Mindeord og velkomst
Formanden
Kære kolleger, her til morgen beder jeg Dem mindes de tragiske begivenheder, der fyldte mange europæere med sorg i denne uge for nøjagtig 40 år siden.
Da Warszawa-pagtens tropper dengang invaderede Ungarn under sovjetisk kommando, knustes et af de modigste og mest radikale forsøg på at afskaffe det totalitære system. Dette brutale overgreb kastede ikke alene millioner af europæere ud i tragedie og undertrykkelse, men cementerede også opdelingen af Europa i to blokke. I 1956 syntes Europa dømt til at forblive et delt kontinent. Demokratiet og tyranniet stod ansigt til ansigt i selve hjertet af det europæiske kontinent.
Det er mig derfor en særlig glæde her i dag at byde velkommen til Viktor Orbàn og hans kolleger fra udvalget for europæiske anliggender i Ungarns Nationalforsamling.
Kære ungarske venner, De repræsenterer Deres parlament og land - et land, der er blevet genindlemmet i familien af demokratiske nationer. Vores generation står siden 1989 over for en ny udfordring, som består i opbygningen af en ny og større Europæisk Union. Denne union bør baseres på det grundlag, Europas fædre skabte, således at de resultater, disse skabte, ikke sættes over styr.
Begivenhederne i 1956 i Ungarn indtraf samtidig med de initiativer, der blev taget af bl.a Jean Monnet med det sigte at sætte gang i den europæiske integrationsproces. I flere årtier har ingen turdet drømme om, at Europa atter kunne blive forenet uden en ny verdenskrig.
Begivenhederne i 1989 og de fredelige revolutioner, der fandt sted i Ungarn og i andre lande, har gjort det muligt at gøre en sådan drøm til virkelighed, og det uden krig. Vores samarbejde med de associerede lande i Centralog Østeuropa er derfor ikke kun et yderligere punkt på Europa-Parlamentets omfattende arbejdsprogram. Det er en grundlæggende opgave for os alle, som består i at gribe den historiske chance, vi i dag har for at skabe et fredeligt, rigt og demokratisk Europa.
Jeg vil bede forsamlingen iagttage et minuts stilhed til minde om martyrerne under den ungarske revolution i 1956. Tak.
(Forsamlingen iagttog stående et minuts stilhed)
(Bifald)
Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

De Vries
Fru formand, må jeg begynde med at udtrykke min taknemlighed over de ord, som De netop har udtalt. Min bemærkning vedrører punkt 16 i betænkningen fra i går: tilsætningsstoffer i fødevarer, RiisJørgensen-betænkningen og afstemningen derom. Denne afstemning var tæt på stemmelighed, et vigtigt ændringsforslag fik 2 stemmer for lidt til at opnå kvalificeret flertal, sådan så det i hvert fald ud. I mellemtiden har jeg set på side 22 i protokollen, at syv medlemmer har tilkendegivet, at de ville have stemt for det pågældende ændringsforslag, men de gjorde det ikke på grund af en misforståelse, som vedrørte annonceringen af et ændringsforslag på vor egen elektroniske skærm. Der hersker således forvirring med hensyn til, om Parlamentet nu har vedtaget det pågældende ændringsforslag med det nødvendige flertal eller ej. Efter min opfattelse er det tilfældet. Det drejer sig her om en sag, fru formand, hvor der er tale om nogle hundreder job i Europa. Vi må således reagere omhyggeligt af hensyn til de arbejdstagere, som det her drejer sig om. Jeg vil altså gerne bede Dem om at forelægge dette spørgsmål for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet og bede om en udtalelse om, hvorvidt Parlamentet nu har vedtaget dette ændringsforslag retsgyldigt eller ej. Det er et vanskeligt spørgsmål. Det drejer sig om hundreder af job, vi må her operere med den største omhu, og jeg vil personligt bede Dem om at hjælpe os hermed.

Formanden
Kære kolleger, som De udmærket ved, kan der naturligvis ikke være tale om at lade afstemningen gå om. Lad det være helt klart, at De kan fremsætte lige så mange indlæg til forretningsordenen, De ønsker; dette vil intet ændre, fordi afstemningen har fundet sted, og man ikke lader en afstemning gå om. Derimod stiller hr. de Vries et spørgsmål. Jeg tager det til efterretning og vil forelægge spørgsmålet for Udvalget for Forretningsordenen, således som hr. de Vries ønskede det.

Needle
Fru formand, i betragtning af den fornemme gæst, vi har, er det passende, at jeg tager ordet til side 18 i protokollen fra i går, hvor der står, at Parlamentet vedtog et meget stærkt beslutningsforslag om situationen i Burma.
Medlemmerne ved måske endnu ikke, at BBC og andre lige har meddelt, at Daw Aung San Suu Kyi lige er blevet sat i husarrest igen, og at andre demokrater er blevet arresteret. Det kan godt tænkes at udløse sanktioner fra De Forenede Stater mod Burma.
Jeg ved, at De og hr. Hänsch begge meget stærkt har støttet frihed og demokrati i Burma, og det gør hele Parlamentet også. Vil De derfor i dag straks gøre forestillinger over for Kommissionen og i særdeleshed Ministerrådet og sige, at nu er det klart, at man ikke længere kan nøjes med at forhandle med Burma. Nu er det på tide at gøre noget, herunder at indføre effektive økonomiske sanktioner.

Formanden
Jeg tager gerne Deres erklæring til efterretning, selv om den egentlig ikke vedrørte protokollen.

Barton
Fru formand, jeg tager ordet angående det samme, som hr. de Vries bragte op. Må jeg forklare, hvad det var, vi forsøgte at udtrykke i går. Der kan ikke være tale om at anmode om at tage afstemningen om, men vi ønsker naturligvis, at Parlamentet selv skal bestemme, og Parlamentets klare vilje må udføres.
Hvis det er Parlamentets klare vilje, at der var et tilstrækkeligt flertal, så må denne beslutning gennemføres. Jeg håber, at man indtil Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet har været i stand til at udtale sig efter moden overvejelse, vil lade den beslutning, der blev givet meddelelse om i går, hvile. Hvis Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet beslutter, at det under de givne omstændigheder klart var Parlamentets vilje at vedtage ændringsforslaget med et tilstrækkeligt flertal, så bør man meddele, at det er beslutningen, og så skulle det ikke være nødvendigt for os at komme tilbage og stemme om dette punkt igen.

Formanden
Hr. Barton, jeg kan henvise til mit svar på indlæg af hr. Gilles de Vries. Jeg skal sørge for, at det sker.
(Protokollen godkendtes)

Fabre-Aubrespy
Fru formand, jeg glæder mig over den beslutning, De omtalte, som i øvrigt er den samme som den beslutning, der blev truffet vedrørende mødekalenderen. Nok om det.
Jeg vil henvise til forretningsordenens artikel 5. Det er nemlig således, at en række presseartikler og audiovisuelle udsendelser har fokuseret på Europa-Parlamentets medlemmers ordning for godtgørelser. I går morges og igen her til morgen var der på den nationale tv-station France 2 en reportage om vores ordning for godtgørelser. Denne kritik er til alvorlig skade for Europa-Parlamentets image. Det er naturligvis ikke de omtalte kolleger, der står for skud, men selve systemet. Et system offentligheden ikke kan acceptere.
Derfor anmoder jeg i henhold til artikel 5 om, at problemet forelægges Præsidiet, der har kompetence til at fastsætte reglerne for udbetaling af godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer - og det med et tredobbelt formål. For det første bør tilstedeværelseslisten blive en ægte liste over de medlemmer, der har været til stede under møderne, og ikke en gennemrejseliste. Desværre er listens karakter af en gennemrejseliste blevet forstærket ved en nylig beslutning truffet af Præsidiet. For det andet vil jeg anmode Præsidiet om at sørge for, at flyrejser bliver betalt på grundlag af ikke blot forelæggelse af en billet, men også et boarding card. For det tredje bør Præsidiet sørge for, at godtgørelserne pr. km rent faktisk svarer til de afstande, der er blevet tilbagelagt.
Jeg mener ikke, der er et minut at spilde, og at Præsidiet øjeblikkeligt bør behandle dette spørgsmål, som har så stor betydning for Europa-Parlamentets image.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, som bekendt er Præsidiet allerede i gang med at behandle dette spørgsmål, som skulle finde en rimelig løsning.

Velkomstord
Formanden
Det er mig en stor ære at meddele, at Dalaï Lama, modtager af Nobels fredspris i 1989, har taget plads i den officielle loge.
(Vedvarende bifald) Kære Kolleger, De, der havde lejlighed til at møde Dalaï Lama under fællesmødet i går eftermiddag for en række europa-parlamentsudvalg, vil med interesse have lyttet til det budskab, denne store religiøse og åndelige leder bragte, hvad angår menneskerettighederne i Tibet og den ulykkelige situation, det tibetanske folk befinder sig i.
Jeg byder Dem hjerteligt velkommen.

Afstemning
Thyssen
Fru formand, jeg sendte i går sammen med hr. Kristoffersen et brev til formanden om et ændringsforslag, ændringsforslag nr. 635 til budgetkonto 1872. Dette ændringsforslag har til formål at afskaffe oversættelsen af det fuldstændige forhandlingsreferat til elleve sprog. Denne beslutning, fru formand, er i modstrid med ordlyden og ånden i forretningsordenens artikel 134, og jeg ved, at mange flere mennesker end hr. Kristoffersen og jeg er bekymrede over dette. Vi er bange for, at vi, hvis dette ændringsforslag skulle blive vedtaget, ikke længere vil kunne gennemføre forretningsordenens artikel 134 i fremtiden. Derfor havde jeg i brevet anmodet om, at det blev undersøgt, om dette ændringsforslag var antageligt. Måske er det i mellemtiden sket, eller måske kan De nu udtale en vurdering heraf, men jeg tror, at spørgsmålet er for vigtigt til uden videre at lade det passere.

Formanden
Fru Thyssen, vi har undersøgt spørgsmålet. Ændringsforslaget er antageligt, men vi vil lade afholde en særskilt afstemning. Der vil således blive taget hensyn til Deres bemærkninger.

Samland
Fru formand, jeg vil gerne her ved begyndelsen af forhandlingen opfylde en forpligtelse, da de fleste parlamentsmedlemmer nok har forladt Parlamentet, når forhandlingen afsluttes.
Jeg vil meget gerne takke Mødetjenesten og Budgetudvalgets sekretariat for, at alt det, som vi nu om et øjeblik skal stemme om, foreligger på alle sprog, rettidigt oversat. De ved jo selv, hvor kort fristen fra mandag aften til i dag var. Jeg synes, at det er prisværdigt, og at medarbejderne fortjener Parlamentets anerkendelse herfor. Hjertelig tak!

Formanden
Som De ser, hr. Samland, tilslutter forsamlingen sig enstemmigt denne tak. Og afstemningen vil da formentlig kunne finde sted under de bedst mulige betingelser.

McCarthy
Fru formand, jeg vil gerne påpege, at når vi stemmer om strukturfondsaspekterne af de grønne forslag, så strider vore ændringsforslag og kommentarerne om denne konto faktisk imod forordningen om strukturfondene. Jeg vil gerne have, at embedsmændene og Parlamentet ser på dette, for det er ikke muligt at give miljøgodkendelse til alle projekter, det svarer ikke til forordningerne og strider imod hensigtserklæringen mellem Parlamentet og Kommissionen, ud over at det naturligvis strider imod subsidiaritetsprincippet. Jeg vil gerne have, at embedsmændene retter det før andenbehandling.

Brinkhorst
Fru formand, jeg er lidt overrasket over denne kommentar af fru McCarthy, for sidste år stemte vi for et ændringsforslag om at »gøre budgettet lidt grønnere«, som var helt magen til dette. Derfor er det lidt overraskende, at hun tager ordet lige på dette punkt. Vi bør altid se fornuftigt på tingene, men vi bør ikke nu afbryde afstemningen om dette spørgsmål.

Samland
Jeg vil blot afklare, at det i virkeligheden drejer sig om en misforståelse. Det drejer sig om et formuleringsspørgsmål. Jeg har allerede talt med forslagsstilleren, hr. Florenz fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, om det. Det drejede sig udelukkende om formuleringen af teksten. Rent indholdsmæssigt hersker der ingen uenighed om dette spørgsmål hverken i forhold til Udvalget om Regionalpolitik eller i forhold til noget andet udvalg. Jeg synes, at vi skal løse det inden for rammerne af den tekniske tilpasning i tilknytning til afstemningen.
Forslag til ændring og ændringsforslag vedrørende bevillingerne i sektion III i forslag til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1997
Forslag til ændring i sektion I, II, IV, V og VI i forslag til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1997 - Europa-Parlamentet, Rådet, Domstolen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget
Vedrørende blok 2

Müller
Fru formand, før vi påbegynder afstemningen om den næste blok, dvs. landbrugsudgifterne, vil jeg på vegne af min politiske gruppe blot endnu en gang gøre det klart, at der en vis utilfredshed med den juridiske fortolkning med hensyn til afgørelsen om ad hoc-proceduren. Det er vor opfattelse, at det også efter afslutningen af ad hoc-proceduren er muligt at stille ændringsforslag med ad hoc-proceduren, dersom disse angår kommentarændringer og ikke-obligatoriske udgifter på landbrugsområdet. Jeg anmoder om, at der tages hensyn til denne retsopfattelse, og at dette afklares inden andenbehandlingen.

Ford
Fru formand, i henhold til artikel 9, bilag I, artikel 1, vil jeg gerne ligesom sidste år erklære en personlig interesse i Parlamentets budget, for så vidt angår pensionsfonden, som jeg er medlem af. Jeg vil derfor ikke deltage i afstemningen om dette beslutningsforslag.

Formanden
Udmærket, hr. Ford, vi tager Deres erklæring til efterretning.

Müller
Fru formand, jeg kunne sandsynligvis overtale hr. Ford til at stemme for beslutningsforslaget, hvis vort ændringsforslag, som særlig henleder opmærksomheden på problemet med pensionsfonden, blev vedtaget.

De Vries
Fru formand, mon jeg mærker et vist anstrøg af skinhellighed i vor kollega, hr. Fords, holdning.

Formanden
Hr. de Vries, hæderlighed bør aldrig lægges til last.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Theato
Hr. formand! Jeg vil gerne tage ændringsforslag nr. 1 til artikel 9a, som er det eneste forslag, tilbage, da Kommissionen i går aftes under forhandlingen afgav en tilfredsstillende erklæring.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, Europa-Parlamentet har ikke udnyttet den mulighed, som lå i Rådets budgetforslag, nemlig muligheden for for første gang nogensinde at vedtage et budget, der ikke udviser en stigning i forhold til det foregående budget.
For det første har Europa-Parlamentet vedtaget ikke-prioriterede budgetposter uden noget retsgrundlag - jeg tænker her på bevillingerne til information og specielt informationskampagnen vedrørende euroen - eller budgetposter, der er i strid med subsidiaritetsprincippet - jeg tænker her på budgetposten vedrørende turisme.
Europa-Parlamentet har ikke tøvet med at sætte spørgsmålstegn ved den interinstitutionelle aftale fra 1993, og det ensidigt. Europa-Parlamentet har ikke tøvet med på ny at oprette den famøse reserve, der strider imod ægte og uforfalskede budgetprincipper. Endelig har Europa-Parlamentet fulgt Budgetudvalget og ikke tøvet med at acceptere en fremtidig overskridelse af loftet for de finansielle overslag. Medens vi i dag ligger på 1, 16 % i stedet for de 1, 24 %, som Edinburgh-aftalen giver mulighed for, ønsker man fremover at gå videre endnu.
Samtidig med dette har Europa-Parlamentet forkastet et ændringsforslag vedrørende godtgørelsen af medlemmernes udgifter - et ændringsforslag, der gik i retning af de besparelser, borgerne i EU-landene ønsker, men som kun opnåede 85 stemmer.
Det er en forsømt mulighed, og vores gruppe beklager dette.

Berthu
Hr. formand, jeg ønsker at afgive en mundtlig stemmeforklaring for at protestere på det kraftigste imod ændringsforslag 1005 til budgettet, som netop er blevet vedtaget af forsamlingen, og som foreskriver oprettelsen af en ny budgetpost benævnt »Bidrag - underforstået »finansielle bidrag«, selvfølgelig - til europæiske politiske partier«.
Budgetposten indebærer en offentlig fællesskabsfinansiering af visse partier, der kalder sig »europæiske«. Dette initiativ forekommer fuldstændigt malplaceret på et tidspunkt, hvor en budgetmæssig stramning er påkrævet. Selv om bevillingen ikke skulle blive benyttet i 1997, vil den endelige knæsættelse af dette princip kunne få alvorlige følger fremover, da det kunne medføre udgifter, man ikke har tal på på forhånd.
Desuden modtager de politiske partier i en lang række lande - herunder Frankrig - allerede en offentlig økonomisk støtte til alle deres aktiviteter - såvel nationale som europæiske. Jeg kan ikke indse - stadig i lyset af den nødvendige budgetmæssige stramning - hvorfor disse partier nu skal modtage offentlig økonomisk støtte fra flere forskellige kilder til disse aktiviteter.
Endelig skal jeg minde om, at begrebet »europæisk politisk parti« ikke findes i traktaten, der i artikel 138 A alene omhandler politiske partier på europæisk plan , hvilket er noget helt andet.

Cot
Jeg beklager, at Europa-Parlamentet afholder sig fra at gøre Rådet opmærksom på dets ansvar, hvad angår finansieringen af de transeuropæiske net. En række regeringer afslår at opfylde de forpligtelser, de påtog sig i Essen og søger at skyde ansvaret over på Europa-Parlamentet.
Hvis man havde taget kampen op, ville det ganske vist have bragt den interinstitutionelle aftale i fare og skabt en budgetkrise. Men samtidig med at aftalen pålægger Europa-Parlamentet budgetdisciplin, forpligter den Rådet til at finansiere de politikker, der er vedtaget i fællesskab. I og med at Rådet undlader at opfylde sin del af aftalen, tilsidesætter det samarbejdsforpligtelsen i henhold til traktatens artikel 5 og tvinger Europa-Parlamentet til at falde tilbage på traktatens artikel 203, hvilket det er i sin fulde ret til.
Ved at nægte at imødegå presset fra Rådet, ved at påtvinge Europa-Parlamentet en underdanig adfærd hindrer højregrupperne Europa-Parlamentet i at påtage sig sit budgetmæssige ansvar.

Willockx
Jeg har med blandede følelser stemt for budgettet for 1997 under førstebehandlingen, fordi der ikke er noget holdbart alternativ. Bortset fra Rådets forslag, og det er frem for alt med hensyn til socialpolitikken fuldstændigt uacceptabelt.
Ikke desto mindre beklager jeg i allerhøjeste grad, at Europa-Parlamentet som en del af budgetmyndigheden ikke har benyttet sine budgetbeføjelser fuldt ud, navnlig for at træffe flere og konkrete foranstaltninger til gavn for beskæftigelsen. Her bærer PPE under ledelse af Wilfried Martens kristelige demokrater det fulde ansvar. Deres ord om beskæftigelse har på ny vist sig at være tomme slogans, hvorved det krævede flertal til virkelig at handle ikke kunne opnås. Det signal, som gives med afsættelsen af 300 mio ECU til de transeuropæiske net og forskning, er utilstrækkeligt.
Herved gør Europa-Parlamentet sig til Rådets medskyldige i den forstand, at vi ligesom de successive Europæiske Råd hele tiden prioriterer skabelsen af beskæftigelse, men dernæst ikke er rede til at lade handling følge på ord, når det drejer sig om penge.
Betænkning af Brinkhorst
Dell'Alba
Hr. formand, jeg siger Dem tak, fordi De har givet mig ordet med henblik på denne stemmeforklaring, ved hvilken jeg skal forsøge at kaste lys over en eller flere afstemninger og den stilling, den gruppe, jeg tilhører, har indtaget. Den første afstemning vedrører MEDA-programmet. Vor gruppe har stemt for det ændringsforslag, som med stort flertal blev godkendt her i salen, om at placere de midler, der er bestemt til Tyrkiet, inden for rammerne af MEDA-programmet i overensstemmelse med det princip, hvorefter ethvert program inden godkendelsen skal forelægges Europa-Parlamentet til undersøgelse.
Vi har tilkendegivet, at denne ærgerrige og ganske nye procedure, bidrog til at gøre Europa-Parlamentet til en form for komité, nemlig en af de komiteer, som vi kæmper imod, men vi har udsat vor dom til andenbehandlingen. På grund af beskaffenheden af denne stemme, har jeg haft til hensigt at forbeholde vor gruppes stilling til andenbehandlingen.
Derimod må jeg i allerhøjeste grad beklage, at ordføreren ikke har kunnet acceptere mit ændringsforslag vedrørende ECHO, der blev vedtaget med knebent flertal. ECHO har et udgiftsbudget, en gennemførelsesgrad på 120 % pr. 30. september. Jeg har fået oplyst, at man ikke kunne nære forhåbninger, at der blev vist disse midler større opmærksomhed, ej heller på grund af gennemførelsesgraden. Jeg beder derfor ført til protokollen, at vi mandag aften i Budgetudvalget har besluttet at fordele 100 mio ECU på visse budgetlinjer, for hvilke jeg her kort opregner gennemførelsesgraderne. Ældre 26 %, flygtninge 30 %, Sydafrika 30 %, kvinder og udvikling 22 %, omskoling 22 % og KEDO 0. Dette er det svar, Parlamentet har givet os.

Telkämper
Hr. formand, jeg synes, at det i dette budget endnu en gang tydeligt ses, hvad vi også så allerede sidste år, nemlig at den internationale solidaritet opgives på bekostning af gennemførelsen af en ny EUudenrigspolitik. Vi oplever hvert år, at vigtige budgetposter inden for udviklingspolitik, f.eks. samarbejdet med NGO'erne, støtten til fredsprocessen i det sydlige Afrika, nye områder til rydning for miner samt andre budgetposter, til stadighed bliver mere og mere beskåret. Der foretages - hvis jeg nu har forstået det rigtigt - en reel nedskæring på 3 % på udviklingsområdet. Jeg synes ikke, det kan accepteres. Nye hungersnødkatastrofer ventes allerede. Vi står over for nye krige, og derfor er det vigtigt at føre en præventiv udenrigspolitik her, som i syd-nord-sammenhængen lader os betræde en vej, hvor vi fremover ikke hele tiden bare må stoppe de huller, der mangler penge.
Derfor vil jeg bede de ærede parlamentsmedlemmer om at overveje, hvordan vi næste budgetår vil videreudvikle denne politik, om vi yderligere vil lukke disse 15 medlemslandes grænser, dette fællesskabs grænser, om vi vil føre en militærpolitik, som fremtvinger denne udenrigspolitik med indbygget konfliktpotentiale, eller om vi vil føre en præventiv civil udenrigspolitik.
Jeg synes, at udviklingspolitik her kunne være en begyndelse. Udviklingspolitik forstået som regional selvstændig udvikling giver mulighed for og danner forudsætningen for, at vi i syd-nord-forholdet kan leve i fredelig sameksistens, og derfor er det nødvendigt, at vi fremover ikke beskærer disse få midler yderligere. Så giver vi forkerte signaler om international solidaritet i en tid, hvor markederne globaliseres og afreguleres, og så må vi ikke blive forbavset, hvis krige og hungersnødkatastrofer tager til i fremtiden.

Martinez
Hr. formand, jeg er stærkt betænkelig ved den landbrugsfjendtlige afstemning, der har fundet sted her i forsamlingen. Ved at forkaste alle ændringsforslag under blok 2, dvs. foranstaltningerne til fremme af kødkvaliteten, støtteaktionerne til fordel for oksekødssektoren og de meget beskedne 77 mio til biavlerne har forsamlingen ikke alene udvist stivhed og grådighed i budgetmæssig forstand, men også stillet den mistro til skue, forsamlingen nærer til landbrugssektoren. Dette bekræfter i øvrigt en tendens, der har været mærkbar de seneste to år. Landbrugsbudgettet reduceres, således at det kommer under 50 %-grænsen. Jeg skal gøre opmærksom på, at vi samtidig - fru Theato er måske ikke til stede - årligt indrømmer de multinationale selskaber Chiquita, Dole og Castle toldmæssige fordele svarende til 1, 9 mia ECU.
Der er i det mindste et område, hvor forsamlingen har udvist klarsynethed, for så vidt som den har afslået at yde en støtte på 4 mio til hampeproduktionen, uden tvivl for at undgå at man fletter reb til at hænge os med!

Antony
Hr. formand, vi har stemt for budgetpost B3-4100 på 2, 5 mio ECU vedrørende foranstaltninger til fordel for familien, men det bør tilføjes, at dette helt klart er utilstrækkeligt, og at forsamlingen således bringer skam over sig selv og træffer et dårligt valg, idet den ikke yder den nødvendige støtte til familiemæssig udvikling.
Hovedproblemet i nutidens samfund er netop, at alderspyramiden bliver stadig bredere i toppen. Der er således en utilstrækkelig ung basis og en meget stor gruppe af ældre, og det lader til, at der ikke kun er en tendens i tiden i retning af provokeret abort, men også i retning af provokeret død. Dette er - beskrevet i dramatiske vendinger - hvad der venter os, hvis vi ikke er i stand til at vende den tendens, der er i retning af en familiemæssig opløsning!

Lulling
Hr. formand! Ligesom sidste år så jeg mig igen tvunget til at stemme imod den betænkning, som vort Budgetudvalg har udarbejdet. Min nej-stemme er en protest mod den måde, hvorpå et flertal i Budgetudvalget behandlede Landbrugsudvalgets forbedringsforslag, et forslag, som ikke en gang blev gjort til genstand for nogen afstemning i Budgetudvalget.
Landbrugsudvalget stemte med stort flertal for det forslag, som jeg som ordfører fremsatte angående problemerne inden for biavl i Europa. Forslaget drejede sig om at opføre en budgetpost og et lille beløb på 67 mio ecu («peanuts« i Fællesskabets almindelige budget), sådan at biavlerne omsider får den støtte, som EuropaParlamentet inden for rammerne af min betænkning af 20. januar 1995 enstemmigt forlangte på grund af de europæiske biavleres uændret vanskelige økonomiske kår.
Der er vel ingen her i Parlamentet, der underkender den uundværlige økologiske funktion, som honningbierne udøver i naturen, og den økonomiske betydning, bisamfundene har i kraft af deres bestøvningsgerning. Vigtigheden af biavl er let at få øje på. Der er imidlertid stadig flere biavlere, der giver op, fordi deres produktionsomkostninger m.m. som følge af sundhedshygiejniske, sociale og vejrmæssige forhold ligger langt over prisniveauet på verdensmarkedet for honning, og den støtte til bevarelse af biavl i Europa, som EuropaParlamentet selv gentagne gange har krævet, burde derfor have være givet for længst.
Det nærmer sig jo skizofreni, at vi kræver støtte og så ikke vil opføre de par ecu-skillinger, der skal bruges til den!

Nicholson
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for at have støttet og stemt for de ekstra 100 mio ECU til Nordirland her i dag. Jeg vil gerne have ført til protokols, at intet af de tre medlemmer fra Nordirland på noget tidspunkt i de sidste to uger har troet, at der ville ske andet, end hvad der skete under afstemningen i dag.
Den debat, der har fundet sted uden for Parlamentet, har været yderst uheldig. Den har ikke bidraget til at hjælpe os derovre i Nordirland eller til at højne vor status her i Parlamentet. Det har været en meget uheldig debat, der aldrig burde have fundet sted. Argumenterne bør fremsættes her i Parlamentet.
Jeg vil gerne give udtryk for min tak til fru Elles og hr. Wynn for det arbejde, de har udført, og for det arbejde, som jeg er sikker på vil blive udført i fremtiden. Jeg ser frem til at kunne komme tilbage næste år og ikke have denne debat. Jeg takker dem, der har spillet en konstruktiv, og ikke en destruktiv, rolle. Jeg håber, at det, der er sket i de sidste to uger, ikke på nogen måde vil blive lagt os eller Nordirlands befolkning til last.

Alavanos
Hr. formand, jeg vil sige, at det selvfølgelig er positivt, at Parlamentet har vedtaget forslagene om at anbringe den støtte, der var bevilget til Tyrkiet inden for rammerne af toldunionen, i reserven; men som hr. Dell'Alba også var inde på, er der er stort problem i forbindelse med MEDA-programmet. Skønt Udvalget om Udenrigsanliggender næsten enstemmigt havde besluttet at overføre Tyrkiets andel til reserven med en særlig bemærkning om menneskerettighedsspørgsmålene, det cypriotiske spørgsmål og Tyrkiets nabolandes territoriale integritet, slettes dette forslag om overførsel af bevillingerne til Tyrkiet til reserven med Budgetudvalgets ændringsforslag, som jeg vil mene er fremkommet via en temmelig uigennemskuelig procedure, hvis lovlighed der kan sættes spørgsmålstegn ved. Jeg finder dette særdeles negativt og tror, man er gået i en slags fælde med den aftale, der er indgået mellem Budgetudvalgets formand og ordfører og kommissær Van den Broek, og det er en af grundene til, at vor gruppe vil stemme imod Brinkhorst-betænkningen.

Ahlqvist, Andersson, Lööw og Waidelich
Vi er tilfredse med EU's budgetmyndigheds forslag til ændringer, for så vidt angår nedskæringerne i den fælles landbrugspolitik. Det er skridt i den rigtige retning. Vi er overbeviste om, at en vidtgående reform af den nuværende fælles landbrugspolitik er nødvendig, hvis EU skal klare det kommende århundredes udfordringer. Det gælder især med henblik på en effektivisering og en udvidelse af Unionen. Den får meget svært ved at tilbyde ansøgerlandene den samme landbrugsstøtte som den, som f.eks. Spanien, Portugal og Grækenland kunne regne med, før de blev medlemmer. Desuden er det usandsynligt, at en ureformeret fælles landbrugspolitik ville være en fordel for de østeuropæiske lande, som det drejer sig om. En umiddelbar virkning ville eksempelvis være meget højere fødevarepriser.

Gahrton, Holm og Schörling
Vi har i det store og hele samme grundholdning til EU-budgettet som Den Grønne Gruppe, men vi har stemt anderledes på visse punkter, som vi lægger særlig vægt på.
Vi mener, at den samlede ramme for EU's udgifter skal begrænses. Det er desværre ikke muligt for os for alvor at øve indflydelse på de største udgiftsposter som f.eks. landbrugspolitikken, som må ændres fundamentalt og omlægges, hvis den skal undgå ikke alene at blive møllesten for EU-budgettet, men også en hindring for en udvidelse af Unionen.
Desuden mener vi, at Sveriges medlemsbidrag er en alvorlig belastning for de svenske statsfinanser, og at det derfor er en medvirkende årsag til den sociale nedskæringspolitik, som jo fører til arbejdsløshed og sociale kløfter i vort hjemland. Vi vender os på det bestemteste imod en udvikling, som presser medlemsbidraget yderligere op, således at det ifølge visse beregninger når 25 milliarder svenske kroner allerede i næste budgetår. Vi forholder os restriktivt til strukturfondene.
Vi har stemt for forslag, som gør EU grønnere, og imod forslag, som styrker EU's karakter af statsdannelse. Vi mener, at EU bør koncentrere sine aktiviteter i stedet for at svulme op og prøve at beskæftige sig med alt mellem himmel og jord, navnlig fordi der i mange tilfælde er andre internationale organisationer, der tager sig af det pågældende område, såsom FN, OSCE, Europarådet osv. Vi er især gået imod forskellige PR-aktioner for EU's føderalistiske ideologi. Vi mener ikke, at EU bør forsøge at vinde befolkningens sympati ved hjælp af propaganda; det er en udtjent sovjetisk metode, som ikke har meget med respekt for den folkelige opinion at gøre. Hvis det ikke lykkes for EU at vinde folkelig støtte, må man indse, at det er fordi, at EU's aktiviteter går i en forkert retning; der bruges alt for få midler på at løse konkrete, naturligt grænseoverskridende problemer, f.eks. på miljøområdet, og alt for mange på »supermagtsopbygning« og teatralske PR-kampagner.
Vi er specielt skuffede over, at kun et begrænset mindretal har villet støtte de forslag, som er blevet fremsat om en sanering af rejsegodtgørelserne og pensionssystemet, og som vi naturligvis er gået ind for. Det er ikke noget positivt vidnesbyrd om Parlamentets situationsforståelse, at det ikke indser, at en selvsanering af floraen af ydelser er en absolut nødvendighed, hvis befolkningen nogensinde skal komme til at betragte Europa-Parlamentet som andet end en guldgrube for politiske lykkejægere.
Vi har naturligvis stemt imod støtte til tobaksdyrkning, som er et af de mest slående udslag af hykleri i EUpolitikken, idet EU i andre sammenhænge hævder at bekæmpe rygning.

