
(1) 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0035/2004) af Brie for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Afghanistan: udfordringer og fremtidsperspektiver (2003/2121(INI)).
Brie (GUE/NGL ),
   Fru formand, mine damer og herrer, hvis man har besøgt Afghanistan eller gjort sig den ulejlighed at informere sig lidt mere udførligt om landet, så vil man vide, hvor forfærdelige og hvor omfattende skader der er sket der - materielt, kulturelt, socialt og menneskeligt. Borgerkrige, magtkampee mellem lokale krigsherrer, den sovjetiske besættelseskrig, Taleban-diktaturet, men også Den Nordlige Alliances bombardementer har dræbt og lemlæstet millioner, ødelagt økonomien i et i forvejen ekstremt fattigt land og efterladt størstedelen af samfundet i ruiner.
Afghanistan har gennem århundreder været kastebold i udenlandske magters strategiske interesser. Den nuværende situation er efter min mening frem for alt en følge af de krige, der blev udløst af den sovjetiske invasion og af USA's kortsigtede politik, som begge gav Taleban virkelig militær og politisk magt i Afghanistan. Ofrene har altid været afghanske kvinder, børn og mænd - i millionvis.
Men denne betænkning skal dog ikke handle om vores uoverensstemmelser om fortiden - selv om vi helt sikkert har dem - men om vores fælles holdning til, at det internationale samfund må påtage sig et ansvar og give intensiv politisk, finansiel og økonomisk støtte til Afghanistans befolkning til at skabe en fredelig, demokratisk og social fremtid. Der må ikke blive skåret ned på denne hjælp og på den finansielle støtte fra Kommissionen i særdeleshed. Den skal intensiveres for at tage højde for de eksisterende forhold. I skyggen af Irak-krigen og de tragiske vanskeligheder dér ville det være uansvarligt af det internationale samfund at nedtrappe engagementet over for Afghanistan og svække solidariteten med dets folk. Jeg tror, at Afghanistan netop på grund af situationen i Irak og den unilateralistiske tilgang er nødt til at blive et af det internationale samfunds succeser, på grundlag af FN's charter og med FN i en central rolle.
Siden Taleban-styrets fald er der sket væsentlige og positive forandringer. Det skyldes frem for alt de politiske kræfter i Afghanistan. Den forfatning, der netop er blevet vedtaget, er et særlig vigtigt tegn på fremskridt, da den garanterer grundlæggende demokratiske rettigheder og menneskerettigheder, tager hensyn til alle etniske grupper og betoner ligebehandling af mænd og kvinder - sidstnævnte er ikke kun af overordentlig stor betydning på baggrund af det væltede regimes brutale undertrykkelse af kvinder og piger, men også på baggrund af, at situationen fortsat er fuldstændig utilfredsstillende i dag, hvor kvinder og piger fortsat er udsat for massiv forskelsbehandling, udelukket fra at deltage i mange sider af samfundslivet, og hvor en frygtelig vold mod kvinder hører til dagens orden, i tusindvis af tilfælde. Det internationale samfund må, som vi gør i vores betænkning, kræve universelle menneskerettigheder, hvortil kvinders rettigheder må høre. Det må ikke gøres med en imperialistisk indstilling, men skal gøres konsekvent.
Trods disse - og andre - fremskridt er situationen i Afghanistan yderst ustabil. De største problemer er den manglende eller ringe sikkerhed i mange regioner, faren for konflikter som følge af krigsherrer og guvernørers og narkotikahandleres ubrudte militærmagt. Afrustningsprocessen er gået i stå, det har vist sig at være vanskeligt at demobilisere soldater fra de private militærstyrker og reintegrere dem i samfundet, talebanerne omgrupperer sig i nogle områder i den sydlige og sydøstlige del af landet, og der har været en dramatisk stigning i dyrkning af opiumsvalmue samt narkotikahandel. Da disse problemer ikke må hindre det forestående præsidentvalg i at blive gennemført på behørig vis, appellerer jeg til alle medlemmer af Parlamentet, navnlig dem i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, om ikke at støtte de forslag, der søger at slette beskrivelsen af disse problemer. Hvis vi gjorde det, tror jeg ikke, at vi ville gøre det afghanske folk nogen tjeneste, vi ville heller ikke gøre os selv nogen, hvis vi ønsker at bevare Afghanistan som en international politisk prioritering. Lad mig i den forbindelse også minde om, at da vi for nylig hædrede FN's generalsekretær ved at tildele ham og hans organisation Sakharov-prisen, gjorde vi det til minde om de dræbte FN-medarbejdere i Irak. Advarslen om den forværrede sikkerhedssituation, som Lakhdar Brahimi, der var FN's daværende særlige udsending for Afghanistan og er FN's nuværende særlige udsending for Irak, kom med så sent som den 15. januar 2004, skal tages alvorligt.
Jeg vil gerne takke alle kollegerne i udvalget og alle grupperne. Jeg tror, at vi havde en fælles vilje til at præcisere, hvor meget Afghanistan bliver prioriteret. Også mange tak til Kommissionen, dens medarbejdere i Kabul og til Francesc Vendrell, som er EU's særlige udsending der.
Patten,
    Fru formand, jeg vil allerførst beklage over for det ærede medlem, at jeg ikke hørte det første minut af hans tale. Men jeg vil sige, at jeg var meget enig i resten af den, navnlig det, han sagde om, at vi fortsat må prioritere Afghanistan højt. Jeg er også helt enig i hans udtalelser om, hvor engagerede, idealistiske og modige nogle af dem, der gennemfører vores programmer i Afghanistan, er.
Jeg er meget glad for denne lejlighed til at diskutere Afghanistan, en uge før jeg igen tager dertil forud for det mest udfordrende mål i Bonn-aftalen fra 2001 - et frit og retfærdigt valg af en demokratisk regering i Afghanistan. På Bonn-konferencen var der stor tiltro til, at der kunne opbygges et stærkt og demokratisk Afghanistan, og at hele befolkningen kunne nyde godt af fredelige forhold. Siden da er der sket enorme fremskridt, men der venter os stadig enorme udfordringer.
Sidste år henledte jeg opmærksomheden på, at Afghanistan var ved en vigtig korsvej, og jeg foreslog, at det internationale samfund skulle intensivere sine bestræbelser på at hjælpe præsident Karzai med at udvide sin myndighed over hele landet. Det bliver mere og mere klart, at det også indebærer, at dyrkning af opiumsvalmuer må ophøre. FN's opiumsvalmueundersøgelse fra 2003 er stærkt foruroligende læsning: Ikke nok med at produktionen er steget 6 % fra rekordniveauet i 2002, dyrkningen er også blevet spredt til nye områder - den omfatter nu næsten 90 % af provinserne. Denne skadelige handel - til en værdi af ca. 2,5 milliarder euro - undergraver bestræbelserne på at opbygge en velfungerende pluralistisk demokratisk stat, og den øger den aktuelle ustabile situation og konflikten.
Men før vi begynder at diskutere, hvordan det internationale samfund samarbejder med den afghanske regering for at klare dette, vil jeg gerne sætte fokus på, hvad Afghanistan har opnået i de seneste 12 måneder. For det første er det grundlovgivende Loya Jirga nået til enighed om en ny forfatning - hvori det anerkendes, at kvinder er jævnbyrdige med mænd. For det andet er processen til afvæbning, demobilisering og reintegration indledt, og der har været nogle opmuntrende første resultater om begrænsning af tunge våben i Kabul og Panshir-dalen. Valgregistreringsprocessen er også begyndt, men tempoet skal sættes i vejret.
På det økonomiske område var der en voldsom vækst i BNP på 30 % i 2002, og tallet ventes at være 20 % i 2003. Den nye valuta, der blev indført sidst i 2002, har været stabil, og den afghanske regering har haft succes med at forøge strømmen af skatteindtægter til Kabul.
Det internationale samfund har også fortsat med "at gøre mere", end vi lovede på Tokyo-konferencen. I 2003 oversteg de samlede EU-forpligtelser 835 millioner euro, hvoraf lidt over 300 millioner euro kom fra Kommissionen. Som i 2002 er over 70 % af Kommissionens støtte blevet forpligtet i år, hvilket må siges at være et meget flot resultat.
Kommissionens udviklingsprogram har sikret, at der er sundhedstjenesteydelser i seks provinser, som dækker 20 % af befolkningen. Rejsetiden ad vejen mellem Kabul og Jalalabad er allerede blevet næsten halveret, og arbejdet med at lægge vejen helt om iværksættes nu. De vigtigste ansatte i den offentlige sektor - herunder læger, lærere og politi - er på arbejde igen. Økonomien i landdistrikterne vokser fortsat som følge af levering af forbedrede frø, vaccination af dyr og den udbredte genopbygning af vandingsanlæg. Minerydningen giver flere og flere mennesker mulighed for at vende hjem. Desuden har midler fra ECHO på 127 millioner euro støttet 2,5 millioner flygtninges tilbagevenden til Afghanistan siden 2002.
Afghanistans fremtid afhænger imidlertid meget af sikkerhed. Optrapningen af volden i 2003 har, som medlemmet sagde, resulteret i, at hjælpearbejdere, ISAF-tropper og mange afghanske borgere har mistet livet. Den har betydet, at store dele af den sydlige og sydøstlige del af landet er lukket land for internationale medarbejdere. Ved udgangen af 2003 var projekter forestået af Kommissionen i højrisikoområder til en værdi af 13 millioner euro midlertidigt indstillet. Vi må erkende, at usikkerhed og blomstrende opiumsvalmueproduktion er to sider af samme sag. Uden bedre sikkerhed vil genopbygningen uden tvivl gå i stå, og det vil blive vanskeligt at afholde åbne og troværdige valg. Derfor er jeg meget begejstret for medlemsstaternes engagement i provinsgenopbygningsholdene og deres vedvarende støtte til ISAF. Jeg håber stærkt, at NATO kan stille flere tropper til rådighed.
Jeg bifalder også den rolle, som Frankrig, Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige spiller for at hjælpe den afghanske regering med at opbygge en effektiv hær og politistyrke og et effektivt retsvæsen og med at gennemføre en virkningsfuld narkotikabekæmpelsespolitik. Uden stærkere institutioner og bedre retshåndhævelse når vi ingen steder med narkotikabekæmpelsen. Det er netop årsagen til, at Kommissionen forpligtede yderligere 50 millioner euro til støtte for politiet i slutningen af 2003, og til, at vi vil vedblive med at spille vores rolle for at skabe sikkerhed, herunder at tage kampen op mod opiumsproduktionen.
Jeg er sikker på, at Parlamentet er bekendt med, at den afghanske regering i maj 2003 vedtog en solid narkotikabekæmpelsespolitik, der omfattede alternativt udkomme, institutionsopbygning, effektiv retshåndhævelse og reduktion af efterspørgsel. Kommissionen har samarbejdet tæt med den afghanske regering, Det Forenede Kongerige - hoveddonoren inden for narkotikabekæmpelse - og FN for at bidrage til at udvikle og gennemføre denne strategi.
I 2003 forpligtede Kommissionen 9 millioner euro til fremme af alternativt udkomme i de østlige regioner, 3 millioner euro til styrkelse af grænsekontrollen langs grænsen mellem Afghanistan og Iran og 65,5 millioner euro til støtte for, at politiet kunne sørge for effektiv retshåndhævelse over hele Afghanistan. Desuden vil de yderligere 100 millioner euro forpligtet til udvikling af landdistrikterne for 2003-2004 bidrage til langsigtet lovlig beskæftigelse af mennesker, der for øjeblikket er beskæftiget med valmueproduktion. Det viser, hvor højt vi prioriterer bekæmpelsen af narkotikaøkonomien. Jeg har anmodet Kommissionens tjenestegrene om at melde tilbage om, hvordan dette vil blive fremmet efter narkotikakonferencen for nogle få dage siden, den 8.-9. februar. Jeg håber, at vi kan drøfte det indgående, når jeg tager tilbage til Kabul med ministertrojkaen i næste uge.
Et sikkert Afghanistan kan ikke opbygges fra den ene dag til den anden. Vi ved alle sammen, at det arbejde, der ligger foran os, langtfra er let. Men vi kan ikke tillade os at lade genopbygningen slå fejl i Afghanistan, og det er afgørende, at det internationale samfund understreger sin stærke og vedvarende støtte til præsident Karzai på den kommende internationale konference.
Jeg vil gerne slutte af med at takke Parlamentet for dets vedvarende engagement i Afghanistan, navnlig hvad angår budgettet. Jeg ser frem til at bygge på det i det kommende år og til på et tidspunkt at informere Parlamentet om de konklusioner, jeg drager af mit næste besøg i Afghanistan.
Zissener (PPE-DE ),
   Fru formand, som vi alle ved, er Afghanistan et land med flere problemer, end det har bjerge og dale. Der bor mere end 30 forskellige etniske grupper, deriblandt pashtuner, hazaraer og tadsjikere, som lever sammen i en balance, der har udviklet sig gennem historien, men er meget ustabil. Det er dermed klart for os, at Afghanistans problemer kun kan blive løst, hvis løsningsforslag og hjælpeprogrammer er i harmoni med den afghanske kultur og historie. Som ordføreren sagde, er kvindernes situation i Afghanistan særlig tragisk. Mødredødeligheden er blandt de højeste i verden, og det er også tilfældet for spædbørns- og børnedødeligheden. Ifølge officielle skøn er 90 % af de afghanske kvinder analfabeter. Jeg tror, at kvindernes situation kun kan blive forbedret, hvis vi inddrager mændene. Kvinderne kan ikke blive hjulpet, hvis deres mænd, fædre, brødre og deres klanledere ikke også bliver overbevist. Hvis vi vil hjælpe de afghanske kvinder, må vi respektere deres kultur, og i et land, hvor kvinder er blevet undertrykt i årevis, er det mændene, der skal have forklaret, at de også får det godt, hvis deres kvinder og børn har det godt, og at hele samfundet derved bliver bedre stillet.
Som det er blevet sagt, skal kvinder og mænd have samme rettigheder. Det er også vigtigt at understrege, at vi bør bygge pigeskoler - også drengeskoler - så der kan blive ændret på deres måde at tænke på. Der er blevet henvist til den afghanske forfatning, som giver kvinder og mænd samme rettigheder og forbyder enhver form for diskriminering. EU bør i sit engagement fortsat respektere alt dette og lade sine hjælpeforanstaltninger komme befolkningen som helhed til gode. Jeg vil gerne takke ordføreren for det gode samarbejde i denne sag, og jeg støtter både ham og Kommissionen i deres overbevisning om, at Afghanistan fortsat skal prioriteres på den politiske dagsorden, hvis menneskene der skal blive hjulpet.
De Sarnez (PPE-DE ).
   - Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne takke vores kollega André Brie for den foreliggende betænkning, som tegner et korrekt billede af situationen i Afghanistan. Det er et billede, som også ligger tæt op ad de indtryk, vi fik, da vi sammen besøgte Afghanistan i juni 2003 under Philippe Morillons kyndige ledelse.
Siden 2001 og efter Taleban-styrets fald har Afghanistan med bistand fra EU og med international bistand måttet imødegå en række udfordringer for at sikre dels landets fysiske genopbygning og dels dets politiske genopbygning. Jeg glæder mig selvsagt over, at Loya Jirga den 4. januar vedtog en ny forfatning for Afghanistan. Den nye forfatning betegner et skridt i demokratisk retning, og den er samtidig en grundlæggende forudsætning for de kommende valg, præsidentvalget og valget til parlamentet.
For at kunne gennemføre genopbygningen og sikre en vellykket politisk proces kræves imidlertid sikre forhold, således at de statslige organisationer, de internationale bistandsaktører og civilsamfundet i fællesskab kan genopbygge Afghanistans infrastrukturer og samfundsinstitutioner. Sikkerhed er forudsætningen for genopbygning. Derfor bør vi støtte etableringen af "provinsgenopbygningsholdene", som inden for den nærmeste fremtid skal operere uden for Kabul. Holdene får til opgave at opretholde sikkerheden, men bør også bidrage til genopbygningen af landet.
Vores bistand bør også omfatte afvæbning, demobilisering og reintegration af de hidtidige stridende parter. Endelig bør vi støtte den afghanske regering i indsatsen til bekæmpelse af opiumsdyrkning og støtte den i bestræbelserne for at finde egnede alternative løsninger. Det skal understreges, at opiumsproduktionen er steget med 6 % siden 2002, hvilket placerer Afghanistan som verdens førende leverandør med 77 % af verdensproduktionen.
EU og det internationale samfund bør samtidig aktivt støtte de mange ngo'er, som til trods for de usikre forhold yder en betragtelig bistand til den afghanske befolkning. Vi bør i forbindelse med den humanitære indsats støtte oprettelsen af forebyggelsescentre og sundhedscentre for kvinder, gravide og børn. Selv om vi kan glæde os over, at der i den nye forfatning henvises til lige behandling af mænd og kvinder, ved vi alle, at kvinderne befinder sig i en særligt sårbar situation, og at deres grundlæggende rettigheder kun kan sikres med det internationale samfunds bistand og i kraft af intensive oplysnings- og uddannelseskampagner.
Afghanistan har mere end nogensinde før behov for finansiel bistand og logistisk støtte fra EU's side. Den demokratiske proces er sat i gang, men den er fortsat skrøbelig. Det er vigtigt, at Kommissionen straks iværksætter de fornødne foranstaltninger for at sikre, at der ydes effektiv finansiel bistand til landet. Jeg er derfor af den opfattelse, at vi fuldt og helt bør støtte oprettelsen af et europæisk genopbygningsagentur i Afghanistan i lighed med agenturet i Kosovo.
Afslutningsvis vil jeg erindre om vores gæld til Afghanistan. I alt for mange år har vi ikke været til stede, når landet havde brug for os. Det er nu vores opgave at gøre vores yderste, for at Afghanistan igen kan leve i fred. 
Poos (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, i modsætning til situationen i Irak beror besættelsen af Afghanistan på et solidt retsgrundlag. FN's Sikkerhedsråd dækkede den militære intervention, som havde til formål at udrydde terroristbaser, som gav næring til anslagene mod USA i Kenya, Yemen, New York og Washington. Også som en modsætning til det verdslige Irak antog talebanernes Afghanistan form af et reaktionært præstedømme, hvor en af de værste former for undertrykkelse bestod i den totale fornedrelse af kvinderne.
Til trods for de indlysende forskelle er der også ligheder, når det gælder den økonomiske og politiske genopbygning af de to lande. Både i Afghanistan og i Irak hersker der stadig større usikkerhed, hvilket indebærer, at det civile og militære personale, hvad enten det drejer sig om landenes egne borgere eller udlændinge, må bruge en stadig større del af kræfterne på egen beskyttelse. Afghanistan og Irak er lande, som er kendetegnet ved stammestrukturer, hvor lokale krigsherrer og etniske og religiøse ledere kun tænker på at sikre sig den størst mulige del af kagen. Tidligere sikredes den nationale enhed kun ved hjælp af diktatur, og udlændinge eller besættelsesstyrker betragtes kun som allierede, såfremt de tjener denne eller hin klanleders interesser. Som tiden går, bliver deres tilstedeværelse imidlertid stadig mere generende. Modviljen kan når som helst slå over i had, og faren for en befrielseskrig lurer.
Det er denne virkelighed, der møder os med Brie-betænkningen om Afghanistan, i hvilken der erindres om nogle afgørende kendsgerninger, herunder behovet for at fremme reformer og genopbygning. Betænkningen kritiserer med rette de tvetydigheder, der kendetegner den nye forfatning, som blev vedtaget af det store stammeråd, især hvad angår begrænsningen af ytringsfriheden og kvinders vilkår. Når vi i 2004 stadig på en baggrund af ruiner og armod ser skygger af kvinder, der vandrer omkring, indesluttet i deres burka, er det ikke just merværdien i forhold til det tidligere styre, der springer i øjnene. Sejren er langtfra hjemme, når det gælder . Jeg tror dog, som vores ordfører, at FN, EU og NATO i øjeblikket ikke har andet valg end at fortsætte bestræbelserne for med største mod at opbygge et demokratisk Afghanistan, som respekterer menneskerettighederne og kvinders rettigheder. Det er helt nødvendigt at fremme etableringen af decentrale institutioner og tilbagetrækningen af udenlandske styrker. Afghanistan må så tage sin skæbne i egen hånd. 
Vallvé (ELDR ).
   - Fru formand, hr. kommissær, hr. ordfører, allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren med den fremragende betænkning om Afghanistan, landet, som var i mediernes overskrifter i efteråret 2001.
På det tidspunkt blev Taleban-styret væltet, men det medførte en egentlig borgerkrig og som følge heraf flygtninge, fordrevne og en række ødelæggelser af landets strukturer. Hvordan er situationen i dag? Afghanistan er et land, der har brug for ikke kun politisk og social genopbygning, men også økonomisk genopbygning.
Jeg vil gerne minde om den rapport, der blev udarbejdet af EU's særlige repræsentant i Afghanistan, Francesc Vendrell, for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik for ca. et år siden. Han havde været leder af FN's Specialmission i Afghanistan og kunne fortælle os om manglen på sikkerhed i størstedelen af landet.
I dag har Afghanistan et særdeles alvorligt problem med narkotikahandelen. Som kommissær Patten har udtalt, vurderes narkotikahandelen til 2,5 millioner amerikanske dollars årligt, hvilket svarer nogenlunde til halvdelen af Afghanistans bruttonationalprodukt. Der tales om, at de, der kontrollerer landet, har opdyrket 70.000-80.000 ha, og at produktionen ikke begrænser sig udelukkende til råproduktion, men at der nu også eksisterer raffineringsanlæg med henblik på muligheden for at eksportere narkotikaen direkte.
I henhold til rapporten fra FN's kontor for narkotika og kriminalitet (UNODC) fremstiller Afghanistan to tredjedele af verdens samlede heroinproduktion. Dette medfører naturligvis store problemer for landet, og i denne forbindelse håber jeg, at EU og det internationale samfund vil fortsætte støtten med henblik på også at afskaffe dette forbrug, der, som kommissæren sagde, er den anden side af den eksisterende usikkerhed. 
Fraisse (GUE/NGL ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren for en afrundet og fuldstændig betænkning. Den indeholder alt, hvad man kan forvente, og det er således en fornøjelse at læse den og støtte den.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til endnu en gang at understrege, at vi har gjort kvinderne til symbol på undertrykkelsen af det afghanske folk. Vi har gjort dem til symbol på kampen mod Taleban-styret. Gør vi dem til symbol på genopbygningen i Afghanistan? Det er ikke sikkert, og dog rejses spørgsmålet om kvindernes situation ofte med særlig styrke i krigstid eller befrielsestid, som det blev anført for et øjeblik siden i forbindelse med sammenligningen mellem Afghanistan og Irak. De irakiske kvinders situation er således stærkt foruroligende. Hvorfor beskæftiger vi os så ikke med kvindernes aktuelle situation i Afghanistan?
Hr. kommissær, der har været en brevveksling mellem Dem og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om den betydning, vi tillægger spørgsmålet om kvinders situation i forbindelse med genopbygningen, og om den del af EU's bevillinger, der er viet til dette spørgsmål. Vi ønskede 20 %. Jeg medgiver, at det er meget, og at tallet måske er arbitrært. Det fremgår, at kun 2 % er afsat til dette formål. Mainstreaming spiller afgjort en rolle, især på det sundhedsmæssige område. Så lad os ikke drøfte tal.
Når det er sagt, undrer det mig trods alt, at der, ud over den ringe betydning, man tillægger spørgsmålet om kvinders situation, i Kommissionens arbejde og blandt budgetposterne savnes initiativer vedrørende uddannelse. Alle ved, at uddannelse, ikke mindst uddannelse af pigerne, er et væsentligt aspekt, når det gælder spørgsmålet om kvinderne som symbol på genopbygningen. Det er min første bemærkning.
Det andet, jeg vil bemærke, er, at vi selvsagt glæder os over, at princippet om lige behandling af mænd og kvinder er nævnt i forfatningen. Vi kæmper selv, i EU, for at få dette princip omtalt i forfatningstraktaten for Den Europæiske Union. Spørgsmålet er altså ikke kun aktuelt i Afghanistan, men også her. Vi ved imidlertid udmærket, her i Europa-Parlamentet, at det ikke er nok med principper, de skal også håndhæves. Vi glæder os over det, der er sket i Marokko, hvad angår kvindernes rettigheder, men vi imødeser, at det håndhæves. Det samme gælder naturligvis for Afghanistans og for vores eget vedkommende. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hvad angår hr. Bries glimrende betænkning, skal jeg fatte mig i korthed. Betænkningen påviser efter min opfattelse på udmærket vis, hvilke problemer der knytter sig til den nye forfatning. Det fremgår tydeligt, hvorfor der kan være gode grunde til at udsætte valget endnu nogle måneder, og det understreges endnu en gang, at der er behov for yderligere forbedring af kvindernes vilkår. Selv med denne betænkning i hånden og til trods for Kommissionens gode hensigter står vi imidlertid i den tragiske situation, at Europa-Parlamentet og også Kommissionen ganske vist har de bedste hensigter og glimrende planer, men ikke har indflydelse på de vilkår, hvorunder planerne vil skulle gennemføres, nemlig den manglende sikkerhed. Stadig flere rapporter fra ngo'er beretter eksempelvis om, at 12 hjælpearbejdere omkom sidste år. Af stadig flere rapporter fra ngo'er fremgår det, at de ikke er i stand til at gennemføre mange af de udmærkede projekter. Kommissæren talte også om 30 millioner euro til planer, som man ikke har kunnet gennemføre på grund af manglende sikkerhed.
Kære kolleger, vi har i denne uge igen i dagbladene kunnet læse spalte på spalte om fine planer om en særlig udrykningsstyrke. Det er udmærket, når det drejer sig om at forebygge blodsudgydelser i Afrika, men det må ikke ske på bekostning af projekter, som måske opleves som mindre "sexede", om jeg må bruge det udtryk, såsom det vanskelige genopbygningsarbejde i Afghanistan. Fra EU's medlemsstater lyder der mange tilsagn, der tales om de store ting, der skal ske, men der sendes ingen soldater, der sendes alt for få soldater til Afghanistan, og det er det store problem.
Om end der nu vist næsten ikke er repræsentanter for De Kristelige Demokrater tilbage i mødesalen, vil jeg gerne over for denne gruppe påpege en fejl, de efter min opfattelse begik i december. De overbeviste Europa-Parlamentet om, at vi burde reducere - ja, De hørte ret - reducere bistanden til Afghanistan, fordi man ikke tager fat på narkotikahandelen. Kære kolleger, når man ikke tager fat på narkotikahandelen, er det en direkte følge af, at EU's medlemsstater ikke sender styrker til Afghanistan, og at de styrker, der befinder sig i landet, bl.a. af den grund har brug for krigsherrerne for at opretholde ro og orden, hvorfor de viger tilbage for at tage fat på den illegale opiumshandel. Kære kolleger, hr. kommissær, det kan ikke være rigtigt, at vi endnu en gang undlader at opfylde vores løfter, at Afghanistan reduceres til en opiumsbaseret økonomi, som ledes af krigsherrer, og - hvad der smerter mig allermest - at mange afghaneres håb, ikke mindst de afghanske kvinders håb, endnu en gang skuffes. Sådan må det ikke gå! 
Belder (EDD ).
   - Fru formand, hr. kommissær, for ganske nylig offentliggjorde man i tidsskriftet en tankevækkende analyse af den politiske situation i Afghanistan med titlen Forfatteren, som er en berejst journalist med et mangeårigt kendskab til Afghanistan, vender i artiklen Vestens traditionelle billede af Kabul og omegn på hovedet. Kære kolleger, hr. kommissær, jeg forsikrer Dem, at den foreliggende betænkning har fået mig til at tænke meget over spørgsmålet. Jeg vil derfor også give et kort referat af artiklen og i tilknytning hertil stille et spørgsmål, som vedrører vores strategi i Afghanistan. Jeg håber endvidere snarest at kunne give kommissæren den omhandlede artikel i håb om, at han finder tid til at læse den.
Journalisten John Jennings gendriver således på grundlag af egne iagttagelser, det skrækbillede, der tegnes af Afghanistans landdistrikter som Orientens "Vilde Vesten". Han har, med enkelte lokale undtagelser, mødt et sikkert og fredeligt samfund. Han melder med andre ord ikke om lokale krigsherrer, som til stadighed gør livet uudholdeligt for hinanden og for befolkningen. Tværtimod beretter han om opmuntrende tegn på genopbygning og hundredtusindvis af afghanske flygtninge, som vender tilbage fra nabolandene Pakistan og Iran. Jennings vurderer, at den afghanske befolkning i almindelighed, som bor i områder, hvor der ikke findes tilbageblevne Taleban-kæmpere, for langt størstedelens vedkommende i dag har det bedre end på noget andet tidspunkt siden 1978.
Det bør den midlertidige præsident, hr. Karzai, være yderst opmærksom på. Det modsatte synes at være tilfældet i henhold til det scenario, der tegner sig. Med hjælp fra ISAF og NATO søger teknokraterne i Kabul militært og politisk at fjerne alle Taleban-modstandere i provinserne. Der er en alvorlig fare for, at netop det pashtunske spørgsmål kan give anledning til en generel opstand mod et styre, som er påtvunget udefra. Det er et tilbagevendende fænomen i Afghanistan.
