være rede til at lytte til de moderate, til dem, der så tappert gav udtryk for deres synspunkter om fremtiden ved Kalandria-kontrolposten før jul. Jeg håber, at man vil lytte til Voice of Peace-bevægelsen, for de folk, der argumenterer for fred på denne modige måde, er de eneste, der aftegner en vej frem for Mellemøsten, for Den Palæstinensiske Stat i fremtiden og for Israel. De, der ikke skulle tro på dette, bør spørge medlemmer af Europa-Parlamentet, bør spørge f.eks. hr. Hume, hvad der skulle til for at skabe fred i Nordirland. Det var moderate, som var rede til at kæmpe for deres tro. Det var moderate, som havde modet og anstændigheden til at gå ud dér og argumentere for det, vi alle ved er den eneste måde, hvorpå man kan slukke for volden og tænde for freden og sikkerheden.
Se, hvad der skete i Sydafrika, som Voice of Peace-bevægelsen fra Mellemøsten besøgte for nylig - nøjagtig samme proces forekom dér.
Så samtidig med at jeg slutter op om alt, hvad den højtstående repræsentant har sagt, vil jeg blot stille dette spørgsmål: Hvor mange flere skal dø, før borgerne i disse samfund rent faktisk begynder at lytte til røsten fra de moderate, som er tilbage i de palæstinensiske områder og Israel?
(Bifald)

Poettering
Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, hr. kommissær, kære kolleger, begivenhederne den 11. september og så det, der er sket i Afghanistan, det, der sker nu i Mellemøsten, har fortrængt en sag, som begge, både hr. Solana og hr. Patten, har talt om, nemlig en fredsaftale i Makedonien. Jeg vil gerne rette en stor tak til både den højtstående repræsentant, hr. Solana, og kommissær Patten, men også til alle andre, som har medvirket til, at der i dag hersker fred i Makedonien. En kæmpesucces for EU! De har arbejdet utrætteligt herfor. Det takker Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater Dem for!

Vi skuer i disse dage og uger mod øst. Vi venter nye lande i EU om nogle år. Men jeg siger eftertrykkeligt og understreger det, som den højtstående repræsentant har sagt: Det er vigtigt for vores sikkerhed i Europa, at vi får fred i Mellemøsten, og at vi som europæere arbejder fredeligt og godt sammen med alle landene i Middelhavsregionen.
Vi siger også, at vi, når vi taler om disse problemer, må starte med at bringe mennesket i fokus. Vi siger helt klart, at en kristens og en ikke-kristens liv og menneskeværdighed i Europa, en jødes, en israelers liv i Jerusalem eller i Tel Aviv og en palæstinensers og en muslims liv i Ramallah eller i Gaza er lige meget værd, og at der ikke må gøres forskel på menneskerettighederne i Europa, i den islamiske verden eller andre steder på kloden.
(Bifald)
Vi er helt enige med både hr. Solana og hr. Patten, når vi siger, at vi har brug for dialog, og vi har brug for partnerskab. Hertil hører også, at vi siger sandheden, og at vi ikke kan være indforstået med uansvarlige udtalelser. Når f.eks. Israels premierminister, Ariel Sharon, i torsdagsudgaven af MAARIV siger - jeg citerer ordret: "I Libanon" - altså 1982 - "blev det aftalt, at Arafat ikke skulle likvideres. For at sige sandheden, så beklager jeg, at vi ikke likviderede ham." - er det et uansvarligt sprog. Det er et sprog, som fører til krig. Det er ikke et sprog, som fører til forsoning!
(Bifald) Det falder mig svært, også med min nationalitet - jeg er født efter krigen - at sige det her. Jeg finder det kynisk, når Israels premierminister på grund af vores kritik af hans holdning så taler om en stigende antisemitisme i Europa. Nej, vi er ikke antisemitiske! Vi ønsker, at Israel lever i fred, inden for sikre grænser. Her er vi på alle israeleres side. Det har overhovedet ikke noget med antisemitisme at gøre. Vi afviser denne karakterisering på det kraftigste!
(Bifald)
Men vi har naturligvis også krav til Yassir Arafat. Han skrev for nogle dage siden en bemærkelsesværdig artikel i New York Times. Når han dér siger, at han vil forstærke sine bestræbelser mod terroren fra palæstinensisk side, så giver han jo også udtryk for, at han hidtil måske ikke har gjort det, der var nødvendigt. Derfor opfordrer vi også Yassir Arafat til at gøre mere nu, dér, hvor han har indflydelse, idet vi ved, at han ikke har kontrol over alle grupper i Palæstina.
Hr. Solana talte også om Karine A's våbenleverancer. Vi vil også have informationer om, hvad de var bestemt til. Vi opfordrer Arafat til at give de nødvendige informationer herom!
Jeg tror, at vi som europæere har en stor opgave foran os sammen med amerikanerne. Men amerikanerne må også forstå, at de må behandle Israel og Palæstina på lige fod, at begge parter har samme værdighed. Udenrigsminister Powell talte for få dage siden i et interview om Palæstinas ret til at eksistere om retten til at være en stat. Det bifalder vi alt sammen. Jeg tror, at vi, europæerne og amerikanerne, nu har en fælles opgave, der går ud på at bidrage til fred i denne region.
Yassir Arafat er naturligvis Palæstinas valgte præsident. Hvis vi ikke accepterer ham som forhandlingspartner, så kan der ikke blive fred, så kan der ikke føres en dialog! Derfor opfordrer vi Ariel Sharon og Yassir Arafat til at indlede freden, til at tale med hinanden, så menneskene i regionen, i Mellemøsten, får en menneskeværdig fremtid. Alle, der fremmer det, ligesom Javier Solana, Chris Patten m.fl., har vores gruppes fulde opbakning!
(Bifald)

Sakellariou
Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, jeg vil også byde kommissæren velkommen, som snart vil være tilbage i salen. Jeg vil indlede med at tilslutte mig det, som hr. Poettering sagde på vegne af sin gruppe, og på vegne af min gruppe også takke for den vellykkede politik, som den højtstående repræsentant og kommissæren førte i Makedonien-spørgsmålet i sommer sidste år. Vores presse er desværre altid fyldt med det, som ikke går godt i Europa, men når der bliver lavet vellykket politik, så bliver det næsten ikke nævnt.
Jeg vil hovedsageligt tale om Mellemøsten. Jeg er bestyrtet over de tal, som Kommissionen har offentliggjort over de ødelæggelser, der har fundet sted alene af EU-finansierede projekter i den seneste tid. Og her drejer det sig ikke så meget om, at der er noget, der bliver ødelagt, men tværtimod hvorfor det bliver ødelagt. Den israelske regering forsøger at ødelægge enhver form for infrastruktur i en kommende palæstinensisk stat. Og det er det, som vi ikke kan acceptere.
Hr. højtstående repræsentant, De sagde i dag, at det, vi oplever der, ikke er nogen fredsproces. Det giver jeg Dem fuldkommen ret i. Det sidste halvandet år har jeg her i Parlamentet talt om, at vi ikke længere må benytte ordet fredsproces. Det er en krig med lav intensitet, men det er en krig. Det er vores opgave at stoppe denne krig og forsøge at få gang i en kommende fredsproces igen. Men det er vi endnu langt fra.
Jeg støtter Dem fuldt ud, hr. Solana, når De siger, at EU skal fortsætte. Vi har intet andet alternativ. Men Israel ønsker os ikke som mægler, det er jo blevet sagt gentagne gange. Måske bliver De accepteret igen og hilst velkommen og kan fremlægge vores politik og vores forslag, det får vi meget sjældent lov til. Skal vi i sidste instans kun finansiere projekter, som den israelske regering så senere ødelægger igen med sine kampvogne? Anerkendelsen af en palæstinensisk stat er efter min mening også vigtig. Det vil også være den eneste mulighed, som hr. Poettering sagde. Der er en valgt præsident for denne palæstinensiske stat, og ham kommer vi og hr. Sharon ikke uden om. Man kan kun forhandle med ham. Jeg tror ikke, at der er ret mange andre forhandlingspartnere på den palæstinensiske side.
Jeg beklager, hr. højtstående repræsentant, at jeg ikke engang kan dele Deres beskedne optimisme. I halvandet år har vi set på, hvordan to fuldstændigt umage modstandere fører en krig. Vi ser til, hvordan israelske kampvogne ødelægger huse og dræber civile palæstinensere, og vi ser også til, hvordan palæstinensiske selvmordsaktivister river ligeledes fuldstændigt uskyldige israelske borgere med sig i døden. Vi fordømmer naturligvis uden forbehold enhver form for vold og terrorhandlinger. Men hvad nytter det? Det kommer vi ikke videre med. Derfor må vi, hr. højtstående repræsentant, og Kommissionen overveje også at benytte de midler, som vi har i medfør af associeringsaftalen med Israel, om nødvendigt også at suspendere denne associeringsaftale.

Watson
Hr. højtstående repræsentant, hr. kommissær, De har det tvivlsomme held at leve i interessante tider, som kineserne kunne have sagt. De kan blive arkitekterne til Unionens opvågnen på det udenrigspolitiske område. Jeg bifalder de møder, som Sharon havde med palæstinensiske ledere i sidste uge. Jeg beklager, at det er første gang, siden han kom til magten, at han har indledt direkte forhandlinger med palæstinenserne, og jeg håber ikke, at det blot er et sammentræf af omstændigheder, at forhandlingerne finder sted lige inden hans rejse til Washington DC. Men det vil ikke være nok at tale om en våbenhvile. Vi må tale om en israelsk tilbagetrækning og om, at der må sættes en stopper for ødelæggelsen af EU-finansieret palæstinensisk infrastruktur til en værdi af 17 millioner euro.
Hr. højtstående repræsentant, jeg anbefaler, at vi, hvis vi ønsker fred, ikke fastsætter en startdato. Nyhederne om, at nogle israelske reservister skulle have nægtet at gøre tjeneste uden for de grænser, der blev fastsat i 1967, er ikke desto mindre en meget velkommen udvikling.
For når alt kommer til alt, var det et lignende pres fra reservister, der fik Israel til at trække sig ud af Libanon, og sammen med Arafats udtalelser om palæstinensernes vilje til at ende konflikten og behovet for at finde kreative løsninger må disse grønne spirer af optimisme næres og tilskyndes til at gro.
Hr. højtstående repræsentant, De talte om Mitchell-rapporten og lyset for enden af tunnellen. Jeg håber ikke, at dette er forlygterne fra et modkørende tog. Undertiden har USA's venner - eller såkaldte venner - i Mellemøsten været lige så nyttige for fredsprocessen, som de såkaldte loyalister i Nordirland har vist sig at være loyale over for den britiske regering. Unionen står over for et alvorligt dilemma, hvis den tror, at den amerikanske Mellemøstpolitik skader alle vestlige interesser. Jeg ønsker Dem al mulig held og lykke med Deres drøftelser med vores venner på den anden side af Atlanten.
Hr. højtstående repræsentant, De talte også om Afghanistan. Min gruppe er bekymret over rapporter om kampe mellem fraktioner i det nordlige og østlige Afghanistan, der fører til, at tusinder af pashtuner flygter fra deres landsbyer, og rapporter om, at 50 eller flere mennesker er blevet dræbt i Gardez. Sådanne rapporter er et uheldssvangert tegn og styrker argumentet for at indsætte en international stabiliseringsstyrke for at forhindre enhver mulighed for et skred mod borgerkrig. Det ville være vores prioritet at tilendebringe elimineringen af terroristnettene, men her mener vi, at uanset, hvilke spørgsmål der er med hensyn til statusen for de kombattanter, som USA holder fangne i Afghanistan og i Guantanamo Bay, bør de behandles i overensstemmelse med Genève-konventionen fra 1949.
(Bifald)
Denne konvention var den fjerde af sin art til at fastslå principper om behandlingen af fjendens soldater og civilbefolkning i krigstid. Jeg håber, at De vil støtte min opfordring til, at der nedsættes et FN-udvalg til at se på dette og fastslå, om der er behov for yderligere ændringer vedrørende bevæbnede oprørere og terrorister, som ikke falder ind under de traditionelle definitioner, og hvis ikke, i det mindste en opfordring til amerikanerne om at undertegne 1977-ændringerne, der går på at udvide beskyttelsen til guerillasoldater og -kombattanter - ændringer, som USA hidtil har nægtet at undertegne.
Ved sin tale ved åbningen af Kongressen lagde præsident Bush en chokerende aggressivitet for dagen. Ligesom hans miljøpolitikker fører til drivhuseffekt, skubber hans diplomatiske politikker og militærpolitikker verden mod en ny kold krig. I dette århundrede vil ethvert skud affyret af USA så sandelig med digteren Emersons ord "genlyde over hele verden", og medmindre De kan appellere til og nære et bredere koncept af amerikansk selvinteresse, risikerer vi truslen om et nyt militært årtusinde.
(Bifald)

Cohn-Bendit
Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, historien om en længe proklameret galskab i Mellemøsten forfølger os. De talte om frustration i forbindelse med politikerne. Man kan tilføje kynisme. For befolkningerne vil det sige melankoli, tristesse, ulykke, angst, bekymring og fortvivlelse.
Vi kunne fortsætte med at sige, at israelerne ikke har gjort det, de skulle, og det er sandt. Hr. Sharons strategi er at ødelægge de palæstinensiske infrastrukturer, for han tror ikke på en palæstinensisk stat, og han ønsker ikke en palæstinensisk stat. Han har nemlig hele sit liv kæmpet mod en palæstinensisk stat. Derfor må vi tvinge ham til at forstå, at han kun får fred og sikkerhed i sit eget land, hvis han accepterer en palæstinensisk stat. Og for at gøre det skal vi indgå i en diskurs om politiske indgreb i Israel. Det er det israelske samfund, vi skal få til at forstå, at det kun kan opnå sikkerhed med en palæstinensisk stat. Den israelske stat har ikke andre muligheder for at opnå sikkerhed end at anerkende en palæstinensisk stat.
Allerede i 1972 forsvarede jeg denne tese, og jeg var nær ved at blive lynchet ved et stort møde på universitetet i Jerusalem. Jeg ved, hvad det betyder at kæmpe for denne sag i Israel, men der er ikke nogen anden løsning. Ligesom der ikke er nogen anden løsning end at fortælle i de palæstinensiske områder, at ikke alle palæstinensere får lov at vende tilbage til staten Israel. Der bliver kun en begrænset modtagelse af palæstinensere, det bliver vi nødt til at fortælle, for en israelsk stat er en israelsk stat, og en palæstinensisk stat er en palæstinensisk stat. Man kan ikke blande de to ting.
Den pris, der skal betales, er en europæisk fredsstyrke, som skal placeres hos palæstinenserne, som skal garantere for sikkerheden i Jerusalem, Tel-Aviv og Jaffa, men som også skal garantere for sikkerheden i Ramallah, i Gaza og i andre palæstinensiske byer. Nu vil De så spørge mig: "Men hvem er vi?" Hr. Sakellariou vil sige: "Europa har ingen betydning. Ingen vil høre på os." Først skal man have lyst til at blive hørt på, til at intervenere og til at sige: "Nej, det er ikke amerikanernes opgave at føre politik over hele verden!"
I EU er vi klar over, at konflikten i Mellemøsten bunder i en grundlæggende europæisk krise. Det er et ansvar, der påhviler os, visse tyskere og andre, som har skabt den nuværende situation i Mellemøsten. Derfor må vi ikke stoppe. Det betyder, at vi nu må bryde præsident Arafats isolation. Ikke at jeg tror, at præsident Arafat ikke har noget ansvar. Han er lige så hyklerisk som hr. Sharon. Det er to gamle herrer, som har bekæmpet hinanden i årtier i dette område, og som er kendt for begge to at bruge hykleriet som våben. De kender hinanden yderst godt, for de bruger samme strategi. Det er ikke det, der er problemet. Det drejer sig ikke om moral. Som det er blevet sagt i dag, er der en valgt præsident, nemlig hr. Arafat, og en anden valgt premierminister, nemlig hr. Sharon. Det kan jeg ikke ændre på, selv om jeg sandsynligvis ikke ville have stemt på hverken hr. Arafat eller hr. Sharon. Demokratiet er ikke, hvad jeg bestemmer, men hvad befolkningsflertallet bestemmer. Det må man holde sig til.
Jeg vender derfor tilbage til behovet for at bryde Arafats isolation. Det er grunden til, at vores gruppe anmoder Europa-Parlamentet om at invitere hr. Arafat og hr. Peres hertil for at tale med os. De er begge modtagere af Nobels fredspris, så de er klar over, hvad fred er. Lad os derfor invitere to modtagere af Nobels fredspris til at tale med os om fred her i Strasbourg. Og lad os lægge pres på Israel, således at hr. Arafat kan komme ud. Det er en skandale, at det er hr. Sharon, der bestemmer, hvorvidt hr. Arafat har eller ikke har ret til at deltage i et møde i Bruxelles, i Strasbourg eller noget som helst andet sted. Det er vores opgave at intervenere politisk for at bryde denne isolation.
Vi må betale, samle og støtte alle de ngo'er, der slås på civilt plan, for at skabe nye forbindelser mellem samfundene, for at undgå, at det hele bryder sammen mellem israelere og palæstinensere, for der er sket mange beundringsværdige tiltag i dette område. Dem, der har rejst meget til Palæstina og Israel, ved det. Derfor er det vores grundlæggende ansvar at modbevise den evigt tilbagevendende udtalelse, der høres i Israel. "Der findes ikke nogen anden løsning."
Det er ikke sandt. Der findes altid en anden løsning. Jeg er klar over, at der i dag, som hr. Patten sagde, ikke er mange, der lytter til dem, som taler om fred, men hvis det lykkes os at vise, at vores forslag til initiativer kan blive hørt på den anden side, så spredes initiativer som f.eks. initiativet fra de soldater, som siger: "Vi vil forsvare Israels sikkerhed, men vi vil ikke besætte de palæstinensiske områder og besætte palæstinenserne."
Derfor håber jeg, at Parlamentet har mod til at støtte vores beslutning om at påvirke de israelske og palæstinensiske civilsamfund fuldt ud og sende et stærkt signal ved at invitere hr. Arafat og hr. Peres til Strasbourg for at bryde Yassir Arafats isolation.

Wurtz
Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, jeg glæder mig over mange af de holdninger, som De lige har gentaget endnu en gang, hr. Solana, særligt til Den Palæstinensiske Myndighed og dens præsident. Jeg ved også, at De leder en kreativ og nødvendig aktion i samarbejde med Deres utallige kontakter for at øge muligheden for at åbne for en løsning.
Jeg takker også hr. Patten for hans sande og kontante ord om ødelæggelserne af de infrastrukturer, som er et symbol på kimen til en palæstinensisk stat. Jeg mener imidlertid, at De 15's holdning generelt står i et alt for stort misforhold til den ekstreme alvor i Mellemøstens situation.
Det forekommer mig, at der er en stor risiko for at se flertallet af palæstinenserne miste deres sidste håb om en værdig fred. Et folk, som i den grad er udsat for daglige ydmygelser fra besættelsesmagtens side, må under ingen omstændigheder få det indtryk, at hele verden lader stå til. Så lad os sørge for at blive hørt.
Således er det ikke et banalt anliggende, som hr. Poettering med føje sagde, når en regeringsleder siger, at han fortryder, at han ikke for 20 år siden dræbte en mand, som hele det internationale samfund anerkender som leder af et folk og en nation.
Hvad mener vi om det? Og hvordan reagerer Europa, når det ser George Bush give sit farlige grønne lys til Ariel Sharons rædselspolitik? En indforståethed, der bringer volden med sig, som en tordensky bringer torden.
Og på den anden side, hvordan viser vi vores anerkendelse af de tegn, der bliver flere og flere af i den israelske befolkning, på en grundlæggende modstand mod hr. Sharons politik, og som er baseret på det fundamentale krav, at den militære besættelse af de palæstinensiske områder skal ophøre?
Jeg tænker på de modige udsagn fra Knessets formand, Avraham Burg, som er af den overbevisning, at, og jeg citerer, "et folk af besættere ender med at blive nedbrudt af den tyngende besættelse". Jeg tænker på de 300 mænd og kvinder, som i denne uge rejste fra Israel til Ramallah for at overbringe et fredsbudskab til Arafat. Jeg tænker på den appel, som blev sendt af 52 israelske officerer og soldater om ikke længere at, og jeg citerer "acceptere at kæmpe med det formål at besætte, deportere, ødelægge, isolere, dræbe, udsulte og ydmyge et helt folk".
Hvad angår de seneste opinionsundersøgelser, afdækker de en dyb mistillid til hr. Sharons sikkerhedspolitik og et næsten absolut flertal for fred med palæstinenserne.
Giver sådanne facts os ikke en større bevægelsesfrihed end de slidte argumenter, som vi anvender for øjeblikket, til at hæve stemmen mærkbart mod den nuværende israelske regeringsleders uansvarlighed? Hvad har De tænkt Dem at gøre i den henseende, hr. højtstående repræsentant, for at berolige fredsstyrkerne i Israel?
Endelig er det sådan, at lige så vigtigt det er at sige det rigtige i diplomatiske anliggender, lige så vigtigt er det at udføre nogle konkrete handlinger, og det er det, Europa venter på lige nu. Et af disse vidtrækkende initiativer, som jeg har foreslået Dem i et åbent brev til Dem i sidste uge, og som Daniel Cohn-Bendit delvist har genoptaget i dag, kunne være eventuelt sammen med Shimon Peres at invitere præsident Arafat til Det Europæiske Råd og til Europa-Parlamentet og i tilfælde af, at hr. Sharon skulle vove at udfordre Unionen ved med magt at forhindre vores gæst i at nå frem, at organisere et fælles besøg af de 15 udenrigsministre i Ramallah og her give klart udtryk for Europas krav om at slutte fred.
Hvad enten man ser det fra den ene eller den anden side, forekommer det mig at være af allerstørste vigtighed at give tilhængerne af dialog og fred på begge sider et perspektiv, eftersom det er det, de har så hårdt brug for. De ville ved denne gestus åbne for et hav af muligheder for Europa, som ville stå mål med vores højeste ambitioner, og jeg ved, at det er Deres ønske.

Velkomstord
Formanden
Jeg har den fornøjelse at informere Parlamentet om, at Rodrigo Samayo Rivas, der er formand for det centralamerikanske parlament, og dets næstformand, Manuel Gamero Durón, har taget plads i den officielle loge. Jeg ønsker Dem meget velkommen til vores debat om Mellemøsten.

Situationen i Mellemøsten (fortsættelse)
Collins
Hr. formand, ligesom de tidligere talere er også jeg dybt bekymret over, at situationen i Mellemøsten er blevet yderligere forværret siden december sidste år. Der har været et forfærdende antal dræbte, konflikten i regionen mellem israelerne og det palæstinensiske folk er skærpet, og håbet om at kunne få sat fornyet gang i fredsprocessen er desværre blevet mindre. Mellem den 15. og 25. januar i år kom over 45 mennesker til skade alene ved bombeangreb, men 10 blev dræbt i samme periode. Det, der er tale om her, er et kolossalt voldsniveau og had efter enhver målestok. Hundreder af palæstinensere er blevet hjemløse som følge af de israelske styrkers ødelæggelse af næsten 100 huse ved flygtningelejren i Gazastriben. Jeg bifalder meget, at det spanske formandskab har skrevet til den israelske udenrigsminister og har udtrykt vores dybeste bekymring over de skader, der er sket på projekter finansieret af EU som en direkte følge af israelernes angreb mod de palæstinensiske institutioner.
Hr. formand, volden har hverken givet det palæstinensiske folk større frihed eller det israelske folk mere sikkerhed. I begge tilfælde har man ved volden i de seneste måneder nået det modsatte af, hvad der oprindelig var hensigten. Volden har kun resulteret i en intensivering af hadet og de gensidige beskyldninger mellem israelerne og palæstinenserne. Israelerne og palæstinenserne må genoptage fredsbestræbelserne, og de to sider må handle sammen, og de må handle i forlængelse af hinanden. Mitchell-principperne har helt klart fastsat de brede parametre for en overordnet fredsaftale. Enhver fremtidig aftale må både anerkende Israels ret til at leve i fred og sikkerhed og sikre, at det palæstinensiske folks legitime rettigheder beskyttes og fremmes. Dette betyder oprettelsen af en bæredygtig og demokratisk palæstinensisk stat, og at der sættes en stopper for besættelsen af de palæstinensiske områder.
De israelske og palæstinensiske myndigheder vil være nødt til at genoptage et vist niveau af sikkerhedssamarbejde med det formål at sætte en stopper for den skrækkelige voldscyklus, man nu er inde i. Personer, der er involveret i udførelsen af disse skrækkelige terrorangreb må anholdes og bringes for domstolen, herunder terrorister, der opererer i organisationerne Hamas og Islamisk Jihad.
Drøftelser for nylig mellem repræsentanter fra Den Palæstinensiske Myndighed og premierminister Sharon må ses som et ret positivt skridt, men forhandlinger må helt bestemt være meningsfulde og må under ingen omstændigheder ses som en kosmetisk øvelse. Vi må alle huske på, at Yassir Arafat er den demokratisk valgte leder af det palæstinensiske folk, og han har den politiske bemyndigelse og det politiske mandat til at repræsentere det palæstinensiske folks bekymringer og behov på dette tidspunkt. Yassir Arafat er en mulig fredspartner for Israel, og han har ikke kun støtte fra sit folk, men også fra det bredere internationale samfund. Jeg bifalder den artikel, han for nylig skrev i New York Times, hvori han udtalte, at palæstinenserne var rede til at ende konflikten med Israel. Denne opfordring til forsoning og sameksistens bør bifaldes af alle interessenter.
Jeg er fast overbevist om, at EU fortsat bør spille en så aktiv rolle som muligt, når det gælder om at mægle en fred mellem de to parter. Præsident Bush og premierminister Sharon mødes i denne uge, og jeg håber, at dette vil signalere en mere villig deltagelse fra USA's side i en fornyet intensivering af bestræbelserne på at nå frem til en politisk aftale i regionen. Jeg er fast overbevist om, at EU og den amerikanske regering har gensidigt vigtige roller at spille, når det gælder om at sætte en stopper for volden i regionen og få sat fornyet gang i meningsfulde fredsforhandlinger.
Endelig må israelerne og palæstinenserne også få bragt ro over situationen og nedtrappe konflikten. Vedvarende angreb udført af Israel mod Den Palæstinensiske Myndighed og dens sikkerhedsstyrker og -faciliteter er helt og fuldt misforståede. Der må straks sættes en stopper for de israelske militærstyrkers indtrængen i de palæstinensiske områder, og de restriktioner, der er pålagt det palæstinensiske folk, må også løftes. Lad os alle huske, som det blev sagt af den foregående taler, at alternativet til Den Palæstinensiske Myndighed er palæstinensisk anarki.

Belder
Tak, hr. formand. Der er på ny tændt et spinkelt håb i Mellemøsten. To indikatorer peger i den retning. Først og fremmest tænker jeg på samtalen mellem premierminister Sharon og højtstående repræsentanter for Den Palæstinensiske Myndighed i sidste uge. Endvidere er det oplyst, at samtalen følges op regelmæssigt med omkring to ugers mellemrum. Endvidere har Yassir Arafat i amerikansk presse offentligt givet tilsagn om at ville bringe terrorangrebene mod israelske borgere til ophør. Hr. formand, jeg håber inderligt, at mødet mellem præsident Bush og premierminister Sharon, som finder sted på torsdag, vil fremme denne udvikling i retning af en nedtrapning af den blodige konflikt mellem palæstinensere og israelere. Hvor mange døde og hvor mange ødelæggelser har begge parter ikke at begræde! Lidelse, ikke mindst personlig lidelse, lader sig ikke gøre op i kolde tal eller måle rationelt.
Konsekvent afvisning af terrorisme og bekæmpelse af denne er indtil da en uomgængelig betingelse for at skabe et mindstemål af politisk kompromis mellem staten Israel og dens naboer. Det må landene i regionen gøre sig klart, for de gyder bevidst olie på den palæstinensiske og libanesiske terrorismes ild. Den klare advarsel, præsident Bush fremsatte i sin tale om the State of the Union onsdag i sidste uge, fortjener derfor også fuld støtte fra EU's medlemsstater.
En sådan politisk realistisk holdning savnes imidlertid på vores kontinent, ikke mindst nu, hvor Europas utilstrækkelighed så smerteligt afsløres i NATO. Medlemsstaterne kan støtte bestræbelserne for at nå en fredsløsning i Mellemøsten især ved at yde et troværdigt og effektivt bidrag til den aktuelle indsats til bekæmpelse af terrornetværk i området. Israelere og palæstinensere vil vel også se deres fordel heri. Jeg appellerer til medlemsstaterne, personificeret ved hr. Solana, EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, om at yde denne indsats.
Hr. formand, i sidste uge modtog jeg en rørende e-mail fra et ungt menneske i min hjemby, Apeldoorn, om fred i Mellemøsten. Appellen lød: Lad ikke løsenet være vold, men bøn. Med salmistens ord tilføjer jeg: Bed om fred for Jerusalem.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, jeg mener, at kommissær Pattens forslag - og jeg er ked af, at han ikke er her lige nu - er fuldstændigt uacceptable. Jeg mener, at det er fuldstændig uantageligt at tale om det absurde - som vi selvfølgelig er enige med ham i - i at ødelægge de palæstinensiske infrastrukturer og at tale om selektiv udryddelse af palæstinensere uden at sige et ord om de israelske ofre. Men det er også symptomatisk for den politik, som kommissær Patten har ført i mange måneder over for Israel.
Jeg er glad for, at den højtstående repræsentant, hr. Solana, er med os, for han hæver i det mindste niveauet i vores forhandling en smule i forhold til det, vi er vant til i denne mødesal. Når det er sagt, så tror jeg ikke, hr. Cohn-Bendit, at man kan løse konflikten mellem Israel og Palæstina blot ved at bede parterne om at gøre en lille indsats, eller for den sags skyld en stor indsats. Hr. Barak har stillet forslag, som begge parter har kendskab til, og de er ikke blevet accepteret. Den Palæstinensiske Myndighed var en realitet, og fra den dag, Den Palæstinensiske Myndighed opstod, har vi set og ser stadig hver dag selvmordsattentater, som er rettet mod Israel. Det er sådan, som situationen ser ud i dag.
Jeg mener ikke, at ægte gavmildhed fra EU's side er de turistrejser, som hr. Wurtz foreslår os. Ægte gavmildhed fra EU's side ville være at sige til offentligheden og til de europæiske borgere, at vi skal have mod til at integrere Israel fuldstændigt i EU, at det er den eneste måde at garantere sikkerheden i Israel på, og omsider at give de 5 millioner israelere en fornemmelse af, at de kan leve i fred side om side med palæstinenserne, men inden for EU's grænser. Det er et reelt forslag. Måske haster det, kære kolleger, med at begynde at tænke lidt mere over det.

Galeote Quecedo
Hr. formand, jeg får fornemmelsen af, at vi i den seneste tid gentager os selv her i Parlamentet, når vi diskuterer Mellemøsten. Det eneste, som ændrer sig, er krisesituationen, som beklageligvis bliver værre og værre i regionen.
Siden Europa-Parlamentets sidste beslutning, der blev støttet af et flertal af de parlamentariske grupper, har der været flere terrorangreb mod den civile israelske befolkning. Det er vist fem i løbet af de sidste 10 dage.
Men vi har også set, hvordan den israelske hær dag for dag trækker ud efter den palæstinensiske befolkning og dens institutioner. Der har været omfattende skader på mennesker og materiel, som absolut ikke har været begrundet.
Men når det drejer sig om dette voldspanorama, som er meget kontroversielt både i og uden for regionen, og også her i Parlamentet, må vi kunne blive enige om nogle ting. For det første kan intet efter min mening retfærdiggøre terrorhandlinger, de forhindrer fred og skaber smerte og indignation. For det andet virker det indlysende, at Den Palæstinensiske Myndighed ikke har kapacitet til at stoppe terrorbølgen. For det tredje må man ikke tage alle midler i brug i kampen mod terrorisme, i en retsstat skal man holde sig til loven og nøje respektere menneskerettighederne. For det fjerde skal parterne i konflikten forstå, at voldshandlinger ikke kan forbedre deres situation. Og for det femte kan vi ikke blot læne os tilbage, tværtimod, EU skal fastholde sit politiske pres og sin permanente tilstedeværelse i området.
Jeg påskønner Rådets og Kommissionens anstrengelser, og jeg er virkelig glad for at høre, at man kan skimte lys forude. Jeg er enig i Rådets erklæring om, at vores første prioritet skal være at sætte en stopper for de to befolkningers lidelser. Og her mener jeg ikke, det nytter noget at lede efter den skyldige. Jeg mener tværtimod, vi skal finde løsninger, og her kunne Europa-Parlamentet fremme og promovere en international konference for fred i Mellemøsten, en opfølgning på konferencen i Madrid for 10 år siden, og jeg er sikker på, hr. Solana kan bidrage med sin erfaring.
Jeg håber, at vi alle kan bidrage til freden, for netop fred er det eneste vigtige i øjeblikket.

Napoletano
Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, forhandlingen i dag er efter min mening en ægte forhandling. Jeg glæder mig over, at formanden er tolerant, når det gælder taletiden, for hvis formanden ønsker at bringe politikken tilbage til Parlamentet, er det sikkert rigtigt af ham at være lidt tolerant over for os. Jeg vil gerne sige, at vi står over for et forfærdeligt paradoks. Da de israelske vælgere valgte Sharon som regeringsleder, regnede de med at få en større sikkerhed, og nu står de i stedet i en dramatisk situation. Da Bush drog de - også bitre - konklusioner på attentatet på Twin towers, gjorde han tegn til at ville fjerne årsagen til hadet og på virkelig at ville beskæftige sig med dette dramatiske spørgsmål. Men hvis USA nu tilslutter sig Sharons holdning, er der en risiko for, at USA ikke længere kommer til at spille den mæglerrolle, som også Clinton havde. I øjeblikket lader det til, at Arafat ikke har kontrol over situationen, eftersom Hamas' terrorisme stadig har overtaget, men hvordan ville situationen i Palæstina ikke se ud, hvis Arafat blev frataget enhver legitimitet?
Derfor er det vores og EU's opgave at gøre noget ved det. Det er ikke for at forarge Dem, men jeg er af den opfattelse, at oprettelsen af en palæstinensisk stat er den eneste måde at give Israel sikkerhed på, sådan som mange af vores kolleger også har sagt. Derfor skal vi allerede nu begynde at sige, at vi er villige til at anerkende den palæstinensiske stat, og at det er nødvendigt, at vi har nogle særlige forbindelser til den israelske stat og den palæstinensiske stat. Jeg vil ikke gå så vidt som hr. Dupuis og tale om en optagelse i EU, men - og her er der måske nogle, som bliver forargede - hvis EU virkelig ønsker at gøre regnskabet op med 1900-tallets historie, må EU ikke begrænse sig til udvidelsen og undlade at påtage sig det fulde ansvar for konsekvenserne af Europas historie.

De Clercq
Hr. formand, de seneste palæstinensiske selvmordsangreb og Israels ubønhørlige reaktion herpå har ligesom premierminister Sharons udtalelser om Arafat på ny yderligere tilspidset konflikten mellem israelere og palæstinensere. Det er bydende nødvendigt, at denne voldsspiral standses. Det internationale samfund må fortsat lægge pres på begge parter med henblik på at finde en varig løsning og bringe volden til ophør. Mødet sidste weekend mellem premierminister Sharon og officielle repræsentanter for palæstinenserne betegner således allerede et lyspunkt.
En mere beslutsom optræden fra EU's side ville være ønskelig. Vi bør styrke vores position i fredsbestræbelserne under skyldig hensyntagen til de interesser - i særdeleshed humanitære interesser - der står på spil. De europæiske ledere kan ikke længere blot stå passive på sidelinjen med risiko for, at der opstår en langt mere omfattende konflikt i Mellemøsten. Fredsprocessen vil være en både langvarig og vanskelig proces, men jeg føler mig overbevist om, at det med den fornødne tillid, uomgængelig politisk vilje og den nødvendige vedholdenhed er muligt at nå det fælles mål, et Mellemøsten med fred og velfærd.

Morgantini
Også jeg har et spinkelt håb. Jeg tror i virkeligheden, at der her i Parlamentet er en større bevidsthed om den tragedie, vi ser i øjeblikket, men også om ansvaret for denne situation og ikke mindst om vores eget ansvar.
Hr. Solana har sagt flere gange, at vi er gået glip af mange lejligheder. Og jeg er bange for, at vi kommer til at gå glip af flere lejligheder, men det er efter min mening vigtigt, at vi har opnået denne bevidsthed.
Jeg synes ærligt talt, at Bushs enighed i Sharons politik er uansvarlig, risikabel og umenneskelig, for der er ikke tale om, at de to parter ikke har tillid til hinanden, men om en præcis og bevidst politik - hvilket Sharon udtrykkeligt siger i sine taler i Knesset - nemlig at der ikke skal være en palæstinensisk stat, men kun nogle bantustans, og at de besatte områder ikke skal gives tilbage. Jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke tror på denne politik og handler derefter. Samtidig er der ingen tvivl om, at Arafat har et ansvar, og det er en forfærdelig tragedie for både palæstinensere og israelere, at terrorhandlingerne sker.
Jeg sætter min lid til kommissær Pattens og hr. Solanas ord og handlinger, men jeg vil også gerne sige, at jeg har store forhåbninger til det israelske samfund. I lørdags gik jeg sammen med 300 israelere - unge mennesker, farvede, unge mænd, som har nægtet at gøre tjeneste i de besatte områder, kvinder og universitetslærere - igennem checkpointet i Kalandia, og de løb en alvorlig risiko, eftersom det blev sagt til de israelere, der krydsede checkpointet, at det var forbudt for dem at gå ind i de besatte områder. Vi var 300 mennesker, som krydsede checkpointet for at mødes med Arafat. De unge israelere sagde: "Vi er det andet Israel. Vi vil have fred." Og Arafat omfavnede dem. Men det vigtigste var, at vi om eftermiddagen mødtes med palæstinenserne og de palæstinensiske organisationer, og de gav ligeledes udtryk for deres ønske om fred. Derfor er det efter min mening absolut nødvendigt at tro på og gøre en indsats via disse kræfter.
Ligesom hr. Cohn-Bendit vil jeg også gerne komme med en provokation. Hvis Arafat forlader området, risikerer han, at det ikke engang lykkes os at få ham tilbage til området igen. Jeg tror, at det er vigtigt at arbejde for denne handling, så Abu Ala og Burg kan besøge Europa-Parlamentet. Efter min opfattelse er den internationale beskyttelse af den palæstinensiske befolkning af afgørende vigtighed. Jeg mener også - og her er jeg enig med hr. Sakellariou - at det er absolut nødvendigt med en konkret indsats, eventuelt via en midlertidig indstilling af associeringsaftalen, for Israel skal respektere menneskerettighederne.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, Palæstinas sørgelige situation er et billede på to politiske sandheder, som kun er bitre for utopister. For det første tragter enhver nation nødvendigvis mod selvstændighed, det vil sige mod fuld råderet over et territorium, som er nationens eget, og hvor den kan organisere sig i overensstemmelse med sin egen ånd. For det andet er det således ikke grænser, der skaber konflikter, men derimod manglen på sikre og anerkendte grænser. Det er ikke adskillelsen af nationer, som skaber krig, men derimod sammenblandingen. Overalt i verden har multietniske og flerkulturelle samfund gjort deres blodige erfaringer, og alligevel befinder der sig her et utal af utopister, som gerne vil gøre vores europæiske samfund til sådanne forsøgsområder. Jeg beundrer i høj grad hr. Cohn-Bendits realisme, hvad angår Mellemøsten. Det er en realisme, som står i fuld modsætning til hans egne og hans venners griller, f.eks. med hensyn til situationen i Frankrig.
Når det er sagt, så er de dramatiske, men selvstændige begivenheder - blodige attentater, våbensmugling, gensidige beskyldninger om mord og terrorisme, våbenhvile, der slår fejl gang på gang, og uacceptable ødelæggelser - triste konsekvenser, som ikke af den grund skal forveksles med de dybereliggende årsager til situationen. Det grundlæggende problem er, at der kun bliver fred, hvis israelerne og palæstinenserne råder over et afgrænset territorium med anerkendte grænser og en mulighed for inden for dette territorium at regere frit over deres eget folk uden trusler og uden indblanding udefra. Den israelske stat råder i dag over tre fjerdedele af det gamle territorium, som var under britisk mandat. Den må indrømme, at palæstinenserne skal og kan leve frit, i fred, på den sidste fjerdedel.
Hvor følsomme visse steder, som vækker stor genklang i religionshistorien, end er for den jødiske sjæl og andre troende sjæle, må man ophøre med kolonisering af de områder, som har været besat siden 1967. Man må overholde FN's Sikkerhedsråds resolutioner og sørge for også at stoppe en militær besættelse, som har varet i snart 35 år, og som holder en absolut historisk rekord. Israel er selvfølgelig i sin ret til at opnå seriøse garantier til gengæld for sin tilbagetrækning. Disse garantier kan gives inden for FN-organisationens rammer og især af USA. De skal være mere seriøse end de garantier, som ikke var i stand til at afværge en konflikt i 1967. Jeg håber derfor, at Israel har mod til at beherske sine sejre og trække sig tilbage fra de besatte områder. Det er først da, freden kan vende tilbage til Mellemøsten.