Lindqvist
Der finder store nedskæringer sted i de enkelte medlemslande, også i Sverige, med henblik på at nå de mål, som EU har opstillet for ØMU, de såkaldte konvergenskriterier. For at disse kan være troværdige, må EU også spare på sit eget budget. Det bør i første række ske på de store udgiftsposter landbrug, strukturfonde og administration.
Det er denne usentimentale holdning, jeg har anlagt med hensyn til budgettet. Hver krone mere i EU-budgettet svarer til tre kroner i det svenske budget. Sverige betaler allerede for meget til EU-budgettet. Det kan for 1997 komme til at løbe op i 25 milliarder kroner (der er afsat 22 milliarder til medlemsbidrag til EU).
Som modstander af »superstaten« og som antiføderalist er det min opfattelse, at EU ikke skal have flere penge end nødvendigt. Derfor bør der fortsat ske nedskæringer i EU-budgettet. Men da vi nu er medlemmer, må nedskæringerne ske på en socialt acceptabel måde.
Jeg har stemt imod ikke-obligatoriske forhøjelser på landbrugsområdet. Det samme gælder med hensyn til fiskeriet, bortset fra det kystnære fiskeri og foranstaltninger vedrørende miljøet og udvikling af landdistrikterne. Jeg har stemt imod produktionsstøtte til hamp, tobak og destillation af vin.
Endvidere bør der ske nedskæringer i strukturfondene, hovedsagelig i overensstemmelse med Budgetudvalgets forslag, dog ikke for så vidt angår mål 1 (stor arbejdsløshed), mål 5b (skærgårde) og mål 6 (det nordlige Sverige). Sådanne nedskæringer bør kunne accepteres, fordi EU's strukturfonde dræner penge fra det svenske budget, som ellers kunne være gået direkte til de samme formål uden at skulle omvejen over EU. Desuden er det ikke lykkedes for strukturfondene at udjævne forskellene mellem de forskellige regioner, og de må derfor tages op til revision som udjævningsinstrument.
Der kan skæres i TEN-projekterne, først og fremmest af miljømæssige grunde. Dog bør miljøpolitisk motiverede projekter som banen langs Den Botniske Bugt og Atlantbanen kunne støttes. Mange støtteprogrammer såsom PESCA (fiskeri), LEADER II (landdistrikter) m.fl. er svære at overskue. Jeg har hovedsagelig stemt for dem.
Jeg har stemt for miljøinvesteringer, forbrugerprojekter og støtte til miljøorganisationer. Nuklear sikkerhed er et væsentligt spørgsmål, men er det et EU-anliggende?
Jeg har stemt imod alle »informations«- og propagandafremstødene for EU, såsom kampagnerne for ØMU, kulturprogrammet for skabelsen af en »europæisk dimension«, «Lad Os Bygge Europa Sammen« og »Borgerne Først«. Jeg har stemt for sprogstøtte til mindretal og for, at det svenske og det finske sprog skal ligestilles med de øvrige sprog i EU.
Jeg har stemt for beskæftigelse, arbejdsformidling, ligestilling og foranstaltninger mod racisme samt for størsteparten af sundhedsprojekterne mod AIDS, narkotika mv. På disse områder er der brug for såvel en national som en international indsats.
Jeg har som hovedregel stemt for projekter til gavn for den tredje verden, selvom jeg principielt er imod, at EU udøver aktiviteter på dette område.
Jeg er imod alle de former for goder til »eurokratiet«, som indgår i budgettets administrative del. Jeg stemmer for forslag, som fører til bedre kontrol med medlemmernes rejsegodtgørelser. Budgetudvalget truer med at indefryse pengene til Kommissionens godt 300 udvalg, hvis der ikke kommer større åbenhed i udvalgssystemet. Det vil jeg naturligvis stemme for.
Jeg er tilhænger af foranstaltninger, som fører til større kontrol med medlemmernes godtgørelser, og som går ud på, at der kun skal udbetales godtgørelse for de faktiske udgifter. Man skal altid vælge de billigste alternativer. Godtgørelsessystemet bør ikke, som nu, bygge på det højest mulige udgiftsniveau.

Péry
Jeg beklager dybt, at Ministerrådet har forelagt et så stramt et budget for EuropaParlamentet. Vores regeringer viser større villighed til at investere i de økonomiske og monetære aspekter af Den Europæiske Union end i social samhørighed og i såkaldte kvalitative aspekter. Europa-Parlamentets medlemmer har en mere menneskelig, mere »jordnær« og mere solidarisk opfattelse af den europæiske opbygning og accepterer ikke en nedskæring i bevillingerne til ungdom, uddannelse, udveksling, kulturelle aktiviteter, nærsamfund og alt, hvad dette indebærer.
Jeg beklager ligeledes nedskæringen i bevillingerne inden for områder, vi betragter som prioriterede, såsom beskæftigelse, støtten til vanskeligt stillede regioner i Europa og solidariteten med udviklingslandene.
Ved at udskyde finansieringen af de transeuropæiske net som f.eks. højhastighedstogaksen »Est-Atlantique«, herunder jernbaneforbindelsen »Aquitaine/Euskadi« giver regeringerne afkald på tusindvis af job, som disse store arbejder ville have skabt. Ved at fastfryse, ja endog beskære strukturfondene - såsom mål 2 og 5b vedrørende støtte til industriel omstilling og udvikling af landdistrikterne - undergraver regeringerne den store indsats, Unionen har ydet til fordel for regionerne i Sydeuropa - og som min hjemegn også nyder godt af - med henblik på en afbalanceret europæisk fysisk planlægning. Ved at nedskære fødevarenødhjælpen til udviklingslande, der rammes af alvorlige kriser påtager Rådet sig et tungt ansvar.
Derfor har Europa-Parlamentet ved afstemningen ønsket at genopføre disse bevillinger på budgettet i henhold til Europa-Parlamentets prioriteringer, herunder inden for forskningssektoren, ligesom Europa-Parlamentet har ønsket at opføre en bevilling på 100 mio ECU, svarende til 650 mio franc, til støtte for fredsprocessen i Nordirland. Det vil vise sig, hvorledes de femten regeringer vil reagere.
Jeg tager naturligvis det forhold i betragtning, at 46 % af budgettet, som er på 89 mia ECU - svarende til 580 mia franc - vedrører støtten til landbruget, der historisk set udgør den første store fælles politik i Europa, men den såkaldte kogalskabskrise tvinger os til nytænkning, hvad angår udformningen af fremtidens landbrug.
Jeg vil desuden med glæde understrege, at Europa-Parlamentet har ønsket at styrke en række foranstaltninger, der vedrører min hjemegn direkte, såsom støtten til traditionelt fiskeri, en styrkelse af havinspektionen og støtte til fordel for mindretalssprog og -kulturer - alt sammen initiativer fra Europa-Parlamentets side, som Rådet accepterer.
Betænkning af Fabra Vallés
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Waidelich og Wibe
Vi gentager det krav, som vi stillede under den foregående budgetbehandling om, at der gennemføres en revision af hele ordningen med rejsegodtgørelser mv. til Parlamentets medlemmer.
Det ville være hensigtsmæssigt, om medlemmerne fik et betalingskort, der kunne benyttes til køb af billetter til Bruxelles og Strasbourg.
Vi støtter Den Socialistiske Gruppes forslag om, at formanden snarest muligt skal nedsætte et udvalg, der skal arbejde med denne revision.

Wibe
EU's medlemsstater er hårdt ramt af nedskæringer på det sociale område, forsorgsområdet og inden for den offentlige service på grund af gennemførelsen af konvergensprogrammet. Samtidig ser det ud til, at arbejdsløsheden på sammenlagt 20 millioner i de 15 medlemslande er blevet permanent. Derfor mener jeg, at der nu må foretages en nøje gennemgang og revision af EU-budgettet. I forhold til de sociale foranstaltninger i medlemsstaterne, som nu rammes af nedskæringer, har mange EU-aktiviteter kun en meget begrænset betydning, og det er dem, der først bør nedlægges i en prioriteringssituation.
Jeg finder det yderst beklageligt, at der i dag, hvor der nedlægges langtidsplejeafdelinger på sygehusene i Sverige, findes EU-institutioner, på hvis arbejde der anvendes store midler, men hvis resultater, ja endog eksistensberettigelse, der i høj grad kan sættes spørgsmålstegn ved.
Der træffes nu afgørelse om EU-budgettet inden for rammerne af en stor, kompliceret proces, som jeg med min stemme i Parlamentet kun har ringe mulighed for at øve indflydelse på. Nogle udgifter er fastlagt i traktaten eller i gamle aftaler. Dermed sigter jeg bl.a. til, at Europa-Parlamentet årligt skal afvikle tolv mødeperioder i Strasbourg samtidig med, at der også finder mødeperioder sted i Bruxelles, og administrationen er placeret i Luxembourg. Det giver anledning til store, unødvendige lokaleudgifter. Men ingen synes at have magt til at gøre noget ved dette problem.
Udgifterne på landbrugsområdet og til de regionale strukturfonde hører til de obligatoriske udgifter, som Rådet træffer afgørelse om, selvom Parlamentets formand underskriver budgettet til sidst. Der er efter min mening meget i forbindelse med EU's udgifter på disse to områder, som der kan sættes spørgsmålstegn ved. Desværre har jeg ikke mulighed for med min stemme at øve indflydelse på de dele af udgifterne på landbrugs- og det regionalpolitiske område, som jeg ikke er enig i.
Andre områder, hvor jeg har indvendinger og ønsker ændringer er:
Der kan skæres i rejsegodtgørelserne til medlemmerne af Europa-Parlamentet, hvis man indfører rejsekort i stedet for som nu at udbetale rundhåndede generelle godtgørelser uden at kræve forelagt kvitteringer.-Der ydes tilskud til EU-parlamentsmedlemmernes pensionsfond over de almindelige EU-midler, da den ellers ikke ville hænge sammen økonomisk. Det mener jeg bør høre op snarest muligt. De medlemmer af pensionsfonden, som modtager udbytte, når den giver overskud, må også regne med at skulle dække dens eventuelle tab.Derudover er der en række tvivlsomme budgetposter, som ifølge begrundelsen har til formål at styrke Europatanken og den fælles europæiske bevidsthed. Jeg er først og fremmest imod budgetposterne vedrørende højtideligholdelsen af fyrreåret for Rom-traktaten, men jeg er også imod, at der bevilges midler til kampagnen for gennemførelse af ØMU og til Det Europæiske Center for Politiske Studier. Dette center giver sig i øjeblikket af med at propagandere for ØMU i Sverige. Jeg finder det oprørende, at der over EU-budgettet bevilges penge til forskellige organisationer, for at de kan føre propaganda for EU-institutionerne og for, at disse skal have større politisk magt.
Det foreslås ligeledes, at der skal ydes tilskud til partier på fællesskabsplan. Jeg mener imidlertid ikke, at de »partidannelser«, der findes på fællesskabsplan, fortjener at få et sådant tilskud. Det ser heller ikke godt ud i nedskæringstider, at politikere bevilger deres egne organisationer flere goder.
Henstilling af Iivari
Antony
Hr. formand, mere end nogen glæder vi, der har gjort alt for at hjælpe folkene i det tidligere Jugoslavien med at befri sig fra den føderale kommunistiske spændetrøje, os over, at det slovenske og det kroatiske folk har genvundet uafhængigheden. Det er da også ønskeligt, at der knyttes venskabsbånd mellem disse gamle europæiske nationer og vores lande. Vi ønsker imidlertid ikke, at Slovenien skal komme fra asken og i ilden. Vi ønsker selv at frigøre os fra Maastricht-Europas spændetrøje. Langt fra at sikre de europæiske borgere fred og harmoni udsætter Maastricht dem for en uhæmmet indvandring og konkurrence. Maastricht undertrykker borgerne, og i stedet for at forene befolkningerne er Maastricht med til at så splittelse.
Vi elsker Slovenien! Ligesom alle de andre folk, der er blevet befriet fra kommunismen ønsker vi ikke, at Slovenien lukkes ind i vores fængsel, og jeg vil gerne her på denne fyrreårsdag for opstanden i Budapest give udtryk for min vrede over den udtalelse, Europa-Parlamentets formand, Klaus Hänsch, i går kom med, idet han stemplede nationalismens ugerninger; for de ugerninger, der bør stemples er vel snarere dem, der er forøvet af den outrerede nationalisme, for ikke at sige af den nationale eller internationale socialisme, af den marxistiske, leninistiske, stalinistiske og maoistiske socialisme samt andre, der har massakreret 200 mio mennesker over hele verden, og som Klaus Hänsch ikke kræver stillet for en Nürnberg-domstol, hvilket ellers ville være det rigtige!
Europa-Parlamentet burde skamme sig over dette!
Betænkning af Posselt
Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil gerne begrunde, at jeg har stemt mod hr. Posselts betænkning, således som jeg allerede har gjort det i hele denne mødeperiode, for fortsat at tage afstand fra et mødedokument, der indeholder begrundelser, der er uacceptable for Parlamentet, når man fornægter den historiske sandhed vedrørende den tragiske efterkrigsperiode for disse områder og særlig Istria. Som allerede nævnt siger hr. Posselt ikke i begrundelsen for sin betænkning som meget som ét ord om, hvad der er overgået det italienske samfund. Dette er yderst alvorligt, også fordi han efter sit eget hoved rekonstruerer de begivenheder, som har ført til underskrivelsen af associeringsaftalen.
Jeg har i disse dage fået en forsikring om, at denne del er blevet trukket ud og ikke længere figurerer i dokumentet og de officielle akter fra Europa-Parlamentet. Jeg håber, at dette er sket, men selve dette, at man har kunnet fremlægge denne tekst, har været en handling, som, hvordan skal jeg udtrykke det, er udtryk for skødesløshed fra ordførerens side, idet han ikke i en økonomisk betænkning burde have udbredt sig om en rekonstruktion, som, gentager jeg, helt mangler forbindelse med og er malplaceret i forhold til det, der i virkeligeheden er sket i dette område. Jeg håber, at man hermed kan sige, at denne sag er afsluttet idet de dele af begrundelsen, der vedrørte dette spørgsmål er blevet slettet.
Betænkning af Theonas
Carlotti
For os er arbejdsløsheden i Europa stadig hovedproblemet, som vi bør bekæmpe. Arbejdsløshedsprocenten er særdeles høj med et gennemsnit på 10, 7 % ved midten af 1996. Desuden stiger antallet af langtidsledige og antallet af ledige unge stadig. Det er på baggrund af denne alvorlige situation, at vi bør samle vores anstrengelser for at løse dette nagende problem. Det er i dag de europæiske institutioners troværdighed, der står på spil.
Forslaget til Rådets afgørelse om nedsættelse af et udvalg for beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken er et skridt i den rigtige retning. Udvalget vil udgøre et veritabelt beslutningsværktøj og vil kunne afbøde mangelen på en stabil struktur på beskæftigelsesområdet. En af de opgaver, vi står over for, består netop i at skabe instrumenter til fremme af en europæiske beskæftigelsesstrategi gennem en koordinering af de nationale politikker til bekæmpelse af ledigheden.
Gennem de ændringsforslag, Europa-Parlamentet har stillet, har det søgt at styrke ikke kun gennemsigtigheden, men også koordineringen mellem de europæiske institutioner, udvalget for beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken og alle arbejdsmarkedets parter. Vi bør imidlertid være på vagt, da der samtidig træffes en række modstridende foranstaltninger. Nedskæringen i budgetmidlerne til de transeuropæiske net og strukturfondene bidrager nemlig ikke til bekæmpelsen af arbejdsløsheden.

Gahrton, Holm og Schörling
Arbejdsløsheden i Unionen er uacceptabelt høj. Det foreslåede Udvalg for Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedspolitikken kan bidrage til, at man får større udbytte af medlemsstaternes erfaringer; desuden kan det udarbejde rapporter og oplæg samt anbefale foranstaltninger.
Beskæftigelsesudvalget må ikke overtage medlemsstaternes beføjelser og ansvar og absolut ikke føre til en fælles unionspolitik på beskæftigelses- og arbejdsmarkedsområdet.
Betænkning af Theato
Lindqvist
Der er brug for kraftige foranstaltninger mod svig og bedragerier med EUmidler. Da der til sådanne næsten altid svarer en national medfinansiering, er det i lige så høj grad et nationalt anliggende. EU skal ikke kunne foretage politimæssig overvågning eller have andre kontrolmuligheder i medlemsstaterne. Alle sådanne aktiviteter bør foregå i fællesskab og i samråd med den pågældende medlemsstat.

Turisme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0298/96 af Bennasar Tous for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets afgørelse om det første flerårige program til støtte for turismen i Europa - PHILOXENIA (1997-2000) (KOM(96)0168 - C4-0356/96-96/0127(CNS)); -A4-0297/96 af Parodi for Udvalget om Transport og Turisme om Kommissionens beretning til Rådet, EuropaParlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om fælles foranstaltninger med indvirkning på turismen i 1994 (Rådets afgørelse 92/421/EØF) (KOM(96)0029 - C4-0125/96); -A4-0299/96 af Harrison for Udvalget om Transport og Turisme om Kommissionens rapport om evalueringen af EF-handlingsplanen for turisme 1993-1995 (Rådets afgørelse 92/421/EØF) (KOM(96)0166 - C4-0266/96).
Bennasar Tous
Hr. formand, at tale om turisme er det samme som at bekæmpe arbejdsløsheden, som er den største økonomiske og sociale udfordring, dagens Europa står overfor.
I øjeblikket er 18 millioner mennesker uden arbejde i de 15 medlemslande, og situationen er særlig vanskelig for kvinder og unge - hver femte er uden arbejde. Turismeindustrien giver de europæiske borgere de bedste muligheder for at skabe nye arbejdspladser. Turismen skaber hurtigt arbejdspladser, bidrager til den økonomiske og sociale samhørighed og medvirker til kendskabet til og forbedringen af kulturarven. Turismen fjerner grænser, reducerer de regionale forskelle og medvirker til at skabe en europæisk identitet. Turismen som økonomisk, socialt og kulturelt fænomen berører størstedelen af de europæiske borgere, hvad enten de er modtagere eller ydere af de tjenesteydelser, der skal opfylde turistens utallige behov.
Omkring 200 millioner europæere er hvert år turister i en periode. Definitionen af en turismepolitik på europæisk plan har været et af Fællesskabets mål siden 1980, og gennem debatten har der været mange forskellige synspunkter fremme om, hvordan turismen skal indføjes i traktaten. Vi har brug for et retsgrundlag og en god horisontal koordinering af turismen med andre fællesskabspolitikker. Der er en stor mangel på grænseoverskridende samarbejde mellem dem, der træffer afgørelserne vedrørende denne sektor, og de offentlige myndigheder, erhvervslivet, faglige sammenslutninger og forbrugerne.
Jeg vil også gerne minde om, at dette Parlament ved talrige lejligheder har givet udtryk for sin støtte til, at turismen får en plads i traktaten. Hele Den Europæiske Union er klar over, at turismen er den vigtigste økonomiske aktivitet i verden. Derfor har Kommissionen - i fast overbevisning om, at man skal fastslå, hvilke aspekter inden for denne sektor, der skal styres på europæisk plan og på Rådets foranledning - taget initiativ til at fremlægge og udarbejde PHILOXENIA-programmet til støtte for turistaktiviteten med det formål at fremme den europæiske turismes kvalitet og konkurrenceevne i lyset af den enorme konkurrence fra de nye feriemål, der er dukket op de seneste år, med særlig vægt på en afbalanceret og bæredygtig udvikling af turismen under hensyntagen til opfyldelsen af turisternes behov og en rationel udnyttelse af natur-, kultur- og infrastrukturressourcerne. Det er også nødvendigt at støtte alternative turistformer såsom turisme i landdistrikter, kulturturisme, turisme med socialt sigte, kongresturisme, sportsturisme og mange andre.
I lyset af denne komplekse og forskelligartede sektor er de generelle mål en større viden på turismeområdet ved at sørge for mere oplysning; en forbedring af de juridiske og økonomiske rammer for turismen ved at styrke samarbejdet med medlemsstaterne, turistbranchen og andre berørte parter og ved at undersøge mulighederne for en forenkling af reglerne og en nedbringelse af skattebyrderne; en forøgelse af turismens kvalitet; og en forøgelse af antallet af turister fra andre EU-lande og tredjelande.
Dette PHILOXENIA-program er udelukkende beregnet på turismen og henvender sig i vidt omfang til de berørte parter og myndighederne i turistsektoren med det formål at planlægge denne og sørge for at dette program i nødvendigt omfang supplerer andre programmer af betydning for turismen. Eftersom størstedelen af turistvirksomhederne er små og mellemstore virksomheder (SMV), anmoder vi om, at PHILOXENIA og programmets virksomhedsmæssige aspekter sammenkobles med det tredje flerårige program for SMV'er, som har til formål at støtte de europæiske små og mellemstore virksomheder, der repræsenterer 99 % af alle virksomheder, 66 % af den totale beskæftigelse og 65 % af omsætningen i Unionen.
Turismen er et komplekst system af aktiviteter, som omfatter tusinder af SMV'er og mange små familievirksomheder. De vigtigste mål og de foreslåede aktioner er: At forenkle og forbedre de administrative og juridiske rammer; at garantere SMV'ers interesser i de forskellige politikker; at forbedre rammen for det grænseoverskridende samarbejde for SMV'er i turistbranchen; at fremme dannelsen af kapitalmarkeder for de hurtigt voksende SMV'er; at hjælpe turistsektoren og SMV'er med at europæisere og internationalisere deres strategier, navnlig gennem en forbedring af informationstjenesteydelser; og udvide informationstjenesteydelserne til de allerede eksisterende centre for virksomhedsinformation. Vi anmoder om en »euro-luge«, der er specialiseret i turisme, som bidrager til at fremme foranstaltningerne til fordel for SMV'er i turistbranchen, som støtter de direkte kontakter gennem samarbejdsprogrammer, og som fremmer adgangen til nye markeder og internationaliseringen af de europæiske SMV'er i turistbranchen.
Det er umuligt at forbedre konkurrenceevnen og turismens kvalitet uden SMV'er, og man bør støtte deres adgang til forskning og innovation og uddannelse ved at øge deres innovative potentiale, stimulere uddannelsen inden for ledelsesteknik og ved at gennemføre en tilpasning til de nødvendige miljøteknikker. Man bør også fremme virksomhedskulturen og -ånden og støtte specielle grupper. Og jeg vil gerne minde om, at man ikke kan tale om turismens kvalitet i Europa uden at tale om uddannelse. Det er bydende nødvendigt at fastslå og anerkende de forskellige professioner inden for turisme, revurdere dem socialt og fremme uddannelsen på dette område.

Parodi
Hr. formand, kære kolleger, endnu en gang er der grund til at give udtryk for skuffelse over, at man ej heller her i Europa-Parlamentet har tillagt turismen den fundamentale rolle, som de fleste af os har sat vor lid til i mange år. En rolle, der er af fundamental betydning for bruttonationalproduktet og beskæftigelsen på vort kontinent, som nu mere end nogen sinde har brug for nye stimuli under forfølgelsen af de mål, der er fastsat ved traktaterne om oprettelse af fællesskaberne og gentaget og udbygget gennem revisionen i Maastricht-traktaten.
At anse turismen for en strategisk erhvervsgren for beskæftigelse, udvikling, vækst, konkurrenceevne og økonomisk og social samhørighed og som et bidrag til udbredelsen af de forskellige nationale kulturer og styrkelsen af den europæiske identitet må være grundlaget for enhver politik på ethvert beslutningsniveau inden for Den Europæiske Union.
For at bidrage til en bæredygtig udvikling af turismen i Europa og de sektorer, der er snævert forbundet med denne, kræves der efter min opfattelse en institutionel legitimering på europæisk niveau, både i de enkelte lande og i regionerne. Der må derfor gives et afgørende løfte om, at man i forbindelse med revisionen af traktaten indsætter et særligt kapitel om turismen, der giver den merværdi, der sikrer sektorens bæredygtighed og evne til fortsat at skabe varig beskæftigelse på et marked, der bliver stadig mere åbent og konkurrencepræget, og i hvilket den europæiske andel er stadig faldende.
For at begynde med den fuldstændige gennemførelse af det interne marked må vi med andre ord fremme alle de initiativer, der gør det muligt at sikre den europæiske turistindustris kvalitet og konkurrencedygtighed samt virke for fremme af Europa som turistmål.
Den europæiske merværdi, enten den er historisk, arkitektonisk, kulturel eller bygger på naturværdier, som turistmål, må ikke længere forsømmes. Det er derfor nødvendigt at diversificere udbuddet og gøre produktet »Europas« image synligt, idet det i dag er fragmentarisk, og dets potentiale ikke er blevet tilstrækkeligt udnyttet i økonomisk, sundhedsmæssig, naturlig og kunstnerisk henseende.
Af det, der netop er blevet sagt, fremgår nødvendigheden af at skabe et retligt og økonomisk rum, der er gunstigt for turistindustrien og beskæftigelsen på grundlag af følgende punkter: for det første den fuldstændige gennemførelse af det interne marked, for det andet udviklingen af turistindustrien og for det tredje et fremstød for den europæiske turisme i tredjelandene.
Vedrørende den fuldstændige gennemførelse af det interne marked må man efter min mening med udgangspunkt i en analyse, der gør det muligt at påpege de forskellige former for turisme, fremme aktioner, der kan give et væsentligt bidrag til et voksende udbud, hvori man foretrækker de former, som bedst passer til det pågældende område og fremmer nye turistveje som et reelt alternativ til masseturismen, som mange byer med kunstværker ikke længere kan klare, og som fremmer et brud på den rytme, der er bestemt af årstiderne. Dersom turismen på badestederne f.eks. blev bedre udnyttet, ville den blive en betydelig kilde til økonomisk og social udvikling, særlig på grund af sundhedsplejen og et nyttigt led i en genoptræning, der sætter de ældre i stand til at blive i samfundet.
En udbygning af det indre marked ved vedtagelse af et europæisk charter for turismen, der regulerer dennes og dens leverandører af tjenesteydelsers rettigheder og pligter, ved at indføre en label for kvalitet i den europæiske turisme gennem klassifikation af Fællesskabets tjenesteydelser og produkter inden for sektoren, ved at skabe et fælles turistskiltningssystem for at gøre det muligt hurtigt og let at vise de særlige miljømæssige og kulturelle træk ved de tjenesteydelser og muligheder, der findes på de forskellige steder, ved at anlægge de transeuropæiske transportnet, som gør det muligt på kort tid at komme fra nord til syd og fra øst til vest.
Vedrørende udviklingen af turistindustrien: for at sikre den europæiske turistindustris kvalitet og konkurrencedygtighed må man yderligere udvikle nye former for synergi gennem andre former for fællesskabspolitik, der involverer alle berørte parter med henblik på at skabe gunstige betingelser for udviklingen af de europæiske turistvirksomheder, særlig de små og mellemstore, tage initiativer til fordel for forbedring og harmonisering af arbejdsvilkårene, arbejdskraftens kvalifikationer og øgelse af beskæftigelsen, bevare og udnytte naturværdier samt historiske og kulturelle værdier og tillige alle de former for håndværk, der ligger til grund for turistindustrien, skabe betingelser for en bæredygtig vækst i de ugunstigst stillede områder, i industriområder, der oplever nedgang, i naturområderne, i de perifere og ultraperifere områder samt i de områder i Unionen, hvor turismen er den vigtigste eller måske den eneste indtægtskilde.
Endelig mener jeg, at turismen åbner store fremtidsmuligheder for tredjelandene, hvorfor det er vor opgave at fremme den. Vi må forfølge »PHILOXENIA«-programmet. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil sørge for, at turismen hædres og fremmes på linje med alle de øvrige former for politik, og at den ikke skal lide skam ved kun at skulle drøftes i ledige stunder.

Harrison
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Parodi for hans betænkning. Min udtalelse, der er udarbejdet på Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitiks vegne, koncentrerer sig om at fremsætte nogle supplerende bemærkninger.
For det første bør turismen erkendes som et erhverv. Dens jobskabende evner er velkendte, og det er også en sektor, hvor der er mange små og mellemstore virksomheder, en målgruppe for udvikling, som hr. Santer masser af gange har sagt i denne uge i Kommissionens program for 1997.
Der er også mange jobmuligheder for unge mennesker og for kvinder i denne sektor. Vi bør ivrigt arbejde for at sikre, at sådanne arbejdspladser er af høj kvalitet, godt betalt og tilfredsstillende, hvilket vil fremme konkurrenceevnen for Europas turisterhverv.
For det andet kan industrien med en sådan opmuntring hjælpe mindrebegunstigede land- og randområder i Unionen, områder, der ofte mister arbejdspladser.
For det tredje viser Parodi-betænkningen fra 1994, hvordan turismen vokser på verdensplan, mens Europas andel er skrumpet ind. Alt, hvad vi kan gøre for at skærpe konkurrencedygtigheden i Europas turistsektor, vil hjælpe os med at forsvare Den Europæiske Union som verdens foretrukne turistdestination. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik gentager den opfattelse, Parlamentet længe har været af, at der bør indføres særlige bestemmelser om turismen i forbindelse med regeringskonferencens revision af traktaten, som vil blive afsluttet af det hollandske formandskab.
Den vigtigste motivation for denne tro er anerkendelsen af turismen som en aktivitet helt i det indre markeds ånd. Beslutningen om at gennemføre det indre marked er den bedste og hurtigste vej, når det gælder at hjælpe Europas industrier som helhed og turisterhvervet i særdeleshed. I denne forbindelse er jeg meget glad for, at den britiske Labour-leder, Tony Blair, i forbindelse med overtagelsen af formandskabet for Rådet i 1998 har tilkendegivet sin hensigt om at gennemføre det indre marked i praksis.
Det er min overbevisning, at vi til den tid ikke alene kan skabe betingelser for et europæisk turisterhverv med succes; ikke blot give enorme fordele til Europas borgere, når de holder deres årlige ferie; ikke bare motivere og opmuntre arbejdstagere og iværksættere, der er selve nerven i dette store erhverv; ikke bare, og dette er væsentligt, fremme det generelle europæiske ideal om at skabe en dynamisk Europæisk Union ved at lovprise dens mange kulturer, traditioner og borgere, men også ved at gennemføre et Europa, der er frit, åbent og demokratisk for alle sine 370 mio borgere.
Hr. formand, jeg går over til min egen betænkning. Turismen betyder arbejdspladser. Turismen er Europas største erhverv, og det vokser stadig. 9 mio af vore borgere er direkte beskæftigede inden for turismen, og yderligere 9 mio arbejdspladser bliver indirekte berørt. Sådanne tal er tidevandsbølger, hvorpå vi bør surfe ud på jagt efter ordentlige arbejdspladser til vore 20 mio arbejdsløse borgere.
Lad mig gå videre: Turismen vil sammen med telekommunikations- og informationsteknologien blive de vigtigste industrier i verden i det 21. århundrede. Ifølge World Travel and Tourism Council er turismen i øjeblikket $1, 2 trillion værd. I 2006 forudser man, at dette fantastiske tal vil være steget til 2, 1 trillion, en fordobling af forbruget, der, hvis vi er snedige, kan omsættes til en fordobling af arbejdspladserne. Men hvordan reagerer vi i Den Europæiske Union på denne udfordring? Ikke med fasthed, men med en klynken. Turismen nævnes ikke engang i Delors' hvidbog.
Her til morgen under budgetbehandlingen har vi tinget om at tildele Philoxenia-programmet 8 mio ECU, 4 mio ECU eller 0 mio ECU. Heldigvis fik vi de 4 mio ECU. Med hensyn til det, der ikke blev gjort færdigt i Maastricht - spørgsmålet om, hvorvidt vi bør give turismen et retsgrundlag og kompetence under traktaterne - har vi opført os som frygtsomme badegæster ved havet, der er bekymrede for, at de får kolde tæer af at tage en dukkert tidligt om morgenen. Men at stå tidligt op for at overvinde konkurrencen på verdensplan inden for turismen, er just hvad vi bør gøre, hvis vor ambition om at sikre arbejdspladser til vor befolkning ikke skal strande og blive opgivet. Kommissionens evaluering af 1993/95-programmet til støtte for turisme kan hjælpe os i den rette retning. Mere specifikt er denne evaluering en byggesten til Kommissionens Philoxenia-program. Jeg vil gerne i forbifarten komplimentere fru Bennasar Tous for hendes udmærkede betænkning.
1993/95-programmet var bestemt problematisk, sådan som det blev eksemplificeret ved den grundige konsulentrapport, der undersøgte det indgående. De 11 politiske områder blev ulige behandlet. Fem af dem brugte tilsammen mindre end 5 % af budgettet på 18 mio ECU. Således blev vitale spørgsmål, såsom forskydning af ferietidspunkter, turisme på landet, social turisme og ungdomsturisme, næsten helt ignoreret. Der var mere held med hensyn til det arbejde, der bliver gjort for handicappede turister, og den helt afgørende indsamling af statistiske oplysninger om turisterhvervets sande tilstand og natur. Sådanne undersøgelser må fortsættes. Men Price-Waterhouses konklusion om, at det er nødvendigt, at man får et klarere fokus i turismeprogrammerne, er fornuftig. Faktisk indeholder Philoxenia, der har rejst sig som en føniks fra 1993/95-programmet, færre prioriteringer, bedre styring af bevillingerne og en koncentration om projekter med en højere gennemsnitlig værdi.
Harrison-betænkningen fortsætter med andre anbefalinger, som det er nødvendigt at acceptere. Således er det nødvendigt, at vi etablerer en sammenhængende europæisk turistpolitik, som tilfører værdi ud over og hinsides medlemsstaternes niveau, og som kan give os baggrund for at bedømme og overvåge de betydelige pengebeløb, som bliver brugt via andre EU-fonde, i særdeleshed struktur- og samhørighedsfondene. For at gennemføre denne omfattende politik og overvåge bevillingerne har vi brug for at styrke turistenheden i GD XXIII. Til trods for de prøvelser, GD XXIII har været udsat for tidligere, må vi nu anmode dem om at påtage sig den helt vitale rolle med at koordinere EU-politikken, sådan som den påvirker turismen, i alle Kommissionens generaldirektorater. Denne omstrukturering af den måde, hvorpå vi behandler og finansierer turismen, vil også hjælpe os til at være mere effektive med hensyn til at fastlægge en politik og en praksis på verdensplan, sådan som den påvirker turismen og turisterne. Vi i Europa kan ikke længere stå og se tavse til over for sex-turismen, der i den grad kaster smuds på vor anseelse i verden.
Endelig bør vi forstå, at turismen er en aktivitet inden for det fælleseuropæiske marked. Således bør alle de foranstaltninger, der underbygger det indre marked støttes, og vi bør notere os de foranstaltninger, der direkte har betydning for turistsektorens trivsel: Den fælles valuta, f.eks. elimineringen af valutakurser vil gøre de europæiske borgere, der rejser over grænserne som turister, mere velstående; hvad der er endnu mere vitalt, den gennemskuelighed, der bliver indført med hensyn til turismens omkostninger, vil få priserne på ferier til at falde, og det vil det bedre forretningsmiljø, der tilvejebringes ved lavere rentesatser og lavere inflation, også.
Afslutningsvis har vi en ualmindelig god mulighed for at sikre, at turisme kommer til at betyde arbejdspladser for Europas befolkning.