Afghanistans fremtid som nationalstat er efter Jennings' opfattelse langt bedre tjent med en forsigtig og gradvis opbygning nedefra, med politisk konsensus mellem de faktiske regionale myndigheder, som i sidste instans også accepterer en svag central myndighed. Ved at forstyrre denne skrøbelige proces giver man Taleban-tilhængerne og deres antivestlige pakistanske protektorer endnu en chance. Det vil være et regulært nederlag for Vesten i indsatsen til bekæmpelse af den islamiske terrorisme.
Fru formand, det fremgår af betænkningens punkt 12 og 13, at hr. Brie er sig det akutte problem, det omtalte spændingsfelt, bevidst. Desværre uddyber han ikke dette grundlæggende problem i forbindelse med Afghanistans fremtid som nationalstat. Det forbliver et punkt i en opremsning. Vi må slå os til tåls med det. Hvordan ser Rådet og Kommissionen på spørgsmålet? Da kommissær Patten håber snart at kunne rejse til Kabul, vil jeg afgjort henlede hans opmærksomhed på denne artikel. Jeg skal også sikre, at De snarest modtager den. Det er trods alt et ikke ubetydeligt anliggende, det drejer sig om. Det gælder en korrekt og forstandig international strategi for et af arnestederne for internationale terrornetværk. 
Brok (PPE-DE ).
   - Fru formand, Afghanistan er af afgørende betydning, fordi der er behov for at vise, at terrorisme forbundet til stater ikke kun kan besejres, men at freden derefter kan vindes. Det ser ikke alt for godt ud i Afghanistan for øjeblikket. Det forlyder, at Taleban-grupper er på fremmarch i den sydlige del af landet, det forlyder - som den russiske forsvarsminister Ivanov sagde i München i sidste uge - at narkotikadyrkningen er steget til det nidobbelte siden krigens start, og vi ser, hvordan soldater fra Europa, der skulle arbejde for at sikre landets fremtidige sikkerhed, ikke er i stand til at gribe ind over for det. Det ser ud til, at de bevogtede de narkotikaveje, ad hvilke narkotikaen kommer til Europa og til vores børn. Det er efter min opfattelse en meget problematisk situation og grunden til, at det er så bydende nødvendigt, at vi gør os alle bestræbelser på at indføre retsstatsprincipper og demokrati under en stærk og garanteret centralmagt, som også tager hensyn til etniske forskelle og mangfoldigheder. Vi vil ikke få fred i Afghanistan, så længe hjælpen og magtfordelingen - som det har været tilfældet hidtil - er ensidig, på bekostning af pashtunerne. Det er, tror jeg, også noget, som vi må understrege.
Valgene skal forberedes ordentligt, så det er klart, hvem der har ret til at stemme, så valgene opnår legitimitet, og den nye forfatning skal anvendes med henblik på at opnå denne magtbalance. Den nye forfatning indebærer både muligheder og problemer, for den åbner mulighed for at anvende shariaen. Så længe domstolenes dommere er så konservative som de nuværende, kan der ikke komme noget derfra, som vil være foreneligt med vores opfattelse af, hvad et retssamfund er. Derfor, tror jeg, må vi i de kommende uger og måneder have stor opmærksomhed rettet mod og gøre os store bestræbelser på at tage os af dette land.
Zrihen (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, på min gruppes vegne vil jeg gerne takke hr. Brie for det bemærkelsesværdige arbejde, han har udført. Vi har hermed fået et klart og præcist billede af de opgaver, som Afghanistan skal have løst, og de udfordringer, som landet i de kommende år vil stå over for.
Først og fremmest vil jeg imidlertid takke ordføreren for, at der lægges særlig vægt på, at kvinders rettigheder respekteres, og at vi anmodes om at vise årvågenhed, i erkendelse af at de opnåede rettigheder hviler på et skrøbeligt fundament. Der er gjort betydelige fremskridt, det er korrekt, i alt fald når det gælder forfatningsteksten. Der er tale om politisk myndighed, som udøves af forfatningsmæssige repræsentanter, om kvinders repræsentation, og lige behandling mellem mænd og kvinder er indskrevet i forfatningsteksten. Den sproglige mangfoldighed kræves respekteret og betragtes som en værdi, ikke som en trussel, og endelig er der tale om en forfatning, som også henholder sig til FN's charter og verdenserklæringen om menneskerettigheder. I denne del af verden er det efter min opfattelse bemærkelsesværdigt, selv om man erklærer Afghanistan for en islamisk stat.
Men udfordringen deles af såvel det internationale samfund som EU. Vi må overholde de forpligtelser, vi har påtaget os med hensyn til at sikre overgangen til demokrati, og det er væsentligt, at vores tilstedeværelse er synlig, og at vi støtter alle processer, som tager sigte på at etablere strukturer til sikring af den civile og økonomiske rehabilitering af Afghanistan. Usikre forhold må ikke destabilisere den indsats, der ydes, hvorfor der utvivlsomt er behov for et flerårigt rammeprogram, som ville gøre det muligt at etablere strukturer for domstolenes organisation og få udarbejdet særlige bestemmelser om forsoning samt få etableret et uddannelsessystem.
Jeg finder det ligeledes væsentligt, at processen til sikring af freden forløber sideløbende med processen til økonomisk og social genopbygning. Når dette er sagt, bør vi være på vagt over for den sendrægtighed, der kendetegner genopbygningen. Den kan udgøre en fare for den stabilitet, der er så nødvendig for landets udvikling. Vi har indgået mange forpligtelser, vi bør opfylde dem hurtigt, og frem for alt bør vi forstå, at den mindste vigen tilbage fra vores side kan udnyttes af andre til at tilegne sig magt over de skrøbelige strukturer med midler, som hidrører fra ulovlig handel med narkotika.
Der bør også arbejdes på at sikre, at de fremskridt, der er gjort til fordel for befolkningen, bliver synlige, således at denne ikke fortvivler efter 25 års krig. Løser vi ikke den opgave, kan det koste os vores troværdighed, og det kan blive på bekostning af et område med fred, som er grundlæggende for balancen i dette område. 
Nicholson of Winterbourne (ELDR ).
   - Fru formand, jeg lykønsker ordføreren med den fremragende betænkning, som jeg er sikker på, at vi alle vil støtte. Jeg vil også takke kommissæren og hans stab for deres glimrende arbejde i marken.
Jeg vil minde mine kolleger om, at der verden over blev sat fokus på undertrykkelsen af de afghanske kvinder i oktober 2001. Man gik ud fra, at fjernelsen af Taleban-styret ville give sig udslag i, at kvindernes elendige situation blev forbedret. I dag, to og et halvt år efter, erklærer Amnesty International, at det internationale samfund og de afghanske myndigheder ikke har været i stand til at beskytte kvindernes rettigheder. Voldtægt og seksuel vold begået af medlemmer af besættelsesstyrkerne er stadig udbredt. I den vestlige provins Herat er Taleban-lignende påbud stadig almindelige, og som følge af denne undertrykkelse begår flere kvinder i Afghanistan selvmord nu end under Taleban-styret. Human Rights Watch rapporterer om mange seksuelle overgreb mod børn.
Til trods for retorikken, oprettelsen af Ministeriet for Kvinders Rettigheder, fører Karzai-regeringen kvindefjendtlige politikker, og der er ingen retsbeskyttelse, samtidig med at ældre lovgivning, der stadig er i kraft, forbyder, at de kan få hjælp. Kvindernes modstand mod styret må stadig finde sted i det skjulte. Revolutionary Association of the Women of Afghanistan har fået forbud imod at åbne et kontor og uddele sit blad. Mennesker, der bliver grebet i at læse dens materiale, er stadig i fysisk fare.
Kommissær Patten sagde, at Afghanistan er nået til en korsvej. Jeg mener, ligesom Amnesty International, Human Rights Watch og Revolutionary Association of the Women of Afghanistan, at regeringen er på vej i den forkerte retning, og at kvindernes situation er værre, end den var før.
Patakis (GUE/NGL ).
   - Fru formand, den nuværende situation er resultatet af amerikanernes og deres allieredes vedvarende interventioner af forskellig art igennem de seneste år, både for at vælte Afghanistans folkelige, demokratiske styre og indsætte de talebanske lejesoldater og for at foretage en direkte militær invasion og besættelse af Afghanistan under påskud af at bekæmpe terrorisme.
Desværre forties alt dette i beslutningsforslaget. Der er ikke et eneste ord om amerikanernes forbryderiske ansvar, og i virkeligheden støtter man den fremmede Karzai-regering, der som bekendt slet ikke har nogen autoritet. Betænkningen accepterer disse interventioner og forsøger at foreslå løsninger uden at sætte spørgsmålstegn ved den nuværende situation. Den finder det positivt, at NATO overdrages kommandoen over besættelsesstyrkerne, og foreslår nye finansieringsmidler til at styrke NATO's stilling i de kontrollerede områder, selv om der ikke er nogen garanti for, at disse midler forvaltes til gavn for den afghanske befolkning og navnlig kvinderne. Den glæder sig over den nye forfatning, som blev godkendt af Loya Jirga, samtidig med at den påpeger forfatningens negative sider, der gør den uacceptabel. Den håber forgæves på et demokratisk valg, samtidig med at den erkender, at betingelserne herfor ikke er til stede. Og selv om den konstaterer, at den vigtigste indtægtskilde stadig er opiumproduktion, og at de primære indtægter herfra går til de lokale krigsherrer, beskæftiger den sig slet ikke med, hvordan opiummet bevæger sig videre ud i verden, og med CIA's rolle i den forbindelse.
Selv om vi komplimenterer og takker ordføreren, André Brie, for hans indsats, kan vi af disse årsager desværre ikke støtte hans betænkning, da det fremgår af det ovenstående, at den ikke ser kendsgerningerne i øjnene.
Den afghanske befolkning, som er offer for den nye orden, vil finde sin egen vej, hvis den kæmper imod de kræfter, som fremmer denne orden, hvad enten det er i form af religiøs fanatisme eller forklædt som en afart af et borgerligt vestligt demokrati, og kæmper mod militærinterventionerne og besættelsen. Vi er nødt til at bakke den op i denne kamp. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren for en glimrende betænkning, som giver en god oversigt over de mange problemer, Afghanistan fortsat står over for. Tillad mig at gå lidt nærmere ind på kommissærens redegørelse. Hr. kommissær, De overvældede os med de mange tal, som afgjort gør indtryk, det medgiver jeg. Jeg stiller imidlertid mig selv følgende spørgsmål. Vi står her over for et land, som skal genopbygges, som først og fremmest selv skal i gang med genopbygningen, og hertil er der behov for et økonomisk fundament. Som De understregede, er indsatsen til bekæmpelse af opiumsdyrkningen et særdeles væsentligt aspekt, men jeg savner i forbindelse med de forskellige foranstaltninger, som indgår i strategien til bekæmpelse af opiumsdyrkningen, oplysninger om, hvilke alternativer producenterne har. Jeg har set dokumentarfilm, som viste, hvorledes soldater stormer landbosamfund og ødelægger alt med henvisning til dyrkningen af opium. Jeg forstår, det er nødvendigt, men hvordan vil De undgå, at det fortsætter, når disse mennesker ikke har anden indtægt? Det samme gælder krigsherrerne. Hvordan skal de nogensinde kunne standse deres aktiviteter, når de til stadighed tilføres en strøm af penge fra opiumskredsløbet?
Afslutningsvis ville jeg egentlig gerne tale om kvinderne, men min taletid er ved at være brugt op. Jeg vil blot give et enkelt eksempel, nemlig opførelsen af et kvindecenter i Kabul, som man blot har arbejdet på nogle måneder. Det stod der, det blev oversvømmet af kvinder, som søgte undervisning og sundhedspleje, som søgte et sted, hvor de roligt kunne aflægge burkaen. Det kan lade sig gøre. Hvorfor er man så så længe om at nå resultater, når det drejer sig om internationale midler? 
Sandbæk (EDD ).
   - Fru formand, jeg vil indlede med at lykønske hr. Brie med hans glimrende betænkning.
Jeg vil nu henvende mig til kommissær Patten, for der er to problemer, som jeg gerne vil have, at han tager op. I november 2003 tillod hr. Karzais regering håndhævelsen af en lov fra 1970, der udelukkede gifte kvinder fra at gå i skole, hvilket ifølge viceundervisningsministeren førte til, at 2.000-3.000 kvinder blev bortvist. Kunne De rejse spørgsmålet om denne retshåndhævelse? I artikel 3 i den afghanske forfatning står der: "Ingen lov må være i modstrid med den hellige religion islams tro og forskrifter". Dette sprog - beregnet til at sikre en forholdsvis glat vedtagelse af den nye afghanske forfatning - kan medføre store omkostninger for kvinderne i fremtiden. De religiøse myndigheders kontrol med uddannelse er uden tvivl et meget alarmerende signal og et problem, der skal tages op.
Det bekræftes i mange rapporter, at der i flere regioner i Afghanistan ikke er sikkerhed for kvinder, og at pigers uddannelse er truet. Siden september 2002 er der dokumenteret 16 angreb på pigeskoler, som enten er blevet angrebet med raketter, er blevet brændt ned eller er blevet tvunget til at lukke af bevæbnede mænd. Virkningerne er katastrofale. I henhold til FN's Udviklingsprogram er bruttoindskrivningsprocenten på grundskoleniveau for nylig blevet beregnet til 39 % for drenge og kun 3 % for piger.
UNICEF-programmet "Back to School", som blev iværksat i marts 2002, vakte store forhåbninger. Over 3 millioner børn - hvoraf en tredjedel var piger - oversvømmede klasseværelserne i Afghanistan. Men i Kandahar blev der uddelt løbesedler med meddelelsen "Lad være med at sende jeres koner på kontor og døtre i skole. Det spreder usømmelighed og vulgaritet. Vær beredt på følgerne, hvis I ikke lytter til dette råd". Og efter fem måneder begyndte disse voldelige angreb på pigeskoler.
Vi ved, hvor store udfordringer den afghanske overgangsregering står over for i dag. EU og det internationale samfund må støtte den økonomiske, sociale og politiske genopbygning stærkt. Det er imidlertid helt påkrævet, at både donorer og den afghanske regering prioriterer kvindernes sikkerhed over hele landet højt. Hvis vi ikke formår det, vil fremtiden blive meget barsk.
Tannock (PPE-DE ).
   - Fru formand, Afghanistan er desværre blevet glemt lidt i eftervirkningerne af Irak-krigen. Der er brug for masser af ressourcer til at genopbygge landet, og EU er en vigtig donor. Det berettiger os efter min mening til at stille store politiske betingelser, herunder at kræve, at der sker fremskridt med menneskerettighederne, navnlig kvindernes ret til uddannelse og adgang til arbejdsmarkedet. Jeg beklager også, at den nye forfatning giver shariaen forrang i forhold til internationale, FN's, civile og politiske traktatforpligtelser: Det kan skabe uenighed om spørgsmål som stening af kvinder.
Jeg er bekymret over den manglede sikkerhed og den koncentration af ISAF-styrker i Kabul, der er nødvendig for at beskytte regeringen. Der er sket en betydelig omgruppering af Taleban- og al-Qaeda-styrker opsat på at myrde internationale hjælpearbejdere i provinserne, hvilket vil føre til tilbageskridt. Jeg mener ikke, at præsident Musharraf gør nok for at kontrollere terrorgrupperne i Pakistans stammeområder og nordvestlige grænseprovinser. Det skyldes angiveligt, at Islamabads magt ikke rækker ud til disse dele af landet. Hvis han ønsker at virke troværdig i kampen mod international terrorisme, må der gøres mere.
Det glædede mig, at de baktriske guldskatte blev genfundet, og jeg ser gerne, at der gives midler til genopbygning af nationalmuseet i Kabul som et symbol på national stolthed under protektion af kongefamilien, der er en gavnlig samlende kraft i landet.
Hvad til sidst angår opiumshøsten, har jeg stillet et ændringsforslag om, at det bør overvejes at opkøbe og brænde den eller bruge den til medicinske formål som smertestillende middel som et billigere alternativ til narkotikabekæmpelsesforanstaltninger truffet af internationale organisationer, der beskæftiger sig med bekæmpelse af narkotikahandel og -produktion. Det internationale samfund ville spare mange penge ved at købe høsten af landbrugerne og brænde den af i stedet for at bruge mange milliarder dollars til bekæmpelse af narkotikahandel.
Stihler (PSE ).
   - Fru formand, Parlamentet er meget optaget af situationen i Afghanistan. Denne vigtige betænkning er set i sammenhæng med udviklingen af demokratiet i Afghanistan yderst aktuel. Som det bliver fremhævet i betænkningen, er situationen blevet bedre siden Taleban-styrets fald, men der skal gøres en yderligere indsats. F.eks. skal kvindernes situation, som mange har nævnt i formiddag, frem i lyset. Læse- og skrivefærdigheden er utroligt lav, kun 10-15 % blandt kvinder. Kun en tredjedel af skolebørnene er piger. De bliver ofte forhindret i at komme i skole. Og selv om nogle af disse kvinder går i skole, bliver de udsat for voldelige overgreb bare for at gøre det. Disse tendenser er stærkest uden for Kabul i den sydlige og østlige del af landet, hvor kvindernes situation ikke er så velkendt, men er meget værre end i det politiske centrum.
I forfatningen, som blev udfærdiget i januar, anerkendes lighed mellem mænd og kvinder specifikt. 25 % af sæderne i underhuset er forbeholdt kvinder, selv om det stadig er usikkert, om denne bestemmelse sammen med andre om kvinders rettigheder vil bidrage til, at kvindernes rettigheder håndhæves ordentligt, eller hjælpe kvinderne til at blive valgt ind ved det kommende valg.
Mange medlemmer har talt om narkotikaproblemet. Vi lever i en verden, hvor en valmue dyrket i Afghanistan kan ende med at blive solgt ulovligt som heroin i Skotland. De menneskelige lidelser som følge af narkotikaproblemet og dets forbindelse med kriminalitet i vores samfund bekymrer os alle. Det er derfor, at vi bør støtte den afghanske nationale narkotikakontrolstrategi, som har til formål at udrydde valmuedyrkning fuldstændigt inden 2013. Det glæder mig, at Det Forenede Kongeriges regering har til hensigt at udsende et forstærket narkotikahold til Kabul og Kandahar ved årets udgang og har stillet 70 millioner engelske pund til rådighed over tre år til retshåndhævelse, kapacitetsopbygning, alternativt udkomme for mennesker beskæftiget med valmuedyrkning og initiativer til reduktion af efterspørgslen.
Vi må sørge for, at kapaciteten til effektiv offentlig forvaltning fortsat bliver forbedret på centralt og provinsielt plan.
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Fru formand, ISAF-tropperne og mange andre hjælpeorganisationer gør meget nytte i Afghanistan. Dette arbejde saboteres dog af de amerikanske styrkers tilstedeværelse.
I fjor havde jeg sammen med en EU-delegation mulighed for at besøge USA-hovedkvarteret i Bagram. Det fremgik tydeligt, at amerikanerne ikke har nogen som helst planer for kvinders rettigheder, demokrati eller bekæmpelsen af narkotika. Ifølge egne udsagn er de interesserede i, at hver regering i Afghanistan skal anerkende USA-troppernes ret til at komme tilbage, hvis de på et tidspunkt forlader landet. Det er ganske afslørende for, hvad det handler om.
Da vi var i Bagram, var der noget, som vi ikke fik at se, og som en amerikansk journalist fortalte os om, nemlig fængslet i Bagram, som ved sammenligning får beretninger fra Guantánamo til at fremstå som rene søndagsskoleberetninger. Hun havde fundet ud af, at der i hvert fald på det tidspunkt var flere hundrede fanger i Bagram-fængslet, som blev udsat for tortur. De blev ikke slået, men de blev tvunget til stå nøgne i timevis, dag ind og dag ud under vedvarende forhør. Til sidst døde to fanger, og hun fik en ærlig amerikansk læge til tydeligt at skrive i dødsattesten, at dødsårsagen var mord. Der gik alligevel flere måneder, inden turde publicere denne artikel.
Så følsomt er det at anerkende, at de amerikanske soldater i Afghanistan, præcis som mange andre steder, er gangstere, som forsvarer amerikanske interesser med alle midler, men som er fuldstændigt ligeglade med lokalbefolkningen. Lad os fjerne amerikanerne og erstatte dem med fornuftige folk fra ISAF og hjælpeorganisationerne. Der er så mange andre, som kan foretage sig noget konstruktivt. Amerikanerne gøre bare ondt værre. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Fru formand, betænkningen om Afghanistan skal for så vidt hilses velkommen, da den viser, at landet ved Hindukush, som blev centrum for international opmærksomhed efter den 11. september 2001, ikke vil blive glemt igen, og at EU opretholder sit finansielle og politiske engagement for at hjælpe med at opnå stabilitet.
Betænkningen tegner et meget pessimistisk billede, som efter min opfattelse tager for lidt hensyn til de positive elementer. Et af disse var uden tvivl Loya Jirgas vedtagelse af forfatningen i december sidste år. Forfatningen skal i første række styrke en centralregering, uden hvilken dette land, splittet mellem etniske grupper og sønderrevet af årelange krige og sovjetisk besættelse, næppe har en chance for selv at skabe en nation eller udvikle sig normalt.
Det næste, der er behov for, er demokratiske valg, som vil være en vanskelig proces i dette land. Selv om forberedelserne er blevet indledt for sent, bør valgene alligevel finde sted så hurtigt som muligt, forudsat at de styrker stabiliseringsprocessen. Jeg er mig bevidst, at USA presser på for at afholde valg i juni, men hvis situationen holdes i ro, og der skabes forudsætninger for nogenlunde demokratisk legitimerede valg, er det ikke absolut nødvendigt at holde fast ved denne dato. Det ville ikke være nogen katastrofe, hvis de blev afholdt lidt senere, f.eks. i august. Alle andre foranstaltninger, som skal bidrage til at skabe fred i landet, kan man sammenligne med det berømte glas vand og spørgsmålet om, hvorvidt det er halvfuldt eller halvtomt.
Sikkerhedssituationen er stadigvæk katastrofal. De militante talebanere er åbenbart blevet gendannet i den sydøstlige del af landet, og amerikanerne udelukker ikke muligheden for at indsætte landtropper under en forårsoffensiv. Selv om det bør hilses velkommen, at ISAF også kan operere uden for Kabul, er dets mandat så begrænset, at tyske styrker stationeret i Kunduz - for øvrigt det sikreste område - faktisk kun kan se på, mens opiumsmugling fortsat er en af landets hovedindtægtskilder, som til gengæld har gjort Afghanistan til verdens største opiumproducent. Opiumhandelen er i fuld gang, og den bidrager fortsat til opretholdelsen af krigsherrer og deres militser, og det er et af hovedproblemerne. 

Ford (PSE ).
   - Hr. formand, lad mig først undskylde over for Parlamentet, at jeg er gået glip af en stor del af denne forhandling, men jeg var nødt til at være til stede i STOA-panelet og stemme i et forsøg på at forhindre, at en videnskabelig rapport om ikke-spiselige produkter i mad blev forkastet på foranledning af Europas multinationale selskaber inden for chokoladeindustrien. Desværre tabte vi afstemningen med 11 stemmer mod 8.
Hvad angår Afghanistan, vil jeg allerførst lykønske hr. Brie med hans betænkning om et vanskeligt emne i et vanskeligt land. Jeg var så privilegeret at deltage i en delegation fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik til Afghanistan i juni 2003. Det var tydeligt, at sikkerheden er det altoverskyggende problem. Desværre synes glasset i stigende grad at være halvtomt i stedet for halvfuldt.
Koalitionens besættelsestropper og USA sidder dagen lang i deres faste og mobile fæstninger, og når de er på gaden, udviser de den samme brutale opførsel som i Irak. ISAF har slået sig ned i Kabul-området, hvilket betyder, at dens operationer er begrænset til 2 % af Afghanistans landområde. Resten af landet er i realiteten overladt til stridende krigsherrer, som monopoliserer indtægterne og skaber vilkårlig retfærdighed i deres private fængsler, så præsident Karzai nogle gange ikke synes stort mere end Kabuls USA-støttede borgmester.
Efter at marineinfanteristerne dræbte tre soldater fra den nationale afghanske hær i en skudveksling mellem allierede, trådte ISAF til for at skabe fred mellem de to grupper, der angiveligt er på samme side. Men for mange i den nationale afghanske hær er ISAF og de amerikanske tropper bare to alen af ét stykke.
Kampagner uden ressourcer for at sprede ISAF's tilstedeværelse uden for Kabul er ønsketænkning og drømmeri. Ingen synes at være i stand eller rede til at finde pengene til at forøge antallet af soldater - der skulle omkring 40.000 til for at dække hele landet.
I den sydlige del af landet er hovedmålene for resterne af Taleban udlændinge, men uden genopbygningsarbejde fristes den lokale befolkning til at opfatte situationen som lige så dårlig, hvis ikke værre end under Taleban-styret. Mange mennesker argumenterer for, at store dele af Taleban kunne blive reintegreret i det civile samfund, men det ville svinge det sociale tyngdepunkt tilbage mod islamisk konservatisme, og det varsler ikke godt for kvindernes frigørelse.
Menneskerettighederne er vigtige, navnlig kvindernes situation. Det kan godt være, at der bliver givet formelle rettigheder, men de bliver næppe respekteret i landsbyerne. Det bedste håb for fremtiden kan være uddannelse for alle, hvilket ikke vil ændre holdningerne nu, men snarere i den næste generation.
USA og EU presser på for resultater, der i praksis sandsynligvis er uopnåelige. Som FN's særlige repræsentant sagde, spilder man sin tid, hvis man forsøger at indføre vestligt demokrati i Afghanistan.
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke ordføreren, hr. Brie, for en meget velskrevet og vigtig beskrivelse af situationen i Afghanistan og af, hvad vi bør gøre for at forbedre den.
Jeg har fire punkter, som jeg vil rette til Parlamentet og til kommissær Patten. Det første drejer sig om narkotika. Mens det internationale samfund arbejder for at forhindre narkotikamisbrug, fraråder Afghanistans illegale opiumproduktion individuelle regeringer i det omgivende område at bidrage økonomisk til landets genopbygning. Ifølge en undersøgelse fra FN's Kontor for Narkotikakontrol og Kriminalitetsforebyggelse stod Afghanistan i 2003 for tre fjerdedele eller 75 % af verdens samlede produktion af illegalt opium. Dette er mildest talt dybt foruroligende.
Det andet punkt drejer sig om kvindernes situation. Det antidemokratiske og islamistiske Taleban-styre gjorde sig i sin tid ved magten skyldig i den mest bevidste form for krænkelse af kvinders rettigheder i moderne tid. Regimet indførte en kønsapartheid, som totalt fornægtede kvinders identitet. Taleban-styret er nu væk, men det syn på kvinder er i det store og hele stadigvæk fremherskende i Afghanistan. Landets myndigheder, det internationale samfund og EU skal derfor med alle kræfter arbejde for at ændre dette syn.
Det tredje punkt gælder religionsfrihed. Afghanistans første forfatning efter Taleban-diktaturets fald giver anledning til uro på grund af visse formuleringer om den islamiske lovs dominerende rolle, om indskrænkninger af visse menneskerettigheder og individuelle friheder samt indskrænkninger af kvinders rettigheder.
Det sidste punkt gælder uddannelsesvæsenet. Vi i Europa-Parlamentet ønsker at se et åbent uddannelsessystem som alternativ til madrasa'erne eller koranskolerne, som fungerer som højborge for muslimsk ekstremisme og for hadkultur, hvor talebanske militanter rekrutteres fra. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Brie med den glimrende betænkning. Jeg havde også æren af at deltage i delegationen til Afghanistan. Jeg ved, at nogle mennesker har lykønsket mig med at være nummer et på en række punkter. En anden førsteplads, som jeg nu tæller med, er, at jeg sad og drak te med nogle af verdens største narkotikahandlere og narkotikaproducenter.
Mine kommentarer er især henvendt til det ærede medlem, som jeg ved inden længe vil forsvinde i horisonten, men måske kan han bidrage stærkt til europæisk sikkerhed, hvis han i de få måneder, han har tilbage, overvejer nogle af de ting, som jeg talte om. Den samlede værdi af valmuehøsten hos producenterne i Afghanistan vurderes til 700 millioner euro. Dens gadeværdi som heroin vurderes til 12,5 milliarder euro.
Medlemsstaternes udgifter til politi, toldmyndigheder og narkobekæmpelsesgrupper, der beskæftiger sig med kontrol af heroinimport og heroinbrug, beløber sig alene til 4 milliarder euro om året. Over hele EU anholdes der ca. 700.000 mennesker om året for narkotikaforbrydelser. Der fængsles hvert år 60.000 mennesker for narkotikaforbrydelser, hvilket indebærer forvaringsomkostninger på 1,5 milliarder euro om året.