Brok
Hr. formand, hr. kommissær, hr. højtstående repræsentant, de moderates koalitionsevne går til grunde på bombeattentaterne i disse dage i Mellemøsten, som er rettet mod civile israelere. Der er for mig forskel på, om man myrder civile vilkårligt, om mulige attentatmænd bliver forfulgt, eller om man på den anden side sætter en frist på syv dage, som nærmest inviterer ekstremister til at ødelægge de mange muligheder for forhandlinger.
Vi ser disse ting i f.eks. den israelske bosættelsespolitik, som fortsættes, samt i den situation, som gør, at flygtninge på den arabisk-palæstinensiske side fortsat lever uden perspektiver og benyttes som et våben, at man fortsat leger med tanken om, at de igen skal vende tilbage til deres oprindelige områder, og dermed selv sætter spørgsmålstegn ved staten Israels overlevelsesevne. Vi ser det også ved, at infrastrukturen på palæstinensisk område bliver ødelagt, og det på steder, som ikke har noget med bekæmpelsen af terrorisme at gøre, men som - som kommissær Patten med rette har sagt - ødelægger perspektiverne for udviklingen.
Derfor må vi gøre det klart, at vi som EU må søge en ny indgangsvinkel, og, hr. højtstående repræsentant, det er måske heller ikke rigtigt, at De i en seriøs aktion tager derned om en uge og den amerikanske mægler i den efterfølgende uge. Sådan går det frem og tilbage, og vi kommer ikke videre. Hvorfor tager De ikke for en gangs skyld derned sammen i den samme uge for at gøre det klart, at det er et fælles europæisk og amerikansk initiativ, som præciserer, at vi ikke kan lade dem fortsætte på denne måde? De må begge to tage derned sammen og have penge med for at kunne give perspektiver og samtidig også sikkerhedsgarantier.
Her må der findes en ny approach. Vi opnår det ikke med den hidtidige metode, men vi - og det vil jeg gerne sige til hr. Sakellariou og andre - vil heller ikke opnå det ved at vedtage beslutninger, hvor skylden placeres ensidigt, fordi vi da nemlig også ødelægger muligheden for at være mægler.

Swoboda
Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, hr. kommissær, de redegørelser, som De er kommet med i dag, var ganske vist ikke optimistiske eller positive, men de tegnede et realistisk billede.
Det glæder mig meget, at EU efter så kort tid, måske som følge af chokket, klart har vist, at det ikke er til sinds at affinde sig med foranstaltninger, som ville ødelægge den palæstinensiske struktur, oven i købet for midler, som EU har bevilget. Det drejer sig i den forbindelse ikke om at nægte Israel retten til at forsvare sig mod terroren, det drejer sig tværtimod om, at overdrevne foranstaltninger, som virkelig ikke har noget med bekæmpelsen af terroren at gøre, må fordømmes og afvises på det skarpeste af os. Det glæder mig meget, at begge repræsentanter har gjort dette klart og ikke til at misforstå uden af den grund at forfalde til de store følelsesudbrud her, men at de har præciseret dette standpunkt her.
Det er vigtigt, fordi fredslejren i Israel og i Palæstina - og den findes hos begge - venter meget på, at Europas røst bliver hørt. Jeg støtter alle bestræbelser på at handle sammen med USA. Men hvor det ikke er muligt, må vi som europæisk røst være til at høre, og det tydeligt.
Den anden bemærkning, som jeg gerne vil komme med vedrørende Balkan, kan understrege alt det, som er blevet sagt her. Jeg beder derudover blot om i særlig grad at holde øje med situationen i Albanien, hvor vi for tiden har en ikke særlig positiv udvikling. Jeg vil gerne sige helt klart og tydeligt, at jeg ikke kan forestille mig, at vi vælger en associeringsaftale med Albanien, når Albanien ikke selv sørger for, at der hersker stabilitet i landet. Det, der er sket i de seneste uger, bidrager desværre ikke til stabilitet. Vi ønsker denne stabilitet på Balkan, vi har gjort meget, med stort besvær, for at opnå denne stabilitet, og ingen kraft på Balkan bør selv ødelægge denne stabilitet igen. Jeg beder derfor begge om navnlig at følge udviklingen i Albanien med stor opmærksomhed samt forsvare vores standpunkter med stor klarhed.

Van der Laan
Tak, hr. formand. Efter måneders fortvivlende og meningsløs vold i Mellemøsten er der grund til at holde fast i selv det svageste håb og søge at give dette ny næring. Præsident Arafat har tilkendegivet, at han vil forhandle med enhver israeler og vil bidrage til at finde nye veje til løsning af problemet vedrørende flygtningenes tilbagevenden. Det er to modige skridt i den rigtige retning, som vi bør støtte, og som premierminister Sharon straks burde besvare med et lige så generøst tilbud. Endvidere kan vi konstatere, at den offentlige mening i Israel bevæger sig, når det gælder et af konfliktens centrale problemer, nemlig den ulovlige besættelse af de palæstinensiske områder. 110 reservister fra den israelske hær har i mellemtiden underskrevet et andragende, hvori de tilkendegiver, at de nægter fortsat at tage del i disse besættelser. Disse tapre soldater fortjener stærk og klar støtte af EU, idet de træffer et valg til fordel for international ret og til fordel for menneskerettighederne. Det sker på bekostning af de ordrer, de har modtaget, og på bekostning af den bekvemme løsning. De slår ind på fredens vej, vejen bort fra besættelse, vejen bort fra rædsler og statslig terror. De slår ind på vejen til forhandlingsbordet og forhåbentlig på lang sigt vejen til fredsslutning. Jeg anmoder hr. Solana og hr. Patten om at tilkendegive, hvorvidt de er parate til at give udtryk for en sådan støtte.

Morillon
Det er med sorg og med fuld forståelse for Deres frustration, hr. højtstående repræsentant, at vi i løbet af de forgangne måneder har konstateret den fortsatte forværring af situationen i Mellemøsten, på trods af at vi var overbevist om den tvingende nødvendighed af at finde en politisk løsning efter den 11. september.
Jeg vil blot gerne gøre Parlamentet opmærksom på det særlige Euro-Middelhavsforum, der blev organiseret i Bruxelles i november før afstemningen den 13. december om vores henstillinger som forberedelse til den kontante erklæring fra Det Europæiske Råd i Laeken. Jeg gør opmærksom på, at denne erklæring kaldte på en øjeblikkelig og betingelsesløs iværksættelse af Tenet-planen og henstillingerne fra Mitchell-kommissionen og understregede, hr. Cohn-Bendit, vores overbevisning om, at etableringen af en upartisk overvågningsmekanisme ville tjene begge parters interesser.
Men desværre kan man konstatere, at alt dette er gået i sig selv, og at de sidste begivenheder tværtimod synes at have lukket døren i for ethvert seriøst forsøg på at genoptage forhandlingerne. Selv om jeg ligesom Guillaume d'Orange ikke mener, at det er nødvendigt at håbe for at handle eller at opnå resultater for at holde ud, synes jeg, hr. højtstående repræsentant, at vi bør lykønske os selv med, at De, som De netop har fortalt os, fortsat lægger alle kræfter i at gengive det israelske og det palæstinensiske folk håbet, som der er en så alvorlig mangel på dernede.
Vi kan kun opmuntre Dem til at fastholde alle initiativer til samråd mellem FN, USA og de mest involverede arabiske stater for i fællesskab at foreslå nogle aktioner, som er livsnødvendige for at genoprette den tillid og gensidige respekt, der skal til for at bryde den nuværende voldscirkel.
Derfor er jeg ikke stemt for, at Europa-Parlamentet i dag optræder i rollen som den, der slynger bandstrålen. Som kommissær Patten sagde i sit sidste indlæg til plenarforsamlingen: "What is past, is past". Det, der interesserer os, er fremtiden og den nære fremtid. Jeg tror i øvrigt, at jeg repræsenterer holdningen hos et flertal af vores kolleger, når jeg nu understreger, at vi er klar til selv at tage vores del af initiativet i Parlamentet ved at udsende - og hvorfor ikke, hr. Cox? - en ny invitation til de øverste repræsentanter for de to stater - hvorfor ikke til Arafat selv? - om at komme og give os en udredning af deres intentioner, som formændene for Det Palæstinensiske Lovgivningsråd og Knesset gjorde i september 2000.
Ligeledes ønsker vi at opmuntre Dem til i samarbejde med Rådets formandskab at overveje muligheden nærmere for at indlede en storstilet fredskonference, som er inspireret af den ånd, der hvilede over Madrid-konferencen, som De, hr. højtstående repræsentant, havde så stor en del i, således som De netop har understreget. Vi bør i egen interesse og for at følge ånden i vores uforbeholdne engagement i kampen mod terrorisme deltage så aktivt som overhovedet muligt i at redde fredsprocessen og samtidig respektere områdets befolkningers legitime rettigheder.

Poos
Hr. formand, Europas reaktion, som er en smule mere udtalt end sædvanlig, falder på det rette tidspunkt.
Det er nu i høj grad bevist, at hr. Sharons politik fører til det rene ingenting. Af mangel på politiske perspektiver fører den gammeltestamentlige formular "øje for øje, tand for tand" direkte til rædsel og kaos. Blod kræver blod. Faktisk er vi tilbage i middelalderen eller i forhistorisk tid.
Det er derfor på høje tid, at Rådet for EU, Kommissionen og alle vores regeringer siger det højt og med eftertryk, ligegyldigt hvad USA's præsident end mener om det. Det er hr. Sharon og ikke hr. Arafat, der har magten til omsider at sætte en stopper for konflikten. Hvordan? Ganske enkelt ved at overholde international ret, stoppe den undertrykkende besættelse af Palæstina og trække sig tilbage bag Israels internationalt anerkendte grænser.
Det bedste middel til at beskytte både de israelske og de palæstinensiske borgere er at genetablere en egentlig grænse mellem de to befolkninger. Vejen ud fra hadets blindgyde skal ikke findes ved at ydmyge og vælte Arafat. Den findes ved at dele jorden og anerkende en palæstinensisk stat, ikke på længere sigt, men øjeblikkeligt.
Hr. Solana, hr. Patten, det skal siges klart og tydeligt. Det er det livsvigtige budskab, som Europas repræsentanter burde bringe videre.

Nicholson of Winterbourne
Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske den højtstående repræsentant, hr. Solana, og kommissær Patten for deres utrættelige arbejde. Vi deler Deres frustration over de manglende resultater.
Er tiden inde for os nu til at gå fra dialog og videre til fælles partnerskab, hvor vi overvinder opfattede religiøse forskelle for sammen at tackle de fælles onder for menneskeheden, som fattigdom, dårligt helbred og analfabetisme er? Stedet i dag for en dialog er da vel inden for islam, mellem muslimer for at nå frem til måder at forkaste uægte jihad og afvise forvanskede fortolkninger af Koranen på, som uundgåeligt fører til misforstået martyrdød og terrorangreb. Islam er en tro, der fremmer fred, ligebehandling og et sikkert liv.
I mellemtiden bør vi gøre noget ved det manglende demokrati i de olierige stater. Her kan vi bistå ved at opbygge det civile samfund og anvende midler såsom vores associeringsaftale med Egypten for at udøve ubestridelig indflydelse.
Den højtstående repræsentant, hr. Solana, nævnte Den Islamiske Republik Iran. Vi deler samme synspunkt. Jeg mener, at vi bør åbne et kommissionskontor i Teheran snarest muligt. Dette er en islamisk stat og alligevel et demokrati. Det har sharia-lov og alligevel et parlament. Iran må da helt bestemt være en del af løsningen frem for en del af problemet - et fredeligt samfund i en voldelig region. Jeg takker kommissæren og den højtstående repræsentant og deres personale for alt deres arbejde.

Cushnahan
Hr. formand, Israels premierminister Ariel Sharons bemærkning for nylig om, at han var ked af, at han ikke havde slået Yassir Arafat ihjel i Libanon i 1982, er utilgivelig. Men det burde ikke overraske os. Sharons egen terroragtige adfærd i Libanon, hvor han gav grønt lys for massakrerne i Sabra- og Shatila-flygtningelejrene, blev efterfølgende fordømt af den israelske undersøgelseskommission ledet af Kahane. I betragtning af dette er det beklageligt, at han efterfølgende blev valgt til premierminister for Israel, da dette er roden til mange af de problemer, vi oplever nu.
Den aktuelle israelske politik er grotesk og virker mod hensigten. Hvordan kan de kræve af Arafat, at han skal opføre sig, som om han var leder af en normal stat, når de samtidig gør ham til en virtuel fange i sit eget hjem, ødelægger hans lufthavn og hans radiostation og ydmyger ham? Hvem vil de erstatte ham med? I situationen efter den 11. september har EU været oversensibel i sin tilgang til Mellemøsten. Vi er helt bestemt en ærlig mægler, og vi bør stå stærkt i den tilgang. Den kendsgerning, at amerikanerne står i gæld til os for den solidaritet og støtte, vi har ydet dem, da de havde brug for den, bør betyde, at vi har ret til en gensidig reaktion fra dem. Og i stedet for at være Israels marionetdukke burde de slutte sig til os i en upartisk politisk tilgang til tragedien i Mellemøsten. Hvis dette ikke er muligt, bør vi handle på eget initiativ. Det er frustrerende, at USA gennem dets aktuelle holdning er ved at blive en meget større del af problemet end en del af løsningen.

Menéndez del Valle
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Solana og hr. Patten, fordi de stadig på trods af alt kæmper en kamp, som allerede har varet for længe, for fred i Mellemøsten.
Det er indlysende, at vi står over for et frustrerende panorama, ubarmhjertigt og - hvis jeg må sige det - surrealistisk. Surrealistisk, fordi vi befinder os i en situation, hvor Israels premierminister ikke støtter sin udenrigsministers konstruktive konklusioner. Og surrealistisk, fordi hr. Sharon - som beklager ikke at have likvideret Arafat, som han mener er irrelevant, i Beirut i 1982 - benævner Den Palæstinensiske Myndighed som et terrororgan. Og surrealistisk, fordi man kræver, at Arafat bekæmper terrorisme, samtidig med at Israel - og det tillader vi - bomber og ødelægger de midler, Den Palæstinensiske Myndighed skal bruge til at bekæmpe terrorismen med.
Surrealismen skal dog være velkommen, hvis den kan hjælpe os på vej til fred og udvikling i regionen, ikke alene i Palæstina. Jeg håber virkelig ikke, at hr. Sharons tiltag til dialog med disse formodede terrorister fra et formodet terrororgan endnu en gang blot er et forsøg på at vinde tid op til hans møde med præsident Bush i morgen i Washington.
Så har jeg et spørgsmål til den højtstående repræsentant, hr. Solana, om det famøse, kaprede skib Karine A. Jeg regner med, at de, der undersøger beviser for Irans indblanding, baserer sig på andet end blot våben, der er "made in Iran", for vi ved jo alle, at blot fordi våbnene er produceret i et land, betyder det ikke nødvendigvis, at det er regeringen fra dette land, der leverer dem.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg sige, at det, i en situation med ondskab overalt, med forværringer og mistro til alle, kan være farligt at fremkalde mistanke om usynlige fjender af den type, som hr. Bush nu opererer med.

Van Orden
Hr. formand, denne debat har i det store og hele fokuseret på situationen i Mellemøsten. Jeg er ikke sikker på, at den overvejende ensidige tone i denne sal overhovedet er nyttig. Jeg slutter op om hr. Broks opfordring til en mere afbalanceret tilgang, men, som det blev anmodet om, vil jeg også gerne benytte mig af lejligheden til kort at komme ind på et andet kriseområde, som giver anledning til stadig større bekymring for øjeblikket, og hvor EU har evnen til at øve nogen indflydelse.
Jeg henviser til Zimbabwe. Selv om landet måtte lukke valgobservatører ind, må vi opretholde presset på Mugabe om at sørge for frie og retfærdige valg. Vi ønsker ikke at befinde os i en situation, hvor vi blot registrerer, at valget var aftalt spil, og stå passivt og vride vores hænder bagefter. Vi ønsker tilstedeværelse af observatører, der kan hindre vold og valgsvindel, således at det zimbabwiske folk kan træffe et ægte frit valg. Mange af os er fortsat urolige over rapporterne fra Zimbabwe om situationen på stedet. Her henviser jeg til den kendsgerning, at fem MDC-tilhængere er blevet dræbt i den sidste uge, at MDC-demonstrationer og -møder er blevet afbrud af politiet, og at den uafhængige presse får indskrænket sin frihed. Avisen The Independent's korrespondent, Basildon Peta, blev tidligere i dag arresteret i henhold til loven om offentlig orden og sikkerhed, og den australske journalist Sally Sara er blevet nægtet adgang. Samlet set kunne man synes, at disse sager allerede udgør et brud på EU's betingelser
Jeg har en række spørgsmål til hr. Solana. Hvilke anbringender bliver der gjort over for Sydafrikas regering for at få den til at lægge et større regionalt pres på Mugabes regering? Er foranstaltningerne for gennemførelse af sviende sanktioner nu på plads? Hvilket niveau af forværring af situationen vil give anledning til disse sanktioner? Bliver EU's reaktion fuldt koordineret med USA's?

Wiersma
Tak, hr. formand. Når vi taler om konflikten i Mellemøsten, står vi altid over for et afgørende dilemma, nemlig balancen mellem Israels ret til sikre grænser og en levedygtig palæstinensisk stat. Det synes, som om vi i dag står længere fra dette mål end nogensinde før. Ingen føler sig sikker, hverken i Israel eller i Palæstina. Ingen synes at være i stand til at optræde som objektiv instans og bringe fredsprocessen tilbage på sporet. De yderligtgående kræfter sætter dagsordenen, og USA synes at acceptere premierminister Sharons hårde linje. Uanset hvordan man ser præsident/formand Arafats rolle, vil der efter min opfattelse uden ham opstå kaos i de palæstinensiske områder.
Hvad kan EU gøre i denne situation? Efter min mening først og fremmest fortsætte samtalen. Jeg støtter de kolleger, der anfører, at vi må fastholde dialogen med begge parter og lægge pres på israelerne for at få dem til at anerkende Den Palæstinensiske Myndighed som eneste relevante samtalepartner og dermed genoptage drøftelserne. Samtidig må vi også fortsat kræve, at Arafat griber ind over for terroristerne i egne rækker.
EU må være indstillet på i denne forbindelse at bringe et vist samarbejde med Israel til ophør. Men samtidig heller ikke udelukke, at dette kan blive tilfældet i forhold til Den Palæstinensiske Myndighed, såfremt det skulle vise sig, at man ikke yder en seriøs indsats for at bekæmpe terrorismen.
Dette bringer mig til et andet punkt, jeg gerne vil forelægge hr. Solana. Konflikten i Mellemøsten vedrører også forbindelserne mellem EU og USA, hvilket samtidig har betydning for indsatsen til bekæmpelse af terrorisme. Jeg vil følgelig gerne vide, hvordan De forholder Dem til præsident Bushs udtalelser om ondskabens akse og de tre lande, han dermed henviser til. Hvordan forholder EU sig hertil? Giver dette anledning til på ny at lægge afstand mellem EU og USA? Jeg ville gerne vide, hvilke konsekvenser præsident Bushs udtalelser har for EU's politik, især i forhold til Iran. Jeg vil gerne vide, hvordan Rådet forholder sig til Iran, men også til de øvrige lande, USA beskylder for med statsmidler at støtte terrorismen. Dette er efter min opfattelse et vigtigt spørgsmål herefter, også i forbindelse med den seneste debat om USA's militære overlegenhed og EU's militære svaghed.

Souladakis
Hr. formand, som den sidste taler blandt medlemmerne vil jeg sige, at jeg kan konstatere en sjælden enighed ledsaget af bekymring og af vilje til at nå frem til et positivt resultat. Befinder vi os virkelig i den værste fase af det palæstinensiske problem, eller er vi dér, hvor tragedien kulminerer, hvorefter vi vil opleve katarsis og se en udvej?
Uden at vi skal gøre os til dommere, må vi erkende, at Sharons politik har gjort endog israelerne til ofre. En udsigtsløs og perspektivløs politik. Mon Sharon drømmer om en endelig løsning på det palæstinensiske problem for nu at drage sammenligninger til en meget ond tid i Europa? USA har imidlertid også et ansvar, når det ikke forstår, at det ved at støtte en udsigtsløs politik i virkeligheden undergraver sin egen politik og sin egen rolle.
Er vi europæere iagttagere af begivenhederne? Nej. Jeg mener, at de forslag, der er kommet fra kommissær Pattern og den højtstående repræsentant, hr. Solana, samt de ting, vi ellers har behandlet her, har et meget seriøst indhold og giver muligheder for at føre en politik. Og jeg mener ikke, at vi i EU overvåger begivenhederne og er overladt til den samme skæbne som Sisyfos, hvor vi ruller stenen op ad bjerget, hvorefter andre kaster den ned igen.
Men der er også andre ting, vi er nødt til at være opmærksomme på. Nu er der krise i Mellemøsten og spændinger ved EU's grænser. Og så er der vores interne krise. Krisen på Balkan. I denne forbindelse gjorde hr. Solana helt korrekt opmærksom på den ustabilitet, der er omkring Albanien, omkring Kosovo, omkring Montenegro og hele området. Der har vi ingen skrøbelig balance. Vi har en ustabil balance, hvilket er meget værre. På baggrund af den mislykkede indsats, som navnlig EU har gjort netop på Balkan, må vi også dér insistere på, at der findes en egentlig politisk udvej, for her vil vores evne til at håndtere kriser med fredelige midler og opnå politiske resultater virkelig blive sat endeligt på prøve.

Formanden
Jeg vil gerne have vores taknemmelighed over for den spanske rådsformand, hr. Ramón de Miguel, for at være til stede her hele eftermiddagen for at lytte til denne debat ført til protokols. Det er meget sjældent tilfældet ved disse debatter.

Solana
Hr. formand, jeg vil forsøge at fatte mig i korthed og vil indlede med at takke Dem alle - Dem, der er til stede, og Dem, der er gået - mange gange for Deres støtte til vores bestræbelser på at bringe fred til et område, der, som jeg sagde helt i begyndelsen, er geografisk nær os og også meget nær vores hjerter, sind og værdier.
Jeg vil endnu en gang understrege, at problemet ikke ligger i en manglende mekanisme til at levere en løsning på krisen. Vi har allerede Mitchell-rapporten, som indeholder de skridt, der skal følges, og den er blevet accepteret af begge parter. Og problemet ligger ikke i, at vi ikke har de spor, som toget skulle køre på, men i, at vi ikke har været i stand til at få toget ud fra stationen. Toget kan ikke forlade stationen, før kravet om en syvdagesperiode med fuldstændig ro er opfyldt. Men hvad sker der? Når man sætter et krav om syv dage med fuldstændig ro som betingelse, kan man altid finde en eller anden, som ikke er for fredsprocessen, og som i sidste minut kan anstifte en katastrofe. Derfor er man tilbage ved udgangspunktet. Det er sket ved et par lejligheder. Denne måde at gøre tingene på overlader initiativet til de mest radikale folk og tager det fra de moderate. Det er det problem, vi står med lige nu.
Lad os håbe, at den beskedne indledning af samtaler - jeg vil ikke kalde dem forhandlinger mellem de to parter - som føres nu, i går, i morgen, måske i overmorgen, måske i begyndelsen af ugen, i det mindste vil føre til en ændring af den måde, hvorpå de håndterer krisen ved ikke at lægge løsningen i hænderne på dem, som ikke ønsker, at fredsprocessen skal bevæge sig fremad.
Jeg har ikke modtaget mange spørgsmål. Derfor vil jeg ikke svare på de mange interessante bemærkninger, De er kommet med. Mindst 90% af Deres udtalelser har været støttende.
To spørgsmål er blevet stillet meget klart, og jeg vil gerne besvare dem, inden jeg kommer med mine sidste bemærkninger.
Til det spørgsmål, der blev stillet af hr. Menéndez del Valle vedrørende Karine A, må jeg svare, at jeg ikke har de efterretninger, som flere lande har baseret deres spørgsmål på. Flere lande - nogle er medlemmer af EU - udtaler, at deres efterretningstjenester har etableret en forbindelse. Hvorvidt dette er en forbindelse mellem stater eller statsgrupper, er et åbent spørgsmål. Men der hersker ingen tvivl om, at der findes en eller anden form for forbindelse mellem det iranske folk og nogle palæstinensere.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil besvare, er stillet af hr. Brok, selv om han ikke er her. Denne fælles indsats bliver udført hver dag på stedet af repræsentanter for EU, USA, FN's generalsekretær og Den Russiske Føderation. De samarbejder hver dag. Jeg vil også gerne minde Dem om, at vi - det vil sige jeg selv, hr. Powell, hr. Ivanov og hr. Koffi Annan - mødes regelmæssigt for sammen at drøfte spørgsmålet.
Vi har brug for at være standhaftige og vedholdende. Vi har også brug for en ændret holdning i de to samfund, og ikke kun hos de myndigheder, der leder landene. Disse samfund har helt bestemt forandret sig meget voldsomt i de sidste par år. Israel har ændret sig. Den stærke og brede fredsbevægelse dér er ikke forsvundet, men den er blevet reduceret.
Det samme er sket på den anden side. Frustration har skabt en følelse af, at fredslejren ikke kan skabe fred inden for en rimelig tid. Den manglende tiltro og tillid mellem de to parter var ikke til stede før. Jeg husker meget godt det relative venskab, der herskede mellem Arafat og Peres og mellem Rabin og Arafat i Oslo. Det er forsvundet. Vi må gøre noget for at genopbygge forholdet mellem de to samfund, og vi har som europæere et enormt arbejde at gøre i den forbindelse for at bringe disse samfund sammen, for de er nødt til at leve sammen. Vi må gøre alt det, vi overhovedet kan gennem Europa-Parlamentet, gennem institutionerne og gennem ngo'erne.
Jeg vil gerne fortælle Dem to små anekdoter - en, som jeg har hørt fra en af mine meget gode venner, som var i fredslejren i Jerusalem. Forleden dag fortalte han mig, at han ikke ville turde sende sin datter og sin søn til skole i samme bus. Det er en dramatisk og voldsom holdningsændring hos en person, som ellers ville være en forkæmper for fred. På den anden side, på den palæstinensiske side, tager man hen på hospitalet og taler med en børnelæge, og han fortæller, hvordan en lille dreng var blevet slået ihjel. Dette er et frygteligt slag for tiltroen og tilliden blandt mennesker. Derfor må vi også arbejde med samfund. Vi må engagere samfund, universiteter, skoler, læger m.v. og indskærpe dem, at de er nødt til at leve sammen, og at Europa står bag denne forsoningsfølelse. Det er noget, vi må gøre.
Jeg vil slutte af med at mindes en smuk sætning fra Yitzhak Rabin, der uden nogen som helst tvivl var arkitekten bag Oslo-processen sammen med Shimon Peres. Han plejede at sige noget, der stadig er gyldigt. Vi må bekæmpe terrorismen, som var der ingen forhandlinger, og vi må forhandle, som var der ingen terrorisme. Det er den tilgang, vi må slutte op om i dag. Det er nødvendigt at fortsætte forhandlingerne, fortsætte med at tale, fortsætte med at flytte den politiske scene - tyngdepunktet må være politik. Det vil være meget vanskeligt at få bragt processen fremad, før politikken bliver tyngdepunktet.
Vi kan være stolte over det, vi europæere gør. Vi har ikke evnen til at løse problemet, men vi kan flytte os i den rette retning, så snart det er muligt, og sigte efter fred. Det er ikke kun et spørgsmål om værdier. Det er en del af vores historie - det hersker der ingen tvivl om - men det er også en del af vores fremtid, af EU's fremtid og fremtiden for landene i et udvidet EU og Middelhavslandene og landene i Mellemøsten, som er en del af vores familie.

Formanden
I overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen har jeg modtaget syv forslag om at afslutte forhandlingen med en beslutning.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag.
Flere kolleger - hr. Cohn-Bendit, general Morillon m.fl. fremsatte en række forslag til initiativer, som Parlamentet kunne tage. Jeg er meget åben over for at arbejde på disse sammen med Formandskonferencen og kollegerne. I sidste uge havde jeg et meget givtigt møde med ambassadør Moratinos for at søge hans råd om, hvordan vi bedst kan komme videre med nogle af disse idéer. Vi vil tale om dette i det relevante forum.

Vertikale aftaler og samordnet praksis inden for bilindustrien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om vertikale aftaler og samordnet praksis inden for bilindustrien.

Monti
Hr. formand, jeg har den fornøjelse at komme med en kort redegørelse om det forslag til forordning om gruppefritagelse for motorkøretøjer, som Kommissionen har vedtaget her i eftermiddag. Som Parlamentet ved, er der nogle ret alvorlige begrænsninger i den måde, som den nuværende gruppefritagelsesforordning - der udløber til september - konkret fungerer på. Forbrugernes fordele er ikke tilstrækkeligt store, og det gælder navnlig, når de ønsker at udøve deres ret til et indre marked. Desuden hindrer de gældende bestemmelser udviklingen af nye metoder, bl.a. salget via internettet. Endelig er det også nødvendigt at forbedre de uafhængige automekanikeres adgang til de tekniske informationer. Derfor har vi udarbejdet dette forslag til gruppefritagelsesforordning, som Kommissionen i dag har vedtaget, og hvis væsentligste aspekter jeg kort vil gøre rede for.
Det grundlæggende princip, der har tjent som inspiration, er, at det nye system skal være mere stringent end den eksisterende lovgivning og muliggøre en større konkurrence på markederne for salg og service efter salget. Hvad er de væsentligste kendetegn for dette system? Hvad salget af nye biler angår, er forslagets nøgleord først og fremmest fleksibilitet og valgmuligheder. Når de udnævner deres forhandlere, kan bilfabrikanterne vælge et selektivt distributionssystem eller et system, der er baseret på eneforhandling i det pågældende område. De kan ikke længere kombinere de to systemer. Med begge systemer kan bilfabrikanten sikre, at medlemmerne af hans eget forhandlingssystem er kvalificerede, og at hans distributionsnet dækker alle zoner i Europa, hvilket sikrer en fuldstændig dækning af området.
I begge tilfælde bliver de rettigheder, der er forbundet med det indre marked, beskyttet på en meget, meget bedre måde end i dag. Med eneforhandlingen får forhandlerne tildelt et bestemt geografisk område, f.eks. en by, hvor ingen anden forhandler får lov til at åbne en forretning eller foretage et aktivt salg. Eneforhandleren kan dog sælge til enhver potentiel køber, der besøger hans forretning. Dette gælder også for uafhængige forhandlere, de såkaldte "grå forhandlere" eller grey resellers. Sådanne forhandlere kunne f.eks. være supermarkeder, som udnytter prisforskellene og køber biler i de lande, hvor priserne er lavest, for herefter at sælge dem i de medlemsstater, der har de højeste priser. De er således med til at skabe et sandt indre marked.
Hvis bilfabrikanterne i stedet vælger den selektive distribution, kan forhandlerne reklamere og sende personlige breve og e-mails til forbrugere i hele Europa eller tage hen til disse forbrugere. Forbrugerne risikerer dog stadig at støde på vanskeligheder, når det gælder forbindelserne til en forhandler i en anden medlemsstat, navnlig hvad angår den direkte og enkle kontakt til forhandleren i udlandet, betalingen af fakturaerne og aftalerne om køretøjets levering. Derfor var det efter vores mening nødvendigt med en mere radikal indfaldsvinkel, så vi opnår en større integration af markederne og giver forbrugerne en reel mulighed for at købe biler i udlandet.
En bilforhandler skal være i stand til at åbne salgs- eller leveringssteder, som er tættere på forbrugernes bopæl, og det gælder også for forbrugerne i de andre medlemsstater. Det betyder rent praktisk, at en Volkswagen-forhandler i Amsterdam f.eks. kunne åbne en forretning i Det Forenede Kongerige og sælge en Volkswagen Golf til den hollandske detailpris, som er 23% lavere end den britiske. Denne foranstaltning vil klart skabe nogle markedsbetingelser, som gør det muligt at mindske de store prisforskelle på biler, der eksisterer i EU.
Forbrugerne ønsker desuden forhandlere, som er multibrand, og som således sælger flere mærker. Forslaget til forordning gør det meget enklere at sælge flere mærker. Den eneste betingelse for dette er, at de forskellige mærkers modeller skal udstilles i forskellige områder af samme forretning, så man undgår at blande mærkerne sammen. Denne type udstilling bruges allerede på bilmesserne til almindelig tilfredshed.
Forslaget til forordning tager ligeledes sigte på at ændre den eksisterende forbindelse mellem salg og service efter salget, idet det muliggør en specialisering. Forhandlerne får mulighed for at vælge, om de selv vil stå for denne service efter salget, sådan som de gør i øjeblikket, eller om de vil give den i underentreprise til en eller flere autoriserede automekanikere. Disse automekanikere skal overholde alle de kvalitetskriterier, som bilfabrikanten har opstillet.
Gruppefritagelsen letter desuden mellemhandlernes arbejde betydeligt. Her kan jeg f.eks. nævne Virgin Cars, som køber biler for forbrugernes regning, og som nu lettere vil være i stand til at finde det bedste tilbud til forbrugerne.
Alle disse elementer giver forhandlerne et større spillerum til at tilrettelægge deres egne aktiviteter ud fra markedsbetingelserne, så de udnytter de nye handelsmuligheder og således styrker deres uafhængighed over for fabrikanterne.
En anden måde at gøre forhandlerne mindre afhængige af fabrikanterne på er fabrikanternes pligt til at give en tilstrækkelig begrundelse for beslutningerne om at opsige forhandlingskontrakterne. Hvis forhandleren ikke er enig i den angivne begrundelse, kan han indbringe sagen for en voldgiftsmand eller for en domstol. I dette forslag til forordning har Kommissionen desuden besluttet, at der skal gives et rimeligt varsel for kontraktens opsigelse. Dette varsel er normalt på to år.
Alle disse foranstaltninger sikrer, at forhandlerne fuldt ud kan udnytte de nye muligheder, som dette forslag til forordning giver.
Jeg vil gerne sige et par ord om spørgsmålet om service efter salget, der ligeledes er meget vigtigt. Det nye forslag til forordning har til formål at sikre, at forbrugerne har et reelt valg, og at de både kan henvende sig til autoriserede automekanikere og til uafhængige erhvervsdrivende. For at garantere alle køretøjers sikkerhed og pålidelighed - hvilket er en målsætning, som vi har understreget kraftigt - skal vi sørge for, at alle de erhvervsdrivende kan konkurrere med hinanden på alle områder, uden at dette går ud over den tilbudte services kvalitet, der fortsat skal være meget høj.
Den nye forordning gør det muligt for alle bilfabrikanterne at fastlægge de kvalitetskriterier, der skal overholdes af alle de automekanikere, som gerne vil være autoriserede automekanikere. Fabrikanterne kan således sikre, at medlemmerne af deres netværk opfylder nogle høje kvalitetsstandarder. På denne måde undgår man at lukke dette marked for nye erhvervsdrivende, som nu har mulighed for at blive udnævnt til autoriserede automekanikere, naturligvis under forudsætning af at de er villige til at overholde de kriterier, som bilfabrikanterne har opstillet.
Forslaget har ligeledes den fordel for de forhandlere, hvis kontrakt er udløbet, at de kan fortsætte med at arbejde som officielle automekanikere for deres mærke, så længe de opfylder kvalitetskriterierne. Det generelle tekniske kompetenceniveau på markedet bliver således større, og man bevarer et tæt netværk af officielle automekanikere i hele Europa, hvilket vil bidrage til en høj servicekvalitet og til sikkerheden på vejene. Det kan desuden forudses, at forslaget får nogle gavnlige virkninger for beskæftigelsen og de små og mellemstore virksomheder.
Hvad angår de uafhængige erhvervsdrivende på markedet for service efter salget, tager forslaget sigte på at øge deres konkurrencemuligheder. Eftersom motorkøretøjerne hele tiden bliver mere komplekse, er det vigtigt, at de uafhængige automekanikere får bedre adgang til alle de nødvendige tekniske informationer, herunder diagnosticeringsapparater, udstyr og uddannelse. Enhver forskelsbehandling af officielle automekanikere, som er med i netværket, og uafhængige automekanikere er således uacceptabel. De foreslåede ændringer vil ligeledes fremme brugen af nogle mere økonomiske reservedele af samme kvalitet, og derfor bliver reparationsarbejdet billigere.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne slutte af med at sige et par ord om processen. Den næste fase i processen er høringen af Europa-Parlamentet og medlemsstaterne og offentliggørelsen af forslaget til forordning i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Dette giver Kommissionen mulighed for at modtage bemærkninger fra alle interesserede parter inden den endelige vedtagelse af forordningen. Hele processen burde være afsluttet inden næste sommer.
Jeg glæder mig desuden særligt over at kunne forelægge forslaget til forordning på en mere detaljeret måde for Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål den 19. februar og over at fortsætte den givtige dialog, jeg allerede har indledt med parlamentsmedlemmerne, ikke mindst med hr. Konrad, som er Deres ordfører om dette emne, og med udvalgets formand, fru Randzio-Plath.
Jeg tror, at det er et komplekst spørgsmål, som vi har taget op, hr. formand, men det er et spørgsmål, som er meget vigtigt, som er konkret, og som også har en mere generel betydning. Hvis vi ønsker, at de europæiske borgere reelt skal identificere sig med Europas opbygning, kan vi ikke tillade, at en så vigtig del af det indre marked som det indre marked for køretøjer stadig ikke er blevet indført, hvilket går ud over forbrugerne.

Konrad
Hr. formand, hr. kommissær Monti, kære kolleger, først mange tak til Dem, hr. Monti, for at have stillet dette forslag i Parlamentet. At De som det første sted valgte at stille forslaget i Strasbourg, bifalder vi meget, og vi forstår at værdsætte dette.
Jeg hilser - det er også blevet tydeligt under debatten i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål - mange af punkterne i dette forslag velkomne. Lad mig nævne distributionen af flere mærker, originale reservedele, adgang til teknisk information, liberalisering på området for adskillelse af service og distribution, men jeg har også et spørgsmål vedrørende lovgivningen om den frie etableringsret i det indre marked. Vi har bestemmelser, der hedder GVO på tysk, og det er overskriften. Det vil sige, at der fortsat skal eksistere en lovmæssig ramme med en tidsbegrænsning. Det hilser jeg velkomment. Indholdet er dog liberalisering, hvis det skal være sådan, at enhver forhandler godt nok er begrænset nationalt, men kan etablere sig i EU's indre marked, så meget han vil. Det saboterer og sætter spørgsmålstegn ved disse bestemmelser. Det giver os problemer, og det må vi debattere. Det er mit første vigtige punkt i denne sammenhæng.

Whitehead
Hr. formand, der er meget, der kan bifaldes i kommissærens indlæg, navnlig hans anerkendelse af det grå markeds rolle, når det gælder om at reducere priserne, brugen af internettet, bilsupermarkeder i den rigtige reservedels- og servicebranche.
Der er et spørgsmål, jeg må stille. Det ser ud, som om det på forskellige nationale markeder er muligt at bevare eneretten, hvilket kunne være konkurrencebegrænsende. Hvor brede kan disse eksklusivaftaler med forhandlernettene forblive på et givet nationalt marked?

Harbour
Hr. formand, jeg vil også gerne takke hr. Monti for at komme i Parlamentet her i dag og komme med en meget klar udtalelse om et meget kompliceret spørgsmål. Det ville have været meget nyttigt, hvis vi havde fået teksten udleveret på forhånd, men jeg forstår og håber, at den vil være tilgængelig meget snart.
Jeg vil gerne stille ham to spørgsmål. Det, der især optager britiske forbrugere - og meget af det er behandlet i hans forslag - er helt klart prisspørgsmålet. Anser kommissæren det for muligt at medtage beløbsgrænser og prisgarantier i forordningen, således at der sker en revision efter en vis periode for at sikre, at priserne konvergerer? Dette ville give et klart signal om den retning, han ønsker at gå.
Det andet spørgsmål vedrører forhandlernes frihed og deres evne til at investere. Han har bevæget sig betydeligt i den rigtige retning, men hvad angår det eksempel, han gav, er jeg bekymret over, om en forhandler i Holland kan tage til Det Forenede Kongerige og investere og slå sig ned som forhandler. Hvordan vil det beskytte forhandlere, der allerede har en betydelig investering? Ville det ikke være meget bedre for dem at kunne tage til Holland og købe biler og sælge dem til forbrugere dér frem for at have noget, der kunne være en tilfældig løsning, som i virkeligheden vil sprede virkningen af den forhandleruafhængighed, han ønsker at give dem?