Chesa
Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af hr. Baggioni, der i øjeblikket sidder i flyet som følge af ændringen af dagsordenen.
Turistindustrien vil få en stadig større plads i europæisk økonomi, og Europa råder over store muligheder inden for denne sektor, forudsat at det kan forbedre sin konkurrenceevne stillet over for den internationale konkurrence, hvorfor det er påkrævet med en europæisk strategi for et nyt opsving for turismen.
For det første er det værd at understrege den afgørende rolle, turismen kan spille til fordel for økonomisk og social samhørighed, især for beskæftigelsen, i udviklingsområder samt i de fjernestliggende randområder og øsamfund, der på dette felt har en række fordele.
Imidlertid vil en ukontrollabel masseturisme, der er karakteriseret ved en geografisk overkoncentration eller en manglende balance mellem kystområder og indre områder, få alvorlige negative virkninger for de pågældende regioner. Til gengæld vil en gennemtænkt kvalitetsturisme kunne fremme miljøbeskyttelsen og styrke den kulturelle identitet i de pågældende regioner.
Derfor er det frem for alt tvingende nødvendigt at begynde at styrke de eksisterende regionale udviklingsinstrumenters turismerelaterede bestanddele, hvad enten det drejer sig om turisme i grænseregionerne, INTERREG II, turisme i landområder, LEADER, turisme i regioner, som er i industriel tilbagegang, RECHAR, RESIDER og CONVER, turisme i byområder i tilbagegang, URBAN, og flere andre former for turisme.
Desuden er det nødvendigt, hvis en sådan strategi for et nyt opsving for turismen i Unionen skal blive en succes, at man sikrer en bedre repræsentation af de regionale myndigheder i de kompetente instanser samt fremmer en veritabel »partnerskabskultur« på alle niveauer.
For at blive fuldt ud effektiv bør en europæisk strategi for et nyt opsving for turismen indføres ved at man styrker sammenhængen i de turismerelaterede fællesskabspolitikker. Det synes helt nødvendigt at etablere de store europæiske transportnet, som lader alt for længe vente på sig, samt at foretage en generel forbedring af alle de forskellige transportformer på alle områder, hvilket er en helt nødvendig betingelse for en turistmæssig udvikling af de fjernestliggende randområder.
Opsvinget bør også understøttes af hensigtsmæssige økonomiske foranstaltninger, herunder en øget støtte til SMV, der er meget stærkt repræsenteret inden for turistsektoren og ofte gør en stor indsats for at foreslå innovative former for turisme. Man bør heller ikke glemme de fjernestliggende randområder og øsamfund, der lider under alvorlige handicap på grund af deres fjerne beliggenhed. Det er følgelig nødvendigt at yde disse regioner kompensation i form af støtte eller skattelettelser med henblik på at genoprette rimelige konkurrencevilkår.
Endelig kan fremgang for turismen ikke adskilles fra en aktiv politik til beskyttelse af miljøet. Det er således nødvendigt hurtigst muligt at opstille klare målsætninger og tilvejebringe de nødvendige midler hertil. Ellers risikerer man, at regionerne definitivt ødelægger deres turistmæssige potentiale.
Ud fra disse betragtninger, som Udvalget om Regionalpolitik enstemmigt har tilsluttet sig, er forslaget om det første flerårige program til støtte for turismen i Europa særdeles positivt og fortjener vores støtte, selv om bevillingerne er utilstrækkelige.

Vallvé
Hr. formand, talerne før mig har understreget vigtigheden af turismen i Den Europæiske Union, både den interne turisme og turismen i forbindelse med besøgende fra tredjelande. Hr. Harrison har udtrykt sig meget tydeligt og fremhævet den beskæftigelse, som turistaktiviteten skaber.
I mit land, Katalonien, udgør turismen 15 % af bruttonationalproduktet, og vi modtager hvert år 17 millioner turister. Men man kan ikke komme uden om globaliseringskriterierne inden for enhver økonomisk aktivitet. Den europæiske turisme skal være en konkurrencedygtig turisme og skal øge den nye dimension inden for turismen, det som turisten søger i sine aktiviteter: den kulturelle dimension. En kulturel dimension, som kan styrke de forskellige nationers og befolkningers kendskab til hinanden i Europa, forbedre kendskabet til andre befolkninger, til deres sprog, til deres kultur, til deres traditioner samt fremme kendskabet til deres kulturarv og deres historiske arv. Alt dette kan bidrage til at styrke denne europæiske dimension, som borgerne i Europa har brug for.
Vi bør heller ikke glemme mulighederne inden for kulturturisme, ungdomsturisme, turisme med socialt sigte og et særligt vigtigt område: Turisme i landdistrikter, som kan øge tilstedeværelsen af mennesker og indtægterne i de indre egne af de forskellige lande og således give landmændene ekstraindkomster, så de kan forbedre deres situation og stabilisere sig i området.
Fru Bennasar har fremhævet, at for at opnå denne konkurrencedygtighed er det nødvendigt at styrke uddannelsen i turistsektoren. Der stilles større og større krav til undervisning og uddannelse, og derfor er det nødvendigt, at de personer, som er beskæftiget i turistsektoren, har den nødvendige teoretiske og praktiske uddannelse.
Jeg tror også, det er nødvendigt at kunne etablere et effektivt samarbejde med de regionale og lokale myndigheder med kompetence inden for turismen.
Og endelig tror jeg, at Kommissionen, hvad angår kulturturismen, skal styrke samarbejdet med UNESCO og med Europarådet.

Baldarelli
Hr. kommissær, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe støtter Deres initiativ. Jeg har også for nylig haft lejlighed til at vise det under afstemningen om budgettet. Vor gruppe støtter Deres initiativ, fordi vi er overbevist om, at De er engageret i en aktion for genoptagelse af turistaktiviteterne under hensyntagen til det væsentlige mål, som også er vor gruppes, nemlig beskæftigelsespagten. Vi har i turismen set nye muligheder, også for beskæftigelse, men vi har særlig forstået, at turismen ikke alene er et problem om institutionelle forbindelser. Turismen vedrører også forbindelser mellem mennesker inden for et net af gensidighed mellem befolkningerne, og Den Europæiske Union skal fra dette synspunkt handle overbevisende og udfolde et konkret virke.
For så vidt de institutionelle spørgsmål er jeg uden videre enig i nødvendigheden af en institutionel legitimering. Vi er følgelig overbevist om, at man bør erklære turismen af fælles interesse, og opgaven er ikke let, idet dette skal ske under fuld respekt for subsidiaritetsprincippet og i bevidstheden om, at aktioner for turismen på lokalt plan skal fremmes af regionerne, kommunerne, de erhvervsdrivende og de økonomiske og sociale kræfter, der er det væsentligste referencepunkt for de europæiske institutioners virke. Vi kan ikke sætte en europæisk opfattelse op mod en national opfattelse af turistaktiviteterne. Vi må derimod sørge for, at Europa udbygger sin programmering, i stadig videre omfang tager sig af turismen i en ensartet kontekst, særlig inden for de grundlæggende sektorer, nemlig sektoren for forbrugerbeskyttelse og miljøbeskyttelse.
I tilslutning til vore kollegers betænkninger findes der talrige andragender, hr. kommissær, som viser de modsætningsforhold, der stadig består mellem de enkelte medlemsstater i Den Europæiske Union, forhold, der er til skade for forbrugerne. Vi må besvare disse og naturligvis indføre en fælles forvaltning og ensartede handlemåder på europæisk niveau kan alene være til gavn for dette mål. Vi er klar over at vi når vi i turismen finder en aktivitet, der fremmer beskæftigelsen, tillige må bevæge os på området for social sikring. Turismen skaber beskæftigelse, men der findes også underbetalt arbejde, et arbejde, som benyttes inden for mange turistaktiviteter, og som ofte indgår som et yderligere led i konkurrenceevnen på markedet for det internationale udbud. Vi må forhindre former for social dumping, der også kan berøre turistområdet, ved at beskytte arbejdstagerne ved nøje fastlagte rettigheder og sørge for, at de fundamentale rettigheder af navnlig skattemæssig og social karakter for arbejdstagerne inden for turismen, sikres.
Herudover må man også arbejde for miljøet. Miljøet er en grundlæggende ressource. Forsøgene på at øge den økonomiske aktivitet kan bringe beskyttelsen af miljøet i fare. I denne forbindelse skal muligheden for finansiering af europæiske programmer og naturligvis programmer, der kræver tilførsel af ressourcer fra Den Europæiske Union, ske på basis af undersøgelser af miljøpåvirkningerne, dvs. når det viser sig, at de projekter, der skal gennemføres, ikke er til fare for en grundlæggende ressource som f.eks. miljøet. Naturligvis kan disse undersøgelser af miljøpåvirkningen ikke begrænse sig til en traditionel omkostningsbetragtning, men skal tillige vedrøre geologiske, botaniske og andre lignende betragtninger, der så at sige er en global ressource, som vi naturligvis må beskæftige os med.
Fra dette synspunkt mener jeg, at vor aktion skal være målrettet, dersom PHILOXENIA-programmet underkastes konkrete undersøgelser. Vi har bestræbt os for at øge de økonomiske ressourcer og er stødt på vanskeligheder, også her i Parlamentet. Vi er imidlertid klar over, at PHILOXENIA-programmet er et betydeligt forehavende, der også bryder mod det princip om eksperimenteren, der støttes af Kommissionen. Denne institution har nemlig nøje fastlagt retningslinjerne for benyttelsen af de økonomiske midler, men søger særlig tillige at begrænse de administrative udgifter, som fastsættes i procentsatser, der er de samme som for Kommissionens øvrige sektorer. Jeg er derfor overbevist om, at vi endnu må samarbejde, og er indstillet på, at Parlamentet knyttes til den planlægning og den drøftelse, som De, hr. kommissær, vil vide at fremme.

Sisó Cruellas
Hr. formand, først og fremmest vil jeg ønske ordførerne til lykke med det strålende arbejde, de har udført i forbindelse med deres betænkninger.
Derefter vil jeg gå over til at tale om en form for turisme, som næsten ikke er blevet omtalt: Turismen i landdistrikter, som på trods af en stor potentiel efterspørgsel ikke engang er præcist defineret i Europa. Begrebet »turisme i landdistrikter« bør udvides til at omfatte mere end »agroturisme«, som det ofte sidestilles med. Generelt begrænses denne form for turisme til tilbud om indlogering, når den burde tilbyde en »pakke«, dvs. en samling af ydelser, som også omfatter en række sociokulturelle og sportslige tilbud til turisten, men med et fælles kendetegn: At udviklingen af disse produkter foretages med respekt for miljøet.
Jeg tror, at det er umagen værd at gøre en indsats for at udvikle turismen i landdistrikter, for der er i øjeblikket hundrede tusinder af familier fra middelklassen, som ikke har råd til luksusferier, og som ønsker at finde andre muligheder for ferie end at tage til steder med masseturisme, hvor de hverken finder den hvile, fred eller glæde ved naturen, som de har brug for. De finder snarere det modsatte, men det skal vi ikke komme ind på nu.
Men vi skal tale om og tænke over, hvad der skal gøres for at udvikle en turisme i landdistrikter i hele dens udstrækning. Først og fremmest skal man konstatere - og derefter informere om - denne potentielle efterspørgsel for at stimulere dannelsen og udviklingen af produkter inden for turisme i landdistrikter i de forskellige regioner i Unionen. Dernæst skal alle regionerne sørge for måder, hvorpå man kan kommunikere oplysninger om adgangen til den fællesskabsstøtte, der ydes til turismen i landdistrikter, samt fremme turistindsatsen i de lokale forvaltninger i landområderne med deltagelse fra alle de lokale aktører med det formål at udtænke og tilbyde produkter inden for turisme i landdistrikter, som skal være varieret, men samtidig del af en sammenhængende lokal forvaltning.

Kaklamanis
Hr. formand, også jeg vil lykønske ordførerne med disse betænkninger, men samtidig vil jeg også kondolere dem af følgende årsag: selv om de har udarbejdet fremragende betænkninger, selv om Udvalget om Turisme har vedtaget disse synspunkter, og selv om kommissæren gør, hvad han kan, for at fremme disse synspunkter, er vi i dag i den situation, at vi er lykkelige over at have vedtaget det halve beløb af det, vi havde anmodet om. Sådan har Budgetudvalget villet have det, og Parlamentet har desværre accepteret dette.
Når jeg ser på Budgetudvalget her i Parlamentet, på dets medlemmer og især på dets formand, ser det for mig ud, som om de sidder og administrerer penge, der skal tages af deres egne lommer, og ikke penge, som tilhører Den Europæiske Union. Det er mit indtryk.
Selv om vi alle taler om turismens store betydning, ikke blot som et middel til afslapning og adspredelse og andre ting, som flere medlemmer har beskrevet så fremragende, men også som et middel til vækst i Europa, gør vi, hvad vi kan, for at bremse denne vækst yderligere og giver afkald på nye arbejdspladser til de unge.
Min anden bemærkning har De også hørt før, men jeg vil gerne have, at tilhørerne også hører dette: hvilke lande er det i virkeligheden, der bliver ramt af den politik, som Rådet og Budgetudvalget fører? Det er landene i den sydlige del af Den Europæiske Union. Så er det rigtigt opfattet, at man vælger at følge den linje, at de rige skal blive rigere og de fattige fattigere? Hvis det er det, man vil, så lad os da gå ud og sige det ærligt og åbent til de europæiske befolkninger, så de kan vide, hvad det er, vi taler om herinde. Hvad det er, vi vedtager, og hvem det er der bagefter skrotter alle Parlamentets beslutninger. Vi kan ikke tale om ungdomsarbejdsløshed og samtidig standse programmer for turisme, hvor der er særligt mange arbejdspladser til de unge. Det er en farisæisme, som hurtigst muligt må bringes til ophør.

Wijsenbeek
Hr. formand, til trods for alle Kommissionens og ordførernes gode hensigter kan man godt sige, at dette drejer sig om et typisk tilfælde af høje forventninger og få resultater. At tale om en i nogen grad koordineret turistpolitik i Europa er uden tvivl også at stræbe for højt. Selvfølgelig synes vi godt, at der må foretages fælles markedsføring i tredjelande. Men i øvrigt er der en sådan diversificering, og der er så mange aspekter af turistpolitikken, at der er behov for mere end »filoxenisme« for at opnå konkrete resultater.
Min gruppe er ikke imod, at der gøres tapre forsøg på at gennemføre turistpolitikken. Hvad ordførerne skriver op, støtter vi i vidt omfang, men man må være klar over, hvor altomfattende turisme er, og hvor store konsekvenserne deraf er; beskæftigelse nr. 1 i Europa, byggeri, transport, landbrug, fødevareforsyning, periferi over for centrer, kunst, museer, jeg kunne fortsætte.
Vi må også være klar over, at der er så mange forskellige former for turisme, varierende fra en rejse med alt inklusive herfra til en anden verdensdel til og med en lille spadseretur gennem byparken. Hvis De ikke tager mig det ilde op, så synes jeg alligevel, at den vægt, der i betænkningerne lægges på sexturisme, uden tvivl i anledning af sørgelige hændelser, er overdrevet. Lad os være klar over, at af de hundreder af millioner af turister, som hvert år spredes over verden og på deres bestemmelsessteder erhverver sig viden, hviler ud, bringer velfærd og venskab på stedet, er der kun et meget lille, et forsvindende lille mindretal, som begiver sig på rejse med dårlige hensigter.
I Harrison-betænkningen opfordres der med rette til forbedring af GD XXIII, det er allerede for sent, og det må ske hurtigst muligt. I øvrigt vil vi godkende betænkningerne.

Marset Campos
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordførerne for deres fremragende betænkninger, som er en stor forbedring af Kommissionens forslag.
For mig, der kommer fra Murcia - også et vigtigt område for turismen - er der imidlertid fire modsigelser, jeg gerne vil gøre opmærksom på i forbindelse med den fremtidige turisme.
Den første modsigelse drejer sig om, at Europa er en velfærdsstat, og alligevel truer den monetære og fundamentalistiske Maastricht-politik velfærdet i Europa, hvilket har en negativ indflydelse på turismen.
Den anden modsigelse drejer sig om nødvendigheden af at beskytte beskæftigelsen og dermed arbejdstagerne. Den føromtalte trussel har også en negativ indvirkning på arbejdstagernes situation.
Den tredje modsigelse vedrører miljøet og et forslag om en bæredygtig udvikling, for med argumentationen om en irreversibel økonomisk vækst bringer den nuværende model områder af stor turistmæssig attraktion for hele Europa i fare.
Den sidste modsigelse vedrører det kulturelle og sociale aspekt, idet man skal bekæmpe fremmedhadet, som vokser i Europa, og derfor er det vigtigt at tage hensyn til disse aspekter.

Van Dijk
Hr. formand, jeg tror, at hr. Wijsenbeek i mellemtiden er gået igen, men jeg ville dog lige bestride, hvad han sluttede med i sit indlæg, nemlig at sexturismens andel i turismen er forsvindende lille. Andelen med hensyn til penge er det måske nok, men ikke andelen med hensyn til den skade, der forvoldes. For ofte forvoldes denne skade meget direkte på mennesker, og ofte på ganske unge mennesker. Jeg vil således gerne netop takke alle, som har medvirket til, at sexturisme nu står ordentligt på dagsordenen, og så vil jeg ikke sige, at det skyldes begivenhederne i Belgien, det havde intet med turisme at gøre. Vi har i årevis forsøgt at få dette punkt på dagsordenen, og jeg må sige, at det endelig er med succes. For vi forventer af hr. Papoutsis inden længe en meddelelse derom, og jeg er meget spændt på, hvordan denne vil se ud.
Jeg ville slet ikke være begyndt sådan, men jeg måtte jo lige reagere på, hvad hr. Wijsenbeek sagde. Jeg vil forsøge først og fremmest at bruge resten af den tid, som jeg har til rådighed, på de modsætninger, som der efter min opfattelse er i forhandlingen og også i betænkningerne. Efter min mening kan det ikke være sådan, at man på den ene side siger, at turisme frem for alt skal udvikles i bæredygtig retning, og at vi først og fremmest må kunne se på, hvordan man kan fremme den såkaldte »bløde turisme«, medens vi på den anden side siger, at der må gøres reklame for mere turisme fra tredjelande til Europa, at de perifere og ultra-perifere områder skal åbnes for at kunne modtage flere turister, for det betyder jo flere lufthavne, mere flyvning, og den pris, som betales herfor, er stadig for lav. Der betales ikke engang punktafgifter og moms på flytrafik, og også Europa har stadig ikke i sinde at gøre en indsats for det, selv om det har været nødvendigt i årevis.
Turisme forårsager anlæg af flere veje, opførelse af flere hoteller, hele strande ødelægges faktisk, inklusive deres økologiske værdi. Det betyder ikke, at jeg er imod den yderligere udvikling af turisme, men jeg vil dog gøre opmærksom på den modsætning, som der findes i de spørgsmål, som alle stilles i denne betænkning. På den ene side større, større, større og større økonomisk vækst, større vækst inden for turismen, det betyder faktisk mindre bæredygtighed, og på den anden side synes vi således, at det alt sammen skal være bæredygtigt.
Hvis vi seriøst vil have det, så må vi da have en debat med hinanden om, hvad denne bæredygtige turisme så egentlig er. Så vil vi nå til den konklusion, at vi må igennem en meget vanskelig periode for at gøre turismen bæredygtig, og at det så derefter faktisk kunne give store fordele. Men jeg synes altså, at man omgås disse forskellige begreber temmelig uforsigtigt.

Novo Belenguer
Hr. formand, ærede medlemmer, det er åbenbart ikke nok at gentage, hvor vigtig turismen er for den europæiske økonomi, sådan som vi ofte gør i Udvalget om Transport og Turisme. Og vi må f.eks. gøre opmærksom på, at i nogle ø- og kystområder i den spanske stat som f.eks. den selvstyrende region Valencia, udgør turismen 70 % af bruttonationalproduktet. Det er åbenbart heller ikke nok at gentage, at turismeindustrien bidrager til beskæftigelsen i Europa, idet den hovedsageligt er en serviceindustri. Det er heller ikke nok at understrege, at turismen er en industri, som vokser og kan bidrage endnu mere både til økonomien og til beskæftigelsen. Det er heller ikke nok at minde om, at turismen som socialt, økonomisk og kulturelt fænomen berører størstedelen af de europæiske borgere, hvad enten de er modtagere eller ydere af tjenesteydelserne i denne sektor, således som det er beskrevet i betænkningen.
Hvorfor tillægger man ikke turismen den betydning, som vi gør her i salen, og også uden for salen? Jeg hentyder til vores kolleger i Budgetudvalget, som oven i købet har forsvaret afskaffelsen af bevillinger til turismen i næste regnskabsår.
Hvordan kan vi opretholde vores troværdighed over for borgerne, når vi diskuterer i det uendelige de nødvendige foranstaltninger for at skabe beskæftigelse og udvikle økonomierne i de mest ugunstigt stillede regioner, men ikke støtter programmer som PHILOXENIA, der på konkret vis imødekommer disse behov?
Der findes naturligvis adskillige spredte aktioner til fordel for turismen såsom indsamling af statistiske oplysninger, aktioner inden for rammerne af strukturfondene, foranstaltninger til beskyttelse af miljøet og bevarelse af naturen. Men intet sted i Kommissionens arbejde findes der et globalt og flerårigt program, som yder en positiv og beslutsom støtte på europæisk plan til alle de forskellige nationale og regionale bestræbelser.
Vi kan ikke fortsætte i den nuværende situation. Det er nødvendigt at forbedre kvaliteten og øge konkurrenceevnen i denne sektor, beskytte miljøet bedre, tilbyde forbrugeren mere sikre infrastrukturer og anlæg, forbedre turismens mulighed for at nå ud til de handicappede og de ældre.
Ærede medlemmer, det drejer sig ikke om at rette et anslag mod subsidiaritetsprincippet. Det er ikke et spørgsmål om at tiltage sig medlemsstaternes kompetence, men om at forbedre samarbejdet mellem disse, de regionale og lokale forvaltninger og selve turismeindustrien.
Til sidst vil jeg gerne minde om filosofien i PHILOXENIA-programmet, som betyder gæstfrihed og respekt over for fremmede. Netop nu i en tid, hvor politiske partier med visse racistiske tendenser har fremgang i Europa, kan vi ikke gøre noget bedre end at støtte og være enige i de synspunkter og anbefalinger, som er indeholdt i fru Bennasar Tours betænkning.
Jeg vil slutte, hr. formand, med at ønske ordførerne til lykke og give udtryk for vores moderate tilfredshed med det ændringsforslag, der er vedtaget i dag, hvormed der afsættes fire millioner ecu til dette program. Vi mener ikke, det er tilstrækkeligt, og måske skal vi vente på, at betydningen af denne sektor indføjes i traktatens bestemmelser.

Formanden
Forhandlingen vil blive genoptaget kl. 18.00.
(Mødet udsat kl. 13.10 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-1106/96 af Bertens, André-Léonard, Monfils og Larive for ELDR-Gruppen om Afghanistan; -B4-1127/96 af d'Ancona, Crawley og Fouque for PSE-Gruppen om situationen i Afghanistan; -B4-1136/96 af Maij-Weggen, Mouskouri og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om statskuppet og repressionen i Afghanistan; -B4-1150/96 af Lalumière, Dupuis, Dell'Alba og Leperre-Verrier for ARE-Gruppen om krænkelserne af menneskerettighederne i Afghanistan; -B4-1161/96 af Aglietta, Van Dijk, Roth, Gahrton, Schroedter, Telkämper og Ripa di Meana for V-Gruppen om Afghanistan; -B4-1169/96 af Ligabue, Pasty, Azzolini, Garosci og Podestà for UPE-Gruppen om situationen i Afghanistan; -B4-1202/96 af Sornosa Martínez, Elmalan, Sierra González, Sjöstedt, Ribeiro og Alavanos for GUE/NGLGruppen om situationen i Afghanistan.
André-Léonard
Fru formand, der er vendt helt op og ned på situationen i Afghanistan, hvad der vil kunne ændre de geopolitiske spilleregler i Centralasien.
Straks efter at have indtaget Kabul har talibanerne ophøjet Koranen til lov over for hele befolkningen og påbudt kvinderne at bære chadoren og forment kvinder adgang til uddannelse og arbejde. Fremover vil alle, der ikke nøje overholder Koranens bestemmelser risikere amputationer, stening og henrettelse.
Det internationale samfund har gennem Boutros Boutros-Ghali fordømt den diskriminerende behandling, talibanerne udsætter de afghanske kvinder for. Det internationale samfund bør også fordømme de overtrædelser af menneskerettighederne, som talibanerne begår i shariaens navn.
Den Europæiske Union anmoder på det kraftigste Pakistan om at standse enhver form for militær hjælp og logistisk støtte til talibanerne. Endelig bør Den Europæiske Union komme civilbefolkningen, som på ny rammes af det fundamentalistiske vanvid, til undsætning.

d'Ancona
Fru formand, betydningen af beslutningsforslag om uopsættelige spørgsmål, som efter sædvane drøftes her torsdag eftermiddag, relativeres somme tider. Man taler hånligt om mængden af rædsler, krige og katastrofer, krænkelser af menneskerettigheder, som passerer revy her på nogle få timer. Man har somme tider indvendinger mod mangelfuld undersøgelse af baggrunden for alle disse elendige situationer. Man er bange for at fornærme regimer, som man netop havde knyttet forsigtige kontakter med osv.
Der kan i alt dette, fru formand, gemme sig en kerne af sandhed, men hvis Parlamentet under plenarmøderne her i Strasbourg skulle holde sin mund om alle grusomme ting, som er sket i de mellemliggende uger, hvis vi ikke længere kunne give udtryk for vor mening om forfølgelse og undertrykkelse, om krænkelse af mindretals, kvinders og børns rettigheder, af demokratiet, hvis vi ikke her fordømmer det, som de uskyldige udsættes for, og ikke længere ville nævne nogen navne på dem, som er ansvarlige for det, så ville vi med urette kaldes et parlament. Vi må som Parlament gøre mere end blot at opsummere ofre og skyldige. Vi må også anvende instrumenter med henblik på at styrke vor protest: våbenembargoer, økonomiske og diplomatiske sanktioner samt standsning af samarbejdsprogrammer med antidemokratiske regimer.
Det forekommer mig, fru formand, at vi må gøre alt for at styrke vor protest mod Taliban-militsens erobring af en stor del af Afghanistan. Den afghanske befolknings lidelser har varet længe, men det kunne desværre være endnu værre. I provinserne, 20 af de 29, som Taliban-militsen kontrollerer, er det forbi med enhver normal form for retspleje fra det øjeblik, hvor præsidenten og hans bror blev henrettet efter standretter. Anvendelsen af de islamiske love indebærer de mest brutale og grusomme straffe. Kvinderne er berøvet deres mest elementære rettigheder, de utallige krigsenker er berøvet deres mulighed for at tjene til forsørgelse af deres familie. Kulturen ødelægges. Bogbrændinger hører til dagens orden. Mange er flygtet fra denne brutale vold og opholder sig under elendige omstændigheder i de nordlige provinser.
Fru formand, lad os se, hvordan vi foruden alle negative signaler kan tilbyde hjælp til forbedring af situationen der, og lad både EU og medlemsstaterne fortsætte med at tilbyde støtte til alle fordrevne, både i Afghanistan og uden for.

Dell'Alba
Fru formand, det glæder mig særligt, at Europa-Parlamentet har besluttet øverst på dagsordenen i den aktuelle og uopsættelige debat at sætte det utålelige spørgsmål om det undertrykkende og formørkende regime, der er opstået i et land, som allerede så tragisk har været hærget under over 15 års borgerkrig. Det er en situation, der udfordrer det internationale samfund, men som dette endnu ikke har kunnet give et konkret svar på.
Vi ved nemlig, at der i det drama, der består i kampene mellem de forskellige grupper, og som skjuler omfattende interesser, der er forbundet med narkotikahandel, som det i visse tilfælde ikke er hensigtsmæssigt at bekæmpe, men endda støtte, i virkeligheden findes en yderligere dramatisk situation for så vidt angår de afghanske kvinder, der i dag er truet med en langsom men ubønhørlig udryddelse, eftersom de ikke kan få lægebehandling, dersom de overlades til mændene, og i betragtning af alle de øvrige utallige plager, de udsættes for af taliban-styret. I bevidstheden om alt dette er vi yderst bekymrede og nedslåede over at være vidne til den apati, ligegyldighed og fejhed, hvormed det internationale samfund og tillige Unionen, for at sige sandheden, reagerer.
Fra dette synspunkt kan vi kun hilse og takke Kommissionen, særlig kommissær Bonino, som har vovet med tiltrædelse fra hele Kommissionen at indtage en modig holdning for at bryde stilheden. Da dette regime af ukendte grunde støttes af en stormagt, der er en ven af os, sættes menneskerettigheder, demokrati og respekt for reglerne i dette tilfælde i anden række, og man foretrækker at lade en tragedie, som stadig bliver alvorligere og mere dramatisk, forløbe i tavshed.

Van Dijk
Fru formand, jeg vil på min gruppes vegne allerførst udtrykke min afsky for, hvad der sker i Afghanistan, hvor Taliban-regimet mener, at det på en virkelig afskyelig måde bør krænke menneskerettighederne med summariske henrettelser og mener, at det bør fratage kvinder alle tænkelige rettigheder. Jeg synes, at vi må være helt klar over, hvilken rolle Den Europæiske Union kan spille for også at forsøge der at redde, hvad der reddes kan, eller snarere forsøge at medvirke til en acceptabel fred i fremtiden. Det kan kun lade sig gøre, tror jeg, ved at udøve et ordentligt pres på Taliban-regimet, selv om jeg tror, at dette stadig må lære at omgås internationale organisationer. Det har indtil nu kun vist, at det ikke har nogen som helst respekt for dem. Jeg synes derfor, at det er udmærket, at de internationale donorer, Unionen og medlemsstaterne i det fælles beslutningsforslag opfordres til at opgive nye hjælpeprogrammer eller samarbejdsprogrammer, men naturligvis skal nødhjælp undtages derfra ligesom initiativer i civilbefolkningen, som netop forsøger at tilvejebringe freden på en anden måde. Det forekommer mig udmærket, at vi forsøger ikke at indlede diplomatiske forbindelser med dette regime, og for så vidt som de allerede er der, bringe dem til ophør øjeblikkeligt. Desuden er det vigtigt, at vi øjeblikkeligt indfører en våbenembargo, således at vi også på denne måde forsøger at bringe krigens ophør nærmere.