Vi har brug for en alternativ udviklingsstrategi for Afghanistan, der integrerer EU's narkotikapolitik i landets udviklingspolitik. Vi må tilbyde landbefolkningen økonomisk bæredygtige og stabile muligheder for at tjene til dagen og vejen. Er det så ikke meget bedre at stoppe denne handel i dyrkningsfasen end i forbrugs- eller distributionsfasen? Hvis vi gør det, vil vi spare 4 milliarder euro i politiomkostninger alene og 1,5 milliarder euro i forvaringsomkostninger.
Jeg foreslår det ærede medlem, at vi klarer denne omstilling fra valmuedyrkning til frugtdyrkning, som vi nu gør det med græsk tobak, som vi køber og brænder. Det samme kunne gøres med valmuedyrkningen i Afghanistan, og jeg håber, at det ærede medlem vil overveje dette seriøst.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelsen fra Kommissionen om ny impuls til EU's foranstaltninger i samarbejde med Middelhavspartnerne på området menneskerettigheder og demokratisering.
Patten,
    Hr. formand, jeg er overordentligt glad for denne lejlighed til at fortælle Parlamentet, hvorfor denne meddelelse er så vigtig. Vi har udformet en sammenhængende strategi, hvor vi maksimerer anvendelsen af alle vores instrumenter for at fremme respekten for demokratiet, retsstatsprincippet og menneskerettighederne i en region, der frembyder enorme udfordringer på dette område.
I meddelelsen foreslår vi at bruge vores bestemmelse om grundlæggende elementer meget bedre gennem vores politiske dialog med partnerlande. Det bliver forklaret, hvordan det civile samfund kan inddrages yderligere. Som noget afgørende opfordres vores partnere i Middelhavsområdet til at udvikle nationale strategier for menneskerettigheder. Det er en nyskabelse, og det er ikke den eneste. Lande, der gør gode fremskridt, vil blive belønnet med flere Meda-midler. Det er ud over de Meda-projekter, der allerede er i gang med henblik på at bidrage til at reformere retsvæsenet og fremme god regeringsførelse - som for øjeblikket finansieres med ikke mindre end 100 millioner euro.
Det er let bare at afvise, at disse projekter kan lykkes. Men som vi alle ved, er det regeringerne, der har hovedansvaret for fremme og beskyttelse af menneskerettighederne og retsstatsprincippet. Enhver strategi, der ignorer det, er dømt til at slå fejl. Det er også derfor, at Sana'a-konferencen - som jeg ved, at det ærede medlem deltog i - var sådan et gennembrud og noget, vi må bygge videre på. Det glæder mig, at generaldirektøren for mit eget direktorat, hr. Landaburu, også kunne deltage i den meget vigtige og betydningsfulde konference.
Der vil ikke ske noget reelt fremskridt uden et frit fungerende, levende civilt samfund. Det er her, Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Beskyttelse af Menneskerettighederne får betydning. Der er blevet tildelt 25 millioner euro til denne region for perioden 2002-2004. Desuden vil en væsentlig del af de yderligere 17,5 millioner euro, som Parlamentet vedtog til Det Europæiske Initiativ i slutningen af sidste år, blive anvendt til at øge støtten til græsrodsbevægelser, der arbejder for at beskytte menneskerettigheder og demokratisering i denne del af verden.
Meddelelsen har allerede givet opmuntrende resultater, navnlig i Marokko og Jordan. Rådet udtrykte stor tilfredshed med den. Nøglepartnere i det civile samfund har også anerkendt dens værdi. Europa-Parlamentets fulde støtte vil være afgørende for, at denne som sagt banebrydende tilgang kan lykkes i en af verdens vanskeligste regioner, hvad angår menneskerettigheder og demokrati.
Parlamentets beslutning berører også forvaltningen af Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Beskyttelse af Menneskerettighederne og Parlamentets rolle i udformningen af initiativet. 
I den forbindelse vil jeg gerne minde om, at vi er nået langt siden 1994. Det var det budgetår, hvor ni separate budgetposter for første gang blev opført under ét udgiftsområde. Fem år senere, i 1999, fik indførelsen af disse budgetposter et solidt retsgrundlag med to forordninger, en for udviklingslande og en for "andre lande" - det bredere europæiske naboskab, Meda, Balkanlandene osv. Disse grundlæggende forhold definerer målene med Det Europæiske Initiativ, former dets instrumenter og fastlægger de administrative procedurer. Europa-Parlamentet var fuldt ud inddraget i udarbejdelsen af disse forordninger. Jeg har tiltro til, at Parlamentet vil støtte, at Det Europæiske Initiativ forlænges ud over 2004 i overensstemmelse med dets aktuelle lovramme.
Kommissionen har altid holdt Parlamentet fuldt informeret om vores overvejelser. Vores meddelelse fra maj 2001 om, hvordan EU kan medvirke til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande, hvor der blev foreslået en mere strategisk tilgang for Det Europæiske Initiativ, blev bifaldet og støttet fuldt ud af Europa-Parlamentet. På samme måde har Kommissionen siden 2002 holdt Parlamentet informeret om den flerårige planlægning af initiativet og de årlige ajourføringer af det, og vi har diskuteret vores prioriteringer behørigt med Parlamentet.
De er fuldt ud klar over de proceduremæssige begrænsninger, Kommissionen arbejder under som følge af menneskerettighedsforordningerne, finansforordningen, komitologien osv. Det står ikke i Kommissionens magt at ændre disse regler. Men jeg er helt indstillet på, og mine tjenestegrene er klar til, at fortsætte den frugtbare dialog, vi har haft hidtil om alle forhold vedrørende menneskerettigheder og demokratisering, herunder strategien for og målene med vores bistand til tredjelande. På den baggrund vil jeg opfordre Parlamentet til fuldt ud at støtte en hurtig forlængelse af forordningerne, inden Parlamentet opløses, så det næste Parlament og den næste Kommission har et stabilt grundlag at bygge på.
Jeg har kun to bemærkninger til. Det arbejde, som vi gør på demokratiserings- og menneskerettighedsområdet i det bredere Mellemøsten, er afgørende for, at landene i regionen får en bæredygtig økonomisk og politisk udvikling, men også for forholdet mellem Europa og den islamiske verden, navnlig de dele af den, der er tættest på vores egne geografiske grænser. Dette område har vi arbejdet på i nogen tid på et overordnet plan. Jeg læste for nylig en meget anerkendt amerikansk embedsmands udtalelser om, hvad der kræves for at udvikle en mere stabil, sikker og pluralistisk region i Mellemøsten. Jeg læste hans kommentarer med interesse, og jeg ville ønske, at jeg straks kunne have sagt til ham, at det var nogle glimrende idéer - vi kalder dem Barcelona-processen, og vi har arbejdet på dem siden midten af 1990'erne.
Vi må erkende, at dette ikke bare er en lys idé på en mandag morgen, som er glemt, når ugen er omme. Det er en langsigtet proces, og vi skal engagere os i den, gerne med mere energi og lejlighedsvis realitetssans. Vi må erkende, at der skal være forbindelse mellem finansiel støtte og praktisk adfærd. Vi må også erkende, at vi arbejder med kernen i samfundene og kernen i menneskers forhåbninger.
Min anden bemærkning er ganske enkelt, at en række medlemmer af Parlamentet taler med stor myndighed om dette emne. Jeg tænker på formanden for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, på det ærede medlem, der engang talte fra denne plads, og også på min ærede ven, som forhåbentlig vil anmode om ordet senere i forhandlingen, hr. formand. De har spillet en afgørende rolle for udviklingen af EU's politikker for demokrati og menneskerettigheder. Det siger sig selv, at vi bør lytte meget opmærksomt til deres syn på institutionelle ordninger, som vi bør indføre, og på, hvordan vi kan forbedre vores indsats og sikre, at vores aktioner er mere målrettede og effektive over hele regionen. Jeg vil blot understrege, at jeg på vegne af Kommissionen kan sige, at vi er åbne over for de idéer, som medlemmerne af Parlamentet kommer med, og bare vil sikre, at det, vi gør, er så effektivt som muligt.
I to fremragende UNDP-rapporter er betydningen af dette arbejde blevet understreget, og jeg for mit vedkommende ønsker at sikre, at vi i Europa tager udfordringen i de rapporter op og ikke bare mener, at de indeholder et par gode idéer, som kan tages frem og støves af en gang imellem.
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, min gruppe hilser Kommissionens redegørelse velkommen. Jeg tror, at den er et vigtigt skridt og kan være en integreret tilgang til forskellige politikker. Som kommissæren har sagt, handler dette om at integrere Barcelona-processen og strategien "Et større Europa" samt de spørgsmål, som har med finansieringen af Meda-programmer og andre at gøre. Jeg mener, at disse også bør omfatte menneskerettigheder og demokrati, for der kan kun opnås varig fred, hvis staten, det civile samfund, de politiske kræfter og partier på sigt sikrer et demokrati dybt forankret i retsstatsprincipper, hvilket altid giver den største sikkerhed for en fredelig udvikling.
Det er af største vigtighed for os, ikke kun på grund af menneskerettighederne, som burde være sikret på andre måder, men også fordi det at skabe stabilitet i regioner som denne baseret på demokrati og retsstatsprincipper er den bedste sikkerhedspolitik, som vi kan forfølge i vores egen interesse. For vi bør sørge for, at der hersker stabilitet der, så befolkningerne har en fremtid og ikke bliver ofre for fundamentalisme, som de ellers ville være berettiget til. Det er det, der ligger bag mange politiske problemer i lande i Mellemøsten, som gør det vanskeligere at føre dem frem til en bedre fremtid.
Det er særligt på områder som disse, hr. kommissær, at jeg betragter det som vigtigt at inddrage ngo'er, men tillad mig at kommentere det, som De sagde til sidst. Jeg finder det vigtigt, - ligesom det også tidligere var tilfældet i Central- og Østeuropa - at sådanne demokratiprogrammer i stigende omfang bør trække på Europa-Parlamentets og dets medlemmers erfaringer, ikke kun ved at høre dem, men også ved at inddrage dem i beslutningsprocessen. Jeg vil ikke forsvare at bryde magtens deling, men det er en kendsgerning, at vi på baggrund af vores egne erfaringer, som vi har høstet i vores daglige arbejde med at opbygge demokrati, partier og græsrodsdemokrati, har større viden, end man kan finde i en forvaltning, hvor folk uddannes til at se på tingene fra en helt anden synsvinkel, og jeg tror ikke, at det her blot handler om at fremlægge teoretiske koncepter, der koster mange penge, men ikke producerer resultater. Det handler snarere om at opbygge effektive strukturer lokalt. Vi skulle måske vende tilbage til denne tidligere praksis. Det ville være et spændende område at eksperimentere på og se, hvilke fremskridt vi kan gøre dermed.
Må jeg have lov at komme med en sidste bemærkning? Jeg tror, at både Kommissionen og Parlamentet tidligere ikke i tilstrækkelig grad har været opmærksomme på, om vores beslutninger om menneskerettigheder og demokrati også virkelig er blevet gennemført. Vores svage punkter var i den forbindelse kontrol og gennemførelse. Vi har vedtaget glimrende beslutninger, og det var så det. Muligheden for at kontrollere, om det også bliver gennemført, lader til at blive stadig vigtigere. Det hænger også sammen med den integrerende proces, som jeg talte om i starten. Jeg tror, at mange aftaler bør knyttes sammen med indførelse af menneskerettigheder, og at megen støtte bør knyttes sammen med udvikling af demokrati, for på den måde at opnå , hvilket gør det muligt at anvende demokrati og menneskerettigheder i praksis, der er grundlaget for stabilitet, hvorved de bliver andet end blot smukke ord. 
Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det er vigtigt, at spørgsmålet om menneskerettigheder og demokrati igen er i fokus i debatten om forbindelserne mellem EU og Middelhavslandene. Næsten 10 år efter Barcelona-processen kan vi nemlig konstatere, at der i disse lande er et alvorligt demokratisk underskud, hvilket også er blevet påpeget i talrige rapporter fra UNDP. Man må faktisk spørge sig selv, om den politik, som vi har ført hidtil - og ikke mindst de instrumenter, som vi har benyttet os af - har svaret til de ambitiøse målsætninger, der var taget højde for i Barcelona-strategien.
Artikel 2 i klausulen i de bilaterale associeringsaftaler har vist sig i høj grad at være utilstrækkelig. Jeg vil dog gerne stille et mere komplekst spørgsmål, nemlig om de bilaterale aftale er instrumenter, som er tilstrækkelige til at fremme menneskerettighedernes udvikling. Efter min mening har disse aftaler været med til at give international anerkendelse til regimer, som i modsat fald ikke ville have haft nogen legitimitet. Det er noget, som vi skal være meget opmærksomme på, og jeg tror, at man stiller dette spørgsmål i Kommissionens meddelelse.
De 10 punkter bør støttes. Det demokratiinitiativ, som Europa-Parlamentet har ønsket, er et interessant instrument, eftersom det er et af de få instrumenter, der gør det muligt for os at træffe foranstaltninger uafhængigt af regeringerne. Resten hører nemlig ind under den mellemstatslige dimension, selv om De har ret i, hr. kommissær, at vi skal huske, at en del af denne dialog også skal være tilegnet de ledende klasser. Jeg ville dog gerne have, at dette instrument hang bedre sammen med resten af vores politikker, for ellers risikerer det at blive en måde at legitimere de andre politikker på, der hovedsagelig drejer sig om realpolitik. Dette incitament er glimrende, og det er positivt for de lande, der er villige til at gå denne vej. Lige så glimrende er Euro-Middelhavs-parlamentet, som har nogle interessante muligheder. Konferencen i Sana'a var utroligt vigtig, og den gjorde regeringerne og civilsamfundet opmærksom på dette spørgsmål. Jeg spørger dog mig selv, om ikke EU-institutionerne burde gøre en permanent og entydig demokratisk indsats, der også er baseret på nye instrumenter. Hr. kommissær, hvorfor f.eks. ikke forsøge at undertegne en multilateral konvention om menneskerettigheder med disse lande, nemlig en konvention, som også bygger på institutioner, der kan sikre disse rettigheder? Det ville give en anden dynamik i forhold til den nuværende situation.
Endelig har jeg stillet et ændringsforslag til artikel 11, da denne politiks udlicitering til et eksternt agentur efter min mening er lidt i strid med det, som vi har sagt hidtil, eftersom det er EU-institutionerne, der skal have den nødvendige magt til at gennemføre denne politik. Jeg vil derfor spørge Dem, om Kommissionen - med respekt for de finansielle procedurer - ikke burde have nogle instrumenter, hvormed disse målsætninger kan nås. 
Van den Bos (ELDR ).
   - Hr. formand, det står stadig sløjt til med demokratiet og menneskerettighederne i Middelhavslandene. Hovedårsagen er, at magthaverne aldrig vil afgive magten og end ikke vil dele den med andre. Autokratiske styrer kan kun bevare magten ved undertrykkelse og begrænsning af friheden. Det går først og fremmest ud over befolkningen, som er underlagt en dårlig ledelse og i økonomisk og social henseende halter bagefter. Dette giver næring til utilfredshedens radikalisme, som ikke kun Middelhavsområdet, men også resten af verden lider under. Vi bør derfor fra EU's side gøre alt, hvad der står i vores magt, for at påvirke situationen i positiv retning. Partnerskaberne er en god ramme for denne indsats, men er hidtil blevet udnyttet i utilstrækkelig grad og på alt for uforpligtende vis. Finansiel bistand, hvortil der ikke knyttes politiske krav, fører kun til en forværring af situationen, og jeg hilser afgjort en ny impuls til en intensiveret politisk indsats velkommen.
Kommissionens redegørelse, som indeholder 10 prioriterede områder, er fremragende. Mange af de foranstaltninger, der foreslås, stemmer overens med de konkrete forslag, som blev fremsat i min betænkning om menneskerettighederne sidste år. Hensigterne og tilgangen er udmærket, men resultatet er selvsagt ikke givet. Det er vores mål at foranledige de pågældende styrer til at foretage gennemgribende ændringer, som de ikke ville gennemføre på eget initiativ. De nye foranstaltninger må ikke føre til bureaukratisering, men til konkrete målsætninger, som prøves på systematisk vis. Positive impulser er helt afgørende.
Kan kommissæren oplyse, hvorledes vores partnere hidtil har reageret, ud over Marokko og Jordan, som kommissæren omtalte i sit indlæg? Kan kommissæren også forklare, hvorledes EU's tilgang forholder sig til USA's politik over for den omhandlede region? I hvor høj grad er der tale om transatlantisk koordinering? Den foreslåede nye impuls er yderst påkrævet. Det kan få vidtrækkende konsekvenser, hvis regionen synker dybere. Mange styrer erklærer, at sikkerheden er vigtigere end demokratiet. Det er noget nær den mest fejlagtige modsætning, man kan forestille sig. Netop manglen på demokrati gør situationen udsigtsløs og farlig. Søger man sikkerhed og velfærd, må man først sikre demokratiet og menneskerettighederne. Jeg imødeser kommissærens besvarelse af mine spørgsmål. 
Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi kan aldrig være sikre på noget, og det er efter min opfattelse dette forhold, der gør tingene yderst komplicerede. Jeg hørte Dem rose myndighedernes indsats i Marokko. Jeg har imidlertid netop læst Det Internationale Menneskerettighedsforbund, FIDH's, nyeste rapport, som blev præsenteret i går, og som påviser, i hvor høj grad den 11. september har påvirket disse lande på forfærdende vis, hvilket giver sig udslag i en arbitrær praksis, hvor fængslinger rammer alt og alle, hvilket selvsagt er en virkelig udfordring, når det gælder respekten for den enkeltes rettigheder. Vi hilser således de interessante og bemærkelsesværdige initiativer velkommen, som er taget med hensyn til det familieretlige område, men der er fortsat elementer, som er stærkt foruroligende. Dette siger jeg for at påpege, at den betydelige indsats, der ydes fra Kommissionens og Europa-Parlamentets side - og som De selv har understreget - for at styrke alle midler til forpligtelse og evaluering, hvad angår respekt for individuelle rettigheder, bestemmes af en række faktorer, herunder de internationale forhold, men også de enkelte EU-medlemsstaters relationer til de forskellige lande.
Hvor mange programmer skal der ikke til for at opveje de ulykkelige følger af præsident Chiracs besøg i Tunis, hvor han erklærede, at der ikke er noget menneskerettighedsproblem, og hvor han, alt imens en højtstående advokat sultestrejkede, erklærede, at den vigtigste ret er retten til mad? Hvor mange programmer skal der til for at rette op på det?
Det er velkendt, at krav, der følger af staternes , spiller en afgørende rolle, når det gælder evalueringen af associeringsaftalerne. Der er således virkelig behov for, at vi cementerer fællesskabsindsatsen takket være den støtte, der ydes af sammenslutninger, ngo'er, civilsamfundet og, afgjort, af parlamentsmedlemmerne og Kommissionen. Alle disse aktører kan måske overvinde dette handicap.
Jeg vil imidlertid stille Dem et direkte spørgsmål, hr. kommissær, som vedrører Deres mulige ansvar i denne henseende. Hvordan forklarer man, at Kommissionen i Tunesien, samtidig med at Ben-Alis regering tilbageholder midler, som er bevilget til den tunesiske menneskerettighedsliga, iværksætter et program, som uundgåeligt er et skinprogram, til støtte for medier, som ikke eksisterer, som er komplet blokeret, som fuldt og helt er i Ben-Alis hånd? Alle kan se, at Ben-Ali vil udnytte dette ikke ubetydelige beløb i sin valgpropaganda op til præsidentvalget. Er De klar over det, eller er De ikke klar over det? Hvordan kan det forekomme? Det spørgsmål stiller jeg virkelig mig selv, for en sådan afgørelse afhænger netop af os. 
Claeys, Philip (NI ).
   - Hr. formand, det er afgjort i EU's interesse, at der syd for Middelhavet skabes et område med stabilitet, sikkerhed og demokrati. Enhver indsats fra EU's side med dette sigte er således nyttig. Men der er stadig lang vej igen. Situationen i Middelhavsområdet er fortsat usikker. Bistanden må i øvrigt ikke misbruges til fortsat at tåle den eksisterende tilstand, til at bevare styrer ved magten, som i årevis har krænket menneskerettighederne. Vi må fra EU's side ikke bidrage til at fastholde tabuer. Væsentlige hindringer for at opfylde vores målsætninger er bl.a. islams fremmarch på den ene side og de stadige immigrationsproblemer på den anden side. Vi bør gøre det klart, at yderligere immigrationsbølger hverken tjener Maghreblandenes eller Europas interesser. Hjerneflugt og andre fænomener gør ikke situationen bedre i de pågældende lande. Yderligere immigration vanskeliggør i øvrigt også integrationen af de indvandrere, som allerede befinder sig i Europa. Vi må vedblivende påpege dette. Det drejer sig om at fortsætte vores indsats for at sikre øget demokrati og stabilitet i de omhandlede lande, i såvel deres som vores interesse, bl.a. inden for rammerne af politikken for godt naboskab, som nu er i støbeskeen. 
McMillan-Scott (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har taget vores næstformand, hr. Dimitrakopoulos', plads blot for at minde om, at demokratiet i Middelhavsområdet ikke begyndte med denne forhandling. Jeg takker kommissæren, der med sit arbejde som guvernør i Hong Kong sørgede for, at det demokratiske liv kunne fortsætte i det område, hvilket jeg håber vil anspore til ændringer i hele Kina.
Det er mig en glæde at være ordfører for meddelelsen "Styrkelse af EU's aktioner for menneskerettigheder og demokratisering med partnere i Middelhavsområdet". Vi bifalder betænkningen og dens 10 henstillinger. Vi noterer os, at den blev offentliggjort i 2003. Siden da har Meda-processen fået nyt liv med aftalerne i december om at oprette Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-partnerskabet. Selv om Rådet ikke blev enige om den europæiske forfatning i december, blev de dog enige om, at strategidokumentet om styrkelse af EU's forbindelser med den arabiske verden, som kommissæren og den højtstående repræsentant forelagde, skulle vedtages i marts. Det bifalder vi.
Jeg er også ordfører for de to forordninger om fortsættelse af Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Beskyttelse af Menneskerettighederne i 2005 og 2006. Samtidig med at vi støtter meddelelsen "Styrkelse af EU's aktioner for menneskerettigheder og demokratisering med partnere i Middelhavsområdet", behandler vi også disse to forordninger. Parlamentet vil i dag stemme om, hvorvidt det skal have indflydelse på prioriteringerne i og gennemførelsen af dette program, det vil sige Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Beskyttelse af Menneskerettighederne, for i den beslutning, som Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har forelagt i dag, påpeges det, at denne fond, der som noget helt unikt ikke kræver værtslandets samtykke, burde være mere rettet imod det, som jeg kalder en kreds af ustabile lande fra Rusland til Marokko, hvor demokratiet er skrøbeligt, eller imod den arabiske verden, hvor det ikke eksisterer.
Kommissærens henvisning til UNDP-rapporten understreger den betydning, som Kommissionen tillægger den, men Kommissionen må desværre sætte handling bag ordene. Vi må undersøge meget grundigt, hvordan EU finansierer programmer i denne region. F.eks. nævnte kommissæren 100 millioner euro til god regeringsførelse i Meda-regionen. Jeg forstår det sådan, at der i det bredere Middelhavsområde årligt er 500 millioner euro til rådighed for god regeringsførelse. Men ud af dette beløb bliver kun 7 millioner euro for øjeblikket budgetteret gennem Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Beskyttelse af Menneskerettighederne. Her i formiddag har flere nævnt de kommende valg i Algeriet og Tunesien, hvor der når meget få penge frem til ngo'er og aktivister, som kæmper for frie medier og udvikling af menneskerettighederne.
Jeg har haft nogle erfaringer som ophavsmand til dette demokratiprogram, og jeg må desværre sige, at det nu er temmelig bureaukratisk og forsigtigt. Den eneste måde at klare det på er at forsøge at tilpasse det til den aktuelle situation. En ustabil verden øst og syd for os kræver særlige aktioner. På baggrund af mine erfaringer med at arbejde på dette felt i 1990'erne med det tidligere Sovjetunionen gennem et eksternt kontor, der havde en handlefrihed og et spillerum, som Kommissionen ikke har, og hvor Rådet ikke kunne stikke en kæp i hjulet, kan jeg sige, at vi med Parlamentets positive deltagelse har et langt mere effektivt program.
Det glæder mig, at kommissæren bedyrer, at han vil være åben over for yderligere forslag, som Parlamentet måtte stille. Jeg agter at stille dem, navnlig da jeg har forstået, at Rådet i formiddag har besluttet at tage forordningerne tilbage i deres nuværende form og forelægge dem i en ny form, hvorved det forsinker deres vedtagelse yderligere. Denne debat vil fortsætte.
Obiols i Germà (PSE ).
   - Hr. formand, vi er positive over for og støtter Kommissionens redegørelse om ny impuls til EU's foranstaltninger på området menneskerettigheder og demokratisering i det sydlige og østlige Middelhavsområde.
Vi er overbevist om, at den kolossale udfordring med at udvikle disse naboområder kun er mulig set ud fra et europæisk ansvarssynspunkt, hvis vi kombinerer ansvar og ledelse, altså gennem en sund gennemførelse af associeringsaftalerne med en kraftig politisk og kulturel impuls i en kontekst, hvor fattigdommens, fanatismens og terrorismens stemme vinder stadig mere indpas frem for den fornuftige udvikling mod frihed, social samhørighed og fred.
Derfor støtter vi dette initiativ og taler for, at vi med hensyn til EU's generelle politik, hvad angår menneskerettigheder, ikke må på den ene side lukke øjnene for en falsk realpolitik og på den anden side lade os nøje med fordømmelser eller protester. Vi må være konsekvente i vores politik over for landene i det sydlige og østlige Middelhavsområde og altså altid have det som højeste prioritet at overveje følgerne af vores politik på dette område.
Som kommissæren så udmærket sagde, er der en strategi, som snart fylder 10 år - Barcelona-processen - og det eneste, vi bør gøre, er at huske på, at eftersom Barcelona er en olympisk by, burde der over Kommissionens kontorer stå det olympiske motto, for udviklingen af Euro-Middelhavs-politikken. 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, alle gode viljer forenes afgjort i støtten til den såkaldte Barcelona-proces. Den catalanske regionshovedstad Barcelona var et værdigt udgangspunkt for en politik, som med fornyet kraft søger at slå bro over Middelhavet. Jeg må benytte lejligheden til at erindre om to navnkundige cataloniere, som hver på deres vis i Middelalderen foregreb denne politik, nemlig Ramon Llull og Anselm Turmeda. Jeg glæder mig over den visdom og forståelse, der kommer til udtryk i denne politik, og ikke mindst i de dokumenter, der er genstand for den igangværende forhandling.
Jeg spørger imidlertid mig selv, hvilke chancer denne politik har, set i lyset af den situation der generelt tegner sig. Vil man gøre sig til talsmand for demokrati og menneskerettigheder, må man foregå med et godt eksempel. Og det gør vi langtfra. Så sent som i går lagde advokaterne i denne gode by Strasbourg demonstrativt en bårebuket foran byens præfektur for at markere, at en lov, som netop er vedtaget i Frankrig, indebærer, at den anklagede ikke længere anses for at være uskyldig, indtil det modsatte er bevist. For et år siden afsagde en spansk dommer en kendelse, som lukkede , det eneste baskiske dagblad, og sendte flere journalister i fængsel - nogle sidder der endnu. Der har endnu ikke, efter et års forløb, været indkaldt til et kontradiktorisk retsmøde for at retfærdiggøre denne åbenlyse krænkelse af pressefriheden. Et flertal af det udvidede EU's medlemsstater var, aktivt eller passivt, meddelagtige i USA's forbryderiske krig mod Irak. Dette forfærdelige sår bløder stadig, og det vil bløde længe endnu. For mange muslimer verden over betegner det endnu en ydmygelse.
Denne liste er beklageligvis langtfra udtømmende. Tager vi os ikke i agt, vil den voldsomme fokuseren på sikkerheden og det vildspor, der lader bekæmpelsen af terrorisme tjene partipolitiske hensyn, undergrave denne politik og mange andre, til trods for den visdom og gode vilje der kendetegner dem, som søger at iværksætte den.
Bonino (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis vi ønsker at føre en politik i den forbindelse, er det efter min mening vigtigt at vide, hvad der sker i Middelhavsområdet og i den arabiske verden. Vi modtager nogle svage signaler, som måske er overfladiske, og som måske opfattes med en bagtanke om, at der ikke skal gøres noget ved dem, men der er ingen tvivl om, at der i de sidste to år har været nogle signaler, som det er i vores interesse at opfange og følge op på. Det siger jeg, fordi jeg har det indtryk, at der ikke er så stor bevidsthed om dette i mange af medlemsstaterne.
Fru Flautre, som talte før mig, understregede f.eks. Tunesien-spørgsmålet, hvor der er en række meget modstridende holdninger, og det er måske ikke tilfældigt, at netop to repræsentanter for Tunesiens civilsamfund blev forhindret i at deltage i førnævnte konference i Sana'a. Det var det eneste tilfælde, som jeg bemærkede i denne konferences tilrettelæggelse.