Monti
Jeg håber, at der vil være yderligere lejligheder, f.eks. i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, til at behandle dette nærmere. Det, der for mig ser ud til at forbinde de to første indlæg, er en bekymring, som helt bestemt ville være relevant, hvis der var en beliggenhedsklausul. Et markant kendetegn ved denne beslutning fra Kommissionen om forslaget til forordning er, at beliggenhedsklausulen ikke er til stede på noget procentniveau. Dette kunne i høj grad hjælpe med til at dæmpe disse bekymringer.
Hvad angår en sikring af, at priserne konvergerer, er dette et af målene for det samlede forslag. Som De ved, holder vi regelmæssigt øje med prisernes konvergens eller manglende konvergens. Vi udarbejder en rapport to gange om året om prisen på forskellige modeller i de forskellige medlemsstater. Det vil være et stærkt middel til at måle konsekvenserne af bl.a. denne nye forordning.
Vi har modstået fristelsen til at regulere priserne og til at forbinde særlige konkurrenceordninger for distribution til størrelsen af prisdifferencer. Det er ikke op til os at sige, om denne prisdifference er acceptabel, men at denne plus en ikke er det. Vi arbejder på rødderne til fænomenet, således at der kan udvikles priskonvergens.
Hvad det engelsk-nederlandske eksempel angår, er mit svar kort og godt, at begge fremgangsmåder vil være tilladt, nemlig oprettelsen af salgsfilialer i de andre lande og ubegrænset handel uden at ændre forhandlernes forretningers beliggenhed.

De Rossa
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Før De bad den første taler om at komme med sit bidrag, angav jeg, at jeg ønskede at blive optaget på talerlisten.

Riis-Jørgensen
Hr. formand, jeg har et kort spørgsmål til kommissæren. Jeg var ordfører for syv og et halvt år siden, da vi første gang drøftede dette projekt. Det glæder mig at se, at Kommissionen er nået så langt, men jeg har stadig et spørgsmål. Måske er jeg for kynisk eller for liberal, men hvorfor har vi brug for at have regler? Hvorfor kan vi ikke blot bruge traktaten, som den er? Hvorfor skal vi have særlige regler for bilforhandlere og for bilsalg? Efter min mening kunne vi bruge de normale konkurrenceregler.

Cushnahan
Hr. formand, jeg støtter kommissær Montis initiativ, og det glæder mig, at hans kolleger i Kommissionen også støtter ham. Det er helt sikkert, at de gældende regler er fordelagtige for bilproducenter og -forhandlere og ufordelagtige for forbrugerne. Sådan som jeg ser dette særlige forslag, opretholder det principperne om det indre marked, og jeg er overbevist om, at det vil føre til billigere biler for EU-borgerne.
Jeg har en væsentlig bekymring, og den berører mit eget land. Er kommissæren klar over, at registreringsafgiften på køretøjer i Irland vil tilføje mellem 50 og 100% til bilernes pris? Så et initiativ som dette vil være så godt som meningsløst, medmindre Kommissionen kan overtale de irske myndigheder til at reducere registreringsafgiften. Jeg ved, at skatter og afgifter er et nationalt kompetenceområde, men vi er på vej mod en harmonisering på dette område, og jeg vil derfor ydmygt anmode kommissæren om at henvende sig til de irske myndigheder for at søge at opnå en nedsættelse af registreringsafgiften på køretøjer, således at irske borgere kan nyde den samme fordel som deres modstykker på kontinentet.

McCarthy
Jeg vil gerne lykønske kommissæren med at have gelejdet denne pakke, som ikke var helt enstemmig, så dygtigt gennem Kommissionen. Vi har de samme problemer i Det Forenede Kongerige. 52 modeller, der blev undersøgt i Det Forenede Kongerige, er stadig dyrere. Mit spørgsmål er det samme som fru Riis-Jørgensens. Hvis vi får de delvise reformer, som kommissæren foreslår her i dag, og vi gennemfører dem ved at åbne markedet for grå handelssupermarkeder, bl.a. internetsalg, vil gruppefritagelsen så ikke blive overflødig, og hvornår vil vi så rent faktisk slippe af med disse regler?
Endelig, hr. kommissær, stillede jeg Dem i 1997 et spørgsmål, som De besvarede med, at biler i Storbritannien ville være billigere, hvis Storbritannien sluttede sig til euroen. Er det stadig Deres holdning, og hvilken forskel mener De, at det vil gøre, for så vidt angår prisdifferencer?

Monti
Jeg erkender ikke uden lettelse, at jeg ikke er kommissær med ansvar for hverken beskatning eller monetær union, men blot kommissær for den beskedne konkurrencepolitik, som ikke desto mindre har en rolle at spille og forsøger at spille den energisk - med en støtte fra Parlamentet, som endnu en gang er tydelig her i dag.
Hvad selve konkurrencen angår, hvorfor så ikke være endnu mere liberal og afstå fra at anvende sektorspecifikke regler? Vi har faktisk set på dette, og en detaljeret analyse har fået os til at drage følgende konklusion: Hvis vi ikke havde særlige regler for denne industri, hvad konkurrence angår, ville industrien falde ind under anvendelsen af gruppefritagelsesreglerne om vertikale restriktioner. Det ville have to væsentlige ulemper. Det ville gøre det muligt for industrien at anvende distributionsaftaler, der er meget lig dem, der er tilladt nu, og som vores evalueringsrapport var ret så negativ over for. Og anvendelsen af den generelle ordning ville ikke være et tilfredsstillende middel til at forbedre konkurrencen på det uafhængige marked. Uafhængige reparatører kunne blive udelukket fra markedet som følge heraf. Dette er helt klart noget, som ikke kan accepteres.
Desuden ville alle motorkøretøjer med stor sandsynlighed blive distribueret gennem den samme type selektive og eksklusive distributionsordninger, hvis der ikke blev indført nogen ny regulerende ordning.
Sidst, men ikke mindst indeholder den generelle ordning ikke nogen bestemmelser, som er absolut vigtige i bilsektoren for at sikre fordele for forbrugeren. Dette er tilfældet med den såkaldte tilgængelighedsklausul, der f.eks. gør det muligt for en britisk forbruger at købe en højrestyret bil i et land med venstrekørsel.
Så selv om vi principielt er imod sektorspecifikke regler, som De har set det med min kollega, hr. Liikanens telekommunikationspakke, har vi bevæget os et stykke vej i retning af vedtagelse af generelle konkurrenceregler. Men her har situationens særlige karakter fået os til at være fast overbeviste om, at en sektorspecifik regel ville være det mest hensigtsmæssige.
Hvad f.eks. supermarkeder angår, kan jeg blot sige, at der under den omfattende høringsproces, som Kommissionen gennemførte, ikke var nogen supermarkeder eller foreninger, som udtalte sig på deres vegne, der udtrykte noget ønske om at sælge biler på regelmæssig basis.
På den anden side ville det ikke være rigtigt at sige, at det forslag til forordning, der er blevet vedtaget i dag, ikke gør det muligt for supermarkeder at gøre forretninger på dette område. Et supermarked ville kunne blive forhandler af et eller flere mærker, hvis det opfylder de kriterier, der er fastlagt af producenten. På samme måde kunne det agere som mellemled for forbrugerne.
Endelig hvad de to spørgsmål angår, som ikke har noget med konkurrence at gøre, men som har en betydning for priser, afgifter og euroen, vil jeg ikke gå videre end til det svar, jeg gav på spørgsmålet om Det Forenede Kongerige, biler og euroen. Hvad beskatning angår, understregede det ærede medlem, at dette er et nationalt ansvar, og det er fristende, men måske ikke helt konsekvent at hævde, at der bør værnes omhyggeligt om dette som et nationalt prærogativ, og samtidig bede kommissæren om at udføre et aktivt lobbyarbejde for en harmonisering. Jeg vil imidlertid viderebringe dette budskab til min kollega, hr. Bolkestein.

Caullery
Hr. formand, hr. kommissær, alle er i dag klar over, at en bil er et komplekst og meget sofistikeret produkt.
Hvis De fremover giver forhandleren tilladelse til at benytte en underkontrahent, der skal sørge for vedligehold og reparation, er der en hel kæde af ansvar, som bliver brudt. I den forbindelse kan man være bekymret for forbrugeren. Hvordan kan bilproducenterne efter Deres mening, hr. kommissær, iværksætte deres garantier, sørge for, at deres kvalitetsnormer bliver overholdt og om nødvendigt kalde biler tilbage, hvis de nu kun har en indirekte forbindelse til underkontrahenterne?

Naranjo Escobar
Hr. formand, hr. kommissær, jeg mener ikke, forhandlingen skal fokusere på de endelige mål, heller ikke på Kommissionens principper, der ligger til grund for dette forslag, men derimod på de mulige ikke ønskede konsekvenser, gennemførelsen af en fremtidig regulering af sektoren kan have.
Og derfor spørger jeg Dem, hr. kommissær, om afskaffelsen af beliggenhedsklausulen. Mener De ikke, det kunne være en god idé med en overgangsperiode for småforhandlerne, idet man tager højde for investeringer, som er foretaget, eller som sker i øjeblikket i denne sektor, som jo er væsentlige for beskæftigelsesniveauet?

Berenguer Fuster
Hr. kommissær, jeg lykønsker Dem med fremlæggelsen af dette dokument, som afslutter rækken af bestemmelser om vertikale restriktioner.
Jeg har en kommentar. De gav eksemplet med en forhandler i Amsterdam, som kan åbne en filial i London. Så skal vi tage højde for, at forhandlere finder sammen - som sædvanlig, men endnu mere i dette eksempel, hvor der er behov for store investeringer - at de er afhængige af producenterne, og at kontrakterne løber over kort tid. Det er da rigtigt, at hvis kontrakten ophæves, så kan de gå rettens vej, men i de fleste lande i Unionen - i det mindste i Deres hjemland, hr. kommissær, og i mit - vil det langtrukne sagsforløb medføre, at forhandlerne går konkurs.
Med henvisning til dette, og nu hvor selektiv distribution er tilladt, vil jeg spørge Dem, om man ikke for at opnå ens priser i de forskellige lande hellere skulle begrænse forbuddet om, at den selektive forhandler kun må sælge til slutbrugere eller andre medlemmer af distributionsnettet. Så ville man fremme parallelimport, hvilket bidrager til prisfald.

Monti
Som fru Caullery siger, er motorkøretøjer helt bestemt komplekse og sofistikerede.
Som De understregede, fru Caullery, er der rent faktisk tale om et meget komplekst og sofistikeret produkt. Det er en af grundene til, at man har besluttet at indføre sektorspecifikke regler i stedet for at indføje regler om vertikale restriktioner i den generelle ramme.
Men jeg vil gerne understrege følgende:
Efter vores mening sørger forslaget for en sikker og pålidelig vedligeholdelse af biler - det underminerer det ikke. Det gør det ikke vanskeligere for bilproducenter at opfylde deres forpligtelser. Reparatøren, som forhandleren kan overlade vedligeholdelse og service til som underentreprise, hvis denne måtte ønske det, må betros af producenten til at levere den service, som forhandlerne leverer i dag. For at sige det ligeud er den eneste forskel mellem en officiel forhandler, som leverer eftersalgsservice i dag, og en officiel reparatør i den foreslåede ordning i morgen, at sidstnævnte måske ikke har noget udstillingslokale, hvorfra han sælger biler. Teknisk ekspertise, uddannelse, det rigtige værktøj og servicestandarder vil være det, som producenten bestemmer, og som anvendes i hele dennes net. Under disse omstændigheder er producenterne helt bestemt i stand til at opfylde deres forpligtelser.
Hr. Naranjo Escobar spurgte, om der ville være nogen uønskede følger, og om det ikke ville være tilrådeligt at have en overgangsperiode og bevare beliggenhedsklausulen indtil videre. Tidsrammen er allerede tilpas struktureret, for efter høringen vil den endelige kommissionsforordning blive vedtaget inden sommer i år. Den vil formentlig indeholde en klausul, der fastslår, at den vil træde fuldt ud i kraft fra oktober 2003, og vi har også taget hensyn til de eksisterende forhandleres situation i forslaget til forordning ved at indføre en udtrykkelig frist for opsigelse af kontrakten. Under alle omstændigheder står det klart, at det, vi har vedtaget i dag, er et meget vel gennemtænkt og struktureret forslag til forordning, men der skal endnu foretages nogle høringer, og hvis vi modtager vægtige og overbevisende argumenter i forbindelse med høringen, vil vi naturligvis tage seriøst hensyn til disse.
Som svar på hr. Berenguer Fusters spørgsmål tillader Kommissionen selektive ordninger for mange produkter i overensstemmelse med den politik, den følger. Forslaget til forordning påtvinger hverken et særligt distributionsformat eller foreskriver detaljeret, hvordan aftalerne bør se ud. Den anerkender, at andre vertikale restriktioner, som parterne er blevet enige om, kan skabe økonomisk effektivitet, hvilket fører til optimale investeringsniveauer for producenter, officielle net og uafhængige reparatører.
Hvis jeg må konkludere med et lidt mere generelt punkt, så har vi nået to ting med dette forslag. På den ene side bliver konkurrencekræfterne sat mere energisk i arbejde. Der vil være en tilførsel af yderligere konkurrence. På den anden side gør vi metodevalget mere frit ved hjælp af mindre stivhed og mere fleksibilitet.

Manders
Jeg vil gerne takke kommissæren for en klar redegørelse. De forslag, der stilles, kan efter min opfattelse bidrage til optimale og forbedrede principper for det indre marked. Jeg støtter i så henseende kommissærens forslag.
Det af kommissæren anførte eksempel, som omhandlede England og Nederlandene, vedrører i højere grad den afgift, der opkræves i den enkelte medlemsstat. Jeg er klar over, at beskatningsspørgsmål henhører under medlemsstaternes kompetence, men Kommissionen kan efter min opfattelse gribe ind, såfremt disse forhold udgør en hindring for den frie konkurrence og reguleringen af det indre marked. De anfører, at skattebyrden ikke hviler på Deres skuldre. Dog er det fremdeles Kommissionen, der udtaler sig. Henvender jeg mig til kommissæren, formoder jeg, at jeg formelt taler til Kommissionen og ikke til den enkelte kommissær. Jeg formoder således, som også påpeget af min irske kollega, at De kan viderebringe meddelelsen.
Dernæst vil jeg også gerne spørge, hvorfor det ikke er muligt at tage et køretøj, som er indregistreret i et andet land, med til det land, hvor man bor og opholder sig. Dermed ville man langt bedre kunne sikre et optimalt fungerende indre marked.

Garriga Polledo
Hr. kommissær, De har allerede hørt mange medlemmer sige, at en tilnærmelse på prisområdet også må ske via en harmonisering på skatteområdet, og måske endda snarere det end via denne forordning.
Den nuværende forordning optager distributionsaftaler 100%. Men De fastsætter dog nogle meget stramme begrænsningsklausuler i definitionen af detailhandler.
Tror De ikke, hr. kommissær, at denne ny forordning kan skabe stor juridisk usikkerhed for forhandlerne, og at den samtidig potentielt kan hindre kontinuiteten i deres investeringer og måske også til en vis grad forhandlernes beskæftigelse i hele EU, i alt over 1 million mennesker? Nærer De ikke en vis frygt for, at man med denne frie konkurrencepolitik favoriserer de store distributionsled til ulempe for de små forhandlere?

De Rossa
Jeg vil fatte mig i korthed. Jeg vil gerne bifalde kommissærens bekendtgørelse. Vi må vente og se, hvordan det rent faktisk vil fungere i praksis. De virksomheder, vi her har at gøre med, er ret magtfulde.
Er kommissæren blevet enig med medlemsstaterne om, at de ikke vil øge deres køretøjsbeskatning som et middel til at geninddrive indkomsttabet som følge af de lavere priser og således eliminere den økonomiske fordel for forbrugerne?
Vil det desuden være muligt at gøre fremvisning af eller reklame for priserne før skat og priserne efter skat obligatorisk? Generelt er det priserne efter skat, der nu reklameres for.
Og endelig, hvilken indvirkning vil dette eventuelt have på at yde garanti på den bil, som kunne være købt i en anden medlemsstat, over hele Europa?

Rübig
Hr. formand, for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske forbindelser, Forskning og Energi er det vigtigt, hvordan det påvirker den tekniske lovgivning, nemlig netop i forbindelse med on-board-diagnose eller forskellige typer af grænseflader. Og hvordan vil man egentlig sikre, at fabrikkernes standarder også rent faktisk bliver overholdt? Er der i denne forbindelse planer om en slags ekstern certificering, altså så neutrale tredjemænd skal kontrollere, at standarderne rent faktisk bliver overholdt?

Monti
På dette område er det vigtigt at gøre noget vedrørende beskatningen. Her har Kommissionen en rolle at spille. Jeg vil gerne erindre Dem om, at det var Kommissionens holdning ved regeringskonferencen i Nice, at der skulle ske en ændring til afstemning med kvalificeret flertal inden for de beskatningsområder, som er meget vigtige for det indre markeds funktion. Jeg forventer ikke, at medlemsstaterne kompenserer med højere afgifter. For så ville de komme til at stå over for visse begrænsninger.
Vil den nye ordning skabe juridisk uvished for forhandlerne? Det mener jeg ikke - tværtimod. Vi har også tillid til, at vi kan undgå de undertiden frygtede økonomiske konsekvenser for forhandlerne og beskæftigelsen. Forslaget til forordning gør det muligt for tidligere forhandlere at blive officielle tilbagebetalere inden for producenternes net og slå sig ned, hvor de end måtte ønske det. Under alle omstændigheder ved vi allerede, at producenterne uanset dette forslag til forordning har planer om at omstrukturere og reducere antallet af officielle netforhandlere i deres ordninger.
Hvad den europæiske garanti angår, så er den stadig med i forslaget. Nettene skal levere garanti, ligegyldig hvor en bil købes.

Formanden
Mange tak for Deres indsats og præcision, hr. Monti.
Forhandlingen er afsluttet.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0002/2002).
Vi bytter om på de to første spørgsmål efter aftale med medlemmerne og kommissærerne.
Første del

Formanden


Antonios Trakatellis
Spørgsmål nr. 39 af (H-0030/02):
Om: Nuklear sikkerhed: Bulgariens manglende overholdelse af partnerskabsaftalen med EU og aftalerne om nedlukning af reaktorerne i atomkraftværket Kozloduy I forbindelse med nedlukningen af blok 1 og 2 i atomkraftværket Kozloduy ved udgangen af 2002 sagde den bulgarske energiminister Kovachev den 8. januar 2002, at hans land ikke vil opfylde forpligtelserne om lukning og endelig nedlukning af de farlige forældede reaktorer som fastsat i den reviderede partnerskabsaftale mellem EU og Bulgarien og Sofia-memorandummet, som Bulgarien undertegnede med Kommissionen i 1999.
Hvorledes vil Kommissionen give garanti for, at forpligtelserne i partnerskabsaftalen overholdes med hensyn til nedlukningen af blok 3 og 4? Hvor langt er man nået med nedlukningen af blok 1 og 2 i betragtning af, at der er tale om sikkerhedsrisici i forbindelse med alle 4 blokke, og eftersom de ikke kan moderniseres til rimelige priser? Kan Bulgarien anmode om, at der indledes forhandlinger om energi-kapitlet som et led i førtiltrædelsesprocessen, når det nægter at opfylde sine forpligtelser over for EU med hensyn til nuklear sikkerhed, og eftersom det ikke har udviklet en ny energistrategi i overensstemmelse med bestemmelserne om det frie marked (produktion og prisdannelse) og åbningen af markedet for konkurrence?

Verheugen
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen kan ikke bekræfte disse oplysninger om, at den bulgarske regering skulle have udtalt, at den ikke vil overholde de aftaler, der er blevet indgået om nedlukningen af atomkraftværket i Kozloduy. Vi kan heller ikke placere ansvaret for en sådan udtalelse hos den bulgarske energiminister Kovachev. Faktisk har der lydt forskellige meninger fra politiske kredse i Bulgarien i den offentlige debat, der løbende har fundet sted i mellemtiden om nedlukningen af atomkraftværket Kozloduy - altså af blok 1 til 4.
Efter de oplysninger, som Kommissionen har til rådighed, nævnte den bulgarske energiminister den 10. januar 2002 i en erklæring om nedlukningen af de fire reaktorer i Kozloduy 2008 og 2010 som tidspunkt for nedlukning af blok 3 og 4. Den bulgarske energiministers udtalelse vedrørte ikke blok 1 og 2.
Det forholder sig sådan, at vi i forbindelse med den aftale, som jeg forsøgte at indgå med den bulgarske regering i 1999, blev enige om nedlukning af blok 1 og 2 i 2002, altså i år, at vi indgår aftale med den bulgarske regering om nedlukning af blok 3 og 4 i forbindelse med revisionen af landets energistrategi, og at denne beslutning skal gennemføres før den oprindelige frist. Kommissionen har gjort det klart, at nedlukningen af blok 3 og 4 ifølge dens opfattelse skal ske senest i 2006. Men jeg må også klart understrege, at Bulgariens formelle beslutning i dette spørgsmål stadig ikke er taget. Det betyder, at vi ved forhandlingerne med Bulgarien naturligvis ikke kan afslutte energikapitlet, før vi får en endelig bindende dato for nedlukning af blok 3 og 4.
Aftalen, som jeg i sin tid forsøgte at indgå med den bulgarske regering, er en del af EU's fælles forhandlingsholdning i energikapitlet om Kozloduy. Derfor er det klart, at dette kapitel ikke kan afsluttes, hvis denne aftales indhold ikke er blevet opfyldt. For så vidt er det altså klart, og jeg gentager også på Kommissionens vegne, at det er en absolut ufravigelig betingelse for afslutningen af tiltrædelsesforhandlingerne med Republikken Bulgarien, at der sker en nedlukning af atomkraftværket Kozloduys blok 1 til 4 i overensstemmelse med den indgåede aftale.
Arbejdet med nedlukningen af blok 1 og 2 er begyndt, de passende administrative og tekniske forudsætninger er til stede. En international fond til finansiering af disse opgaver står parat, så jeg går ud fra, at det vil forløbe efter planen. Jeg deler ikke den bekymring, som et par personer har givet udtryk for, nemlig at nedlukningen af reaktorblok 1 til 4 vil medføre store økonomiske problemer, især store konkurrenceproblemer. Ifølge Kommissionens beregninger har Bulgarien en betragtelig overkapacitet i sin energiproduktion, og da man jo er ved at bygge et nyt og moderne atomkraftværk, bliver Bulgariens tab udlignet, og vi er overbeviste om, at problemerne så absolut er til at løse.
For at give en sammenfatning er der ikke den mindste smule, der tyder på, at Bulgarien vil nægte at opfylde de forpligtelser, der er indgået aftale om. Og jeg vil gerne udtrykkeligt understrege, at den bulgarske ministerpræsident ved vores sidste møde fuldt og fast bekræftede over for mig, at hans regering overholder de forpligtelser, som den tidligere regering har indgået aftale om.

Trakatellis
Mange tak for Deres svar, hr. kommissær, som fortæller os, at blok 1 og 2 lukkes ned i år, i 2002, og at arbejdet allerede er i gang. Ligeledes, at blok 3 og 4 lukkes ned senest i 2006, som det oprindeligt var aftalen, og som kommissionsformand Prodi har meddelt mig i en skrivelse, og som De selv har fremhævet flere gange.
Jeg vil gerne blive lidt ved emnet, da der hele tiden er usikkerhed om, hvorvidt der vil være tilstrækkelig energi, og jeg vil gerne vide, hvad De har gjort med hensyn til det fælles, forbundne driftssystem, hvormed der vil kunne ske en udveksling af energi, så der ikke er stater, som spørger, hvad der sker nu, hvor blok 1 til 4 på Kozloduy-kraftværket lukkes ned, og om vi kommer til at mangle energi.
Det andet, jeg gerne vil spørge om, drejer sig om et bulgarsk lån til forbedring af blok 5 og 6, så de bringes op på et vestligt sikkerhedsniveau. Hvad er der sket med hensyn til blok 5 og 6?

Verheugen
Hr. formand, for at undgå misforståelser må jeg endnu en gang klart understrege, at der endnu ikke foreligger et bindende tilsagn fra den bulgarske regering om nedlukning af blok 3 og 4 inden 2006. Der foreligger derimod en aftale om, at beslutningen om nedlukning af disse blokke skal træffes tidligere, end den bulgarske regering oprindeligt havde planlagt. Kommissionen sagde i dette kommuniké, at dens opfattelse er, at nedlukningen ikke skal ske senere end i 2006. Dette kræver stadig en formel notifikation fra den bulgarske regering, som dog sikkert vil komme. I øvrigt, hr. parlamentsmedlem, må jeg sige til Dem, at energiforsyningen i Bulgarien er den bulgarske regerings anliggende.
Heller ikke spørgsmålet om energieffektiviteten på Balkan og Bulgariens situation på energimarkedet er et anliggende, som umiddelbart falder ind under Kommissionens ansvarsområder. Jeg kan kun, som vi vurderer det, endnu en gang gentage, at der ikke vil blive energimangel i Bulgarien på grund af nedlukningen af blok 1 til 4, men at der derimod findes en stor overkapacitet.
Jeg giver Dem fuldstændig ret i, at det er absolut nødvendigt at give den bulgarske offentlighed præcis information om nødvendigheden i nedlukningen og præcis information om de ledsagende foranstaltninger, fordi store dele af den bulgarske offentlighed - og det er de sikkert udmærket klar over - faktisk ikke har nogen forståelse for dette krav fra det internationale samfund. Vi forholder os altid, som om det var en selvfølge, og jeg er derfor glad for, at De er kommet ind på det. Det overvejende flertal i den bulgarske befolkning finder det på ingen måder selvfølgeligt, at det vigtigste og største atomkraftværk i landet lukkes som følge af pres fra det internationale samfund.

Rübig
Hr. formand, ærede hr. kommissær, jeg kunne godt tænke mig at vide, hvilke tekniske standarder Kommissionen egentlig anvender som grundlag for beslutningen om, hvilke blokke der er farlige og skal nedlukkes?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, det har Kommissionen slet ikke gjort, og det kan den heller ikke gøre. Dette var en politisk betingelse, som medlemsstaterne stillede os for optagelsen af forhandlinger med Bulgarien. Denne politiske betingelse, som medlemsstaterne formulerede, tager udgangspunkt i en vurdering, som allerede blev foretaget af industrilandene i starten af 1990'erne, hvor der blev gennemført en undersøgelse af atomkraftværkernes sikkerhed i Østeuropa. I den forbindelse blev de atomkraftværker defineret, som efter de vestlige industrilandes opfattelse ikke kunne moderniseres til fornuftige priser. Jeg har i øjeblikket ikke kendskab til, hvilke standarder staterne anvendte dengang. Hvis det interesserer Dem, vil jeg dog gerne iværksætte de pågældende undersøgelser for Dem. Kommissionen har i denne forbindelse ikke iværksat nogen undersøgelse, den har derimod gjort det, som var dens politiske opgave, nemlig at opnå et resultat med den bulgarske regering om opfyldelsen af en politisk betingelse for optagelsen af forhandlinger.

Flemming
Hr. kommissær, jeg ønsker Dem tillykke med, at De altid får lov til at tage stilling til så strålende emner, først Temelin og siden Kozloduy. De må være meget glad. Må jeg spørge, hvad en sådan nedlukning koster. Hvad sker der med det forurenede materiale? Hvem betaler for det hele? Hvor lang tid tager sådan en nedlukning? Hvad sker der egentlig, hvis der inden 2006 sker en ulykke? Hvem betaler så? Hvem er ansvarlig for omkostningerne?
I tilslutning til Deres svar på hr. Rübigs spørgsmål vil jeg gerne spørge, om De ikke også mener, at det endnu en gang viser sig, hvor bydende nødvendigt det er, at vi har fælles europæiske standarder og ikke altid ved et slag på tasken fastsætter en eller anden dato for nedlukningen. Nu har vi sagt blok 3 og 4 i 2006. Burde man eventuelt ikke gøre det allerede i 2004 eller 2003? Hvad sker der egentlig, hvis der hænder noget i 2005?

Verheugen
Fru parlamentsmedlem, jeg er virkelig ked af det, men Kommissionen har ikke noget ansvar for atomkraftværkernes sikkerhedsstandarder noget sted i verden, heller ikke i Bulgarien. Selv om jeg kunne besvare Deres tekniske spørgsmål, måtte jeg ikke gøre det. Ansvaret for driften af atomkraftværket i Kozloduy og for alle dermed forbundne sikkerhedsproblemer og også for eventuelle fejl ligger udelukkende hos operatøren, altså i dette tilfælde hos Republikken Bulgarien.
Jeg må også klart understrege, at Kommissionen ikke er i stand til at tage noget ansvar, fordi vi heller ikke er i stand til at få nogen som helst indflydelse på, hvordan dette atomkraftværk drives. Jeg vil ikke personligt gøre mig til dommer over, hvor farligt eller ufarligt dette atomkraftværk er. Hvordan det hele fungerer i teknisk henseende, vil jeg gerne give Dem oplysninger om, så snart jeg selv får dem til rådighed. Vi må gå ud fra, at den tid, der bruges på at afslutte en sådan nedlukning af et atomkraftværk, ikke kan beregnes i år, men derimod i årtier. Det vil sige, at det i denne forbindelse drejer sig om en meget langvarig opgave, der under visse omstændigheder også vil resultere i meget langvarige forpligtelser eller belastninger, hvad angår Fællesskabets budget.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 38.
Jeg vil bede hr. Liikanen tage plads på forreste række.
Anden del Spørgsmål til hr. Liikanen

Formanden


Concepció Ferrer
Spørgsmål nr. 41 af (H-0054/02):
Om: Mere hensigtsmæssige bestemmelser om de små og mellemstore virksomheder Det indre marked udgør en særlig velegnet ramme for en vekselvirkning mellem de europæiske virksomheder. Der eksisterer dog fortsat betydelige barrierer for den fri udveksling af varer og tjenesteydelser, hvad der begrænser denne vekselvirkning.
Behovet for mere hensigtsmæssige bestemmelser, som blev fastslået på Det Europæiske Råds møde i Lissabon og i det europæiske charter om små og mellemstore virksomheder, forudsætter en opfølgning af dette spørgsmål. Hvilke foranstaltninger gennemfører Kommissionen på dette område?

Liikanen
Hr. formand, det indre marked har været til stor nytte for virksomhederne, men vi kan sagtens gøre mere. Fremgangen på dette felt følges op af Kommissionens tjenestestrategi for det indre marked fra november 1999. Kommissionen reviderer årligt strategien for det indre marked for at evaluere de opnåede resultater og komme med forslag til forbedringer. Den seneste evaluering blev foretaget i april. Den ene af målsætningerne er at fremme virksomhedernes arbejdsmiljø, og ved mange foranstaltninger i forbindelse med denne målsætning tages der særligt højde for assistance til de små og mellemstore virksomheder.
Kommissionen følger op på udviklingen af arbejdskrav til de små og mellemstore virksomheder, også ved hjælp af en årsrapport om SMV-sektoren i forbindelse med EU-beretningen. Beretningen for 2002 udkommer om ikke så længe, og den indeholder en evaluering af de foranstaltninger, som medlemsstaterne og Kommissionen har fået gennemført til fremme af SMV-sektoren. Ved konferencen den 23. februar i Aranjuez, Spanien, med deltagelse af de EU-ministre, der er ansvarlige for SMV-sektoren, rapporteredes om konklusionerne i beretningen for 2002, og de videregives til Det Europæiske Råd i Barcelona.
I denne fase kan jeg sige, at der er sket fremskridt. Dette gælder f.eks. inden for områderne med finansiering og udveksling af bedste praksis. Desuden blev der i december udnævnt en ambassadør til SMV-sektoren, hvis opgave er at fremme kommunikationen mellem SMV-sektoren og de organer, der repræsenterer dem. Han arbejder i hovedafdelingen for selvstændig virksomhed, og hans opgave er at fungere som kontaktperson i de sager, der f.eks. knytter sig til de små og mellemstore virksomheders muligheder for at få finansiering og drage nytte af innovationer, og i de sager, der vedrører konkurrenceevnen, forbedring af reguleringen af lov og standarder, gennemførelse af det indre marked og deltagelse i EU-programmer samt muligheder for forbedring af høringsproceduren.
I 2001 iværksatte Kommissionen kampagnen "SMV-sektoren ind i den digitale tidsalder", hvis formål er at gøre de små og mellemstore virksomheder bevidste om de muligheder, som informationsnet indeholder. For i år er der planlagt afholdt seks begivenheder i medlemsstaterne og en stor konference i Bruxelles.
Kommissionens aktiviteter til fremme af reguleringen af lov og standarder gør også fremskridt. Der er stillet forslag til fremme af situationen både i hvidbogen om den europæiske forvaltningsskik og i Laeken-erklæringen vedrørende forbedring og forenkling af lovgivningsmiljøet. Forslagene gælder hele levetiden for Fællesskabets reguleringer af lov og standarder. Aktuelt er bl.a. behovet for at effektivisere høringen af interessegrupper og det civile samfund, bedømmelse af Fællesskabets omkostninger og aktiviteter samt forenkling af de eksisterende love. Kommissionen stiller inden juni, efter at Fællesskabets institutioner og andre interessegrupper er hørt, et forslag til en enkel handlingsplan med henblik på forenkling og forbedring af lovgivningsmiljøet. Hovedafdelingen for selvstændig virksomhed deltager aktivt i udarbejdelsen af denne handlingsplan og drager nytte af de erfaringer, som man har fået fra vurderingssystemet om de påvirkninger, som virksomhederne rammes af, samt et prøveprojekt tilknyttet til dette. Konklusionerne fra projektet bliver færdige i løbet af februar.

Ferrer
Hr. kommissær, De svarede så fyldestgørende, at jeg næsten ikke har mere at spørge om. Jeg vil dog gerne bede Dem om hurtigst muligt at få vedtaget og gennemført de foranstaltninger, De omtalte, især forenklingen af lovgivningen.
Fine erklæringer, store ord og politikker er til fordel for de nuværende virksomheder, men det er altafgørende, at de, som - i en iværksætterånd, som vi jo vil fremme - ønsker at starte en ny virksomhed, ikke møder barrierer og vanskeligheder, som umuliggør det.
En anden ting, som er nødvendig for at skabe en effektiv politik, er, at man skal sikre, at oplysninger om Kommissionens aktioner når ud til de mindste virksomheder, en sektor, som virkelig har behov for disse.

Liikanen
Hr. formand, jeg er enig med det ærede parlamentsmedlem i, at ord er ord, det er først handlingerne, der tæller. Når vores rapport om en grundbog til SMV-sektoren udkommer i denne uge, vil den vise et billede af, hvad der er gjort i medlemsstaterne. Det er meget vigtigt for Kommissionen, at vi i løbet af i år er i stand til at stille et forslag om en grundig analyse af indvirkninger af alle nye lovforslag, så vi ved, hvilke reelle omkostninger virksomhederne pålægges, og at vi altid overvejer, hvordan den mest enkle løsning vil være. Jeg er parat til også mere detaljeret at vende tilbage til denne sag sammen med det ærede parlamentsmedlem. Men jeg er enig i, at handlingerne er vigtigst, ord rækker kun i meget kort tid.

Harbour
Jeg vil gerne komme ind på kommissærens sidste svar, og det glæder mig meget, at han taler om en grundig vurdering af lovgivningens konsekvenser. Jeg vil gerne sige til ham, at de konsekvensanalyser, vi for tiden modtager i forbindelse med Kommissionens forslag, i mange tilfælde ikke er grundigt udført. De ser ikke på de fulde konsekvenser, og de er ikke nødvendigvis uafhængige.
Kan han give mig ret i, at det er meget vigtigt at have en interinstitutionel ordning for uafhængige konsekvensanalyser, således at forslagene, når de kommer gennem Parlamentet, og kollegerne lægger ekstra byrder på erhvervslivet, er ordentligt budgetteret? Og kan han også give mig ret i, at de, når Rådet tilføjer bestemmelser til Kommissionens forslag i den fælles holdning, også bør ledsages af et ordentligt budget? Er han ikke enig med mig i, at dette er den form for dristige forslag, vi ønsker at se? Jeg må sige, at de forslag, vi hidtil har set fra Kommissionen om vurdering af lovgivningens konsekvenser er alt for forknytte.

Liikanen
Jeg er enig med hr. Harbour i, at der er meget, der kan forbedres, når det gælder konsekvensanalyser. Derfor iværksatte jeg, da jeg tiltrådte, et projekt, der skal skabe mere solide metoder for erhvervskonsekvensanalyser. Resultaterne af dette arbejde vil være klar i februar.
Ud over dette foreslog Kommissionen på topmødet i Göteborg, at der var behov for bæredygtige konsekvensanalyser, hvilket betyder konsekvensanalyser, der omfatter økonomiske, sociale og miljømæssige faktorer. Dette arbejde skrider nu frem i Kommissionen og ledes af generalsekretæren.
Jeg er fuldt ud enig i, at vi må have forudsigelige, accepterede metoder, så enhver kan vurdere, hvordan vi er kommet frem til disse konklusioner. Kommissionen er rede til at indlede debatten om disse spørgsmål og stille op i de respektive udvalg, f.eks. for at drøfte, hvad vi har fundet ud af i vores erhvervskonsekvensanalyser. Kommissionen påskønner betydningen af både erhvervskonsekvensanalyser og bæredygtige konsekvensanalyser og behovet for at nå dem hurtigt.
For det andet betyder det naturligvis ikke, at der ikke vil blive truffet foranstaltninger, hvis der påløber omkostninger, men vi må i det mindste forsøge at vurdere omkostningerne ærligt og redeligt og derefter træffe en oplyst afgørelse.

Formanden
Hr. Crowley, De kom netop i rette tid til at få ordet. Vil De stille deres spørgsmål så kommissæren kan svare.
Spørgsmål nr. 40 af Brian Crowley (H-0025/02):
Om: Forbedring af erhvervsmiljøet i 2002 og skabelse af et inklusivt e-samfund
Vil Kommissionen gøre rede for sine forslag for 2002 med henblik på at forbedre erhvervsmiljøet, herunder for små og meget små virksomheder, samt angive sin tidsplan for fremsættelse af de lovede nye initiativer, der skal konsolidere overgangen til et inklusivt "e-samfund"?

Liikanen
Europa-Kommissionen vil om en uge offentliggøre den årlige gennemførelsesrapport om det europæiske charter om små virksomheder.
Gennem den årlige rapport overvåger vi fremskridt i erhvervsmiljøet for små virksomheder.
2002-rapporten evaluerer aktioner indberettet af medlemsstaterne og Kommissionen til fordel for små virksomheder. Rapportens konklusioner vil blive præsenteret for konferencen for europæiske ministre med ansvar for SMV-politikker den 23. februar og blive forelagt for Det Europæiske Råd.
Som jeg allerede har sagt, viser rapporten tegn på et øget politisk engagement, og der er gjort store fremskridt inden for området adgang til finansiering. Der er også gjort fremskridt med udvekslinger af god praksis såsom reducering af papirnusseriet i forbindelse med oprettelse af ny virksomheder.
Hvad angår de små og mellemstore virksomheders bestræbelser på at tilpasse deres forretningspraksis til den globale videnbaserede økonomi, iværksatte Kommissionen sidste år initiativet vedrørende hjælp til digitalisering af små og mellemstore virksomheder (GoDigital), som en del af e-Europe-handlingsplanen. I nogle lande fik denne rapport en meget positiv modtagelse. Vi afholder kampagner i alle europæiske lande lige nu.
Inden udgangen af 2002 vil der blive oprettet en portal, der skal forsyne SMV med juridisk information, vejledning og rådgivning.
Kommissionen har også netop i dag vedtaget en meddelelse om benchmarkingrapporten om e-Europe, hvor man kan følge, hvordan SMV bliver opkoblet, og hvor bredt de anvender e-handel.
Denne meddelelse fra Kommissionen fremhæver nye udfordringer med hensyn til brugen af internettet: Det er nødvendigt med bredbåndsforbindelser for at stimulere til nye tjenesteydelser. Skolerne er opkoblet, men internettet er endnu ikke en tilstrækkelig del af den pædagogiske proces. Forvaltninger, der er gået på nettet, må bevæge sig henimod fuldstændige elektroniske transaktioner. Indikatorerne omfatter bl.a. internettets gennemslagskraft i erhvervslivet og procentandelen af virksomheder, der sælger online.
Selv om der er gjort gode fremskridt, så har det ikke været så nemt at finde kunder inden for e-handel som forventet. Dette bekræfter relevansen af aktioner som GoDigital, men angiver også det presserende behov for at identificere hindringerne for e-handel især for små virksomheder og forbrugere. e-Europe bør fortsættes også efter 2002 og flytte sit fokus til effektiv brug og adgang for alle borgere og virksomheder til internettet.
Meddelelsen om e-økonomiens indvirkning på europæisk erhvervsliv indeholder forslag om at uddybe samarbejdet med alle relevante interessenter med henblik på at udvikle en dagsorden for maksimering af de fordele, som e-økonomien tilbyder de europæiske virksomheder, under hensyntagen til de små og mellemstore virksomheder. Rådet (industri) gav sin tilslutning til dette forslag i december 2001 og opfordrede Kommissionen og medlemsstaterne til at intensivere debatten om e-økonomi.
Det spanske formandskab har besluttet at indlede en politisk debat med medlemsstaterne for at nå til enighed om fremtidige prioriteter for fremme af e-økonomien i Europa og behandle dette emne ved mødet i Rådet (industri) i begyndelsen af juni.
I dette øjemed vil det være nødvendigt at identificere politiske ændringer på nationalt og europæisk plan med henblik på at tilpasse sig e-økonomiens behov. Disse aktiviteter vil blive udviklet i et tæt samarbejde med overvejelserne og det forberedende arbejde vedrørende e-Europe-handlingsplanens fremtid.