Baldi
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, de voldshandlinger og det klima af frygt, der hersker i Afghanistan, og den forværrelse af borgerkrigen, der er sket ved, at Taliban-styrkerne har tvunget regeringen til at forlade byen og begået grusomheder ved at tortere og hænge medlemmer af oppositionen og derefter udstille dem offentligt, berører os dybt. De krænkelser af menneskerettighederne, som konstant foregår, og de sparsomme nyheder, som når frem til os fra forskellige kilder, om de forfærdelige offensive handlinger, gør os fuldstændig afmægtige, ligesom vi er nedslåede over den tilsidesættelse og forskelsbehandling, der af kvinderne, som udelukkes fra arbejde og undervisning, berøves enhver form for frihed og de mest elementære rettigheder, der tilkommer ethvert menneske, nemlig retten til frit at bevæge sig, lære og arbejde. I denne anledning er der fremkommet adskillige henstillinger, og fremsat adskillige krav om hjælp fra forskellige af verdens kvindeorganisationer.
Det er utroligt, at de krigeriske islamiske ekstremister har kunnet skabe et klima af frygt i Kabul, der lammer hele landet, hvorfor kvinderne, der ikke har ret til hverken at forlade hjemmet eller arbejde, befinder sig i en situation med udstødelse, der hindrer de institutioner i at fungere, hvori de spiller en aktiv rolle, som f.eks. offentlige institutioner, skoler og hospitaler.
Netop kvinderne i Kabul har i dag underrettet hele verden om de skandaløse og prekære forhold, som nu hersker på hospitalerne, som naturligvis hverken har sygeplejersker eller kvindelige læger. Der er uomgængeligt nødvendigt i dag at oprette diplomatiske forbindelser og som følge heraf indlede en dialog med de myndigheder, der i dag sidder i Kabul, og støtte enhver form for politiske og diplomatiske initiativer, der har til formål at finde en fredelig løsning på de forskellige problemer i regionen i et klima af respekt for menneskerettighederne, idet man søger at overvinde den islamiske fundamentalisme og er særlig opmærksom på den endnu meget uklare situation, der meget vel kan blive til hinder for, at nye personer kommer ind, der er i stand til at fremme fredsprocessen.
Endelig må Den Europæiske Union fortsat yde støtte og bistand til civilbefolkningen, der søger tilflugt i andre dele af landet og fortsætte ethvert diplomatisk forsøg på at bringe denne forfærdelige konflikt til ophør.

Carnero González
Fru formand, Afghanistan oplever en dramatisk situation, som helt bestemt bør ophøre, og vi bør handle klart og tydeligt for at få en våbenhvile i stand, hvorved man kan genindføre demokratiet og den fulde respekt for menneskerettighederne for kvinder og mænd i dette land.
Lad os starte med at beskrive de nuværende magthavere i Kabul, de såkaldte talibanere, som det de er: En yderst voldelig gruppe, som ønsker at sætte Afghanistan tilbage til Middelalderen ved at krænke menneskets værdighed og se bort fra alle normer for civiliseret sameksistens. Men vi skal huske, at disse talibanere ikke er dukket spontant op. De er tværtimod det sidste produkt af en situation, der opstod med den tilbageslåede sovjetiske invasion i 1980 og fortsatte med en farefuld nordamerikansk politik i området, der har forårsaget et totalt kaos af alvorlige destabiliserende faktorer.
USA og Pakistan har åbenlyst støttet talibanerne og har derfor et stort ansvar for den nuværende situation. De har beskyttet dem politisk, og de har endvidere udstyret dem militært, for at de kunne vælte deres tidligere protegeer.
Det er en skam, at Europa endnu en gang kommer for sent. Tiden er inde til, at Unionen handler med fasthed under hensyntagen til beslutningen i FN's Sikkerhedsråd og forslagene fra landene i Centralasien. Man skal kræve fuld respekt for menneskerettighederne og en afslutning på de væbnede konfrontationer. I denne forbindelse er det nødvendigt at kræve absolut respekt for den afghanske kvindes frihed og værdighed, som på så uciviliseret vis er blevet krænket af uacceptable forholdsregler såsom tvungen brug af ydmygende klæder, barbarisk undertrykkelse af retten til uddannelse og arbejde eller konstante veritable seksuelle overgreb.
Der bør ikke oprettes diplomatiske forbindelser. Den Europæiske Union bør indstille et hvilket som helst samarbejde, der ikke er af streng humanitær art, og der skal etableres en total våbenembargo, så længe fundamentalisterne er ved magten, samtidig med at der fortsat ydes bistand til flygtninge.
Fru formand, Afghanistan kan ikke fortsætte med at være et umenneskeligt offer for den kolde krigs undskyldninger og for de skruppelløse strategier, bl.a. fra Washington og Karachi, der har givet anledning til en sand katastrofe.

Crawley
Fru formand, i den sidste måned er verden blevet bombarderet med blodige billeder fra Afghanistan. Det er blevet sønderrevet af krig siden december 1979, og i dag ser vi en ny og skrækkelig vold, nu hvor Taliban-militsen forsøger at indføre et fundamentalistisk islamisk regime.
Talibanerne er nu begyndt på deres egne fanatiske religiøse udrensninger, og efterhånden som landet kommer til syne under krigens ruiner, vågner det op til en ny form for terror. Vi hører historier om afghanske kvinder og piger, der har fået arbejdsforbud, forbud mod at gå i skole, mod at forlade deres huse, medmindre de er ledsaget af mandlige slægtninge. Mange afghanske kvinder er krigsenker, og uden deres indtægter sulter deres familier. Der blevet gennemført strenge regler om status og klædedragt, og jeg er sikker på, vi alle har set billeder af, hvordan det talibanske såkaldte religiøse politi brutalt har håndhævet disse regler.
I én episode, der fandt sted i Kabul for nylig, slog disse betjente faktisk på sygeplejersker på et hospital, der kom for at hjælpe de sårede og de døende. Kvindelige læger bliver også, som fru Baldi sagde, med magt forhindret i at pleje de syge, og syge kvinder får at vide, at de ikke kan blive undersøgt af mandlige læger. Vi har også hørt skrækkelige historier om offentlige henrettelser, tortur, stening, halshugning og afhugning af lemmer. Disse fanatiske militsfolk forsøger med disse midler at intimidere hele landet, så det adlyder dem.
Som kvinde, socialist og medlem af Parlamentet mener jeg, at vi her i Europa-Parlamentet må vise vor fuldstændige fordømmelse af disse grusomheder og gøre det klart, at det internationale samfund ikke vil tolerere dem, at der må gøres noget, og at kvinders rettigheder er menneskerettigheder. Dette må indbefatte en sammenhængende politisk holdning til Afghanistan fra Det Europæiske Råd og medlemsstaterne. Det må også indebære en våbenembargo og en embargo mod alt udstyr, som talibanerne kan bruge til deres blodige krig.
Afslutningsvis vil jeg sige, at hvis vi ikke gør noget, kan konsekvenserne for det afghanske folk og for hele Sydvestasien blive endnu mere forfærdelige.

Mouskouri
Fru formand, mænd, der helt og aldeles ignorerer kvindens enestående og nødvendige plads i livet, i den grad at de erstatter kvindernes omsorg for børnene med børnehjem og indfører restriktioner for kvindelige læger; mænd, der forbyder kvinderne at undervise og gå på arbejde uden for hjemmet, som nægter piger adgang til uddannelse og frihed til åndelig berigelse, disse mænd, som kalder sig Taliban, og som vi for et år siden så i aktion i den sydlige del af landet, hvor de slog sig ned i religionsfrihedens navn, gennemtvang deres egoistiske grovheder og betragtede sig selv som retfærdighedens herskere, vil vi i morgen finde et nyt sted, hvis vi ikke standser dem. Det kan godt være, det ikke er særlig demokratisk at lægge økonomiske pres på dem. Men det er meget menneskeligt at kræve af dem, at de respekterer de mest grundlæggende rettigheder og ophører med deres frygtindgydende adfærd, som indeholder legemlige afstraffelser af enhver art af alle, som ikke respekterer deres egen fortolkning af den muslimske lov. Det er på tide, at vi svarer fanatismen, at alle friheder, også religionsfriheden, har en grænse, der er sat af respekten for det menneskelige individ og dets frihed.

Caccavale
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg mener ikke, at det, der foregår i Afghanistan i dag, er et spørgsmål, der alene berører det Centralasien, der her og der er ramt af krig. Jeg tror derimod, at det der foregår derovre er et endeligt signal om, at de vestlige lande har slækket på deres agtpågivenhed, de vestlige lande, hvor der er et grundfæstet demokrati og bevidsthed om, at de grundlæggende menneskerettigheder beskyttes i enhver situation og under alle omstændigheder. Jeg er helt overbevist om, at slækkelsen på agtpågivenheden fra de vesteuropæiske landes side, der har rodfæstede demokratiske traditioner, er den væsentlige grund til det, som sker i Afghanistan i dag. Jeg skal ikke tale om det, som allerede er blevet sagt af mine kolleger, dvs. halshugningerne, udstillingerne af ligene af tidligere præsidenter, de systematiske husundersøgelser, isoleringen af kvinderne og alt hvad Koranens lov, «Shari'a« indebærer, når Koranen fortolkes fordrejet som en lov om integralisme og ikke om åbenhed og tolerance.
Jeg finder, at den internationale offentlige mening alt for sent har reageret på disse indgreb og udvist frygtsomhed, indtil vi fik meddelelse om de massakrer der er begået af talibanerne, og i visse tilfælde har det internationale samfund gjort sig til medskyldig! Jeg ved ikke, hvilken rolle Pakistan har spillet, men landet har givet pustet til ilden i krigen. Spørgsmålet om Afghanistan er opstået for lang tid siden, uden at nogen har interveneret. Jeg kræver, at Europa-Parlamentet og Kommissionen giver et fast svar i denne sag. Menneskerettighederne og kvindernes rettigheder skal beskyttes overalt, særlig hvor vi som nu befinder os i en situation, hvor de brutalt og åbenlyst krænkes.

Amadeo
Fru formand, resterne af Monroe-doktrinen træder nu klart frem i rampelyset på den afghanske scene. Kabul, som i årevis har været plaget af krig, og som efter det 117. fejlskøn fra deres side, som er ansvarlige for den amerikanske udenrigspolitik, er blevet givet tilbage til de fanatiske talibaner, som til deres forfærdelige myrderier har føjet deres ekstremistiske fortolkning af islams lov oplever nu en forværring af de nu kroniske lidelser for den værgeløse civilbefolkning. Fanatisme, sagde vi, en fanatisme der nu når højdepunktet af udelukkelsen og diskrimineringen af kvinder, og bevirker, at hele regionen falder tilbage til den mørke middelalder. I Pakistan, Uzbekistan, Tagikistan og Rusland er Europa endnu en gang fraværende. Nu søger man at råde bod herpå ved at kræve samarbejdsforbindelserne afbrudt og isolere Afghanistan med de heraf følgende yderligere lidelser for den civilbefolkning, der oplever krigens grusomheder.
Vi siger, at nu må det være nok. Europa skal ophøre med sin tvetydige adfærd. Det skal bringe denne til ophør og endelig udforme en klar og selvstændig udenrigspolitik og endelig påtage sig sit ansvar uden vaklen og utvetydigt.

Vecchi
Fru formand, verden over tager stadig flere afstand fra det, som foregår i Afghanistan. Talibanernes erobring af Kabul har medført en bølge af forfærdelige forbrydelser mod hele befolkningen og indførelse af barbariske og middelalderlige adfærdsregler som følge af en fanatisk og ekstremistisk fortolkning af islams lov.
De væsentligste ofre for alt dette er - som nævnt af andre kolleger - kvinderne, der udelukkes fra enhver form for arbejde og offentligt virke, forjages fra skolerne og hospitalerne og tvinges til at dække hele deres legeme uden for deres egne hjem. Men det er af betydning, at der kommer positive signaler fra netop de afghanske kvinder. Netop i går har tusinder af kvinder i byen Mazar-i Sharif protesteret mod talibanerne og anmodet om støtte fra det internationale samfund. Det er i denne retning, vi reagerer i dag.
Europa-Parlamentet udtrykker i dag sin fulde solidaritet med de afghanske kvinder og alle, der endelig vil opbygge et demokratisk og verdsligt Afghanistan. Der skal først og fremmest sikres en effektiv humanitær bistand til de tusinder af flygtninge, som i disse uger har forladt landet, og overalt, hvor det er muligt også de mange, der er fordrevet, men stadig bor inden for Afghanistans grænser.
Der kræves herefter et indgribende politisk og diplomatisk initiativ fra både Den Europæiske Unions og de øvrige internationale aktørers side for straks at bringe kampene i landet til ophør og begynde af afstikke et nyt grundlag for Afghanistan, der bygger på respekten for menneskerettighederne og alle de etniske og religiøse befolkningsgrupper.
Ligeledes må De Forenede Stater og Pakistan ophøre med enhver form for politisk og materiel støtte til talibanerne, idet disse ikke uden denne støtte kunne have opnået den magt, som vi i dag begræder.
Vi må i dette øjeblik undgå enhver form for anerkendelse af de nye herskere i Kabul og iværksætte en streng embargo på leverancer af våben og andet udstyr, og denne embargo skal påses overholdt af det internationale samfund.
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe agter følgelig at styrke sit eget engagement for en positiv løsning af konflikten i Afghanistan og særlig for at støtte den kamp, der føres af millioner af mænd og kvinder mod talibanernes fanatiske fundamentalisme.

de Silguy
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen er ligesom Europa-Parlamentet stærkt bekymret over situationen i Afghanistan, som en lang række talere har beskrevet i dramatiske vendinger. Kommissionen beklager de seneste begivenheder og det forhold, at disse begivenheder har gjort det endnu sværere for befolkningen og forringet de afghanske kvinders situation.
Kommissionen har reageret øjeblikkelig på de krænkelser af menneskerettighederne, som talibanerne begik efter indtagelsen af Kabul. Således - hr. dell'Alba nævnte det for et øjeblik siden - fordømte Emma Bonino på vegne af Kommissionen den 2. oktober de uacceptable overgreb fra talibanernes side og talibanernes fremfærd, der svarer til en tilbagevenden til det barbari, man finder i de mørkeste århundreder i historien. Kommissionen har ligeledes den 9. oktober offentliggjort en erklæring, hvori den beklager overgrebene på individets rettigheder og navnlig kvindernes rettigheder i de områder, talibanerne kontrollerer. Vi kan ikke nøjes med passivt at overvære sådanne overgreb. Kommissionen er af den opfattelse, at den holdning, de nye herskere i Kabul har til den internationale rets grundlæggende principper, bør fordømmes på det kraftigste, hvad enten der er tale om krænkelsen af FN's kontor i Kabul eller om hængningen af den tidligere præsident, Muhammed Najibullah.
Allerede i maj 1996 gav Den Europæiske Union i en erklæring om Afghanistan udtryk for sin bekymring. På det seneste - nemlig den 22. oktober - har FN's Sikkerhedsråd vedtaget en resolution, hvori det kræver en øjeblikkelig våbenhvile, indledning af forhandlinger i FN's regi med henblik på at nå til en varig politisk løsning samt ophør af enhver udenlandsk indblanding og standsning af forsyningerne med våben og ammunition til alle de stridende parter.
Hvad Kommissionen angår, skal jeg minde om, at den eneste form for hjælp, der distribueres, er en humanitær hjælp, nemlig medicin og fødevarer, og at Kommissionen agter at videreføre denne hjælp for bedst muligt at imødekomme en meget sårbar befolknings behov. Dette behov vil i øvrigt forstærkes med vinterens komme, som er specielt hård i denne del af verden. Hjælpen vil blive fordelt efter retfærdige principper uden diskriminering mellem mænd og kvinder, idet man i første række ønsker at komme dem til hjælp, der har størst behov herfor. Vi vil gøre alt for at bibringe donororganisationerne en fælles holdning, hvilket kun vil kunne lette arbejdet for de ikke-statslige organisationer i deres kontakt med de lokale myndigheder.
Endelig er Kommissionen stærkt bekymret over den voksende produktion af narkotika i Afghanistan - en produktion, der - som man kan forestille sig - i første række er tiltænkt det europæiske marked. Kommissionen yder da også sin støtte til de aktiviteter, der gennemføres inden for rammerne af FN's program for international kontrol med narkotikaen i Afghanistan.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-1108/96 af Bertens for ELDR-Gruppen om situationen i Colombia; -B4-1125/96 af Howitt og Torres Marques for PSE-Gruppen om Colombia; -B4-1135/96 af Galeote Quecedo, Camisón Asensio og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om situationen i Colombia; -B4-1160/96 af Kreissl-Dörfler, Aelvoet og Müller for V-Gruppen om Colombia; -B4-1184/96 af Carnero González, González Alvarez, Novo Alavanos, Castellina og Jové Peres for GUE/NGLGruppen om den politiske situation i Colombia.
Bertens
Fru formand, situationen i Colombia forværres hurtigt, kære kolleger. Volden eskalerer. Der risikerer at bryde en total borgerkrig ud. Menneskerettighederne krænkes naturligvis i vid udstrækning, både af sikkerhedsstyrkerne, de paramilitære grupper og guerillastyrkerne. Regeringens oprørsbekæmpelsesstrategi munder ud i en udhuling af retsstaten og selvfølgelig i begrænsning af pressefriheden. Den offentlige anklagemyndighed, som gør en indsats for menneskerettighederne, får notabene sine rettigheder begrænset fra myndighedernes side. Denne volds- og undertrykkelsesspiral må brydes. Den eneste måde, hvorpå man kan nå frem til en varig løsning på denne situation, er en dialog og respekt for retsstaten og alle parters menneskerettigheder.
Jeg beklager den rolle, som europæiske virksomheder synes at spille ved krænkelsen af menneskerettighederne og skaden på miljøet. Disse virksomheder må placere sig over enhver mistanke og overholde de højeste normer for respekt for menneskerettighederne og beskyttelse af miljøet. Europæiske virksomheder er jo med til at være Europas visitkort i tredjelande. Der må hurtigt komme klarhed over, om visse beskyldninger er begrundet. Jeg opfordrer derfor Colombias præsident til at offentliggøre rapporten fra den colombianske menneskerettighedskommission, således at vi seriøst kan se på alle kendsgerninger.

Howitt
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at tilslutte mig de kolleger, der har fordømt alle overtrædelser af menneskerettighederne i Colombia, og udtrykke min solidaritet med de bønder og indfødte, som man nægter mulighed for at tjene deres brød på landet og gentage den opfordring, vi fremsatte i Colombia, til at skaffe retfærdighed for de 120 familier, som med magt blev bortvist fra deres jord ved Bellacruz.
Men i den tid, der er til rådighed, vil jeg gerne koncentrere mig om ét enkelt spørgsmål. Da Parlamentet sammenkaldte til høringer om Shells umenneskelige udnyttelse af Ogoni-befolkningen i Nigeria sidste år, anede vi bestemt ikke, at vi så snart igen ville se lignende chokerende anklager mod andre europæiske olieselskaber - British Petroleum og Total i Frankrig - i Casanare-regionen i Colombia, hvorfra vor delegation lige er vendt tilbage: Olieudslip hver uge, forurening af vandet, udslip af kemikalier, industrivirksomheder på steder, man ikke har tilladelse til at benytte, og invasion i fredede skovområder - alt sammen noget, som lokale BP-funktionærer har indrømmet; og hvor øjenvidner beskriver fisk, der flyder døde af sted i forurenede floder, og besætninger, der er blevet blinde af at græsse på forurenede marker, og hvor regeringens miljøminister indrømmer, at han foretrækker olieindtægter for at kunne udkæmpe en krig frem for forbedringer af miljøet for at opbygge en fred.
Alle i Colombia er enige om, at militæret er skyldigt i omfattende overtrædelser af menneskerettighederne, mens de europæiske olieselskaber for at sikre deres egen profit siges at affinde sig hermed. Når militæret direkte bliver sat i forbindelse med trusler, dødsfald og forsvindinger, hvordan kan BP så nå frem til en frivillig aftale til en værdi af $11, 6 mio om samarbejde med disse militære ledere? Hvordan kan BP nægte, at det har overdraget fotografier af aktivister til militæret, kun for at se de samme mennesker arresteret og myrdet, når denne rapport fra Menneskerettighedskommissionen, der er underskrevet af fire ledende colombianske regeringsembedsmænd, synes at vise og bekræfte disse påstande? Hvordan kan BP hævde, at det ikke er kompromitteret, når strejker mod selskabet direkte bliver brudt af militæret, herunder af de dokumenterede mord på Carlos Mesías Arrigui og mindst tre yderligere drab, der blev rapporteret direkte til os i sidste måned? For kun to nætter siden blev en fremtrædende borger, Virginia Oballer og hendes søn myrdet midt om natten.
I Colombia fik jeg at vide, at BP's to år gamle sociale aftale med det lokale samfund stadig ikke er opfyldt, og at Ramón Marino er én af flere forhenværende og nuværende ansatte i BP, der nu arbejder i regeringen for at lette afslutningen af aftaler om miljøtilladelser. BP benægter disse påstande og skyder skylden på lokale for at forårsage skader på miljøet - det gjorde Shell også i Nigeria.
Måske bør vi i dag frem for alt lytte til en af de lokale, der fortalte mig, at det at udtale sig til støtte for samfundet, miljøet eller menneskerettighederne, er det rene selvmord.
Det er europæiske olieselskaber. Lad os i dag her i Europa sige til disse mennesker: I skal ikke længere vælge imellem at tale med frygt eller at dø i tavshed.

Camisón Asensio
Fru formand, vi støtter størstedelen af afsnittene i dette forslag til beslutning om Colombia, eftersom dette land befinder sig i en vanskelig situation, hvor krænkelserne af menneskerettighederne er udbredte. Men i forslaget er der nogle konkrete aspekter, som vi på ingen måde er enige i. For eksempel kan man ikke hævde, at de colombianske myndigheder forårsager problemerne. En ting er, at regeringen ikke er herre over visse ting, en helt anden ting er, at de forårsager dem. Man kan heller ikke uden videre tilskrive regeringen mord uden endelige beviser. Dette Parlament kan ikke opkaste sig til øverste dommer og dømme en regering for mord uden en omhyggelig efterforskning af de faktiske forhold, før man når frem til sandheden uden skygge af tvivl. Man kan heller ikke afsige domme over europæiske olieselskaber, sådan som det er tilfældet med British Petroleum eller det franske Total , når der eksisterer officielle dokumenter, helt konkret fra Rådet for menneskerettigheder under Colombias præsident, der ordret hævder, at disse fordømmende rapporter ikke bør betragtes som gyldige, at de ikke er et endeligt bevis, hvilket får de berørte arbejdsgivere til at betegne kampagnen som injurierende påstande, naturligvis med skadelige virkninger for de europæiske virksomheders internationale ekspansion. Dette vil være udgangspunktet for vores holdning, når vi skal stemme på et senere tidspunkt.

Kreissl-Dörfler
Fru formand, for fire uger siden besøgte jeg som medlem af Sydamerika-delegationen Colombia. Medierne har i den seneste tid berettet udførligt om jordstriden, der stadig tilspidses der, især i forbindelse med sagen om Bellacruz-godset. I år er de paramilitære gruppers mord og fordrivelser eskaleret. Under vort besøg kunne vi tale med repræsentanter for de fordrevne bønder og tilbyde dem vor hjælp som parlamentsmedlemmer. To dage efter vor afrejse blev der imidlertid igen myrdet to bønder. Den ene var medlem af forhandlingskommissionen for dialogen med regeringen.
Bellacruz er desværre ikke noget enkeltstående tilfælde, snarere toppen af isbjerget. Men Bellacruz får en trist berømmelse, fordi godset ejes af familien Marulanda. Hr. Carlos Arturo Marulanda er Colombias ambassadør i Den Europæiske Union. Hidtil har man fra hans mund desværre ikke hørt et eneste beklagende ord om mordene og fordrivelserne.
Vi lod præsident Samper forstå, at hans lands anseelse lider skade, hvis dets ambassadører ikke er hævet over enhver kritik med hensyn til krænkelser af menneskerettighederne. Vi gjorde det klart, at de ansvarlige for mordene og fordrivelserne på Bellacruz skal drages til regnskab, og at bondefamilierne skal have deres jord tilbage.
Colombia har i sin egen udviklings interesse et påtrængende behov for en landbrugsreform. Udviklingen i Colombia giver desværre ringe grund til større håb. Den kendsgerning, at militærpersoner, guerillaer, ja, endog landets spidser er indblandet i narkotikahandel, den allestedsnærværende korruption, regeringens planer om yderligere at indskrænke demokratiske rettigheder som pressefriheden, fører efter al sandsynlighed dette vigtige latinamerikanske land stadig længere ned i afgrunden.
For blot ti dage siden blev Josué Giraldo, formanden for Menneskerettighedskomitéen i Meta-amtet, myrdet. I marts sidste år var han vor gæst som taler på en menneskerettighedskonference i Bruxelles, en konference, der blev støttet af Europa-Parlamentet. Nogle af os kendte Josué Giraldo personligt.
Vi kan ikke acceptere, at staten passivt lader morderbanderne hærge. Jeg forventer også, at alle politiske grupper i Parlamentet indtager en fast holdning til dette.
EU må imidlertid heller ikke skære ned på sin støtte til de demokratiske kræfter i civilsamfundet i Colombia, kræfter, der jo uden tvivl findes på alle niveauer, også i regeringen. Derfor kræver vi også, at kontoret for FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder i Bogotá, der delfinansieres af EU, straks åbnes. Det er komplet uforståeligt, at det stadig ikke er åbnet. De indvendinger, talerne før mig kom med, kan jeg slet ikke tilslutte mig, for hvis man rejser rundt i landet med åbne øjne og ører, opdager man også, hvad der foregår.

González Álvarez
Fru formand, hr. kommissær, i de seneste måneder har grupper i denne forsamling forsøgt at fremsætte beslutningsforslag om det, der sker i Colombia, men da det har været minoritetsgrupper, er de ikke kommet igennem med det. Siden forsøget på at forelægge disse beslutningsforslag, er formanden for en menneskerettighedskomité - som hr. Kreissl-Dörfler nævnte - blevet myrdet foran sine to døtre i døren til sit hus. To bønder fra Bellacruz-godset, Eliseo og Eder Narváez, er også blevet myrdet. Jeg nævner dem ved navn, for at vi skal huske, at det er mennesker. En anden fagforeningsmand fra olieselskaberne er også blevet myrdet og - det må vi ikke glemme - også konservative, dvs. konservative kandidater som Álvarez Gómez Hurtado. Det er ikke kun folk fra venstrefløjen, der bliver myrdet, de myrder enhver, der forsvarer demokratiet i Colombia.
I de seneste beslutningsforslag har vi slået til lyd for, som hr. Kreissl-Dörfler sagde, at det er helt nødvendigt, at man snarest muligt åbner menneskerettighedskontoret i Colombia. Vi støtter alternative produktioner til afgrøder med henblik på narkohandel, eftersom narkohandelen i verden repræsenterer 500 mia. dollars. Det er en så indflydelsesrig og magtfuld virksomhed, at den kan trække i mange tråde og myrde mange mennesker. Og det har vi sagt mange gange her i Parlamentets plenum.
Jeg ved ikke, om Parlamentets beslutninger vil forhindre flere mord, men jeg mener, forslagene burde være blevet vedtaget, og det glæder mig, at en beslutning som den i dag er blevet vedtaget, for antallet af forsvundne personer, siden Sampers regering kom til magten, er oppe på 316, hvortil kommer de mange personer, der er blevet myrdet, og vi kan fra Parlamentets side ikke tillade, at dette fortsætter. Jeg vil derfor opfordre Parlamentets plenum til at vedtage dette beslutningsforslag, idet man navnlig skal huske på, at en kollega fra min gruppe, som fordømte familien Marulandas indblanding i visse mord, er blevet truet. Derfor mener jeg, situationen er alvorlig, og at Den Europæiske Union skal tage træffe de nødvendige foranstaltninger.

Lenz
Fru formand, jeg har på mange punkter ingen indvendinger til beslutningen, men jeg beklager meget, at der kun står halve sandheder i den. Den slår ned på enkeltstående tilfælde, men beskriver overhovedet ikke den højst komplekse situation i dette land. Jeg beklager også, at delegationen efter dens tilbagevenden slet ikke har haft tid til at udarbejde et sammendrag af sine erfaringer og fremsætte en beslutning baseret herpå, ikke blot med hensyn til Colombia, men også med hensyn til de tre lande, vi besøgte, nemlig ud over Colombia også Venezuela og Peru. Det er den ene anmærkning.
Den anden anmærkning gælder følgende: Når De i punkt D - og det er jeg glad for - også nævner, at guerillastyrkerne ligeledes er ansvarlige for krænkelser af menneskerettighederne, så skal det også nævnes i punkt M og 7, for der står ikke noget om, at der også er folk, der er blevet slået ihjel af guerillaen. Det bør man også sige der. Man bør heller ikke kun nævne enkelte olieselskaber, men beskæftige sig med hele problemkomplekset. Menneskerettighedsforkæmperen Giraldos død, som De udtrykker Deres forfærdelse over i punkt F, beklager vi også. Han var i øvrigt også medarbejder i aktionen Misereor, som giver mange penge til Colombia. I forbindelse med sådanne udsagn skal man gøre sig større umage med at se situationen i sin helhed og også sige, at den politiske vilje i det colombianske parlament ganske enkelt ikke er til stede i tilstrækkelig grad. Korruption og uvilje mod at trænge til bunds i sagerne findes også der. Her burde vi som Latinamerika-delegation gøre vor holdning meget tydeligere klar over for vore medparlamentarikere.

Novo Belenguer
Fru formand, jeg tror desværre, at vi beskæftiger os med en sag, der rækker langt videre end politik. Når man taler om mord på personer, når vi reelt leger med menneskeliv, skal der mere end politik til.
Jeg mener på vegne af Gruppen Europæisk Radikal Alliance helt ærligt ikke, at denne institution kan være uvidende om situationen i Colombia, og den bør være en platform, som over for resten af samfundet fordømmer det, der er sket i dette land. Hvis det virkelig er rigtigt - der tales om et stort antal mord - at der foregår en konstant svækkelse og krænkelse af menneskerettighederne, hvis paramilitære grupper udfører voldelige handlinger, hvis der begås overlagte og tilfældige mord, hvis valgkampagner finansieres gennem penge fra narkohandel, og hvis der er en reel risiko for borgerkrig, bør vi også som et forum, der er demokratisk valgt af alle europæerne, gøre en stor indsats.
Vi bør gøre alt, hvad der muligt, for at undgå, at virksomheder på dette kontinent er indblandet i disse sager. Vi bør afklare og fjerne enhver form for tvivl, og vi bør indlede aktioner, som medvirker til at konsolidere den demokratiske proces i Colombia, der er indledt.

de Silguy
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen deler fuldt ud Europa-Parlamentets bekymring over den foruroligende forringelse af menneskerettighedssituationen i Colombia. Europa-Parlamentets delegation, der i slutningen af september måned besøgte Colombia under ledelse af hr. Galeote, har selv kunnet danne sig et skøn over situationen.
Kommissionen ønsker specielt at ære mindet om Josué Giraldo og lægger vægt på en snarlig belysning af omstændighederne ved mordet på denne. Hr. Howitt, hvad familierne fra Bellacruz-godset angår, skal jeg minde om, at der her er tale om et problem, der henhører under de colombianske myndigheders kompetence. Kommissionen vil imidlertid understrege, at dette spørgsmål følges meget nøje af dens delegation i Bogotá i samarbejde med medlemslandenes ambassader. Kommissionen er også fuldt bekendt med de nuværende problemer vedrørende miljøet, og også på dette punkt følger Kommissionens delegation i Bogotá udviklingen sammen med ambassaderne.
Men svækkelsen af retsstaten i Colombia er mere generelt - og måske i højere grad - kædet sammen med den udbredte narkohandel i landet og med de finansielle ressourcer, som denne handel skaber. Det er da heller ikke en hemmelighed for nogen, at disse finansielle ressourcer er grobund for en udbredt korruption på alle niveauer og især i statsapparatet.
For at styrke retsstaten er det således nødvendigt at bremse narkotikahandelen. Kommissionen er stærkt engageret i denne kamp. Kommissionen finansierer bl.a. projekter i marken med det formål at fremme indtægtsskabende afgrøder, der kan træde i stedet for coca- og opiumvalmueafgrøder. Endvidere har Den Europæiske Union med den nye generelle toldpræferenceordning lettet adgangen til det europæiske marked for de Andeslande, der er gået ind i kampen mod narkotika, for at tilskynde disse til at videreføre denne indsats.
Desuden har Colombia en privilegeret status ved bevillingen af tilskud til demokratiseringen og menneskerettighederne i Latinamerika. Der er på dette område en række initiativer i gang med støtte fra lokale NGO. Endelig hvad angår Menneskerettighedskontoret, som bl.a. blev nævnt af hr. Kreissl-Dörfler og fru González Álvarez, er Kommissionen rede til i de kommende uger at sende fem observatører til Colombia med den opgave at foretage en vurdering på stedet af menneskerettighedssituationen. Disse observatører vil være direkte underlagt det UNHCR-kontor, der er under etablering i Bogotá under FN's auspicier.
Imidlertid vil observatørerne først kunne udsendes, når Colombia og FN har undertegnet overenskomsten om kontorets status og mandat. Vi er parat til at finansiere denne aktion, men det må konstateres - og for mit vedkommende beklages - at forhandlingerne mellem FN og Colombia endnu ikke er indledt på det formelle plan, og det trods flere måneders diskussion. Det er klart, at Kommissionens bidrag først vil kunne konkretiseres, når denne formalitet er gennemført.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær! Hr. Kreissl-Dörfler til forretningsordenen.