Ud fra dette synspunkt tror jeg, hr. kommissær, kære kolleger, at vi er nødt til at gå bort fra den overdrevne forsigtighed, for det er vigtigt, at vores handlinger er troværdige. Vi er ikke troværdige, når vi f.eks. ikke gør klausulerne i artikel 2 gældende. Vi er ikke troværdige over for regeringerne - der således betragter os som nogle ret eftergivende partnere - og vi er heller ikke troværdige over for de ikke-statslige aktører, som mister tilliden til os. Det siger jeg f.eks., fordi der ikke er så længe til mødet om ratifikationen af aftalen med Libanon, og efter min mening er det vigtigt, hr. kommissær, at vi ved den lejlighed gør opmærksom på de manglende fremskridt, når det gælder retssystemets uafhængighed i Libanon, og den kendsgerning, at forbindelserne til EU bør være underlagt denne betingelses opfyldelse.
Bortset fra enkelte henvisninger til specifikke holdninger er det efter min mening vigtigt, at Europa-Kommissionen eller EU som helhed griber ind. Man beder i høj grad om Europa - måske, fordi man sammenligner med alternativet - og der er store forventninger til Europa.
Man understregede Sana'as vigtighed. Hvorfor var denne konference vigtig, hr. kommissær? Det var den ikke mindst på grund af sit omfang, for det var første gang, at regeringer og ikke-statslige aktører kunne debattere og diskutere på lige fod, men også udarbejde en sluterklæring, der efter min opfattelse udgør grundlaget for en høringsproces, som vores amerikanske venner måske ikke lægger så stor vægt på, og som de er mindre villige til. Efter min mening ville det være et vigtigt signal i forbindelse med vores forhandling, hr. kommissær, at vi sikrer en opfølgning på konferencen i Sana'a, så den ikke blot bliver en begivenhed som mange andre, men en proces, der overvåges. Også kvindernes deltagelse var ud over det sædvanlige, og kvindeorganisationerne - som absolut bør støttes - lagde en ganske særlig vitalitet for dagen.
Vi har således noget, som vi kan arbejde videre med, hr. kommissær, og som udspringer af høringen af vores partnere og de heraf følgende tekster. Det er ikke noget, der bliver påtvunget ovenfra, for det er partnerne selv, der beder om det. Dette fortjener efter min mening en meget omfattende opfølgning. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har lidt medfølelse med kommissær Patten, som skal lytte til den ene tale efter den anden uden at have mulighed for at komme med kommentarer efter nogen af talerne. Måske kunne den her type debat, eller rettere sagt række af monologer, som vi har i Europa-Parlamentet, blive en anelse mere livlig. Som en af de sidste talere håber jeg, at kommissæren alligevel orker at lytte til en taler til.
Jeg vil nemlig komme med en kommentar til to ting, som kommissæren for eksterne forbindelser sagde i sin udtalelse. Det første, han fremhævede, var, at vi skal forbedre forholdet mellem Europa og den islamiske verden. Vi skal udvikle mere stabile, sikrere og mere pluralistiske lande i Mellemøsten og rundt om Middelhavet.
Det andet, kommissæren sagde, drejede sig om forbindelserne mellem vores økonomiske støtte og opførsel på, hvad han kaldte græsrodsniveau, det vil sige, hvordan det ser ud i de store og mindre byer og landsbyerne, når det drejer sig om overholdelsen af menneskerettighederne.
Jeg vil tale om et emne, som næsten er tabubelagt ud fra en politisk synsvinkel. Det handler om sammenspillet mellem religion og politik. Som kommissæren sagde, er vores forbindelser til den islamiske verden et meget følsomt område, både internt i EU og i vores forskellige medlemsstater. Jeg synes, at religion og religionsfrihed er af grundlæggende betydning for udviklingen af menneskerettighederne og i sidste ende for demokratiet.
Religion skal selvfølgelig ikke overtage det politiske system, men man kan heller ikke helt holde især det religiøse liv væk fra resten af samfundet. Jeg mener, at de typer løsninger, som findes i visse lande, f.eks. i Iran, hvor det islamiske Vogternes Råd siger, hvem der må stille op til valg, og hvem der ikke må, er fuldstændigt urimelige. Jeg er heller ikke overbevist om, at den franske eller tyrkiske løsning, hvor man vil forbyde religiøse symboler i skolen, er den rette.
Jeg vil derfor referere til det, kommissær Patten har sagt om vores forbindelser til den islamiske verden og om van den Bos-betænkningen om menneskerettighederne, som Parlamentet vedtog i juli 2003. En række ændringsforslag, som fremhævede hvert menneskes ret til at finde sin egen tro, retten til at skifte religion og retten til ikke at tilhøre en religion, blev vedtaget.
Endvidere blev værdien af frit at missionere, uanset om det pågældende land overvejende er kristent, muslimsk eller jødisk, fremhævet. De fundamentale principper er menneskers ligeværd uanset religion, køn eller etnicitet, princippet om ikke-diskriminering og princippet om, at religion står for ikkevold, for kærlighed og for forsoning. Menneskers ligeværd uanset religiøst tilhørsforhold fremhæves. Jeg mener, at samtaler om religions betydning for det gode samfund og for bekæmpelsen af misbrug af religion til at komme med trusler, at udøve vold, til at undertrykke og til at retfærdiggøre terrorisme og diskriminering af mennesker er en vigtig og grundlæggende del af vores forbindelser til de islamiske Middelhavslande. Lad religionsdialogen og en god brug af religion i ordets gode betydning være en vigtig del af vores forbindelser med landene rundt om Middelhavet. 
Baltas (PSE ).
   - Hr. formand, den betydning, Europa-Parlamentet tillægger respekt for og sikring af demokratiet og menneskerettighederne overalt og til enhver tid, er velkendt og ubestridelig.
Som overordnet princip lægger vi stor vægt på at kræve af alle vores samarbejdspartnere, at de viser den samme respekt og anvender samme praksis uden misfortolkninger, skelnen eller selektive holdninger. Derudover er vi alle, overalt, enige og fælles om at insistere på, at der skal være en kontrol af gennemførelsen og anvendelsen af de demokratiske principper, menneskerettighederne og de etniske minoriteters rettigheder samt kønnenes ligestilling.
Alle, uanset hvor, er også enige om, at europæisk økonomisk støtte skal kædes sammen med krav om absolut respekt for ovennævnte rettigheder. Denne kendsgerning gentages og fremhæves i Europa-Parlamentets beslutningsforslag herom over for vores samarbejdspartnere ved Middelhavet, så vi undgår misforståelser og forskellige tolkninger. Det kan betale sig at gøre et godt indtryk, hvis man vil have venner.
En uddybning af den politiske dialog om spørgsmål om demokrati og respekt for menneskerettighederne på alle planer bidrager ganske givet til at styrke vores bilaterale forbindelser og handelsforbindelser og uddybe dem yderligere.
Som det bemærkes i beslutningsforslaget, bidrager udveksling mellem alle parter af oplysninger, viden og erfaringer yderligere til den ønskede holdning til principper og regler, som er fælles for alle og respekteres af alle.
Kommissionens kontakter med civilsamfundet og dens redegørelser, over for alle samarbejdspartnere, for, hvad den har konstateret, er et enkelt og klart redskab til vurdering af den gældende situation, så der enten kan roses eller gribes ind for at rette op på situationen.
Opgraderingen for nylig af Middelhavsforummet til en parlamentarisk forsamling er et fremragende tiltag og et stort skridt i retning af en demokratisk dialog og et konstruktivt samråd samt forståelse mellem parterne på begge sider af Middelhavet. Denne politiske dialog vil bidrage væsentligt til at løse eventuelle problemer eller misforståelser og støtte tilnærmelses- og samarbejdsprocessen, som vil gavne stabiliteten og den fredelige udvikling og sameksistens i hele Middelhavsområdet.
Lad os håbe, at de begivenheder i den israelsk-palæstinensiske konflikt, som stadig hindrer en gnidningsløs tilgang til problemet, snarest muligt hører op, uden mure og adskillelser, til gavn for hele området og dets indbyggere. 
Karamanou (PSE ).
   - Hr. formand, det er en kendsgerning, at landene i det sydøstlige Middelhavsområde og generelt i Mellemøsten udgør et vigtigt indsatsområde for EU's eksterne relationer, hvilket også bekræftes af denne meddelelse fra Kommissionen.
Det er især positivt, at Kommissionen anerkender, at marginaliseringen af kvinderne undergraver den politiske repræsentation og hindrer den økonomiske og sociale udvikling i området. Selv om der er sket en bedring af forholdene i de seneste år, er det en kendsgerning, at kvinderne i Middelhavsområdet og de arabiske lande fortsat er udsat for diskrimination og forskelsbehandling på grund af køn. Analfabetisme, fattigdom, vold i hjemmet, utilstrækkelig lægebehandling og lav deltagelse i erhvervslivet og det politiske liv er, hvad der hovedsagelig karakteriserer kvindernes liv på Middelhavsbækkenets sydlige bred og i landene i Mellemøsten
Det værste af det hele er imidlertid, at det hovedsagelig er kvinderne, der er ofre for religiøs og politisk fundamentalisme, ultrakonservatisme og autoritære styrer, som i vidt omfang bygger deres magt på kontrol af kvindernes seksualitet, deres levevis, deres reproduktive funktioner og endog deres påklædning. Det bedste forsvar mod disse reaktionære og intolerante kræfter er ganske givet at styrke statens verdslige karakter og den demokratiske retsorden.
Vores budskab skal være helt klart. Intet politisk system, ingen religiøs bevægelse, ingen tradition eller skik er hævet over respekten for kvindernes grundlæggende rettigheder, menneskerettighederne og retsstaten. Så længe disse grundlæggende elementer i en demokratisk stat mangler i mange af middelhavslandene, vil forhåbningerne om økonomisk og social udvikling og forbedring af kvindernes stilling fortsat være svage, og beslutningerne fra de konferencer, der afholdes inden for rammerne af Barcelona-processen, vil ikke være andet end tomme ord.
Derfor opfordrer vi Europa-Kommissionen og delegationen i Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-partnerskabet til at gøre brug af alle de mekanismer, de råder over, til at indføre klare bestemmelser og forpligtelser med hensyn til anerkendelse og beskyttelse af menneskerettighederne og kvindernes rettigheder samt de retsstatslige principper som uomgængelige betingelser for udvikling i Middelhavslandene og for, at Middelhavsbækkenet kan blive et område, der er præget af fred og samarbejde. 
Patten,
    Jeg vil ikke forsinke Parlamentet unødigt, mens det lige så stille forbereder sig på at gøre sin demokratiske pligt. Jeg vil dog gerne svare på et par spørgsmål fra denne vigtige og nyttige debat.
Jeg blev spurgt, hvordan vores forslag var blevet modtaget af vores partnere. Det bedste diplomatiske svar er, at idéerne er blevet modtaget temmelig forbeholdent i nogle lande, men langt mere positivt i andre, f.eks. Jordan og Marokko. Uanset reaktionerne er de idéer, som vi har forelagt, nu en central del af debatten, en central del af dialogen med disse lande.
Det er vigtigt at huske, at der ikke er tale om negative betingelser, men om positiv opmuntring. Der er tale om at lægge en del af vores Meda-midler til side hvert år og tildele dem til de lande, der indgår særlige partnerskaber med os for at udvikle demokrati og menneskerettigheder. Det er en vigtig ændring i vægtningen og en vigtig metode til at forsøge at udnytte vores udviklingsbistand og udviklingssamarbejde til at fremme politiske mål, som vi alle ved er afgørende for ikke bare samfundenes stabilitet og trivsel, men også deres langsigtede økonomiske udvikling.
Når vi giver udtryk for vores syn på sådan noget som menneskerettighederne i Tunesien - som det ærede medlem med rette nævnte - skal vi være konsekvente og undgå at optræde, så det virker mod hensigten. For et par uger siden blev jeg i en anden del af verden - da jeg argumenterede for retsstatsprincippet og borgerlige frihedsrettigheder - beskyldt for at være nykolonialistisk. Jeg var nødt til at påpege, at det for mig var en frygtelig fornærmelse: Jeg havde været den ægte vare. Jeg havde været en ægte kolonialistisk undertrykker og ikke bare en tidligere nykolonialistisk undertrykker.
Vi må være forsigtige med, hvordan vi fører denne debat. Det er også vigtigt at erkende, at det er en lang proces, og at vi, som fru Bonino sagde, må være konsekvente. Vi må vise, at vi mener det, vi siger. Vi må være opmærksomme på vores troværdighed, og vi må sørge for, at denne debat finder sted på grundlag af gensidig respekt og med udgangspunkt i, at vi er på lige fod.
Jeg blev også spurgt, hvordan vores argumenter og idéer passede sammen med USA's, hvad angår demokrati og det bredere Mellemøsten. Det er rimeligt at sige, at vi har 10 års erfaringer med dette spørgsmål. Vi er glade for USA's interesse. Jeg er sikker på, at der vil komme en masse drøftelser, som der var det i sidste weekend på sikkerhedskonferencen i München.
Jeg håber ikke, at vores strategi mister sit særkende. Jeg håber ikke, at vi glemmer, at dette er en langsigtet proces, og jeg håber ikke, som det ærede medlem sagde sidst i forhandlingen, at vi glemmer, hvor vigtig Mellemøsten-striden, forbindelsen mellem Israel og Palæstina, er for debatten om demokrati i den bredere region, for der er ingen tvivl om, at nogle i den arabiske verden tvivler på vores akkreditiver og positive indstilling, fordi de mener, at vi gør for lidt for at løse Palæstina-problemet.
Til sidst vil jeg gentage over for hr. McMillan-Scott, at vi går ind i disse debatter med åbent sind. Vi anerkender Parlamentets erfaringer og klogskab, og vi er sikre på, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet sammen kan udforme en politik, der ikke blot fortsat vil have hele Parlamentets fulde opmærksomhed, men også vil føre til de positive resultater, som vi ønsker at se.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Patten, for Deres bidrag og Deres indsats i en atmosfære, der ikke altid har været så nem.
Jeg har modtaget beslutningsforslag B5-0049/2004, som er fremlagt i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag, torsdag. 

Ford (PSE ).
   - Hr. formand, i henhold til forretningsordenens artikel 9a og bilag XI vil jeg spørge formanden, om han vil henvise STOA's forvaltningskomités afgørelse til Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, så den kan blive undersøgt. Komitéen stemte med 11 stemmer imod 8 for at trække en videnskabelig rapport om ikke-spiselige produkter tilbage, som det europæiske forskningsakademis rådgivende udvalg havde givet følgende skudsmål: "Denne rapport er i det store og hele et fornuftigt, uvildigt og afbalanceret stykke arbejde om et meget vanskeligt emne". Det ville få mig til at konkludere, at rapporten bestemt skulle offentliggøres.
Det er vigtigt, at den brede offentlighed forstår, at denne afgørelse blev truffet på grundlag af alvorlige politiske fejl, så den ikke tror, at de europæiske chokoladefabrikanter ejer komitéen, fordi de har aktiemajoriteten i den.
Formanden.
   - Vi vil lade Deres bemærkning gå videre til formanden, hr. Ford.(1) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
(1)
Figueiredo (GUE/NGL ),
    I betragtning af Media-programmets vigtige målsætninger støtter vi betænkningen og den forlængelse indtil 2006, som Kommissionen anmoder om. Ligesom ordføreren beklager vi dog, at der endnu ikke foreligger nogen endelig evalueringsrapport om programmets gennemførelse. Vi forventer, at en sådan snarligst forelægges Parlamentet. En samlet og dybtgående debat om den europæiske audiovisuelle politik er helt uomgængelig, før der træffes beslutninger om et fremtidigt programs grundlag, med deltagelse fra ikke blot hele den audiovisuelle sektor - operatører, netværk og brancheorganisationer - men også sektorens ansatte og repræsentanter for offentligheden. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Som bekendt er programmerne Media Plus og Media-uddannelse en af grundpillerne i den europæiske audiovisuelle politik. Via disse programmer ydes der først og fremmest støtte fra Fællesskabet til den audiovisuelle sektor, og de afløser Media I- og Media II-programmerne, der blev iværksat i henholdsvis 1991 og 1996. Erfaringerne fra de foregående programmer er et værdifuldt udgangspunkt for at gennemføre forbedringer i de nuværende Media-programmers måde af fungere på.
Media-uddannelse tager særlig sigte på at støtte indlæring i anvendelse af den ny teknologi, økonomisk, forretningsmæssig og finansiel virksomhedsledelse, teknikker til finansiering af produktion og distribution af audiovisuelle programmer, til udvikling af nye audiovisuelle programmer og til affattelse af drejebøger og fortællekunst.
Ligesom det korresponderende udvalg ser jeg positivt på Kommissionens planer om i 2006 at sikre kontinuiteten for de operatører og branchefolk, der er involveret i Media-uddannelse-programmet, som derfor vil blive forlænget uden strukturelle ændringer frem til den 31. december 2006 med øget budget. Det er netop, fordi jeg er opmuntret af det enstemmige flertal, der har vedtaget forslagene om at iværksætte et uddannelsesprogram for branchefolk inden for den europæiske audiovisuelle programindustri, at jeg har stemt for. 

De Rossa (PSE ),
    Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg går ind for, at det europæiske agentur for søfartssikrings beføjelser udvides til at omfatte søfartssikring og uddannelse af søfolk.
Parlamentet gør ret i at understrege behovet for at gøre søtransport sikrere, beskytte havmiljøet og forbedre sikkerheden for skibsfarten.
I kølvandet på -katastrofen og de mange andre katastrofer, som vi har været vidne til, er vi alle enige om, at søtransport skal gøres meget mere sikker, og at der skal være en langt bedre samordning af aktionerne i alle medlemsstaterne. Et behørigt finansieret europæisk agentur for søfartssikring ville muliggøre en sådan samordning med fuld respekt for nødvendigheden af at overholde subsidiaritetsprincippet i erkendelse af, at hovedansvaret må ligge hos kystmedlemsstaterne.
Jeg støtter også fuldt ud forslaget om, at det europæiske agentur for søfartssikring skal være involveret i anerkendelse af kvalifikationsbeviser for søfolk, og jeg håber, at agenturet vil prioritere dette særlige område med henblik på at skabe større sikkerhed for arbejdstagere og borgere.
Jeg mener dog ikke, at agenturet skal have ansvar for terrorbekæmpelse. Det skal fortsat ligge hos medlemsstaterne, og jeg bifalder afklaringerne i rapporten på dette punkt.
Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker hr. Mastorakis for hans betænkning, som jeg giver min fulde støtte, idet jeg benytter anledningen til at fremhæve to punkter, som jeg særlig lægger vægt på:
- Jeg støtter utvetydigt, at et europæisk agentur for søfartssikring får forøget sine opgaver til også at omfatte bekæmpelse af havforurening. En samordnet EU-indsats har betydelige fordele, og agenturet her kan spille en afgørende rolle med at koordinere indsatsen, så oprensningsarbejdet efter olieudslip bliver mere effektivt,
- Jeg enig i, at agenturet skal have de opgaver angående søfartssikring, som følger af den nye kompetence, som medlemsstater i kraft af forordningen om "bedre sikring af skibe og havnefaciliteter" tildeler Fællesskabet.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Forordning 1406/2002 om agenturets oprettelse blev vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 27. juni 2002 og trådte i kraft efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende i august samme år.
Det nye organ har som sin hovedopgave at give medlemsstaterne og Kommissionen teknisk og videnskabelig bistand for at hjælpe dem med korrekt anvendelse af Fællesskabets lovgivning for søfartssikkerhed og forebyggelse af forurening fra skibe og med at overvåge denne lovgivnings gennemførelse.
På baggrund af de seneste havforureningskatastrofer foreslår Kommissionen derfor, at agenturets beføjelser udvides, så det med passende midler kan imødegå visse problemer i forbindelse med søfartssikring. Formålet er særlig at tildele agenturet supplerende opgaver til støtte for Kommissionens indsats med hensyn til bekæmpelse af terroraktioner mod skibe og havnefaciliteter, uddannelse af søfolk og bekæmpelse af havforurening, idet der for det sidstnævnte findes en lovramme for samarbejdet omkring havforurening og en EU-civilbeskyttelsesordning til fremme af tættere samarbejde i nødsituationer.
Jeg støtter dette forslag, som er blevet klart forbedret af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. 
Vairinhos (PSE ),
    Vi støtter uden forbehold Emmanouil Mastorakis' betænkning.
Et europæisk agentur for søfartssikring bør tildeles beføjelser og midler til af forebygge og bekæmpe forurening fra skibe og andre fartøjer.
Vi må sikre, at agenturet placeres i Portugal, og at det ud fra et decentraliseringssynspunkt, der kan imødegå den Lissabon-centrerede skævvridning af Portugal, får sit sæde eller en filial etableret i Sagres, på Algarvekysten, i Sydeuropa. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    En bæredygtig udvikling af transportsektoren forudsætter en integreret tilgang, der til fulde udnytter de foreliggende muligheder.
På denne baggrund fremhæver Kommissionen de vanskeligheder, som brugerne af de nuværende intermodale lasteenheder - det vil sige containere og veksellad normalt brugt til transport - står over for, lige fra forskellene med hensyn til, hvordan de skal håndteres og fastgøres, til spørgsmålom sikkerhed og metoder til kontrol.
Forslaget anbefaler, at der indføres en frivillig europæisk intermodal lasteenhed, der kombinerer fordelene ved containere med dem, der eksisterer ved veksellad, og som kan anvendes inden for alle fire former for transport (jernbane, vej- og skibstransport samt transport ad indre vandveje).
Denne foranstaltning vil gøre det muligt for transportsektoren frit at vælge det af Kommissionen foreslåede alternativ, der vil indebære åbenlyse fordele.
Jeg støtter den fremgangsmåde, der er valgt til at indføre det nye system - som medlemsstaterne fortsat ikke er forpligtede til at bruge - ved at der ydes finansiel støtte eller andre former for tilskud til projekter, der er et klart vidnesbyrd om intentionerne med at bruge den europæiske intermodale lasteenhed.
På grund af de fordele, som jeg mener transporterhvervet vil få, stemmer jeg for. 

Berthu (NI ),
    Der er grund til at glæde sig over den nye protokol, som forøger midlerne i den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening (IOPC-fonden) til 930 millioner euro. Jeg har derfor stemt for Gil-Robles Gil-Delgado-betænkningen.
Jeg konstaterer imidlertid, at de skader, der er forvoldt ved forlis, anslås til mindst 5 milliarder euro. Olietankskibenes størrelse og dermed omfanget af de katastrofer, de kan forvolde, taget i betragtning er vi langtfra ved vejs ende.
Det er således efter min opfattelse nødvendigt fortsat gradvist at øge erstatningsloftet for IOPC-fonden, og det kan være nødvendigt, at de europæiske stater etablerer en supplerende fond, forudsat at denne ikke tjener som påskud for at udskyde de nødvendige tilpasninger af IOPC-fonden.
Der er også behov for at få vedtaget internationale konventioner, som ikke blot peger på det ansvar, der påhviler skibets ejer, som det er tilfældet i dag, men udvider kredsen af ansvarlige til at omfatte alle aktørerne i transportleddet, rederne, befragterne og afgjort også skibsladningernes ejere. Sidstnævnte bør således tilskyndes til at bestræbe sig for at vælge sikre fartøjer. 
De Rossa (PSE ),
    Jeg vil bekræfte min støtte til denne betænkning om bemyndigelse af Østrig og Luxembourg til at undertegne protokollen af 2003 inden den 30. juni 2004.
Jeg mener, at der som følge af -ulykken er et klart behov for at sikre fuldstændig og hurtig erstatning til ofrene for fremtidige olieudslip, uanset vores forpligtelse til at gøre alt, hvad der står i vores magt for at forhindre, at sådanne katastrofer sker i fremtiden. Jeg opfordrer alle medlemsstater til at undertegne, ratificere eller tiltræde protokollen hurtigst muligt.
Esclopé (EDD ),
    Jeg har stemt for denne betænkning, for det er vigtigt, at det nuværende system gøres mere effektivt, hvad angår erstatning til ofre. Den supplerende fond skal således sikre effektiv, hurtig og rimelig erstatning til fremtidige ofre for olieforurening. Medlemsstaterne bør derfor undertegne og ratificere protokollen om denne fond snarest muligt.
Jeg må imidlertid give udtryk for visse forbehold. Det er for det første uacceptabelt, at man ved opgørelsen af erstatningen ikke tager hensyn til den skade af menneskelig, økonomisk og miljømæssig art, som forlis har forvoldt. Det er endvidere beklagelig, at man har afskåret sig fra muligheden for at kunne udnytte en supplerende europæisk fond (COPE-fonden) med et loft på 1 milliard euro. Den kunne have fremmet erstatningen til ofre, som ikke har kunnet opnå fuld erstatning under den internationale ordning. Projektet, som blev henlagt, minder til forveksling om den her omhandlede supplerende fond! Endelig bør medlemsstaterne hurtigst muligt gennemføre de foranstaltninger, der er foreslået på europæisk og internationalt plan efter og forlis.
Afslutningsvis erindrer jeg om, at det er fuldt ud lige så vigtigt at forebygge katastroferne og sikre en egentlig præventiv politik. Forurenerne bør straffes hårdt, og hver enkelt aktør, som er involveret i varetransporten, skal holdes ansvarlig. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har stemt for denne henstilling, fordi vi mener, at den nye supplerende fond i vidt omfang vil medvirke til at sikre fuldstændig og hurtig erstatning til ofrene for fremtidige olieudslip. Forslaget hænger sammen med Rådets afgørelse om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at undertegne, ratificere eller tiltræde protokollen af 2003 til den internationale konvention om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening 1992. Protokollen om Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) supplerende fond øger de til rådighed stående finansielle midler til erstatning til ofre for olieforurening. Medlemsstaterne bør undertegne denne protokol inden for en rimelig tidsfrist og så vidt muligt inden den 30. juni 2004.
Afgørelsen blev truffet efter -ulykken i november 2002, da Rådet indtog en mere energisk holdning med hensyn til behovet for en supplerende erstatningsordning, og den 21. marts 2003 opfordrede Rådet medlemsstaterne til, "at medlemsstaterne i forbindelse med den kommende diplomatiske konference i IMO-regi i maj arbejder for en forhøjelse af det nuværende loft for erstatning til ofre for forurening, herunder miljøskader, til 1 milliard euro".
Den 16. maj 2003 vedtog IMO en ny protokol til de eksisterende konventioner om erstatningsansvar ved olieforurening. Denne protokol indfører en supplerende fond, der femdobler loftet for erstatning ...
Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker José María Gil-Robles for hans henstilling om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening.
Jeg deler hans synspunkt om, at erstatningslofterne ikke sikrer potentielle ofre for et omfattende olieudslip en passende beskyttelse. Den supplerende fond har til formål at yde erstatning til enhver, der har lidt skade som følge af olieforurening, hvis det pågældende krav anses for berettiget, og den skadelidte ikke har kunnet opnå fuld og passende erstatning i henhold til fondskonventionen af 1992.
Jeg vil dog gerne benytte denne anledning til at nævne, at højere erstatningslofter ikke bør benyttes som påskud til at slække på forebyggelsen. 
Queiró (UEN ),
    Det forslag til afgørelse, som Europa-Parlamentet afgiver samstemmende udtalelse om, bemyndiger og opfordrer medlemsstaterne til at tiltræde protokollen om Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) supplerende fond, som øger de til rådighed stående finansielle midler til erstatning til ofre for olieforurening.
Ved betragteligt at forhøje de erstatningslofter, som den gældende internationale ordning har sat, udfylder protokollen om den supplerende fond et af de største huller i den internationale lovgivning om ansvar for olieudslip.
Den nye supplerende fond vil i vidt omfang medvirke til at sikre fuldstændig og hurtig erstatning til ofrene for fremtidige olieudslip, hvorved den imødegår situationer som ved og . Eftersom visse dele af protokollen om den supplerende fond henhører under Fællesskabets enekompetence, skal dette bemyndige medlemsstater til at tiltræde protokollen, som derved sættes i kraft, hvilket vi naturligvis støtter ved at stemme for. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det forslag til afgørelse, som Europa-Parlamentet afgiver udtalelse om, bemyndiger medlemsstaterne til at tiltræde protokollen om Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) supplerende fond, som øger de til rådighed stående finansielle midler til erstatning til ofre for olieforurening. Medlemsstaterne opfordres til at tiltræde protokollen så snart som muligt. Protokollen til den internationale konvention af 1992 opretter en international fond til erstatning af skader ved olieforurening for at sikre passende, hurtig og effektiv erstatning til ofrene for olieudslip fra tankskibe. Ved betragteligt at forhøje de erstatningslofter, som den gældende internationale ordning har sat, udfylder protokollen om den supplerende fond et af de største huller i den internationale lovgivning om ansvar for olieudslip, med erstatningsloftet fastsat af den supplerende fond. Sandsynligvis får den nye fond væsentlig færre medlemmer end fonden af 1992, eftersom adskillige stater tilsluttet ordningen fra 1992 mener, at der indtil videre ikke er behov for denne supplerende beskyttelse, men min opfattelse er, at den nye supplerende fond vil medvirke til at sikre fuldstændig og hurtig erstatning til ofrene for fremtidige olieudslip. Jeg har derfor stemt for. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det er velkendt, at stålsektoren befinder sig i en ekstremt vanskelig situation, og at der ikke findes nogen samlet europæisk plan til dens genopretning, hvilket også Portugal har mærket følgerne af. Vi stemmer derfor for i solidaritet med arbejderne, fagforeningerne og befolkningen i Terni, så et centrum for højteknologisk produktion opretholdes.