Paasilinna
Hr. formand, hr. kommissær, dette projekt med et elektronisk Europa løb ind i store vanskeligheder, da man begyndte at afholde frekvensauktioner. Det har medført konkurser, som man ikke har set enden på endnu, og arbejdsløshed. Hvad har De tænkt Dem at gøre for at undgå, at den slags sker fremover, det vil sige undgå at enkelte medlemsstater i strid med eEurope-projektets generelle hensigter indkasserer penge - og derved fører branchen ind i en gevaldig skævvridning - og andre gør det ikke?

Liikanen
Hr. formand, i december i fjor blev der - takket være en hurtig reaktion fra Europa-Parlamentet - vedtaget en ny lovgivning om al elektronisk kommunikation. For første gang indeholder den også et retsgrundlag for frekvenserne. På basis af den skabes der nu følgende organer: en komité, der skal overveje de langsigtede projekter, og en arbejdsgruppe, der skal overveje den eksisterende administration. Når vi har fælles retsgrundlag og fælles organer, er det muligt på forhånd at overveje fælles mål og koordinere forholdsregler. Dette er selvfølgelig ikke en garanti for, at alle til sidst vil ende med at vælge den samme fremgangsmåde, men jeg håber, at vi i de mindste sammen kan indgå en aftale om åbne og gennemsigtige fremgangsmåder, og at spillereglerne er kendt af alle, før den første stat påbegynder at uddele frekvenser. Markederne kan agere mere fornuftigt, når de i det mindste er klar over, hvordan man skrider frem andre steder i Europa. Jeg tror, at den form for svikmølle, som vi havde sidst, ikke vil gentage sig, men man kan ikke altid sikre sig, at alt går fornuftigt til.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 42.

Malcolm Harbour
Spørgsmål nr. 43 af (H-0042/02):
Om: Initiativet eEurope 2002 Det spanske formandskab konstaterer i sit offentliggjorte arbejdsprogram, at det er nødvendigt at genindlede initiativet eEurope 2002 med nye målsætninger. Kan Kommissionen forklare, hvorfor en strategi, der blev indledt for kun to år siden, nu nødvendigvis må genindledes? Kan Kommissionen angive, hvorfor den oprindelige strategi slog fejl, og kan den optegne de målsætninger, den har sat for den nye strategi?

Liikanen
Jeg vil først takke hr. Harbour for at holde e-Europe højt på den europæiske dagsorden.
Når vi ser tilbage på 2000, kan vi se, at e-Europe-handlingsplanen virkelig har omskrevet den europæiske politiske dagsorden. Det var idéen at sætte klare mål for EU og medlemsstaterne, klare frister og så følge op på det. Har denne idé virket? Det mener jeg, at den har. Se blot på telekommunikationspakken og afskaffelsen af bundtning på abonnentlinjerne for blot at nævne et par eksempler. Vi ville aldrig have været i stand til at forestille os sådanne hurtige procedurer, hvis der ikke var blevet givet høj prioritet til informationssamfundet.
Internetdækningen er blevet større. Den var 18% i marts 2000 og 38% i december 2001 - det vil sige mere end en fordobling. Næsten 90% af alle skoler er nu opkoblet til internettet. I dag har 90% af alle europæiske virksomheder internetadgang. Vi har nu det hurtigste forskningsnet i verden. Man er nu godt på vej mod at gøre fremskridt med den digitale forvaltning. Et helhedsoverblik over situationen er nu tilgængeligt. Det blev accepteret i Kommissionen i dag. Det er mig en glæde at videregive det til medlemmerne af Europa-Parlamentet.
Hvad er så de nye udfordringer? For det første er internetdækningen øget voldsomt, men den er stadig ulige fordelt i Europa. Uddannelsesinstitutionerne er i meget udbredt grad opkoblet, men antallet af elever pr. online-pc varierer i meget høj grad. Vi må have flere pc'er pr. elev på skolerne.
Selv om virksomhederne i stadig højere grad er opkoblet, er der først ved at komme gang i omstruktureringen af handelspraksisen. Den elektroniske handel direkte fra virksomhed til forbruger er stadig temmelig beskeden.
De offentlige forvaltninger har entusiastisk påbegyndt deres digitalisering. Normalt er det et spørgsmål om at præsentere aktiviteter på deres websteder. Reel interaktivitet er stadig sjælden. Al interaktiv virksomhed giver borgerne bedre tjenesteydelser og øger den offentlige sektors produktivitet.
Kommissionen er ikke færdig med sine aktioner, for teknologien udvikler sig hurtigt. Bredbåndsinternet er nu et reelt valg. Bredbånd er den vigtigste fysiske infrastruktur i vidensamfundet. Uden bredbånd kan vi ikke i fuld grad nå de mål, der blev fastsat i Lissabon.
Andre lande har allerede truffet deres beslutning for bredbånd. I Kommissionens rapport til topmødet i Barcelona kunne man læse, at bredbåndsbaseret internetadgang bliver en nøglefaktor, for at økonomiens ydeevne kan forbedres. Bredbåndsnet kommer til at danne rygraden i et stadig mere sammenknyttet og integreret samfund. e-Europe bør fortsættes efter 2002 og flytte sit fokus mere mod effektiv brug af og adgang til internettet.
Kommissionen er særlig tilfreds med, at det spanske formandskab er enig i denne analyse og har sat igangsættelsen af e-Europe 2005-handlingsplanen på sin dagsorden. Den første drøftelse om en eventuel ny handlingsplan vil finde sted ved det uformelle møde i Rådet (telekommunikation) i Vitoria i Spanien den 22. og 23. februar 2002. Kommissionen er også rede til at indgå i en prodialog med de relevante udvalg i Europa-Parlamentet.

Harbour
Jeg vil gerne takke kommissæren for et grundigt svar, og jeg bemærker mig, at to af de centrale resultater er nogle, som Parlamentet har presset meget stærkt på for at få gennemført. Min bekymring går imidlertid ikke på det arbejde, han har gjort - det vil jeg rose ham meget for - men snarere på f.eks. de forsinkelser og problemer, som medlemsstaterne oplever med gennemførelsen af e-handelsdirektivet, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet med høj fart. På samme måde ser jeg, hvad angår ophavsret i informationssamfundet - som er et andet grundlæggende programpunkt i lovgivningen, som han ikke nævner - at der fortsat drøftes nye idéer om nye afgifter på disketter og andre spørgsmål, som i bund og grund vil bremse e-samfundets udvikling.
Deler han min store bekymring over, at medlemsstaterne ikke nær nok synes at tage de grundlæggende principper seriøst, som han gjorde rede for, og vil han give os en angivelse af, om han vil give frit løb for dem ved de kommende møder? Vil Kommissionen offentliggøre evalueringsrapporter om disse spørgsmål, således at vi her i Parlamentet kan lægge lidt politisk pres på medlemsstaterne for at få dem til at komme videre med det?

Liikanen
De to direktiver om elektronisk handel og ophavsret er yderst vigtige. Det er Kommissionens pligt at sikre, at medlemsstaterne omsætter dem til deres nationale lovgivning. De henhører begge under min kollega, hr. Bolkesteins, ressortområde, men vi samarbejder her, og jeg er rede til at kontakte ham efter spørgetiden.
Hvad ophavsretten angår, vil Kommissionen arrangere en workshop inden for de næste par uger om teknologier til forvaltning af digitale rettigheder. Når indhold sælges online, er det meget vigtigt at garantere et system, hvor indehaveren af ophavsretten kan modtage patent- eller licensafgifter for sin produktion. Nye teknologier som digital rettighedsforvaltning er nyttige i denne forbindelse.
Det er mit personlige ønske, at denne teknologi vil kunne føre til mere målrettede metoder til at få en ordentlig indtægt til indehavere af ophavsrettigheder, således at medlemsstaterne ikke vil behøve at skride til meget brede løsninger uden specifikke mål såsom copyrightafgift.
Endelig hvad medlemsstaternes opfølgning angår, er der ofte et problem, idet fremskridtene kommer lidt efter lidt, og der er ikke nogen tilstrækkeligt stærk koordinering i medlemsstaterne til at garantere, at der bliver gjort fremskridt på alle områder. Det vil være et af de spørgsmål, vi vil rejse ved det næste uformelle møde i Rådet, og vi vil videregive denne udfordring til Det Europæiske Råd i Barcelona.

Paasilinna
Hr. formand, hr. kommissær, hvad har Kommissionen tænkt sig at gøre ved det problem, at der er en risiko for, at den digitale kløft vokser, for det drejer sig om mennesker, der også økonomisk set er fattige? For det andet er udnyttelsesgraden af internetforbindelser her i Europa lav. Hvad har Kommissionen tænkt sig at gøre ved det? For det tredje er indholdsudviklingen her i Europa også langsom. Den udgør imidlertid en nøgle til en bredere aktivitet, hvad angår eEurope. Hvordan har De tænkt Dem at gribe dette an?

Liikanen
Alle disse spørgsmål er yderst vigtige. Jeg har blot nogle få bemærkninger.
Skolerne er velegnede til at bygge bro over den digitale kløft. Gennem dem kan vi garantere uddannelse til alle. I Europa har vi stadig enhedsskolesystemer. Vi kan garantere færdigheder for alle. Når internettet kommer til hjemmene via børn, kan vi undgå kløften fra starten af. Men vi må også se på de ældre aldersgrupper. Her yder den offentlige sektors samlede indsats på uddannelsesområdet, offentligt tilgængelige terminaler, som kan være drevet af lokale myndigheder, posthuse og den private sektor, en yderst vigtig opbakning. Her håber jeg, at alle medlemsstater vil træffe aktive foranstaltninger.
Hvad angår brugen, er vi nu i færd med at drøfte enhedssatser generelt. I USA forklares større brug ofte med, at der er flere enhedssatstilbud på markedet, ikke kun for bredbånd, men også for smalbånd. Vi er ikke nået frem til en endelig konklusion på dette, men spørgsmålet er ved at blive rejst nu, eftersom vi har set en mindskelse af efterspørgslen efter bredbånd i form af ASDL og kabel. Skulle det være en løsning? Jeg vil svare på dette, når vi har arbejdet mere med sagen internt.
Hvad indholdet angår, er det sådan, at hvis det ikke findes på ens eget modersmål, vil det ikke være internettet for alle. Kommissionen er nu ved at gennemføre sit program, eContent, som koncentrerer sig om flersprogede og flerkulturelle platforme inden for indholdsområdet. Det sammenfører forskellige operatører fra forskellige medlemsstater. Der har været en kæmpemæssig interesse i det, og det klarer sig fint.
Programmet for informationssamfundsteknologier er ved at flytte sin opmærksomhed mod applikationer. I fremtiden vil brugeren være i centrum. Vi har ofte sat teknologien i centrum, men vi skal nu sætte brugeren i centrum i stedet for. Brugerne leder ikke efter teknologi, men efter indhold, tjenesteydelser og applikationer. Derfor er forskningens opmærksomhed ved at flytte i denne retning. Kommissionen støtter disse bestræbelser.

Rübig
Hr. formand, prisen på UMTS-licenserne er steget meget. Hvordan vil det nu påvirke de digitale licenser til fjernsynet? Jeg mener, at der netop via disse initiativer, som også omfatter meget store investeringer, er skabt nye arbejdspladser. Hvordan vurderer De egentlig udviklingen i risikokapitalen for dette område?

Liikanen
Hvis jeg skal være helt ærlig, hr. Rübig, så var sidste år ikke noget let år for markedet for risikovillig kapital. Risikokapitalmarkedet udviklede sig meget voldsomt i 2000, hvorefter vi oplevede vanskelighederne, og det brød sammen. På EU-plan investerede De Europæiske Investeringsfonde i venturekapitalfonde i forskellige medlemsstater. Disse investeringer var godt timede på grund af den manglende venturefinansiering. Vi har også brugt Fællesskabets budgetmidler, hvor en del af bevillingerne fra det flerårige program blev overført til investeringsfondene.
Via denne indsats har den offentlige sektor spillet sin rolle. Samtidig er det meget vigtigt at færdiggøre lovgivningen om et ægte indre marked for finansielle tjenesteydelser og risikokapital. I denne henseende håber vi, at de løsninger, der følger af Lamfalussy-rapporten, vil være meget nyttige.
I dag så jeg nogle gode nyheder på internettet. Nogle nye projektrunder for trådløse applikationer er tilendebragt. Måske er det værste overstået, men markedet er stadig stramt i forhold til tidligere. Så der vil blive brug for alle sådanne foranstaltninger, et aktivt finansmarked og offentlige støtteforanstaltninger, hvis der er et markedssvigt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær, for Deres samarbejde.
Spørgsmål til Anna Diamantopoulou

Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 44 af (H-0951/01):
Om: Henstillinger fra Kommissionen vedrørende Grækenlands beskæftigelsespolitik Kommissionens henstillinger til Grækenland vedrørende gennemførelsen af politikker til fordel for beskæftigelsen har næsten ikke ændret sig siden 1998. Grækenland kritiseres for sin ringe beskæftigelsesprocent og sin høje arbejdsløshed blandt unge og kvinder, og Kommissionens forslag til henstillinger for 2002 (KOM(2001) 0512/endel.) har stadigvæk samme karakter. Desuden erklærede den græske arbejdsminister for nylig, at Grækenland ikke kunne opnå beskæftigelsestal, der var på højde med Lissabon- og Stockholm-målene. Kan Kommissionen oplyse, om Lissabon- og Stockholm-målene er bindende for medlemsstaterne, og om de mål, som Grækenland fastsatte i forbindelse med foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløsheden, som finansieres under anden fællesskabsstøtteramme, er blevet nået? Hvis nej, hvorfor ikke?

Diamantopoulou
Hr. Alavanos' spørgsmål drejer sig om Lissabon-målene og Grækenlands muligheder for at nå disse mål. For det første må jeg gøre opmærksom på, at det mål om fuld beskæftigelse, som blev sat i Lissabon, er en politisk forpligtelse, som statslederne har indgået, og der er ikke tale om en retligt bindende forpligtelse. En politisk forpligtelse har dog også stor betydning, og denne forpligtelse har dannet grundlag for de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen, der er udarbejdet og fremlagt.
I Grækenland afsluttedes den anden fællesskabsstøtteramme, som har været gældende de sidste fem år, i december 2001, og vi har således ikke fået en fuld evaluering af denne. Det står dog klart, at der under den anden fællesskabsstøtteramme er gennemført reformer af arbejdsmarkedet og etableret strukturer og mekanismer, som vedrører uddannelse og aktiveringspolitikker for at fremme beskæftigelsen. Dér, hvor der er problemer, er i forbindelse med arbejdsformidlingerne, hvor der blev påbegyndt en reform i slutningen af den anden fællesskabsstøtteramme.
Hvad angår den tredje fællesskabsstøtteramme, er Grækenland en af de få medlemsstater, som har opstillet kvantitative nationale målsætninger i den nationale handlingsplan, og landet har meddelt, at målet er 61,5% i 2005. Den tredje fællesskabsstøtteramme stiller et temmelig stort beløb til rådighed til at støtte aktiveringspolitikker og til reformer. Der er tale om 2,9 billioner drakmer. Gennemførelsen af den tredje fællesskabsstøtteramme er en stor udfordring, hvor Grækenland skal iværksætte de nødvendige mekanismer for beskæftigelsespolitikkerne som f.eks. individuelle handlingsplaner, hvilket betyder, at det græske OAED skal gennemgå en total omstrukturering, og at de faglige uddannelsessystemer skal fungere mere effektivt, idet de skal knyttes direkte sammen med de regionale udviklingsmålsætninger.
Kommissionen har et tæt samarbejde med alle medlemsstaterne, og som De ved, gentager den hvert år retningslinjerne, så medlemsstaterne kan tage højde for de europæiske aftaler om gennemførelsen af beskæftigelsespolitikker.

Alavanos
Fru kommissær, jeg ved, at De støtter engelsk som vores officielle sprog, så jeg vil stille spørgsmålet på engelsk. Jeg har tilfældigvis Eurostats arbejdsmarkedsstatistik liggende foran mig. Den samlede ledighed i EU var i 1990 7,7%, og i 2000 var den 8,4%. I 1990 var ledigheden i Grækenland 6,3%, det vil sige mindre end i Fællesskabet. I 2000 var den 11,1%, den næsthøjeste ledighedsprocent efter Spanien. I 1990 var ledigheden i Irland 13,1%, i 2000 var den 4,4%. Irland og Grækenland er begge samhørighedslande. Hvordan forklarer De det, og hvor kritisk vil De se på den græske regerings foranstaltninger i løbet af den anden fællesskabsstøtteramme?

Diamantopoulou
Først vil jeg gerne sige tak for Deres støtte. Jeg er sikker på, at et progressivt menneske som Dem og med Deres erfaringer er enig i, at engelsk er meget vigtigt, også vigtigt at lære i Grækenland. Hvad angår de tal, De har givet mig, er en analyse af arbejdsløshedsstrukturen i Grækenland vigtig. Beskæftigelsesprocenten for mænd er nøjagtig den samme som gennemsnittet for de europæiske lande, mens der er en usædvanligt stor forskel i beskæftigelsesprocenten for kvinder, som er 40%, hvor fællesskabsgennemsnittet er 56%.
Der er også et alvorligt ungdomsarbejdsløshedsproblem. Også her er ungdomsarbejdsløsheden i Grækenland langt større end i de øvrige lande, nemlig 29%, hvilket især skyldes, at de former for deltidsbeskæftigelse, som vi finder i temmelig mange lande, tælles med som almindelige arbejdspladser, også i det land, De omtalte.
Det, som den græske regering ifølge Kommissionens henstillinger bør gøre, er at lægge større vægt på de politikker, der vedrører kvinder og unge, og på politikker for ældre arbejdstagere, for også de ældre arbejdstageres deltagelse på arbejdsmarkedet er meget lille.
Dette er de tre grundlæggende beskæftigelsespolitiske problemer, og det er omkring disse, at den græske regering har koncentreret sin indsats i henhold til den nationale handlingsplan, som den har forelagt. Kommissionen vil fortsætte med at komme med henstillinger, som den gjorde sidste år i september og vil gøre igen i september i år, om de punkter, hvor der ikke er sket de politiske fremskridt, som den græske regering har forpligtet sig til.

Formanden


Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 45 af (H-0008/02):
Om: Beskæftigelsen i Grækenland Ifølge henstilling med henblik på Rådets henstilling (KOM(2001) 0512/endel.) om gennemførelse af medlemsstaternes beskæftigelsespolitik er erhvervsfrekvenserne for Grækenland fortsat blandt de laveste i EU, mens arbejdsløsheden har stabiliseret sig på 11%, hvilket er en del over EU-gennemsnittet. Disse tal viser, at det græske arbejdsmarked kæmper med strukturelle problemer, hvilket også fremgår af de strukturelle indikatorer i Kommissionens meddelelse. Ifølge denne meddelelse er de græske tal for virksomheders udgifter til F&U, adgangen til internet, livslang uddannelse og det offentliges udgifter til undervisning de laveste i EU.
Kan Kommissionen oplyse, om Grækenland efter Rådets henstilling og henstilling fra Kommissionen har indledt særlige aktioner og initiativer inden for ovennævnte områder med henblik på at fremme beskæftigelsen og forbedre sin placering?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne starte med de tabeller med indikatorer, som Kommissionen har fremlagt i sin seneste meddelelse, der skal behandles i Barcelona. Som medlemmet nævner i sit spørgsmål, ligger Grækenlands indikatorer inden for områder som virksomhedernes udgifter til forskning og udvikling, internetadgang, livslang læring og offentlige udgifter til uddannelse lavt i forhold til andre medlemsstater.
Jeg vil dog gerne gøre opmærksom på, hvilken tankegang der ligger bag Kommissionens årlige offentliggørelse af disse indikatorer. Der er ikke blot tale om en sammenligning af situationen i medlemslandene, som ikke altid har de samme referencepunkter. Vi vil først og fremmest se, hvilke fremskridt medlemsstaterne gør fra det ene år til det andet. Jeg kan således oplyse Dem om indikatoren vedrørende internetadgang, at den i Grækenland var 4,5% sidste år og i år ligger på 11%.
Dette er hovedsageligt målene for de operationelle programmer for 2000-2006. Der er således operationelle programmer, der vedrører uddannelsessystemerne, erhvervsuddannelse, fremme af livslang læring, informationssamfundet og udbredelsen af dette til såvel den offentlige administration som virksomhederne. Her ligger også en af de store udfordringer for den græske regerings nationale handlingsplan, men også for fællesskabsstøtterammen. Der må siges at blive stillet anselige fællesskabsmidler til rådighed gennem disse programmer, men det er ikke tilstrækkeligt. Der er behov for betydelige nationale midler og et akut behov for meget effektive politikker, navnlig vedrørende informationssamfundet, så der kan ske en væsentlig forbedring af disse indikatorer næste år.

Papayannakis
Tak, fru kommissær, og jeg giver Dem helt ret. Det, der måles, er fremgangen fra det ene år til det andet, og i denne forbindelse vil jeg gerne stille Dem følgende spørgsmål: De nævnte internettet - er der sket forbedringer med de andre indikatorer? For det andet vedrørende den tredje fællesskabsstøtteramme, som indeholder de mange midler, De nævnte. Er nogen af disse midler brugt? Vi befinder os næsten ved slutningen af det andet år. For det tredje vil jeg stille et spørgsmål, som jeg bliver ved med at gentage, da jeg efter mange år endnu ikke har fået noget svar. Har man nogensinde målt - og jeg mener ikke for et år eller to år siden, for det er ikke muligt, men lad os sige for fem år siden - hvor mange arbejdspladser der er blevet skabt ved hjælp af de bevillinger, som er afsat inden for dette tiltag i et bestemt tidsrum, så vi ved noget om effektiviteten?

Diamantopoulou
Grunden til, at jeg nævnte netop den indikator, er, at der er en stor forskel. Der er således tale om en udvikling svarende til 150%. Der er også sket en forøgelse af udgifterne til uddannelse, til forskning og til teknologi, mens der er andre indikatorer, som er uforandrede.
Hvad angår Deres spørgsmål om den tredje fællesskabsstøtteramme, er de første udbetalinger blevet underskrevet, og hvis jeg ikke tager fejl, er der tale om ca. 10%, og med hensyn til et tal for arbejdspladser i forbindelse med den anden fællesskabsstøtteramme, vil jeg ikke mene, det er muligt at give nøjagtige tal, da disse vil være kunstige.
Hvad mener jeg så med det? Der er de arbejdspladser, som er blevet skabt direkte som følge af de græske programmer, stages, og så er der de arbejdspladser, som er skabt indirekte som følge af erhvervsuddannelse og forbindelsen til de lokale udviklingsmidler på det offentlige eller det private område. De arbejdspladser, der skabes efter uddannelse, optælles imidlertid ikke, da OAED ikke har mulighed for at komme med tal for resultater af uddannelse, og dette er et af de væsentlige elementer, som man ønsker skal indgå i den tredje fællesskabsstøtteramme, så der kan foretages en overvågning.

Formanden


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Spørgsmål nr. 46 af (H-0035/02):
Om: Sort arbejde i Grækenland I 1998 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om sort arbejde med det formål at indlede en dialog mellem medlemsstaterne med henblik på at bekæmpe sort arbejde, som ifølge oplysningerne dengang udgjorde ca. 15% af Fællesskabets samlede BNP, og i Grækenland og Italien blev anslået til over 20% af BNP.
Af recente undersøgelser fra de græske myndigheder og andre disponible tal fremgår det, at 10,5% af virksomhederne ikke er registreret hos den offentlige syge- og pensionssikring IKA, og at procentsatsen af ikke-registrerede arbejdstagere svinger mellem 21 og 30%, hvilket bl.a. påfører statsbudgettet og navnlig forsikringsfonden et tab på mange milliarder euro.
Hvilke tilsagn har medlemsstaterne givet som resultat af den dialog, som blev indledt i 1998? Hvilke fremskridt er der gjort? Hvilke forpligtelser har Grækenland indgået, og hvilke anbefalinger er der givet? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe inden for rammerne af de kvalitative mål for beskæftigelsen og den åbne koordineringsmetode for at sikre forsikringsordningernes levedygtighed?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne sige til det ærede medlem, at Europa-Kommissionen deler hendes bekymring med hensyn til følgerne af ulovlig indvandring. Følger i form af tab af skatteindtægter, følger for arbejdsmarkedet og følger for pensionsordningen.
Med hensyn til de retningslinjer, som Kommissionen udsendte i 2001 vedrørende 2002, opfordres medlemsstaterne til at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af sort arbejde og til at tilskynde til legalisering af arbejdet via en række forskellige foranstaltninger, lovforanstaltninger, incitamenter, reform af skattesystemet, løntillæg, samarbejde med arbejdsmarkedets parter og særlige projekter vedrørende arbejdsmarkedets parters indbyrdes forhold, forholdet mellem arbejdsgivere og arbejdstagere.
Jeg kan fortælle, at Grækenlands respons er meget lovende for fremtiden. De græske myndigheder har iværksat en række aktiviteter, som navnlig vedrører arbejdstilsyn. Den kontrol, som udføres af tilsynet og af forskellige forsikringsfondes kontrolinstanser, er blevet skærpet, og ifølge de oplysninger, vi har fået, kommer der 120 flere arbejdsinspektører på arbejdsmarkedet. Den græske regering har desuden i den nationale handlingsplan forpligtet sig til en række andre foranstaltninger, som har med løntillæg at gøre, samt incitamenter til at opgive den lavtlønnede arbejdskraft. Resultaterne af disse tiltag vil vi imidlertid først få at se senere, når de er blevet gennemført.
Kommissionen fremlægger den 26. februar en undersøgelse, som blev indledt efter den meddelelse i 1998, De omtalte, og eksperter fra alle landene deltager i dette møde og i fremlæggelsen af undersøgelsen, hvor de vil omtale de fremgangsmåder med hensyn til sort arbejde, som har givet væsentlige resultater i nogle lande. Hvad angår konsekvenserne for pensionsordningerne, må jeg understrege, at en af de parametre, som har indflydelse på, om man kan løse problemerne med pensionsfondenes levedygtighed, er øget beskæftigelse. Dog ikke en hvilken som helst stigning i beskæftigelsen, men en øget beskæftigelse, som ledsages af en tilsvarende indbetaling af skatter og forsikringsbidrag som foreskrevet af loven. Kun herved kan der komme et væsentligt bidrag til fondene, som også vil hjælpe betydeligt på deres finansielle stabilitet.
I overensstemmelse med den åbne koordineringsmetode, som er taget i anvendelse mellem medlemsstaterne, er der som sagt ingen retlige forpligtelser for medlemsstaterne. Der er politiske forpligtelser, og landene vil i september 2002 fremlægge planen for en reform af deres pensionsordninger og de økonomiske og sociale konsekvenser heraf.

Kratsa-Tsagaropoulou
Tak for Deres svar, fru kommissær. Jeg deler ikke Deres optimistiske syn med hensyn til fremskridtene, da vi kan se, at der ikke sker fremskridt i Grækenland og i Italien - jeg nævner specielt Grækenland, fordi det er mit eget land. Der er tale om 25%, udelukkende udlændinge, som ikke er registrerede, og der er ikke engang en forklaring på denne massive tilstrømning til vores land af bl.a. ufaglært fremmed arbejdskraft.
Tror De virkelig, at de ambitiøse mål, som Europa-Kommissionen har sat, kan realiseres under disse omstændigheder, eller bør De ty til andre midler ud over den politiske forpligtelse, som landene bør have for at kunne gå videre? Konsekvenserne vedrører jo ikke kun pensionen, men også den frie konkurrence og naturligvis arbejdstagernes beskyttelse, for dette her er ikke kvalitetsarbejdspladser. Jeg spørger helt ærligt: Føler De, at de midler, De har til rådighed på nuværende tidspunkt, er tilstrækkelige til at bekæmpe dette fænomen med dets mange forskellige konsekvenser?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at Kommissionen ikke er nogen overstat og ikke kan bedømme politikker, som er absolut nationale, og hvor de enkelte medlemsstater træffer de konkrete foranstaltninger, som de vurderer bør træffes. Det, der foregår på europæisk plan, også inden for det område, vi behandler her, er et samarbejde mellem medlemsstaterne via retningslinjer, hvor spørgsmålet vedrørende sort arbejde prioriteres højt, og vi må naturligvis sige, at der også er sket nogle fremskridt i lande som Italien, som har haft store problemer. Der er sket fremskridt ved hjælp af en institutionel ramme for øgede incitamenter til at angive arbejdskraft, men også for integrering af indvandrere.
Min vurdering af den græske regerings foranstaltninger - derfor var jeg forsigtig og sagde, at landets respons var meget lovende, idet der er en række institutionelle foranstaltninger under udvikling, foranstaltninger som integration af indvandrere - er, at de incitamenter med hensyn til lavtlønnet arbejdskraft, som virksomhederne får, og gennemførelsen af disse institutionelle reformer bør give positive resultater. Som bekendt foretages der hvert år en evaluering af de enkelte regeringers foranstaltninger, og med retningslinjerne sætter Kommissionen sine fingeraftryk.

Papayannakis
Hr. formand, som bekendt findes det sorte arbejde som oftest, fordi der findes sorte virksomheder. Jeg mener derfor ikke, spørgsmålet er, hvor mange der ikke er registreret i den sociale sikringsordning, men hvor mange virksomheder der ikke er registreret nogen steder, hverken i industriministeriet eller hos politiet. Ingen steder. Der findes brancher i Grækenland, hvor dette gælder for flertallet af virksomhederne. Og betingelsen for, at de kan eksistere økonomisk, er, at ingen kender dem.
Kommissionen griber selvfølgelig ikke ind i landenes indre anliggender, og sådan bør det også være. Der er dog én ting, der altid har undret mig: Er det lovligt, at disse virksomheder ikke er registreret, set fra en fællesskabsretlig synsvinkel? Er det ikke i modstrid med noget, som vedrører Kommissionens opfyldelse af sine pligter?

Diamantopoulou
Som De sagde, er det en sag, hvor Europa-Kommissionen har meget svært ved at gribe ind. Registrering af virksomheder, som er et spørgsmål af høj prioritet for et land af hensyn til såvel dets skattesystem, det vil sige landets indtægter, som dets forsikringssystem, det vil sige pensioner, er uden tvivl et prioriteret spørgsmål for medlemsstaterne, og jeg tror ikke, det er nødvendigt med henstillinger i denne henseende.
Ifølge de informationer, vi har til rådighed, vil jeg tro, at overgangen til edb hos Socialsikringsfonden, loven, der tillader regionale virksomheder, og reformer, der går i denne retning, vil give resultater.

Formanden


Armonia Bordes
Spørgsmål nr. 47 af (H-0015/02):
Om: Overførsel af arbejdsløshedsunderstøttelse Inden for bestemmelserne i forordning (EØF) 1408/71 har arbejdstagere fra Den Europæiske Unions medlemsstater ret til arbejdsløshedsunderstøttelse i alle Unionens lande.
De immigrerede arbejdstagere uden for Det Europæiske Fællesskab, som ønsker at modtage arbejdsløshedsunderstøttelse i et andet af Unionens lande, end der hvor de er bosiddende, har ikke ret hertil i overensstemmelse med denne forordning, som ikke gør det muligt for dem at overføre deres rettigheder.
Hvorledes kan De retfærdiggøre, at arbejdstagere, som ikke er medlem af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, ikke har ret til at modtage arbejdsløshedsunderstøttelse, når de ændrer bopælsland, selv om de har indbetalt bidrag som andre arbejdstagere?
Hvorfor udelukkes de fra at nyde godt af formular E301 og E303, som gør det muligt at overføre arbejdsløshedsunderstøttelse?

Diamantopoulou
Forordning 1408/71 og forordning 574/72 beskytter arbejdstagernes sociale sikringsrettigheder ved at samordne medlemsstaternes forskellige nationale socialsikringssystemer. Der er to hovedrettigheder, som arbejdstagerne har gennem disse forordninger. For det første har de ret til arbejdsløshedsunderstøttelse, og for det andet har de ret til at lede efter arbejde i en anden medlemsstat og fortsætte med at modtage arbejdsløshedsunderstøttelse i en periode af højst tre måneders varighed.
Denne forordning finder imidlertid anvendelse på arbejdstagere, der er statsborgere i Fællesskabet. I 1997 fremsatte Kommissionen et forslag til Rådet om at udvide denne forordnings anvendelsesområde til også at omfatte arbejdstagere, som er tredjelandsstatsborgere. Den samme udvidelse er blevet medtaget i den bredere ramme, som Kommissionens forslag fra 1998 om en modernisering og forenkling af forordning 1408/71 udgør.
Der har været mange drøftelser i årenes løb. Der var en meget kompliceret drøftelse i Ministerrådet. Der har hyppigt været uenighed mellem medlemsstaterne. Hovedhindringerne for fremskridt i denne henseende har været manglende enighed om retsgrundlaget. Det er ikke et lovgivningsmæssigt eller teknisk problem, det er et politisk problem. Men forskellen i retsgrundlaget vedrørte først Kommissionens forslag, som var baseret på gennemførelsen af artikel 42 og 308, og visse medlemsstater, som fandt, at grundlaget for dette forslag kunne være artikel 63. Den politiske forskel er den, at der i henhold til sidstnævnte artikel er nogle medlemsstater, som har ret til at melde sig ud af forordningen.
Under det belgiske formandskab vedtog Rådet den 3. december 2001 enstemmigt, at det grundlag, der skulle anvendes, er artikel 63. Så Kommissionen vil meget snart stille et nyt forslag om at udvide forordning 1408/71 til også at omfatte tredjelandsstatsborgere under anvendelse af dette nye grundlag, som artikel 63 er.
Hvad indholdet angår, må jeg fremhæve, at Kommissionen er enig i Deres koncept.

Bordes
Blot en kommentar. Det er arbejdsgiverne og virksomhedslederne, der henter disse arbejdere til landet. De er gode nok, når der skal betales skat, og de er gode nok, når der skal klemmes penge ud af dem, men de er ikke gode nok til at modtage et minimum af det, de har krav på. Det er helt uhørt.

Formanden
I henhold til forretningsordenen besvares spørgsmål 48, 49 og 50, af henholdsvis hr. Fitzsimons, hr. Korakas og fru Thors, skriftligt.
Spørgsmål til hr. Patten

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 51.

María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 52 af (H-0960/01):
Om: Genopbygning i Afghanistan og forbedring af kvindernes umenneskelige vilkår Hvilke tiltag eller særlige handlingsplaner planlægger Kommissionen for at forbedre de afghanske kvinders situation? Hvordan vil Kommissionen sikre, at hjælpen og støtten virkelig når frem til kvinderne?

Patten
Kommissionen er udmærket klar over behovet for at forbedre kvindernes situation i Afghanistan efter Taleban-regimet. Vores indledende tilsagn om at yde 57 millioner euro til genopbygningen i Afghanistan omfatter særlig omsorg for dette. Kommissionens tjenestegrene er for nærværende ved at færdiggøre kontrakter med ngo'er og FN's bistandsorganisationer for at gennemføre 18 projekter til en værdi af 25 millioner euro og programmer til at støtte internt fordrevne afghanske folk og flygtninge.
Kønsaspektet går igen i alle projekter, der finansieres over budgettet for bistand til hjemstedsfordrevne. I 2001 havde mere end 50% af de projekter, der er rettet mod sundhed, uddannelse og omsorg for flygtninge, særlige og betydelige kønskomponenter. Kommissionen er i gang med at vurdere projektforslag for 2002-budgettet til hjemstedsfordrevne. Det planlagte beløb er 24 millioner euro.
Med den nye politiske situation i Afghanistan har Kommissionen planer om at åbne et kontor i Kabul i februar eller marts i år. Dette kontor vil øge Kommissionens evne til at overvåge ydelsen og leveringen af dens bistand til Afghanistan. ECHO genåbnede sit kontor i begyndelsen af sidste måned.
Hvad angår den humanitære bistand, som ydes af ECHO, er kvinder involveret i forskellige typer projekter. Alle sundheds- og ernæringsprojekter, der finansieres af ECHO, sigter på at behandle underernæring blandt børn under fem år såvel som overvåge kvinders sundhedsstatus, navnlig ammende og gravide kvinder. Ngo'er sørger normalt for elementær hygiejneuddannelse for kvinder. Ngo'erne har adgang til alle støttemodtagere, også kvinder, og kan beskæftige kvinder som lokalt ngo-personale i sundhedsrelaterede programmer. Ngo'er på sundhedsområdet spiller en stor rolle, når det gælder om at uddanne kvinder.

Izquierdo Rojo
Hr. kommissær, jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål om to ting.
For det første, vil kvinderne forvalte en del af den økonomiske støtte?
For det andet, kvinder er udsatte for særlige risici - i dag er en pige på syv år blevet solgt til ægteskab af hendes familie for at dække deres behov og stille deres sult - og jeg vil derfor gerne vide, om Kommissionen har til hensigt at afsætte midler for at forhindre denne form for krænkelser af kvinders rettigheder?
Jeg vil gerne have et konkret svar fra Kommissionen om den beskrevne hændelse, noget som vil ske igen i morgen og i overmorgen.
Det er vigtigt at vide, om kvinderne vil forvalte støtten.
Det, at der er så mange væbnede mænd, forhindrer i høj grad en forbedring i kvindernes situation.

Patten
Det enkle svar på det meget vigtige første spørgsmål, som det ærede medlem stillede, er et utvetydigt ja. Ikke mindst håber vi, at kvinderne vil få en central plads i en stor del af vores udviklingsaktiviteter, men der er kvinder i interimsregeringen. Det håber jeg også, at der vil være i overgangsregeringen. Vi må ikke glemme, at kvinderne har spillet en meget vigtig rolle for Bonn-forhandlingernes succes i december, og vi vil gøre, hvad vi kan, for at støtte det afghanske ministerium for kvindeanliggender, som jeg håber vil blive et godt eksempel på kvinder, der forvalter programmer, som har til formål at udvikle samfundet og hjælpe med til at beskytte kvinders rolle i et samfund, som har misbrugt dem alt for længe.
Det ærede medlem stillede et spørgsmål om særlig sikkerhed for kvinder og unge piger. I lyset af de seneste meget omtalte hændelser kan jeg fuldt ud forstå dette. Jeg håber, at den generelle forbedring af sikkerhedssituationen og interimsregeringens øgede magt med vores støtte vil være med til at forebygge, at sådanne ting sker. Men efter den voldsomme talebanisering af det afghanske samfund i de seneste år og som følge af landets situation, hvor krigsherrerne stadig hersker i bedste velgående, vil det tage nogen tid, før vi kan fremme denne slags stærke kønspolitikker, vi gerne vil se. Vi vil imidlertid gøre alt, hvad vi kan. Jeg føler mig meget opmuntret af det, det ærede medlem har sagt.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 53.

Gary Titley
Spørgsmål nr. 54 af (H-0965/01):
Om: Reform af stabilitetspagten Hvad gør Kommissionen på baggrund af Pattens og Solanas fælleserklæring om reformen af stabilitetspagten for at sikre, at programmet bliver mere effektivt for så vidt angår leveringen af dets ydelser og strømliningen af dets personale?

Patten
Den højtstående repræsentant og jeg skrev til ministrene i november og stillede forslag om det fremtidige arbejde i forbindelse med stabilitetspagten. Det var vores hovedformål efter to og et halvt års arbejde med pagten og med udnævnelsen af en ny særlig koordinator at bygge videre på dens resultater ved at øge komplementariteten mellem stabilitetspagtens arbejde og EU's stabiliserings- og associeringsproces, ved at fokusere pagtens aktiviteter så snævert som muligt og ved at lægge særlig vægt på at tilskynde til regionalt samarbejde.
Rådet (almindelige anliggender) godkendte henstillingerne i vores brev den 19. november og anmodede den nye særlige koordinator, dr. Buseck, som overtog posten den 1. januar, om at vurdere pagtens nuværende aktiviteter og arbejdsmetoder og identificere 5-6 mål, der bør nås inden udgangen af året. Rådet bad ham om at aflægge en rapport ved dets møde den 11. marts. Kommissionen arbejder nu tæt sammen med den særlige koordinator om udarbejdelsen af denne rapport. Der finder detaljerede konsultationer sted inden for det interne rådgivende udvalg, der blev nedsat på foranledning af den højtstående repræsentants og mine henstillinger med henblik på at forbedre koordineringen mellem pagten og stabiliserings- og associeringsprocessen. Der har allerede været afholdt to møder, den 11. og 31. januar.
Jeg vil konkludere med at sige, at arbejdet er godt i gang. Stabilitetspagten og Kommissionen arbejder meget tæt sammen for at skabe de forbedringer, det ærede medlem taler om. Jeg har enhver tillid til, at den rapport, som dr. Buseck vil aflægge for Rådet den 11. marts, vil skitsere en række praktiske forslag med dette for øje.

Titley
Jeg takker kommissæren for hans svar. Jeg er lettere rystet over, at det synes at tage så lang tid at få gjort noget ved denne sag. Som vi lige har hørt, vil vi ikke få oplysninger om den videre udvikling før den 11. marts.
Jeg vil først gerne spørge kommissæren om, hvilke foranstaltninger der vil blive anbefalet i stabilitetspagten, som vil øge ejerskabet for den lokale befolkning på stedet. Det er blevet set som fjernt, og medmindre vi har et ordentligt ejerskab, så vil det helt ærligt fortsat være fjernt.
For det andet har et af de områder, der har givet anledning til bekymring, været kvaliteten af gennemførelsen i stabilitetspagten. Mener han, at vi bevæger os i den rigtige retning, hvad gennemførelsen angår?
For det tredje er der nogle, der mener, at der var en kronisk mangel på information på stedet om stabilitetspagten. Er der ved at blive indført en strategi, der skal se på dette?