Kreissl-Dörfler
Blot en kort klarlæggelse af det, fru Lenz sagde. Jeg er enig med hende på mange punkter. Vi ville også gerne have skrevet mere i beslutningen. Men, kære fru Lenz, prøv at sammenligne de forskellige forslag, som blev fremsat. Så er det, der er kommet ud af det, virkelig det optimale og udmærket. Se især godt på Deres egen gruppes forslag. Jeg beklager meget, at vi efter denne virkelig vigtige rejse endnu ikke har haft mulighed for at sætte os sammen. Også det er absolut kritisabelt.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
Cypern
B4-1111/96 af Bertens for ELDR-Gruppen om situationen på Cypern; -B4-1131/96 af Green og Rothe for PSE-Gruppen om det koldblodige drab på den halvtredsårige græskcypriotiske borger, Petros Kakoulis; -B4-1164/96 af Daskalaki, Kaklamanis og Pasty for UPE-Gruppen om den spændte situation på Cypern og tyrkernes mord på en tredje civilist; -B4-1167/96 af Hatzidakis, Moorhouse og Lambrias for PPE-Gruppen om den tyrkiske besættelsesmagts drab på en midaldrende græsk-cypriot; -B4-1171/96 af Aelvoet og Orlando for V-Gruppen om situationen på Cypern; -B4-1199/96 af Papayannakis, Puerta, Gutiérrez Díaz, Miranda og Ephremidis for GUE/NGL-Gruppen om drabet på den græsk-cypriotiske borger, Petros Kakoulis; Sudan
B4-1140/96 af Schwaiger for PPE-Gruppen om situationen i Sudan; -B4-1152/96 af Macartney for ARE-Gruppen om overtrædelse af menneskerettighederne i Sudan; -B4-1155/96 af Souchet for EDN-Gruppen om situationen i Sudan; -B4-1159/96 af Telkämper og Aelvoet for V-Gruppen om krænkelse af menneskerettighederne i Sudan; -B4-1200/96 af Pettinari, Carnero González, Eriksson, Marset Campos og Ephremidis for GUE/NGL-Gruppen om krænkelser af menneskerettighederne i Sudan; Attentat mod Sankt Georg-Katedralen i Istanbul
B4-1132/96 af Avgerinos, Katiforis, Klironomos, Kokkola, Kranidiotis, Panagopoulos, Papakyriazis, Roubatis og Tsatsos for PSE-Gruppen om bombeattentatet mod Sankt Georg-Katedralen i Det Økumeniske Patriarkat i Konstantinopel; -B4-1134/96 af Martens, Spencer, Christodoulou, Reding, Lambrias, Oomen-Ruijten og Moorhouse for PPEGruppen om bombningen af Sankt Georg-Katedralen i Det Økumeniske Patriarkat i Konstaninopel; -B4-1156/96 af Roth og Aelvoet for V-Gruppen om bombeattentatet mod den ortodokse Sankt Georg-Katedral i Istanbul; -B4-1163/96 af Daskalaki, Kaklamanis, Ligabue og Pasty for UPE-Gruppen om bombeattentatet mod Det Økumeniske Patriarkat i Konstantinopel; -B4-1179/96 af Alavanos, Ephremidis, Marset Campos og Jové Peres for GUE/NGL-Gruppen om trosfrihed i Tyrkiet; Bangladesh
B4-1109/96 af André-Léonard, Bertens og Monfils for ELDR-Gruppen om situationen i Bangladesh; -B4-1151/96 af Leperre-Verrier og Dupuis for ARE-Gruppen om de oprindelige befolkningers rettigheder i Bangladesh og Kalpana Chakmas forsvinden; -B4-1176/96 af Moorhouse og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om »Chittagong Hill«-befolkningen i Bangladesh; -B4-1185/96 af Telkämper for V-Gruppen om situationen i Bangladesh; -B4-1201/96 af Pettinari, Eriksson og Sornosa Martínez for GUE/NGL-Gruppen om mindretallenes rettigheder i Bangladesh og Kalpana Chakmas forsvinden; Venezuela
B4-1133/96 af Pollack for PSE-Gruppen om minedrift ved Amazonfloden (Venezuela); -B4-1141/96 af Eisma, Pimenta, Bertens og Olsson for ELDR-Gruppen om minedrift ved Amazonfloden (Venezuela); -B4-1162/96 af Kreissl-Dörfler og Schroedter for V-Gruppen om minedrift ved Amazonfloden (Venezuela); Bulgarien
B4-1128/96 af Hoff for PSE-Gruppen om kornmangelen i Bulgarien; -B4-1174/96 af Christodoulou, Oostlander og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om fødevarekrisen i Bulgarien; Zaire
B4-1157/96 af Aelvoet og Telkämper for V-Gruppen om flygtningesituationen i Zaire; Kroatien
B4-1110-96 af Cars og La Malfa for ELDR-Gruppen om situationen i Kroatien.Cypern

Bertens
Fru formand, for ikke så længe siden begik den tyrkiske besættelsesmagt igen et mord på Cypern, og en grundig undersøgelse er selvfølgelig påkrævet.
Jeg vil benytte denne lejlighed til at sige, at jeg modsætter mig den omsiggribende tanke, at befolkningsgrupper på Cypern står stadig mere voldeligt over for hinanden. Nej, vi har at gøre med en intimiderings- og manipuleringspolitik fra den tyrkiske besættelsesmagts side, som netop vil give indtryk af, at der vokser et indbyrdes had. Begge befolkningsgrupper er trætte af konflikten og vil intet hellere end en løsning af striden. Derfor må vi europæere koncentrere os mere om selve befolkningen. Der må komme flere muligheder for udveksling på Unionens initiativ, uden at Denktash' besættelsesmagt anerkendes. Vi må gå pragmatisk til værks for at forøge de indbyrdes kontakter i det borgerlige samfund. Det er af hensyn til løsningen af konflikten på øen og Cyperns tiltrædelse af Unionen, at disse kontakter intensiveres. Dette er den eneste virkelige måde at udvirke, at den manipulerede spiral med attentater virkelig ændres til en spiral med had. Kan jeg fortælle Dem, at hvert skridt, som Tyrkiet tror, det tager for at modvirke Cyperns tiltrædelse af Unionen, er et tilbageskridt for Tyrkiet selv.

Kranidiotis
Fru formand, endnu en gang taler vi her om det cypriotiske problem og Tyrkiets ulovlige og forbryderiske adfærd.
Det beslutningsforslag, vi har fremsat, fordømmer de tyrkiske besættelsestropper på Cypern på grund af endnu et koldblodigt mord på en civil borger. Besættelsestropperne og det illegale styre i det nordlige Cypern forsøger med disse metoder at signalere, at græsk-cyprioterne og tyrkisk-cyprioterne tilsyneladende ikke kan leve sammen, hvilket er helt forkert og ubegrundet. Det, man i virkeligheden forsøger, er at konsolidere besættelsen og ulovlighederne, hvilket er en krænkelse af alle retsbegreber. Ingen er dog i tvivl om, at den ulovlige besættelse og Tyrkiets uforsonlige politik er en uregelmæssighed på Cypern.
Jeg mener, det vil være på sin plads, at vi her i Europa-Parlamentet og i Europa fastholder og forstærker vort pres på Tyrkiet, sådan som vi allerede har gjort det tidligere i dag med afstemningen om fastfrysningen af midler til Tyrkiet. Kun på denne måde kan vi få Tyrkiet til at indse, at hvis det ønsker et samarbejde med os, må det efterleve vore principper og værdier.

Daskalaki
Fru formand, det er ved at blive ensformigt at tale om de tyrkiske grovheder. I den seneste tid har fire civile græsk-cyprioter fundet døden ved den berømte grønne linje, der er den sidste af de skændige mure på det europæiske kontinent. Alle fire blev myrdet på grusomste vis af de tyrkiske besættelsestropper. Den sidste af dem, Petros Kakoulis, en ubevæbnet pensionist, blev arresteret og dræbt, da han gik og samlede snegle. Han fandt døden i et område, der kontrolleres af den britiske militærbase i Dekelia. Politifolkene på basen og FN-fredsstyrkerne nåede ikke engang at nærme sig. Alt dette sker som led i en konkret strategi, der er valgt af besættelsesmagten på det nordlige Cypern og regeringen i Ankara, som er den, der reelt trækker i trådene. Hovedformålet er at få det til at se ud, som om de to samfund ikke er i stand til at leve sammen på Cypern. Også tyrkisk-cyprioterne selv er ofre for denne politik, da de jages væk af bosætterne og besættelseshæren. Den mest tragiske skæbne er dog de indespærrede græsk-cyprioters og maronitters. De berøves deres grundlæggende rettigheder, lever under et permanent terrorregime, har ikke ret til kommunikation, er uden lægehjælp og har forgæves søgt om at få en ny lærer i stedet for den lærer, der er blevet pensioneret.
Tyrkiet må forstå, at hvis det ikke ændrer adfærd, kan det ikke forvente nogen bedring af forbindelserne med Den Europæiske Union. I øvrigt bør det europæiske løfte om, at Cypern ikke må blive Tyrkiets gidsel, nu gælde mere end nogensinde, eftersom tidsplanen for Cyperns optagelse i Den Europæiske Union er fastlagt og vedtaget i fællesskab.

Hatzidakis
Fru formand, i den sidste tid har vi måttet fordømme Tyrkiet adskillige gange på grund af dets forstærkede aggressive adfærd på Cypern. Og det ser ud, som om denne optrapning af aggressiviteten skyldes, at visse kredse i Tyrkiet med henblik på Cyperns optagelse i Den Europæiske Union forsøger at overbevise os om, at de to samfund ikke kan leve sammen. Og når de ikke kan leve sammen, kan det cypriotiske problem ikke løses, og ifølge denne tankegang kan det derfor ikke betale sig at gå videre med Cyperns optagelse i Den Europæiske Union. Ud over den fordømmelse, vi skal formulere her, er vi derfor nødt til også at sende klare signaler i alle retninger og især til den tyrkiske part i sagen.
For det første må vi signalere, at bestræbelserne på at løse det cypriotiske problem vil fortsætte, og at den sidste tids mord på græsk-cyprioter er endnu en grund til, at Den Europæiske Union skal gøre en aktiv indsats.-For det andet, at Tyrkiets forbindelser med Den Europæiske Union, MEDA-programmet, finansprotokollen m.m., afhænger af dets holdning til det cypriotiske problem.-For det tredje, at bestræbelserne på at løse det cypriotiske problem omfatter et vigtigt forslag fra Cyperns regering, fra Cyperns præsident, Kliridis, om demilitarisering af øen; samt at respekten for de indelukkedes og fængsledes rettigheder på den besatte del af øen ligeledes er et vigtigt spørgsmål.-For det fjerde, at optagelsesproceduren vil fortsætte under alle omstændigheder, da vi tror på, at Cyperns optagelse i Den Europæiske Union kan virke som en katalysator for løsningen af det cypriotiske problem.-For det femte, at optagelsen bør og vil virke til gavn for de to samfund, men især til gavn for tyrkisk-cyprioterne, fordi deres økonomiske udbytte vil være større end græsk-cyprioternes.Hvis vi går målbevidst videre, vil vi snart ikke længere have samme grund til at klage, som vi har haft indtil nu, for så tror jeg der vil være skabt en ny virkelighed, der kan bringe nye håb.

Orlando
Fru formand, kære kolleger, vor forhandling angår officielt Cypern, men i realiteten er emnet endnu en gang den illiberal adfærd, der vises af Tyrkiet i både landet selv og på Cypern. Forslaget til fælles beslutning udspringer af det drab, der er begået af den tyrkiske hær på Cypern på en borger ved navn Petros Kakulis. Endnu en gang har organerne i en stat, Tyrkiet, der opretholder forbindelser med Den Europæiske Union begået drab. Situationen er så meget alvorligere, når man henser til, at man har forhindret de ansvarlige for FNfredsstyrken i at skaffe sig adgang til drabsstedet. Tyrkiet fortsætter således med at have besættelsestropper på Cypern i strid med FN-beslutningerne.
Jeg vil fremsætte tre betragtninger. Den første for at fordømme drabet på Petros Kakulis og udtrykke solidaritet med hans familie. Den anden for at understrege kravet om en tilstrækkelig efterforskning med henblik på at finde de ansvarlige og stille dem for retten. Den tredje for at erindre den tyrkiske regering om, at den skal respektere menneskerettighederne, og at den ikke kan regne med at nyde hverken økonomiske eller andre fordele fra det internationale samfund, dersom den træder menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder under fode. Det kan nemlig ikke tolereres, at man fortsat fører regnskab på to tavler, en vedrørende forretningsanliggender, og en anden vedrørende menneskerettighederne.
Endelig retter jeg en opfordring til medlemsstaterne og de europæiske institutioner om at fremskynde Cyperns tiltrædelse af Den Europæiske Union, idet der her er tale om et fundamentalt skridt til opnåelse af en virkelig løsning på Cypern-problemet.

Papayannakis
Fru formand, de gentagne mord på ubevæbnede cypriotiske borgere, der er begået af besættelsestropperne, hr. Denktashs tropper, skyldes ikke, at sidstnævnte er ude af stand til at reagere på aktiviteter, som han ikke bryder sig om, på en måde, der svarer til de pågældende aktiviteter, f.eks. ved at arrestere en demonstrant i stedet for at myrde ham med koldt blod. Den side af den såkaldte tyrkisk-cypriotiske stat findes naturligvis også. Det politiske problem består imidlertid i, at disse drab blev grundigt og nøje planlagt for at skabe det indtryk, at de to samfund ikke er i stand til at leve sammen, og på denne måde retfærdiggøre den etniske udrensning og skarpe adskillelse af de to befolkninger på et tidspunkt, hvor man afventer initiativer til en løsningsprocedure for det cypriotiske problem. Vi bør ikke acceptere denne grusomme fremgangsmåde. Den eneste sameksistens, der er umulig, er vores sameksistens med sådanne holdninger, metoder og regeringer. Cyperns borgere kan igen komme til at leve sammen i et forenet og demokratisk organiseret Cypern, hvilket netop er, hvad de, der står bag de seneste måneders mord, forsøger at forhindre.

Rothe
Hr. formand! På vegne af PSE-Gruppen fordømmer jeg på det skarpeste det nye drab på et menneske ved demarkationslinjen på Cypern. Dette er den tredje ubevæbnede græsk-cypriot, der er blevet myrdet inden for nogle få måneder ved den uretmæssige grænse på Cypern. Tyrkiet, besættelsesmagten, vil skabe det forkerte indtryk, at de to samfund på Cypern ikke kan leve fredeligt sammen, at »the green line« er en landegrænse. Det er en grusom, en oprørende og, mener jeg, en udsigtsløs strategi. Uret er og bliver uret. Et eklatant brud på folkeretten er og bliver et eklatant brud på folkeretten - også efter 22 år. Det ved verdenssamfundet.
Vi gjorde det i morges tydeligt her i Europa-Parlamentet, at Tyrkiet ikke længere får finansiel støtte. Tyrkiet ved nu, at vi ikke længere er parate til at acceptere de daglige krænkelser af menneskerettighederne i Tyrkiet og på Cypern. Og vi her i Europa-Parlamentet forventer også, at Kommissionen og især medlemslandene lægger kraftigere pres på Tyrkiet, sådan at landet trækker sine besættelsesstyrker tilbage, tilslutter sig afmilitariseringstanken og muliggør en retfærdig og fredelig løsning på Cypern.

Ephremidis
Hr. formand, Parlamentet bør tænke på, at de fire mord ikke er begået af fanatiske bander i stil med Taliban-militsen, og heller ikke af beregnende narkohandlere. De blev begået af organiserede grupper inden for en besættelseshær, der repræsenterer en etableret stat, nemlig den tyrkiske, som Fællesskabet og dette Parlament har forbindelser og aftaler med. På denne baggrund bør disse forbryderiske gerninger ses, og det samme gælder de forhold, som påtvinges de græsk-cyprioter og maronitter, som er lukket inde, hovedsagelig i Karpasia, hvor der kun er 700 ud af de oprindelige 20.000 tilbage, fordi der ikke er en eneste af menneskerettighedsbestemmelserne i traktaterne og folkeretten, som ikke krænkes, så de tvinges til at forlade deres hjem. Det samme gør sig gældende med udplyndringen af den arkæologiske, religiøse og kulturelle arv på Cypern, ligesom i Konstantinopel, hvor man forsøger at omdanne selveste Hagia Sofia til en moské. Så hvis Parlamentet, hvis Fællesskabet vil have denne internationale forbrydelse standset, må man give slip på alle overvejelser angående investeringer og militære ambitioner og diverse aftaler med Tyrkiet og sætte en stopper for dette ved hjælp af i det mindste konkrete økonomiske sanktioner, så de normale tilstande kan blive genoprettet, og de to samfund kan leve fredeligt side om side.

Vanhecke
Hr. formand, i december sidste år godkendte Parlamentet med stort flertal toldunionen med Tyrkiet og desuden også en finansiel milliardstrøm fra Europa til Tyrkiet. Allerede på det tidspunkt, sidste år, vidste vi imidlertid også, at Tyrkiet siden 1974 har holdt et stykke europæisk territorium, den nordlige del af øen Cypern, militært besat og over for græsk-cyprioterne fører en kulturel politik og også bogstaveligt talt en folkedrabspolitik. Dengang opvejede denne viden åbenbart ikke de små gaver og de såkaldte studierejser, som den tyrkiske regering på det tidspunkt gavmildt strøede om sig med. Jeg sætter derfor meget store spørgsmålstegn ved, om i det mindste en del af dem, som fremsætter det nuværende beslutningsforslag, er oprigtige. Vi kunne have slået i bordet i december sidste år, men nu har vi kun en protest på papir i hænderne. Det er bestemt ikke fastfrysningen af en del af MEDA-midlerne, som vil bringe den tyrkiske regering på andre tanker.
For det andet gør jeg opmærksom på, at Cyperns tiltrædelse af Den Europæiske Union bliver meget problematisk på grund af denne tyrkiske besættelse, fordi et tyrkisk indvandringsbrohoved via Cypern er uacceptabelt for os, men også fordi jeg dog vil minde om, at den tyrkiske udenrigsminister bogstaveligt talt har bebudet, at Tyrkiet uden videre vil indlemme den nordlige del af Cypern i sit land, hvis Cypern bliver medlem af Den Europæiske Union. Vi må derfor, det er allerede ofte sagt, over for Tyrkiet være tydelige. Ja, vi vil have de bedst mulige forbindelser med dette naboland og med denne NATO-partner, men så skal Tyrkiet jo først opfylde et par betingelser, og først og fremmest skal de tyrkiske besættelsesstyrker forsvinde fra Cypern.
Sudan

Schiedermeier
Hr. formand, hr. kommissær! Mine damer og herrer! Der har i årevis hersket borgerkrig i Sudan, og nabolandene påføres vanskeligheder og nød på grund af flygtningestrømme og destabiliseringsforsøg fra sudansk side. Krænkelser af menneskerettighederne som massakrer, tortur og slaveri er andre følger. Ikke-muslimske trossamfund forfølges stadig og forhindres i at modtage humanitær og anden livsvigtig bistand.
Regeringen forsøger imod størstedelen af befolkningens vilje at omdanne Sudan til en islamisk stat. Derfor skal de sanktioner, som det internationale samfund har iværksat, opretholdes. EU må først genoptage udviklingssamarbejdet, når den sudanske regering respekterer EU's og AVS' beslutninger samt FN's Sikkerhedsråds resolutioner, hvilket vi i årevis gentagne gange har krævet. Desværre har denne taktik hidtil ikke i synlig grad båret frugt. Men for den lidende befolkning i Sudan er et synligt resultat imidlertid tvingende nødvendigt, og jeg håber, at taktikken nu vil bære frugt.

Macartney
Hr. formand, situationen i Sudan er en af dem, der bare fortsætter, og hvor man bliver ved med at føle, at dette regime ikke kan holde. Det er en af adskillige situationer i verden, der synes basalt ustabile, og hvor fordømmelsen fra De Forenede Nationer har været stærk og konsekvent, som hr. Schiedermeier har sagt. Parlamentet har selv sammen med de afrikanske og caraibiske lande og stillehavslandene fordømt situationen i Sudan. Vi må opretholde presset på dette regime, for jeg er helt overbevist om, at dets dage er talte.
I forbindelse med min støtte til dette beslutningsforslag, vil jeg gerne i særdeleshed fokusere på to ting: Den ene er, at retten til selvbestemmelse for befolkningen i syd må være en del af en fredsaftale. Det er noget, som myndighederne i Khartoum har været særlig døve over for. Men når vi ser på, hvad der er sket i Etiopien lige ved siden af, så var de dér kloge nok til at acceptere Eritreas ret til selvbestemmelse, og der er nu et fredeligt styre i Eritrea, hvilket, tror jeg, er en inspiration for dets naboer, og det har på sin side lidt under eksporten af revolution fra Sudan. Det er et skoleeksempel på et diktatur, der er mere interesseret i udenlandske eventyr end i sin egen befolknings velbefindende.
Det sidste punkt, jeg gerne vil fremhæve, drejer sig om sanktioner. Den Europæiske Union og dens medlemsstater er ikke gode til at bruge sanktioner. Det burde man muligvis have gjort i mange tilfælde, hvor man er veget tilbage for det. Men det gælder i hvert fald for så vidt angår anvendelsen af bistandssanktioner fra Den Europæiske Union, at vor holdning har været konsekvent og hæderlig. Vi må sige til sudaneserne, at dette fortsat vil være tilfældet, for så vidt angår Den Europæiske Union, både under ét og i de enkelte medlemsstater, så længe dette styre ikke respekterer demokratiet, menneskerettighederne og retten til selvbestemmelse.
Afslutningsvis føler jeg, at vi på lang eller endog kun mellemlang sigt bør være optimistiske, men at vi i mellemtiden i nutiden må være meget årvågne og meget konsekvente.

Van der Waal
Hr. formand, menneskerettighedssituationen i Sudan, som allerede i lang tid har været meget alvorlig, synes at forværres yderligere. I borgerkrigen i den sydlige del af landet mellem den fundamentalistiske islamiske regering og oprørerne bombarderes også civilbefolkningen med sprængbomber af regeringsstyrkerne. Samtidig er oprørerne indbyrdes kommet i slagsmål. Den triste opgørelse over denne borgerkrig er millioner af flygtninge og skønsmæssigt mere end en million døde. Samtidig gennemtvinges i det af regeringen kontrollerede Khartoum den tvungne omvendelse til islam. Ikke-muslimer, herunder ikke mindst de kristne, bliver i stigende grad ofre for krænkelse af menneskerettighederne. Men de største ofre for regeringen i Khartoum synes at være Sudans børn. Mange børn anholdes, underkastes grusomme handlinger, tvinges til at omvende sig til islam, og i nogle tilfælde trænes de til at blive brugt i borgerkrigen i den sydlige del.
Sudans regering kommer til at stå stadig mere isoleret på grund af modstandsbevægelserne i selve landet, men også internationalt. Kun Iran giver stadig åbenlys støtte. Ikke desto mindre synes der foreløbig ikke at komme nogen ende på det islamiske rædselsregime. Desværre må vi konstatere, at Den Europæiske Unions muligheder for at sætte Sudans regering under pres er begrænsede. Netop fordi landet allerede er så isoleret, er det ikke særlig modtageligt for økonomisk og politisk pres. Det er sandsynligvis nabolandene Eritrea, Etiopien, Kenya og Uganda, som har de bedste muligheder for at finde en løsning på den problematiske situation i Sudan. Vi vil anmode Unionen om at undersøge, om de nævnte landes forslag, som er udarbejdet i IGADD-regi, kan bringe en løsning nærmere, og i så tilfælde støtte dette.

Van Dijk
Hr. formand, jeg tilslutter mig alt, hvad der er sagt om krænkelsen af menneskerettighederne i Sudan og den frygtelige borgerkrig, som raser der, og endvidere vil jeg gerne, også på min gruppes vegne, fordømme volden på begge sider, ikke kun fra den fundamentalistisk-islamiske side, men også fra oprørernes side, hvor menneskerettigheder krænkes på begge sider, og hvor der på begge sider gøres misbrug af børn, som indlemmes i hæren. Jeg tilslutter mig derfor opretholdelsen af sanktionerne, selv om vi må spørge os selv, om det nu også er tilstrækkeligt. Jeg har for nylig læst en artikel om en kvindegruppe, som opererer fra Nairobi, Women's Voice for Peace , sudanske kvinder fra den sydlige del af landet, som forsigtigt har knyttet forbindelser, og også har brugt konferencen i Peking dertil, med kvinder i den nordlige del af landet for at appellere til de stridende parter om at nedlægge våbnene. Måske må vi alligevel se, om vi ikke fra Europa kan støtte den slags små initiativer mere for på denne måde at medvirke til, at der gøres en ende på voldshandlingerne.

Pettinari
Hr. formand, vi må gøre os klart, at den sudanesiske regering er engageret i en destabiliserende strategi, der omfatter hele Afrikas Horn. Infiltrationerne fra de sudanske islamiske ekstremister i Eritrea og forsøget på at undergrave stabiliteten af regeringerne i Addis Abeba og Asmara forklarer den antidemokratiske karakter af regeringen i Khartoum, der er blevet fremhævet også af de meget alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og de demokratiske frihedsrettigheder, som er blevet nævnt af de øvrige kolleger.
Myndighederne Karthoum fortsætter desuden deres militære offensiv i den sydlige del af Sudan med hundreder af ofre til følge og hindrer desuden den humanitære bistand i at nå frem til de ikke-islamiske dele af befolkningen. Forhandlingerne i IGADD, der er det eneste virkelige forum, hvor man har forsøgt at finde en løsning på den hærgende krig, der føres af Khartoum i den sydlige del af Sudan, befinder sig i et farligt dødvande. Vi overværer med andre ord en systematisk boykotning af arbejdet i dette forum, og det er klart, at Sudan ikke længere vil handle for at finde en vej ud af den krig, landet har engageret sig i. Derfor må Unionen tvinge myndighederne i Karthoum til at forhandle med parterne i konflikten; det er den eneste vej til genopvækkelse af de fundamentale menneskelige frihedsrettigheder, som nu trues alvorligt.

Kouchner
Hr. kommissær, kære kolleger, der er situationer, der kan få én til at fortvivle. Beslutning efter beslutning har vi konstateret, at situationen i Sudan er en sådan situation. Og alligevel mener jeg, vi bør videreføre indsatsen på to planer. For det første naturligvis på det humanitære plan, hvad Den Europæiske Union da også gør på udmærket vis, idet den er den største bidragyder til de ikke-statslige organisationer, som opererer i det sydlige Sudan med basis i de nævnte lande. Der er stadig enormt meget at gøre. Hjælpen bør bringes frem, og regeringen i Khartum modsætter sig dette. Vi bør øge indsatsen, således at der kan tages vare om børnene, som er de første ofre for kampene. Børnene er blevet nævnt; ja, i begge lejre bruges børnene i Sudan til slaveri, indrulleres som soldater eller - for at sige det rent ud - anvendes som kanonføde.
Der er også et andet plan, på hvilket Den Europæiske Union bør videreføre sin indsats, nemlig det politiske plan. Alt er blevet sagt om denne regering, der ønsker at påtvinge de kristne og animistiske befolkninger i syd shariaen. Alt er blevet sagt om denne regering, der udspreder terror og terrorisme i nabolandene. Men man har ikke i tilstrækkelig grad nævnt, at der også i selve Sudan og i Khartoum finder demonstrationer sted. Der er kvinder, der gør oprør. De studerende og fagforeningerne afholder demonstrationer. Denne protestbevægelse bør støttes. De internationale organisationer - Valutafonden og alle andre relevante organisationer - bør hjælpe os med at opretholde presset og selv arbejde på at hindre den sudanske regering i at fortsætte krænkelsen af menneskerettighederne, undertrykkelsen og terroraktiviteterne.
Endelig må vi ikke glemme befolkningen som helhed, idet det bør påpeges, at der har været to krige i træk. Og dette har stået på i over tredive år. I over tredive år! Tænk på, hvor mange tusinde, ja hundreder af tusinde ofre, der her er tale om! Der er en tendens til, at man vænner sig til dette, og beslutninger er ikke nok. Hver især bør vi også gøre os klart, at det er en af de sidste kampe imod barbariet i verden, og at vi bør fortsætte bestræbelserne og måske også vedtage en ny beslutning, vi alle støtter.

Bertens
Hr. formand, med hensyn til Sudan har vi her at gøre med et stabilt styre i en stabil situation, som vil sørge for en stabil fremtid for Sharia-styret i Khartoum. Det vil ikke ændres, glem alt om det. Måske kunne vi gøre noget andet, måske kan vi give fødevarer og yde hjælp til organisationer, som endda har indgået en aftale, jeg har her chartret i hånden, med denne regering i Khartoum, og overvejer fred, fra den sydlige del af landet, som så forsøger i hvert fald at få den sudanske regering i den nordlige del overtalt til, at den begynder at anerkende den sydlige del af Sudan, Bahr el Ghazal, som det hedder, som en slags autonom republik. Når alt kommer til alt, er det samme også lykkedes med Abessinien eller Etiopien og Eritrea. Jeg tror, at det er den eneste løsning for i hvert fald at forhindre, at den borgerkrig, som har varet siden 1956, kommer til at koste mere end disse to en halv million døde.
Attentat mod Sankt Georg-Katedralen

Klironomos
Hr. formand, tyrkiske fanatiske islamisters attentat mod Sankt Georg-katedralen, der hører under patriarken i Konstantinopel, må fordømmes af ethvert fornuftigt og frit menneske uanset politisk standpunkt og religiøs overbevisning.
Det, der kan give anledning til spørgsmål, er imidlertid den kendsgerning, at den tyrkiske regering ikke alene har undladt at fordømme denne terrorhandling og undladt at påtage sig ansvaret for at genoprette de skader, der er sket på kirken, men på provokerende vis, via den ansvarlige kulturminister, har meddelt, at den har til hensigt at omdanne Hagia Sofia til en moské, hvilket er en grov krænkelse af bestemmelser, der har til formål at beskytte religions- og trosfriheden, samt bestemmelser, der skal beskytte kulturelle mindesmærker af global betydning.
Den tyrkiske regering er nødt til at vise i praksis, at den tager afstand fra handlinger som attentatet på Sankt Georg-katedralen og samtidig komme med en utvetydig dementi af, at den har til hensigt at omdanne Hagia Sofia til muslimsk moské.

Kellett-Bowman
Hr. formand, jeg tager ordet for at tilslutte mig den forrige talers fordømmelse af den gruopvækkende handling at kaste en håndgranat ind i gården uden for patriarkens bolig. Jeg har været der, og det er virkelig et lukket område. Lykkeligvis kom ingen til skade. Jeg tilslutter mig den fordømmelse, der kom fra den tyrkiske ambassadør i Washington, men det er kun ord, ord, ord. Jeg får mange breve fra tyrkiske ambassadører rundt omkring i verden. Det, vi har brug for, er handling. Hvad de tyrkiske myndigheder virkelig mener kan illustreres ved, at præsidenten i sidste måned havde tilladt, at den ortodokse skole på en ø over for Istanbul skulle få lov til at åbne. Den har været parat i årevis, men det skete ikke. Jeg var til frokost i et privat lokale i en restaurant i Istanbul, hvor en biskop var bange for at bede bordbøn, fordi det var risikabelt. Det, vi behøver, er ikke ord. Vi har en serie af den slags episoder, og der kommer meget få fordømmelser fra selve Tyrkiet. Den fordømmelse, jeg fik, var fra den tyrkiske ambassadør i Washington.

Ullmann
Hr. formand! Hvis man omdanner kristne kirker til moskéer, retter man et anslag mod religions- og samvittighedsfriheden! Hvis man forsøger at islamisere Sankt Sofia-kirken i Istanbul, gør man sig skyldig i en grundlæggende forfalskning af europæisk historie, og hvis man øver vold mod Det Økumeniske Patriarkat eller tolererer, at dette sker, skal man vide, at det ikke kun er alle kristne i verden, der opfatter dette som et anslag på deres tros- og samvittighedsfrihed!
Derfor må jeg her på vegne af min gruppe erklære: Den tyrkiske regerings afstandtagen fra erklæringerne om islamiseringen af Sankt Sofia-kirken, garanti for arbejdsro for Det Økumeniske Patriarkat, genopbygning af Sankt Georg-Katedralen og genåbning af det teologiske fakultet i Chalki - det er ikke bønner til den tyrkiske regering, det er krav. Af Tyrkiets reaktion på disse krav kan man så aflæse, i hvilken retning Tyrkiet har tænkt sig at gå, i retning af et Europa med menneskerettigheder og demokrati eller i en retning, der afviser disse principper.
Europa-Parlamentet har pligt til at gøre dette enten-eller fuldstændigt klart.