Vi beklager endnu en gang, at der ikke har været tilslutning til vores gruppes forslag om kraftigt at skærpe betingelserne for virksomhedsflytninger, der også er et alvorligt problem i Portugal.
Vi må derfor insistere på, at Kommissionen foreslår lovgivning, der giver lønmodtagerne passende beskyttelse mod uacceptable følger af virksomhedsflytninger, der indeholder sociale bestemmelser til sikring af beskæftigelsen og de berørte familiers levefod, og som forpligter virksomhederne til at omskole arbejdskraften. Der må ligeledes føres en anden politik, hvad angår finansiel støtte til multinationale virksomheder, så støttemidler skal tilbagebetales, hvis virksomhederne ikke påtager sig det nødvendige sociale ansvar. 

De Rossa (PSE ),
    Jeg vil støtte denne opfordring til Kommissionen og medlemsstaterne om at tage ved lære af Europas største virksomhedsskandale i flere år og styrke EU's revisionsregler, særligt med henblik på arbejdstagernes interesser.
I kølvandet på regnskabsskandalen omkring den italienske fødevaregruppe Parmalat, der brød ud i december 2003 med afsløringen af et sort hul på 4 milliarder euro i tabt kapital og 14 milliarder i udestående gæld, mener jeg, at det er helt nødvendigt, at Kommissionen udarbejder et revideret direktiv om virksomhedsledelse med skærpede revisionsregler.
Gang på gang er arbejdstagere og pensionister blevet tabere som følge af virksomhedsskandaler, så ingen kan være i tvivl om, at der er et påtrængende behov for at forbedre virksomhedsledelsen og styrke vores forholdsregler mod, at virksomheder optræder uredeligt.
God selskabsret og god virksomhedsledelse er afgørende for alle arbejdstageres tryghed i ansættelsen og for beskyttelsen af fremtidige deltagere i virksomhedspensionsordninger.
Den finansielle tjenesteydelsessektor må sandelig se at få ryddet op, så den kan sikre etiske regler og omhu for at beskytte flere millioner menneskers job og opsparing. Det er skandaløst, at der ikke lød nogen alarmklokker, da der blev begået underslæb med Parmalats midler.
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Selskabet Parmalat er blevet fremstillet som et klassisk eksempel på vellykket liberal globalisering.
Parmalat var en lille familieejet virksomhed, som fremstillede pasteuriseret mælk, og som udviklede sig takket være EU's tilskudsordninger. Siden 1974 havde virksomheden kunnet mangedoble antallet af datterselskaber og oprette skuffeselskaber i skattely. Systemet overlevede indtil den 11. november 2003, hvor revisorer udtalte tvivl om en investering på 500 millioner euro på Cayman Øerne.
Parmalat er - som Enron, Tyco, World Com og Ahold - i virkeligheden prototypen på denne skruppelløse kapitalisme. I 30 år modtog Parmalats ledelse offentlige tilskud, skjulte konti og opgav fiktive overskud. Denne praksis førte til nedlæggelsen af flere tusinde arbejdspladser. Beslutningsforslaget tager imidlertid ikke fat på denne mafiøse praksis, men holder sig i for høj grad på det konstaterende plan. Det er baggrunden for, at vi har valgt hverken at stemme for eller imod.
For det første burde EU gøre alt for, at alle ansvarlige hurtigt udleveres og dømmes. Endvidere må EU ophøre med at yde offentlige tilskud til denne type virksomheder. Arbejdstagerne og deres organisationer bør også sikres midler til effektiv kontrol af regnskaberne. Endelig bør der gøres en ende på Unionens skatteparadiser (San Marino, Monaco, Luxembourg, osv.). 
Meijer (GUE/NGL ),
    Ved afslutningen af debatten i går undlod kommissær Bolkestein at komme ind på to kerneproblemer. Det drejer sig om de legale skattely, og det drejer sig om de følger, som bedrageri har for arbejdstagere og småsparere. Det er glædeligt, at kommissæren til september vil fremlægge strenge krav om offentliggørelse, som sikrer, at særlige operationer og transaktioner kommer til at fremgå af regnskaberne, og at der knyttes en forklaring til anvendelsen af særlige instrumenter. Det burde være sket langt tidligere. Regnskaber, som ikke skjuler det reelle forløb og begrundelsen herfor, er hårdt tiltrængte. Det, som bekymrer mig mest i øjeblikket, er, at der er europæiske stater, som giver virksomhederne mulighed for at omgå regler, som er fastsat af andre stater. Jeg har altid troet, at problemer med bankhemmelighed, fiktive "postboksfirmaer" og skattely var begrænset til Luxembourg, Østrig og de schweiziske kantoner Zug og Schwyz. Det viser sig imidlertid, at Parmalat via 181 trustkontorer, fem anpartsselskaber og en stiftelse havde anbragt flere milliarder af selskabets aktiver i Nederlandene. Det gode investeringsklima for udenlandske virksomheder, som den nederlandske regering har skabt i 1990'erne, åbner muligheder for svindlere og skatteunddragere. Jeg har endnu ikke hørt, hvad den nederlandske kommissær gør for at imødegå denne politik, som bl.a. fremmes af hans eget parti. Jeg vil derfor tage emnet op inden for den nærmeste fremtid og stille spørgsmål herom til Kommissionen. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg støtter denne betænkning om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes civile retsplejeregler, hvis sigte er at harmonisere al international privatret på området kontraktlige forpligtelser.
Jeg er enig med ordføreren om, at en øjeblikkelig anvendelse af de pågældende bestemmelser i samtlige medlemsstater er at foretrække fremfor de usikkerheder, der ville opstå i forbindelse med gennemførelsen af et direktiv, hvorfor den kommende lovgivning på området bør tage form af en forordning.
Jeg er ligeledes enig med ordføreren, når han med hensyn til forslaget om betalingspåbud påpeger, at en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes civile retsplejeregler heller ikke kan komme uden om en standardisering af medlemsstaternes regler for forkyndelse af retslige og udenretslige dokumenter, og at der i proceduren for krav af mindre værdi bør anvendes alternative konfliktløsningsmetoder, forenklet bevisførelse og begrænsede appelmuligheder.
Jeg bifalder de forslag, som ordføreren stiller om ikke at tildele Domstolen for vidtgående beføjelser.
Jeg har stemt for. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE ),
    Vi er enige i kravet om, at Guantánamo-fangerne skal have en retfærdig rettergang. Derfor har vi stemt for denne betænkning. Derimod mener vi, at det ikke er tydeligt, at fangerne opfylder kravene for at kunne betragtes som krigsfanger ifølge Genève-konventionen. Således er det ikke korrekt i betænkningen at påberåbe sig Genève-konventionens regler for behandlingen af tilfangetagne soldater som rettigheder, som Guantánamo-fangerne har. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Begivenhederne i Afghanistan har i flere år givet anledning til alvorlig bekymring, og verden må ikke glemme det afghanske folk, der fortsat lider under følgerne af krige, som det er blevet påført af magter, der har prioriteret deres egne økonomiske og geostrategiske interesser over befolkningernes velfærd.
Taleban-styret var forfærdeligt, men den krig, som USA's regering har indledt under påskud af terrorbekæmpelse, har ikke været mindre forfærdelig. Efter mere end to år står det klart, at krigen hverken har løst det afghanske folks grundlæggende problemer eller medvirket til at fremme landets demokratiseringsproces.
Betænkningen bemærker således, at "sikkerhedssituationen, der fortsat forværres, er den største trussel mod Afghanistans befolkning og mod afghanske og internationale ngo'ers evne til at støtte genopbygnings-, rehabiliterings- og udviklingsinitiativer og fredsprocessen generelt".
Begivenhederne i Afghanistan er ligesom i Irak et klart bevis på, hvor fejlagtigt det er at ty til krig som en løsning på noget som helst. Bush-regeringen bør fordømmes for den uantagelige situation, som disse lande befinder sig i, og for de umådelige lidelser, som har ramt det meste af deres befolkning. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Der er langt fra virkelighedens Afghanistan til den opfattelse af landet, man har i andre lande. Man opfatter Afghanistan som en samling isolerede dale mellem bjergmassiverne, med forskellige sprog og kulturer, som ikke har meget andet til fælles end religionen, islam, kvindeundertrykkelsen, og at de i det 19. århundrede blev samlet for at udgøre et bufferområde mellem de områder, som var underlagt henholdsvis britisk og russisk indflydelse. Mens der også i nabolandene bor tadsjiker, usbekere og balucher, drøftes det i forbindelse med udarbejdelsen af den afghanske forfatning, om deres sprog skal forbydes inden for Afghanistans grænser. Omverdenen påtvinger landet en almægtig præsident og en fælles hær, som skal skabe enhed, men i virkeligheden har hverken præsidenten eller hæren nogen magt uden for hovedstaden. Sådanne illusioner om enhed tvinger omverdenen til permanent militær tilstedeværelse i en strid mellem folk, som slet ikke ønsker en sådan enhed. Der tegner sig først muligheder for en varig fred med en statsordning efter schweizisk model, som beror på i vid udstrækning selvstændige kantoner med forskellige sprog. Den tekst, vi har fået forelagt, vidner om, at Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik efterhånden viser en vis forståelse herfor og opfordrer til decentralisering, en styrkelse af parlamentet og uafhængige domstole. Det glæder mig meget. Jeg kan støtte forslaget, dog med undtagelse af de ændringsforslag, som PPE-DE-Gruppen har stillet, og som vender sig imod det netop anførte. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg støtter denne betænkning om situationen i Afghanistan.
Mangel på sikkerhed og en alt for langsom genopbygningsproces har præget landet i den seneste tid, hvilket fordrer, at EU træffer nogle foranstaltninger.
Hvad angår kvindernes situation i Afghanistan, er jeg enig med ordføreren i, at den bestemt giver anledning til bekymring.
EU må lægge afgørende vægt på, at en forbedring af kvindernes forhold bliver et prioriteret spørgsmål for nationen, idet det dog bør fremhæves, at der er sket fremskridt som f.eks., at den afghanske overgangsregering (ATA) har ratificeret konventionen om eliminering af alle former for diskriminering af kvinder, og at der er en særlig henvisning til ligebehandling af mænd og kvinder i den nye forfatning vedtaget den 4. januar.
Selv om det er vigtige skridt fremad, er de dog ikke tilstrækkelige, for ATA må også uophørligt, offentligt og utvetydigt fordømme enhver vold imod kvinder og børn.
Jeg er enig med ordføreren i, at de midler, der i Fællesskabets budget er afsat til ATA, må forøges, også fordi en mindre bevilling kan tolkes som en manglende anerkendelse af de fremskridt, der er opnået, og betyde, at incitamentet til at fortsætte genopbygningen svækkes.
Tanken om at oprette et europæisk genopbygningsagentur i Afghanistan i lighed med agenturet i Kosovo bør overvejes. 
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet.
Gröner (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at en eller anden netop har taget billeder deroppefra for helt klart at miskreditere et kvindeligt medlem af Parlamentet. Jeg anmoder om straks at fratage fotografen hans kamera og konfiskere billederne. 
Formanden.
   - Jeg vil anmode tjenestegrenene om at skride ind, fru Gröner.(3)


Formanden.
   - Mødet er genoptaget.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ville blot sige, at Hans-Peter Martin har oplyst, at betænkningen om lobbyisme inden for industrien er blevet trukket tilbage på grund af hans egne personlige interesser. Det er ikke noget, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Anliggender, Forskning og Energi hilser velkommen. Det er sket mod det ansvarlige udvalgs vilje og mod koordinatorernes vilje. Jeg ville blot have medtaget i Parlamentets protokol, at han trak denne betænkning tilbage personligt mod det ansvarlige udvalgs vilje og stik mod den erklæring, som han kom med. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ville blot sige, at jeg håber - hvilket jeg er overbevist om, at hr. Rübig også gør - at denne betænkning kan blive diskuteret i plenarforsamlingen så snart som muligt, hvilket den så absolut bør. 
Formanden.
   - Vi tager Deres bemærkninger til protokollen til efterretning.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0012/2004) af Herzog for GUE/NGL-Gruppen til Kommissionen om Kommissionens strategi for forsyningspligtydelser. 
Herzog (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi finder den strategi, som Kommissionen forfølger med hensyn til forsyningspligtydelser, særdeles bekymrende. Først og fremmest må vi påpege den manglende gennemsigtighed og endog manglende respekt for civilsamfundet og for Parlamentet. Kommissionen har således, når det gælder forsyningspligtydelser, gennemført høringer i hele 2003, men der har været tale om separate høringer.
Generaldirektoratet for Konkurrence har udarbejdet en pakke vedrørende økonomiske godtgørelser. Den fik jeg kun kendskab til takket være journalisterne, og teksternes indhold vidner om, at der ikke er taget nogen form for hensyn til de henstillinger og krav, der er fremsat fra Europa-Parlamentets side. Økonomiske godtgørelser er en uomgængelig forudsætning for forsyningspligtydelser. Enhver indblanding fra Kommissionens side, hvad angår definitioner og forskrifter, som begrunder godtgørelser, vil være uacceptabel, da noget sådant ligger uden for Kommissionens kompetence. Det er Kommissionens opgave at sikre lovens gennemførelse, ikke dens tilblivelse. Når Europa-Parlamentet anmoder om en retsakt, som bør vedtages i henhold til den fælles beslutningsprocedure, og som bør omfatte principper for finansieringen, er det i øvrigt begrundet i ønsket om at fjerne den manglende klarhed, der på dette felt kendetegner traktaterne og retspraksis. Det er på dette felt kun muligt at opnå et legitimt og bæredygtigt kompromis ved anvendelse af den fælles beslutningsprocedure.
I den hvidbog, som Kommissionen offentliggør senest i april 2004, bør den således klart tilkendegive, hvorvidt den vil efterkomme kravet om en generel retsakt. Svares der benægtende, svares der ikke klart, og tiltager Kommissionen sig retten til at pålægge definitioner og materielle retsregler, er der tale om magtmisbrug. På grundlag af de oplysninger, jeg har til rådighed, må jeg konstatere, at Kommissionen med den pakke, der er under udarbejdelse, tiltager sig retten til at formulere retsregler, og mange af de valg, der træffes, er i klar modstrid med Europa-Parlamentets beslutning. I den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog den 14. januar 2004, hedder det, "at opgaven på fællesskabsplan for så vidt angår forsyningspligtydelser består i at garantere deres funktion i det indre marked og navnlig at sikre, at konkurrencereglerne er forenelige med forsyningspligten". Jeg må imidlertid konstatere, at Monti-pakken, som jeg kender den, tværtimod skærper finansieringsbetingelserne med henvisning til kravet om fuld respekt for konkurrencereglerne.
Jeg må på denne baggrund understrege, som Europa-Parlamentet også tidligere har gjort - jeg erindrer især hr. Langens og fru Flautres indlæg sidste år - at vi ikke ønsker en ny meddelelse om fortolkning af traktaten og af retspraksis. Vi ønsker, at Kommissionen udarbejder en generel retsakt til vedtagelse i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Gennemførelsen af reglerne henhører til gengæld under Kommissionens kompetence. Den er således beføjet til at udarbejde afgørelser og rammer. Men sådanne gennemførelsesakter beror, som alle ved, på fortolkning af retsreglerne. Vi anmoder Dem derfor om i dag udtrykkeligt at tilkendegive, at de tekster, som De forbereder, når de er korrigeret i henhold til høringssvarene, kun vil være gældende midlertidigt, indtil der vedtages en generel retsakt.
Jeg vil i øvrigt allerede nu henlede Deres opmærksomhed på de centrale elementer i hr. Montis forslag, som går stik imod vores beslutning. Der er langtfra tale om at styrke retssikkerheden. Usikkerheden vil vokse. Mange tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, især sociale tjenesteydelser, som tidligere ikke var omfattet af noget meddelelseskrav, bliver det nu. Når det gælder godkendelse af godtgørelser, skærpes kravene om licitationsprocedurer. Vores krav om kriterier for beregning af omkostningerne lades ude af betragtning. Begrebet overkompensation udvides betragteligt. Hvad angår tjenesteydelser, som primært ydes til virksomheder, betragtes de ikke som værende omfattet af begrebet tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, hvilket betegner en klar indblanding i fastlæggelsen af definitioner.
Heraf følger mine spørgsmål. Hvordan ser tidsrammen for Kommissionens handlingsplan ud? Vil De i den hvidbog, som vi har bedt Dem udarbejde inden april 2004, på kohærent vis tage hensyn til høringssvarene og forslag vedrørende godtgørelser? Vil De tage klar stilling til en retsakt, vedtaget i henhold til den fælles beslutningsprocedure? Vil De tilkendegive, at Deres gennemførelsesbestemmelser har midlertidig karakter og afventer vedtagelsen af den tilhørende retsakt? 
Patten,
    Hr. formand, jeg vil gerne sige, at det er en fornøjelse at være her i eftermiddag. Med flere timers forhandlinger i vente vil jeg kunne tilbringe hele dagen i Parlamentet, og hvad kunne man ønske sig mere - bortset fra måske at ligge ved en strand i Langkawi?
Medlemmet har rejst nogle meget vigtige spørgsmål, og jeg vil komme til nogle af dem om et øjeblik. Jeg erkender, at hans spørgsmål tyder på, at der stadig er en vis usikkerhed omkring Kommissionens hensigter. Derfor vil jeg indlede med at sige klart og tydeligt, at Kommissionen ikke agter at vedtage nogen endelig pakke, før den har draget de politiske konklusioner af den brede offentlige høring i forbindelse med grønbogen om forsyningspligtydelser. Kommissionens tjenestegrene har vurderet de indkomne svar vedrørende finansiering af forsyningspligtydelser meget nøje. Svarene er forskellige og interessante, og jeg kan, hvis Parlamentet ønsker det, henvise til nogle af dem.
Den offentlige høring har helt klart bekræftet behovet for at forbedre retssikkerheden og skabe større klarhed med hensyn til anvendelsen af reglerne for statsstøtte på dette område. Faktisk har kommentarerne fra de interesserede parter og debatten i Parlamentet om grønbogen begge vist, at der er bred enighed om, at en sådan afklaring ikke bare er nødvendig, men også haster. En beslutning om fritagelse af visse typer støtte fra underretningsforpligtelsen ville efter vores opfattelse være et passende instrument til at opnå større retssikkerhed med.
På grund af det påtrængende behov for afklaring overvejer Kommissionen at udvide høringen om grønbogen til at omfatte det særlige aspekt vedrørende økonomiske godtgørelser for offentlige tjenesteforpligtelser. Det kunne gøres ved at stille passende høringsforslag.
Til sidst vil jeg igen understrege, at Kommissionen ikke vil drage nogen endelige konklusioner om forsyningspligtydelser, før den har forelagt sine konklusioner om høringen i forbindelse med grønbogen. Det agter den at gøre i løbet af april, præcis som Parlamentet har ønsket det.
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil starte med slutningen. Parlamentet har besluttet at forlange, at der bliver skabt en retlig ramme under proceduren med fælles beslutningstagning og under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet i forbindelse med gennemførelsen af reglerne for det indre marked og konkurrence og i relation til konkurrencens og det indre markeds forenelighed med forsyningspligtydelser.
Vi har opfordret Kommissionen til senest til april - og vi hører nu, at den vil bruge al den tid, den har fået - at fremlægge et følgedokument, hvori den vil vise, hvad den har lært af høringerne om grønbogen og gøre det klart, hvor den står med hensyn til muligheden for retlige rammer, samt hvad den foreslår, der skal gøres som det næste. Det er vores holdning, hvad fælles beslutningstagning, subsidiaritet og tilstrækkelig hensyntagen til forsyningspligtydelser angår, og vi vil ikke acceptere noget, der går imod dette.
For det andet går vi ikke kun så stærkt ind for proceduren med fælles beslutningstagning, fordi den øger vores indflydelse, men også fordi forsyningspligtydelser er et helt afgørende spørgsmål for borgerne i den europæiske politik, og fordi vi vil gøre alt, hvad vi kan for at forhindre, at befolkningen ser liberalisering, konkurrence og det indre marked som værende i strid med forsyningspligtydelser og forsyningssikkerhed, og i stedet for forsøge at få de to til at fungere sammen. Vi forsikrer, at konkurrence, liberalisering og det indre marked ikke udelukker social samhørighed, men tværtimod er afhængig heraf og kræver supplerende foranstaltninger. Derfor hænger måden, vi behandler forsyningspligtydelserne på, tæt sammen med befolkningens tillid til vores politikker vedrørende konkurrence og det indre marked og til Europas kompetencer - og derfor vil vi, befolkningens repræsentanter i borgernes parlament, der dagligt har med denne permanente modsætning at gøre, være med til at bestemme, hvad der skal gøres.
Mit næste punkt er, at det er vigtigt at tilgodese subsidiaritetsprincippet på grund af de forskelle, der er involveret - forskellige definitioner i medlemslandene, forskellige geografiske beliggenheder, forskellige demografiske problemer og en forskellig social- og sundhedspolitik. Det er en anden grund til, at vi går så stærkt ind for den europæiske forfatning, fordi udkastet indeholdt en formulering, der sikrer subsidiaritetsprincippet, som vi kan støtte.
Jeg vil gerne berøre endnu et punkt. Ifølge forfatningen er EU's mål den sociale markedsøkonomi og social samhørighed. At behandle forsyningspligtydelser som ikke udgørende en modsætning til konkurrence og det indre marked er det, der definerer og giver liv til den sociale markedsøkonomi og skaber social samhørighed på det grundlag. Jeg understreger behovet for at behandle potentielle leverandører af ydelser upartisk og for at sikre forsyningssikkerheden; sidstnævnte skal sikres, selv hvis der måtte være behov for at yde støtte. For vi har kun brug for forsyningspligtydelserne der, hvor markedet ikke er i stand til at garantere dem overalt, til rimelige priser og med en høj kvalitetsstandard.
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg må indrømme, at jeg foretrækker at diskutere udenrigspolitik med Dem, for det banker Deres hjerte for. Men De må nu engang også benytte denne lejlighed. Det, jeg ikke syntes om ved den erklæring, som De kom med, var dens manglende erkendelse af, at den nuværende europæiske samfundsmodel støttes af et flertal i Parlamentet. Det er måske et smalt flertal, men et flertal. Jeg tror også, at det støttes af et flertal af den europæiske befolkning, som betragter forsyningspligtydelser som noget andet end andre varer og ydelser, der tilbydes. Jeg tror, at grundlaget for enhver overvejelse vedrørende forsyningspligtydelser er at fastlægge borgernes konkrete interesser, og her er jeg helt enig med hr. Karas. Til forskel fra mange andre ydelser kan folk ved at afgive deres stemme til valg også være med til at bestemme, hvilke forsyningspligtydelser de bliver tilbudt, navnlig når disse bliver tilbudt på regionalt eller lokalt plan.
Folk ønsker tilstrækkelige offentlige tjenesteydelser af en god kvalitet til en rimelig pris. Markedet kan meget vel være et instrument til at opnå dette mål - det skal jeg bestemt ikke udelukke - hvis dets aktiviteter er fastlagt i ordentlige rammedirektiver. De ville derfor skulle udstedes gennem en retsakt vedtaget af Rådet og Parlamentet i fællesskab. Det er efter min mening helt klart, og det kan Kommissionen vel kun være enig i. Så kan vi stadigvæk diskutere de retlige rammers nærmere detaljer, men det skal være retlige rammer, som tager hensyn til forsyningspligtydelsernes særlige karakter og de behov, som de skal opfylde. Vi foretrækker naturligvis helst de rammer, som forfatningsudkastet lægger op til. Selv om vi ikke har en forfatning endnu, så bør vi gå i den retning. Alt for mange af vores borgere oplever, at liberalisering - som ofte er forbundet med privatisering, det må jeg medgive - fører til en opsplitning af tjenesteydelserne. Jeg har f.eks. hørt, at der efter liberaliseringen findes ikke mindre end 28 buslinjer i Manchester. Alt for ofte er prisnedsættelserne som følge af liberaliseringen kortvarige, og der opstår ofte nye monopoler - private monopoler, som ikke er bedre end de offentlige monopoler. De er tværtimod værre, fordi de ikke kan påvirkes ved stemmeurnen.
Jeg tror også, at det eneste, som vi i fuld overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet - som De jo går helhjertet ind for - bør bede Kommissionen om, er at fastlægge de retlige rammer for offentlige tjenesteydelser. I enhver anden henseende vil jeg, ligesom der engang blev krævet tankefrihed, nu appellere om struktureringsfrihed for at give de lokale og regionale samfund og myndigheder, som bedst ved, hvordan de offentlige tjenesteydelser, som folk faktisk har behov for, kan sikres, ret til at strukturere offentlige tjenesteydelser, sådan som de mener, det bedst kan gøres. Kommissionen bør arbejde for en sådan tilgang.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, vi har adskillige gange givet udtryk for vores uenighed i Kommissionens strategi for forsyningspligtydelser. Det kan ikke tolereres, at den bliver ved med at gribe ind på dette område og bringer offentlige forsyningspligtydelser af høj kvalitet i fare, som er afgørende for indsatsen mod fattigdom og for at sikre social integration og ordentlige levevilkår for hele befolkningen. Som vi ligeledes adskillige gange har foreslået, må der hurtigst muligt iværksættes et liberaliseringsstop og foretages en tilbundsgående undersøgelse af følgerne af de liberaliseringer, der allerede er gennemført i diverse økonomiske og sociale sektorer, særlig med hensyn til beskæftigelse, tjenesteydelsernes kvalitet, brugernes tilfredshed, tjenesteydelsernes omfang og graden af folkelig deltagelse i disses funktion og forvaltning.
Før dette sker, bør Kommissionen ikke gennemføre flere foranstaltninger, der i praksis kan indebære nye angreb på de offentlige forsyningspligtydelser af høj kvalitet i EU's forskellige medlemsstater. 
Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i denne forhandling drejer det sig efter min opfattelse ikke så meget om på ny at åbne debatten om forsyningspligtydelsernes betydning og beskaffenhed. Den debat har vi haft gentagne gange. Det drejer sig nu om at tage fat på spørgsmålet om sikkerheden og rammen, nærmere bestemt den demokratiske sikkerhed og den demokratiske ramme, når det gælder debatten om forsyningspligtydelser. Deres indlæg i dag var afgjort ganske beroligende, hr. Patten. Det samme kunne man imidlertid sige om hr. Lamys indlæg for en måned siden. Vi talte på det tidspunkt om drøftelser, om bred høring - 300 bidrag - vi påtænkte at foretage en analyse, vi talte om de valgmuligheder, vi havde, om et rammedirektiv, om konsensus i konventet til fordel for en europæisk lov. Og Kommissionen overvejede og overvejede …
Personligt har jeg på fornemmelsen, at der således udfolder sig en form for debat, som stort set har fundet sin rytme, indtil offentliggørelsen af hvidbogen i april, mens hr. Monti i dette tidsrum får vedtaget sine "pakker", ved hvilke han med hård hånd afgør spørgsmålene, uden debat og uden diskussion. Denne fremgangsmåde er set med mine øjne uacceptabel. Det er ikke hr. Monti, det er os, som skal føre kampagne for et demokratisk Europa og påpege merværdien, hvad angår de fælles politikker. Men er det, hvad hr. Monti ønsker, må vi bede ham i vores sted føre valgkampen og forsvare det sociale Europa! 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, her en måned efter vedtagelsen af Herzog-betænkningen om forsyningspligtydelser, som opfordrede til, at der blev skabt en lovramme på europæisk plan, vedtaget i henhold til den fælles beslutningsprocedure, oplever vi allerede stor forvirring, som hr. Herzogs mundtlige forespørgsel vidner om. Ordføreren har således opdaget, at Kommissionen sideløbende, egenhændigt og i kraft af egne beføjelser, forbereder en forordning om de økonomiske godtgørelser i forbindelse med forsyningspligtydelser. Kommissionen medgiver i dag delvis, at det er tilfældet, og lover, at den vil afvente afslutningen af høringerne om grønbogen, inden den træffer en afgørelse. Det er udmærket! Men lad mig sige til Dem, hr. Herzog, at De i de kommende år må forvente andre og mere graverende tilfælde. 
Indblanding, hvad angår den europæiske lovramme, var ganske enkelt ikke ønskelig. Begrebet er, som også begrebet rammedirektiv, ikke entydigt, for ingen ved præcis, hvad det skal omfatte. Det går lige fra godkendte tilskud til definition af tjenesteydelsen over spørgsmål som principperne for tjenesternes opbygning, forpligtelserne og forbindelserne til brugerne. Begrebet lovramme, som er forenelig med subsidiaritetsprincippet - et begreb, som er opfundet af Europa-Parlamentet - er endnu mindre entydigt, ja, det er i virkeligheden selvmodsigende, for virkelig subsidiaritet på dette felt ville bestå i at anerkende, at offentlige tjenester, som spiller en afgørende rolle i vores samfund, bør defineres, tilrettelægges og forvaltes så tæt på borgerne som muligt på nationalt niveau. Vi har behov for en enkelt regel, nemlig at den enkelte stat frit kan træffe afgørelse om sine offentlige tjenester. Og af denne regel følger naturligt, at offentlige tjenesteforpligtelser går forud for Fællesskabets konkurrenceregler. 
Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når jeg hører drøftelsen i Parlamentet, så undrer jeg mig over, hvad vi egentlig forhandler om. Parlamentet har krævet større retsklarhed i to år, og kommissær Monti vil skabe retsklarhed på vigtige områder. Det er en illusion at tro, at vi nu pludselig selv kan gennemføre ændringerne forudsat i forfatningen og bringe konkurrencereglerne i overensstemmelse med den foreslåede artikel om det indre marked. Det har vi diskuteret i månedsvis, hr. Herzog, og De fik ikke flertal for Deres forslag. De fik ikke flertal for idéen om at ophæve sektorliberaliseringen. De fik ikke flertal for Deres fornyede krav om et rammedirektiv. Der var ikke flertal bag Deres krav om standardiserede europæiske forsyningspligtydelser. Nu falbyder De disse idéer på ny. Dertil kan jeg kun sige, at enten så har De ingen idé om, hvad hr. Monti prøver at gøre, eller De vil revidere Deres nederlag fra for fire uger siden. Jeg kan ikke komme i tanke om andre grunde.
Hr. Swoboda er, som han selv sagde, en virkelig fagmand på det udenrigspolitiske område. Men hvad konkurrencereglerne angår - så bør De nok hellere holde lav profil her, hr. Swoboda - for De har ikke forstået Parlamentets holdning, således som den er kommet til udtryk i afstemningsresultatet. Når vi kræver retsklarhed, hvilket vi har gjort, og hr. Monti kommer med et forslag - som fuldt ud tager højde for subsidiaritetsaspektet, fru Flautre - så kan jeg ikke forstå, hvad De egentlig vil. Hr. Monti foreslår, at medlemsstaterne for fremtiden selv skal være ansvarlige for subsidier på under 15 millioner euro årligt til virksomheder med en årlig omsætning på under 40 millioner euro. Hvis der ikke længere kræves godkendelse til dem, så er det bestemt ensbetydende med større frihed til medlemsstaterne. Det er den retsklarhed, vi ønsker. Jeg forstår overhovedet ikke denne diskussion.
Støtte til boligbyggeri og til sygehuse skal ikke længere godkendes. Jeg kan ikke forstå debatten her, for det er bestemt en del af det, som vi har krævet. Derfor kan jeg kun sige, at hvis hr. Montis forslag, sådan som jeg forstår det, træder i kraft, så vil det ske på grundlag af EF-traktaten i sin nuværende form, hvilket gør ham i stand til at indføre en sådan lovgivning uden en procedure med fælles beslutningstagning. Han handler for at sikre, at subsidiariteten bliver styrket, og han handler for at sikre, at der vil herske retsklarhed på vigtige områder, før Europa-Parlamentets valgperiode udløber. Vi ønsker ikke at give vores billigelse til statsstøtte til EDF eller Volkswagen, men tilskud til små og mellemstore virksomheder, herunder regionale tilskud, skal for fremtiden falde ind under medlemsstaternes kompetenceområde, og den mulighed vil hr. Monti åbne op for. Før vi bruger yderligere tre år på at drøfte en hvidbog og rammelovgivning, skrider han til handling. Jeg kan kun hilse det meget velkommen, at der endelig vil herske større retsklarhed på disse områder, før denne valgperiode udløber.
Désir (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke Dem for, at De har sluppet de spørgsmål, der normalt optager Dem, for at beskæftige Dem med spørgsmålet om forsyningspligtydelser. Det er et yderst vigtigt spørgsmål for de europæiske borgere. Efter høringen om grønbogen lagde De, som anført af hr. Langen, vægt på, at der herskede bred enighed om, at der var brug for afklaring og juridisk klarhed. Men er man nået til enighed om behovet for demokratisk klarhed, som fru Flautre nævnte?
Det, som Parlamentet i virkeligheden har anmodet om med sin beslutning - som rent faktisk ikke blev vedtaget med enstemmighed, det må vi alle medgive - er, at Domstolens eller Kommissionens fortolkning ikke bør stå alene, når det gælder præcisering af begrebet acceptabel statsstøtte, eller når det gælder korrekt fortolkning af artikel 86. Der er behov for debat, inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure, som gør det muligt at foretage en vurdering fra sag til sag, i betragtning af at sandheden af den enkelte altid opleves på baggrund af egen historisk eller national erfaring. Hvad angår forsyningspligtydelser, som henhører under regionale eller lokale enheder, tilkommer det selvsagt ikke Fællesskabet at gribe ind.
Men gør man sig klart, at i andre lande, det være sig medlemslande eller tredjelande, kunne sandheden også ligge i nationale offentlige tjenester, som har fungeret rigtig godt hidtil? Og at det for mange borgere, når det gælder liberaliseringen af områder som jernbanetransport - eksempelvis i et land, De kender godt - eller energi og elektricitet, ikke er nogen indlysende sandhed, at konkurrencereglerne alene skal være alfa og omega i forbindelse med tilrettelæggelsen. Og i øvrigt er det heller ikke indlysende, at beregning af statsstøtte og godtgørelser, om ydelserne så er legitime eller ej, skal gøres til genstand for debat.
Vi er således af den opfattelse, at der bør finde en demokratisk debat sted. Hr. Langen og hans venner henviser meget ofte til artikel 86, stk. 3, for at godtgøre, at der er tale om et felt, som henhører under Kommissionens kompetence. De undlader imidlertid at henvise til artikel 86, stk. 2, hvorved det bestemmes, at virksomheder, som har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, er underlagt konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet de pågældende virksomheder. Det er det spørgsmål, som vi drøfter, men som også bør gøres til genstand for en drøftelse mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, sektor for sektor. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig starte med at lykønske kommissær Monti, fordi jeg tror, at han tager sig af forbrugernes og borgernes rettigheder i Europa, og de har ret til at få ydelser af en ordentlig kvalitet og frem for alt til en rimelig pris. Et af de væsentlige grundlæggende kendetegn ved forsyningspligtydelser er, at de er underlagt en gennemskuelig offentlig licitation. Jeg tror, at der fortsat hersker stor forvirring omkring liberalisering og privatisering. Jeg tror, at liberalisering udgør en fair ramme for konkurrencen. I Sverige har vi f.eks. set, at mange byer, som ofte ledes af et og samme parti, konkurrerer med hinanden i en licitation for at tilbyde de bedst mulige tjenesteydelser, og at den by eller det bystyre, som kommer med det bedste tilbud til borgerne og forbrugerne, får tildelt kontrakten og også kan tilbyde sine ydelser i andre byer. I offentlige licitationer kan man fastlægge helt nøjagtigt, hvad man ønsker. Hvis man f.eks. udbyder en jernbaneydelse i licitation, kan en offentlig myndighed sige, at der vil være tre personer kl. 6 om morgenen, 12 kl. 10 om formiddagen og igen tre omkring midnat. Tjenesteydelsen fra A til B kan således udbydes i licitation på en god og hensigtsmæssig måde. Jeg går også ind for, at der bliver brugt offentlige ressourcer her, fordi vi alle går ind for det sociale element af regeringsbestræbelser. Vi ønsker at sikre, at forsyningspligtydelser er tilgængelige for borgere, som ikke har kørekort eller har økonomiske problemer, mobilitetsproblemer eller andre problemer.
Jeg er dog nødt til at sige, at liberalisering og fair konkurrence udgør et spor, mens privatisering udgør et andet. Jeg vil henstille til, at vi forsøger at undgå at blande dem sammen og fokusere på systematisk at følge strategien for fri konkurrence. I den forbindelse vil jeg gerne lykønske kommissær Monti endnu en gang med at have tilrettelagt sit forslag i overensstemmelse med disse linjer. Byerne og de offentlige forvaltninger, som står for forsyningspligtydelserne, må selvfølgelig konkurrere med vores små og mellemstore virksomheder. Derfor udbyder offentlige institutioner tjenesteydelser i licitation. For øjeblikket arbejder to tredjedele af de ansatte i de små og mellemstore virksomheder. Der er 18 millioner virksomheder, som kan byde på offentlige tjenesteydelser til gavn for forbrugerne. Små og mellemstore virksomheder betaler 80 % af de samlede skatter, det vil sige, at de i sidste ende tilvejebringer de penge, som gør, at vi har råd til disse sociale forsyningspligtydelser. Derfor mener jeg også, at begrebet "tjenesteydelser af almen interesse", som var almindeligt engang, er uhensigtsmæssigt, lige såvel som "forsyningspligtydelser" er uhensigtsmæssigt. Vi ønsker den bedste service for vores borgere. Det er kun muligt inden for rammerne af fair konkurrence. 
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, for god ordens skyld vil jeg gerne pointere, at jeg er enig i, at markedet og den fri konkurrence er væsentlige værdier. Her, som på så mange områder, bør vi dog ikke være fundamentalister, fanatikere eller - om man vil - ayatollaher, hvilket ville være det værste, der kunne ske, sådan som vi jo også kommer til at konstatere i den følgende forhandling om Iran. Det er imidlerid lige netop dét, hr. kommissær, som jeg synes, at Kommissionen er ved at blive, og på stadig flere områder.
Jeg vil gerne give Dem et eksempel: Kommissionen har netop indledt en overtrædelsesprocedure mod Grækenland, fordi det kræver, at de, der udfører tjeneste om bord på cabotagefartøjer mellem de græske øer, skal kunne tale græsk. Det er fuldstændig meningsløst, hr. Kommissær!
For det første vil jeg gerne minde Dem om, at snesevis af portugisiske søfolk for ikke så mange år siden mistede deres job i norske rederier - der også er underlagt den fri konkurrences bestemmelser - netop fordi de ikke kunne norsk. Hvor nødigt jeg end ville, måtte jeg acceptere den grund, der blev angivet, nemlig sikkerhed. Det er et helt afgørende sikkerhedskrav, at besætningen på skibe, der oven i købet er ansvarlige for sejlads mellem øer, kan tale landets sprog. Når Kommissionen indleder denne sag mod de græske øer, der i øvrigt er magen til sager, som den har rejst andre steder i Europa, udviser den en helt igennem fanatisk holdning og afslører, at den ikke forstår, hvor langt den fri konkurrence bør gå, og hvor den bør stoppe, og hvor sikkerhed og andre værdier, der også er ganske væsentlige, bør begynde. Det er denne afvejning, denne sunde fornuft, som Kommissionen mangler, og dét bør denne Kommission virkelig gøre noget for at lave om på. 
Herzog (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, henvendt til hr. Langen vil jeg indledningsvis svare følgende. De dækker med Deres sædvanlige voldsomme udfald over Deres egen fiasko. Må jeg erindre om, at De har fornægtet Deres eget beslutningsforslag fra 2001, hvori De udtrykte Deres støtte til et rammedirektiv, og i januar måtte De acceptere, at vi gentog kravet om en generel retsakt, vedtaget i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Søg dog ikke at dække over Deres fiasko.
Hr. Patten, De er diplomat, og De vælger Deres ord med omhu. De talte om uklarhed. Men hvor finder vi denne uklarhed, når Kommissionen i sin grønbog udtrykker sig meget vagt om det grundlæggende spørgsmål om finansieringen, og når den nogle uger før afslutningen af debatten erklærer, at den nu vil iværksætte høringer om finansieringen? Hvor finder vi uklarhed? Hvor finder vi gennemsigtighed? Hvor finder vi demokrati?
Det eneste, vi beder Dem om, er ikke på nuværende tidspunkt at iværksætte høringer om økonomiske godtgørelser, men at fremlægge en tekst, som er i overensstemmelse med civilsamfundets og Europa-Parlamentets krav. Den tekst, som De om tre dage fremlægger for Kommissionen, er ikke i overensstemmelse med disse krav. De taler også om sikkerhed, om retssikkerhed. Udmærket! Men der er tale om en fejltagelse. Kommissær Montis tekst vil rent faktisk forbedre retssikkerheden i den forstand, at reglerne vil være mere klare, men det drejer sig i teksten om en skærpelse, hvad angår økonomiske godtgørelser. Resultatet vil være større sikkerhed, men der vil være færre muligheder for at finansiere offentlige tjenesteydelser. Det er indholdet! Lad os spille ærligt spil, når det gælder indholdet.
De taler om fritagelser. Tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse er generelt af social art. De, som ikke var underlagt nogen meddelelsespligt, bliver det nu. Netop nu er organer, som repræsenterer det sociale boligbyggeri, i kontakt med Kommissionen for at påpege, at den hermed vil pålægge dem meddelelsespligt på områder, hvor dette ikke tidligere var tilfældet. Hvor betryggende! Og, , sørg frem for alt for, at det i hvidbogen tilkendegives, hvorvidt De nu er indstillet på at udarbejde en retsakt til vedtagelse i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Det er trods alt et godt og grundlæggende demokratisk princip at give et konkret svar på en forespørgsel efter så mange år. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Herzog.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0010/2004) af Perry for PPE-DE-Gruppen til Kommissionen om gennemførelsen af direktiv 73/239/EØF i Det Forenede Kongerige mellem 1978 og 2001. 
Perry (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mens vi endnu en gang debatterer spørgsmålet om regulering af Lloyd's of London, er 63 af de såkaldte i øjeblikket stillet over for konkurssager imod dem ved engelske domstole. Dette er ikke et abstrakt spørgsmål for dem, og det er heller ikke et problem, der er løst for længe siden. Det er et meget reelt spørgsmål, og det vil vedblive med at være meget vigtigt i de kommende år.
De 63 personer blev ikke under den nuværende reguleringsordning, men i perioden før 2001. De tab, som de nu bliver stillet til regnskab for, og som tilsyneladende vil tvinge dem ud i konkurs, fandt sted under den reguleringsordning, der var gældende mellem 1978 og 2001. De 63, der har indgivet andragender til Parlamentet, og tusinder af andre fra mange europæiske lande har et simpelt spørgsmål, nemlig det spørgsmål, der blev stillet i vores beslutning fra september sidste år, og som bliver gentaget i dag: Gennemførte Det Forenede Kongerige i perioden mellem 1978 og 2001 direktiv 73/239/EØF korrekt og i fuld udstrækning, hvad angår Lloyd's?
Det spørgsmål har andragerne stillet Parlamentet. Det er et berettiget spørgsmål. Vi har stillet Kommissionen det gentagne gange. Kommissionen har hidtil været sært uvillig til at besvare det. Det dossier, som Parlamentet fik forelagt i december som svar på vores beslutning fra september 2003, er helt utilstrækkeligt og giver tydeligt nok intet svar på det centrale spørgsmål.
Kommissær Bolkestein, der indledte to sæt overtrædelsesprocedurer mod den britiske regering på grund af reguleringen af Lloyd's, siger ofte til os, at han kun har ansvaret for at få en medlemsstat til at overholde EU-lovgivningen. Det er rigtigt, men kun delvist. Han har også andre ansvar. Livet ville være lettere for os alle, hvis der kun var ét ansvar. Sådan er det aldrig.
Tillad mig at minde Kommissionen om, at den i henhold til traktatens artikel 197 har en forpligtelse til at svare på spørgsmål fra Parlamentet. Den artikel er ikke indført for at give mulighed for klogt sofisteri, som det spørgsmål, der engang blev stillet i et optagelsesinterview ved Oxford University. Det lød således: "Er dette et ordentligt spørgsmål?" Hertil svarede kloge Ole: "Ja, hvis dette er et ordentligt svar." Det er måske godt nok i et universitetsinterview, men ikke i Parlamentet. Hvis et ikke-svar var nok, ville der ikke være nogen grund til at have traktatforpligtelsen i artikel 197. Borgerne har en traktatfæstet ret til at andrage Parlamentet om, hvorvidt regler overholdes. Kommissionen har et traktatfæstet ansvar for at sikre, at EU's regler og direktiver respekteres ordentligt. Parlamentet har en traktatfæstet ret til at få sine spørgsmål besvaret ordentligt. Jeg må antage, at Kommissionen af årsager, som jeg ikke har kendskab til, finder det pinligt at besvare dette spørgsmål.
Den britiske regering er helt klart meget forlegen, og som englænder finder jeg det beskæmmende, at den britiske regering er så hemmelighedsfuld i denne sag, at den beordrede, at alle britiske svar skulle tages ud af det dossier, som Kommissionen udleverede til Parlamentet. Hvad i alverden har den at skjule? Kommissionen må ikke hjælpe den med denne hemmeligholdelse eller blive medskyldig i den.
Da Kommissionen blev præsenteret for dette andragende, mener jeg, at den handlede korrekt. Den undersøgte andragerens klager. Den var helt tydeligt ikke tilfreds med situationen og sendte en lang række spørgsmål til den britiske regering. Selv om Parlamentet aldrig har fået lov til at se svarene, er det indlysende, at Kommissionen stadig ikke var tilfreds, eftersom den indledte overtrædelsesprocedurer. Senere indledte den yderligere, separate overtrædelsesprocedurer vedrørende reguleringsordningen efter 2001.
Kommissionen vurderer nu, at den gældende ordning er forenelig. Den har kendskab til enkelthederne, og det har vi ikke, så vi kan ikke kommentere det på nuværende tidspunkt. Men Kommissionens tilfredshed med ordningen efter 2001 fratager os ikke retten til at spørge Kommissionen om reguleringsordningen før 2001, og den fritager heller ikke Kommissionen for ansvaret for at svare os.
EU skal være baseret på et system af regler og love. Det kan ikke være et system, hvor der kan vælges og vrages. Forsikringstagere hos Lloyd's har ret til og behov for at vide, om solvensreglerne blev overholdt. Mennesker, der investerede i Lloyd's- har også den ret. Som der var en, der sagde til mig, havde de ret til at antage, at solvensreglerne blev overholdt, og at de ikke, som forholdene var, opererede i Det Vilde Vesten, hvor regler kunne tilsidesættes.
Hvis Kommissionen fortsat nægter at give Parlamentet et klart svar, har vi en større uenighed om fortolkningen af traktatens artikel 197 og et alvorligt institutionelt problem. Efter min mening ville Parlamentet være nødt til at indbringe sagen for EF-Domstolen til afgørelse i henhold til traktatens artikel 232. I henhold til den artikel kan EF-Domstolen blive anmodet om at afgøre spørgsmålet, hvis Parlamentet mener, at Kommissionen har undladt at handle i henhold til sine traktatfæstede forpligtelser.
Jeg håber, at kommissæren, som jeg respekterer dybt, ligesom jeg også respekterer kommissær Bolkestein dybt, i eftermiddag endelig vil give et klart svar på et klart spørgsmål: Gennemførte Det Forenede Kongerige i perioden mellem 1978 og 2001 direktiv 73/239/EØF korrekt og i fuld udstrækning? Ja eller nej?
Patten,
    Hr. formand, jeg vil med det samme sige, at selv om jeg erkender, at der er en vis uenighed mellem Kommissionen og medlemmet om dette meget vigtige spørgsmål, anerkender vi den eksemplariske omhu, hvormed han har forfulgt en sag, der har stor betydning for mange mennesker. Han har forfulgt sagen meget samvittighedsfuldt, og jeg er sikker på, at mange Lloyd's- har været og er ham taknemmelige.
Lad mig sige nogle få ord om baggrunden for denne meget komplicerede sag. Som Parlamentet ved, besluttede Kommissionen efter flere andragender til Europa-Parlamentet med klager over Det Forenede Kongeriges regulering af og tilsyn med Lloyd's-markedet og en række individuelle klager at indlede overtrædelsesprocedurer mod Det Forenede Kongerige i december 2001. Som følge af disse procedurer ændrede Det Forenede Kongerige den retlige ramme for tilsyn med og regulering af Lloyd's, som nu reguleres af lov om finansielle tjenesteydelser og markeder.
Efter at have udstedt en supplerende åbningsskrivelse i januar 2003, som havde til formål at afklare den nye ordnings anvendelse i praksis, konkluderede Kommissionen i oktober 2003, at alle aspekter af den undersøgte Lloyd's-ordning nu opfylder kravene i EU's relevante forsikringsdirektiver. I en pressemeddelelse udsendt den 15. oktober 2003 bekræftede Kommissionen, at regulerings- og tilsynsordningen for Lloyd's, som fastsat i henhold til lov om finansielle tjenesteydelser og markeder, opfyldte kravene i artikel 8, stk. 1, litra e), artikel 13, stk. 2 og 3, artikel 15, stk. 1, artikel 16, stk. 1 og artikel 19, stk. 1 og 2, i direktiv 73/239/EØF med senere ændringer.
Hvad angår den ordning, der var gældende for Lloyd's, inden lov om finansielle tjenesteydelser og markeder trådte i kraft, har Kommissionen i fuld overensstemmelse med EF-Domstolens retspraksis konsekvent fastholdt, at målet med overtrædelsesprocedurer i henhold til EU-lovgivningen er at sørge for, at gældende national lovgivning bringes i overensstemmelse med EU-lovgivningen, og at træffe afgørelse om national lovgivnings eventuelle tidligere uoverensstemmelse, hvis lovgivningen i mellemtiden er blevet bragt i overensstemmelse med EU-lovgivningen.
Jeg tror, at min ærede ven vil acceptere, at ombudsmanden er enig i den retlige fortolkning, som jeg har givet udtryk for her, og som vi har givet udtryk for tidligere. Jeg vil benytte mig af min ærede vens anekdote om eksamensspørgsmålet på et universitet, som jeg er bekendt med, og blot spørge, om dette er et ordentligt svar, og jeg ville sige, at det er et ordentligt svar, hvis De ønsker et svar, der er i overensstemmelse med den relevante retspraksis.
I sin beslutning af 25. september 2003 krævede Parlamentet aktindsigt i Kommissionens dossier i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 - det vil sige i henhold til bestemmelserne om almindelig aktindsigt - og en erklæring fra Kommissionen om, hvorvidt reguleringen af og opsynet med Lloyd's i perioden 1978-2001 - det vil sige, inden lov om finansielle tjenesteydelser og markeder trådte i kraft - var forenelig. Da overtrædelsesprocedurerne i mellemtiden var blevet afsluttet, gav medlemmerne af Kommissionen min kollega og ven kommissær Bolkestein bemyndigelse til at fremsende de relevante dokumenter til Parlamentets formand, hr. Cox, og det blev gjort med et brev af 15. december 2003.
Hvad angår vurderingen af Det Forenede Kongeriges tidligere ordning, er Kommissionens synspunkter udførligt angivet i den første åbningsskrivelse afsendt i december 2001, som indgår i det dossier, der blev sendt til Parlamentet. Efter den britiske regerings svar om at lov om finansielle tjenesteydelser og markeder ville træde i kraft i december 2001, vedrørte Kommissionens undersøgelse udelukkende Det Forenede Kongeriges nye ordning. Eftersom den ordning, der var gældende fra 1978 til 2001, ikke længere er gældende, ser Kommissionen ingen anledning til at foretage sig yderligere.
Jeg vil gentage, at jeg anerkender det engagement, hvormed min ærede ven har forfulgt denne sag. Jeg er ked af, at jeg af de årsager, jeg har fremført, formodentlig ikke i dette tilfælde kan give ham et svar, som han vil være helt eller delvist tilfreds med.
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har kendt hr. Perry i lang tid her i Parlamentet - og jeg anser ham for at være en af mine bedste venner - og jeg har med stor interesse fulgt det emne, han har forelagt for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked.
Men efter at have undersøgt sagen kan jeg kun være enig i, hvad hr. Patten lige sagde. Altså hvad angår overtrædelsesproceduren, er Kommissionen ikke Domstolen, men en part i EU-lovgivningen, der forsøger at sikre, at loven anvendes, ved at kræve, at en stat opfylder EU-lovgivningen. Og i dette tilfælde mener jeg, at Kommissionen har gjort det, om end det måske har været lidt sent.
Når den pågældende stat har opfyldt EU-lovgivningen, er resultatet af en overtrædelsesprocedure, at sagen lukkes, for - som hr. Patten også sagde - der er præcedens i EF-Domstolen for, at der ikke er grundlag for en overtrædelsesprocedure, når den pågældende stat har opfyldt EU-lovgivningen.
Jeg mener, at hr. Perry har en prisværdig interesse i EU-institutionernes funktion, og det ville naturligvis være ønskværdigt, hvis vi alle gjorde det samme med alle de direktiver, som ikke gennemføres i nationalstaterne. Det, der ikke fungerer her, er Kommissionens bøde- og strafsystem. Kommissionen har ikke disse bemyndigelser. Dem bør kun Domstolen have, og rent konkret ville jeg henvise hr. Perry til det britiske retsvæsen. I henhold til den kontinentale forvaltningsret kan en stat afkræves ansvar for ikke at opfylde sine forpligtelser, herunder f.eks. manglende gennemførelse af et EU-direktiv inden for den fastsatte frist. Men det er mit indtryk, at den procedure, som afprøves i dette tilfælde, ikke vil føre til noget, for jeg kan ikke se, hvordan Kommissionen på noget tidspunkt kan påkalde sig en stats manglende opfyldelse af et tidligere EU-direktiv og afkræve den ansvar. Ud fra et juridisk synspunkt eksisterer denne mekanisme ikke.
Hr. Perry har formodentlig ret i sin bekymring om den manglende opfyldelse af EU-lovgivningen, og der er sandsynligvis medført skade for enkeltpersoner, men den juridiske procedure er altså ikke en gentagelse af Kommissionens handling - som allerede har opfyldt sine forpligtelser - men om nødvendigt en intern britisk forvaltningsprocedure, såfremt enkeltpersoner i henhold til britisk ret har lidt skade ved den manglende rettidige gennemførelse af et EU-direktiv.
Derfor mener jeg, at Kommissionen på nuværende tidspunkt har opfyldt sine forpligtelser fuldt ud, og Europa-Parlamentet kan ikke kræve, at den handler på anden måde. 
Wallis (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil takke kommissæren for hans omhyggelige svar, som er meget centreret om dette specielle spørgsmål om Lloyd's-sagen. Jeg vil tænke på dette ud fra to meget overordnede principper: for det første medlemsstaternes gennemførelse af lovgivningen og Kommissionens kontrol af, at det sker. For det andet retten til udveksling af oplysninger mellem Parlamentet og Kommissionen i forbindelse med sådanne håndhævelsesforanstaltninger. Jeg vil også bruge sund fornuft på de to principper. Når man ser fornuftigt på, hvordan netop denne sag forløb, kan man ikke lade være med at føle, at der er noget, som ikke er helt rigtigt, at der er en periode på 20 år, hvor der ingenting sker, og ingen gennemførelse finder sted.
Hr. kommissær, jeg beklager, at Deres kollega kommissær Bolkestein ikke er her. Jeg ved, at han er lige så bekymret som os over medlemstaternes gennemførelse af lovgivningen og sikringen af, at det sker effektivt, så det indre marked, som vi alle sammen er stolte af, fungerer ordentligt. Men hvis det tager en medlemsstat 20 år at gennemføre et direktiv, og en medlemsstat kan fortsætte uden at gøre det i så lang tid, fortæller vores sunde fornuft os, at der er noget galt.
Jeg er - ligesom andre givetvis også er det - meget bekymret over det signal, som vi med dette sender til de tiltrædende stater lige før udvidelsen om den måde, hvorpå vi kører vores forretning, og den måde, hvorpå vi forventer, at medlemsstaterne overholder fællesskabslovgivningen. Det er meget godt at sige, at der ikke er noget, der hedder tidligere uforenelighed. Som jurist mener jeg, at det er et glimrende juridisk svar. Det, vi søger her, er fornuftige svar, og et svar på spørgsmålet om, hvorfor en medlemsstat kan være så længe om det, og hvorfor vi som Parlament ikke kan få et simpelt svar på et simpelt spørgsmål om det.
Cashman (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med hr. Perrys påstand om, at direktiver ikke er gennemført. Det virker, som om det er accepteret i Parlamentet. Den påstand er imidlertid ikke bevist.
Hr. Bolkestein har ved mange lejligheder - både over for udvalget og her i Parlamentet - påpeget, at han ikke kunne se på tidligere ordninger: Han kunne kun træffe afgørelse om, hvorvidt en gældende lov var forenelig. Nogle af os hørte det, men andre overhørte det.
Hvis der påstås at være tidligere fejl, skal der søges oprejsning ved de nationale domstole. Dette er blevet prøvet ved nationale domstole mange gange, og dommene har gået sagsøgerne imod. For øjeblikket verserer der en sag ved den engelske Højesteret om påstået tilsidesættelse af lovmæssige forpligtelser mod finansministeriet og ministeren for handel og industri. Men hr. Perry efterlyser dokumenter, som den britiske regering har sendt til Kommissionen, uden at tænke på, at de dokumenter kan indgå i regeringens forsvar. Ethvert forsvar må indbringe sin sag for den relevante domstol. Som medlem af Udvalget for Andragender er jeg desuden bekendt med, at en af andragerne er ved at indbringe en sag for Domstolen.