Patten
Hvad det første punkt angår, er dr. Buseck udmærket bevidst om det problem, som det ærede medlem kom ind på. De forslag, han vil stille den 11. marts, vil afspejle denne bevidsthed. Det ærede medlem vil vide, at han er yderst erfaren, når det gælder behandling af regionens problemer, og navnlig når det gælder om at mobilisere støtte fra den private sektor. Jeg glæder mig utrolig meget til at samarbejde med ham. Han vil gøre et fremragende stykke arbejde, og han vil ønske at gå sammen med andre, som arbejder ved siden af ham på en entusiastisk og åben måde.
Med hensyn til gennemførelsen er det rimeligt at sige, at vi overordnet har gjort et imponerende stykke arbejde, hvad Kommissionen angår, med at gennemføre det, vi har lovet at gøre i det vestlige Balkan og i Sydøsteuropa som helhed. Det, vi har været i stand til at gøre i Serbien, i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og i andre lande, er imponerende. Jeg håber, at vi vil være i stand til at sikre, at vi dér, hvor der har været eventuelle flaskehalse, som har berørt infrastrukturprojekter med stabilitetspagten - og disse flaskehalse er undertiden en følge af problemer i modtagerlandene - vil være i stand til at løse dem. Dr. Buseck og jeg forsøger at fokusere på disse problemprojekter og få gang i dem så hurtigt som muligt.
Med hensyn til oplysninger om, hvad der foregår på stedet, så er det et spørgsmål, som dr. Buseck er meget bevidst om. Vi vil hjælpe ham med at gøre noget ved det og forsøge at sikre, at den offentlige omtale af stabilitetspagtens resultater går til pagten frem for til individer.
Det er en fornøjelse at arbejde sammen med dr. Buseck. Jeg tror, at han vil klare sig fremragende, og han kan helt bestemt regne med vores forståelse og støtte og - er jeg sikker på - også Parlamentets forståelse og støtte til de bestræbelser, han gør i fremtiden.

Formanden


Richard Howitt
Spørgsmål nr. 55 af (H-0002/02):
Om: Bistand til Asien og Latinamerika Europa-Parlamentet foreslog en ændring til 2002-budgettet, i henhold til hvilken 35% af EU's eksterne bistand skal gå til social infrastruktur, hovedsagelig grunduddannelse og sundhed, og det påpeges i kommissær Chris Pattens skrivelse til formanden for Udvalget om Udvikling og Samarbejde fra december 2001, at Kommissionen er villig til at gennemføre budgettet på dette grundlag ... under forudsætning af, at Parlamentet vil fokusere på den samlede EU-bistand snarere end på den samlede støtte fra samtlige donorer. Hvilke konkrete foranstaltninger agter Kommissionen på denne baggrund at træffe for at realisere denne afgørelse, for så vidt angår de regionale budgetposter vedrørende bistand til Asien og Latinamerika? Kan Kommissionen under hensyntagen til kommunikationen med dens delegationer oplyse, på grundlag af hvilke mekanismer der opnås enighed om landestrategidokumenter, kvalitetsstøttegruppens virksomhed, dialogen med partnere samt om eventuelle andre områder?

Patten
I forbindelse med budgettet for 2002 har Kommissionen støttet et kriterium om, at 35% af bevillingerne i DAC-gruppe 1-lande, herunder makroøkonomisk bistand med betingelsesklausul for den sociale sektor, skal gå til social infrastruktur, hovedsagelig uddannelse og sundhed. Herved anerkendes det, at fællesskabsbidraget bør ses som en del af den samlede donorstøtte i et givet land, og det bør være normen med en grad af fleksibilitet. Kommissionen er forpligtet til at arbejde frem imod at opfylde dette kriterium for bistanden til de sociale sektorer i alle sine programmer, herunder i Asien og Latinamerika.
For at honorere denne forpligtelse vil der blive gennemført en række initiativer. De vil for det første bl.a. omfatte en øget vægt på den sociale sektor i alle Kommissionens programmer i overensstemmelse med prioriteterne i Fællesskabets udviklingsstrategi. For det andet vil de omfatte etableringen i løbet af 2002 - og jeg ved, at dette er et punkt, som det ærede medlem selv har lagt stor vægt på - af et solidt statistisk grundlag, der muliggør DAC's sektorklassificering af programmer og projekter fra 2002.
Der vil blive foretaget en omklassificering af alle forpligtelser for 2001 for at gøre det muligt at foretage en sammenligning.
For det tredje ønsker vi at stille alle godkendte landestrategidokumenter, herunder flerårige programmer og dertil hørende finansieringsrammer, til rådighed for Parlamentet.
Endelig er Kommissionen, som det ærede medlem ved, hvad angår fortsættelsen i 2002 af arbejdet med fastsættelse af internationalt vedtagne resultatindikatorer og gennemførelsen af sektorprogrammer i den sociale sektor, i kontakt med Udvalget om Udvikling og Samarbejde om tilrettelæggelsen af et seminar dette forår, hvor Kommissionen vil aflægge beretning om de fremskridt, der er gjort inden for disse områder, og den vil, håber jeg, fortsat nyde godt af Udviklingsudvalgets medlemmers, og herunder naturligvis det ærede medlems, erfaringer og entusiasme og engagement.

Howitt
Sidste gang, jeg havde en diskussion med hr. Patten om dette emne, beskyldte han mig for at have taget en overdosis testosteron. Jeg er glad for, at han ikke har gentaget det her i aften. Udholdenhed er, hvad der skal til, når man beskæftiger sig med dette emne. Han har ret, når han siger, at der er en række aftaleområder mellem Kommissionen og Parlamentet og ikke mindst i DAC-rapporteringen, hvor det står sådan til med fremskridtene, at vi i høj grad bifalder dem. Vi bifalder ligeledes deres samarbejde i forbindelse med seminaret.
Det bekymrer mig, at vægten i hans svar lå på definitioner om rapportering, om statistik - det vil sige analyse - frem for de barskere beslutninger, som også skal til for at flytte ressourcer. Det er vigtigt, at vi ikke kun taler om processen målt i den information, der er tilgængelig - selv om den måtte være vigtig, og selv om vi måtte være enige om dette spørgsmål - men at kommissæren rent faktisk fortæller os, samtidig med at disse landestrategidokumenter vedtages, samtidig med at kvalitetsstøttegruppen evaluerer nye programmer, delegationer (og han besvarede ikke spørgsmålet om delegationernes rolle i dette) træffer deres beslutninger, og nyt personale rekrutteres, hvordan han vil sikre, at der bliver bevilget reelle ressourcer i større mængde til grundlæggende sundhedspleje og grunduddannelse? Vi må se et skift i ressourcerne i løbet af i år. Giv os lidt håb om, at det vil ske.

Patten
For det første er jeg ikke imod testosteron, når det gælder om at nå fremskridt inden for dette område. Vi er nødt til at udvise en stor del energi og engagement.
For det andet lægger jeg, hvad delegationernes rolle angår, som det ærede medlem ved, særlig vægt på dekoncentration, hvilket er en særlig uheldig og euro-knevrende måde at tale om at forsøge at forvalte vores programmer inden for området så tæt på de borgere som muligt, som vi ønsker at se drage nytte af dem. Delegationerne vil komme til at spille en meget vigtig rolle med at udarbejde landestrategidokumenterne, som skal afspejle prioriteterne for vores udviklingsfilosofi og udviklingsstrategi.
Det ærede medlem beder os om at give ham håb om, at vi vil komme til at se et reelt skift. Formålet med at levere et bedre statistisk grundlag for at analysere og planlægge det, vi gør, er at påvise, at vi gør en indsats for at nå de mål, som det ærede medlem og jeg er enige om, og som også er min fortræffelige kollega, kommissær Nielsons, mål. Så der ville ikke være nogen mening i f.eks. CRIS-projektet, som vi er gået ind i, hvis vi ikke havde til hensigt, at det skulle have en indvirkning på politikken. Jeg tror, at det ærede medlem kan acceptere, at man søger stabile tendenser frem for at være alt for fastlåst til konkrete tal i konkrete år i konkrete lande. Man ønsker at se et skift i vægten og en klar angivelse af, at Kommissionens programmer er lige så forbundet som andre folks med målene om fattigdomsbekæmpelse.
Jeg vil komme med endnu en bemærkning, hvilket jeg også forsøgte i går formiddags i parlamentet i det land, jeg kender bedst. Der er stadig en tendens til, at folk sammenligner æbler med pærer, når de ser på det, vi gør. Det er meget ofte tilfældet, at andre lande eller medlemsstater synes at have en langt større andel udviklingsbistand afsat til fattigdomsbekæmpelse, end vi har, fordi de ser på det, vi gør på Balkan, i Rusland, i NUS og i dele af Middelhavsområdet, og sammenligner det, som om det var nøjagtig det samme som vores regulære udviklingsbistandsprogrammer. Eftersom vi bærer byrden i disse områder - indrømmet med medlemsstaternes penge - behøver de ikke at gøre så meget dér, som de formentlig burde have gjort af politiske årsager, og derfor smigrer tallene undertiden dem på vores bekostning. Det er en del af den pris, vi betaler for at have et budget for forbindelserne udadtil, som har udviklingsbistand som sin kerneopgave, men også har andre prioriteter.

Titley
Kunne kommissæren mon fortælle mig, om det, han siger, skal forstås som en garanti for, at vi vil få en bedre balance mellem forpligtelser og betalinger i Asien og Latinamerika, og at vi vil få en bedre anvendelse af de midler, der vedtages i budgettet?

Patten
Jeg kunne også - hvis jeg ikke var en så forsigtig mand, som jeg er - pege på de fremskridt, der allerede er gjort med at øge procentandelen af betalinger i forhold til forpligtelser. Tallet var sidste år for Middelhavsområdet 56% i forhold til 57%, og det er meget højere end noget tal, vi tidligere har nået, men lavere, end vi godt kunne ønske det.
Hvis De ser på resultaterne fra EuropeAid - hvis hele personale, jeg talte til i går - er de begyndt at kunne udvise en forbedring i forhold til forpligtelserne. De har udvist en betydelig succes med at reducere de slumrende og sovende forpligtelser, så den såkaldte reste à liquider er faldet ret så betydeligt. Så vi gør fremskridt. Det vil tage nogen tid, før vi når den form for tal, som vi alle gerne vil se, men vi er på vej i den rigtige retning. Jeg håber meget stærkt, at jeg inden min svanesang i denne tætpakkede sal vil være i stand til at pege på endnu bedre resultater nået af den fremragende stab hos EuropeAid.

Formanden
Så tager vi det sidste spørgsmål til kommissæren.
Spørgsmål nr. 56 af Olivier Dupuis (H-0007/02):
Om: Den Internationale Straffedomstol
EU har gennem adskillige år gjort oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol for krigsforbrydelser, folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden til en prioritet i sin eksterne politik. EU har for nylig i form af en udtalelse fra det belgiske formandskab på ny bekræftet sin forpligtelse til at arbejde for, at der hurtigst muligt sker opfyldelse af målsætningen om 60 ratifikationer, som er nødvendigt for, at straffedomstolen kan påbegynde sit virke. Indtil i dag har allerede 48 lande ratificeret Rom-statutten, heraf tolv af Unionens medlemsstater med undtagelse af Portugal (som dog allerede har afsluttet de interne procedurer) Grækenland og Irland. Tre ansøgerlande, Polen, Ungarn og Slovenien, har allerede ratificeret statutten, mens Estland har meddelt, at det om kort tid vil deponere ratifikationsinstrumenterne. På baggrund af den grundlæggende betydning, som EU tillægger en hurtig oprettelse af dette første internationale retssegment og på baggrund af de tragiske begivenheder, som har fundet sted på den internationale scene i de seneste måneder og år mener Kommissionen da ikke, at ratifikation af Rom-statutten eksplicit bør betragtes som en del af Fællesskabets regelværk og udgøre et nyt Københavnskriterium nødvendigt for enhver fremtidig tiltrædelse af EU? Mener Kommissionen ikke, at ratifikation bør udgøre en betingelse for undertegnelse og ratifikation af enhver associerings- eller samarbejdsaftale mellem Unionen og tredjelande?

Patten
Jeg vil først gerne undskylde over for det ærede medlem, at jeg ikke var til stede tidligere og hørte hans, er jeg overbevist om, veltalende og - det er jeg nu ikke sikker på - støttende tale i den fremragende debat om Mellemøsten. Han ved, at det ikke var ment som en uhøflighed, jeg var af demokratiske årsager tvunget til at være andetsteds. Jeg er sikker på, at vi vil være i stand til at tage livtag om nogle af disse yderst vigtige spørgsmål ved andre lejligheder.
Hvad hans spørgsmål angår, tillægger EU det stor betydning at få ratificeret statutten for Den Internationale Straffedomstol. Vedtagelsen af den fælles holdning den 11. juni 2001, der tager sigte på at fremme en tidlig ratificering af statutten og en hurtig oprettelse af domstolen, og 13 medlemsstaters ratifikation af statutten understreger vores engagement over for dette mål. De resterende to medlemsstaters ratifikationsforberedelser befinder sig på et fremskredent stadium.
EU's engagement over for dette spørgsmål er også afspejlet i omfanget af fællesskabsfinansiering, der bevilges til ngo'er, der arbejder for ratificeringen. Siden 1995 er dette nået op på næsten 7 millioner euro under det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne.
Med hensyn til udvidelsesprocessen er EU's holdning til støtte til domstolen en del af gældende lovgivning i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som ansøgerlandene anmodes om at tiltræde. Desuden rejser EU i overensstemmelse med den fælles holdning regelmæssigt spørgsmål om ratifikation inden for rammerne af den politiske dialog med tiltrædelseslandene.
De associerede central- og østeuropæiske lande og de associerede lande, Cypern og Malta, sluttede sig til EU's erklæring ved FN's Generalforsamlings 6. udvalg i november 2001, der søgte at tilskynde til en hurtig start for domstolen.
I januar 2002 erklærede de også, at de var enige i målene i EU's fælles holdning om Den Internationale Straffedomstol og påtog sig at sikre, at deres nationale politikker er i overensstemmelse med denne fælles holdning.
Europarådet har også opfordret alle sine medlemmer til snarest muligt at ratificere eller tilslutte sig domstolens statut.

Dupuis
Hr. formand, jeg vil heller ikke gå ind i en ophedet diskussion om et emne, som var på dagsordenen i eftermiddags. Jeg vil bare gerne sige til kommissær Patten, at jeg var klar over, at han havde meddelt sit fravær under en del af forhandlingen. Jeg er derfor ked af, som jeg sagde for lidt siden til plenarforsamlingen, at han ikke kunne være til stede. Når det er sagt, så er vi politisk uenige om fakta, men jeg tror, at vi får en chance for at drøfte det igen på et senere tidspunkt.
Hvad angår svaret på dette præcise spørgsmål, er jeg helt tilfreds med Kommissionens holdning. Jeg mener, at det at indføre den i EU's acquis er et centralt anliggende, og at det utvivlsomt ville hjælpe ansøgerlandene med at fremskynde ratifikationsprocedurerne.

Patten
Jeg ønsker helt bestemt ikke at forklejne den gældende EU-ret, som det pågældende medlem og jeg har opdaget sammen, men jeg vil blot tilføje mit ønske om, at nogle af vores andre partnere i internationale anliggender også var engageret i at etablere Den Internationale Straffedomstol. Det er fortsat et spørgsmål, vi rejser over for vores transatlantiske venner med stor energi. Det gjorde vi over for den sidste regering, og vi gør det over for den nuværende. Der er ikke tale om, at regeringen har ændret sin politik. Jeg ville have troet, at de seneste hændelser - herunder dem i forbindelse med Afghanistan - ville have fået dem til at bakke op om en international straffedomstol. Måske vil det tage lidt længere tid at få dette budskab igennem.

Formanden
I henhold til forretningsordenen besvares spørgsmål 57 til 83 skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.30 og genoptaget kl. 21.00)

Direkte og indirekte skatter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0466/2001) af Kauppi for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om
1. forslag til Rådets og Europa-Parlamentets forordning om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift (KOM(2001) 294 - C5-0269/2001 - 2001/0133(COD)) og
2. forslag til Rådets og Europa-Parlamentets direktiv om ændring af Rådets direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter (KOM(2001) 294 - C5-0270/2001 - 2001/0134(COD)).

Kauppi
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, momssvig er et permanent og tilsyneladende stadigt voksende problem i EU. F. eks. skønner pålidelige kilder, at medlemsstaterne i første halvdel af 1998 opdagede 250 tilfælde af såkaldt karruselsvig til en værdi af over 500 millioner euro. Dertil kommer naturligvis andre former for svig og alle de svigagtige transaktioner, som ikke er blevet opdaget. Det kan derfor med sikkerhed formodes, at momssvig koster EU og medlemsstaterne adskillige hundrede millioner euro om året.
Som regel er der netop tale om karruselsvig. Karruselsvig betegner erhvervelse af varer uden at betale merværdiafgift, som bestemmelser for det indre marked ellers kræver. Denne form for svig er karakteriseret ved en strøm af fakturaer med eller uden varer inden for en kæde, der opererer på tværs af en eller flere grænser. Svigen består i, at et eller flere led i kæden ikke betaler den fakturerede moms til skattemyndigheden, mens andre parter i kæden modtager momsrefusion baseret på ovennævnte fakturaer. Karruselsvig involverer typisk små varer af stor værdi, f.eks. computere og mobiltelefoner.
Det erkendes generelt, at denne form for svig kan tackles mest effektivt gennem et snævert administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne. Det er imidlertid lige så udbredt en opfattelse, at den gældende lovgivningsmæssige ramme simpelthen ikke er tilstrækkelig til at hamle op med opgaven. For at forenkle den nuværende lovgivningsmæssige ramme fremsatte Kommissionen for nylig et forslag til forordning, der skal effektivisere og forbedre det administrative samarbejde på momsområdet. Jeg er for Kommissionens forslag til direktiv, desuden foreslår jeg i min betænkning foranstaltninger, som gør det direkte samarbejde mellem myndighederne mere effektivt og praktisk.
Den største fornyelse i forslaget er, at det nuværende samarbejde gøres mindre bureaukratisk og mere fleksibelt ved at skabe mulighed for direkte kontakter mellem lokale og regionale tjenester. I øjeblikket skal al kommunikation gå igennem centrale forbindelseskontorer, hvilket betyder, at en anmodning om bistand tit når for sent frem til det rigtige skrivebord, da det skal hele vejen igennem det administrative apparat fra lokale embedsmænd til det nationale forbindelseskontor i et land og tilbage igen samme vej i et andet land. På det tidspunkt, hvor de lokale embedsmænd i det land, som anmodes om bistand, begynder at se på sagen, kan skatteunddragerne allerede være over alle bjerge.
Jeg er enig med Kommissionen, når den understreger, at samarbejde på lokalt plan vil skabe større gensidig forståelse for anmodninger om oplysninger og større motivation hos kontrollanterne, og at spild af sparsomme ressourcer vil kunne undgås. Så jeg støtter helhjertet Kommissionens forslag, som skal betragtes som et stort skridt fremad i forbindelse med bekæmpelsen af svig. Det sker alt for ofte, at kriminelle omgående er i stand til at udnytte de nyeste og mest avancerede kommunikationsmidler, mens de offentlige administrationer er hæmmet af bureaukratiske og besværlige bestemmelser, som ikke alene langsommeliggør arbejdet med at retsforfølge disse kriminelle, men også æder en uacceptabel stor del af administrationens ressourcer.
Kommissionen kunne på nogle områder være gået endnu længere for at gøre samarbejdet hurtigere og mere fleksibelt. Jeg konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen har foreslået, at anmodninger så vidt muligt skal afgives ad elektronisk vej. Imidlertid mener jeg, at denne forpligtelse bør styrkes, så det klart fremgår, at elektroniske kommunikationsmidler er reglen og den traditionelle brevveksling en undtagelse til denne bestemmelse. Af samme grund, nemlig metoder til at gøre informationsudvekslingen hurtigere, bør de lokale myndigheder have mere spillerum, hvad angår sprogpolitikken. Forpligtelsen til at oversætte anmodninger mellem myndigheder bør gøres mere fleksibel. Hvorfor skal man kræve en obligatorisk oversættelse af anmodningen til den anden stats sprog, hvis f.eks. en finne og en græker i enighed beslutter indbyrdes at behandle sagen på fransk?
På et enkelt punkt mener ordføreren imidlertid, at forslaget går en lille smule for langt, nemlig dér, hvor Kommissionen forpligter medlemsstaterne til at begrænse mange af de rettigheder, som er fastsat i databeskyttelsesdirektivet, i det omfang det er nødvendigt for at beskytte en medlemsstats vigtige økonomiske eller finansielle interesser. Det bør imidlertid bemærkes, at der i databeskyttelsesdirektivet ikke er tale om, at medlemsstaterne pålægges en forpligtelse - de får en valgmulighed. Dette aspekt vil imidlertid bedre kunne behandles ved at ændre beskyttelsesdirektivet og i denne omgang lade dette stå åbent som en valgmulighed for medlemsstaterne.
Endelig skal der siges et par ord om retsgrundlaget. Kommissionen har baseret sit forslag på EU-traktatens artikel 95, hvilket betyder fælles beslutningstagning med Parlamentet. Jeg er enig med Kommissionen i, at dette forslag vedrører administrativt samarbejde, og at forslaget skal behandles i overensstemmelse med artikel 95. Hidtil har Rådet konsekvent afvist dette synspunkt og ændret retsgrundlaget til artikel 93 eller artikel 94, som kun kræver høring af Parlamentet. Kommissionen har imidlertid besluttet at indbringe Rådet for EF-Domstolen i en anden sag om et direktivforslag, der gælder inddrivelse af fordringer. Der er altså i nær fremtid en klarlæggelse af den juridiske situation på vej. Ærede kommissær, jeg håber også, at De kan bidrage med kommentarer til valget af retsgrundlag og eventuelt komme med nye oplysninger til Parlamentet om, hvordan sagen om retsgrundlaget vedrørende forslaget til et direktiv om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer skrider frem i EF-Domstolen.

Karas
Fru formand, hr. kommissær, fru ordfører, kære kolleger, først vil jeg gerne takke ordføreren, min kollega Piia-Noora Kauppi, for betænkningen, der har fundet meget stor tilslutning i det ansvarlige udvalg. Det vil sige, at kommunikationen har fungeret fremragende på alle planer. Betænkningen er et nyt bevis på den kompetence, vores unge kollega på denne meget korte tid har tilegnet sig i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og for den flid, der præger kvaliteten af hendes arbejde. Mange tak for det.
Desuden er betænkningen et bevis på, at vi i mange tilfælde har brug for mere Europa. Kun i fællesskab kan vi bekæmpe svig mere effektivt og dermed også med større succes. Vi har på den ene side brug for en bedre koordinering af samarbejdet og informationsudvekslingen i denne sammenhæng og på den anden side en forbedret og mere professionel retlig ramme, der gør denne information og koordinering lettere.
De kristelige demokrater siger ja til bedre samarbejde mellem myndigheder for at bekæmpe momssvig, selv om vi naturligvis lægger vægt på, at vi ikke kun er imod momssvig, men derimod enhver form for svig. Der er immervæk i første halvår af 1998 afsløret 250 tilfælde til en værdi af mere end 500 millioner euro.
Jeg er enig med ordføreren i, at vi ikke har brug for oversættelsestvang ved anmodninger om bistand på tværs af grænserne, vi har derimod brug for mere fleksibilitet, hvad angår databeskyttelsesdirektivet, mindre bureaukrati, så det bliver mere enkelt, rationalisering og fleksibilitet, så behandlingen går hurtigere, så vi kan finde de personer, der begår svig, og så vi på denne måde kan skabe mere sikkerhed i Europa.

Pérez Royo
Fru formand, jeg støtter fuldt ud ordføreren, fru Kauppi, og dermed også Kommissionens forslag, som fru Kauppis betænkning støtter næsten uden forbehold. Socialdemokraterne støtter også Kommissionens forslag uden forbehold.
Forslaget omhandler to meget vigtige områder. Det første er skatte- og afgiftssvig inden for fællesskabs- og trekantstransaktioner på momsområdet. Det andet - som er knyttet til det første med henblik på at bekæmpe svig - er samarbejde mellem myndighederne for at få bugt med eller i det mindste reducere niveauet af momssvig. Fru Kauppi har i sit indlæg detaljeret forklaret forslagene, og vi støtter dem fuldt ud.
Når det er sagt, har jeg yderligere to bemærkninger til indholdet i betænkningen. Det første er, at vi stadig i dag har det såkaldte foreløbige momssystem, som blev indført i 1993 i forbindelse med gennemførelsen af det indre marked. Det skulle have være foreløbigt, det havde en afslutningsdato, som siden er blevet forskubbet og aldrig respekteret, som De udmærket ved, mine damer og herrer.
Det siger jeg, fordi vi i dag taler om betænkningen om svig netop inden for dette område. Problemet skyldes i høj grad vores foreløbige momssystem - med bestemmelser for fællesskabstransaktioner - hvor en række opkrævninger skal ske i leveringslandet, og det uden grænsekontrol, der blev fjernet ved gennemførelsen af det indre marked.
Det er klart, at med et endeligt momssystem, som vi burde have i det indre marked, med opkrævning i oprindelseslandet, ville denne debat nok ikke være nødvendig, for man ville undgå størstedelen af svigen. Det var min første kommentar til denne betænkning.
Det andet drejer sig om et meget vigtigt punkt, som fru Kauppi nævnte: Kommissionens valg af retsgrundlag i sit forslag til direktiv. Jeg mener, at Kommissionens fortolkning af traktaten er beundringsværdig. Ved valget af artikel 95 siger man, at skattespørgsmålene udelukkende er knyttet til skatteret inden for materielle rettigheder og ikke procesret, til områder som forvaltning af afgifter - som det, vi behandler i dag - og til gensidig administrativ bistand til forvaltning af afgifter. I disse tilfælde drejer det sig ikke direkte om skattelovgivning, som er forbeholdt de nationale parlamenter, og altså enstemmighed, men om områder, der kan behandles under proceduren med fælles beslutningstagning som det område, vi behandler i dag.
Afslutningsvis, fru formand, og knyttet til min sidste bemærkning mener jeg, at det ville være rart, hvis man i konventet og i en kommende revision af traktaten kunne få en endelig definition af skatte- og afgiftsområdet samt en klar ramme for harmonisering. Det er klart, at der ikke skal være harmonisering inden for hele skatte- og afgiftsområdet, nogle områder som f.eks. indkomstskat skal aldrig fuldstændigt harmoniseres, men andre - og her tænker jeg især på merværdiafgift for selskaber - skal harmoniseres og undtages fra enstemmighedsreglen, således at Parlamentet kan få lov til at spille en vigtig rolle inden for så vigtige områder, som det vi behandler i dag.

Ilgenfritz
Fru formand, Unionen bliver fortsat snydt af professionelle personer, der begår svig, og desværre begunstiges denne kendsgerning af det alt for komplekse momssystem.
På grund af vores til dels meget uigennemsigtige skatteregler åbner vi ligefrem døre og porte for svindlerne, hvorved vi indirekte støtter skattesvig. For at forbedre skattemoralen og skattebetalingen har vi dog ikke kun brug for en effektiv kontrol og et effektivt samarbejde mellem skattemyndighederne, men derimod også som en grundlæggende forudsætning letforståelige og mere enkle tekster. Den skattepligtige unddrager sig meget ofte skattepligten i de tilfælde, hvor han finder den uretfærdig. Uforståelige skattelove og skattebelastninger som følge heraf bliver dog af skattepligtige altid eller automatisk opfattet som værende uretfærdige.
Vi har derfor hårdt brug for en reform af det alt for omkostningstunge og også for eksperter ikke længere forståelige komplekse momssystem. Det går ikke, at omsætningen inden for en virksomhedskæde mellem medlemslandene er momsfri, mens der på nationalt plan derimod skal svares moms af omsætningen. Momsrefusionen inden for virksomhedskæden gør for alvor denne form for skattesvig mulig og skal derfor afskaffes.
Med denne forholdsregel ville vi fratage grundlaget fra dem, der begår svig, forenkle systemet og undgå unødvendige kontroller, men også chikaner, som belaster vores små og mellemstore virksomheder. Vi skal derfor i første linje ikke kun overveje, hvordan vi kan forbedre myndighedernes samarbejde, men også, hvordan vi kan forenkle det system, som for alvor gør disse svigagtige transaktioner mulige. Det ville være et skridt i den rigtige retning. Vi vil dog alligevel støtte fru Kauppis betænkning, fordi vi selvfølgelig også mener, at man må sørge for et bedre samarbejde og for mindre bureaukrati i Europa.

Doyle
Fru formand, jeg er overhovedet ikke i tvivl om, at de eksisterende samarbejdsordninger inden for området momssvig er utilstrækkelige i forbindelse med det indre marked, som det har udviklet sig. Momssvig koster EU og dets medlemsstater flere hundrede millioner euro hvert år. Selv om der er blevet truffet foranstaltninger i de seneste år for at gøre noget ved det, er momssvig stadig et betydeligt problem i dag.
Jeg er enig i, at den bedste måde at tackle denne stadig mere omfattende svig på er at have et snævert administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne. Ved at åbne for direkte kontakter mellem lokale myndigheder vil bekæmpelsen af svig blive mindre bureaukratisk og mere effektiv.
Lad mig imidlertid mane til forsigtighed med hensyn til de bestræbelser, der er rodfæstet i dette forslag fra Kommissionen, på at gøre artikel 95 i traktaten til retsgrundlag for denne foranstaltning. Artikel 95 udtrykker helt konkret, at den ikke finder anvendelse på fiskale bestemmelser. Det er Kommissionens synspunkt, at dette forslag blot handler om administrativt samarbejde, og at det ikke har noget at gøre med egentlig skatteopkrævning eller skatteforanstaltninger.
Med al respekt er jeg ikke enig - og det er mit land heller ikke - i, at den nuværende situation bør undermineres i smug. Jeg mener ikke, at SCAC - Det Stående Udvalg for Administrativt Samarbejde på skatteområdet - bør have tildelt flere opgaver. Det er et skråplan at komme ind på. Dette forslag handler om fiskale instrumenter, som medlemsstater bruger, og det bør helt bestemt vedtages, men det skal ske med det rigtige retsgrundlag, som er artikel 93, der fastsætter, at Rådet træffer afgørelse ved enstemmighed. Den forordning, som dette forslag sigter på at erstatte, har artikel 93 som retsgrundlag, og det bør dette forslag ganske enkelt også have.
Fru Kauppi har nævnt bekymringerne om retsgrundlaget i den vedlagte begrundelse. Tidligere afviste Rådet altid, hvis der opstod konflikter med hensyn til retsgrundlaget, Kommissionens synspunkt og ændrede retsgrundlaget til artikel 93 eller 94. Som min kollega påpegede, gjorde det dette senest i forbindelse med forslaget til et direktiv om gensidig bistand ved inddrivning af fordringer. Kommissionen har besluttet at indbringe Rådet for Domstolen i denne sag, og Irland vil slutte sig til sagen på Rådets side.
Selv om jeg bifalder substansen i det, dette forslag sigter på at gøre, vil jeg og mine irske kolleger af de grunde, jeg har skitseret med hensyn til retsgrundlaget, stemme imod betænkningen.

García-Margallo y Marfil
Fru formand, jeg er opdraget til at huske at sige tak, og jeg vil derfor starte med at takke kommissær Bolkestein for den måde, hvorpå han har løst den konflikt, der i lang tid har præget Parlamentet, Rådet og Kommissionen, og forhindret yderligere fremskridt hen imod et indre marked for finansielle tjenesteydelser.
Jeg vil også gerne lykønske fru Kauppi med hendes betænkning, som har opnået - som vi har set i salen - opbakning fra flertallet af Parlamentets politiske grupper.
Jeg har nogle få konkrete bemærkninger. På et møde for nyligt, hvor vi skulle forberede den monetære debat med formand Duisenberg, fik vi en rapport, der illustrerede, at indførelsen af euroen ville tydeliggøre prisforskellene mellem landene i Europa og dermed også afgiftsforskellene. Derfor kræver vi momsharmonisering, og momsopkrævning i oprindelseslandet, som hr. Pérez Royo sagde. Indtil det sker, vil prisforskellene medføre øget svig.
Vi ønsker derfor mere Europa, mere decentraliseret samarbejde i EU. Jeg har selv været skatteinspektør og ved, hvor bremsende de administrative arbejdsgange er for kontrolarbejdet. Man skal forenkle proceduren. Jeg mener ikke, det er nødvendigt med en oversættelse, man ville jo aldrig bede om en oversættelse af oplysninger, der kunne føre til arrestationen af Jack The Ripper, og jeg kan ikke se, det skulle være anderledes inden for det fiskale område.
Med hensyn til retsgrundlaget er jeg uenig med den sidste taler. Jeg er enig med hr. Pérez Royo. Der er en velkendt forskel mellem materiel ret (indholdet i den skattemæssige sagsfremstilling) og formel ret, som garanterer overholdelsen af disse forpligtelser. Bestemmelser om materiel ret har artikel 93 som retsgrundlag, og dermed enstemmighed, bestemmelser om formel ret, forvaltningsret og anvendelsesret har artikel 95 som retsgrundlag, bl.a. fordi vi undgår enstemmighed. Det baner, som vi har set i formiddags med de finansielle tjenesteydelser, vejen for det, det spanske formandskab kalder mere Europa.

Bolkestein
Må jeg indlede med at sige, at det glæder mig en hel del at være i stand til at være her i dag og drøfte et forslag til en forordning om styrkelse af det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne for at øge momskontrollen med Europa-Parlamentet.
Jeg takker fru Kauppi mange gange for hendes betænkning. Den er yderst konstruktiv. Jeg kan kun gentage det, som hr. Karas sagde, da han henviste til fru Kauppi som sin "unge og effektive kollega". Hun er ikke min kollega, men jeg vil gerne gentage hr. Karas' påskønnende ord.
Fru Kauppi talte sammen med andre parlamentsmedlemmer om retsgrundlaget for dette forslag. Det drejer sig om administrativt samarbejde. Der er ikke tale om at ændre momsordningen. Det ville jeg ønske, at Kommissionen kunne gøre. Det har vi gerne villet gøre i mange år, men det kan vi ikke gøre. Men nej, det drejer sig om administrativt samarbejde. Det har ikke til formål på nogen måde at ændre skatteydernes forpligtelser eller reglerne vedrørende anvendelsen af denne lovgivning, men om at tilpasse det administrative samarbejde til udfordringerne i forbindelse med det indre marked. Derfor stiller Kommissionen dette forslag med hjemmel i artikel 95 i traktaten. Ved at vælge denne artikel som retsgrundlag optræder Kommissionen i overensstemmelse med sit forslag til forordning 218/92 og med sit forslag om at ændre inddrivelsesdirektivet. Kommissionen gør ret i at vælge artikel 95 som grundlag for dette forslag. Som hr. García-Margallo y Marfil meget klart udtalte, giver det Parlamentet fælles beslutningstagning, og det er det, mange medlemmer af Parlamentet ønsker. Jeg vil benytte mig af denne lejlighed til at takke hr. García-Margallo y Marfil for de venlige ord, han ytrede henvendt til mig. Hertil vil jeg tilføje, at Kommissionen er yderst tilfreds med, at vi har løst sagen med det såkaldte Lamfalussy-forslag, og at vi nu kan gå videre med det arbejde, der ligger foran os.
For at udtrykke det mere præcist er Kommissionen af den opfattelse, at dette forslag er et vigtigt element i den nye momsstrategi om at forbedre forvaltningen af momssystemet inden for rammerne af det indre marked. Det udgør også en reaktion på Rådets opfordring til Kommissionen om at stille forslag til bekæmpelse af momssvig.
Det indre marked er i dag alvorligt berørt af organiseret momssvig, hvor professionelle svindlere misbruger undtagelsesmekanismen i momssystemet. En tackling af denne form for svig kræver et hurtigt og effektivt samarbejde mellem de forskellige medlemsstaters skatteforvaltninger. Men for nærværende er den retlige ramme for svag til at kunne støtte et virkeligt effektivt samarbejde - i alt væsentligt fordi den er vag og overcentraliseret, og informationsudvekslingen er ikke tilstrækkeligt intensiv. Derudover er samarbejdet kompliceret af, at der findes to retlige instrumenter på dette område med forskellig rækkevidde og forskellige regler.
Dette forslag skaber én fælles retlig ramme, der i momsøjemed forener forordningen og direktivet og ændrer de gældende ordninger på tre måder. For det første fastsætter forslaget klare og bindende regler for det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne, f.eks. for tilstedeværelsen af udenlandske embedsmænd under kontrol eller for tilrettelæggelsen af multilateral kontrol. For det andet uddelegerer forslaget samarbejdet og fastsætter bestemmelser om mere direkte kontakter mellem skatteinspektører fra forskellige medlemsstater. Det var også en ting, som fru Kauppi gjorde os opmærksom på. Hun fortalte, at når franske og spanske kontrollører f.eks. i et grænseområde ønskede at kommunikere, så må dette for nærværende foregå via Madrid og Paris. Det er helt klart, at direkte kommunikation mellem inspektionspersonalet vil gøre samarbejdet hurtigere og mere effektivt. For det tredje sigter forslaget på at intensivere informationsudvekslingen mellem skatteforvaltninger med henblik på at gøre bekæmpelsen af svig mere effektiv.
Det glæder mig meget, at dette forslag får støtte fra alle talere her i aften, undtagen fru Doyle, som jeg ikke længere kan overtale, eftersom hun ikke mere er til stede her. Kommissionen er yderst tilfreds med denne støtte. Jeg vil derfor gerne især bifalde ordføreren, fru Kauppis positive bidrag.
Men i betragtning af at behandlingen af dette forslag endnu ikke er afsluttet i Rådet, og i betragtning af Kommissionens stærke ønske om at behandle dette spørgsmål på betimelig vis tror jeg, at den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde på nærværende tidspunkt vil være, at Kommissionen ikke formelt accepterer de ændringsforslag, der er stillet af Parlamentet, men bestræber sig på så vidt muligt at tage hensyn til dem under forhandlingerne i Rådet.
Men jeg er bange for, at der er nogle ændringsforslag, som det ikke vil være muligt at tage fuldt ud hensyn til.
Navnlig hvad spørgsmålet om elektronisk kommunikation angår, vil jeg gerne understrege, at hovedparten af den information, der er omfattet af denne forordning, ikke er tilgængelig i elektronisk form og derfor i praksis ikke vil kunne udveksles elektronisk.
Hvad oversættelserne angår, er jeg enig i argumentet om, at medlemsstaterne så vidt muligt bør stræbe efter at give afkald på en oversættelse. Men Kommissionen indtager det synspunkt, at de omstændigheder, hvorunder medlemsstaterne bør give afkald på oversættelse, bør fastslås i en gennemførelsesforordning, der er bindende for alle medlemsstater, og ikke individuelt af hver enkelt medlemsstat.
Endelig hvad databeskyttelse angår, er Kommissionen af den opfattelse, at svindlere, hvis direktiv 95/46/EF anvendes fuldt ud, vil blive informeret om, at de er under mistanke, og følgelig kan det forventes, at de vil overføre deres svigagtige aktivitet til et andet sted og skaffe sig af med beviserne på, at der har foregået svig. Dette vil i alvorlig grad hindre bekæmpelsen af momssvig.
Jeg har personligt tillid til, at der kan nås frem til en aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen med hensyn til disse spørgsmål. Rådet er allerede begyndt at drøfte forslaget nærmere. Det vil gøre sit bedste for at nå frem til en aftale snarest muligt, og vi gør gode fremskridt. Men Deres støtte til forslaget er vigtig, hvis vi skal nå det meget ønskede resultat. Jeg vil derfor anbefale meget varmt, at Parlamentet vedtager dette forslag. Jeg takker Parlamentet for dets meget konstruktive intervention.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Statsstøtte
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0002/2002) af Rapkay for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens niende oversigt over statsstøtte i Den Europæiske Union.