Daskalaki
Hr. formand, alle ved, at Konstantinopel i århundreder har været europæisk kunstkammer. I mere end et årtusind var den hovedstaden i et stort, kristent kejserrige, og den er forblevet hjemsted for Den Økumeniske Ortodokse Patriark, der har en ganske særlig og stor betydning for millioner af ortodokse kristne i hele verden. I slutningen af september kastede fanatiske muslimer en bombe mod patriarkatet, og det er ikke det første attentat, der har været. De kristne religiøse mindesmærker, men også kirkegårde i Tyrkiet, for ikke at tale om anden privat, kristen ejendom, er nemme mål for vandaler. Naturligvis begås attentaterne af fanatikere. Men mon ikke den kendsgerning, at den tyrkiske regering ikke engang udtrykker beklagelse, er med til at opmuntre og belønne fanatikerne? Opmuntres disse fanatikere ikke også af lukningen af det teologiske fakultet i Chalki, hvis virke har direkte betydning for patriarkatets skæbne? Hvis vi hertil lægger de officielle trusler om omdannelse af Hagia Sofia, den europæiske kristendoms største monument, til muslimsk moské, danner der sig et klart billede. Men endnu klarere bør den advarsel, vi må give Tyrkiet, være. Hvis det ønsker tættere forbindelser med Europa, må det vise respekt for europæiske mindesmærker og institutioner, som har eksisteret, længe før det selv kom til disse områder.

Alavanos
Hr. formand, efter min mening burde det være den tyrkiske regering, og ikke Europa-Parlamentet, der skulle vise interesse for bevarelsen og fremhævelsen af den fantastisk multireligiøse og multikulturelle rigdom, der går langt tilbage i Konstantinopels historie. Desværre udgår der fra den tyrkiske regering bølger af fanatisme og had, med ministerpræsidentens udtalelser om omdannelse af Hagia Sofia til en moské som det måske mest ekstreme eksempel. Det er meget positivt, at dette beslutningsforslag om trosfrihed i Konstantinopel kommer fra alle politiske grupper, det er meget positivt, at vort forslag om at opfordre den tyrkiske regering til at respektere Hagia Sofias nuværende karakter er blevet accepteret, og jeg finder det endvidere meget positivt, at et af beslutningsforslagets sidste punkter formulerer nødvendigheden af en samlet intervention med deltagelse af Den Europæiske Union - når der gives grønt lys for bevillingerne til Tyrkiet - og UNESCO samt den tyrkiske regering om registrering, konservering og restaurering af kristne, men også andre kulturelle mindesmærker i Konstantinopel.

Goerens
Hr. formand, bombeattentatet mod Sankt Georg-Katedralen i Istanbul bør beklages og fordømmes, i og med det er udtryk for en farlig religiøs ekstremisme i Tyrkiet. Desværre har Tyrkiet ikke monopol på en sådan religiøs ekstremisme. Således foregår der også i Den Europæiske Union vanhelligelse af religiøse monumenter og kirkegårde. De kristne samfund i Tyrkiet udgør et religiøst mindretal og er derfor specielt sårbare og behøver en særlig opmærksomhed fra myndighedernes side.
Jeg er ikke kendt for at prædike overbærenhed over for Tyrkiet på grund af den elendige situation, menneskerettighederne - herunder også religionsfriheden - befinder sig i i dette land. I det foreliggende tilfælde mener jeg dog, at det fælles beslutningsforslag går videre end strengt nødvendigt. Man anvender en kunstig indfaldsvinkel og antyder bl.a., at der i forbindelse med attentatet er tale om passiv og hemmelig meddelagtighed fra de tyrkiske myndigheders side. Selv om de beslutningsforslag, PPE og De Grønne har fremsat, udtrykkeligt nævner, at de tyrkiske myndigheder har fordømt attentatet imod Sankt Georg-Katedralen, beklages det således ikke desto mindre i det fælles beslutningsforslag, at de tyrkiske myndigheder har undladt at komme med en sådan beklagelse.
For at forblive troværdige og inden vi optræder som offentlig anklager, bør vi i alle tilfælde bygge på fastslåede kendsgerninger. Man kan godt nok beskylde Tyrkiet for alle ulykker, men hvis man samtidig fremsætter påstande, der uden videre kan tilbagevises ud fra kendsgerningerne, svækker det i overordentlig grad den sag, vi forsvarer.
Bangladesh

André-Léonard
Hr. formand, jeg skal minde om Kalpana Chakmas forsvinden den 12. juni i år; Kalpana Chakma, der er generalsekretær for »Hill Women's Federation«, har ført en energisk kamp imod kvinders undertrykkelse og for deres frigørelse.
Kalpana Chakma har altid kæmpet for anerkendelse af de grundlæggende rettigheder for Chakma-folket og de øvrige etniske befolkningsgrupper i »Chittagong Hill Tracts«. Hendes forsvinden, i hvilken medlemmer af den bangladeshiske hær skal have været direkte involveret, giver anledning til stærk bekymring. Vi opfordrer indtrængende til, at man søger en løsning på konflikten i »Chittagong Hill Tracts« mellem alle de stridende parter, og vi opfordrer de politiske ledere til at gøre alt for at standse enhver kolonisering og militarisering af denne region. Vi opfordrer til, at man ikke hindrer den humanitære bistand i at nå frem. Endelig bør der hurtigst muligt nedsættes en undersøgelseskommission, således at de ansvarlige for Kalpana Chakmas bortførelse findes og dømmes.

Pettinari
Hr. formand, hr. kommissær, eksistensen for hele grupper af oprindelige befolkninger i den sydvestlige del af Bangladesh er bragt i fare ved den politiske og økonomiske kolonisering, der er besluttet af regeringen i Dacca. I Bangladesh trædes rettighederne for 700.000 stammefolk, der er tvunget til at leve inden for det utilgængelige område, der udgøres af Chittagong Hill Tracts under fode under den bangladesiske hærs vågne øje. Man har yderligere intensiveret den politiske undertrykkelse under påskud af at bekæmpe en terrorisme, som i virkeligheden ikke eksisterer, således som det fremgår af den tidligere nævnte nedskydning af Kalpana Chakma, den unge leder af Chakma-bevægelsen, som netop blev nedskudt af hæren.
Der må tages beslutsomme skridt over for fru Sheenas bangladesiske regering for at få den til at ændre den politik, den indtil i dag har ført over for Chittagong-området, og forpligte sig til at straffe den, der er ansvarlig for nedskydningen af Kalpana Chakma. Europa bør desuden opnå, at det område, der kontrolleres af hæren, i dag åbnes for besøg af journalister og ikke-regeringsorganisationer for netop at søge at undgå, at disse indbyggeres menneskerettigheder fortsat trædes under fode.

Ford
Hr. formand, jeg taler på Den Socialistiske Gruppes vegne for at støtte det fælles forslag til beslutning om menneskerettighederne i Bangladesh. Jeg er opmærksom på de mangeartede problemer, dette stakkels land står over for - det er et af verdens fattigste - men ikke desto mindre mener jeg, at vi af regeringen i Bangladesh kan forvente samme respekt for menneskerettighederne, som vi forventer fra resten af verdens lande.
Vi er opmærksomme på den banglsdeshiske hærs deltagelse i undertrykkelsen af stammerne i bjergene i Chittagong-området, vi er bekymrede over, at hæren forhindrer bevægelsesfrihed og politisk og kulturel frihed. Der er rygter om, at i det mindste en del af hæren var involveret, da fru Kalpana Chakma, generalsekretæren for forbundet af kvinder i bjergene, forsvandt den 12. juni 1996.
Det, vi opfordrer til, er, at hun bliver løsladt så snart som muligt, at den undertrykkelse, der foregår, bliver fordømt, at den nye regering i Bangladesh giver et løfte om at forpligte sig til en fredelig løsning på problemerne, og at der bliver givet ubegrænset adgang for menneskerettighedsorganisationer til at besøge den pågældende del af landet.

Moorhouse
Hr. formand, jeg vil også tale om dette beslutningsforslag om Bangladesh, og jeg kan kun bekræfte, hvad de to foregående talere har sagt.
Det er endnu en vanskelig menneskerettighedssituation i verden. Der hersker stor bekymring for Chakma-folket, befolkningen i Chittagong-bjergområdet og over fru Kalpana Chakmas forsvinden. Vi må håbe, at vi ved at henlede opmærksomheden på dette i Parlamentet og Den Europæiske Union kan få militæret til at afstå fra nogle af sine operationer, for der kan ikke være tvivl om, at fundamentale menneskerettigheder med hensyn til talefrihed står på spil, og der hersker begrænsninger for den frie bevægelighed og for kulturelle rettigheder. Det er ikke kønt at se på. Vi vil gerne høre Kommissionens opfattelse.

Carnero González
Hr. formand, tillad mig at tage ordet, muligvis på en upassende måde, men jeg tror, det er rigtigt, når man tager den nuværende situation i betragtning.
Jeg mener, vi skal tale om Venezuela. Således står der på vores skærme. I det beslutningsforslag, vi skal diskutere, har man desværre ikke kunnet få et spørgsmål med i sidste øjeblik. Som De ved, er snesevis af fanger døde i et fængsel i Venezuela under de mest forfærdelige forhold.
Nogle af regeringerne i Unionen, såsom den spanske, har nu krævet, at denne tragedie øjeblikkelig opklares, og at de ansvarlige straffes. Jeg tror, hr. formand, at De skal notere denne situation, for at vores Parlament også kan interessere sig for denne sag.
Venezuela

Newens
Hr. formand, den trussel, som minedrift og træfældning udgør for regnskoven, for den indfødte befolkning, der bebor den, og for miljøet i Sydamerika er desværre ikke noget nyt. Den ødelæggelse, der er sket i de seneste år, særlig i Venezuela, har været umådelig. Ifølge FAO nåede træfældningen dér mellem 1981 og 1990 op på et gennemsnit på 600000 ha om året - et område, der er større end Costa Rica eller Schweiz - dobbelt så hurtigt som i 1970'erne. Tempoet i 1980'erne var det tredobbelte af tempoet i Peru og det dobbelte af niveauet i Brasilien og i alle de tropiske lande i Sydamerika under ét. I delstaten Bolivar i Venezuela er der allerede givet nye licenser til træfældning, og her lider man under følgerne af ukontrolleret minedrift efter alluvial-guld.
Nu vil regeringen i Venezuela afskaffe de love, der forhindrer lignende aktiviteter i Amazon-staten, der tidligere var et område, hvor fredningsinitiativer var fremherskende. Faktisk er det her i Amazonas, at Kommissionen finansierer et projekt sammen med regeringen for at fremme miljøbeskyttelse. Det er vanskeligt at undgå kynisme, hvis regeringen nu åbner dørene for ødelæggelse af miljøet i samme stat.
Der er naturligvis et alvorligt økonomisk pres på Venezuela i øjeblikket. Omfanget af ekstrem fattigdom er vokset fra 25 % til næsten 50 % inden for de sidste 15 år, og udlandsgælden lægger beslag på mellem 20 % og 30 % af alle udenlandske indtægter. Men det forekommer, at der er betydelig modstand mod forslagene i selve Venezuela, og vi må sige vor mening meget klart og tydeligt og anmode Kommissionen og Verdensbanken om også at gå imod disse forslag.
Fældning af skov kan ikke løse Venezuelas langsigtede økonomiske problemer, men vil føre til flere dødsfald blandt den indfødte befolkning og ødelægge værdifulde ressourcer. Europa-Parlamentet må udtale sig stærkt i dette spørgsmål.

Eisma
Hr. formand, det drejer sig her om menneskerettigheder og naturbeskyttelse. Naturbeskyttelse, fordi myndighederne i Venezuela endnu i denne måned vil give tilladelse til minedrift og skovning i stor målestok i Amazonlandet. Det er naturligvis meget uheldigt for dette enestående stykke tropisk regnskov, som vil blive ødelagt. Men denne minedrift og skovning betyder også en direkte katastrofe for de tusinder af indianere, som bor der. Fremmede sygdomme og grundvand, der er forurenet af minedrift, udgør en alvorlig trussel for disse lokale beboeres sundhed. Men dette beslutningsforslag har også at gøre med Den Europæiske Unions direkte interesse, for et af Den Europæiske Union finansieret miljøprojekt ligger jo ganske tæt på det projekt, som nu ødelægges af minedrift. Dette projekt vil endda blive alvorligt undermineret. Derfor synes vi, at det er overordentlig nødvendigt, at Kommissionen, som gennem dette projekt i nogen grad har et ansvar i dette område, træffer foranstaltninger over for de venezuelanske myndigheder og Verdensbanken.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand! Venezuelas regering har til hensigt at ophæve to dekreter, hvorved minedrift og skovning i Amazonlandets regnskove igen bliver tilladt. Men det må da efterhånden have rygtedes, at sådanne aktiviteter i regnskovene medfører uoprettelige økologiske skader! Allerede nu udgør venezuelanske mineejeres og brasilianske diamant- og guldgraveres ulovlige udgravninger en enorm fare for området, da myndighederne ikke lader til at kunne kontrollere disse. Desuden bliver de oprindelige folks landområder yderligere ødelagt, hvorved disse får dødsstødet.
Vi ønsker ikke at foreskrive Venezuela, om landet må udnytte sine værdier eller ej, men når dette sårbare Amazonområde er ødelagt, er det venezuelanerne og deres efterkommere, der som de første må bøde for det, for slet ikke at tale om resten af menneskeheden. EU må ved at vise alternativer støtte Venezuela, lige som EU støtter alle andre lande ved Amazonfloden. Venezuela er jo allerede på delvis rette vej, hvilket vi jo for nylig kunne konstatere ved selvsyn. Jeg er overbevist om, at hvis man undlader at løse de økologiske problemer eller skærper dem, vil de sociale problemer også blive skærpet, og hvis man ikke løser de sociale problemer, vil de økologiske problemer også blive skærpet. Denne onde cirkel skal brydes, og her må Den Europæiske Union tilbyde sin støtte, hvilket i øvrigt også gælder i Europa.
Bulgarien

Papakyriazis
Hr. formand, Bulgarien, som er et af de 6 central- og østeuropæiske lande, der har indgået associeringsaftale med Den Europæiske Union, er et land i en omfattende økonomisk og social krise.
Den konkrete anledning til dette beslutningsforslag er en helt akut kornmangel, der har ramt landet i år. En mangel, som bliver dramatisk, når vinteren nærmer sig, og vil få store, alvorlige konsekvenser for Bulgariens indbyggere. Jeg mener, der er brug for et ekstraordinært støtteprogram for Bulgarien, så det kan modstå denne alvorlige fødevarekrise.
Endnu vigtigere tror jeg dog det er, at vi nu giver den bulgarske befolkning og den bulgarske regering et positivt signal om, at Den Europæiske Union overholder den moralske forpligtelse, der følger med associeringsaftalerne, og er rede til at støtte den bulgarske befolkning i dens aktuelle vanskelige situation, samt forsikrer den bulgarske befolkning og den bulgarske regering om, at landets forbindelser med Den Europæiske Union ikke bringes i tvivl eller fare på grund af disse vanskeligheder.

Oostlander
Hr. formand, med al respekt for de humanitære følelser, som hr. Papakyriazis har lagt i Den Socialistiske Gruppes beslutningsforslag, må jeg alligevel sige, at dette beslutningsforslag var en skuffelse for mig, navnlig fordi jeg aldrig havde forventet en mangel på politisk indsigt fra socialistisk side. Med hensyn til Bulgarien er det desværre ikke blot et humanitært problem, men det har temmelig meget at gøre med regeringens politik. Regeringens politik, som faktisk har tilladt, at man, måske også regeringens venner, har hengivet sig til alt for stor korneksport, idet der overhovedet ikke er taget hensyn til befolkningens interesser og fødevareforsyningen til landets egen befolkning. Derefter viste det sig, at der var knaphed. Kornpriserne stiger således, der risikerer at komme køer foran bagerierne af borgere, som ikke har noget brød, tingene bliver dyre, og de samme venner giver sig til at importere korn. Der kan tjenes mange penge på de to manipulationer, og jeg synes også, at det er overordentlig uheldigt, at vi ikke skulle tage dette spørgsmål op i et beslutningsforslag, og at vi ikke skulle kritisere regeringspolitikken vedrørende eksporten og importen, for der findes naturligvis det vigtigste problem. Derfor har de kristelige demokrater fremsat et alternativt beslutningsforslag, hvori der således faktisk står: Lad os nok gøre noget, men lad os kritisere regeringen for dens politik, denne politik må ændres, lad os arbejde gennem de ikke-statslige organisationer, decentraliseret under ordentlig kontrol, men lad os ikke endnu en gang lade regeringens venner drage fordel af, hvad vi i al hast er ved at gøre humanitært.
Jeg tror, at denne sag først og fremmest skal gribes an politisk, og jeg syntes, at det var temmelig ærgerligt, jeg har forsøgt at vælge det socialistiske beslutningsforslag som grundlag, at man i sidste instans ikke gik med dertil, vi har således ikke noget kompromisbeslutningsforslag. Jeg vil gerne sige: Hellere til syvende og sidst intet beslutningsforslag fra Parlamentet end et beslutningsforslag, som med urette udelukkende er humanitært, for det hjælper vi ikke befolkningen med på lang sigt. Hvis politikken ikke er i orden, er der ingen, der har det godt. I dette tilfælde må vi fremhæve dette meget stærkt.

Goerens
Hr. formand, den dårlige kornhøst i Bulgarien kan måske nok tilskrives dårlige vejrforhold. Men dårlige vejrforhold rækker ikke til at forklare de desværre kroniske svagheder i den bulgarske økonomi i almindelighed og i landbrugssektoren i særdeleshed!
Den store mangel på korn sammenholdt med den økonomisk krise vil bidrage til at forværre den sociale situation, der allerede er stærkt eksplosiv. Den aktion, Europa-Parlamentet opfordrer Kommissionen til at deltage i, tager i første omgang sigte på at dække de manglende forsyninger. Det er i sig selv udmærket! Men samtidig med at vi erkender det hensigtsmæssige i virkningen af de nødforanstaltninger, der foreslås i beslutningsforslaget, må man også indse, at der er tale om foranstaltninger af kortvarig karakter.
På længere sigt er det nødvendigt, at Bulgarien gennemfører veritable reformer, så landet kan komme ud af det økonomiske uføre, det er havnet i med social udstødelse og elendighed til følge.
Zaire

Van Dijk
Hr. formand, situationen i Zaire er blevet temmelig eksplosiv på grund af det voldelige sammenstød mellem Zaires hær og militserne fra banayamulenge-folket. Som De ved, er der alle mulige forskellige slags flygtningegrupper, både tutsier og hutuer i Zaire, og disse lever under de elendigste omstændigheder. Situationen er i mellemtiden således, at De Forenede Nationer og internationale hjælpeorganisationer har besluttet delvist at standse bistanden. Det er således absolut nødvendigt, at der åbnes veje med henblik på at sørge for, at humanitær bistand kan nå flygtningene i Zaire, som, når alt kommer til alt, heller ikke befinder sig der for deres fornøjelses skyld. Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den vil gøre alt for at sørge for, at Zaires regering påtager sig sit ansvar over for flygtningene, og at disse flygtninge får bistand. Selvfølgelig må vi fra Europas side også forsøge at finde midler til at få humanitær bistand frem til disse flygtninge.

Tindemans
Hr. formand, kære kolleger, her i Parlamentet blev det allerede gentagne gange sagt, at problemet med de rwandiske flygtninge på Zaires territorium skal løses, hvis vi vil undgå en alvorlig konflikt. Nu er det kommet så vidt. Situationen er meget foruroligende. Fru Van Dijk har netop gjort opmærksom herpå. I slutningen af september, det står der i beslutningsforslaget, var der en konfrontation mellem hærenheder fra Rwanda og Zaire. Den humanitære fødevarehjælp blokeres for at udsulte befolkningen, og der hænger en stor trussel over dette område, bl.a. på grund af graden af nervøsitet, som har været mærkbar de seneste uger i Zaire.
Hvis tiden nogen sinde har været inde til at tage et stort initiativ med præventivt diplomati, så er det det nu. Jeg henvender mig til hr. Kouchner, som allerede på overbevisende måde her har opfordret til præventivt diplomati. Det er nu eller aldrig, hvis der skal tages et sådant initiativ. Så længe problemet med disse flygtninge ikke er løst, bør det internationale samfund forbyde, at der befinder sig hærenheder både fra Zaire og fra Rwanda eller hvor de end måtte komme fra, på provinsen Kivus territorium. For så vil konflikten ikke mere blive løst, og vi vil opleve et blodbad med enorme følger for stammerne. Vi kan endnu ikke overskue, hvor langt denne konflikt kan brede sig, og hvad der kan ske der.
Det forslag, som fru Aelvoet på De Grønnes vegne har fremsat, kan vi godkende. Men vi synes, at det er lidt for kort, jeg ville snarere sige lidt for blødt, netop på dette dramatiske tidspunkt. Derfor forsøgte vi at kontakte forskellige grupper, men desværre var det for sent. Det viste sig, at fru Aelvoet var syg, således at hun hverken i går eller i dag kunne være til stede. Men disse kontakter har derefter ført til en lille tekst, et lille punkt. Nu er der underskrifter fra alle grupper, jeg gentager fra alle grupper her, for at disse kunne tilføjes som mundtligt ændringsforslag på afstemningstidspunktet, hvorved beslutningsforslaget ville få meget mere handlekraft, meget mere slagkraft, hvis jeg må bruge dette udtryk. Jeg gentager det. Der er underskrifter til denne tekst fra alle grupper. Hvis denne tekst nu også ville blive vedtaget, så ville vi efter vor overbevisning have en udmærket tekst på nuværende tidspunkt. Dette udelukker ikke, at vi i løbet af et par uger inden for rammerne af drøftelsen af situationen i landene omkring de store søer kunne føre en grundig forhandling derom, men i øjeblikket, nu hvor vi ønsker at udtale os, skulle vi da have en tekst, som man bør tage hensyn til i Kommissionen, i Rådet, jeg gentager i det internationale samfund, og som måske kan redde hundredvis af liv. Jeg vil lige læse den. Den er udarbejdet på fransk for at lette kontakterne med grupperne. Det er følgende tekst:
»anmoder om, at et sidste præventivt diplomatisk forsøg gøres, og at det internationale samfund gør alt for, at der udstedes et forbud mod militære styrkers tilstedeværelse i Kivu-territoriet, og at dette territorium sættes under De Forenede Nationers overhøjhed, indtil der findes en løsning på flygtningeproblemet«.
(NL) Jeg gentager: Alle grupper har underskrevet den. Hvis vi kunne acceptere denne som mundtligt ændringsforslag, kunne vi stemme om det. Jeg gentager: Det kan have stor indflydelse.

Baldi
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Den Europæiske Union kan ikke undgå at være bekymret over det, som foregår i området omkring de store søer. De voldsomme sammenstød i september i år mellem Rwandas og Zaires hære, konflikterne mellem tutsi-militserne fra Zaire og selve Zaires hær, de store spændinger, der findes i Rwanda og Burundi, giver mig anledning til meget store bekymringer for fremtiden. Den grundlæggende mangel på stabilitet, der findes i området omkring de store søer gør situationen ømtålelig og foruroligende, fordi der er risiko for udbrud af krig i hele området. De ca. 250.000 flygtninge, der har søgt tilflugt i den østlige del af Zaire, nærmere betegnet Ulvira-området, er blevet helt overladt til sig selv, fordi personalet ved de internationale humanitære organisationer har forladt området af sikkerhedsgrunde, og de frivillige programmer for tilbagevenden er slået fejl på grund af de spændinger, som endnu findes i området, spændinger, som gør det umuligt for befolkningen at have tillid til de stedlige myndigheder og til en hurtig genoprettelse af en civil status quo under respekt for menneskerettighederne og demokratiet. Vi må udøve pression på regeringen i Zaire og de tilgrænsende lande for at få dem til at beskytte flygtningene, og hele det internationale samfund burde sætte sig i bevægelse for at vise, at den pågældende befolknings skæbne ikke blot giver anledning til en demagogisk bekymring, der udtrykkes i ord, men i praksis giver anledning til en konkret aktion sammen med organisationen for Afrikas enhed.
Jeg er helt enig med hr. Tindemans, når han siger, at vi må udfolde alle bestræbelser for at føre et forebyggende diplomati, også for endelig at nå til en fredsproces, som vi alle håber vil beskytte de fundamentale frihedsrettigheder og menneskerettighederne.

André-Léonard
Hr. formand, som det er blevet sagt, har situationen i den nordlige del af Kivuterritoriet i de seneste dage været eksplosiv. De blodige kampe, der dér foregår mellem folkegrupperne, har tvunget en menneskestrøm på 250.000 flygtninge ud på vejene. På mindre end uge er de tolv flygtningelejre i Uvira blevet tømt for beboere. De få humanitære NGO, der endnu er til stede, har oplyst, at der er dræbt 78 civile i kampene mellem Zaires hær og banyamulenge-folket, der er tutsier af rwandesisk afstamning, og som igennem flere generationer har været bosat i Zaire.
Tiden er knap, idet kampene har bredt sig til alle Rwandas, Burundis og Ugandas grænseprovinser. Derfor anmoder vi Kommissionen om sammen med landene i området at undersøge muligheden for oprettelsen af korridorer, således at den humanitære hjælp til flygtningene kan nå frem; der er nemlig kun fødevareforsyninger tilbage til tre dage.
Vi erfarer i dag, at Belgien vil acceptere at indtage en førende rolle for at få forhandlinger i stand mellem Zaire og Rwanda. Det er således aftalt, at Kengo Wadondo og general Kagamé mødes i den nærmeste fremtid i Bruxelles for om muligt at undgå et blodbad i Zaire og en humanitær katastrofe i hele området.
Jeg støtter naturligvis hr. Tindemans forslag.

Carnero González
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke mig i samme retning som hr. Tindemans og sige, at man kun definitivt kan løse den krise - eller snarere den forværring af krisen - der i disse dage er indtruffet i Kivu, såfremt FN, f.eks. med hjælp fra Den Europæiske Union, er i stand til at finde en global løsning på området omkring de store søer inden for rammerne af en international konference, som nu er meget nødvendig.
Det er indlysende, at Europa-Kommissionen ikke bør undlade at gøre en indsats. Tværtimod bør den søge at finde en hensigtsmæssige måde, hvorpå flygtningene i landet kan blive ved med at modtage den humanitærhjælp, som i alt for mange tilfælde bliver overtaget af Zaires hær og brugt som et slags fødevarevåben.
Jeg vil også gerne sige, at i denne krise er det umuligt at se bort fra, hvem der er i Zaires regering, nemlig general Mobutu, som ikke just er demokrat, og som prøver at udnytte forværringen af krisen til et storstilet comeback i sit land, således at han kan blive ved magten mange år endnu.
Vi kan ikke se bort fra, at nogle europæiske lande, navnlig Frankrig, på det diplomatiske område støtter, at general Mobutu bliver ved magten i Zaire. I denne forbindelse støtter jeg naturligvis de initiativer, der er blevet taget.
Kroatien

Bertens
Hr. formand, i ethvert demokrati er det muligt at have kritik. Dette fundamentale princip synes ikke at blive anvendt i Kroatien. For nylig er Kroatien alligevel optaget i Europarådet, og denne beslutning er efter min opfattelse i hvert fald overilet. Europarådet skulle i det mindste have ventet, indtil landet havde opfyldt de betingelser, som Rådet selv havde stillet tidligere i år. Begrænsningen af mediernes frihed er en af de andre grunde, som burde have forhindret optagelsen.
Situationen i landet er nemlig langtfra demokratisk. En ny injurielov hæver ikke blot præsidenten og fire højtstående embedsmænd over al kritik. Den er desuden et instrument til at gøre livet meget vanskeligt for den uafhængige presse. Utallige retssager er i gang mod disse medier, som derved trues i deres økonomiske fortsatte eksistens.
Endelig viser mange undersøgelser foretaget af kompetente organisationer, at Kroatien krænker Dayton-aftalen på utallige punkter. Der oprettes blokader mod flygtninges tilbagevenden, og der meldes om et stort antal tilfælde af plyndring, brandstiftelse, mord og intimidering af kroatiske serbere. Desuden underminerer Kroatien med sine handlinger fredsprocessen i Bosnien-Hercegovina.
Det kan forventes og kræves af dette nybagte medlem af Europarådet, at det overholder bestemmelserne fra Dayton og respekterer demokratiet og menneskerettighederne.

Oostlander
Hr. formand, med hensyn til Den Liberale Gruppes beslutningsforslag må jeg sige, at der er forskellige punkter deri, som vor gruppe også ønsker at være talerør for. Der er imidlertid to sager, som jeg gerne vil nævne i sammenhæng med, hvad hr. Bertens allerede har sagt.
For det første er der i vor gruppe gjort indvendinger mod præambel E, fordi det deri drejer sig om lukningen af Radio 101 i Zagreb, idet det ikke er sikkert, at den måde, hvorpå denne er affattet, nu også fuldstændig er i overensstemmelse med, hvordan det præcist hænger sammen. Den pågældende radiosender har hele tiden fået udsættelse for sine forpligtelser, også nu igen, jeg tror, at det godt kunne afsluttes på en ordentlig måde, bl.a. fordi der trods alt også på andre måder udøves pres over for Kroatien.
Et andet punkt er punkt 4 i beslutningsforslaget, hvori det siges, at vi ikke havde forventet, at Europarådet ville optage Kroatien. I min gruppe var denne forventning anderledes. Da Rusland blev optaget, tænkte man: Ja, nu står vi egentlig meget svagt, når det drejer sig om Kroatien. Egentlig har Europarådet allerede for længst begået en synd, og vi har en fornemmelse af, at hvis man så optager et stort land af grunde, som i høj grad kan drages i tvivl, og holder et lille land med mindre synder uden for, så har man egentlig ikke længere tilstrækkelige argumenter herfor. Vi ville således gerne fortsat holde ordentligt øje med sagen, således som det også siges i punkt 5. Det understreger vi gerne. Men vi havde ikke længere forventet, at Europarådet ville forhindre optagelse af det pågældende land.
Med hensyn til beslutningsforslaget har jeg selv på PPE-Gruppens vegne stillet nogle ændringsforslag, nemlig for at gøre sagen noget mere afbalanceret og for at lade modtagerne vide, at vi også tager deres følelser alvorligt, navnlig ved opdagelsen af massegravene omkring Vucovar, at vi fuldt ud inddrager dette i vore overvejelser, og jeg vil egentlig se noget mindre på situationen indadtil, men også se på virkningerne af Zagrebs regerings optræden udadtil. Dette kommer til udtryk i de andre to ændringsforslag.