Nu vil jeg tale om forordning (EF) nr. 1049/2001. Der er en vis uvidenhed og naivitet, som chokerer mig. Parlamentets medlemmer behøver ikke at henvise til forordning (EF) nr. 1049/2001 for at få aktindsigt. Der er en interinstitutionel rammeaftale om Parlamentets aktindsigt. Men hvis nogen læste den forordning, ville de opdage, at overtrædelsesprocedurer er en særlig undtagelse i henhold til artikel 4.
Lad mig henvise til noget, som hr. Perry sagde. Alle i offentlighedens søgelys må være principfaste. Hr. Perry sagde, at han finder det beskæmmende, at den britiske regering var så hemmelighedsfuld, at den trak dokumenter tilbage. Hvad har den at skjule? I formiddags var jeg i STOA-panelet, hvor vi diskuterede og stemte om en undersøgelse om ikke-spiselige produkter i fødevareemballage. Hr. Perry stemte for tilbagetrækning af et offentligt dokument. Det forstår jeg ikke. Vi må være principfaste. Kommissionen har overholdt sine forpligtelser. Hvis Parlamentet vil gå ind i Domstolens blindgyde, så lad det vise, hvor tåbeligt det er.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
- B5-0080/2004 af van den Bos for ELDR-Gruppen omvalg i Iran;
- B5-0083/2004 af Collins for UEN-Gruppen om parlamentsvalg i Iran;
- B5-0084/2004 af Marset Campos og Seppänen for GUE/NGL-Gruppen omvalg i Iran;
- B5-0088/2004 af Barón Crespo, Karamanou, Sakellariou, Swoboda og van den Berg for PSE-Gruppen om den politiske situation i Iran før parlamentsvalget d. 20. februar 2004;
- B5-0094/2004 af Gahler, Oostlander, Posselt, Sacrédeus og Suominen for PPE-DE-Gruppen om parlamentsvalget i Iran;
- B5-0098/2004 af Boumediene-Thiery, Cohn-Bendit, Frassoni, Gahrton, Isler Béguin, Maes, Wuori og Wyn for Verts/ALE-Gruppen omvalg i Iran;
- B5-0099/2004 af Belder for EDD-Gruppen om parlamentsvalget i Iran. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som Parlamentets ordfører om Iran vil jeg gerne understrege en foruroligelse på tværs af grupperne over den politiske udvikling i landet forud for valget. Repræsentanter for Parlamentets to største grupper og for en af de andre grupper aflagde for nylig separate besøg i Iran. Jeg kan se, at grupperne stort set er enige i vurderingen af situationen og i de politiske konklusioner, de har draget. Vi må med beklagelse slå fast, at demokratiseringsprocessen har lidt et alvorligt tilbageslag, da det forestående valg vil være mindre demokratisk end det foregående. Præsidenten og et flertal i parlamentet i Teheran er enige om, at dette valg ikke kan betegnes som frit og fair. Den opfattelse deler vi.
Vælgerne, hvis frustration er så dyb, at de ikke engang støtter reformisterne, vil sandsynligvis blive hjemme på valgdagen. Det gavner i sandhed ingen, heller ikke de gamle kendinge i Iran, selv om de er glade og allerede driver agitation over for europæiske regeringer for at få dem til at gøre forretninger med sig og glemme reformisterne.
Jeg er nødt til at spørge Kommissionen, om den på baggrund af dette tilbageskridt har i sinde ganske enkelt at vende opmærksomheden mod andre sager. Lad mig på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater sige, at vi nu må intensivere vores politiske kontakter med de iranske institutioner, men også med alle de politiske kræfter og det civile samfund i Iran. Vi må ikke kun tale med dem i reformisternes lejr, det er også særlig vigtigt at søge dialogen - og det vil blive en vanskelig dialog - med dem, der sidder på magten inden for retsvæsenet og i Vogternes Råd, og gøre det klart for dem, at de vil udnytte deres lands potentiale dårligt, vanskeliggøre vejen frem mod en handels- og samarbejdsaftale med EU og frem for alt stå i vejen for det iranske folks håb og forventninger, hvis de fortsætter deres nuværende politik. Ethvert forsøg på vedvarende at regere imod menneskene er dømt til at mislykkes, hvilket begivenheder i de seneste årtier i denne verden har vist. Derfor retter jeg denne appel til dem i Iran, der er ved magten, om at ændre sig, om at foretage en kovending, før det er for sent. Måske kan De bringe den indenrigspolitiske dialog tilbage på sporet, så demokratiet kan blive fremmet i Iran. 
Van den Bos (ELDR ).
   - Ayatollaherne i Vogternes Råd gør alt for at fastholde deres religiøse, politiske og økonomiske magt. Deres eneret til at fortolke Koranen misbruges fortsat i politisk øjemed. De blokerer for alt, hvad der ikke behager dem, eller hvad der kunne true deres egen magtposition. De har efterhånden nedlagt veto mod mere end en tredjedel af de love, som er godkendt af parlamentet. Nu udelukkes endog godt 2.500 reformorienterede kandidater fra valget, herunder omkring 80 medlemmer af det nuværende parlament. Mens store dele af samfundet, især de unge, kræver moderniseringer og frihed, klynger magtens hårde kerne sig til middelalderlige opfattelser og en repressiv praksis. Den unge generation er i klart overtal i den iranske befolkning. Ydermere er mange af de tidligere revolutionære selv desillusionerede som følge af de religiøse kræfters magtmisbrug. Præsident Khatami selv betegner udelukkelsen af kandidaterne som en trussel mod nationen og systemet. Striden mellem reformorienterede og konservative præster tilspidses stadig mere. Ændrer forholdene sig ikke, synes det uundgåeligt, at systemet vil briste, med de konsekvenser, det måtte have. Det er kun et spørgsmål om tid. Situationen i Iran er fortsat yderst foruroligende, hvad angår menneskerettighederne og demokratiet. Sker der ikke væsentlige forbedringer, kan EU ikke indgå nogen partnerskabsaftale. Det er i høj grad spørgsmålet, om det giver mening at fortsætte forhandlingerne. Hvilken holdning har kommissær Patten til det spørgsmål? Ser han fortsat perspektiver i et partnerskab med Iran, nu hvor situationen forværres så voldsomt? Også når det gælder dialogen med Iran vedrørende menneskerettighederne, er det svært at få øje på fremskridtene, det ved jeg af erfaring. Det bliver ikke bedre, hvis parlamentsvalget viser sig at være en farce. EU bør ikke indlade sig på en dialog, som tjener som alibi for netop ikke at gennemføre reformer. Iran er potentielt et rigt land med stolte kulturelle traditioner. Landet kan spille en meget vigtig og konstruktiv rolle i regionen, men så længe ayatollaherne misbruger deres ubegrænsede magt, kommer landet ikke til at opleve en ny storhedstid. Det vil fortsat være henvist til rollen som paria på den internationale scene. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i øjeblikket truer konflikten mellem konservative og reformorienterede kræfter i Iran med på ny at henvise et helt folk, her i hjertet af Mellemøsten, til obskurantisme og fundamentalisme, til en dødbringende og fortvivlende vilkårlighed. Mere end nogensinde før, og afgjort mere end hidtil, er der behov for, at vores institutioner sikrer sig tilstedeværelse og indflydelse i forhold til de stridende kræfter i det iranske parlament, i forhold til præsident Khatamis reformtilhængere og i forhold til ayatollah Khameneis Vogternes Råd for at forsvare universelle værdier som retsstat, demokrati og menneskerettigheder. Disse grundlæggende værdier bør danne grundlag for forhandlinger og samkvem de to bevægelser imellem. I modsat fald risikerer man, at resultatet bliver en stat, som langtfra er nogen retsstat, og at man vender tilbage til de værst tænkelige scenarier, hvad angår samhørigheden i det iranske samfund og i geopolitisk sammenhæng i denne så hårdt prøvede del af verden.
Tiden er inde til at demontere de forsøg på eksklusion af reformorienterede parlamentsmedlemmer, der gøres fra Vogternes Råds side i forbindelse med det forestående parlamentsvalg. Den åbenlyse mangel på demokratiske regler og gennemsigtige procedurer vil bringe den politiske ledelse i yderligere miskredit og føre til, at den vrages. Den politiske ledelse er imidlertid allerede bukket under for fristelsen til at censurere frihedsrettighederne, herunder ytringsfriheden, og den er skyld i den fejlslagne økonomiske og sociale udvikling. Fjerner man alle demokratiske åndehuller for det iranske folk, som i forvejen er udmattet efter mange års krig og revolution, kvæles det sidste håb og de sidste idealer, og håbløshedens ideologier og ekstremismer frigives.
Mobiliseringen af EU bør have højeste prioritet, være engageret og målrettet, og den bør styrkes ved spredning til beslutningstagerne og til alle sociale kategorier eller erhvervskategorier. Enhver tilbagetrækning, enhver forvisning af udenlandske diplomater vil styrke de reaktionære og destabiliserende kræfter i dette område i Mellemøsten. Lige så fjernt området i geografisk henseende ligger herfra, lige så følsomt er det i geopolitisk henseende.
Ethvert argument om en kulturel kløft mellem Europa og Mellemøsten bør også afvises. Udpegelsen af Parlamentets særlige delegation for forbindelserne med Iran vidner herom. Undertegnelsen af tillægsprotokollen om sikkerhedskontrol vedrørende nukleart materiale vidner herom. EU's indledende drøftelser med Iran om menneskerettighederne bør overbevise os herom. Disse første tegn bør støtte og fremme EU's indsats over for de iranske myndigheder med henblik på allerede nu at udsende observatører, som kan overvåge valgets forløb, og med henblik på allerede nu at få etableret et samarbejde om retsreformer og om indsatsen til bekæmpelse af narkotika. Det er i øjeblikket Iran, der er hjemsted for historiske begivenheder, og vi ønsker i EU ikke nogen gentagelse af tidligere tiders München-aftale og ved derfor, at det gælder om nu og her at lade vores røst høre i Teheran. 

Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Europa og USA har længe søgt at opnå betragtelig indflydelse på udviklingen i Irak og Afghanistan. Ofte fører denne indflydelse til helt andre resultater end ventet. De muslimske fundamentalister i Afghanistan og Saddam Husseins styre i Irak overlevede indtil for nylig, hvilket kun var muligt, fordi Vesten støttede dem over for andre. Også i Iran har man længe søgt at bevare allierede ved magten, når disses position blev anfægtet. For et halvt århundrede siden blev Mossadeqs styre væltet, fordi det var for venstreorienteret og kunne tænkes at ville samarbejde med naboerne mod nord, som dengang var en del af Sovjetunionen. En autoritær leder, shahen, overtog igen magten, men fik efterfølgende stadig flere modstandere i Iran, fordi han plejede sit magtbegær og glemte sit folk. Da venstrenationalistiske og -socialistiske kræfter ikke havde mulighed for at udgøre et alternativ, fik en middelalderlig variant af islam nye muligheder for at samle den folkelige modstand. For et kvart århundrede siden førte en folkeopstand til, at det styre, som hele tiden havde søgt militært og økonomisk samarbejde med Vesten, blev bragt til fald.
Omverdenen har aldrig haft tillid til de nye magthavere. Efter nogle år, som var kendetegnet ved stor entusiasme, socialpolitik og demokratiske eksperimenter, er dette styre også blevet forhadt på den indenlandske scene. Den talstærke unge generation accepterer ikke, at politikere udelukkes, fordi deres synspunkter afviger fra de konservative religiøse kræfters, ligesom den ikke accepterer, at der fastsættes restriktive regler for kvinder, at studenter fordrives, at personer, hvis holdninger ikke falder i tråd med magthavernes verdensbillede, i vid udstrækning udsættes for amputationer, hænges eller stenes. Mange er flygtet fra tyranniet, ofte til Europa. Ikke desto mindre har man fra europæisk side i de senere år af økonomiske hensyn søgt tilnærmelse til dette styre. USA tøvede, men syntes at slå ind på samme kurs, efter at Iran var blevet ramt af jordskælvet i Bam og erklærede sig parat til at lade landets atomprojekter underkaste inspektion. En del af oppositionen, som forsvarer rettigheder og friheder, som vi i Europa finder er selvfølgelige, blev i 2002 opført på en liste over terrororganisationer. Det har styrket de virkelige magthavere i indsatsen for at bremse tidligere initiativer til demokratisering og normalisering. Ved at udelukke de mest kritiske kandidater vendes den politiske sammensætning af parlamentet på forhånd, således at det store flertal bliver til et lille mindretal. Vi håber i vores gruppe, at Europa vil lade dette være en lære og fremover vil vælge det iranske folks og modstandsorganisationernes side. 
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, en klar tilkendegivelse fra Teheran er altid velkommen, og præsident Khatami fremkom i går personligt med en sådan. I en tale i anledning af 25-års dagen for den islamiske revolution i Iran kritiserede statslederen i særdeles skarpe vendinger udelukkelsen af et stort antal reformorienterede fra det kommende parlamentsvalg den 20. februar. Præsident Khatami udtalte, at valg - som også anført af hr. van den Bos - er et tegn på demokrati. Han advarede endvidere om, at begrænsning af denne rettighed udgør en trussel mod nationen og systemet. Hr. Khatamis budskab til de konservative kræfter i den islamiske republik var ikke til at misforstå. Deres repressive fremfærd destabiliserer staten og samfundet. Der spores allerede nu stor bitterhed i brede kredse, og den vil blot forøges. Hvilken lære bør Europa-Parlamentet uddrage af de omhandlede uregelmæssigheder i forbindelse med valget til det iranske parlament, Majlis? Hvis det viser sig, at det overvejende flertal af medlemmerne af det nye parlament er ærkekonservative eller endog radikale islamister, bør vi ikke lægge vægt på tætte relationer. Det er spild af skatteydernes penge, som en tysk Iran-ekspert, som også er vælger, anførte over for mig for en time siden. Jeg tilslutter mig fuldt og helt hans udsagn. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, da en delegation fra vores gruppe for nylig besøgte Iran, var vi faktisk overrasket over omfanget af den diskussion, der fandt sted, og også over villigheden til dialog, som demonstreredes af de mange unge kvinder, der udgør flertallet af de studerende i Iran. Ja, flertallet af de studerende ved universiteterne og de højere læreanstalter er kvinder. Det er formodentlig præcis den situation, der foranledigede Vogternes Råd til at bremse og ophæve de potentielle følger af det, som vi ser som en positiv udvikling.
Når vi i dag taler om valgene i Iran, ville det være helt berettiget at sige, at Iran selv skal træffe sin afgørelse, og at spørge, hvorfor vi blander os. Jeg ville sige ja, Iran - det vil sige Irans befolkning - skal selv træffe en beslutning. Men netop det ønsker Vogternes Råd at forhindre. Det er ikke et spørgsmål om reformister eller ikke-reformister. Vi må leve med det, hvis ikke-reformisterne bliver valgt. Men Vogternes Råd foretager på forhånd en udvælgelse af, hvem der overhovedet må kandidere, og det er denne udvælgelsesproces, der forhindrer den iranske befolkning i at bestemme frit. Sådanne valg kan ikke føre til et virkelig legitimeret, frit valgt parlament på grund af den måde, hvorpå kandidaterne udvælges på forhånd.
Vi i EU har ikke noget andet valg end at presse på for de mest vigtige ændringer, som der er behov for i Iran, uanset hvad der sker ved valgstederne. Jeg tænker her på dødsstraffen. Det eksisterende moratorium vedrørende stening, en særlig barbarisk form for henrettelse, skal overholdes strengt og sågar ændres til et retsinstrument. Jeg tænker på ratificeringen af tillægsprotokollen til ikke-spredningstraktaten, som formodentlig vil blive et anliggende for det nye parlament. Uanset hvem der bliver valgt, må vi klart insistere på en ratificering. Jeg tænker også på situationen i Mellemøsten, hvor vi har brug for Irans bistand. Der må ikke skorte på kritik - skånselsløs kritik - af disse forhold i Iran. Samtidig vil Kommissionen bestemt også skulle arbejde på at sikre, at alle hovedaspekter af Irans handlemåde i Mellemøsten bidrager til fred i regionen. Hvorom alting er, er det fortsat en kendsgerning, at vi kun kan fordømme Vogterne Råds fremgangsmåde på det skarpeste. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg deltog også i besøget i Iran. Jeg er taknemmelig for, at Iran søger dialog og samarbejde. Iran har fremsat et tilbud, der kom fra det øverste nationale sikkerhedsråd, til os europæere om at nedsætte en fælles kommission med henblik på en bilateral dialog mellem Europa og Iran med fokus på narkotikabekæmpelse. Iran har for øjeblikket ca. 2 millioner stofmisbrugere, og 8 millioner mennesker tager af og til stoffer. Med en befolkning på 60 millioner er det meget høje tal. Hovedandelen af den narkotika, der forlader regionen, går for øjeblikket til USA, men vi kan forvente, at Europa snart rammes af en massiv bølge af narkotikasmugling. Derfor er jeg særlig taknemmelig over, at chefen for det øverste nationale sikkerhedsråd her er kommet med et tilbud til EU om at arbejde med ham og hans organisation for at få stoppet denne strøm af narkotika fra krigsherreri Afghanistan.
Det andet tilbud om endnu en bilateral kommission til fælles bekæmpelse af terrorisme er et tilbud, som vi, tror jeg, ikke må afslå, lige så lidt som vi må afslå retsvæsenets tilbud om at samarbejde med Menneskerettighedsdomstolen her i Strasbourg med henblik på at forcere uddannelsen af iranske dommere på dette område samt ganske enkelt at vise dem fordelene og ulemperne ved de forskellige systemer. Det bør være i fokus i vores bilaterale forbindelser.
Handels- og samarbejdsaftalen, fremme af samarbejdet mellem små og mellemstore virksomheder i Iran og EU er ligeledes midler til at styrke demokratiet. Jeg tror, at erhvervskontakterne på dette område kunne vise vejen frem mod et mere frugtbart samarbejde inden for dialog og demokrati.
Et andet punkt, der er særlig vigtigt for Europa, er naturligvis partnerskabet på energiområdet. Energiforsyningssikkerhed er fremtidens tema.
Karamanou (PSE ).
   - Hr. formand, Iran fejrer 25-årsdagen for den islamiske revolution i dyb politisk krise, hvor tusindvis af fremskridtsvenlige kandidater er holdt ude fra de kommende valg, og millioner af iranere, der har stemt for reformerne, spørger sig selv, hvor landet er på vej hen. Udelukkelsen omfatter også flere betydningsfulde kvinder, som har spillet en hovedrolle i lovreformerne, og det betyder, at kvindernes situation i Iran forringes endnu mere. Der er tale om kvinder, som vi har haft et konstruktivt samarbejde med inden for Parlamentets Kvindeudvalg.
"Et valg er kun et symbol på demokratiet, når det afholdes korrekt", har præsident Khatami sagt. Imidlertid ser det ud, som om det magfulde Vogternes Råd bestemmer over præsident Khatami og befolkningens demokratisk valgte repræsentanter, idet det forsøger at fratage det parlament, som fremkommer efter valget den 20. februar, enhver demokratisk og reformerende rolle. Som bekendt er over en tredjedel af de lovforslag, som er vedtaget i parlamentet siden 2000, ikke blevet godkendt af Rådet.
Det er en kendsgerning, at Iran, som er et land med en lang historie bag sig og en betydningsfuld geopolitisk placering, kan spille en strategisk rolle for stabiliteten i området, især i forhold til Irak og Afghanistan. Jeg er imidlertid bange for, at de forsøg, som den hårde kerne gør på at manipulere den iranske befolknings vilje, ikke kun fører til et parlament uden nogen demokratisk legitimitet, men også til en svækkelse af Irans internationale stilling. Irans grundlæggende problem er uden tvivl landets magtstruktur. Reformforsøg og fremskridt med hensyn til menneskerettighederne er udelukket, så længe det islamiske Vogternes Råd lader hånt om de beslutninger, der træffes via demokratiske procedurer. Det moratorium for stening, som blev indført for nylig, skal gøres til en lov, der kan sætte en endelig stopper for denne frygtelige straf.
Og jeg vil benytte lejligheden til at tilføje en ting. Jeg håber, at den iranske delegation af sportsfolk, som kommer til Athen til De Olympiske Lege 2004, også vil omfatte kvinder. 
Sandbæk (EDD ).
   - Hr. formand, jeg er utrolig skuffet over det fælles beslutningsforslag. Det turde være soleklart, at præsident Khatamis beslutning om at udskrive valg i februar har knust ethvert håb om, at han har i sinde at gennemføre reformer i Iran.
Den kritiske dialog bliver i Iran åbenlyst udlagt sådan, at det giver indtryk af, at vi nu i EU har fået en bedre mulighed for at forstå og acceptere deres undertrykkende regime. Hvornår indser EU, at denne dialog er en farce? Er der intet, som præstestyret i Iran foretager sig, som kan få os til at tage vores egne højtbesungne værdier om demokrati og menneskerettigheder alvorligt og vel at mærke handle efter dem? Og hvad gør vi den dag, hvor Irans mullaher eksporterer deres regime til Irak.
EU bør nu støtte de kræfter, som virkelig ønsker et pluralistisk og demokratisk Iran. Det er i øjeblikket modstandsbevægelserne, bl.a. Mujahedin, som USA og EU for at tækkes styret i Iran har anbragt på terrorlisten, selv om de aldrig har angrebet civile. EU bør som et første skridt sikre, at medlemmer af Mujahedin ikke bliver udleveret til Iran og den visse død, og hurtigst muligt sørge for at få Mujahedin slettet af terrorlisten og støtte deres krav om en folkeafstemning i Iran. 
Beysen (NI ).
   - Hr. formand, den seneste politiske udvikling i Iran må vække alvorlig bekymring hos enhver, som interesserer sig for demokratiet. Udelukkelsen af reformorienterede parlamentsmedlemmer fra deltagelse i valget kan medføre, at et stort antal vælgere, især de unge, undlader at stemme. Det er den eneste måde, hvorpå de kan give udtryk for deres skuffelse. De frygter mere end nogensinde at blive offer for reaktionære kræfter. Den konstante åbenlyse undergraven af de reformorienterede kræfter rummer en fare for en ny revolutionær bevægelse. Endvidere risikerer Iran at stå endnu mere isoleret på den internationale scene. Det er ikke mindst foruroligende i forbindelse med konflikterne i Mellemøsten. Iran gør med sin holdning Mellemøsten mere sårbart end nogensinde før. EU bør bringe alle diplomatiske kanaler i anvendelse for aktuelt at få Iran til at tage afgørelsen om udelukkelse af reformorienterede parlamentsmedlemmer fra valget op til ny vurdering. Det bør være en forudsætning for at puste nyt liv i det eksisterende samarbejde mellem EU og Iran på områder af fælles interesse. Herudover bør EU straks udvikle nye initiativer, som tager sigte på at afskære narkotikaruten mellem Iran og Europa. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Iran er et stort land med en glorværdig fortid. Jeg mener også, at det er et af de mest sofistikerede mellemøstlige samfund med en iboende tilbøjelighed til fremskridt og modernitet. Måske vil dets fundamentalistiske islamiske revolution med tiden blive set som et lille knæk på kurven for dets traditionelt lange historiske vidnesbyrd om fremskridt.
Det er netop af denne grund, at EU på dette kritiske tidspunkt i den igangværende magtkamp skal opretholde en åben, støttende dialog med både regeringen og reformisterne og navnlig med dem i regeringen, der ønsker at modernisere. Vi har allerede været vidne til den kærkomne ophævelse af en barbarisk middelalderlig straf, nemlig stening af kvinder for utroskab, og Iran er nu gået ind på at undertegne tillægsprotokollen til ikke-spredningstraktaten, som sætter en stopper for landets skjulte kernevåbenprogram, der er helt åbenlyst efter Abdul Qadeer Khans indrømmelser i Pakistan.
I sidste instans vil demokratiet også sejre, og mullaherne i Vogternes Råd vil forhåbentlig genoptage den spirituelle og præstelige rolle, som er dem tiltænkt.
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at det står klart for alle, at illusionen om, at der skulle være demokrati i Iran, er død, og at vi kun gennem en total ændring af det politiske system en dag vil kunne se demokratiet genopstå. Jeg vil gerne tilslutte mig det, som Ulla Sandbæk har sagt, og appellere til, at dialogen ikke føres med det religiøse hierarki, med de ansvarlige for dette kriminelle regime, der undertrykker Iran, men at den i stedet føres med oppositionen, og at de mujahediner, der i øjeblikket befinder sig i Irak, fjernes fra listen over terrororganisationer, ligesom det skal forhindres, at de udleveres til Iran. Det er på grundlag af en dialog med dem, der faktisk ønsker demokrati, men de verdslige kræfter, at vi kan få en anden og demokratisk situation i dette vigtige land, sådan som vi alle her erkender. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det islamiske Vogternes Råd fungerer som en ikke-valgt organisation bestående af islamiske teologer, hvis opgave det i overensstemmelse med islamiske principper er at bevare arven fra revolutionen for 25 år siden. Spørgsmålet er, om dette Vogternes Råd ikke i stedet for miskrediterer selve religionen, præsternes og teologernes rolle i samfundet og den i dette tilfælde helt dominerende religion, den shi'itiske islam. Dette er konsekvenserne for den islamiske revolution i Iran af Vogternes Råds aktiviteter, af den lovgivning, som det har fremmet, og af den anden lovgivning, som det har forhindret. Vi europæere og medlemmer af EU skal slå fast, at hvis mennesker har ret til at stemme, har de ret til at være kandidater. Det er fuldstændigt uacceptabelt, at teologerne kan forbyde mennesker både at stemme og kandidere. 
De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, Iran konfronterer os med vores egne selvmodsigelser. Iran er uomtvisteligt, som anført af hr. Tannock, et stort land med en glorværdig fortid. Det er også et land, som har potentialet til at blive et rigt land. Landet har olieressourcer, og det har med opgivelsen af det militære atomenergiprogram og med bekendtgørelsen af et moratorium vedrørende dødsstraf tilkendegivet, at det på ny ønsker en plads på den internationale scene. Iran er strategisk vigtigt, da det har fælles grænse med Afghanistan og Irak. Iran er yderst vigtigt for os, og ikke desto mindre har landet formået på en måned at skuffe vores håb om at se det gøre fremskridt i demokratisk henseende.
Her umiddelbart før parlamentsvalget synes de konservatives statskup at være ved at lykkes. Revolutionsrådet har kun formået at hjælpe godt et dusin af de ekskluderede reformorienterede parlamentsmedlemmer tilbage. Provinsguvernørerne, som havde truet med at træde tilbage, lader ikke handling følge ord. Præsident Khatami træder ikke tilbage. De studerende rejser sig ikke til opstand, og medlemsstaterne, som fornemmer, at stemningen er ved at vende, tilkendegiver ikke åbent deres modstand mod de nykonservative kræfter, som, mener de, vil vide at tage afstand fra den religiøse fundamentalisme. Dobbeltmoralen hersker således i enhver henseende.
Jeg må spørge Dem, hr. kommissær, om vi også, under hensyntagen til de økonomiske og geopolitiske interesser, blot vil lukke øjnene for denne alvorlige krænkelse af menneskerettighederne, som får så mange irakere til at opgive håbet. Og hvilken holdning indtager vi, når det gælder samarbejdsaftalen? 
Patten,
    Hr. formand, jeg er sikker på, at de fleste medlemmer af Parlamentet er enige i, at det er vigtigt at forsøge at udvikle en langsigtet og konstruktiv forbindelse mellem EU og Iran. Hvorfor?
For det første fordi Iran, som hr. Tannock sagde, er en stor før-islamisk civilisation, som vi i Vesten ind imellem har blandet os i på nogle måder, der ikke altid - for at sige det mildt - var særligt velsete. For det andet er Iran en enormt vigtig regional aktør. Man skal blot kaste et blik på dets naboer for at se, hvor vigtigt det er, og erkende, at vi ikke kan have en troværdig politik for det bredere Mellemøsten, som ikke omfatter og inddrager Iran. For det tredje - det føler jeg meget stærkt - ser vi i Iran efter min opfattelse de første spirer til ægte islamisk demokrati. Det er faktisk problemet for de ultrakonservative. Jeg tror, at demografien er helt på demokratiets side i Iran. De teologer, der forsøger at bremse fremskridtet, er jo ikke de første teologer, vi har set - selv i Europas historie - som ikke har gået fuldt ud ind for demokrati og fremme af borgerlige frihedsrettigheder. Det vil jeg vende tilbage til senere.
På grund af Irans betydning har jeg - ligesom EU - støttet et konstruktivt og realistisk engagement i landet. Det har haft forskellige udformninger. Vi har forsøgt at skabe en politisk dialog, som for nylig har været fokuseret på vores forståelige bekymring over, hvorvidt Irans nukleare ambitioner med hensyn til energi er blevet til nukleare ambitioner med militære formål.
Vi blev foruroligede over IAEO-rapporterne sidste sommer og efterår. Vi glæder os over det fremskridt, der er sket efter de tre EU-udenrigsministres besøg i Teheran, men vi vil nu afvente hr. El Baradeis næste rapport, drøftelserne i Wien og et klart tilsagn fra Irans side om at indfri de løfter, som det gav i Teheran, da de europæiske udenrigsministre var på besøg. Vi håber også, at vi kan få en dialog om terrorisme, masseødelæggelsesvåben og fredsprocessen i Mellemøsten.