Rapkay
Fru formand, hr. kommissær, i dag har verdens, nå ja, lad os ikke sige verdens, men så i hvert fald Europas øjne igen hvilet på Deres person, på Deres ansvarsområde, det var ganske vist en anden sag end den, vi behandler her i aften. Det lader ikke til at være så interessant. Jeg får trods alt lov til, som jeg netop har fået at vide, at tale i otte minutter, fordi min gruppe ikke var særlig interesseret. Men jeg kan se hr. Evans, fru Riis-Jørgensen, og så kan vi endnu en gang gøre det samme, som vi allerede har gjort i udvalget, nemlig udveksle vores holdninger på dette område. Nå, men spøg til side ...
Vi har jo i fællesskab sat os for - en ambitiøs målsætning - at EU inden for de næste 10 år skal blive den mest konkurrencedygtige region i verden. Hvis EU ønsker at blive den mest konkurrencedygtige region i verden, så betyder det, at Unionens virksomheder skal være de mest konkurrencedygtige virksomheder i verden. Det betyder også, at vi har brug for konkurrencevenlige, men også konkurrencedygtige omgivelser i EU. Det er for så vidt rigtigt, at det skal være vores opgave i videst mulige omfang at begrænse statsstøtten til virksomheder, og det skal også være vores opgave - hvis vi så alligevel bliver nødt til at yde støtte - i større grad at anvende den til horisontale mål.
For så vidt skal den konstaterede reduktion af støtten for 1997 til 1999 hilses velkommen - og det er det, det handler om, det er den periode, Kommissionens niende oversigt over statsstøtte dækker. Naturligvis opfordres Kommissionen til yderligere at varetage sin rolle som vagthund i forhold til konkurrenceforvridende støtte.
På den anden side bør man undlade udelukkende at betragte støttepolitikken med ideologiske briller, at føre den ud fra ideologiske synspunkter. Det er der nogle gange tendens til her i Parlamentet, og jeg vil også senere komme med et eksempel herpå. Det kan slås fast, om man nu vil det eller ej, at støtte er et værktøj i den statslige politik, fordi man derved via incitament muliggør markedskonform styring, og fordi man på den måde kan undgå indgreb i form af påbud eller forbud. Det kan man ikke altid gøre. Nogle gange giver det mere mening at opnå noget via ordensbestemmelser, men nogle gange er det sikkert også hensigtsmæssigt at opnå noget via - i så fald markedskonform - styring.
Støtte udgør en vigtig del af de politiske handlingsinstrumenter, fordi man derved kan korrigere markedssvigt og mindske velfærdsforskellene mellem regionerne i EU. Det, vi gør med den europæiske regional- og strukturpolitik, er jo også at give støtte, selv om det godt nok ikke er den type statsstøtte, som vi skal behandle i aften, og den er et politisk handlingsinstrument i forbindelse med støtte til små og mellemstore virksomheder og miljøbeskyttelse, i forbindelse med forskning og udvikling.
Jeg er meget glad for, hr. kommissær, at De eller Kommissionen ud over støtteregistret, som jo allerede findes, også nu indfører resultattavlen for støtte. Det har været et fælles krav fra Parlamentet. Denne resultattavle for støtte, der barsles med, kan efter min mening udvikle sig til et instrument, som gør det muligt at registrere tendenser og vurdere støtte efter kvalitative kriterier af den type, som jeg også netop har været inde på.
Det tillægger jeg i det hele taget stor værdi. Det er ikke kun den kvantitative volumen af statsstøtte, der skal inddrages, vi har også brug for i samme grad at tage hensyn til kvalitative kriterier og mål. Som sagt har jeg nævnt dem. Nogle gange retfærdiggør de også tidsbegrænsede styringsforanstaltninger, og nogle gange kan man endda via støtte fjerne eksisterende markedsforvridninger midlertidigt.
Jeg mener, at Kommissionen i høj grad er kommet længere og er mere åben - undskyld mig, hr. Evans, fru Riis-Jørgensen - end det i øjeblikket konservativt-liberale flertal her i Parlamentet.
Jeg konstaterer, at støtte altid bliver afvist med store ord i den generelle debat. Den bliver slet og ret fordømt. Hvis man spørger jeres fagpolitikere, så ser de nu engang helt anderledes på dette på det ene eller det andet område. Konkret vil de heller ikke vide af en så generel fordømmelse.
Jeg vil gerne give Dem det eksempel, som jeg nævnede tidligere. Kommission har til min store glæde i et stykke tid været i gang med at undersøge, hvorvidt der opnås uberettiget støtte som følge af snyd med virksomhedsbeskatningen. Det gør Kommission på eget initiativ, fordi det er rigtigt, det gør den dog også, fordi den er blevet opfordret til det. Nu har jeg i udvalget i mit udkast til betænkningen formuleret en passage, som Kommissionen sågar støtter ihærdigt, og som den vil gå videre med ad denne vej. Den blev fjernet af flertallet i udvalget ved afstemningen.
Nu vil jeg gerne give Dem muligheden for at korrigere denne fejl i morgen. Min gruppe vil genindsætte denne passage, og også nogle andre, via et ændringsforslag. Og vær venlig at huske på, at det er en fælles politik, som vi har vedtaget. De kan altså korrigere Deres fejl i udvalget igen i morgen, eller også må De forklare offentligheden, at De egentlig har ændret mening med hensyn til den detaljerede støttepolitik. I den forbindelse må De vel nok gøre dem nogle overvejelser om, hvad De skal sige.
Afslutningsvis vil jeg også gerne sige, at for meget ros til Kommissionen jo heller ikke er så godt. Den vil vi lige trække lidt tilbage. Og i den forbindelse vil jeg gerne pege på et punkt, hr. kommissær, som jeg allerede i udvalget har påpeget en eller to gange. Det drejer sig også om kvalitative kriterier, kvalitativ vurdering og kvantitativ vurdering. Der findes et område, det har De ret i, hvor den regionale støtte, som ydes i medlemsstaterne, udgør en ret stor del af den samlede støtte, langt over det halve, jeg tror det er 56% eller mere, så vidt jeg husker. Af dette slutter De, at det er det område, hvor man bedst og hurtigst kan komme igennem med nedsættelse af støtten. Det er dog en noget generel anskuelsesmåde, og jeg vil i denne forbindelse gerne opfordre Dem til at tænke lidt over, om ikke netop den regionale støtte er et område, hvor man virkelig er nødt til at orientere sig meget afgørende ved hjælp af kvalitative kriterier. Hvis vi kunne få en debat om det næste år, så ville vi allerede være kommet et lille stykke videre.

Evans, Jonathan
Fru formand, jeg vil gerne gøre indsigelse imod nogle af de påstande, der er blevet fremført af hr. Rapkay. Først og fremmest er der meget mere, der forener os i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, end man skulle tro, når man hører nogle af de påstande, han lige har fremført. Det kan man se af den betænkning, som vi er ved at behandle. Der er 22 afsnit i denne betænkning. Hr. Rapkay havde kun seks områder, hvor hans betænkning blev ændret i betydelig grad. Vi har seks ændringsforslag til behandling i morgen.
Lad os se på de ting, der forener os. Jeg mener helt bestemt ikke, at statsstøtte er djævelens værk. På en måde var det en overdreven retorik fra hr. Rapkays side. Vi tror faktisk begge på et konkurrencedygtigt Europa. Vi går ind for at gøre vores økonomi konkurrencevenlig. Hr. Rapkays fremragende betænkning - som jeg vil støtte i dens foreliggende form i morgen - er en homogen betænkning, der bygger videre på den betænkning, udvalget udarbejdede sidste år. Vi vil naturligvis have forskellige ting, vi lægger vægt på. Vi har ikke det samme politiske livssyn. Men der er en tendens med hensyn til de synspunkter, der er blevet fremsat af Økonomiudvalget, som er kernepunkter i hr. Rapkays betænkning, og som jeg lykønsker ham med.
Ja, jeg tror helt bestemt på en omhyggelig anvendelse af statsstøtte. Jeg lykønsker kommissær Monti for den holdning, han har indtaget på dette område. Det er noget, der bredt afspejler Økonomiudvalgets holdning. Vores udvalg er engageret i at fremme Lissabon-processen. Udviklingen af et konkurrencedygtigt Europa må være en del af dette, så det er vigtigt, at vi har en ordentlig kontrol med statsstøtten.
En del af dette er gennem gennemskueligheden, der følger af resultattavlen for statsstøtte, som hr. Rapkay har været en ivrig fortaler for. Han har konsekvent rejst spørgsmålet. Vi er glade for at høre, at kommissær Monti har gjort fremskridt på dette område. Der er mere arbejde at gøre med at udvikle resultattavlen. Jeg er ikke helt sikker på, at Generaldirektoratet for Konkurrence står forrest i køen, når det gælder dens særlige hjemmesides internetvenlige karakter. Jeg har absolut tillid til, at der vil blive gjort flere fremskridt. Jeg gik på internettet den anden dag for at finde oplysninger om den europæiske konkurrencedag, der vil blive afholdt snart. Det er ikke et særligt brugervenligt websted at have med at gøre.
Jeg vil gerne nævne stålstøttereglerne. Jeg har konsekvent sagt til kommissær Monti, at industrien gerne vil have vejledning her. Vi ønsker at bevare den nuværende ordning i et eller andet format. Jeg håber, at kommissær Monti efter moden overvejelse vil nå frem til, at dette i betragtning af de vanskeligheder, vi har med USA, er noget, han kan støtte.

Riis-Jørgensen
Fru formand, som hr. Rapkay sagde, kan vi tale til hinanden, som vi plejer, nu hvor vi er forsamlet "i familiens skød". Jeg vil først endnu en gang sige tak til hr. Monti for hans store indsats på dette område, og så vil jeg også sige mange tak til hr. Rapkay. Vi er ikke altid enige, men jeg er meget glad for betænkningen, selv om der er nogle ting, vi skal diskutere med hensyn til, hvorledes vi skal stemme i morgen.
Så er der et par konkrete sager, jeg godt vil kommentere. For det første er der en sag, som jeg personligt har beskæftiget mig en del med. Det er Kommissionens forslag omkring skibsværftspakken. Vi havde en debat her i Parlamentet sidste efterår. Jeg var meget imod den foreslåede skibsværftsstøtte, og derfor vil jeg spørge Kommissionen om, hvordan det går med denne sag. Jeg har med glæde kunnet konstatere, at man på industriministrenes møde i Rådet i begyndelsen af december ikke kunne finde det nødvendige flertal til at vedtage Kommissionens forslag. Kommissionen var ikke umiddelbart villig til at ændre sit forslag, som var bygget på de resultater, man havde fundet frem til i den såkaldte TBR-rapport, som Kommissionen laver halvårligt. Naturligvis er jeg bekymret for, at Kommissionens næste TBR-rapport på bekvem vis vil påvise, at vi har brug for støtte til flere skibstyper end dem, der er nævnt i Kommissionens oprindelige forslag. Jeg vil derfor bede kommissær Monti svare på følgende spørgsmål: Er der en ny TBR-rapport på vej fra Kommissionen, og i bekræftende fald, kan kommissæren da oplyse, hvilke konklusioner rapporten vil drage?
I morgen vil vi i Parlamentet stemme om et forslag, som vi ikke har fået tid til at diskutere inden afstemningen. Det er ganske vist et forslag, som ikke hører ind under Deres område, hr. Monti, for det drejer sig om, at luftfartsselskaberne helt ekstraordinært har fået lov til at beholde ankomst- og afgangstider i lufthavnene, som de efter normale regler ikke har udnyttet tilstrækkeligt til at kunne beholde. Vi laver altså en særlovgivning, som vi nu haster igennem, og som naturligvis vil betyde, at mindre selskaber, der ønsker at komme ind på markedet med konkurrencedygtige priser, ikke kan få lov til at tilbyde denne service til os forbrugere, som i stedet må trækkes med selskaber, der ikke leverer varen, og - når de gør det - kun leverer den til alt for høje priser. Det er jo virkeligheden også statsstøtte, hr. Monti, for det favoriserer i høj grad de gamle nationale monopolselskaber. For mig er dette et eksempel på, at vore pæne ord om at skære i statsstøtten i al for ringe grad følges op af konkret og håndfast handling. Derfor vil jeg også tillade mig at stille Dem et spørgsmål, hr. Monti: Hvordan hænger dette forslag sammen med vort generelle ønske om at skære i statsstøtten og skabe en lige og fair konkurrencesituation for os alle?

Kauppi
Fru formand, hr. kommissær, det er nemt at tilslutte sig de gratulationer, som både kommissær Monti og hr. Rapkay som ordfører har modtaget. Omfattende statsstøtte, som ofte er bevilget af kortsigtede, politiske grunde, har allerede i lang tid bebyrdet de europæiske skatteyderes pengepung og sinket forbedringsprocessen for de økonomiske strukturer i medlemsstaterne. Selv om statsstøtte bevilget af medlemsstaterne specielt under undtagelsesvise omstændigheder kan være berettiget, fordrejer direkte støtte og forskellige typer af skattelempelser konkurrencen og er i strid med fællesmarkedets ånd. Det er grunden til, at en reducering af statsstøtten og en effektiv kontrol er med til at styrke konkurrenceevnen i de europæiske økonomier og således er med til at fremme økonomisk vækst og skabelse af arbejdspladser. Medlemsstaterne fornyede også ved Det Europæiske Råd i Stockholm deres forpligtelse til at reducere statsstøtte i forhold til bruttonationalproduktet. Det blev lovet, at bevilling af statsstøtte rettes mod horisontale formål, der er til nytte for hele Unionen. Vi skal holde fast ved denne forpligtelse.
Ifølge den nu forelagte generelle betænkning har man i 1997-1999 været i stand til at reducere statsstøtten. Vi bør dog ikke stille os tilfredse med de fremskridt, som hidtil er opnået. Vi har gentagne gange krævet i Parlamentet, at der skal indføres foranstaltninger, hvorved en større åbenhed på dette område kan garanteres. Medlemsstaterne har stadig ikke noget kontrolinstrument, som kan sammenlignes med statskontrol, på fællesskabsplan. Oplysninger om statsstøtte indberettes stadig som totalbeløb. For at vi kan få en mere nøjagtig analyse, har vi brug for mere detaljerede oplysninger om støttens anvendelsesformål samt de brancher og virksomheder, som har modtaget støtte.
Som flere af kollegerne før mig mener jeg også, at Kommissionens meddelelse om indførelse af en registrering af og resultattavler for statsstøtte er yderst positiv. Jeg opfordrer Kommissionen til også at køre videre med den tidligere linje, der er sund for Unionens økonomiske og produktionsmæssige strukturer, specielt hvad angår branche- og specifik statsstøtte. Desangående tilslutter jeg mig fuldt ud fru Riis-Jørgensens ord om skibsværftsindustrien, der også er en essentiel branche set fra mit lands, Finlands, synspunkt. Der er i den senere tid sket en god udvikling i Rådet, hvad det angår.
At udvikle Europa til verdens mest konkurrencedygtige økonomiske område betyder, at vi skal skippe metoderne fra gamle dage. Det er da klart, at man ikke kan skabe nye, permanente arbejdspladser ved at opretholde faldefærdige strukturer.

Monti
Fru formand, først vil jeg gerne takke Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og ikke mindst hr. Rapkay, som har udarbejdet dette glimrende forslag til beslutning.
Jeg glæder mig meget over, at denne betænkning sikrer udvalgets støtte til en stringent politik for kontrollen med statsstøtte.
Da jeg lyttede til denne korte, men interessante forhandling, forekom det mig - sådan som det også er blevet sagt - at der var bred enighed mellem de forskellige parter, som er repræsenteret her i Parlamentet. Det forekom mig også, at der var en ikke-ideologisk indfaldsvinkel, og jeg tror, at i jo højere grad det lykkes os at erkende dette, jo bedre bliver muligheden for ikke udelukkende at ræsonnere ud fra ideologierne, således at vi foruden de kvantitative aspekter også er i stand til at vurdere statsstøttens kvalitative aspekter.
Jeg er glad for at kunne konstatere, at udvalget opfordrer medlemsstaterne til at holde det løfte, som de afgav på Rådet i Stockholm, og som også fru Kauppi nævnte lige før, nemlig at reducere statsstøtten i procent af BNP.
På trods af den positive udvikling, der har været i de senere år, er jeg også af den opfattelse, at der stadig er basis for en yderligere reduktion af statsstøtten i medlemsstaterne. Jeg er i bund og grund enig i, at forholdet mellem regionalpolitik og konkurrencepolitik bør tages omhyggeligt op til fornyet overvejelse i perioden efter 2006.
Jeg deler desuden den bekymring, man gav udtryk for i forslaget til beslutning, nemlig regionalpolitikkens renationalisering som følge af, at man fra nogle af de økonomisk stærke medlemsstaters side hører tale om, at de færre udgifter til strukturfondene burde opvejes af en større tolerance over for statsstøtte. Dette ville efter min mening være en meget bekymrende tendens.
Jeg er meget tilfreds med den positive reaktion i udvalget og i hr. Rapkays betænkning, når det gælder to instrumenter, der måske stadig ikke er så brugervenlige, som vi kunne ønske. Vi vil for vores vedkommende stadig forsøge at forbedre resultattavlen for statsstøtte og statsstøtteregisteret, som nu er tilgængelige på internettet. Jeg behøver efterhånden ikke længere at beskrive disse to instrumenter, for dem kender De godt, og allerede i dag gør navnlig resultattavlen det muligt at få adgang til disse nyttige informationer takket være internetforbindelserne til medlemsstaterne og - fra anden udgave - også til Europa-Parlamentet.
Desuden supplerer statsstøtteregisteret resultattavlen ved at give nogle mere detaljerede og mindre overordnede informationer om de enkelte statsstøttetilfælde, hvor sektorerne og de pågældende virksomheder er angivet.
Må jeg, hvad stålindustrien angår, minde Parlamentet om, at Kommissionen allerede har udtrykt sin intention om, at de strenge regler vedrørende statsstøtte til denne sektor bliver bevaret efter EKSF-traktatens udløb. Europa-Parlamentet, medlemsstaterne, Det Rådgivende Udvalg for EKSF samt stålvirksomhederne og deres sammenslutninger har også anmodet om strenge regler for statsstøtte til stålindustrien. Kommissionen finder, at dette mål kan nås ved at fokusere på de typer statsstøtte, der erfaringsmæssigt og under hensyntagen til stålindustriens karakteristiske træk har de mest forvridende virkninger på konkurrencen i denne sektor. Det er tilfældet med investeringsstøtten og rednings- og omstruktureringsstøtten.
Det er Kommissionens intention at fortsætte det nuværende forbud mod disse støttetyper efter traktatens udløb den 23. juli 2002, og dette punkt er på dagsordenen for drøftelser i Kommissionen meget snart.
Fru Riis-Jørgensen nævnte skibsbygning, og Deres interesse i dette overrasker mig ikke helt. De er udmærket klar over de konklusioner eller manglende konklusioner, der blev draget i Rådet (industri) i december. Rent faktisk er der ved at blive udarbejdet en rapport om situationen i et andet markedssegment, som der er blevet indledt en procedure om. Jeg har ikke noget nyt at meddele om dette.
Hvad flyselskaberne angår, vil jeg blot pege på, at Kommissionen vedrørende begivenhederne den 11. september har afgjort, at de helt bestemt var af usædvanlig karakter i medfør af artikel 87, stk. 2, litra b), i traktaten. Dette betyder, at statsstøtte kan accepteres til at afhjælpe de skader, der er forårsaget - men som De ved, blev dette anvendt af Kommissionen på en meget streng og forsigtig og restriktiv måde - i forbindelse med de fire dage, der fulgte efter den 11. september som følge af lukningen af det amerikanske luftrum og foranstaltninger til dækning af de overskydende forsikringsomkostninger for flytransport i en måned, eller om fornødent indtil årets udgang.
Lad mig endelig endnu en gang understrege, hvor taknemmelig Kommissionen er for Parlamentets interesse i statsstøttepolitikken. Det tilskynder os til at handle mere og mere effektivt inden for dette følsomme og vigtige område.

Riis-Jørgensen
Fru formand, de kunne ikke flyve i fire dage efter den 11. september, og nu ønsker de at få monopol i over et år. Den 11. september kan få skyld for alting. Giv os dog en fri økonomi.

Monti
Jeg forstår, at det, fru Riis-Jørgensen siger, er: "de ønsker". Indtil nu er dette, så vidt jeg ved, ikke en kommissionsholdning eller -beslutning, selv om min kollega, fru de Palacio, er kommissær med ansvar for dette område.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Overvågning af BSE-krisen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0467/2001) af Olsson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om overvågning af BSE-krisen med hensyn til folkesundhed og fødevaresikkerhed (2000(2321)(INI)).

Olsson
Fru formand, jeg vil gerne starte med at takke alle dem, der har hjulpet med denne betænkning - kolleger fra andre partigrupper, ikke mindst fru Roth-Behrendt, den tidligere ordfører i Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om BSE samt Kommissionen og Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i Dublin.
Globaliseringen øges dag for dag. Det er positivt, at vi handler mere på tværs af grænserne. Der er brug for fri bevægelighed for varer i EU, men også for en mere fri bevægelighed for varer i resten af verden. Det er imidlertid vigtigt, at det ikke resulterer i en friere bevægelighed for smittemateriale. Hvad angår kogalskab, føles det, som om EU er "gået baglæns" ind i det frie marked. Først skabte vi et frit marked, og derefter begyndte vi at undersøge, om reglerne var gode nok til et frit marked.
I de seneste år er der vedtaget en række glædelige foranstaltninger. Vi har f.eks. skabt Den Europæiske Fødevaremyndighed. Desuden har vi revideret fødevarelovgivningen, og vi får en god lovgivning, når alle retsakter er trådt i kraft. Men erfaringerne skræmmer. Et tilbageblik viser, at mange medlemslande har været dårlige til at følge lovgivningen. Det er altså ikke bare en manglende lovgivning, men også en manglende efterlevelse, der har ført til den nuværende situation. Det er utroligt vigtigt, at vi nu råder bod på dette og bliver bedre til at følge lovgivningen.
Hvis vi ser på sammenhængen mellem disse forskellige sygdomme, kan vi konstatere, at scrapie - der er den ældste sygdom i TSE-gruppen - blev opdaget for flere hundrede år siden, mens BSE, der angriber kvæg, først blev opdaget i 1986. Det er indlysende, at vi befinder os i en tidsalder, hvor der sker meget. Livet er ikke gået i stå - heller ikke dets negative sider. Vi må derfor være forberedte på, at vi hele tiden kan støde på nye problemer.
I efteråret frygtede man, at BSE også kan angribe får. Det er formentlig grunden til, at man i betænkningen har medtaget punkt 11 om, at man også skal undersøge får. Jeg finder dette punkt fejlagtigt og opfordrer parlamentsmedlemmerne til ikke at stemme for det. I den undersøgelse, der skulle have været af får, brugte man nemlig ikke fårehjerner, men sandsynligvis kohjerner. Også videnskabsfolk begår jo fejl nu og da.
Problemet med BSE er, at denne sygdom overskrider artsbarriererne. Det betyder, at der også er en risiko for, at mennesker smittes. Vi ved jo, at Creutzfeldt-Jakobs sygdom giver anledning til stor bekymring i denne sammenhæng.
Jeg vil pege på nogle af de foranstaltninger, som vi foreslår indført i betænkningen. For det første vil jeg fastslå, at drøvtyggere af etiske årsager selvfølgelig aldrig skal fodres med kødmel. De er ikke kødædere fra naturens hånd, og derfor skal de heller ikke tvinges til at æde kød. Det er imidlertid rimeligt - det vender vi tilbage til i den anden betænkning - at råvarer, der er velegnet til menneskeføde, også skal kunne anvendes som foder. Problemet er, at der er en risiko for, at sygdommen opstår, hvis dyr æder artsfæller. Man bør derfor indføre et såkaldt kannibalismeforbud, der forbyder fodring af dyr med foder, der stammer fra artsfæller.
Smittefaren er stor, og efterlevelsen har været ringe. Derfor må vi nok konstatere, at det inden for en overskuelig fremtid ikke vil være muligt at hæve forbuddet mod at fodre altædere med kød- og benmel. Det bliver måske muligt på længere sigt, når efterlevelsen er blevet bedre.
Med hensyn til det vigtige spørgsmål om sanktioner vil jeg stille et direkte spørgsmål til kommissær Byrne om følgende problemstilling: Hvis de enkelte medlemsstater ikke opfylder deres traktatlige forpligtelser, skal EU så have beføjelser til at gå ind og vedtage foranstaltninger, der kan garantere fødevaresikkerheden, hvilket også nævnes flere steder i betænkningen? Vi mener desuden, at Kommissionen også skal have ret til at indføre sanktioner mod de medlemslande, der har undladt at gennemføre sådanne lovgivningsformer. Det ville være meget interessant at høre kommissærens mening om denne sag.
Afslutningsvis vil jeg vende tilbage til udgangspunktet for mit indlæg. Forskning er nødvendig både på dette og på tilstødende områder, hvis vi skal kunne udvise årvågenhed over for forekomsten af nye problemer og nye sygdomme. Det er utroligt vigtigt, at vi fra EU's side bevilger tilstrækkelige midler til at holde kampen på et højt niveau mod denne form for sygdomme, der er farlige for både dyr og mennesker.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, hr. kommissær Byrne, her 15 år efter de første tilfælde af BSE skulle man mene, at vi havde truffet alle nødvendige forholdsregler og også havde styr på BSE. Da vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter udarbejdede vores udtalelse og endnu en gang gjorde opmærksom på, at alle medlemsstater nu også skulle gennemføre deres kontroller rigtigt, mente vi, nå ja, at det skal der nu gøres opmærksom på endnu en gang. At det så skulle blive så aktuelt, som vi nu erfarer fra tyske delstater, fortrinsvis fra Bayern og fra Rheinland-Pfalz, at der i denne forbindelse sjuskes med screeningen, at kontrollen blev overladt til private firmaer, som ikke var egnede til dette, havde vi ikke forestillet os. Man tager sig virkelig til hovedet. Man kan naturligvis igen sige til Kommissionen, at den skal varetage den øverste kontrol bedre. Men det kan man jo næsten ikke længere kræve, for de dernede ved jo også, hvad det drejer sig om. BSE er nu engang en farlig sygdom. Hvis man så tænker på, at dyrene stadig først testes, når de er ældre end 30 måneder, så er det jo egentlig også en skandale. De fleste dyr, som sendes til slagtning, testes ikke.
Hvis vi tager Storbritannien som eksempel, så tester man stadig overhovedet ikke, fordi dyr over 30 måneder ikke tillades i fødekæden. Men det er naturligvis også nødvendigt at teste for overhovedet at registrere bestanden af dyr med BSE, som ikke kommer ind i fødekæden. Om videnskabsfolkenes beskæmmende resultater ved undersøgelsen af får, hvis hjerner viste sig at være kvæghjerner, må man nu naturligvis ikke sige, at der jo så øjensynlig ikke er nogen risiko ved får. Denne risiko findes ved får, ergo må vi altså også teste for det.
Med hensyn til distributionen af kød- og benmel bevæger tusinder af ton inficeret eller muligvis inficeret kød- og benmel sig jo stadig hen over verdens grænser, så BSE bliver endnu mere udbredt og forekommer på steder, hvor vi slet ikke havde nogen formodning om det. Man ser altså også i dette tilfælde, hr. kommissær Byrne, at et fodringsforbud åbenlyst ikke er tilstrækkeligt. Man skal også sige, hvad der skal ske med skidtet, og hvordan det skal destrueres.
Som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter også har understreget, gælder det samme for brugen af flydende køkkenaffald, af madrester, hvilket jo igen og igen har givet vores dyr mund- og klovsyge samt pest, når det bliver brugt som foder uden forudgående behandling. Det betyder, at vi heller ikke i dette tilfælde kan udrette noget alene med et forbud, vi skal derimod også sige, hvad der skal ske med skidtet. Da vi allerede for 10 år siden stemte om den såkaldte pausebetænkning - behandling af animalske biprodukter - var BSE-presset naturligvis ikke så stort. Og hvis vi stadig havde haft det, ville BSE ikke have eksisteret. Det samme siger jeg om flydende køkkenaffald, om madrester, nemlig at der, hvis vi havde behandlet disse madrester fornuftigt, ikke ville have eksisteret infektioner med mund- og klovsyge og pest.
Vi skal nå frem til et system med bestemmelser, der gælder for alle lande. Vi skal uddele licenser til dem, der har en økonomisk interesse i at fremstille dette, og straffe dem med fratagelse af licensen, hvis de ikke overholder bestemmelserne. De, der overtræder bestemmelserne, fradømmes retten til at udøve deres erhverv, fordi det drejer sig om forbrugernes sundhed i vores lande. Vi skal turde være hårde, ellers vil der fortsat - også stadig om 10 år - være diskussion om gentagne svigt.
Hr. Byrne, jeg vil gerne udtrykkeligt bekræfte Dem i, at Kommissionen ikke bærer skylden for de seneste tilfælde af svigt. Det er medlemsstaternes ansvar. Kommissionen har også gjort et godt arbejde i forbindelse med udarbejdelsen af pausebetænkningen og den foreliggende betænkning.

Grossetête
Fru formand, jeg vil forsøge at gøre det hurtigt, men jeg vil gerne sige til ordføreren, hr. Olsson, at denne betænkning falder på et tidspunkt, hvor man har fornemmelsen af at sidde fast i denne BSE-krise. Medlemsstaterne har ved utallige lejligheder bevist deres vanskeligheder ved at styre denne krise. EU må derfor påtage sig et ansvar i denne sag, særligt set i lyset af den nærtstående udvidelse.
Det er i dag bydende nødvendigt at koordinere de enkeltes bestræbelser bedre for at få bugt med denne epidemi og for at forhindre andre kriser i fremtiden. Vores mål er fødevaresikkerhed. Det kan kun nås ved bedre koordinering af de gældende politikker i de enkelte stater og ved en større harmonisering af sporing og bekæmpelse af sygdommen.
Min gruppe har imidlertid delte meninger om, hvilke foranstaltninger der skal træffes på området, selv om jeg personligt er helt enig med hr. Olssons betænkning. I det store og hele støttes disse foranstaltninger, som skal være foranstaltninger, der gør det muligt at nå det mål, der hedder fødevaresikkerhed, fuldt ud af mine kolleger. Det er metoderne, der er uenighed om. Det er jeg ked af, for denne forpligtelse til at sikre den offentlige sundhed giver os ikke ret til at slække på de krav, som vi har accepteret med forsigtighedsprincippet. Det drejer sig ikke om at sætte landmænd og miljøfolk eller landmænd og sundhedsbranchen op mod hinanden. Landmændene ønsker at producere og at sikre kvaliteten af deres produkter. Miljøfolkene og sundhedsbranchen ønsker at bidrage til en bæredygtig udvikling, men målene er ens for alle.
Så denne forpligtelse til at sikre den offentlige sundhed giver ikke ret til at slække på kravene, som er gennemførelse af forsigtighedsprincippet og princippet om nultolerance, overholdelse af forbuddet mod at fodre dyrene med kød- og benmel og destruktion af de eksisterende lagre af disse melprodukter. Jeg erkender, at vores britiske kolleger har visse vanskeligheder, og at de ønsker at finde alternative metoder til destruktion af hele besætninger, men alt dette skal ikke give os ret til at slække på de krav, som vi stiller til opfølgningen på BSE-krisen.
Jeg vil gerne slutte af, fru formand, med at understrege, at det på dette område er af fundamental betydning, at Kommissionen får fastlagt en række sanktioner, og at den sikrer den nødvendige kontrol med Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret. Gennemførelsen af fællesskabslovgivningen skal ske på mere systematisk vis, og den skal gennemføres på samme måde i alle medlemslande. Der skal ske en opfølgning på sanktionerne, og man skal kunne garantere forbrugerne størst mulig sikkerhed, således at forbrugerne genvinder tilliden til landmændene og de politisk ansvarlige.

Whitehead
Fru formand, kommissæren er i fare for at skulle høre det samme indlæg mange gange på forskellige sprog. Dette er den engelske version. Jeg taler her på vegne af fru Roth-Behrendt, da hendes far døde i går, og hun har været nødt til at rejse hjem. Jeg er sikker på, at hele salen vil slutte sig til mig, når jeg udtrykker min sympati for hende.
Dette er, hvad jeg ønsker at sige: For det første ved vi stadig ikke tilstrækkeligt om BSE, og hvordan den spredes. Og vi ved helt bestemt ikke tilstrækkeligt om dens forekomst i alle Fællesskabets medlemsstater. Vi ved, at vi stadig har BSE i Det Forenede Kongerige, og selv om det i det kommende år kan være, at andre medlemsstater har flere tilfælde end os, er det ikke nogen grund til tilfredshed for os, men snarere til medfølelse med dem, som stadig opdager den fulde rædsel over det, dette kan betyde for dem. I Det Forenede Kongerige har vi haft over 100 tilfælde af den menneskelige variant af Creutzfeldt-Jakob-sygdom. Vi beder til, at de andre medlemsstater ikke kommer til at gennemgå denne pine heller.
Kommissæren vil, når vi taler om utilstrækkelig testning, være fuldt berettiget til at fortælle os, at Kommissionen den ene gang efter den anden har sagt, at BSE var skjult, fordi der ikke var nogen effektiv testning. Hvis denne debat i det mindste gør én ting, som hr. Graefe zu Baringdorf og andre har sagt, er det at indprente os, at medlemsstaterne bør være i stand til at gøre dette.
Jeg er glad for, at hr. Olsson accepterer, at den måde, hvorpå Det Forenede Kongerige udtager dyr i 30 måneders alderen, er ligeså effektiv som den slagtning af berørte besætninger og testning af individuelle dyr, inden de indgår i fødekæden, som foregår i andre europæiske lande. Jeg ønsker ikke at se nogen misforståelser med hensyn til dette. Jeg mener, at vi har brug for mere effektive smittetest. Der er en række sene bekymrende statistikker i Det Forenede Kongerige og andre steder om dyr, der er født, efter at testning blev indført, som stadig nu viser symptomer på BSE. Der er tydelig mistanke om ophobning af kød- og benmel og til, hvor og hvordan testningen berøres.
Hr. Olsson ønsker rent faktisk, at FAO skal være overvågningsorgan. Jeg har ikke noget imod det, men jeg mener ikke, at noget bør fratage de enkelte medlemsstater deres ansvar for at sikre, at deres testning og eksterne kontrol er effektiv og gennemføres.
Og så er der spørgsmålet om animalske affaldsstoffer til grovfoderædende husdyr. Det vil vi drøfte, når fru Paulsens betænkning kommer tilbage til sin omtumlede andenbehandling. Jeg vil blot sige, at jeg er i det parti her i Parlamentet, som sammen med hr. Olsson mener, at vi bør forbyde enhver form for fodring af drøvtyggere med animalske affaldsprodukter. Det er på høje tid, at det bliver gjort.
Og endelig vil jeg, hvad får angår, blot sige til hr. Olsson, at når vi ser på den jammerlige fiasko med testningen af, hvad der viste sig at være kohjerner, så er alt, hvad det fortæller os, at der var tale om inkompetence af en grotesk art. Det fortæller os ikke, at vi har positive beviser på, at BSE ikke igen er sprunget fra en dyreart til en anden og har fundet vej til fårebestanden. Jeg vil gerne høre kommissærens syn på disse ting, og jeg undskylder for at have gentaget nogle af de andre fremragende bemærkninger, der er blevet fremsat i denne debat.

Wyn
Fru formand, jeg bifalder betænkningen, da den rejser mange vigtige spørgsmål for vores arbejde med at skabe en omfattende og sikker fødevarepolitik i EU.
Kontrol med smitsomme sygdomme går hånd i hånd med ordentlig overvågning. Der bør ses meget opmærksomt på, hvordan smitsomme sygdomme overvåges af EU-institutioner. Vi må ligeledes sætte spørgsmålstegn ved de metoder, der bruges af lande uden for EU, og indføre strengere importkontrol som dem, man har i Australien og New Zealand.
Vi må imidlertid huske på, at det, hvis man vedtager en lovgivning, er vigtigt at straffe de medlemsstater, som ikke gennemfører EU's lovgivning om føde og foderstoffer, for ellers er lovgivningen ikke det papir værd, som den er skrevet på.
Jeg opfordrer medlemmerne til at lade den almindelige fornuft råde. Naturligvis er vi nødt til at teste dyr for BSE, men lad os basere testerne på sund videnskabelig praksis. Der er ingen beviser på, at det er idiotsikkert at teste dyr, der er 24 måneder gamle. Tværtimod, dyr kan udvikle BSE efter 24 måneder. Jeg har ikke fået noget tilfredsstillende svar på, hvad denne beregning er baseret på. 30 måneders tærsklen, der gælder for nærværende, synes at virke. Prognoserne er, at Det Forenede Kongerige vil være BSE-frit inden 2005, og det er nået ved at bruge 30 måneders tærsklen. Kød fra under 30 måneder gammelt kvæg kan nu eksporteres fra Det Forenede Kongerige, og det er sandt at sige, at det har vist sig at være et sikkert produkt for forbrugeren.
En anden bekymring er den obligatoriske testning af får. Også her maner jeg til forsigtighed og anmoder igen om sunde videnskabelige beviser. Hele den britiske bestand blev næsten udryddet sidste år, da man fandt BSE hos får. Imidlertid var der heldigvis nogen, der stillede spørgsmålstegn ved resultaternes gyldighed, og man fandt så ud af, at testen rent faktisk var udført på en kos hjerne. Denne episode gjorde kun lidt for at genoprette landmændenes tillid til ordentlig videnskabelig forskning. Vi bør udvikle en omfattende dyresundhedsstrategi og spørge os selv, hvad vi har lært af BSE. Det væsentligste er uden tvivl, at vi ikke bør lave fiksfakserier med naturen af etiske grunde. Grovfoderædende husdyr bør ikke tvinges til at æde kød- eller fiskemel. Vi må imidlertid nu koncentrere os om fremtiden og arbejde på en politik og strategi, der kan afhjælpe den skade, der er sket på fødekæden.
Endelig har landbefolkningen lidt meget i de seneste år. Lad os arbejde sammen nu for at etablere en fødevaresikkerhedspolitik og en reform af den fælles landbrugspolitik, der bevæger os væk fra en såkaldt forbrugerstyret politik, der førte til en intensivering - men lad os heller ikke bevæge os til en forbrugerstyret politik, der er baseret på ubegrundede teorier. Vi må genvinde forbrugertilliden ved at etablere en politik, der omfatter alle aspekter.

Fiebiger
Fru formand, i mange, hvis ikke i alle lande i EU giver overtrædelser af de generelle principper i fødevarelovgivningen stof til mange overskrifter. Selv om der har været mange fordrejede sagsfremstillinger og sensationslyst inde i billedet, har sagsfremstillingerne i høj grad bidraget til, at sådanne tilfælde ikke ender i glemmebogen.
De seneste dages offentliggjorte overtrædelser i forbindelse med undersøgelsen af BSE er en fiasko for alle, der har arbejdet på at indføre et højt beskyttelsesniveau for forbrugersundhed i fødevareproduktionen, hvilket - tror jeg - også har eksisteret.
Netop fordi befolkningens interesse for dette emne er så stor, og fordi de seneste tilfælde af trusler mod forbrugersundheden kunne have været undgået, er indførelsen af strengere sanktioner, som der henstilles til i betænkningen, berettiget for således nu engang for alle at forhindre opblussen af nye BSE-tilfælde.
I EU skal den højeste standard for fødevareproduktionen gælde. Det er den mest betydningsfulde udtalelse i hvidbogen om fødevaresikkerhed. Den nødvendige retsramme for dette skal landene efter min mening supplere med et anerkendt advarselssystem, hvor produkterne og producenternes navne skal offentliggøres ved mistanke om fare for forbrugersundheden.
Som regel er offentlige advarsler altid påbudt, især når der rettes mistanke mod en bred distributionsstruktur, hvilket altid turde være tilfældet med den uendelige kæde, som fødevareproduktionen er en del af.
Det giver navnlig mening for mig i fremtiden at tale om offentlige advarsler mod specifikke foderstofproducenter allerede i tilfælde af mistanke om fare på grund af beskidte produktionsmetoder eller råvarer. Ordlyden af det princip, som jo også generelt lovprises, er, at kontrol af foderstof er forstadier til fødevareovervågningen.
Der gås i betænkningen ret langt med hensyn til, hvad der kræves. Om fortielse af oplysninger ved overtrædelse af en specifik pligt således får de samme konsekvenser som svig i forbindelse med EU's finansielle midler, vil vise sig i praksis. Nødvendigvis - og det viser hele betænkningens rækkevidde - gøres der igen og igen opmærksom på, at de eksisterende forbud og påbud skal overholdes.
Til slut vil jeg gerne slå fast, at hr. Olssons betænkning er tidssvarende og meget tæt på den aktuelle situation. At den bliver et bekæmpelsesprogram for den næste BSE-krise, mener jeg ikke.

Bernié
Fru formand, BSE udkrystalliserer frygten og tvivlen hos såvel forbrugere som producenter, og man ser en betydelig nedgang i forbruget af oksekød og et fald på mere end 20% i prisen for producenterne.
Europa, som for en stor dels vedkommende er ansvarlig for denne dramatiske sundhedskrise, må drage konsekvenserne heraf, især hvad angår funktionsforstyrrelser. I stedet for at give flere beføjelser til Kommissionen og Veterinærkontoret var det bedre at harmonisere de foranstaltninger, der skal træffes, og derefter iværksætte dem på en effektiv måde. Hvordan kan det f.eks. være, at listen over risikomateriale varierer fra en medlemsstat til en anden? Hvad angår den eksterne politik, må EU, som er den største aftager af landbrugsprodukter, stille samme krav til omverdenen om fødevaresikkerhed, det vil sige anvende de samme regler på import som dem, der gælder europæisk produktion.
Hvad angår forskningspolitik, skal alle midler tages i brug, både inden for forskning i sygdommen, smittevejen, forebyggende midler, bedre test af levende dyr osv.
Hvad angår behandling af affaldet, vil jeg gerne vide, hvordan kød- og benmel opbevares. Hvordan skal det behandles?
Denne krise antager også en større økonomisk og social dimension, fordi den truer med at snuppe en stor luns af landbrugssektoren. Nedgangen i nye anlæg viser tydeligt, hvordan krisen tegner sig for de unge landmænd. For hvordan kan de se roligt på fremtiden, hvis de kvalitetsprodukter, som er tilpasset forbrugernes ændrede forventninger, har så svært ved at finde aftagere?
Andre erhverv, som befinder sig længere nede i fødekæden, er ligeledes berørt. Det gælder for håndværksslagtere og viktualiehandlere, der modsætter sig, at man fratager dem retten til selv at afbene kødet i deres slagtehaller, på trods af at de kun arbejder med sunde slagtekroppe.
Landmændene har allerede lagt store bestræbelser i at sikre kvaliteten, mærkningen og sporbarheden, og det er bestræbelser, som de ikke altid kompenseres for. Supermarkederne fortsætter nemlig med at foretrække lavprishandel, om de så skal importere fra tredjelande.
Hvis samfundet har truffet et valg om kvalitet, som man fortæller os, skal det lede opdrætterne ind på denne vej. Det er blevet bydende nødvendigt at foranstalte nogle informationskampagner for at genoptage dialogen og omsider genoprette tilliden mellem forbrugere og producenter. Det er den eneste vej ud af en krise, som er kørt helt fast.