de Silguy
Det er lidt af en opgave, hr. formand, at skulle behandle otte lande, herunder fire i Europa, så vidt jeg kan skønne, to i Afrika, et i Asien og et i Latinamerika på nogle få minutter. Det viser i det mindste én ting, som jeg finder er nedslående, nemlig at krænkelserne af menneskerettighederne ikke kun er noget, der er specifikt for en bestemt region, et bestemt land, et bestemt regime - for ikke at tale om en mindre gruppe generaler eller diktatorer, men at der desværre er tale om et problem, der optræder i et stigende antal lande.
Jeg begynder med det første punkt: Cypern. De tragedier, Cypern har oplevet i løbet af de seneste uger, er de alvorligste på øen siden 1974; de er en følge af den stadigt stigende spænding langs med den 180 km lange demarkationslinje. Mordet på Kakoulis har bragt antallet af personer, der er blevet dræbt langs med stødpudezonen siden juni, op på fem. Jeg vil ikke her genoptage debatten om forbindelserne til Tyrkiet. Kommissionen har gjort rede for disse forbindelser i sin rapport om anvendelsen af toldunionen og menneskerettighedssituationen i Tyrkiet, og den har taget Europa-Parlamentets beslutning i formiddags til efterretning.
Den Europæiske Union har fordømt denne nye voldshandling i en erklæring fremsat den 17. oktober på dens vegne af det irske formandskab. Den Europæiske Union beklager denne tragiske begivenhed på linje med de øvrige, der er indtruffet for nylig på Cypern. Den Europæiske Union har desuden opfordret de to parter til hurtigst muligt at træffe foranstaltninger med henblik på at fjerne krigsammunitionen fra de poster, der er placeret på frontlinjen, og udvide den afmilitariserede zone i henhold i øvrigt til opfordringerne i FN's Sikkerhedsråds resolutioner. Den Europæiske Union støtter bestræbelserne for en hurtig genoptagelse af dialogen mellem de to samfund med henblik på at sikre en samlet politisk løsning på de cypriotiske spørgsmål under FN's auspicier.
Endelig skal jeg minde om, at førtiltrædelsesstrategien for Cyperns medlemskab af Den Europæiske Union videreføres. Kommissionen, der ønsker at bidrage til en dialog mellem de to samfund på øen, vil holde det tyrkiskcypriotiske samfund løbende informeret om de fremskridt, Cypern gør med hensyn til tiltrædelsen af Unionen. Udsigten til tiltrædelse af Unionen burde nemlig fremme dialogen mellem de to samfund på øen og i hvert fald afholde parterne fra voldshandlinger.
For det andet situationen i Sudan. Kommissionen kan kun beklage situationen i Sudan, og den støtter naturligvis det beslutningsforslag, der er stillet. Jeg skal minde om, at Kommissionen i marts 1990 afbrød udviklingssamarbejdet med Sudan inden for rammerne af Lomé IV-konventionen. Denne beslutning har ikke haft betydning for de igangværende projekter under Lomé II- og Lomé III-konventionerne, som er blevet videreført indtil den aftalte normale ophørsdato. Kommissionen kan desuden bekræfte, at der siden 1993 ydes humanitær bistand via ECHO, ligesom der ydes fødevarehjælp. Kommissionen har ingen planer om at genoptage udviklingshjælpen i den nærmeste fremtid og - jeg besvarer hermed de spørgsmål af politisk karakter, der er blevet stillet - Kommissionen har støttet IGADD-initiativet, dvs. den mellemstatslige organisation for udvikling, der er oprettet af regeringerne i Sudan, Eritrea, Etiopien, Uganda og Djibouti, og som arbejder på at standse borgerkrigen i det sydlige Sudan. IGADD forsøger at fremme forhandlingerne mellem de stridende parter i det sydlige Sudan. Kommissionen har ydet finansiel støtte til et sådant møde, som dog er endt uden større resultat. Men jeg mener ikke, dette er tilstrækkelig grund til at fortvivle og slække på vores bestræbelser.
Det tredje punkt vedrører attentatet imod Det Økumeniske Patriarkat i Istanbul. Kommissionen beklager attentatet imod Det Økumeniske Patriarkat, der fandt sted natten mellem 28. og 29. september i år. Attentatet krævede heldigvis ingen ofre. Man kender endnu ikke resultaterne af det tyrkiske politis undersøgelser. En terrororganisation har påtaget sig ansvaret for attentatet, men dette er ikke blevet bekræftet af den igangværende undersøgelse. Hvad angår de skader, der blev forvoldt ved attentatet, er der ikke mulighed for at finansiere en istandsættelse. Men ifølge de seneste oplysninger, Kommissionen har modtaget, har man allerede påbegyndt istandsættelsesarbejdet.
Det fjerde punkt omhandler Bangladesh. Kommissionen er blevet underrettet, at Kalpana Chakma natten mellem den 11. og 12. juni 1996 blev bortført af en ikke-identificeret gruppe bevæbnede mænd. Der har i Chittagonghøjderne i Bangladesh ofte været voldelige sammenstød mellem på den ene side de bangladeshiske sikkerhedsstyrker og bengalisprogede islamiske tilflyttere og på den anden side de lokale stammer bestående hovedsagelig af buddhistiske Chakma-befolkningsgrupper. Den seneste større episode er massakren på 30 bengalisprogede tilflyttere. Blandet de talrige tilfælde af krænkelser af menneskerettighederne over for stammebefolkningen i de seneste tyve år er en del blevet tilskrevet de bangladeshiske sikkerhedsstyrker. Som følge heraf har stammebefolkningen i stort tal søgt tilflugt i den tilstødende indiske stat Tripura. Der befinder sig stadig i dag 50.000 flygtninge fra Bangladesh i lejre i Indien.
Det internationale samfund har flere gange opfordret den bangladeshiske regering til at videreføre fredsprocessen og forlænge indstillingen af fjendtlighederne. Den bangladeshiske regering fortsætter med at forbyde donorlandene at bringe hjælp frem til Chittagong-højderne. Den 10. marts 1996 under et møde i Paris mellem hjælpegruppen og de bi- og multilaterale donorer opfordrede den tyske delegation og Kommissionens delegation Bangladesh til at respektere menneskerettighederne og til at fremme fredsprocessen i Chittagong-højderne. Som svar herpå erklærede den bangladeshiske delegation, at den nye regering - som har ledet landet siden juli 1996 - er besluttet på at løse dette spørgsmål gennem forhandlinger med deltagelse af stammelederne og den indiske regering. Endvidere besluttede den nye regering den 30. september 1996 at nedsætte en national komité, der har til opgave at finde frem til en politisk forhandlingsløsning på situationen i Chittagong-højderne.
Holdningen hos den nye regering under ledelse af premierminister Cheik Azina giver anledning til nye forhåbninger om en fredelig politisk løsning. Gennem sin delegation i Dhaka følger Kommissionen opmærksomt udviklingen i Chittagong-højderne. Den vil støtte fredsprocessen gennem udviklingsstøtte til de lokale samfund, så snart det rent sikkerhedsmæssigt vil være muligt at få hjælpen udefra frem.
Det femte punkt vedrører Venezuela. Kommissionen deler Europa-Parlamentets bekymring. Som en række talere har nævnt, besluttede Kommissionen rent faktisk i december 1993 at støtte de venezuelanske myndigheders bestræbelser på under Ministeriet for Vedvarende Naturressourcer at etablere et naturreservat ved Øvre OrinocoCasiquiare i den sydlige del af landet. Reservatet blev oprettet i juni 1991. Det dækker et areal på 84.000 km2 i staten Amazonas og omfatter ud over nationalparker også områder for de oprindelige folk og naturmonumenter.
I staten Amazonas foregår der - især blandt guldgravere, de såkaldte »Garimpeiros« - minedrift uden tilstrækkelig kontrol. Desuden foretager skovkontoret under Ministeriet for Vedvarende Naturressourcer skovning i denne stat. Ifølge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, har det venezuelanske Ministerium for Energi og Miner fremsat et forslag om ophævelse af de dekreter, som er omhandlet i Europa-Parlamentets beslutningsforslag. Men Ministeriet for Vedvarende Naturressourcer modsætter sig dette bl.a. under henvisning til tilstedeværelsen af naturreservatet ved Øvre Orinoco. Netop i dag den 24. oktober vil der i Venezuela blive afholdt et tværministerielt møde om dette spørgsmål i nærværelse af republikkens præsident. Kommissionen vil naturligvis ikke undlade at underrette forsamlingen om resultatet af dette møde, så snart den får kendskab hertil.
Hermed er jeg kommet til det sjette punkt vedrørende Bulgarien. Kommissionen deler Europa-Parlamentets bekymring med hensyn til den forventelige kornmangel i Bulgarien. Kornmangelen kan tilskrives den langsommelige landbrugsreformproces, især hvad angår ejendomsretten og liberaliseringen af markederne. Problemet er blevet forværret af en meget alvorlig, generel makroøkonomisk krise og af de dårlige vejrforhold sidste vinter og forår. Bulgarien har anmodet Kommissionen og EU-medlemsstaterne om en fødevarehjælp. Kommissionens formand, Jacques Santer, har for nylig understreget, at den bulgarske regering først burde sikre en række afgørende fremskridt med hensyn til gennemførelsen af det makroøkonomiske og strukturelle reformprogram. På landbrugsområdet bør disse foranstaltninger tage sigte på at genskabe landmændenes tillid og at vende den faldende tendens i produktionen. Med mindre regeringen træffer en afgørende beslutning, vil kornproduktionen undergå en yderligere forværring i 1997 og 1998.
Den 22. oktober mødtes associeringsudvalget mellem Unionen og Bulgarien. Ved den lejlighed erklærede Bulgarien sig parat til at fremskynde reformerne, samtidig med at Bulgarien understregede, at det på kort sigt havde behov for kornleverancer for at rette op på det store kornunderskud. Med henblik på at støtte Bulgariens bestræbelser i denne retning har Kommissionen allerede på nuværende tidspunkt accepteret at lempe betingelserne på landbrugsområdet under PHARE-programmet - 7 mio ECU - for at øge tilsåningen for 1997høsten. Dette vil naturligvis bidrage til at afbøde virkningerne af den nuværende situation.
Syvende punkt vedrører Zaire. Kommissionen udtrykker sin største bekymring over den stadig mere og mere truende situation i Zaire ved grænsen til Rwanda og Burundi og kan kun tilslutte sig den bekymring, hr. Tindemans, fru Léonard og andre talere gav udtryk for for et øjeblik siden. Ud over de alvorlige humanitære problemer, der fortsat rammer uskyldige befolkninger, som allerede har lidt meget - det gælder alle befolkningsgrupper og nationaliteter - er der i dag en overhængende risiko for en konflikt på regionalt plan. Kommissionen er overbevist om, at alene en politisk løsning inden for rammerne af et forebyggende diplomati kan løse problemerne i området.
Med henblik herpå støtter Kommissionen og EU-medlemsstaterne det arbejde, der udføres af Den Europæiske Unions særlige udsending i området omkring de store søer, hr. Ajello, samt de aktive bestræbelser, de afrikanske ledere udfolder for at genetablere dialogen mellem parterne. Hr. Ajello har i den forbindelse specielt til opgave at intensivere kontakten med Zaire og Rwanda. Kommissionen opfordrer ligeledes OAU til at bidrage til en løsning på denne konflikt.
Med hensyn til oprettelsen af korridorer for at få den humanitære hjælp frem til flygtningene, som har forladt lejrene i Uvira-regionen, en foranstaltning Europa-Parlamentet kræver iværksat, skal Kommissionen minde om, at det internationale mandat for beskyttelsen af flygtningene i området omkring de store søer er blevet overdraget til FN's Højkommissariat for Flygtninge. Højkommissariatet har siden starten på krisen haft til opgave at hjælpe alle flygtningene i området med støtte fra EU-medlemsstaterne og Kommissionen, og jeg kan forsikre om, at vi ikke vil spare på anstrengelserne og at vi vil gøre det nødvendige for at yde FN's Højkommissariat for Flygtninge al den støtte, det har brug for.
Kommissionen har desuden behandlet spørgsmålet omkring Kivu-territoriet under sit seneste møde i tirsdags i Strasbourg, og den følger opmærksomt udviklingen i situationen. På anmodning af Kommissionens formand, Emma Bonino og João De Pinheiro er der fredag den 23. oktober blevet oprettet en krisegruppe under ECHO, Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand. Gruppen har til opgave at følge udviklingen i situationen i Kivu-territoriet fra dag til dag og at stille forslag til foranstaltninger, som vil kunne afværge en ny humanitær katastrofe.
Endelig er der det sidste punkt, der vedrører Kroatien. Kommissionen deler den bekymring, de ærede parlamentsmedlemmer har givet udtryk for med hensyn til de kroatiske serberes sikkerhed i den tidligere Sektor Nord og Syd, Krajina, samt mulighederne for at de kroatisk-serbiske flygtninge kan vende tilbage til deres hjemby. Den nyligt vedtagne lov om amnesti er et vigtigt fremskridt i den forbindelse. De kroatiske myndigheder kan ikke desto mindre sagtens gøre mere for at skabe tillid blandt de serbere, der ønsker at vende tilbage. De bør garantere de tilbagevendtes sikkerhed i Kroatien samt den fulde respekt for individets og mindretallenes rettigheder.
Den Europæiske Union og Europarådet følger den politiske udvikling i Kroatien på nært hold og er specielt opmærksomme på flygtningenes situation. Medmindre der findes en tilfredsstillende løsning på dette spørgsmål, vil det være vanskeligt at skabe en varig fred mellem staterne i området. Tildelingen af en økonomisk støtte og oprettelsen af tættere forbindelser mellem Den Europæiske Union og Kroatien er helt afgørende betinget af tre faktorer, nemlig for det første at Kroatien fuldt ud opfylder de forpligtelser, der flyder af Dayton- og Paris-aftalerne. For det andet at Kroatien respekterer de demokratiske principper, menneskerettighederne og mindretallenes rettigheder. Og for det tredje at Kroatien skaber reelle muligheder for, at flygtningene kan vende tilbage.

Formanden
Tak, hr. kommissær. Jeg kan konstatere, at De klarede denne vanskelige opgave fint, men at De anvendte lovlig meget tid, hvad der ikke gør mit arbejde lettere. Jeg vil da heller ikke rejse nogen klage af den grund, fordi jeg udmærket forstår Deres problem.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-1129/96 af Hoff m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Belarus; -B4-1144/96 af Boogerd-Quaak og Bertens for ELDR-Gruppen om situationen i Belarus; -B4-1177/96 af Robles Piquer m.fl. for PPE-Gruppen om folkeafstemning om uindskrænket magt til præsidenten i Belarus; -B4-1191/96 af Schroedter og Aelvoet for V-Gruppen om faren for et autoritært styre i Belarus; -B4-1197/96 af Pettinari m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om den politiske situation i Belarus.
Erika Mann
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi har her et fælles beslutningsforslag, som efter min mening giver udtryk for vor bekymring over den politiske og sociale situation i Belarus på en meget forstående måde. I øvrigt, hvis jeg lige kort må indskyde dette, mangler De Grønne. De nævnes ikke, men de var til stede under forhandlingerne og stemte for forslaget til beslutning i den foreliggende form.
Belarus er i en vanskelig økonomisk, politisk og samfundsmæssig situation. Det skyldes hovedsagelig manglen på en troværdig reformpolitik. Vi har i Belarus en præsident, der ikke forstår tidens tegn, der ved regeringskontrol af industri og banker, ved indgreb i den demokratiske forfatning, ved at stille spørgsmålstegn ved den nationale uafhængighed og ved at begrænse ytringsfriheden, pressefriheden og fagforeningernes rettigheder vil føre Belarus tilbage til en strukturkonservatisme, som ikke mere eksisterer i denne form, og som forhåbentlig aldrig mere vil komme til at eksistere i denne form igen.
Vi ved, at næsten alle kræfter i Belarus er for partnerskabs- og samarbejdsaftalen samt interimsaftalen med Den Europæiske Union for at få en stabil kontraktmæssig ramme for de økonomiske aktiviteter med og de almindelige forhold til Den Europæiske Union. Jeg vil udtrykkeligt sige, at det er vi glade for og beklager meget, at vi i det fælles forslag til beslutning er kommet frem til lige nu at anbefale, at Parlamentet ikke kan hilse interimsaftalen velkommen og underskrive den, men at vi vil anbefale en udsættelse.
Belarus skal i øvrigt ikke vælge mellem Europa og Rusland, sådan som det hele tiden bliver sagt. Men landet skal nu se at få indført en retlinet og åben politik, og det skal gøre det tydeligt, hvad det vil. Vi har bilaterale aftaler i mange former, og det er en selvfølge for os, men folkets ønsker skal respekteres.
Den Socialistiske Gruppe - jeg gjorde opmærksom på dette - beklager, at vi på nuværende tidspunkt ikke kan stemme for interimsaftalen i den foreliggende form. Men vi går stærkt ind for den. Og vi er meget glade for, at regeringen er villig til at anerkende, at menneskerettighederne skal overholdes i fuld bredde. Det er der signaler til, selv om jeg gang på gang må gentage, at det kun er signaler, og de er ikke tydelige nok. Vi må have mere præcise tegn, og det må være klarere, at den hviderussiske regering rent faktisk vil etablere et frit og demokratisk samfund.
Det lader for tiden til, at folkeafstemningen vil finde sted den 24., og vi ved, at der har været kontroverser før denne. Hr. Lukasjenko, Hvideruslands præsident, har advokeret for at gennemføre folkeafstemningen den 7. Vi er meget glade for disse tegn, men de er naturligvis ikke tilstrækkelige, og vi vil afvente folkeafstemningen for at få tydeligere signaler, for ganske enkelt også at kunne træffe en tydeligere beslutning i Europa-Parlamentet, for at kunne gå ind for, at vi får interimsaftalen og som følge deraf også partnerskabs- og samarbejdsaftalen.

Bertens
Hr. formand, den alvorlige konstitutionelle krise i Belarus bekymrer os meget. Præsident Lukasjenko viser sig stadig mere som en autoritær leder, som ikke interesserer sig særlig meget for demokratiske regler om f.eks. pressefrihed, foreningsfrihed og ytringsfrihed.
De spændinger, som opstod på grund af tilrettelæggelsen af to modstridende folkeafstemninger er heldigvis fjernet, det ser det i hvert fald ud til. Der er opnået en aftale mellem præsidenten og parlamentet om kun at afholde én folkeafstemning. Det forekommer mig at være praktisk. Det betyder ikke, at vi ikke fortsat skal være meget vagtsomme med hensyn til udformningen af spørgsmålet i forbindelse med denne folkeafstemning. Desuden er det ønskeligt, at vi overvåger, at omstændighederne under denne folkeafstemning - den 24. november - vil være så demokratiske som muligt.
Det kræver, hr. formand, at præsidenten og parlamentet arbejder for respekten for demokratiet og menneskerettighederne. Der må være fri adgang til medierne. Forsamlingsfriheden må garanteres, ellers tror jeg, at man umuligt kan tale om en demokratisk folkeafstemning.

Lenz
Hr. formand! Jeg kan tilslutte mig det, talerne før mig sagde; man kan desværre i Hvideruslands tilfælde kun få øje på, hvad arven fra Sovjetunionen stadig betyder den dag i dag. Denne stat, hvor der absolut også er demokrater, som forsøger at etablere et frit demokrati også her, lider for øjeblikket faktisk under regeringen Lukasjenko, under en autoritær og virkelig fortsat repressiv regeringsform, sådan som beslutningen også giver udtryk for.
Vi ved, hvor vanskeligt det er for oppositionen, og vi opfordrer præsidenten til at opgive sin hidtidige holdning og give sig i kast med de nødvendige demokratiske og økonomiske reformer og at respektere pressefriheden, begrebet retsstat og menneskerettighederne.
Jeg giver mine medparlamentarikere ret: Vi vil gerne have samarbejdsaftalen, men vi skal også være konsekvente i den politik, som vi her i Parlamentet altid påpeger over for Rådet og Kommissionen. Det handler nemlig om også at tage det krav alvorligt, som vi indføjer i kontrakternes klausuler om menneskerettigheder og demokrati. Og det må vi desværre også gøre i dette tilfælde, og derfor vil min gruppe stemme for konklusionen i denne beslutning, nemlig at vi på nuværende tidspunkt stopper ethvert yderligere skridt og stiller os afventende, indtil de hviderussiske myndigheder ændrer deres hidtidige kurs. Til den tid vil vi med glæde underskrive en samarbejdsaftale sammen med de demokratiske kræfter i Hviderusland og gennemføre denne aftale, sådan som vi også forsøger at gøre det med de øvrige reformstater.

Schroedter
Mange tak, hr. formand! Igen har vi Belarus på dagsordenen under punktet aktuel og uopsættelig debat. Det afspejler den dramatiske forringelse af situationen i dette land. Præsident Lukasjenko forsøger systematisk at splitte befolkningen i landet, idet han undertrykker enhver oppositionel bevægelse.
Med den fortsatte udbygning af sin personlige magt vil han skjule sin passivitet, når det gælder transformationsprocessen. Efter at have lagt hindringer i vejen for den oppositionelle presse og forbudt fagforeningerne og efter diverse forsøg på at øve pres på forfatningsdomstolen startede præsidenten i august et angreb på forfatningen og forsøger nu via en folkeafstemning at tiltuske sig legislativ magt. Parlamentet holder stand over for dette massive angreb på sin eksistens med en perfekt modstrategi, idet det udnytter de brede muligheder i de demokratiske spilleregler. Hatten af for dette unge parlament!
Ved at indkalde unionsforsamlingen af ikke-folkevalgte repræsentanter i sidste uge indledte Lukasjenko et totalangreb mod det folkevalgte parlament, men det mislykkedes for ham! Ingen ønsker borgerkrig i Belarus, men landets problemer lader sig heller ikke løse med et præsidentdiktatur. De demokratiske kræfter i landet er modige, og de opgiver trods alle angreb ikke deres ambition om en demokratisk reformproces. Men de har ikke den ringeste chance for at udbrede deres idéer i landet. Ikke en gang i forbindelse med folkeafstemningen har parlamentet mulighed for at komme i fjernsynet. Det er ellers mindstemålet for overhovedet at kunne tale om en demokratisk folkeafstemning! At vi udsætter proceduren for aftalerne, betyder ikke, at vi vil isolere Belarus. Det er snarere vor sidste mulighed for omsider at udvirke, at de demokratiske kræfter får overtaget og de gamle strukturer fra Sovjetsystemet overvindes.
Jeg vil herfra sende alle mennesker i Belarus, der uselvisk kæmper for de demokratiske reformer, en hilsen og endnu en gang vise vor sympati.
Jeg opfordrer på den anden side præsident Lukasjenko til at opgive sin magtsyge og igen at muliggøre pressefrihed og oppositionens kritiske opfølgning til fordel for transformationsprocessen.

Marset Campos
Hr. formand, vores gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre ser med stor bekymring på udviklingen af den politiske situation i Belarus. Vi er klar over, at den vestlige verden har en del af ansvaret for forværringen af den krise, som mange af disse lande oplever.
Vi mener, at Den Europæiske Union kan og bør gennemføre en fast politik over for disse lande, helt konkret over for Belarus. Denne europæiske politik bør baseres på tre principper. Et: Krav om fuld anerkendelse af de demokratiske rettigheder såsom folkeafstemninger, valg og fagforeningsfrihed. To: Økonomisk og social bistand samt strategisk samarbejde i løsningen af de nedarvede problemer. Tre: Optrapning af associeringsordningen med Den Europæiske Union på betingelse af en respekt for de demokratiske frihedsrettigheder som en utvetydig indsats for et frit og demokratisk Europa i det 21. århundrede.

Van der Waal
Hr. formand, ligesom i mange andre tidligere sovjetrepublikker forløber reformprocessen i Belarus møjsommeligt. Præsident Lukasjenkos autoritære regeringsstil er foruroligende. Det største problem er ikke, at han gennem grundlovsændringer, som vil blive forelagt folket ved en folkeafstemning, vil styrke præsidentens magt. Også vestlige lande kender jo til systemer med stærke præsidenter. Årsagen til bekymringen er, at Lukasjenko vil øge sin magt på bekostning af parlamentet og forfatningsdomstolen, og dermed krænker princippet om checks and balances . Desuden har den belarussiske præsident begrænset pressefriheden og ytringsfriheden.
Gennem den ensidige orientering mod Rusland og den konservative økonomiske politik har Lukasjenko bragt Belarus i en isoleret stilling. Det er endnu ikke lykkedes ham at vinde Rusland for sig, på grund af udgifterne i forbindelse med ny integrering, men samtidig har han stødt Vesten fra sig. Selv om landet på grund af de store økonomiske problemer har presserende behov for støtte fra andre lande og internationale kreditinstitutter.
Den Europæiske Union står over for det vanskelige spørgsmål, hvordan den skal reagere på disse udviklinger. Yderligere isolering af Belarus og destabilisering af regionen må forhindres. Samtidig skal det over for Belarus gøres klart, at der hersker bekymring over den forfatningsmæssige udvikling i landet, og at forbindelsen med Den Europæiske Union kun kan udbygges yderligere, hvis retsstatens og demokratiets fundamentale principper overholdes. Med rette var dette også indholdet i kommissær Van den Broeks budskab til Belarus' udenrigsminister under De Forenede Nationers nyligt afholdte Generalforsamling.
Selv om vi er klar over, at Parlamentet tidligere har tilsluttet sig aftaler mellem Unionen og lande, hvor retsstaten fungerer mangelfuldt, bør ratificeringen af de forskellige aftaler mellem Unionen og Belarus også efter vor mening foreløbig udsættes. Et vigtigt kriterium for os er i den forbindelse ikke så meget, om udviklingerne i et land går hurtigt eller langsomt, men om de til trods for eksisterende mangler går i den rigtige retning. Det kan man ikke sige om udviklingerne i Belarus i øjeblikket. Det fælles beslutningsforslag vil vi derfor støtte.

de Silguy
Hr. formand, Kommissionen deler fuldt ud Europa-Parlamentets bekymring over situationen i Belarus, hvor overgrebene på menneskerettighederne, retsstaten og demokratiet har taget til. Ifølge de seneste informationer, Kommissionen har modtaget om datoen for den folkeafstemning om forfatningen, som præsident Lukasjenko har besluttet at lade afholde, skulle der være indgået et kompromis mellem den belarussiske regering og parlamentet. Datoen for folkeafstemningen er blevet udskudt fra den 7. til den 24. november, således som parlamentet havde ønsket det.
Der er ligeledes gjort fremskridt især med nedsættelsen af et blandet udvalg mellem regeringen og parlamentet med henblik på at undersøge indholdet af de spørgsmål, der lægges ud til folkeafstemning. De seneste henvendelser fra Den Europæiske Union og det nylige møde mellem parlamentets formand, Elstine, og præsident Lukasjenko har højst sandsynligt spillet en positiv rolle.
Hvis denne nye udvikling fortsætter, vil situationen i Belarus forbedres. Kommissionen agter at følge situationen i Belarus meget nøje, og den vil naturligvis holde de relevante udvalg i Europa-Parlamentet underrettet om enhver ny udvikling i situationen på området.
Hvad angår partnerskabs- og samarbejdsaftalen samt interimsaftalen, som Den Europæiske Union har undertegnet med Belarus, vil de først blive ratificeret, når forsamlingen har afgivet en samstemmende udtalelse vedrørende førstnævnte og en almindelig udtalelse vedrørende sidstnævnte.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted ved afslutningen af forhandlingen.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-1145/96 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om forbud mod personelminer; -B4-1153/96 af Macartney og Taubira-Delannon for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om konferencen i Ottawa om personelminer; -B4-1175/96 af Oostlander og Fabra Vallés for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om Ottawa-konferencen om forbud mod personelminer; -B4-1198/96 af Piquet m.fl. for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om manglende resultat af Ottawa-konferencen om personelminer.
Bertens
Hr. formand, kære kolleger, Parlamentet har allerede for mange år siden med initiativer, høringer, betænkninger og aktioner indledt kampen mod den skjulte terror gennem personelminer, eller snarere not the anti-personnel mines but the anti-people mines . 100 mio og flere findes der på denne klode, og der kommer stadig hvert år 2 mio til. For to uger siden blev der i Ottawa arrangeret en strategikonference efter indbydelse og på initiativ af den canadiske regering. Der var 50 lande til stede, som gav udtryk for en vilje til at underskrive en konvention om et fuldstændigt forbud mod disse personelminer, 25 observatører, flere end 80 ikkestatslige organisationer, Røde Kors, osv.
I det foreliggende beslutningsforslag tales der om en mislykket konference. Jeg synes, at det er ærgerligt, for det var ikke nogen mislykket konference. Det var en strategikonference. Strategien var følgende: At det på grund af de tilstedeværendes bestræbelser dér blev besluttet, at der vil blive arrangeret en anden Ottawa-konference i Bruxelles næste år i juni, for derefter at have lagt grundlaget for en konvention om forbud mod landminer, ikke i år 2001, men i december 1997. Denne beretning, som vi fik af den canadiske udenrigsminister, blev hilst velkommen med stor tilslutning.
Jeg håber, at Kommissionen, som allerede var aktiv nok, endnu ikke nok, men som var aktiv inden begyndelsen af denne Ottawa-konference, bebuder en fælles aktion, og i hvert fald også har mod til at skabe overensstemmelse mellem de 15 medlemsstater, således at der til den tid ikke er nogen af de 15 medlemsstater, som ikke vil underskrive konventionen om forbud mod disse anti-people mines .

Macartney
Hr. formand, vi drøfter disse emner under den generelle overskrift uopsættelighed, og nogle vil mene, at landminer ikke præcis er et uopsætteligt spørgsmål, for dem vil vi have i mange år. Jeg mener det modsatte, for for den, der går ud på marken i Mozambique eller uden for en landsby i Cambodja, er det et påtrængende spørgsmål om overlevelse. Vil de overleve den pågældende dag?
Det er grunden til, at det initiativ, der er blevet taget af en tværpolitisk gruppe, som også omfatter hr. Bertens, der lige har talt, og folk fra hver eneste gruppe her i Parlamentet, er så vigtigt, for vi har haft den moralske ledelse her i Den Europæiske Union ved at sige, at der skal indføres et fuldstændigt forbud mod landminer. Det skal have samme kraft som kampagnen mod atomvåben. Vi kan ikke leve med landminer, for de ødelægger og lemlæster på den grusomste måde de uskyldige civile, de er rettet imod. Det er mig en stor glæde at støtte dette beslutningsforslag.

Fabra Vallés
Hr. formand, Europa-Parlamentet og PPE-Gruppen går ind for, at der opnås en juridisk bindende international aftale om forbud mod antipersonelminer. Forbuddet bør omfatte produktion, oplagring, overførsel, salg, eksport samt naturligvis anvendelse af sådanne våben.
I praksis berører antipersonelminerne navnlig civilbefolkningerne. Det har vi desværre set i Angola, i Cambodia og i Mozambique. Og vi bør være klar over, at selv om der blev vedtaget et totalt og øjeblikkeligt forbud, skulle vi bruge årtier til at demontere de millioner af miner, der allerede er spredt ud over terrænet.
PPE-Gruppen ønsker, at Den Europæiske Union og medlemsstaterne øger deres indsats betydeligt i forbindelse med minerydning og hjælp til ofrene. Takket være den canadiske regerings initiativ er der afholdt et møde, der har givet anledning til Ottawa-konferencen, et nyt forsøg på at nå til et verdensomspændende forbud - et forsøg der, selv om hr. Bertens ikke bryder sig om det, endnu en gang er mislykkedes. Et tungt ansvar, navnlig for Rusland og for Kina.
PPE-Gruppen glæder sig over, at Den Europæiske Union den 1. oktober har været i stand til at træffe beslutning om en fælles aktion, der forpligter Unionen og dens medlemsstater til i fællesskab at arbejde for indgåelsen af en international aftale. Jeg må i denne forbindelse påpege, at vi er villige til at støtte ethvert initiativ fra Unionen og dens medlemsstater til et ensidigt forbud mod produktion af personelminer.

Pettinari
Hr. formand, Ottawa-konferencen om personelminer har faktisk i modsætning til, hvad andre de ærede kolleger har sagt, spillet fallit. Den har gjort dette, fordi man ikke nåede til en aftale om et fuldstændigt forbud mod fremstilling og brug af personelminer. Derimod blev der positivt besluttet en ny fælles aktion i Det Europæiske Råd. Af denne fælles aktion forventer vi et fast politisk initiativ fra Den Europæiske Unions side med henblik på netop at opnå et forbud mod miner. Dersom det ikke lykkes at opnå den fornødne konsensus på internationalt niveau med henblik på opnåelse af et fuldstændigt forbud mod at fremstille og benytte miner, må Unionen betragte dette som et forhold, der er til hinder for økonomiske og handelsmæssige forbindelser med tredjelande.
Jeg finder desuden, at det er en tragisk fejltagelse, som mange begår, at insistere på de såkaldte intelligente miner, nemlig dem der uskadeliggør sig selv efter et vist antal år. Jeg finder derimod, at det rigtigste mål er at virke for, at disse våben ikke længere fremstilles. Ethvert mål af mindre vidtrækkende karakter end dette er nemlig utilstrækkeligt i betragtning af problemets alvor.

Vecchi
Hr. formand, personelminerne er en af de værste svøber, som rammer mange egne i verden. Det har vist sig ikke at være til nogen som helst nytte til de militære formål, som de officielt er beregnet til. De er tværtimod et frygteligt middel til at ramme civilbefolkningen ved at gøre hele områder ubeboelige og ubrugelige, og forvolde død og invaliditet, endda i snesevis af år efter udlægningen.
Minerne er derfor et terroristisk våben, der er rettet mod ubevæbnede, de er meget billige og meget udbredte, hvorimod det er meget kostbart at rydde og genoprette områderne, ligesom de politiske menneskelige og økonomiske omkostninger ved brugen af dem er utålelige.
Ottawa-konferencen, der blev afholdt i begyndelsen af denne måned viste ganske vist en mere udbredt international bevidsthed om dette emne, men gjorde det dog ikke muligt at nå til betydelige resultater.
Som vi har sagt, er Rusland og Kina, men tillige andre lande ansvarlige for denne situation. Derfor må Den Europæiske Union, også på grundlag af den »fælles aktion«, der blev vedtaget her den 1. oktober iværksætte en politisk og diplomatisk offensiv, der har til formål totalt at få forbudt fremstilling, oplægning, handel med og brug af alle former for antipersonelminer.
Jeg understreger alle former for antipersonelminer, og følgelig også de såkaldte »intelligente miner«, som ikke er intelligente, hvilket også gælder dem, som fremmer spredningen af dem. De skal betragtes på linje med andre miner, og der skal følgelig fastsættes forbud mod dem.
Men for at være troværdig skal denne strategi begynde med et godt eksempel, dvs. ved, at vi i Den Europæiske Union ensidigt destruerer arsenalerne af de miner, der findes i Europa, og standser produktionen af miner, også dem, der ikke er beregnet til eksport.
Herefter må man styrke det internationale samarbejde og minerydningen og ligeledes øge indsatsen for at hjælpe ofrene for miner.

de Silguy
Hr. formand, Kommissionen er af den opfattelse, at resultatet af Ottawa-konferencen er lovende. I konferencens sluterklæring opfordres deltagerne således til »at samarbejde med henblik på hurtigst muligt at nå til en juridisk bindende international aftale, der forbyder anvendelsen af personelminer«. Der er tale om en meget ambitiøs målsætning, som man vil arbejde på i de kommende måneder med aktiv medvirken af Den Europæiske Union.
På konferencen vedtog man endvidere et »Handlingsprogram imod personellandminer«. Handlingsprogrammet indeholder de aktioner, der bør gennemføres på globalt, nationalt, regionalt, ja endog underregionalt plan. Det er aftalt, at Belgien i juni 1977 skal afholde en opfølgningskonference, hvor man skal vurdere, hvilke fremskridt der er sket i retning af et generelt forbud.
Den Europæiske Union har som bekendt under konferencen indtaget en aktiv og afgørende rolle, som er langt mere end et almindeligt moralsk lederskab; dette har været muligt på grund af den »fælles aktion«, som blev vedtaget på dette område den 1. oktober. Der er her tale om en global og ambitiøs platform, som i høj grad har gjort, at EU-repræsentanterne har kunnet påvirke konferencens forløb. Den »fælles aktion« giver Unionen aktionsmidler i hænde, der gør det muligt effektivt og uden forskelsbehandling at medvirke til at få standset anvendelsen af personellandminer. Den »fælles aktion« styrker endvidere stoppet for eksport af landminer.
Endelig forstærker den »fælles aktion« Unionens vilje til at deltage i minerydningsbestræbelserne på internationalt plan. I den forbindelse skal jeg minde om den indsats, Kommissionen udøver på minerydningsområdet, hvad enten det er inden for rammerne af den humanitære bistand eller inden for rammerne af samarbejdet for genopbygning og udvikling.
I år bør Kommissionen yde ca. 22 mio ECU til minerydning. Kommissionen hilser det velkomment, at EuropaParlamentet for første gang har opført en særlig budgetpost vedrørende minerydning, nemlig en post på 10 mio ECU på 1996-budgettet. Jeg skal understrege, at disse bevillinger hovedsagelig er blevet anvendt til minerydningsaktiviteter i Bosnien.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.