Vi har indledt en dialog om menneskerettigheder, som er en meget vigtig del af vores forbindelse med Iran. Det er rimeligt at sige, at vi har set fremskridt på nogle områder, hvilket har givet tematiske rapportører adgang til Iran. Nogle af de - rent ud sagt - barbariske straffe, der er blevet anvendt, synes at være blevet stoppet indtil videre. Der var en, som under debatten sagde, at vi burde tale med dommere og andre: Det har jeg gjort. Da jeg talte med nogle af dem, følte jeg, at jeg var blevet ført flere århundreder tilbage i tiden, for at jeg kunne tage del i drøftelserne. Men det er vigtigt, at vi har disse samtaler, og at de er åbenhjertige. Vi siger til dem, som vi taler med i Iran, at menneskerettighedsdialogen ikke bare er et alternativ til at gøre noget ved menneskerettighederne. Vi ønsker, at vores dialog fører til fremskridt på det område.
Vi har også talt med den iranske regering om handel og investeringer og om økonomiske spørgsmål. Vi har haft en række forhandlinger om en handels- og samarbejdsaftale - en temmelig basal mestbegunstigelsesaftale. Vi havde ikke haft nogen drøftelser i et stykke tid. Den type aftale er vigtig for Iran, ikke mindst på grund af antallet af unge mennesker, der kommer ud på arbejdsmarkedet hvert år, og iranernes krav om at tiltrække flere udenlandske investeringer for at skabe de job og den økonomiske udvikling, der er nødvendig for at klare det demografiske pres.
Iranerne ved udmærket, at alle disse spørgsmål - om politik, kernekraft, handel og menneskerettigheder - er tæt forbundne. Vi kan ikke bare ignorere problemer på et område og tro, at vi kan gå hurtigt frem på alle andre.
Jeg vil gentage, at jeg går ind for engagement, men et engagement må ikke blive betragtet som en undskyldning for ikke at optræde ansvarligt på disse områder, der betyder meget for Parlamentet, Unionen og resten af verden.
Det er set i den sammenhæng, at jeg blot vil sige følgende om demokrati: Vi har naturligvis været tilfredse med, at demokraterne og de moderate har klaret sig så godt i de seneste år. Vi er lidt skuffede over, at de alligevel ikke har været i stand til at gøre større fremskridt i regeringen, til dels fordi meget af det, de ønskede at gøre, er blevet bremset af de konservative præster, af Vogternes Råd. Det har skabt en vis desillusionering af offentligheden, som førte til en lav valgdeltagelse og nogle resultater for demokraterne, der ikke var helt så tilfredsstillende, som de ellers kunne have været.
Jeg er ikke i tvivl om, at det, vi er vidne til for øjeblikket, er de konservative præsters forsøg på at forvanske valgprocessen. Hvorfor forsøger de det? De forsøger ikke at forvanske valgprocessen, fordi de tror, at de vil klare sig godt, men fordi de mener, at hvis de ikke gør det, vil de moderate, reformisterne og de ægte demokrater klare sig godt. Det er et forsøg på at modarbejde den demokratiske fremdrift i Iran, som vi ser for øjeblikket.
Jeg er nødt til at sige - og jeg håber ikke, at jeg lyder for meget som en fører for en drengespejdertrop - at man ikke kan standse den demokratiske proces i Iran i det uendelige. Det svarer til at forsøge at standse tidevandet. Jeg håber, at de konservative vil erkende dette og ligeledes vil erkende, at Iran er bedst tjent med, at befolkningen deltager mere i styringen af deres eget land. Hvis vi ser ægte demokrati i stedet for et potjomkindemokrati, vil det være en af de bedste metoder til at understøtte en forbindelse mellem Europa og Iran, som vi alle ønsker.
Jeg vil gentage, at hvis vi virkelig ønsker en kreativ og konstruktiv politik for det bredere Mellemøsten, skal den omfatte Iran. Det fører ikke til noget at fordømme Iran uden videre og betragte det som styret af manikæiske kræfter af ondskab og mørke. Vi må være konstruktive og opmuntre de ægte demokrater, som mange af os har mødt, og vi er blevet imponeret over deres mod. Jeg håber, at vi i løbet af de kommende måneder og år vil se Iran gennemføre den vanskelige overgang til et islamisk demokrati, som kan spille en konstruktiv ledende rolle for dets regions anliggender.
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
- B5-0095/2004 af Thomas Mann, Nassauer og Posselt for PPE-DE-Gruppen om politiske mord i Cambodja;
- B5-0082/2004 af van den Berg for PSE-Gruppen om Cambodja;
- B5-0079/2004 af Watson og van den Bos for ELDR-Gruppen om politiske mord i Cambodja;
- B5-0097/2004 af Isler Béguin, McKenna og Wuori for Verts/ALE-Gruppen om Cambodja;
- B5-0085/2004 af Herman Schmid og Vinci for GUE/NGL-Gruppen om Cambodja. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i løbet af de seneste uger er tre politikere fra Sam Rainsy-partiet blevet myrdet. Chea Vichea, medstifter af partiet og formand for de frie fagforeninger, blev skudt den 22. januar 2004. Han er det seneste offer i en lang række drab. Manglende straf for politiske mord er lig med en invitation til at begå yderligere grusomheder. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater fordømmer disse attentater på det skarpeste, men også den langsommelige efterforskning. Cambodja har brug for en stærk politisk ledelse. Landets ledere må iværksætte reformer, som sætter en stopper for de vedholdende krænkelser af menneskerettighederne. Jeg minder i den forbindelse også om den børneprostitution og det tvangsarbejde, der finder sted i landet. Der har nu i længere tid eksisteret en aftale mellem den cambodjanske regering og FN om nedsættelse af en krigsforbryderdomstol. Kun det cambodjanske parlaments ratificering mangler, og denne ratificering må komme hurtigt. Vi kræver derfor, at der bliver sendt en EU-delegation til Cambodja. Vi må hjælpe, og vi ønsker at hjælpe, så der kan finde en varig normaliseringsproces sted. 
Junker (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Cambodja gør, jeg er ked af at sige det, bestemt ikke fremskridt. Ved valgene viste den cambodjanske befolkning større politisk og demokratisk modenhed end landets førende politiske kræfter. Det er for øvrigt, hr. Mann, ikke kun politikere fra Sam Rainsy-partiet, der bliver skudt på åben gade. Mine undersøgelser har vist, at tre medlemmer af regeringspartiet Funcinpec har lidt samme skæbne. Der findes med andre ord temmelig rå skikke, og de normale spilleregler mellem regering og opposition overholdes ikke, hvilket betyder, at enhver, der uanset grunden har gjort sig upopulær, er i alvorlig fare.
Det forholder sig faktisk således, at straffrihed fortsat er et incitament til at skille sig af med upopulære politikere, uanset hvor de måtte komme fra, for attentatmændene skal ikke regne med, at deres handlinger får konsekvenser. Befolkningens tillid til politikerne kan ligge på et meget lille sted. Selv når der af og til bliver præsenteret en gerningsmand, så er der som regel ingen, der tror på, at han er den virkelige morder. Ud over at have en enorm indvirkning på moralen i landet, så begrænser denne situation i høj grad den internationale bistand. Asian Development Bank vil ikke genoptage betalingerne, medmindre det nye parlament, som jo selvfølgelig blev valgt for nogen tid siden, snart træder sammen, og der bliver dannet en ny regering.
Men det er også det springende punkt, og her må der øves indflydelse for at ændre situationen. Under fredsprocessen fastlagde FN, at et parti eller en koalition behøver totredjedelsflertal for at danne regering. Partierne er nu uvillige til at samle de brede koalitioner, som ville opfylde dette krav. I virkeligheden er det blevet til en barriere for det normale politiske liv i Cambodja. Her må der øves indflydelse, så der bliver skabt politiske forhold, som virkelig kan bidrage til en forbedring. Det er i denne ånd, at den planlagte delegation bør føre sine samtaler. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, politiske mord er en grufuld forbrydelse i mørke, og de er endnu mere afskyelige i dagslys.
Chea Vichea, der var fagforeningsleder og medlem af den cambodjanske opposition, blev skudt ned den 22. januar ved højlys dag på gaden i Phnom Penh. Hans morder var så skamløs, at forbipasserende forvekslede kuglerne med kinesere. Hr. Vichea er det femte medlem af oppositionsorganisationen Demokratisk Alliance, der er blevet myrdet i 2004, og det seneste offer for et års vold. Hans begravelse fik ca. 30.000 mennesker på gaden. Jeg ved hvorfor, for jeg mødte hr. Vichea i april sidste år og blev dybt imponeret over hans engagement i demokrati og god regeringsførelse og forbedring af sine medborgeres liv.
Hr. Vichea var medstifter af Sam Rainsy-partiet. Han var en engageret fortaler for Cambodjas 200.000 tekstilarbejderes rettigheder. Drabet på ham skærper, sammen med drabet på aktivister fra Funcinpec-partiet, en atmosfære af politisk intimidering i Cambodja, der er blevet forværret, fordi forretningsministeriet har undladt at reagere på disse mord. Uanset om Det Cambodjanske Folkeparti er ansvarligt for disse mord eller ej, gør dets vedholdende undladelse af at pågribe og straffe morderne det ansvarligt for den stigende frygt i cambodjansk politik.
Hun Sens regering fortsætter med at styre Cambodja uden fuld lovmæssig og forfatningsmæssig bemyndigelse. Det er helt afgørende, at der bliver aftalt en ordning, som kan sikre en lovlig regering, men der kan ikke ske forhandlinger i skyggen af politiske mord, som spolerer forsøgene på at skabe en levedygtig koalition og truer med at fremprovokere gengældelsesaktioner.
Europa-Parlamentet må fordømme ikke bare disse mord, men også det klima af intimidering og straffrihed, som de cambodjanske myndigheder tillader. I vores beslutning er der en opfordring til, at al ikke-humanitær bistand til Cambodja indstilles, og at Europa-Kommissionen nægter at have noget at gøre med Hun Sens regering. EU bør ikke indgå aftaler med en regering, der nægter at værne om demokratiske lederes liv.
Endelig opfordrer vi Rådet til at fordømme forholdene på det stærkeste.
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ulykkeligvis lyder der endnu en gang råb om hjælp fra Cambodja. Men ekkoet af befolkningens og de forenede demokratiforkæmperes nødråb når os først fra det hinsides.
Det gælder således i dag Chea Vichea, som var leder af den frie cambodjanske arbejdstagersammenslutning og en af grundlæggerne af partiet Sam Rainsy. EU's væsentligste bidrag består i hans tilfælde i at ære hans minde. Der var ikke desto mindre tale om en fagforeningsleder, som forsøgte at forsvare de rettigheder, der tilkom de mere end 38.000 nye slaver, globaliseringen havde skabt inden for den sydøstasiatiske tekstilindustri. Det er forståeligt, at de trusler, der blev fremsat mod ham, ikke fik hverken politiet eller den cambodjanske regering til at reagere, når man betænker, at retsstaten og demokratiet står for fald i Cambodja. At ledernes integritet, hvad enten det drejer sig om civilsamfundets ledere, fagforeningsledere eller politiske ledere, kun er sikret ved dialogen mellem EU og denne del af Asien, som oplever en kritisk politisk situation, bør udfordre os. Det er næppe nødvendigt her i Europa-Parlamentet at erindre om, at mordet på Chea Vichea blot er det seneste i en række blodige forbrydelser rettet mod oppositionen, og at 2003 blev det blodigste år siden 1998. Og det er næppe nødvendigt at tilføje, at ingen af disse forbrydelser har ført til domsafsigelser, og at gerningsmændene følgelig ikke er blevet dømt. Hvordan kan man, set i dette perspektiv, fejre 25-året for det despotiske Khmer Rouge-styres fald, når det cambodjanske folks martyrium fortsætter med blodsudgydelser og terror?
Hensynet til EU's troværdighed på den internationale scene og den omstændighed, at vi giver international ret og demokrati forrang for magt og realpolitik, bør få os til at sammenkalde de cambodjanske politiske ledere og konfrontere dem med kravene om politiske og økonomiske reformer og med deres ansvar over for borgerne og med hensyn til disses grundlæggende rettigheder. Det cambodjanske parlament bør genoptage arbejdet og ratificere en seriøs aftale, ikke et kompromis, som mere ligner blændværk, indgået mellem FN og regeringen med det sigte at oprette en særlig domstol, som får til opgave at pådømme de forbrydelser mod menneskeheden, som er begået af de Røde Khmerer. Forslaget har i øvrigt været under udarbejdelse i ikke mindre end fem år.
Hr. formand, jeg vil også gerne erindre om, at der bør sættes en stopper for det uacceptable og utålelige børnearbejde, hvad enten det drejer sig om arbejde i Phnom Penhs kloakker, som vi alle er bekendt med, eller om børn, som sælges til prostitution, eller som bliver ofre for ulovlig menneskehandel og dermed indgår i et af de mest modbydelige netværk, man kan tænke sig. Hr. formand, det er afgjort påtrængende nødvendigt at sende en ad hoc-delegation til Cambodja som en første foranstaltning, men der er grund til at erindre om, at vores grundlæggende opgave består i at sikre, at der fra EU ydes vedvarende og effektiv bistand til Phnom Penh i solidaritet med alle involverede. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de Røde Khmerer myrdede millioner af deres egne landsmænd i Cambodja, og landet kæmper nu for at finde stabilitet og ligevægt. Det balancerer mellem kongen og de politiske partier, der er en vis grad af balance mellem partierne - nogle gange mere, andre gange mindre - og landet forsøger også at opretholde en balance mellem forskellige påvirkninger udefra. Men en konstant balanceakt er ikke nogen opskrift på langsigtet stabilitet, som kun kan opnås ved at indføre retsstatsprincipper. Derfor er beslutningsforslagets punkt 4 og 6 af overordentlig stor betydning. En klar retsforfølgning med tilhørende retssag af de attentatmænd og mordere, som truer selve demokratiets eksistens, og frem for alt oprettelse af den særlige straffedomstol sammen med De Forenede Nationer, som burde have været der for længst, så cambodjanske og internationale jurister kan arbejde sammen om at sikre, at de, der har begået forbrydelser mod menneskeheden, endelig kan blive draget til ansvar og straffet på behørig vis. På den måde kan landet, efter en blodig og omskiftelig fortid, endelig finde stabilitet på et retsstatsligt fundament, hvilket vil gøre det muligt for landet at blive en vigtig partner for EU.
Dupuis (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis gerne takke Kommissionen for dens udholdenhed. EU har via Kommissionen siden valget i Cambodja vist sig i stand til at stå ved en holdning.
Det er imidlertid min opfattelse, at situationen i dag er yderst vanskelig. Jeg deler hr. Watsons analyse. Vi ved ikke, om hr. Hun Sen og hans parti står bag de alt for mange forbrydelser, der er begået, men vi ved, at de intet har gjort - hverken partiet eller hr. Hun Sens regering - for at arrestere en eneste af de skyldige i disse forbrydelser.
Vi ved også, at Cambodja i dag ikke er rigere end for 10 år siden, og at EU og det internationale samfund i de 10 år har sendt adskillige millioner euro til landet. Denne viden burde måske få os til at drage nogle konklusioner. Det er og bliver hr. Hun Sen, som ikke har formået at optræde som regeringschef og forhindre forbrydelserne, få arresteret de skyldige og sikre Cambodja et minimum af velstand.
Kommissionen burde efter min opfattelse anmode Rådet om mandat til i samråd med USA, Australien og Japan at gøre genoptagelsen af långivning fra Den Asiatiske Bank, Den Internationale Valutafond og Verdensbanken afhængig af, at hr. Hun Sen fjernes. Dermed ville vi kunne gøre det klart og få Vietnam og Kina til at forstå, at forudsætningen for forandringer i Cambodja er, at hr. Hun Sen fjernes, hvilket disse lande efter min opfattelse i vid udstrækning allerede har forstået. Beføjelserne bør overlades til et andet medlem af Hun Sens parti, som vandt det ganske vist langtfra fuldt demokratiske valg. 
Patten,
    Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed, for alle følelser, som jeg udtrykker, vil i det store og hele være en gentagelse af de engagerede bemærkninger, vi allerede har lyttet til, som afspejler medlemmernes kendskab til landet.
Jeg genlæste med stor interesse rapporten fra EU's valgobservationsmission ved det cambodjanske nationale valg i juli sidste år. Lad mig en passant igen nævne, hvilken overordentligt vigtig rolle disse valgobservationsmissioner spiller for demokratiets udvikling rundt omkring i verden. Det blev bemærket i rapporten, at atmosfæren sammenlignet med tidligere valg var mindre spændt, og at der var færre voldelige episoder - selv om de fandt sted.
I perioden op til valget var der stadig bekymringer over antallet af påståede politiske mord. Som hr. Watson sagde, har vi set drab på en række personer tilknyttet prins Norodoms parti, og for nylig var vi vidne til det rystende mord på Chea Vichea. Jeg kan fuldt ud bekræfte det, der er blevet sagt om betydningen af hans politiske rolle som medstifter af Sam Rainsy-partiet og betydningen af hans rolle som en fremtrædende og modig fagforeningsleder. Jeg fordømmer det mord på det kraftigste. Jeg støtter fuldt ud Parlamentets krav om en gennemgribende undersøgelse og om retsforfølgning af gerningsmændene i henhold til lovgivningen.
Jeg vil også benytte denne lejlighed til igen at opfordre alle politiske partier i Cambodja til fortsat at forsøge at indlede forhandlinger, som kunne føre til en hurtig dannelse af en ny regering. Vi ønsker alle, at en sådan regering dannes hurtigst muligt. Parlamentet interesserer sig med god grund stadig aktivt for Cambodjas anliggender, og jeg kan forsikre Dem for, at denne interesse afspejles i det, jeg siger til Rådet, og i Kommissionens arbejde.
Formanden.
   - Tak, hr. Patten.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
- B5-0096/2004 af Thomas Mann og Zacharakis for PPE-DE-Gruppen om græske søfolk tilbageholdt i Karachi
- B5-0081/2004 af Katiforis og van den Berg for PSE-Gruppen om græske søfolk i Karachi;
- B5-0078/2004) af van den Bos for ELDR-Gruppen om græske sømænds situation i Karachi;
- B5-0086/2004 af Alavanos, Bakopoulos og Korakas for GUE/NGL-Gruppen om græske søfolk tilbageholdt i Karachi;
- B5-0087/2004 af Muscardini for UEN-Gruppen om græske søfolk tilbageholdt i Karachi. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for såvel undren som vrede over den situation, vi oplever i forbindelse med de fire græske og de tre filippinske søfolk fra tankskibet .
Tankskibet gik på grund sidste sommer uden for havnen i Karachi i Pakistan på grund af en fejl fra den pakistanske lods' side, som styrede skibet ind i havnen. Vandstanden var meget lav på grund af tidevandet, der var tale om en fejl fra de pakistanske myndigheders side, og der skete en dramatisk ulykke. Mange ton olie flød ud i havet, men herefter er de pakistanske myndigheders håndtering af sagen helt uforståelig.
De eneste ofre for denne uheldige begivenhed var de græske og filippinske søfolk. Spørgsmålet blev ikke håndteret ud fra en helhedssynsvinkel, så man kunne finde ud af, hvad der var rederiets ansvar, hvad der var den pakistanske lods' ansvar osv. Hele ansvaret blev lagt på de græske og filippinske søfolk, som udsættes for en uacceptabel behandling i fængslerne, og én af dem forsøgte faktisk at begå selvmord forleden dag. Ud over dette er der også en anden ting: En græsk sømand rejste som leder af bjærgningsholdet ud for at hjælpe, og han holdes i dag også tilbage af de pakistanske myndigheder.
Det er uden tvivl en tragisk situation. Jeg har selv mødt søfolkenes familier, som virkelig er fortvivlede, og derfor er Parlamentet nødt til at reagere, og jeg tror, det vil reagere, for det er først og fremmest et humanistisk spørgsmål. 
Mastorakis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilføje til de ting, hr. Hatzidakis nævnte, at der for nylig er kommet en rapport fra det ansvarlige pakistanske ministerium om omstændighederne omkring skibsulykken, som ikke indeholder en eneste oplysning, der på nogen måde kan underbygge en anklage mod søfolkene. Endvidere er forsikringsselskabet, hvor skibet var forsikret, for længe siden kommet med forslag til erstatning uden at få noget officielt svar fra de pakistanske myndigheder, selv om de har haft udgifter på over 20 millioner dollars i forbindelse med ulykken til bl.a. transport af skibsvraget.
Vi ved, at EU-trojkaen sammen med kommissær Patten rejser til Islamabad i næste uge, den 18. i denne måned, og at det er lykkedes dem at få dette spørgsmål sat øverst på dagsordenen om forbindelserne mellem EU og Pakistan. Vi håber, drøftelserne giver resultat, da det er noget, som har påvirket vores følelser og tanker meget længe og især har plaget uskyldige mennesker, der arbejder hårdt for at tjene til føden som søfolk.
Vi gør opmærksom på, at der har været rettet henvendelser både fra det græske udenrigsministeriums side, fra Giorgos Papandreou, som er udenrigsminister, og fra viceministeren, uden at man har fået noget egentligt svar fra den pakistanske kollega. Det er en frygtelig situation.
Jeg kan tilføje en komisk-tragisk eller sørgelig oplysning til, hvad hr. Hatzidakis fortalte om den græske sømand, der havde forsøgt at begå selvmord: I Pakistan er det strafbart at forsøge at begå selvmord. Så nu er den stakkels mand tiltalt for selvmordsforsøg. Vi håber ikke også, at det er strafbart at begå selvmord, når det lykkes.
Når de risikerer sådan en behandling, hvor mange kvalificerede unge mennesker vil mon vælge søfart som erhverv, og hvem vil i fremtiden beskytte sørejsendes liv og havmiljøet?
Vi beder om, at menneskeligheden, fornuften og loven sejrer i sidste ende i denne sag, og vi har store forhåbninger til kommissær Pattens indsats om et par dage i Islamabad. 
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne tilføje et par ting på vegne af de medlemmer, der repræsenterer Grækenlands Kommunistiske Parti, og hele Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, der sammen med andre grupper har undertegnet og støtter det fælles beslutningsforslag, som kræver øjeblikkelig løsladelse af besætningsmedlemmerne fra , der siden juli 2003 ulovligt har været tilbageholdt i Karachi af de pakistanske myndigheder.
Der er tale om en ren gidselaffære med økonomisk vinding som formål. Det er kendetegnende for situationen, at hr. Pappas, den maskinmester, som kom til Karachi 20 dage efter grundstødningen som leder af bjærgningsaktionen - der blev gennemført med succes - ligeledes holdes tilbage i Pakistan sammen med besætningen. Det er uforståeligt, at man holder hele besætningen tilbage som følge af den miljøkatastrofe, som skibets grundstødning ved indsejlingen til havnen i Karachi forårsagede, og oven i købet drager skibets kok til ansvar. I øvrigt skete grundstødningen, mens skibet var under havnemyndighedernes og den lokale lods' ansvar. Der er tale om en meget foruroligende helbredssituation for de fængslede søfolk, som har forbud mod at rejse hjem, selv om de er uden ansvar, og det har også ført til et selvmordsforsøg. Vi må endnu en gang understrege, at der må sættes en stopper for denne uacceptable taktik, som anvendes af flere regeringer, og som kommer rederierne og forsikringsselskaberne til gode, hvor søfolkene bruges som syndebukke til at løse økonomiske uoverensstemmelser og bliver pålagt andres ansvar for, hvad der sker på havet.
Vi opfordrer Europa-Kommissionen og især formandskabet og den græske regering til at gribe definitivt ind og kræve øjeblikkelig løsladelse af de søfolk, der holdes tilbage i Karachi. Gidseltagningen kan ikke fortsætte, den må øjeblikkeligt bringes til ophør. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, græske og filippinske søfolk har nu været tilbageholdt af de pakistanske myndigheder i otte måneder. Deres tankskib stødte på grund ud for havnen i Karachi og udløste den største miljøkatastrofe i Pakistans historie. 30.000 t råolie løb ud i havet, forurenede kystlinjen og ødelagde fiskernes levebrød. Ifølge den pakistanske regering var inkompetence og forsømmelighed fra besætningens side årsag til katastrofen. Som hr. Hatzidakis og de foregående talere har gjort opmærksom på, var tankeren ubestrideligt under en lokal lods' kommando på ulykkestidspunktet. Skylden kan derfor ikke placeres uden videre.
Den pakistanske ambassadør har meddelt mig, at der snart vil blive indledt en retssag mod søfolkene. Snart? Ifølge pressemeldinger har de været i husarrest siden oktober 2003 og må ikke forlade Pakistan. Kilder i regeringen har forsikret mig om, at søfolkene kan bevæge sig frit inden for landets grænser uden nogen form for begrænsning. Det må verificeres.
International ret dækker faktisk uafklarede erstatningsspørgsmål. Hvad olieforurening angår, findes der en International Konvention om Privat Ansvar for Olieforurening, som 124 lande nu har tiltrådt. Jeg håber, at Pakistan vil gøre det samme inden længe. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater appellerer af humanitære og juridiske årsager til den pakistanske regering om at lade søfolkene rejse hjem til deres hjemlande og familier, idet de skal afgive løfte om at vende tilbage til Pakistan, når retsmøderne finder sted. Sådanne løfter er æresord, og de skal holdes.
Patten,
    Hr. formand, lad os sige det rent ud, dette er en yderst beklagelig situation. Det ville være meget uheldigt, hvis de pakistanske myndigheder troede, at de kunne løse -problemet ved at tilbageholde besætningsmedlemmerne. Som det ærede medlem sagde tidligere, vil EU-trojkaen besøge Islamabad i næste uge, og jeg vil endnu en gang opfordre de pakistanske myndigheder til at løslade besætningsmedlemmerne af humanitære årsager i overensstemmelse med den garanti, som jeg forstår, at den græske regering har givet for at sikre, at besætningsmedlemmerne vil samarbejde ved enhver efterfølgende undersøgelse. Det synes at være en fornuftig fremgangsmåde, og jeg ved ikke, hvad de pakistanske myndigheder ellers kan forvente af den græske regering.
Kommissionen ville anbefale voldgift i henhold til internationalt fastsatte standarder i overensstemmelse med konvention om det privatretlige ansvar for skader ved olieforurening fra 1992. Vi opfordrer Pakistan til at drøfte fordelene ved at ratificere konventionen med embedsmænd i Den Internationale Søfartsorganisation. I mellemtiden ville det være hensigtsmæssigt at indgå aftale om erstatningskrav i henhold til konventionens bestemmelser, som om Pakistan allerede havde tiltrådt konventionen. Det er det, forsikringsgiverne har foreslået.
Jeg rejste allerede spørgsmålet om over for Pakistans udenrigsminister, hr. Kasuri, under hans besøg i Bruxelles den 5. november 2003. Lederne af vores EU-missioner i Islamabad har ved flere lejligheder drøftet spørgsmålet med de pakistanske myndigheder, herunder hr. Kasuri. Som tidligere nævnt er Irlands og Nederlandenes udenrigsministre og jeg blevet enige om, at vi under vores besøg i Pakistan den 18. februar vil rejse spørgsmålet igen, hvis situationen er uændret. Det ville naturligvis være glimrende, hvis problemerne blev løst allerede inden næste uge.
Jeg gentager, at denne beklagelige situation har stået på alt for længe. Jo hurtigere problemet bliver løst, jo bedre, og vi sender vores sympati til besætningsmedlemmernes familier og besætningsmedlemmerne selv, som er blevet tilbageholdt under disse forhold så længe.
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet, og vi går nu over til afstemningen om beslutningsforslagene.(1)



(1)
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at det er i beslutningsforslagets punkt 5, at det hedder, at valget ikke blev overvåget på grund af de iranske myndigheders afslag. Det bør rettes for så vidt, at parlamentet også havde bedt om det. Det bør derfor formuleres lidt mere neutralt, idet erstattes af . Det beder jeg om at få rettet. Det er kun en faktisk præcisering. 


(2)
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot foreslå ændringer til betragtning D og F. I D og igen i punkt 7 burde det hedde politikere i stedet for oppositionsmedlemmer, da tre af de fem ofre for attentatet tilhørte et regeringsparti. I betragtning F bør datoen være den 7. januar i stedet for den 4. februar. Det er mere tekniske end indholdsmæssige ændringer. 
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, min gruppe har ingen problemer med det andet af de ændringsforslag, men vi mener, at det første svækker teksten, og derfor kan vi ikke gå ind for det.


(3)
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er også kun en lille teknisk ændring, men jeg finder den vigtig, fordi det immervæk handler om varetægtsfængslede. Teksten refererer til græske og filippinske søfolk, men titlen refererer kun til græske søfolk. Jeg tror, at vi er enige om, at de filippinske søfolk også skal løslades. Derfor foreslår jeg, at titlen ændres tilsvarende.


Formanden.
   - Parlamentets dagsorden er hermed udtømt.(1)
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