Souchet
Kære kolleger, den første ting, som vi skal have i tankerne, når vi i aften indleder den nyttige og nødvendige forhandling om opfølgning på den krise i kvægsektoren, som er udløst af sygdommen BSE, er den uro, fortvivlelse, lidelse og vrede, der hersker hos de opdrættere, som på en gang er ramt på både afsætningsmuligheder, pris og moral af et sandt jordskælv, der har rystet deres verden, ødelagt langvarige bestræbelser på udvælgelse og god praksis og vakt en mistillid hos forbrugerne, som de føler, er særdeles uretfærdig.
I mange landbrugsområder registrerer man, som De ved, fru formand, med bekymring, at et stort antal endnu unge opdrættere forlader branchen, fordi de ikke længere kan håndtere konsekvenserne af en krise, som de ikke er ansvarlige for, og derfor ser sig nødsaget til at lukke deres virksomheder. I visse tilfælde tvinger deres fortvivlelse dem endda til voldelige handlinger eller selvmord.
Kommissionen, som har reageret så ringe og så sent på de første krisetegn ved først at nægte, at der var tale om en krise, og derefter at bagatellisere den, forsøger i dag at forlænge den for uden tvivl at rehabilitere sig ved at foranstalte en hel flok tiltag, der fastholder forbrugernes bekymring, risikerer at have en destabiliserende virkning på markederne og øger omkostningerne i forbindelse med en brancheomlægning, idet den i øvrigt viser sig mere gavmild på lovgivningsområdet end på finansieringsområdet. Således træder det europæiske testprogram for scrapie i kraft i denne måned. Er det nu også hensigtsmæssigt, når hver test koster lige så meget som en fårekrop og ikke for øjeblikket kan skelne mellem det syge prion for scrapie, som er uskadeligt for mennesker, og det syge prion for BSE, som kan overføres til mennesker? I øvrigt vokser importen af argentinske kødprodukter igen. Er det nu også det rigtige tidspunkt, eftersom nogle provinser i dette land stadig er ramt af mund- og klovsyge? Desuden er det særlige indkøbsprogram, som Kommissionen har iværksat, på nippet til at blive lukket pr. 31. marts 2002, og i henhold til Agenda 2000 skal interventionsmekanismen til fordel for oksekød forsvinde den 30. juni 2002.
Jeg anmoder Kommissionen om at melde klart ud om en udskydelse af disse frister, for at holde fast i at svinge sparekniven ville være det samme for kvægbranchen som at slukke for ilten til en syg mand, som ligger i respirator. Det forekommer os tværtimod, at det på et tidspunkt, hvor BSE-epidemien befinder sig på meget forskellige stadier i de forskellige medlemslande, er disse landes kontrol, som giver de bedste resultater. På de britiske øer, hvor sygdommen stammer fra, og hvor 99% af alle de kliniske tilfælde er blevet opdaget, bærer deres foranstaltninger, som ganske vist er blevet vedtaget med forsinkelse og reelt gennemført med endnu større forsinkelse, nu frugt. Antallet af BSE-tilfælde falder støt med 40% om året og kom under 1.000 tilfælde sidste år, hvor de f.eks. var på 36.000 i 1992. I Frankrig, hvor epidemien er af yngre dato, og hvor den systematiske opsporing igennem de sidste 18 måneder i begyndelsen tilsyneladende fik antallet af tilfælde til at stige, er nedgangen også mærkbar efter udgangen af 2000. De andre lande, som er ramt af sygdommen, har en lavere prævalensrate og synes ligeledes at have kontrol over situationen. Nu er det, som De ved, Japans tur til at være smittet med den epizooti, som vi har oplevet.
I Europa skal vi derfor nu lade medlemsstaternes myndigheder gøre deres arbejde, for at opdrætterne kan genvinde forbrugernes fulde tillid, samtidig med at vi inden for EU's grænser beslutsomt fastholder de nødvendige bestræbelser for at opnå egentlig sporbarhed. Således har EF-Domstolen i Luxembourg, hvad angår den fortsatte franske embargo mod britiske dyr og britisk kød - dommen skal læses i sin helhed - fastslået, at den faktisk for en stor dels vedkommende var berettiget, fordi branchernes sporingssystemer endnu ikke var tilstrækkeligt troværdige i disse lande. Det er ligeledes bydende nødvendigt at foretage en reel gennemførelse af ens kvalitets- og sikkerhedskrav ved hjælp af systematisk og streng kontrol og at give forbrugerne samme garantier for kød, som er importeret fra tredjelande, som de har for kød, der stammer fra EU-lande.
Punkt 25 i det forslag til beslutning, som er stillet os, fastslår belejligt dette spørgsmåls betydning ved at understrege Kommissionens ansvar for at sikre, at de beskyttelsesbestemmelser, der finder anvendelse på EU-produkter, også finder anvendelse på importprodukter fra tredjelande, herunder særligt bestemmelserne om BSE-test, forbuddet mod kød- og benmel og tilbagekaldelse af særlige risikomaterialer. Desuden skal Kommissionen offentliggøre resultaterne af sin kontrol til os og til medlemslandene. Det står klart, fru formand, at forbrugernes tillid, som er en absolut forudsætning for, at vores opdrættere genvinder håbet, først vil være helt genoprettet, når de kan konstatere, at beskyttelsen af den offentlige sundhed går frem for frihandelsdogmet i EU.

Ayuso González
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne lykønske hr. Olsson med hans arbejde og også, fordi han har været så åben og indstillet på at inkludere mange af vores forslag i sin betænkning.
Betænkningens begrundelse er et komplet resumé af BSE-krisen, siden det hele startede i Det Forenede Kongerige i 1980'erne.
180.000 smittede kvæg i Storbritannien og 1.325 i resten af Europa frem til år 2000 samt 101 tilfælde af den nye variant af Creutzfeldt-Jakobs sygdom hos mennesker har rejst tvivl om dyrefoder og vist, hvor vigtigt dyrefoder er i fødekæden.
I dag har videnskaben heldigvis opnået megen viden om sygdommens ætiologi, og både Kommissionen og medlemslandene arbejder hårdt på at udrydde sygdommen en gang for alle. Men man har endnu ikke fra forskningens side klarlagt, hvilke foranstaltninger der er absolut nødvendige. De gældende foranstaltninger udgør en stor økonomisk byrde for både offentlige og private pengekasser, vi må ikke kræve overflødige foranstaltninger, selv om det jo for os er gratis at kræve.
Derfor mener jeg ikke, at vi, så længe der ikke er videnskabeligt belæg, skal kræve, at man nedsætter alderen for obligatorisk testning og heller ikke udvider listen over risikomateriale. Situationen ville være en anden, hvis de veterinære eksperter anbefalede det, men det gør de ikke den dag i dag.
Med hensyn til konklusion 27, som kræver en reform af den fælles landbrugspolitik for at løse problemet, mener jeg, at den fælles landbrugspolitik er mere end fødevaresikkerhed. Fødevaresikkerhed er et komplekst område, der ikke blot skal ses i lyset af en reform af den fælles landbrugspolitik. Sådan ser Kommissionen det også, og netop derfor har vi hvidbogen om fødevaresikkerhed, Den Europæiske Fødevaremyndighed, og lovgivningen om sikkerhed og sundhed for fødevarer og dyrefoder, som vi behandler i denne valgperiode.
Dette, og ikke den fælles landbrugspolitik, er rammen for de tekniske og lovgivningsmæssige bestemmelser, der skal udvikles for at garantere fødevaresikkerhed i alle fødekædens produktionsled. Og det kan selvfølgelig godt komme til at berøre nogle aspekter af den fælles landbrugspolitik.
Endelig mener vi, som det er blevet sagt flere gange, at det, at man ikke har kunnet stoppe krisen før, ikke skyldes manglende undersøgelser, forskning eller forpligtende bestemmelser. Nej, det skyldes manglende gennemførelse af bestemmelserne eller manglende kontrol med gennemførelsen. Og det er det, man skal fokusere på i fremtiden.

Blokland
Tak, fru ordfører. Hvordan forklarer vi, at vi trods strenge foranstaltninger fortsat har problemer med BSE? Inkubationstiden kendes ikke, hvorfor effekten af de foranstaltninger, der er truffet, først vil vise sig på længere sigt. Der kan derfor opstå nye tilfælde af den alvorlige Creutzfeldt-Jakobs sygdom, som vi i dag intet kan stille op mod. Det må vi ærligt erkende.
Til gengæld må vi også sige, at kravet om bortskaffelse af specificerede risikomaterialer sikrer, at sygdomsbæreren fjernes fra fødekæden.
Det er ikke længere tilladt at fodre kvæg med kød- og benmel, hvorfor jeg på længere sigt ikke forventer, der vil forekomme ret mange tilfælde af kvæg, som er smittet med BSE. På et tidspunkt vil prøverne forhåbentlig vise, at forekomsterne igen ligger på det niveau, vi så før BSE-krisen, altså et par tilfælde pr. år.
Beklageligvis har BSE-testen en ganske ulykkelig sidevirkning. Findes en ko at være smittet, nedslagtes hele besætningen. Dette er imidlertid meningsløst. BSE adskiller sig fra mund- og klovsyge. Smitten påføres gennem foderet og overføres til afkom, hvorfor det vil være hensigtsmæssigt at opspore og undersøge slægts- og foderrelationerne ikke det kvæg, der tilfældigvis befinder sig i samme stald. Det er ikke rimeligt at ofre raske dyr for at give forbrugerne falsk tryghed.
Fru formand, vi har grebet ind i Guds skaberværk ved at gøre drøvtyggere til kannibaler. Vi kan ikke skjule vores fejl ved at gennemføre formålsløse foranstaltninger. Derved begår vi blot endnu et overgreb mod Guds skaberværk ved at foretage unødvendig nedslagtning og destruktion af dyr.

Klaß
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, med hr. Olssons betænkning tager vi i Europa-Parlamentet ikke kun stilling til den aktuelle situation vedrørende BSE-sygdommen, vi ser derimod særligt ind i fremtiden. Det er vores mål at kunne garantere fødevaresikkerheden. Dette mål har vi ikke nået, så længe denne sygdom ikke er kortlagt.
Derfor støtter jeg især kravet om, at Kommissionen skal stille de nødvendige ressourcer til rådighed til at komme et skridt videre med forskningen i TSE-sygdomme. Vi skal vide mere om disse hidtil ukendte sygdomme og epidemier for at kunne bekæmpe dem mere effektivt. Hysteriet i samfundet, og især i Tyskland, er aftagende. Forbrugerne spiser kød igen, og de køber billigt ind igen.
Der skal skabes klarhed om, hvem der er ansvarlig for omkostningerne til ekstra foranstaltninger som f.eks. screening og undersøgelser i EU. I denne sammenhæng skal betingelserne i medlemsstaterne være ens. På samme måde skal vi være opmærksomme på ens gennemførelse af forskrifterne i alle medlemslande. Forskrifterne i TSE-forordningen skal fortolkes strengt, og ved manglende overholdelse eller ved svig skal der gives hårde straffe. Dette gælder for produktionen og anvendelsen af dyrefoder samt for screening, for slagtebestemmelser og for destruktionen af risikomateriale.
Dyrefoder er stadig genstand for kritik, og det vil blive ved med at forholde sig sådan, indtil vi får åben deklaration og endelig via kontroller kan sikre, at indholdet er det samme som det, der står på emballagen. Det holder ikke i længden, at vi på grund af angst for svig og for ukorrekt behandling og forveksling på den ene side destruerer værdifulde stoffer og på den anden side importerer stoffer eller foderstoffer, f.eks. fra oversøiske lande, hvor vi så ikke har indflydelse på produktionen og ingredienserne. Derfor skal målsætningen om åbenhed, mulighed for kontrol og sandfærdighed efter min mening have første prioritet - først da vil vi opnå troværdighed og tillid. Og indtil da skal forbuddet mod brug af kød- og benmel som foder til altædere også gælde.
Det bevirker dog, at Kommissionen så hurtigt som muligt skal udvikle innovative destruktions- og genanvendelsesmetoder som f.eks. fremstilling af biodiesel af talg eller fedt. Det skal i det mindste sikres, at slagteaffald, der ikke genanvendes, som f.eks. spildevand, fedt og talg alligevel bliver behandlet.
Vi vil med denne betænkning skærpe sanserne yderligere og opfordre medlemsstaterne til ikke at slække på kravene i bestræbelserne på at få bugt med denne sygdom.

Parish
Fru formand, jeg vil gerne indlede mit indlæg med at lykønske ordføreren, hr. Olsson, med hans fremragende arbejde med denne betænkning. Da jeg selv er landmand med en kvægbesætning, kan jeg bevidne den omfattende skade og ødelæggelse, som BSE har forårsaget - ikke kun mod kvægbranchen i mit eget land, men også i andre medlemsstater over hele Unionen. Så jeg bifalder hans bestræbelser på at bekæmpe BSE.
Der er tale om en svøbe, som vi må nedkæmpe over hele Europa. Jeg bifalder ethvert skridt, der vil styrke de bestræbelser, der allerede er gjort i Det Forenede Kongerige og af Kommissionen for at udrydde BSE. Betænkningen rejser imidlertid også en række alvorlige spørgsmål, som må tackles, hvis vi skal opretholde bestræbelserne på at forbedre fødevaresikkerheden.
For det første mener jeg ikke, at der er noget grundlag for at indføre politikken med slagtning af hele besætninger. BSE er ikke en smitsom sygdom og kan ikke spredes fra dyr til dyr. Som vi har set det med mund- og klovsygen, skaber anvendelsen af haglspredningsmetoden på sygdomsbekæmpelsespolitikken med masseaflivning på ingen måde forbrugertillid og tjener udelukkende til at skabe yderligere bekymring. Hvis en landmand er tvunget til at miste hele sin besætning for ét tilfælde af BSE, kan det rent faktisk være, at han føler sig mindre tilbøjelig til at anmelde dyret, og at han finder på at begrave det i stedet for. Jeg beder kommissær Byrne om at revidere hele slagtningspolitikken i forbindelse med BSE i EU.
For det andet har der for nylig været foruroligende tilfælde i Det Forenede Kongerige med kvæg, der er blevet ulovligt importeret fra Irland, og som overtræder Det Forenede Kongeriges meget strenge lovgivning på området. I Det Forenede Kongerige har vi for nærværende en ordning, som forbyder over 30 måneder gammelt kvæg at indgå i fødekæden. I et nyligt tilfælde oplevede vi, at over 30 måneder gammelt kvæg fra et anlæg i Cork blev sendt ulovligt til forarbejdning og derefter videresalg i Det Forenede Kongerige. Det er et bevis på de meget barske og strenge kontrolforanstaltninger, vi har i mit land, at denne særlige overtrædelse blev opdaget så hurtigt og effektivt. Men jeg opfordrer Kommissionen og andre medlemsstater til at sikre, at deres egne myndigheder er lige så årvågne, når det gælder denne farlige handel.
Endelig har der været alt for mange tilfælde af kød, der indeholder særligt risikomateriale, som er blevet eksporteret til Det Forenede Kongerige. Det stigende antal tilfælde og den kendsgerning, at det kommer fra så mange medlemsstater - Tyskland, Nederlandene, Belgien, Spanien og Irland for blot at nævne nogle få - må være af stor bekymring for os alle. Jeg søger ikke på nogen måde at afmåle skyld, men hvis vi ønsker at se landbrugsindustrien - og navnlig kvægbranchen - blomstre i Europa, må vi alle påtage os ansvaret for at håndhæve reglerne.
Det, jeg opfordrer til, er en stemning af ukuelighed og en iver efter at gennemføre EU-forordningerne og de strenge kontrolforanstaltninger, som gælder her, og at vi samarbejder for at forbedre inspektionsordningerne i alle medlemsstater. Jeg opfordrer Kommissionen til at indtage en mere bestemt holdning til håndhævelsen af denne forordning.
I Det Forenede Kongerige har vi fundet ud af, at den eneste måde, hvorpå vi kan genopbygge kvægindustrien, er ved at genopbygge forbrugertilliden. Og det vil kun ske ved at garantere offentligheden et sikkert produkt, som de kan have tillid til.

Müller, Emilia Franziska
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, folkesundheden og fødevaresikkerheden er de fremherskende emner i den foreliggende betænkning. Det er stadig brugen af inficeret kød- og benmel eller dyrefedt som foder, der er hovedårsagen til BSE. I lyset af de dårlige erfaringer med overholdelse af forbuddet mod at anvende kød- og benmel som foder til drøvtyggere er det i den nuværende situation uansvarligt at overveje en ophævelse af det generelle forbud mod anvendelse af kød- og benmel i hele EU. Desuden ville ingen forbrugere kunne forstå dette.
Alle lagre af kød- og benmel samt foder, som indeholder kød- og benmel, skal straks destrueres for i fremtiden at undgå krydskontaminering i forbindelse med foderstof. En særlig risiko udgør i denne sammenhæng også de eksisterende lagre af til dels inficeret kød- og benmel i andre stater. Selv små mængder af dette materiale er nok til at give infektioner. Endnu en grund til at afvise ophævelsen af fodringsforbuddet i hele EU.
Et fungerende strengt kontrolsystem i medlemsstaterne er helt sikkert også den grundlæggende forudsætning for at garantere forbruger- og dyresikkerhed. Jeg glæder mig over den strenge forskrift om gennemførelse af effektiv BSE-screening i alle medlemsstater samt den krævede sænkning af testalderen til 24 måneder. Kommissionen skal desuden medvirke til den præcise gennemførelse af den åbne deklaration af alle ingredienser i foderstoffer i alle medlemsstater. Parallelt med dette skal der i Central- og Østeuropa allerede før tiltrædelsen oprettes fungerende systemer til overvågning af fødevare- og foderstofsikkerheden.
Saneringen af slagterierne haster specielt meget, så man straks kan sikre bortskaffelsen og destruktionen af risikomateriale i overensstemmelse med de europæiske direktiver. Importerede fødevarer skal være nøjagtig lige så sikre som fødevarer, der er produceret i EU. Derfor skal der i ansøgerlandene også allerede nu være påbud, som forpligter til BSE-screening. Fødevaresikkerheden, også for importerede fødevarer, er den fundamentale forudsætning for de forbrugere, der ønsker en sund ernæring. Den skal vi sørge for.

Santini
Fru formand, i den tidligere valgperiode var det især Landbrugsudvalget, som beskæftigede sig med dette spørgsmål, mens det nu er Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender. Og det er rimeligt, at det forholder sig sådan, for i denne tragedie - som er en tragedie, der er ens for alle - er der faktisk to ofre, som det også går lige hårdt ud over, nemlig forbrugerne og opdrætterne.
Vi husker de mange timers forhandlinger, inspektionerne og den overvågning, som først blev foretaget i forbindelse med undersøgelsesudvalgets arbejde og herefter i forbindelse med arbejdet i det kontroludvalg om undersøgelsesudvalget, der blev oprettet, fordi Parlamentet ikke engang stolede på de oplysninger, det fik fra Kommissionen, og som faktisk viste sig at være stærkt utilstrækkelige på mange områder.
I dag ved vi mere end dengang, eftersom vi også har fået nogle svar fra forskningen, som har skabt klarhed omkring de væsentligste spørgsmål. Vi opdager i dag, at det først og fremmest er staten og politikerne, der har handlet forkert i denne dramatiske sag. Der er kort sagt nogle medlemsstater, som i de sidste to år tilsyneladende ikke har været forsigtige nok, når det gjaldt om at gennemføre sikkerhedsforanstaltninger og ikke mindst forbud. Andre stater lader til endnu en gang - sådan som det også var tilfældet tidligere - at benytte sig af fortielser, hvilket måske er et bevidst forsøg på at skjule og bagatellisere konsekvenserne af denne tragedie eller i det mindste af dette problem. Også tidligere var denne manglende gennemsigtighed netop skyld i de alvorligste skader for opdrætterne, eftersom de blev ramt af forbrugernes mistanke, mistillid og modløshed. Jeg er derfor af den opfattelse, at den vigtigste del af hr. Olssons betænkning netop er den kraftige opfordring til regeringerne om at gennemføre bestemmelserne fuldstændigt og således give borgerne deres tillid tilbage - såvel forbrugerne som opdrætterne - ved hjælp af en passende informationskampagne, men ikke mindst ved også at give en tilstrækkelig støtte til dem, som tragedien rammer direkte, nemlig opdrætterne.

Keppelhoff-Wiechert
Fru formand, hr. kommissær, det er, tror jeg, hævet over enhver tvivl, at folkesundheden og fødevaresikkerheden er et vigtigt emne for os alle, såvel for producenterne som for forbrugerne. Vi taler alle om forebyggende forbrugerbeskyttelse. Jeg mener dog ikke, at vi som politikere nu skal puste yderligere til ilden i de følelsesladede diskussioner, som i øjeblikket finder sted overalt i forbindelse med den videre behandling af BSE-krisen.
Jeg for min del vil ikke i forbindelse med BSE-emnet være medløber i overensstemmelse med den aktuelle tidsånd i diskussionen. Jeg går ind for streng kontrol i hele forløbet af fødevareproduktionen, netop også i lyset af de aktuelle hændelser i Tyskland. På samme måde har vi naturligvis også brug for strenge sanktioner ved overtrædelser. Jeg går ind for BSE-screening af alle dyr fra 24 måneder.
Hvornår kan vi nu reelt vente endelige videnskabelige resultater om de enkelte dyrs sygdomme? For hvis det skulle blive tilfældet, så skal vi efter min mening så hurtigt som muligt holde op med nedslagtningen af hele besætninger. Nedslagtningen af hele besætninger er indtil da kun et alternativ.
Fodringen af altædere med kød- og benmel vil sikkert af mange forskellige grunde stadig være forbudt i et stykke tid. Så længe der ikke er indført påbudt åben deklaration af foderstoffer, og så længe det ikke er sikkert at genanvende slagteaffald fra sunde dyr, vil vi med sikkerhed opretholde det aktuelle forbud mod fodring med kød- og benmel. Jeg nævner dog også formuleringen i hr. Olssons betænkning, hvor han siger "i den nærmeste fremtid". "I den nærmeste fremtid" betyder for mig, at der måske igen i fremtiden alligevel findes en bedre vej for os alle.
Lad mig til slut sige, at vi over for enhver kritisk forbruger nemt kan forklare, at sundt kød på en sund knogle er god ernæring. Genanvendelse af den sunde knogle i kød- og benmel derimod udgør en risiko for altædere. Forstå det, hvem der kan. Disse kendsgerninger kunne vi uddybe yderligere med talrige eksempler. Jeg mener, at vi som ansvarlige politikere skal vende tilbage til en mere saglig diskussion.

Matikainen-Kallström
Fru formand, vi ved stadig meget lidt om BSE, der har rystet hele den europæiske landbrugssektor. Vi har hurtigt brug for ny forskning om, hvordan sygdommen opstår og smitter. Der findes ikke holdbar dokumentation for screeningstestens kvalitet. Kravet om at nedsætte alderen for dyr, der skal BSE-screenes, fra 30 til 24 måneder er ikke relevant. Størstedelen af iagttagelserne om syge dyr foretages stadig med det blotte øje, når dyret begynder at opføre sig unormalt.
Den eventuelle forbindelse mellem kalvefoder og BSE skal undersøges. Hvorfor den seneste tids enkelte BSE-tilfælde er opstået, er ikke klarlagt. Det kan alligevel betale sig at destruere benmels- og talglagre. Sygdommen må ikke engang tilfældigt kunne spredes gennem kontamineret foder. Dyrefoderprodukterne skal have entydige deklarationer. Det skal være muligt for ansvarsfulde kreaturopdrættere at kunne vælge rigtigt ved køb af dyrefoder på basis af pålidelig information. Vi skal sikre dyrenes velfærd og sundhed.
I forbindelse med udvidelsen skal vi ikke acceptere overgangsperioder for lovgivning om hygiejne, kvalitet og deklaration af dyrefoder, for de nye medlemsstater kommer med i det reelle indre marked. Risikoen for en BSE-epidemi i forbindelse med udvidelsen kan reduceres ved at stille teknisk og finansiel støtte og bistand til rådighed for ansøgerlandene. Vi skal sikre, at forholdsreglerne fortsætter også efter udvidelsen.
I løbet af det seneste år er der gjort meget for bekæmpelsen af BSE, der er gode resultater, bl.a. er forbrugernes tillid til oksekød begyndt at vende tilbage. I denne fase er det fornuftigt at klappe hesten, styrke de eksisterende forholdsregler og vente på nye forskningsresultater.

Jeggle
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Olsson for hans gode, hans meget kritiske betænkning, som i høj grad behandler et par svære punkter. Vi har alle sammen uden undtagelse den bedst mulige fødevaresikkerhed som fælles grundlæggende målsætning, men vores fødevarer skal jo desuden også være dejlige, og de skal smage godt.
For at producere disse fødevarer har vi nu engang brug for landmænd, vi har brug for landbruget, og vi har brug for ernæringsøkonomien. Sådan er det stadig. Denne kendsgerning giver os det spændingsfelt, som vi netop arbejder i med denne initiativbetænkning. I betænkningen peges der med rette på en række mangler. Den vel mest graverende er den store forskel ved gennemførelsen af Unionens lovgivning, hvilket naturligvis ikke giver et fælles beskyttelsesniveau. Her skal og må Kommissionen efter min mening kunne gribe ind. Der skal gøres alt for, at forsigtighedsprincippet bliver overholdt.
Hvor vigtig ansvarlig screening er, kommer netop i disse dage til udtryk i Bayern og i Rheinland-Pfalz. Derfor skal der klart holdes fast i, at overtrædelser af den gældende lovgivning skal straffes med strenge sanktioner. Men i de tilfælde, hvor der indtil videre på ingen måder findes videnskabelige belæg, råder jeg til at anskue problemet mere forsigtigt. Således kan jeg ikke stemme for fremover at indføre BSE-screening allerede fra 24 måneder og for forbuddet mod anvendelse af madrester som foder, også selv om disse behandles i overensstemmelse med den aktuelle videnskabelige viden, og jeg kan ligeledes heller ikke stemme for nedslagtningen af hele besætninger ved ét tilfælde af BSE.
Der er hårdt brug for mere forskning i omfattende fødevaresikkerhed. Vi har brug for godt uddannede landmænd med god økonomisk sans og motivation, og som - hvilket er meget vigtigt - er anerkendt af samfundet, og disse landmænd skal have en fair pris for deres produkter.

Schierhuber
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, også jeg ønsker først at takke hr. Olsson, fordi han har påtaget sig det meget svære arbejde med at udarbejde denne betænkning. Siden det første tilfælde af BSE brød ud, har Europa-Parlamentet hele tiden meget nøje holdt øje med og diskuteret de forholdsregler, som er blevet taget på europæisk samt på nationalt plan for at bekæmpe problemet.
Netop for os landmænd i hele Europa er det vigtigt, at der bliver taget alle mulige forholdsregler for at undgå fødevarekriser i fremtiden. Forsigtighedsprincippet, som flere af mine kolleger allerede har nævnt, skal overholdes, og der skal tages hensyn til den nyeste medicinske viden. Et problem, der er aktuelt, er frem for alt den store forskel mellem medlemsstaterne, hvad angår gennemførelsen af EU-forskrifterne og de til dels manglende oplysninger om, hvordan og i hvilket omfang EU's lovgivning er blevet gennemført. Frem for alt bør der - og i denne forbindelse er jeg også i godt selskab her - gribes til meget strengere forholdsregler ved overtrædelser, også hvad angår destruktion af risikomateriale.
Jeg mener ikke, det giver mening at gennemføre en forpligtende nedsættelse af screeningsalderen til 24 måneder i hele EU. Jeg mener, dette ville medføre uberettigede omkostninger. For at få sikre resultater skal screeningsalderen fortsat ligge på 30 måneder. Jeg støtter derfor også de ændringsforslag, hvor der henstilles til denne grænse. Den største beskyttelse opnås stadig ved en rigtig slagtning og destruktion af risikomaterialet, som jeg allerede har nævnt en gang.
Jeg vil gerne komme ind på endnu et punkt, som er mig meget magtpåliggende, nemlig at den fælles landbrugspolitik bestemt allerede nu tager hensyn til målsætningen for fødevaresikkerheden. Hvad der efter min mening ikke ubetinget hænger sammen med den videre behandling af BSE, er anvendelsen af madrester. Som vi ved, er BSE-krisen blevet udløst af, at kød- og benmel er blevet fremstillet ukorrekt og anvendt som foder til drøvtyggere. Problematikken omkring genanvendelsen bør behandles i en anden betænkning.
En anden ting, som vi virkelig bør overveje, er, hvorvidt problematikken vedrørende dyr, der æder alt, også skal behandles i en anden sammenhæng, nemlig i en selvstændig betænkning og ikke i denne betænkning, som egentlig kun vedrører den videre behandling af BSE i forbindelse med drøvtyggere.

Byrne
Fru formand, jeg føler mig meget opmuntret over henstillingerne i hr. Olssons betænkning og hans støtte til Kommissionens tilgang på dette område. Jeg vil gerne takke ham for denne betænkning. Hans omfattende erfaringer inden for dette område fremgår klart af betænkningens detaljeringsgrad og høje kvalitet, og jeg takker ham for det.
Der er for lidt tid til rådighed til at tale om de henstillinger, som Kommissionen kan støtte. Jeg vil derfor gerne koncentrere mig om de henstillinger, som vi er uenige i, eller hvor der synes at være uoverensstemmelser inden for Parlamentet selv. Henstillingen om at nedsætte alderen for testning af kvæg til 24 måneder er et eksempel på dette. Der blev gennemført næsten 8 millioner test sidste år på over 30 måneder gamle sunde dyr. Det yngste positive tilfælde hos disse dyr var 41 måneder gammelt. Dette antyder, at der ikke er nogen umiddelbar hast med at nedsætte den nuværende aldersgrænse. Der vil imidlertid blive holdt øje med situationen.
Et andet spørgsmål, hvor der hersker nogen forvirring, er med hensyn til de foranstaltninger, Kommissionen træffer i tilfælde af ringe gennemførelse af BSE-foranstaltninger hos medlemsstaterne selv. Jeg har gentagne gang fået ført til protokols, at de eksisterende håndhævelsesmekanismer, nemlig overtrædelsesprocedurerne, ikke har tilstrækkelig gennemslagskraft.
Det er Kommissionens intention snarest at fremsætte et forslag over for Rådet og Parlamentet om fødevare- og foderstofkontrolforanstaltninger. Dette forslag vil revidere inspektionssystemerne i medlemsstaterne grundlæggende. Samtidig vil den også foreslå meget strengere foranstaltninger, herunder strengere sanktioner, som mange af Dem har nævnt har været med i hr. Olssons betænkning.
Spørgsmålet om bøder og afgifter i tilfælde af svig eller alvorlige fejl i et nationalt kontrolsystem overvejes i denne forbindelse.
BSE-forekomsten i Fællesskabet udsender blandede signaler. Det samlede antal tilfælde i 2001 uden for Det Forenede Kongerige vil sandsynligvis være omkring 1.000. Det er stort set dobbelt så mange som de 482 tilfælde, der blev registreret i 2000. Hovedparten af denne stigning skyldtes imidlertid indvirkningen af den udbredte testning af sunde dyr og højrisikodyr med de seneste hurtige test.
Desuden har medlemsstater, der tidligere ikke ledte særlig omhyggeligt efter BSE, helt ærligt nu draget ved lære og har i høj grad øget deres overvågningsbestræbelser. Alligevel er der stadig plads til forbedringer på gennemførelsesområdet, som rapporter fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret konstant fremhæver.
En anden fortsat vanskelighed er medlemsstaternes problemer med at klare den store mængde kød- og benmel, der skal destrueres. Kommissionen har aktivt erindret medlemsstaterne om deres forpligtelse til at overholde fællesskabslovgivningen i denne henseende, og jeg vil henvise til en række bidrag fra medlemmer af Parlamentet herom og vil henlede Deres opmærksomhed på, at der findes lovgivning om dette spørgsmål, som medlemsstaterne skal overholde.
Endelig giver den fortsatte uvished om den mulige tilstedeværelse af BSE hos får også anledning til bekymring, og mange af Dem nævnte dette. Der blev truffet en beslutning så sent som i sidste uge om at øge niveauet af testning af får for TSE-sygdomme betydeligt. Dette vil give et meget bedre billede af det potentielle problem, som Fællesskabet står over for, hvis tilstedeværelsen af BSE under naturlige vilkår nogensinde bekræftes hos får.
Så jeg bifalder i høj grad den mulighed for at imødekomme Parlamentets initiativ i betænkningen. Det er kun lidt over et år, siden den seneste krise toppede. Vi har gjort en masse fremskridt i mellemtiden. På dette stadium bør jeg opsummere de væsentligste foranstaltninger, der er blevet indført. For det første er brugen af kød- og benmel i dyrefoder blevet suspenderet. Testning for BSE er blevet indført for alle sunde dyr, der er over 30 måneder gamle, og for højrisiko- og tilskadekomne dyr, der er over 24 måneder gamle. Listen over specificeret risikomateriale er blevet udvidet til bl.a. at omfatte hvirvelsøjlen og hele tarmsystemet hos kvæg, og mekanisk fremstillet mel fra drøvtyggeres ben er blevet forbudt.
Der er også gjort meget vigtige fremskridt på lovgivningsfronten. Forordning nr. 999/2001 om TSE-sygdomme blev endelig vedtaget og trådte i kraft den 1. juli 2001. Der er også blevet gjort meget gode fremskridt med forslaget om animalske biprodukter med spørgsmålet om, hvordan man behandler køkkenaffald som hovedhindring for den endelige vedtagelse. Også vedtagelsen af den åbne deklaration af animalske foderstoffer og om Den Europæiske Fødevaremyndighed vil styrke de overordnede rammer i forhold til TSE-sygdomme.
Hvad angår import fra tredjelande, findes der allerede en omfattende række foranstaltninger under TSE-forordningen og dens gennemførelsesbestemmelser. FAO har påtaget sig en række inspektionsrejser til ansøgerlandene i de seneste uger og måneder. Argentina, Brasilien og Uruguay vil også snart modtage besøg.
Rapporterne om disse rejser er nu ved at være klar. Det ser ud, som om der, selv om der har været gjort nogen fremskridt, er brug for yderligere store anstrengelser for at opnå fuld overholdelse i disse lande. Jeg er meget bekymret for, at de vil gentage medlemsstaternes fejl i håndteringen af BSE-problemet.
Kommissionen vil aktivt opfordre de pågældende lande til øjeblikkeligt at rette op på situationen. Jeg har også til hensigt at rejse sagen over for ansøgerlandene ved mødet i Rådet (landbrug), der efter planen vil finde sted i næste måned.
Lad mig slutte af med at takke hr. Olsson for hans betænkning. Jeg vil gerne forsikre Parlamentet om, at Kommissionens opmærksomhed forbliver fast rettet mod TSE-sygdomme. Jeg er fast besluttet på, at der ikke vil være nogen efterladenhed. Jeg ved, at Parlamentet med rette vil have øjnene rettet fast mod at udrydde denne sygdom.
Medlemmerne har rejst en række spørgsmål, som jeg gerne vil besvare.
I Det Forenede Kongerige er der nu testning af alt kvæg født mellem august 1996 - datoen for kød- og benmelsforbuddet - og slutningen af 1997. Den yngste positivtest blev fundet hos kvæg, der var 41 måneder gammelt. Det er på baggrund af 8 millioner test af sunde dyr.
Jeg bør understrege, at der aldrig vil blive tale om nogensinde at fjerne forbuddet mod fodring af drøvtyggere med kød- og benmel. Dette forbud er på plads, og det vil det blive ved med at være. Dette spørgsmål kan ikke komme på tale.

Formanden
Tak, hr. kommissær.

Olsson
Fru formand, først vil jeg takke kommissær Byrne. Jeg er meget glad for, at han svarede så klart på mit direkte spørgsmål om sanktionerne, og for, at det er et emne, der debatteres i Kommissionen. Jeg ser meget frem til, at vi her i Europa-Parlamentet skal tage stilling til Kommissionens forslag om håndtering af disse sager. Jeg ser dette som et stort fremskridt i både den konkrete sag og med hensyn til fødevaresikkerhed i det hele taget.
Jeg går også ind for kommissærens forslag om at nedsætte alderen for dyr, der skal testes for BSE til 24 måneder. Det var ikke mit forslag. Det kom fra anden side. Jeg vil derfor stemme nej til dette forslag med samme begrundelse som kommissæren.
Jeg vil benytte lejligheden til at takke mine kolleger for de mange venlige ord. Det har været rart at arbejde med denne betænkning. Jeg vil imidlertid afslutningsvis understrege, at faren ikke er drevet over. Som vi så i 2001, er der dukket mange nye tilfælde op i mange nye lande - ikke bare i EU, men også i ansøgerlandene Slovenien og Slovakiet samt i Japan. BSE er fortsat et problem. Jeg har samme holdning som den, hr. Whitehead gav udtryk for i sagen om den BSE-undersøgelse, hvor det viste sig, at man havde undersøgt kohjerner i stedet for fårehjerner. Det betyder, at det eneste, vi ved i mange af disse situationer, er, at vi ikke ved noget, eller at vi ikke ved nok. Derfor er der brug for forskning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Klimaændringer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0025/2002) af Moreira da Silva for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets beslutning om på Det Europæiske Fællesskabs vegne at godkende Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer og den fælles opfyldelse af forpligtelserne i forbindelse hermed (KOM(2001) 579 - C5-0019/2002 - 2001/0248(CNS)).

Moreira da Silva
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, i 10 år, siden konferencen i Rio de Janeiro, har vi ventet på dette øjeblik. Det er rigtigt, at USA's manglende tilslutning gør Kyoto-protokollen mindre omfattende, end man kunne ønske sig. Det er også rigtigt, at protokollen er mindre ambitiøs, end den først skulle have været. Alternativet til dette lille skridt var dog usammenligneligt værre, for uden den politiske aftale i Marrakesh skulle vi have brugt yderligere 10 år på at forhandle os frem til en ny protokol.
Det er derfor med tilfredshed, at vi i morgen godkender Kyoto-protokollen, og vi håber, at den kan træde i kraft allerede i år. I relation til Rådets beslutning er der imidlertid et forhold, der bekymrer mig, nemlig at Danmark har ytret ønske om at genåbne byrdefordelingsaftalen fra juni 1998. En sådan genforhandling, der slet ikke kan retfærdiggøres, er ganske uacceptabel og vil gøre EU latterlig i verdens øjne. Man skal jo huske på, at det ikke er særlig længe siden, at vi kritiserede Rusland for at ville nøjagtig det samme.
Ud over dette miljøbudskab, som maner os til handling, sender godkendelsen af Kyoto-protokollen også andre politiske signaler, som bør fremhæves. For det første har vi nu ført bevis for, at globaliseringen kan reguleres. For det andet har EU vist lederevne, og her vil jeg især gerne lykønske kommissær Margot Wallström med hendes fremragende indsats på netop dette punkt. For det tredje har vi fået et nyt økonomisk paradigme, idet økonomien er blevet kulstofbaseret. Fra nu af vil der blive fastsat en markedspris pr. ton kulstof, og emissionerne af kuldioxid vil være en omkostning, der skal medtages i den generelle vægtning af priser på alle produkter og aktiviteter. Den, der kan fremstille det samme produkt med anvendelse af en renere teknologi, går af med sejren.
Nu er dette konstateret, og lad os så vende os mod fremtiden. EU har rigtigt nok reduceret sine emissioner af drivhusgas med 4% fra 1990-1999, men de fleste medlemsstaters indsats lader faktisk stadig meget tilbage at ønske. Der er sektorer, hvor situationen er meget bekymrende, som f.eks. i transportsektoren, hvor der i de kommende 10 år kan ske en forøgelse af emissionerne på 50%. I denne sammenhæng må man derfor bifalde de fællesskabsinstrumenter, som Kommissionen har fremlagt, ikke mindst det europæiske klimaændringsprogram og direktivet om handel med emissionsrettigheder, som Europa-Parlamentet allerede i løbet af dette halvår skal tage stilling til.
Når nu EU's strategi er kendt, hvilken rolle skal medlemsstaterne så spille? Jeg mener, at medlemsstaterne ikke bør falde for den lette fristelse til blot at sætte de foranstaltninger i værk, der på en gang medfører både lave økonomiske og lave politiske omkostninger. Det ville være det samme som at løse problemet ved at begrænse emissionerne i industrien og energisektoren og se bort fra både transport og byggeri. Denne løsning ville imidlertid miljømæssigt være utroværdig og økonomisk irrationel. Ved at undlade at fastsætte en politik for visse sektorer vil medlemsstaterne ikke blot miste muligheden for teknologisk forandring, men også øge omkostningerne til emissionsbegrænsning i fremtiden. Strategien må derfor bestå i en omlægning af den økonomiske politik ved at internalisere drivhuseffektens miljøomkostninger i alle de økonomiske sektorer.
Dette vil kun kunne lade sig gøre, hvis vi ikke blot indfører foranstaltninger, der kan opnås enighed om, som produktion af vedvarende energi, energieffektivitet, offentlig transport, men også sådanne klart upopulære foranstaltninger som afskaffelse af tilskud til den fossile brændstofindustri og indførelse af energiafgifter og en CO2-afgift inden for transportsektoren. Jeg slutter med at takke for det samarbejde og det engagement, som de politiske gruppers skyggeordførere har ydet.

Liese
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren for betænkningen, men også for hans engagement i bekæmpelsen af klimaændringerne gennem de seneste år. Ligeledes vil jeg gerne takke Kommissionen, især fru Wallström, som har gjort alt for, at vi nu kan forhandle konkret om godkendelsen af Kyoto-protokollen, og at vi nu, gudskelov, kan gå i gang med den.
I morgen kan vi kun sige ja eller nej til Kyoto-protokollen, men at vi får mulighed for at sige ja til en meget omfattende aftale, det har kostet meget arbejde. Jeg takker alle, som har deltaget i det. Kyoto-protokollen er blevet kritiseret meget og vil også fortsat være genstand for meget kritik.
Ikke mindst byrdefordelingen - ordføreren har været inde på det - har endnu en gang også været genstand for kritik. Jeg siger her helt ærligt, at byrdefordelingen fortjener at blive kritiseret, og at alle, som siger, at fordelingen af byrderne er uretfærdig, har ret. Men ingen reducerer for meget, derimod reducerer alle medlemsstater for lidt. Forskerne siger helt klart til os, at vi, hvis vi ønsker at stoppe klimaændringerne, skal reducere drivhusgasserne med 50% på verdensplan. Og hvis vi går ud fra, at industrilandenes reduktion skal være på mere end 50%, for at udviklingslandene overhovedet har en chance for at opnå en smule velstand, så viser det, hvor stor opgaven og hvor smålig diskussionen mellem medlemsstaterne om dette trods alt meget beskedne første skridt er.
Indien producerer 1 t CO2 pr. indbygger, medlemsstaterne i EU ligger gennemsnitligt på ca. 10 t. På denne baggrund er det slemt nok, at nogle medlemslande i EU får lov til at øge deres emissioner, og at de medlemsstater som f.eks. den, jeg selv kommer fra, der forurener rigtig meget, klager over, at de nu også skal reducere relativt meget.
Kyoto-protokollen er kun et første skridt, og der skal følge mange flere skridt. Derfor bør man nu ikke diskutere småligt om hvert eneste komma, men derimod ihærdigt tilstræbe en bæredygtig økonomi, skåne ressourcerne og spare energi.

Hulthén
Fru formand, jeg vil også byde kommissæren velkommen i denne sene stund. Jeg kan ikke lade være med at tænke på, om det er sådan, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik altid mødes tirsdag nat, når der er mødeperiode i Strasbourg, eller om vi betragtes som en eller anden "suspekt fundamentalistisk sekt", der altid placeres længst nede på referatlisten. Det ville i så fald være temmelig underligt, da vi trods alt har ansvaret for et af de vigtigste spørgsmål i Parlamentet, nemlig miljøspørgsmålet. Jeg vil gerne anmode både formanden og kommissæren om at undersøge muligheden for at ændre på dette forhold, således at man fremover ind imellem kan opprioritere miljøspørgsmålene, så de behandles i dagtimerne og ikke altid efter mørkets frembrud.
Jeg havde egentlig tænkt mig at indlede med en travesti på en kendt konservativ svensk politiker, der engang sagde, at han ikke bare var hallander, men også europæer. Jeg vil gerne sige, at jeg ikke bare er en stolt göteborger, men også en stolt europæer. Jeg er stolt over at kunne sige, at Parlamentet nu har afsluttet sin behandling af Kyoto-protokollen, og jeg ser frem til Rådets ratificering i marts.
Jeg er imidlertid særlig stolt over at have deltaget i den lille delegation, der besøgte USA i forrige uge. Vi fik lejlighed til at diskutere klimaspørgsmålet med både Kongressen og Repræsentanternes Hus. Jeg fornemmer, at det ikke bare er et fysisk, men også et mentalt hav, der adskiller kontinenterne, når jeg tænker på, hvordan man i USA ser på klimaspørgsmålet og håndteringen heraf. Der er ganske vist efterhånden en erkendelse blandt amerikanerne af, at klimaændringerne er et problem, efter at amerikanske forskere har konstateret, at de er et problem. Man mener dog stadig, at løsningen på problemet kan findes i USA. Det er dette synspunkt, der adskiller os mest. USA ser den globale miljøtrussel som et indenlandsk problem, der kun vedrører amerikanerne, mens man i EU ser det som et fælles problem.
Jeg vil gerne takke både kommissæren for hendes aktive indsats og ordføreren for Miljøudvalget, Moriera da Silva, der har holdt sammen på os og sørget for, at vi har haft en fælles opfattelse og holdning uden for Europas grænser.
Fremover skal vi ikke bare holde sammen i teorien, men også i praksis. Dette sammenhold sættes på en prøve efter ratificeringen, og når vi skal behandle det europæiske klimaændringsprogram samt handlen med emissioner lidt senere på foråret. Det er bare beklageligt, at visse mennesker i Rådet skal skændes om byrdefordelingen. Det er vel nærmest patetisk, at det er et skandinavisk land, der gør det. Der findes sorte får overalt. Jeg er ikke desto mindre glad for, at vi i dag kan afslutte behandlingen af Kyoto-protokollen.

De Roo
Tak, fru formand. Kyoto-aftalen er en historisk aftale. Grundlaget herfor blev lagt i Rio i 1992. Den daværende præsident Bush tøvede med at deltage i Rio-konferencen, men bestemte sig i sidste ende for at deltage og undertegnede Rio-aftalen. Under konferencen i Haag i slutningen af 2000 lykkedes det ikke at nå til enighed om en aftale med Clinton/Gore-regeringen. Og det var helt utroligt at opleve, hvorledes Bush derefter kasserede Kyoto-aftalen. Lykkeligvis skete der et gennembrud i Bonn i juli 2001, et afgørende gennembrud, og det er for min gruppe væsentligt at understrege, at kernekraft ikke spiller nogen rolle, hverken for mekanismen for bæredygtig udvikling (CDM) eller for den fælles gennemførelse (joint implementation).
I morgen skal Europa-Parlamentet ratificere aftalen. Afstemningen i Miljøudvalget gav en idé om resultatet. 33 stemte for, ingen stemte imod, og ingen undlod at stemme. Vi kan vente et tilsvarende resultat i morgen. Europa-Parlamentet vedtager forslaget med enstemmighed. Forhåbentlig gør Rådet det samme, om end det på mødet den 4. marts først skal have overvundet en mindre dansk forhindring. Jeg har tillid til, det vil lykkes. Europa er gået foran, og jeg vil gerne takke kommissær Malmström for et utrætteligt engagement.
Hvad angår indholdet, er en reduktion på 8% i Europa og 5% i den industrialiserede verden langtfra tilstrækkelig. Kyoto-protokollen er imidlertid den eneste internationale aftale, vi kan henholde os til, når det det gælder imødegåelse af den globale opvarmning. Som det var tilfældet med aftalen om ozonlagsnedbrydende stoffer, bør den forbedres ganske betragteligt. Men først bør Canada, Japan, Australien og Rusland ratificere aftalen. Det sker forhåbentlig inden Rio+10-topmødet i Johannesburg. Den nuværende præsident Bush tøver som sin far med at deltage i konferencen i Johannesburg. Forhåbentlig vil han som sin far bestemme sig for at deltage. I sidste uge besøgte en mindre delegation fra Europa-Parlamentet Washington, og vi konstaterede, at USA synes at være under pres for at ændre holdning. Demokraterne beklagede, at USA ikke har tiltrådt Kyoto-protokollen, og også flere republikanere deler denne opfattelse. Det ventes, at Bush inden længe offentliggør en national klimapolitik, ifølge hvilken økonomisk vækst og energiforbrug til en vis grad, og kun delvist, holdes adskilt. Det er langtfra godt nok, men trods alt bedre end det synspunkt, præsidenten anlagde for et år siden. Vi påpegede, at en sådan politik ville være dyrere for USA end tiltrædelse af Kyoto-protokollen. Det er endvidere glædeligt at se, at en række store amerikanske virksomheder ønsker, at USA tiltræder Kyoto-protokollen. Spørgsmålet er ikke længere, hvorvidt USA tiltræder Kyoto-protokollen, men hvornår.
Tre store spørgsmål står tilbage. For det første gennemførelsen. Den omhandlede reduktion på 8% bliver nu alvor. For det andet drøftelserne om målsætningerne efter den første periode. En reduktion på 1% pr. år er en god begyndelse, og jeg håber, Kommissionen kan bekræfte en sådan målsætning. Endelig det vigtigste og også vanskeligste punkt: at overbevise udviklingslandene om, at de på sigt bør tilslutte sig disse målsætninger.

González Álvarez
Fru formand, fru kommissær, som ordføreren sagde, er der gået 10 år siden verdensmiljøkonferencen i Rio de Janeiro i 1992. Jeg håber, at man til september kan fejre Kyoto-protokollens gennemførelse. Man kunne ellers tro, vi har spildt disse 10 år.
Husk på alle de rapporter, der er blevet skrevet i de sidste år, som skulle påvise, at der ikke sker klimaændringer, finansieret især af nordamerikanere. Og tænk på, hvordan man miskrediterede forskere, der holdt fast ved problemerne skabt af klimaændringerne. Men tænk også på, at borgerne er blevet meget mere bevidste. Måske har man spildt tiden, hvad angår gennemførelsen af foranstaltninger, men man har opnået borgernes forståelse.
Alle ved i dag, hvad Kyoto-protokol og klimaændring betyder. Man forstår følgerne af klimaændringerne, øer forsvinder, kyster bliver ødelagte, millioner af mennesker må flytte, og biodiversiteten ødelægges. Jeg mener derfor, man har opnået meget på det område.
Det er da rigtigt, at emissionen af drivhusgasser er faldet i Europa mellem 1990 og 1999, men det skyldes især to lande og meget specifikke årsager. I mange lande, som mit eget, er emissionerne steget - og endda meget, tror jeg. I Spanien er tallet 23%, men det er da muligt, at den spanske regering, som det står i pressen i dag, på næste ministerrådsmøde vil ratificere Kyoto-protokollen, og det er en god nyhed. Det er et eksempel, andre bør følge, således at vi i september kan opnå ratificering af 55 lande, der tegner sig for minimum 55% af drivhusgassen.
Jeg mener ikke, som andre har sagt, at det endelige resultat er så ambitiøst, som vi havde regnet med for nogle år siden. Men som ordføreren sagde, så er alternativet værre. Vi skal arbejde på, at alle lande ratificerer protokollen og indfører konkrete foranstaltninger, især inden for de økonomisk mest forurenende sektorer som f.eks. transportsektoren. Ordføreren siger rigtigt, at transportemissioner kan stige med 50% i de kommende 10 år. De prioriterede foranstaltninger skal være direkte handlinger i økonomisk vigtige sektorer.
Jeg er også enig med ordføreren i, at man ikke må pille ved balancen, for som flere kolleger har sagt, har fru Wallström og Parlamentet udført et stort stykke arbejde, og vi opnår et vigtigt, om end beskedent, fremskridt.

Matikainen-Kallström
Fru formand, Kyoto-aftalen er meget vigtig, og vi kan alle være tilfredse med, at den endelig bliver vedtaget. EU har vist forbavsende lederevner ved forhandlingerne om klimaændringerne. Uden det var det ikke muligt at redde protokollen.
Europæiske virksomheder har måttet acceptere strenge foranstaltninger, hvor det er hensigten at opnå en reduktion på 8% fra niveauet i 1990 til niveauet i 2012. Konkurrenterne i USA har ikke denne belastning. Præsident Bush har også helt åbent konstateret, at han på denne måde beskytter industrien og produktionen i USA.
EU kan ikke alene bære byrden for hele verden. USA, Rusland og Kina - alle skal de binde sig til gennemførelsen af det fælles mål. Vi skal holde hårdt fast ved dette ved WTO-forhandlingerne. Her er ikke kun tale om et handelspolitisk anliggende, men det gælder vores fælles jordklode og fremtid.
Byrdene er fordelt inden for EU. Diskussionerne går nu på emissionshandler. Vi må ikke tillade auktioner om emissionerne, vi har alt for dårlige erfaringer med UMTS- og andre auktioner. Jeg er særdeles bekymret for de industribrancher og virksomheder, som allerede har foretaget gevaldige investeringer for at reducere emissionerne. Det må ikke ske, at disse ansvarsfulde virksomheder igen skal træde i betalerens rolle. Det er vel ingen, der mener, at de succesfulde og miljøbevidste virksomheder skal spilles ud af markederne?
I takt med den økonomiske vækst øges Unionens energibehov uanset besparelser. For at nå målene fra Kyoto skal vi stadigvæk spare og tage vedvarende energikilder i brug. For at sikre, at vi har den grundlæggende energi, er atomenergien imidlertid det eneste realistiske alternativ.

Linkohr
Fru formand, det er godt nok bemærkelsesværdigt, hvor enig Europa-Parlamentet er på tværs af lande, på tværs af grupper i dette spørgsmål, og også Kommissionen og Rådet har den samme mening, nemlig at vi ønsker at godkende Kyoto. Jeg håber, at vi i morgen ved afstemningen kan mobilisere det størst mulige flertal, måske endda enstemmighed i dette spørgsmål.
Det har en kulturel betydning, for det er første gang - så vidt jeg kan vurdere - siden Anden Verdenskrig, at Europa tager den kulturelle styring i et vigtigt spørgsmål. Tidligere har vi altid fulgt amerikanerne, med en afstand på 5-10 år. Denne gang går Europa faktisk forrest. Det glæder mig.
Nu er det imidlertid kun få mennesker, der er bevidste om, hvad denne godkendelse betyder. Underskriften er hurtigt klaret, men gennemførelsen er usædvanlig vanskelig. Det er der allerede nogle, der har gjort opmærksom på. Så meget mere beklageligt er det efter min mening, at vi i dette spørgsmål - vi, Europa-Parlamentet, som er valgt direkte af befolkningen - kun bliver hørt. Det drejer sig faktisk om en stor økonomisk omvæltning - og vi bliver kun hørt. Det er efter min mening dybt beklageligt, selv om jeg også må sige, at jeg i tilfælde af proceduren med fælles beslutningstagning også ville have sagt ja til Kyoto, og jeg antager, at mine kolleger ville gøre det samme.
Jeg vil desuden gerne minde Dem om, at vi handler på grundlag af forsigtighedsprincippet, som jo i mellemtiden har vundet indpas i vores lovgivning. Hvis vi ikke handlede, så ville vi endda under visse omstændigheder på grund af vores manglende handling kunne blive stillet for EF-Domstolen og blive tvunget til at godkende Kyoto.
Denne aftale har også fordele. Vi sætter nemlig vores industri og os selv under pres for at udvikle de mest energibesparende produkter og processer, og vi gør os i sidste ende også mere konkurrencedygtige, selv om jeg ikke vil lægge skjul på, at det også vil blive vanskeligt for nogle industriområder.

Hautala
Fru formand, Europa-Parlamentet kunne have krævet anvendelse af proceduren med fælles beslutningstagning ved ratificering af Kyoto-protokollen, hvilket havde betydet, at det retlige instrument ikke kunne sættes i kraft i Fællesskabet uden vedtagelse i Europa-Parlamentet. Nu har vi imidlertid, i strid med nogle juridiske vejledninger, stillet os tilfredse med, at vores standpunkter desangående høres, og det sker, fordi vi har konstateret, hvor vigtigt det er endelig at få protokollen ratificeret. Hermed gør Parlamentet faktisk sit bedste, så Kyoto-protokollen vil være trådt i kraft, når mødet om den bæredygtige udvikling i Johannesburg afholdes i september, og det er også meget vigtigt.
Jeg tilslutter mig til alle de taksigelser, som både ordføreren og kommissæren har fået her. Vi kan være sikre på, at denne proces, som nu afsluttes for Fællesskabets vedkommende med vedtagelse af Kyoto-protokollen, ikke bliver den sidste demonstration af, at EU reelt kan vise global styringsevne og også vise borgerne - som ordføreren har sagt - at det er muligt at styre globaliseringen, der kan opstilles spilleregler for den.
Under denne forhandling er økonomien også blevet nævnt. Det er vigtigt at lægge mærke til, at en stor del af virksomhederne allerede har fattet, hvor store muligheder klimapolitikken kan tilbyde også til erhvervslivet. Vi skal også stole på dette med tanke på deltagelse fra USA. Netop som hr. de Roo sagde i sit indlæg, ønsker en stor del af virksomhederne i USA, at USA skal deltage i denne proces. Det kan faktisk være, som mit lands miljøminister i denne forbindelse har sagt, at USA bliver det sidste udendørsmuseum for gammel teknik, hvis det ikke tager del i disse bestræbelser.
Nu ligger gennemførelsen af Fællesskabets Kyoto-aftale foran os. Vi kan takke Kommissionen for den resolutte handling, som den viste ved forelæggelsen af direktivet om handel med emissioner og også det omfattende klimaprogram lige før mødet i Marrakesh. Europa-Parlamentet kan her til foråret meget afgørende deltage i udarbejdelsen af spilleregler for direktivet om handel med emissioner. Jeg tror, at vi navnlig vælger den linje, at de virksomheder, som allerede har gjort deres del, også får kredit for det, og at alle andre virksomheder også lokkes med.

García-Orcoyen Tormo
Fru formand, fru kommissær, som ordføreren sagde, vil Kyoto-protokollen blive fremlagt til ratificering i Rådet (miljø) den 4. marts. Jeg er sikker på, det spanske formandskab vil overvinde de sidste vanskeligheder og opnå et tilfredsstillende resultat. Et resultat, som betyder endnu et skridt på vejen mod EU's føring i bekæmpelse af klimaændringer.
I løbet af eftermiddagen er USA igen blevet kritiseret for ikke at acceptere kompromisniveauet i protokollen. Derfor må og skal EU's medlemslande, især hvis vi skal forhandle med USA, opfylde alle protokollens forpligtelser fuldt ud, medmindre vi da ønsker at blive til grin og tabe ansigt på politisk internationalt plan.
Det er muligt at nå Kyoto-målene, men det er ikke let. Det beviser tallene i hr. Moreira da Silvas beslutning. Vi skal skabe et samfund, der ikke bygger på kulstof, men på rene teknologier, og vi skal forbedre energieffektiviteten.
Vi ved, at markedet spiller en vigtig rolle, når vi skal opnå disse mål, men vi er stadig tilbageholdende, når vi skal gennemføre konkrete foranstaltninger, især når vi fokuserer på manglende konkurrenceevne og fald i beskæftigelsen, mens det modsatte reelt gør sig gældende.
Vi må gribe ind over for efterspørgslen i Fællesskabet og f.eks. internalisere omkostningerne, handlen med emissioner og ændringerne i transport- energi- og landbrugspolitikkerne. Hvad efterspørgslen angår, må man oplyse og motivere forbrugerne i Europa, da de ikke er særligt aktive og velinformerede om dette område.
Jeg mener, at hr. Moreira da Silva stiller et forslag, der respekterer den bæredygtige udvikling. Det er et klart og tydeligt forslag, som viser, hvor man skal gribe ind, og det fortjener, og har vist opnået, Parlamentets fulde opbakning og støtte. Tak, hr. Moreira.

Wallström
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil først og fremmest sige, at jeg glæder mig over Europa-Parlamentets beslutningsforslag om Rådets beslutning om en ratificering af Kyoto-protokollen på Det Europæiske Fællesskabs vegne. Jeg vil først og fremmest takke hr. Moreira da Silva for betænkningen samt for, at det på et tidligt tidspunkt er muligt at stemme om dette vigtige spørgsmål i Europa-Parlamentet.
Jeg vil også benytte lejligheden til at understrege, hvor meget jeg påskønner samarbejdet med Europa-Parlamentet om Kyoto-protokollen. Deres indsats - inklusive besøg i USA og kontakter med parlamentsmedlemmer fra forskellige lande - har været utrolig vigtig. Det samarbejde, som vi har haft under forhandlingerne, ikke mindst under hr. Moreira da Silvas ledelse, har været medvirkende til, at vi er nået så langt internt i EU. Jeg finder det også naturligt og meget vigtigt, at Parlamentet deltager fuldt ud i det aktuelle arbejde med det europæiske klimaændringsprogram og forslaget om emissionshandel.
EU har jo i nogle år været fortaler for, at Kyoto-protokollen bør træde i kraft ved verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg i september i år. Hvis dette mål skal opfyldes, bør EU vise vejen med et godt eksempel. Hr. Liese og hr. Linkohr har ret. Selv om vi kan skændes om byrdefordelingen, er dette bare et første skridt, hvis vi vil tage klimaeksperterne alvorligt. Det kan kun ses som et forsigtigt første skridt på vejen.
Jeg er særligt glad over Parlamentets støtte til, at forslaget skal vedtages hurtigst muligt, så vi kan ratificere hele forslaget senest den 1. juni, når medlemsstaterne har afsluttet de nationale forhandlinger.
Jeg vil kort kommentere det såkaldt danske problem. Det kan ses som en teknisk komplikation. Det er også sådan, vi forsøger at løse sagen. På Rådets møde i december blev miljøministrene enige om, at vi skal forsøge at finde en sådan teknisk løsning, og at der så vidt muligt skal træffes en beslutning på Rådets samling den 4. marts. Jeg håber, at det er muligt. Hvis denne beslutning vedtages på Rådets (miljø) møde i marts, vil det være et klart signal om, at Unionen er fast besluttet på at gennemføre Kyoto-protokollen, hvilket styrker EU's troværdighed og lederrolle i spørgsmålet om at bekæmpe klimaændringerne. Det vil desuden øge presset på de øvrige parter - f.eks. Japan og Rusland - for at følge vores eksempel. Udsigterne hertil er temmelig gode i øjeblikket, specielt i Japan. Samtidig vil vi fortsætte dialogen med USA, som vi vil forsøge at få til at genoptage Kyoto-forhandlingerne eller i det mindste vedtage tilsvarende nationale foranstaltninger for at reducere emissionen af drivhusgasser.
Hvis vi skal bevare troværdigheden, skal vi feje for egen dør først. I klartekst vil det sige, at vores førsteprioritet skal være en ratificering og en effektiv gennemførelse af protokollen fra EU's side. Tak for Deres synspunkter og for denne debat.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Uddannelsessystemerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0017/2002) af Martens for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens meddelelse om udkast til detaljeret arbejdsprogram for opfølgning af rapporten om uddannelsessystemernes konkrete fremtidige mål (KOM(2001) 501 - C5-0601/2001 - 2001/2251(COS)).

Martens
Fru formand, undervisning er et væsentligt anliggende, og det glæder mig meget, at det spanske formandskab har valgt netop undervisning som et af de prioriterede områder. Den foreliggende betænkning vedrører den nærmere udformning af Kommissionens mål med hensyn til almen og faglig uddannelse.
På topmødet i Lissabon fastslog stats- og regeringscheferne, at det er målet, at EU udvikler sig til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden og en økonomi, der kan skabe en vedvarende økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed. Det er en vigtig målsætning, og også ganske nødvendig, såfremt vi ønsker, at Europa skal markere sig på det økonomiske og kulturelle verdenskort. Undervisning betragtes med rette som et vigtigt instrument for at nå dette mål. Lige så vigtigt er det, at al tankevirksomhed og alle erfaringer udnyttes. Det er derfor beklageligt, fru formand, at Europa-Parlamentet ikke har været inddraget i forbindelse med fastsættelsen af disse mål. Europa-Parlamentet har ikke været hørt og har nu blot mulighed for at kommentere det arbejdsprogram, Kommissionen har foreslået med henblik på at nå de omhandlede mål.
Når dette er sagt, tilslutter jeg mig i øvrigt de mål, Kommissionen opstiller, nemlig at øge kvaliteten og effektiviteten af undervisningen, at lette adgangen til undervisning for alle og at gøre almen og faglig uddannelse åben over for resten af verden.
Fru formand, på topmødet i Lissabon blev det understreget, at indsatsen skulle styrkes for at fremme en videnbaseret økonomi, vedvarende økonomisk vækst og større social samhørighed. I Kommissionens meddelelse henvises beklageligvis næsten udelukkende til de to første elementer. Der lægges vægt på ny teknologi, kendskab til IKT, på at skabe øget interesse for undervisning og teknologi osv. Dette er afgjort vigtigt, når det drejer sig om den faglige uddannelse, som skal danne grundlag for den professionelle indsats i samfundet. Almen uddannelse har et bredere sigte. Det drejer sig ikke blot om forberedelse til arbejdslivet, men om grundlaget for at kunne fungere som menneske og som samfundsborger. Den dimension savner jeg i Kommissionens meddelelse. Undervisningen rettes i for høj grad udelukkende mod økonomi og arbejdsmarked. Der er egentlig primært tale om at oplære mennesker til rollen som aktør i det økonomiske kredsløb.
Når vi taler om Europas fremtid, når vi taler om et stabilt Europa, et Europa med social samhørighed, indebærer det også en opgave i undervisningsmæssig henseende. Ikke mindst fordi undervisningssystemet, især når det gælder almen dannelse, i mange lande i væsentligt omfang fungerer som supplement til familien.
Fru formand, i mit hjemland, Nederlandene, oplever jeg en krise i undervisningssystemet. Der er for få undervisere. Kvaliteten er faldende, og der klages over, at elevernes kundskaber er for ringe, når de påbegynder et universitetsstudium. Der er for mange regler på området osv. Og de økonomiske ressourcer er utilstrækkelige. Også i andre lande meldes der om problemer. Det glæder mig derfor, at målene for den almene og faglige uddannelse nu tages op til vurdering på europæisk plan, og at der, under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet, formuleres konkrete kriterier for vurderingen af disse.
Som anført i min betænkning ser jeg gerne, når det gælder social samhørighed og et stabilt Europa, at der også formuleres og forvaltes indikatorer, som tager sigte på færdigheder, som vedrører evnen til at fungere som menneske i samfundet. Jeg tænker i den forbindelse på kommunikative og sociale færdigheder. Jeg tænker på viden om og forståelse for andre kulturer og på borgerskabsbevidsthed. Som nævnt skal undervisningen naturligvis også forberede til arbejdslivet. Det er imidlertid vigtigt, at den også bidrager til at skabe mennesker, som har forståelse for demokratiet og for den tanke, der ligger til grund for retsstaten. At den bidrager til at skabe mennesker, som er aktive borgere med øje ikke blot for egne interesser, men også for almenvellet.
Fru formand, denne betænkning skal selvsagt ses i sammenhæng med andre programmer, som vedrører undervisning, herunder livslang uddannelse, mobilitet og sprogprogrammer osv. Livslang uddannelse er afgørende, når vi taler om at forbedre adgangen til undervisning for alle, ikke blot for de unge, men også for ældre, ikke blot for raske, men også for mennesker med handicap, ikke blot for autoktone, men også for alloktone.
Fru formand, afslutningsvis en bemærkning om sprogundervisning. I takt med at det indre marked bliver stadig mere åbent og samfundet stadig mere multikulturelt, spiller sprogkundskaber en stadig vigtigere rolle. Fru formand, jeg tilslutter mig, som anført i betænkningen, på denne baggrund det af Kommissionen anførte mål, nemlig at alle, der forlader skolen, skal have opnået færdigheder i to europæiske sprog ud over modersmålet.

Zrihen
Fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne understrege betydningen af denne betænkning, der insisterer på, at formålet med uddannelse ikke blot er en forberedelse til beskæftigelse - selv om samfundet også er baseret på beskæftigelse, som sikrer inddragelse og økonomisk og social vækst. Generelt siges det, at den faglige uddannelse svarer til opfyldning af en kløft. Dette gælder ligeledes for den almene uddannelse. Det handler altså om her at definere - hvilket ikke er tilfældet i øjeblikket - det, som disse to udtryk dækker. Vi bør også sætte spørgsmålstegn ved definitionen af de kløfter, som vi vil fylde op med vores politikker for den almene og den faglige uddannelse. I den sammenhæng er definitionen ikke entydig, og man kan endda sige, at definitionerne vokser, og at selve denne vækst påvirker vores politiske indstilling og de værdier, som vi forsvarer individuelt og i fællesskab.
Jeg mener, at den største udfordring i dette årti er den sociale samhørighed. I en verden, hvor alting går hurtigere og hurtigere, og hvor hastigheden er blevet en faktor for skabelsen af rigdomme, er der flere og flere, der oplever, at dørene til arbejdsmarkedet, kultur og viden bliver lukket i for dem. Jeg tør godt sige, at udstødelsen stiger, og at denne tendens ødelægger vores forskellige strategier for social samhørighed, som trods alt er noget, vi stræber efter i Europa-Parlamentet. Derfor bliver afstanden mellem et stigende antal europæiske borgere og det, som jeg kalder værdiverdenen, stadig større. Afstanden er ikke kun et udtryk for afstand mellem det enkelte menneske og markedet, men også for den forvirring og det kaos, der eksisterer i et fælles system, hvor der findes to grupper. Der findes dem, for hvem sandheden kan dikteres, og dem, der ganske enkelt forstår den.
Jeg mener derfor, at det er på høje tid at sætte spørgsmålstegn ved den fortsatte berettigelse for vores europæiske sociale model og ved den pris, som vi er villige til at betale for at opnå denne sociale samhørighed og dette statsborgerskab. I denne sammenhæng skal der gøres alt, for at beslutningen fra Det Europæiske Råd i Lissabon, der blev bekræftet på Det Europæiske Råd i Stockholm - der på det strategiske plan kæder den økonomiske vækst, forbedring af beskæftigelsen og en større social samhørighed sammen - bliver ført ud i livet for alle og for, at alle uden nogen form for undtagelse kan få lige så meget adgang til borgerlige sociale kundskaber som til økonomiske producenters fagkundskaber. Jeg opfordrer derfor allerede nu Kommissionen til fuldt ud at tage mit forslag i betragtning og iværksætte de politikker, der er nødvendige for, at den sociale samhørighed ikke længere er afhængig af resultaterne af andre strategier, og fuldt ud bliver en topprioritet, således at de offentlige goder kan bevares, og vi dermed kan fastholde den harmoniske udvikling med respekt for borgerne i vores europæiske samfund.

Vattimo
Fru formand, Hegel sagde, at kulturen - det vil sige filosofien - står op, når solen går ned, men nu nærmer vi os efterhånden snart solopgang!
Som Kulturudvalgets skyggeordfører for fru Martens' betænkning vil jeg under alle omstændigheder gerne takke og lykønske ordføreren med det arbejde, hun har udført, og som jeg ikke har de store indvendinger imod. Jeg vil tværtimod gerne understrege de særligt betydningsfulde punkter i betænkningen.
Efter min opfattelse er det vigtigt - hvilket Industriudvalgets rådgivende ordfører også var inde på - at man i denne betænkning ikke udelukkende definerer uddannelse som erhvervsuddannelse og opnåelse af kompetencer, der giver borgerne større muligheder for at finde et kvalificeret arbejde, men også som en mere generel uddannelse, som skoleundervisningen hører med til i et større perspektiv, idet den orienteres imod en humanistisk kultur, der ganske vist ikke giver nogen direkte erhvervskompetencer, men alligevel sørger for at skabe den sociale samhørighed, som er den målsætning, vi stræber efter at nå.
Det samme gælder for den vægt, man i betænkningen lægger på lige muligheder for alle borgere og på muligheden for, at man med EU's indsats også kan fjerne den kløft, de forskelle og den afstand i vores samfund, der stadig adskiller dem, som har viden, og som f.eks. har adgang til brugen af computere og IT, fra dem, der til gengæld stadig er udelukket fra dette. Det er de generelle principper i fru Martens' betænkning, som Parlamentet efter min mening kun kan være enigt om. Det er ikke kun principerklæringerne, som går i den retning, men også de konkrete angivelser i fru Martens' betænkning, hvor der lægges særlig vægt på at rodfæste og tilføje begrundelserne, når det gælder de igangværende ændringer på kommunikationsområdet og de nye undervisningsmetoder, og ikke mindst på at fremme de situationer og betingelser, der kan opfylde behovet for en større kvantitet og kvalitet af undervisningen for alle. Ud fra dette synspunkt er det væsentligt med alle de aktioner, der tager sigte på en aktiv inddragelse af lærere, studerende og undervisere i programmets gennemførelse.
Den vægt, der lægges på sprogundervisningen, styrkelsen af forbindelserne mellem arbejdsmarkedet og det civile samfund og nødvendigheden af at finde et mere tiltrækkende image for at fremme læringen og de studerendes og undervisernes mobilitet, må dog ikke få os til at glemme det konkrete aspekt, der ligger til grund for spørgsmålet, nemlig et økonomisk bidrag med respekt for den enkeltes tilværelse.
Til disse rammer skal der føjes en privilegeret handlingsplan, så man kan foretage en vurdering og ved hjælp af nogle passende og effektive instrumenter gribe ind i de uheldige situationer, der kan opstå på grund af diskrimination i skole- og arbejdsmiljøet, med det fælles formål at bekæmpe racisme og intolerance.
Jeg vil gerne takke ordføreren endnu en gang og sige, at Kulturudvalget anbefaler Parlamentet at stemme for fru Martens' betænkning af alle disse årsager.

Wyn
Fru formand, jeg bifalder betænkningen om Kommissionens meddelelse om uddannelsessystemernes konkrete mål. Jeg vil gerne takke ordføreren for hendes pligtopfyldende arbejde. I overensstemmelse med målsætningerne fra møderne i Det Europæiske Råd i Lissabon og Stockholm er det meget vigtigt, at vi gør det muligt for generationen af unge europæere at vælge europæiske forskerkarrierer og europæiske videnskabelige discipliner.
Jeg er også enig i, at virksomhederne har en vigtig rolle at spille, når det gælder om at uddanne studerende og ansatte. Men inden vi fremlægger betænkningen, bør vi rette opmærksomheden mod følgende punkter: Der synes at være en kløft mellem forslagene i denne betænkning og de fremskridt, der hidtil er gjort af Kommissionen og dens ekspertgruppe. Jeg har forstået det sådan, at Kommissionen allerede har påbegyndt sit arbejde på social integration og omformuleret sine mål vedrørende Leonardo da Vinci-programmet ved f.eks. at medtage ældre og handicappede inden for dets anvendelsesområde.
Dette hilses velkomment. Vi ser frem til Det Europæiske Handicapår i 2003. Ud over dette bør man ikke overse de bestræbelser, Kommissionen har gjort for samarbejde med ansøgerlandene på alle niveauer.
Selv om jeg ikke ønsker at undergrave Kommissionens gode arbejde, må jeg sige, at der kunne gøres mere. Vi bør også understrege betydningen af at tilskynde til øget integration af EU-, medlemsstats- og regionale initiativer for at gøre effektiv brug af det relativt beskedne budget til uddannelsessystemerne.
Her vil jeg gerne foreslå et bedre samarbejde mellem de forskellige former for finansiering og en udveksling af bedste praksis såvel som en bedre dialog mellem de overnationale, nationale og regionale beslutningstagere inden for Fællesskabet.
Endelig så jeg gerne mere opmærksomhed rettet mod manglen på lige muligheder for alle individer til at opleve en bedre europæisk integration igennem hele deres arbejdsliv. Der er muligheder inden for budgettet til at fremme udveksling af erfaringer med erhvervsuddannelsessystemer i de forskellige medlemsstater. Det vil jeg tilskynde til. Europa kan tilbyde bedre uddannelse til alle. Parlamentets betænkning bør ikke glemme at understrege dette.

Zorba
Fru formand, jeg vil gerne komplimentere udvalget og fru Martens for hendes betænkning, selv om jeg må indrømme, at jeg har det ligesom de gamle studerende på aftenskole, at det eneste, jeg tænker på, er at komme i seng og sove, og jeg vil gerne sige, at der er tale om et udførligt arbejdsprogram, som jeg finder eksemplarisk, da det på yderst systematisk vis kæder mål, indikatorer og tidsplan sammen, så vi får en målestok for sammenligning. Imidlertid bør vi spørge os selv, hvad det egentlig er for en målestok, når vi i sidste instans undlader at få en reel konvergenspolitik på europæisk plan for uddannelse. Vi ignorerer de store forskelle, ønsker ikke at røre ved dem. Måske kan vi ikke, eller måske indgår det ikke i vores prioriteter, og ved hjælp af Bologne-metoden fastsættes mål, som ikke er blevet opfyldt i de enkelte medlemsstater. Jeg har mine tvivl, som jeg også har givet udtryk for over for fru Reding. Jeg mener dog, at det er en målestok, og om nogle år vil det vise sig, hvor hård den er for nogles vedkommende, og hvor mange andre der har været i stand til at gennemføre dette. Under alle omstændigheder mener jeg, at dialogen er nødvendig, ikke kun på parlamentsplan. Der bør findes en måde, hvorpå vi kan høre holdninger og synspunkter, før sagen er endeligt afgjort. Der bør også være en dialog på de enkelte skoler.
Lærernes modstand mod indikatorerne er meget stor, i hvert fald i Grækenland. Indikatorerne er i meget høj grad kvantitative og i langt mindre grad kvalitative. Derfor vil vi ikke altid få det mest præcise billede, som vi har brug for. Jeg er også enig med fru Martens i, at vi bør have flere indikatorer for de almene uddannelsessystemer og ikke kun for den faglige uddannelse. Også her er Kommissionens forslag ensidigt. Jeg ved, vi alle er bekymrede over arbejdsløsheden, jeg ved, vi ikke ønsker, at skolerne skal producere arbejdsløse, de skal producere kommende arbejdstagere, men den almene uddannelse, som børnene skal have i de tidlige år, er lige så værdifuld.

Wallström
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil først og fremmest rette en stor tak til Europa-Parlamentet - og i særdeleshed til fru Martens og Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport - for de synspunkter og forslag, der er fremkommet under opfølgningen på denne betænkning.
Efter Lissabon har vi i forbindelse med gennemførelsen af den fastlagte strategi sat fornyet skub i det europæiske uddannelsessamarbejde. Resultatet er positivt, da Rådet og Parlamentet er enige i dette spørgsmål. Vi er blevet enige om følgende fælles mål: For det første skal vi hæve kvaliteten i vores uddannelsessystemer. For det andet skal vi lette adgangen til uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne. Og for det tredje skal vi åbne uddannelsessystemerne for den omkringliggende verden.
Selv om der er tale om et meget kompliceret stykke arbejde, lægges der nu sidste hånd på det forslag til et detaljeret arbejdsprogram, som Det Europæiske Råd udbad sig i Stockholm. Forslaget er til debat på Rådets møde den 14. februar. I dette forslag præciseres de vigtigste veje til at nå de opstillede mål, og ved hjælp af den åbne koordinationsmetode identificeres en metode til vurdering af fremskridt. De benyttede instrumenter skal på anmodning ikke bare bruges til sammenligning af de forskellige EU-lande, men også til sammenligning med andre højtydende lande.
Der vil så vidt muligt blive taget hensyn til de synspunkter og forslag, som fru Martens præsenterer i sin betænkning, i forbindelse med udarbejdelsen af det endelige dokument. Kommissionen er helt enig med Parlamentet i uddannelsens dobbelte målsætning, nemlig dels at fremme den personlige udvikling gennem erhvervelse af kompetence, som man har glæde af hele livet, og dels at give de unge de nødvendige forudsætninger for at blive integreret i samfundet og på arbejdsmarkedet. Rapporteringen om målsætningerne og det detaljerede handlingsprogram tager hensyn til disse indbyrdes sammenhængende spørgsmål.
Kommissionsformand Prodi udtalte for nylig, at uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning er nøglen til økonomisk fornyelse, bæredygtig udvikling og nye job. Det er ikke muligt at skabe et vidensamfund uden viden. Det er således en nødvendighed, at disse forskellige dele supplerer hinanden. En betingelse for, at det skal kunne lykkes, er, at vi samarbejder. Arbejdet mod fælles mål er først lige startet. Vi vil også fremover få lejlighed til at samarbejde mere med Parlamentet og de øvrige EU-institutioner samt med internationale organisationer såsom OECD og Europarådet. Vi skal selvfølgelig også i fællesskab sørge for at få ansøgerlandene med i samarbejdsprocessen, der forberedes inden Det Europæiske Råds næste møde i Barcelona. Helt konkret kommer vi til at samarbejde med alle disse lande i juni i Bratislava, hvor de 36 uddannelsesministre mødes. Her til slut vil jeg takke for debatten og for Deres opmærksomhed.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 00.10)