Formanden
Debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
Vedrørende Venezuela

Carnero González
Hr. formand, i går fandt et forfærdeligt drama sted i Venezuela, idet snesevis af fanger blev myrdet i et af landets fængsler. Omstændighederne omkring denne katastrofe er uklare, og man har heller ikke identificeret de ansvarlige. Regeringer som den spanske har - også i betragtning af, at der blandt de døde befandt sig en spanske statsborger - udbedt sig øjeblikkelige forklaringer samt krævet, at de skyldige straffes. Jeg beder formandskabet notere denne hændelse, fordi den beslutning, vi skal stemme om vedrørende Venezuela, er ikke kun et uopsætteligt spørgsmål, men også et spørgsmål om principper.

Formanden
Tak, hr. Carnero. Jeg er sikker på, at hele forsamlingen deler Deres beklagelse. Jeg vil viderebringe indholdet af Deres ord til Parlamentets formand, og jeg forstår, at på grund af tidspunktet for den katastrofe, vi alle dybt beklager, har den ikke kunnet komme med i beslutningsforslaget. Derfor skal vi finde en måde, hvorpå vi kan fremsende Parlamentets enstemmige beklagelse.
Vedrørende Zaire

Tindemans
Hr. formand, De har faktisk hørt godt efter og forstået mig rigtigt. Kære kolleger, det drejer sig ikke her om et fantasifuldt initiativ. Vi havde læst teksten i det beslutningsforslag, som De Grønne havde fremsat, og vi kunne godkende denne tekst, men vi syntes, at Parlamentet under de nuværende dramatiske omstændigheder, risikoen for en meget væbnet konflikt mellem Rwanda og Zaire, med deres hære, ikke længere skærmydsler et eller andet sted, nu burde foreslå noget mere konkret og noget stærkere. Vi har forsøgt at kontakte fru Aelvoet, som havde fremsat beslutningsforslaget, men hun er syg, og vi kunne ikke få fat i hende i går eller i dag. Så har der været nogle kontakter, og endelig er et ændringsforslag, men desværre mundtligt i betragtning af, at tiden var udløbet, underskrevet af følgende medlemmer af Parlamentet: fru Lalumière, hr. Rocard, hr. Pasty, hr. Lannoye, hr. Bertens, hr. Fabre-Aubrespy, hr. Wurtz og mig selv.
Det drejer sig om følgende to sætninger, som skulle tilføjes punkt 2A. Vi har arbejdet med en tekst, som lyder som følger:
»anmoder om, at et sidste præventivt diplomatisk forsøg« - imellem os sagt skal »præventivt diplomati« forstås i den betydning, der har været den fremherskende i Europa-Parlamentet, f.eks. da hr. Kouchner tog denne politik i forsvar - altså: «anmoder om, at et sidste præventivt diplomatisk forsøg gøres, og at det internationale samfund gør alt for, at der udstedes et forbud mod militære styrkers tilstedeværelse i Kivu-territoriet, og at dette territorium sættes under De Forenede Nationers overhøjhed, indtil der findes en løsning på flygtningeproblemet.«
(NL) Kære kolleger, hvis dette gennemføres, kan hundreder, måske tusinder af liv reddes. Det er hensigten med dette mundtlige ændringsforslag, og jeg tror, at Parlamentet derved vil få større betydning. Den tilstedeværende kommissær svarede for lidt siden, at der i går i Kommissionen blev oprettet en enhed for Centralafrika. Denne tekst kunne være det første dokument, hvormed denne enhed i Kommissionen så kan beskæftige sig med seriøst. Jeg takker Dem på forhånd.
(Bifald)

Formanden
Mange tak, hr. Tindemans. Reglerne foreskriver, at jeg skal spørge forsamlingen, om der er indsigelser mod Deres mundtlige ændringsforslag. Jeg kan ikke se, at der er nogen, der gør indsigelse. Derfor foreslår jeg de ærede medlemmer at stemme om hele beslutningsforslaget, inklusive hr. Tindemans' mundtlige ændringsforslag.

Turisme (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen under ét om de tre betænkninger om turisme.

Lukas
Hr. formand, mine damer og herrer! Som det fremgår i alle betænkninger, bestrides det ikke, at turisme ikke blot er en af Den Europæiske Unions vigtigste økonomiske erhvervsgrene, men også har et stort potentiale for at skabe nye arbejdspladser.
Derfor er det komplet uforståeligt, at netop turisme ikke er nævnt i traktaten. Det er helt ubegribeligt, at stater, hvis velstand i stor udstrækning også afhænger af turisme, som f.eks. Østrig eller i al fald den nuværende regering i landet er imod at skabe et retsgrundlag for denne branche.
Helt uomstridt står naturligvis også netop i dette spørgsmål subsidiaritetsprincippet. Hvis man helt i tråd med artikel 130 rettede sin opmærksomhed mod industripolitikken, hvilket forekommer passende og fornuftigt, kunne man glemme sine betænkeligheder, for subsidiariteten krænkes ikke af denne artikel, og der er ikke forbundet større økonomiske forpligtelser hermed.
Man ville tværtimod med en sådan artikel have sikkerhed for, at man - som man gør det i forbindelse med industrien - også på europæisk plan kunne hellige sig emnet turisme globalt uden at krænke subsidiariteten. Når man tænker på, at kul- og stålindustrien stadig indtager en særlig stilling i EU-traktaten, selv om den nu kun beskæftiger forholdsvis få mennesker, er det virkelig absurdt, at netop turisme, der er så vigtig for Europas fremtid, i den grad bliver undervurderet. Det ville være rigtigt at rette sin opmærksomhed mod programmer som f.eks. det program, der udvikler industripolitikken med henblik på industriens konkurrenceevne. Europæisk turisme har brug for massiv støtte til tilbudsudvikling og fælles marketing.
Hvis man yderligere vil beskære et velment, men yderst beskedent program som »PHILOXENIA«, så har man helt klart ikke forstået turismens økonomiske og socialpolitiske betydning.

Díez de Rivera Icaza
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne indlede dette indlæg med at støtte alt, hvad der er blevet sagt under debatten om turisme, som desværre blev afbrudt kl. 13.00. Det vil derfor være ørkesløst at gentage, hvad andre kolleger allerede har sagt, selv om jeg dog gerne vil sige, at jeg har svært ved at forstå, at Europa-Kommissionen ikke i sin originale tekst har medtaget den anmodning fra Parlamentet, der er blevet vedtaget med flertal to gange i plenum i december 1994 og i februar 1996, om at fremme oprettelsen af et europæisk Turismeagentur, som tydeligvis er så nødvendigt.
Derfor, hr. kommissær, har medlemmer fra hele parlamentssalen endnu en gang fremlagt denne anmodning. Da det ud fra et demokratisk synspunkt er vanskeligt at forsvare denne døvhed over for Parlamentets gentagne anmodning, tilbyder Kommissionen til gengæld at oprette et informations- og dokumentationsnet for turisme, og med ændringsforslag 7 erkender man, at der er et behov for en politik for turisme på europæisk niveau, der ikke giver anledning til mere bureaukrati og flere bestemmelser osv., hvilket i allerhøjeste grad ville bidrage til dette agenturs undergang.
Dette har fået os - dvs. mig og andre kolleger fra forskellige grupper i parlamentssalen, som jeg sagde før - til at fremlægge ændringsforslag 28, i hvilken forbindelse udviklingen og iværksættelsen af det nævnte agentur endnu en gang forelægges Parlamentet. Vi har tillid til, at Kommissionen denne gang vil være velunderrettet om dens nye udformning (set ud fra de baleariske øers synspunkt er sagen let at begribe, og de rare folk på Menorca vil også forstå det).
Efter at have understreget dette emne har jeg kun tilbage at lykønske ordførerne, navnlig fru Bennasar, med disse positive betænkninger, som bekræfter nødvendigheden af at iværksætte og definere en fælles turismepolitik nu, hr. formand, hvor vi har fået bevilget nogle penge.

Linzer
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Turismen er trods visse tilbageslag stadig et økonomisk vækstområde. Hvis prognoserne holder stik, vil turisme om nogle år være den vigtigste erhvervsgren i verden, før svær- og bilindustrien. For tiden arbejder der allerede over 9 millioner mennesker direkte i dette erhverv, og tendensen er stigende. Det forhold, at størstedelen af de involverede virksomheder tilhører små og mellemstore virksomheder, giver naturligvis store vanskeligheder.
På den anden side garanterer de involverede virksomheders mangeartethed den individualisme, som er nødvendig netop inden for turisme. Af de 1, 2 mio turistvirksomheder er 95 % små virksomheder med færre end 9 ansatte. Det er denne individualisme og disse regionale forskelle og særegenheder, det gælder om at styrke. Kun på den måde kan forbrugerne sikres et bredt udbud. Og kun på den måde kan de enkelte regioner hævde sig med deres helt specielle særegenheder i fair konkurrence.
Denne håbets sektor, turisme, skal derfor fremmes i særlig grad. Jeg tænker her specielt på fremmen af de før nævnte små og mellemstore virksomheder, på målrettede skattemæssige foranstaltninger til fremme af den turistmæssige infrastruktur, på en tilsvarende indsats med henblik på regionalfremme og lignende.
Men helt specielt tænker jeg på nødvendigheden af at højne kvaliteten i europæisk turisme; her er det absolut påkrævet at højne uddannelsesniveauet i denne sektor. Især må man have den rigtige viden om denne sektor med dens mangfoldige forskelle for at kunne træffe effektive foranstaltninger. »PHILOXENIA« går her i den rigtige retning især på områderne information og koordination. Europas store tiltrækningskraft er begrundet i sin kulturelle, landskabelige, historiske og etniske mangfoldighed. Forbrugerne ønsker fortsat at kunne vælge mellem mange tilbud. Jeg gentager derfor især kravet om at inkorporere turisme i EU-traktaten.

Vieira
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi tilslutter os fuldt ud det første flerårige program til støtte for turismen i Europa - PHILOXENIA, der bør suppleres med fru Bennasar Tous' relevante og velgennemtænkte ændringsforslag.
Den europæiske turisme bør have omfattende støtte fra Unionen og mødes med begejstring i medlemsstaterne i betragtning af de positive virkninger af denne turisme, navnlig skabelsen af arbejdspladser og udbredelsen af de europæiske sociale og kulturelle værdier.
Udnyttelsen af det enorme europæiske turismepotentiale har hidtil været utilstrækkelig i alle henseender. Med henblik på at øge antallet af turister fra andre EU-lande og tredjelande er det bydende nødvendigt at uddybe kendskabet til turismen, forbedre de lovgivningsmæssige og finansielle rammer såvel som den europæiske turismes kvalitet under særlig hensyntagen til miljøet og turisternes sikkerhed.
Det er først og fremmest nødvendigt med et tilstrækkeligt budget og supplerende midler til at dække aktioner, som falder ind under dette program. Af disse skal særligt fremhæves aktioner af tværnational eller tværregional karakter, som nødvendiggør et samarbejde mellem medlemsstater eller regioner, som først og fremmest må indebære en betydelig forbedring af kvaliteten, regulering af de sæsonbestemte udbud og bedre transportpriser.
Eksempler på et sådant samarbejde, hr. formand, er de projekter, der gennemføres af Portugal og Spanien i fællesskab med henblik på at udbrede kendskabet til Den Iberiske Halvøs kulturarrangementer, samt samarbejdet mellem Madeira, Açorerne og De Kanariske Øer om at udbrede kendskabet til de naturlige ressourcer og kulturarven i det biogeografiske område Macaronesien.
Det glæder os, at fru Bennasar Tous i sin betænkning fremhæver turismens stigende betydning i de områder, der er bagefter i udvikling, områderne i Fællesskabets yderste periferi og øområderne, hvilket eventuelt kan føre til, at de opnår særbehandling eller prioriteret behandling, også hvad angår økonomiske og beskatningsmæssige foranstaltninger i turistsektoren.

Teverson
Hr. formand, eftersom jeg selv kommer fra et turistområde, er en af de ting, jeg gerne vil understrege, at selv om turismen kan være af stor betydning for den lokale økonomi, særlig for små og mellemstore virksomheder, så må den implementeres på rette måde. Der er mange eksempler på, at turismen topper i løbet af ganske få måneder, hvilket fører til forøgede miljøskader og belastning af infrastrukturen i visse lande. Det gør det nødvendigt, at alle planer vedrørende turisme sigter på en form for turisme, der fungerer året rundt. Ellers får man en situation med sæsonarbejde, lave lønninger og lav jobsikkerhed. Der er alle disse områder, som man må tage i betragtning og, som det allerede er blevet nævnt i det forudgående indlæg, ikke mindst miljøet.
Men noget som jeg især ønsker at vende tilbage til her til eftermiddag er et punkt, som jeg læste om med stor interesse i Kommissionens beretning om fælleskabsforanstaltninger, der påvirkede turismen, og det er turisternes sundhed og fysiske sikkerhed. Jeg noterer mig, at man på side 34 i den engelske version understreger brandsikkerhed i hoteller, og formentlig også ungdomsherberger. Som det blev nævnt over for Kommissionen i spørgetiden, har jeg vælgere, hvis datter blev overfaldet og myrdet på et ungdomsherberg tidligere i år. Jeg føler meget stærkt, at det nu i endnu højere grad henhører under Fællesskabet at sikre mod dette, særlig med den forøgede rejsevirksomhed blandt de unge, så vi tager ansvaret for deres sikkerhed. Det må man tage hensyn til ved alle initiativer fra Kommissionens side i fremtiden.

Theonas
Hr. formand, turistsektoren er ikke kun en vigtig sektor, der bidrager til den økonomiske udvikling, men også en meget vigtig social og kulturel aktivitet, et middel til solidaritet og kulturel udveksling.
Med disse mange værdier burde den samle og tiltrække sig fællesskabspolitikkens varige interesse og omfattende støtte. Spørgsmålet er imidlertid, hvordan det temmelig ambitiøse PHILOXENIA-program kan støttes med de magre bevillinger, som fællesskabsbudgettet afsætter til turismen? Kommissæren gør et prisværdigt forsøg, men man kan sige, at forhandlingerne kommer i en forkert rækkefølge, eftersom vi for lidt siden vedtog budgettet for 1997, som er meget sørgeligt, hvad angår støtte til turismen.
Det er nødvendigt at finde løsninger og tilpasse dem sektorens særlige problemer, f.eks. dens sæsonprægede karakter, investeringssikkerhed, særlige kategorier af turister, forskellige former for turisme osv. Samtidig bør beskyttelsen af arbejdstagerne, styrkelsen af de små og mellemstore virksomheder, sundhed og sikkerhed samt miljøbeskyttelse indtage en central plads i turismepolitikken.

Amadeo
Hr. formand, Europa-Parlamentet har altid virket til fremme af særlige former for politik til gavn for turismen. Allerede i Grønbogen af 1993 opfordrede Kommissionen vedrørende Unionens rolle inden for turistsektoren Parlamentet til at sørge for indsættelse af et særligt kapitel om turismen i traktatudkastet, idet dette dog skulle udformes på et retsgrundlag, som under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet tillige muliggjorde et integrerende virke fra Kommissionens side.
Forslaget til »PHILOXENIA« nævner fire mål. Det første er at udvikle oplysningen om turismen inden for Fællesskabet og nå frem til de mest forskelligartede kilder, netop med henblik på at konstatere disses indflydelse på de europæiske regler, for det andet at forbedre den lovgivningsmæssige og økonomiske jordbund for turismen inden for Fællesskabet ved at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne, turistindustrien og private virksomheder, for det tredje kvantitativt at øge den europæiske turisme ved at fjerne hindringerne for dens eventuelle udvikling, og for det fjerde at øge interessen hos de besøgende fra tredjelande og øge tilstrømningen fra disse.
Vi kan kun erklære os enige og godkende forsøget på at skabe en sammenhængende ramme for hele turistområdet og takke Kommissionen for dens vilje til at integrere turismen i Fællesskabets politik på andre områder. På denne baggrund finder vi også ordførerens ændringsforslag interessante, særlig det, som omhandler optagelsen af de små og mellemstore virksomheder i turistsektoren i det tredje flerårige program til støtte for disse.

Apolinário
Hr. formand, det glæder mig, at denne forhandling om den europæiske turisme finder sted på et opportunt tidspunkt, for så vidt som Parlamentet med vedtagelsen i formiddags af forslaget om fællesskabsfinansiering af aktioner i turistsektoren, sejrede over dem, der ikke tror på en fælles turistpolitik, og dermed viste det sin tillid til kommissær Papoutsis, der efter at have arvet en administration gennemsyret af mistænksomhed, nu med sit engagement og sin målrettede indsats tilfører området ny dynamik. Med udtalelsen om det flerårige program - PHILOXENIA -evaluerede Parlamentet dels de tidligere initiativer - fællesskabsprogrammet for 1993-95 - og opstillede perspektiver for fremtiden. For når man taler om turisme, der det først og fremmest beskæftigelsen, man taler om, eftersom turistsektoren tegner sig for 6, 5 % af Den Europæiske Unions BNP, 9 mio direkte arbejdspladser og 1, 2 mio turistvirksomheder, hvoraf størstedelen er mikrovirksomheder.
Vi taler om en industri, som på verdensplan i år 2006, dvs. om ti år, vil tegne sig for mere end 385 mio direkte og indirekte arbejdspladser, og som i dag allerede tegner sig for over 250 mio direkte og indirekte arbejdspladser.
Når der tales om turisme, må der også tales om bæredygtig udvikling, miljøbevarelse og regionernes kulturelle og naturlige arv såvel som om integrering af forbrugerbeskyttelsespolitikken i de trade- orienterede overvejelser. Turisme, miljø og forbrugerbeskyttelse er nemlig tre lige uundværlige spidser i samme trekant.
Den foreliggende betænkning fortjener således at vinde tilslutning. Omorienteringen af turistindustrien i retning af en bæredygtig udvikling, sammenknytningen af turisme, miljø og forbrugerbeskyttelse samt inddragelsen af små og mellemstore virksomheder er positive skridt i den rigtige retning.
En sidste overvejelse. Kun et traktatfæstet retsgrundlag for Fællesskabets indsats på turistområdet vil i sidste instans gøre det muligt at udbygge og uddybe en europæisk turistpolitik.

Provan
Hr. formand, jeg tror, at kommissæren sandsynligvis vil erkende, at der i salen her er en hel del støtte til udviklingen af turismen på fællesskabsniveau. Kommissæren har gjort meget for at forsøge at hjælpe medlemmer her fra Parlamentet med at få det til at ske. Vi kan enes om det meste her i salen på tværs af partiskel, bortset måske fra spørgsmålet om et turistagentur, der rejser sig tid efter anden. Jeg er sikker på, at kommissæren er opmærksom på, at erhvervet selv ikke har det særlig godt med ideen om at etablere et sådant agentur.
Det andet problem er, at vi erkender, at medlemsstaternes regeringer faktisk ikke ønsker, at Fællesskabet som sådan skal spille en stor rolle på dette område. Det får mig til at arbejde så meget hårdere for at forsøge at sikre, at vi kan gøre noget på fællesskabsniveau. Jeg håber, at vi i forbindelse med de enkle skridt, vi tager, her ved begyndelsen af Philoxenia-programmet kan erkende, at dette kun er begyndelsen på en lang vej, som vi må gå, hvis vi skal udrette noget for turisterhvervet som sådant. Som mange talere har påpeget i formiddags og her til eftermiddag, bliver det et langt sejt træk faktisk at få flere arbejdspladser osv. inden for erhvervet og få folk til at anerkende turismen som et rigtigt erhverv.
Men det er også nødvendigt, at kommissæren forsøger at få Kommissionen til at sikre, at vi får en ordentlig koordination af alt, hvad der vedrører turismen. Jeg er meget ked af, at midlerne fra strukturfondene bliver uddelt af regionale udvalg og afdelinger under Kommissionen snarere end af afdelingen for turisme, GD XXIII. Jeg håber, at kommissæren vil fremskynde sin beslutning om inden for Kommissionen at forsøge at opnå dette for erhvervet.

Mendonça
Hr. formand, mine damer og herrer, emnet for Bennasar Tous-betænkningen vil kunne udgøre en betydelig hjælp til at der i nærmeste fremtid en gang for alle bliver fastlagt en virkelig europæisk politik til støtte for turistindustrien. Det er, hvad vi håber og ønsker.
Turistindustrien bør udgøre en selvstændig sektor inden for fællesskabspolitik og det er derfor nødvendigt at forbedre de retlige og finansielle rammer og at styrke sammenhængen med andre EU-programmer, -initiativer og -politikker, som kan bidrage til udvikling af turismen.
Det erkendes i stigende grad, at en konkurrencedygtig turisme af høj kvalitet kan bidrage til opfyldelse af Fællesskabets mål og navnlig til vækst og beskæftigelse, til en styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed og til fremme af den europæiske identitet.
Betænkningen overtager i alt væsentligt Kommissionens program, men mange af de foreslåede ændringer vil komplettere og berige det.
Jeg vil specielt fremhæve det ændringsforslag, som omhandler særlige foranstaltninger til fordel for områderne i Fællesskabets yderste periferi og øområderne inden for dette flerårige program. Dette er endnu et bevis på den solidaritet, der altid bør vises de dårligst stillede områder i Den Europæiske Union.
Jeg kan bevidne, at miljøbeskyttelse, bestræbelser på at basere udviklingen af turistindustrien på kriterier om bæredygtighed og bevarelse og forøgelse af værdien af den kulturelle og historiske arv har været prioriterede mål i nogle af de afsidesliggende øområder i Den Europæiske Union. Disse bestræbelser bør støttes af Unionen.
Fru Bennasar Tous' betænkning fortjener påskønnelse og tilslutning.

Correia
Hr. formand, da det forudses, at turismen ved begyndelsen af det 21. århundrede vil være den største erhvervssektor på verdensplan, og den allerede nu er den største industri i Europa, der tegner sig for 3, 5 % af BNP og beskæftiger omkring 9 mio mennesker, betoner forslaget til Rådets afgørelse nødvendigheden af at fremme en turisme, der er baseret på kriterier om bæredygtighed, miljøbevarelse og forbrugerrettigheder.
De fjerntliggende områder, bl.a. Den Autonome Region Madeira, der længe har været kendt som et turistmål af høj kvalitet, har i turismen en uudtømmelig kilde til indtægter, når de:
prioriterer en politik, som beskytter miljøet, de naturlige ressourcer, den arkitektoniske arv og de traditionelle skikke; -sikrer turistindustriens konkurrencedygtighed i et åbent markedssystem gennem fremme af turismen inden for Fællesskabet og dermed bidrager til at uddybe kendskabet til Europa og fremme et europæisk statsborgerskab; -støtter udviklingen af små og mellemstore turistvirksomheder med henblik på at forbedre turismens kvalitet og fremme beskæftigelsen; -fremmer foranstaltninger, som tager sigte på at fjerne de hindringer som lægges i vejen for forskellige befolkningsgruppers adgang til turismen, navnlig de unge, de ældre og handicappede.Opmærksomheden skal henledes på den portugisiske regerings seneste foranstaltning - nedsættelse af taksterne for lufttransport til de autonome regioner. Om end det er utilstrækkeligt, er det dog et første skridt hen imod en styrkelse af den interne turisme og dermed et led i bestræbelserne på at fjerne de endnu eksisterende hindringer i sektoren.

Cornelissen
Hr. formand, jeg vil gerne give ordførerne en kompliment for deres betænkninger og takke for deres ihærdige måde at gribe sagen an på, i særdeleshed fru Bennasar Tous. Ved den kommende drøftelse af PHILOXENIA i Ministerrådet foreligger der en klar holdning fra Europa-Parlamentet.
For det andet er projektørerne på grund af de frygtelige begivenheder i Belgien nu også rettet mod sexturisme. Selv om det naturligvis her drejer sig om et mindretal, er der al mulig grund til kraftigt at bekæmpe dette vildskud. Ifølge en pressemeddelelse kommer én ud af fem turister til Sri Lanka med henblik på sex med børn. Det skulle fremgå af en rapport fra Unicef, som er offentliggjort i denne uge. Flertallet af sexturisterne siges at komme fra Nederlandene, Tyskland, Belgien, Schweiz og Italien. Ifølge Unicef. Vil kommissæren undersøge dette og komme med konkrete forslag med henblik på at tage fat på denne modbydelige praksis sammen med rejsebureauerne, som er i god tro?
For det tredje behøver jeg ikke overbevise nogen her om turismens store betydning. Hvad det drejer sig om, er, hvordan vi får turismen højere op på den europæiske politiske dagsorden. Det er i formiddags lykkedes os at fastholde budgetposten for turisme, men det var ikke nemt. Men dermed har vi ikke klaret problemet endnu. Det er vigtigt, at turisme optages i Traktaten. Parlamentet er flere gange udtrykkeligt gået ind for det.
Jeg vil spørge kommissæren, om han er rede til at tænke over et aktionsprogram med henblik på inden for europæisk politik og også inden for Kommissionens organisation at give turisme den plads, som den tilkommer. Selvfølgelig under iagttagelse af subsidiaritetsprincippet. Han kan regne med vor støtte hertil.
Til sidst vil jeg spørge kommissæren, om han så vidt muligt vil fremme, at efterforskningen vedrørende underslæb i GD XXIII hurtigst muligt fuldføres, for det lægger en dæmper på turistpolitikken.

Van der Waal
Hr. formand, de tre turismebetænkninger stiller os på ny over for spørgsmålet, hvilken plads turismen skal indtage inden for Unionens kommunautære politik. Hensigten med den opgave, som Price Waterhouse har fået med henblik på at undersøge det første europæiske aktionsprogram vedrørende turisme, var naturligvis ikke at få svar på dette spørgsmål. Men den skarpe kritik af aktionsprogrammet for de forløbne år kan vi i den forbindelse drage værdifuld lære af. For at nævne to punkter, der kritiseres: usammenhængende foranstaltninger og alt for ambitiøse målsætninger.
Fejlen ved Harrison-betænkningen er, at der næsten ses bort fra denne kritik. I betænkningen læser vi på ny den type vidtgående målsætninger, som netop kritiseres af Price Waterhouse . Det gælder ikke mindre for betænkningerne af Bennasar Tous og Parodi. Også heri er ambitionsniveauet højt, og desuden indeholder de for hundrede og syttende gang en opfordring til, at turismen får en fuldgyldig plads i Traktaten. I modsætning til mange af mine kolleger kan jeg ikke støtte disse holdninger.
For tydeligheds skyld vil jeg understrege, at jeg ikke mindre end ordførerne er overbevist om turismens store socioøkonomiske betydning, især for beskæftigelsen. Men dermed er nødvendigheden af en omfattende europæisk turismepolitik endnu ikke bevist.
I en udtalelse fra Budgetudvalget om PHILOXENIA-programmet henvises der ligeledes til denne erhvervsgrens decentraliserede struktur. Den Europæiske Union kan bestemt spille en rolle, men det skal være en beskeden rolle. Jeg har ikke en anden mening end ordførerne med hensyn til turismens betydning, men med al respekt for alt deres arbejde kan jeg ikke dele deres opfattelser med hensyn til de udvidede opgaver, som Unionen bør udføre på dette område. For Rådets tilbageholdende standpunkt har jeg derfor forståelse.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke Dem for den grundige analyse og det fremragende arbejde, der er gjort af ordføreren, fr. Bennasar Tous, vedrørende Kommissionens forslag om PHILOXENIA-programmet. Jeg vil endvidere gerne takke fr. Castellina, formand for Udvalget om Kultur, og hr. Baggioni, ordfører for Udvalget om Regionalpolitik, for deres støtte til PHILOXENIA. Desuden vil jeg takke ordførerne for de to andre betænkninger om turisme, hr. Harrison, der har beskæftiget sig med evalueringen af den foregående EF-handlingsplan for turisme, og hr. Parodi, der har arbejdet med alle fælles foranstaltninger med indvirkning på turismen i 1994. Også disse to betænkninger har bidraget til at berige og fremme debatten i den retning, Parlamentet ønsker, at de fremtidige EF-aktiviteter inden for turismen skal gå.
Under udarbejdelsen af PHILOXENIA-programmet er der blevet taget hensyn til resultaterne af evalueringen, målene og tidligere forvaltningsmetoder, samt til de igangværende aktiviteter inden for rammerne af andre politikker og andre programmer. Og jeg glæder mig meget over den brede støtte, De har givet forslaget om det første flerårige program til støtte for turismen.
Det forslag til beslutning, der fremlægges i dag, bekræfter Europa-Parlamentets faste holdning med hensyn til styrkelsen af Unionens rolle i bestræbelserne på at støtte turismen. En holdning, der er blevet understreget i de tidligere beslutningsforslag af Cornelissen, Díez de Rivera og Sarlis, samt i Parlamentets beslutninger om regeringskonferencen af Bourlanges og Martin og af Maij-Weggen og Dury.
Hvad angår Parlamentets holdninger til en institutionel anerkendelse af en turistpolitik på EF-plan, er jeg helt enig i alt, hvad hr. Apolinário har påpeget i dag. Hvad angår vedtagelsen af et sammenhængende tiltag, med konkrete mål for de grundlæggende spørgsmål, med det formål at forbedre den europæiske turismes konkurrenceevne ved at inddrage princippet om bæredygtig udvikling i hele problematikken, er jeg også her enig med hr. Parodis bemærkninger i dag.
Hvis jeg skal kommentere kravet om, at der afsættes tilstrækkelige midler til Kommissionen til gennemførelsen af en sådan strategi, vil jeg forsøge at overbevise Dem om, at grundelementerne i PHILOXENIA-programmet vil kunne føre til en effektiv, men også realistisk politik til støtte for turismen, samt at de midler, der er foreslået, selv om beløbene ikke er høje, dog må kunne betragtes som de absolut nødvendige for programmets gennemførelse.
Først og fremmest vil jeg gerne henvende mig til de af Parlamentets medlemmer, der er bekymrede for, om kontrollen er effektiv nok. Jeg har fuld forståelse for denne bekymring, men kan dog gentage mit tidligere løfte om at anvende effektive forvaltningsmetoder, metoder som garanterer en korrekt anvendelse af fællesskabsmidlerne og sikrer programmets effektivitet. Med dette for øje har vi allerede oprettet nye strukturer i Generaldirektorat XXIII, så der gennemføres en egentlig, systematisk kontrol. Herved kan Generaldirektorat XXIII bedre udfylde sin koordinerende rolle i EF-aktionerne til støtte for turismen. Og jeg vil gerne takke hr. Harrison og hr. Provan, fordi de netop gjorde opmærksom på dette vigtige spørgsmål i dag.
Jeg vil desuden sige, at PHILOXENIA-programmet giver os mulighed for at fremlægge et handlingsprogram, sådan som hr. Cornelissen anmodede om før. Ligesom det giver Kommissionen troværdighed og lægger mere vægt bag en anmodning om yderligere midler til Generaldirektorat XXIII. Jeg kan dog forsikre Dem om, at vi er på rette vej. Omstruktureringen af Generaldirektorat XXIII skrider frem, hvorfor jeg er så heldig at kunne præsentere Dem for direktør Hennesy, som er den nye direktør i Generaldirektorat XXIII for samordnede aktioner for små og mellemstore virksomheder og turisme. Under hans direktorat, som er nyt, hører også turismen, et område, som også vil blive omlagt på baggrund af de nye behov i PHILOXENIA-programmet.
Samtidig vil De kunne konstatere, at programmet ledsages af en udmærket finansieringsoversigt for at sikre ikke kun en god forvaltning, men også en høj kvalitet af aktionerne. Sideløbende hermed anvendes absolut gennemsigtige procedurer i forbindelse med tidligere aktiviteter inden for turismen. Navnlig spares der ingen foranstaltninger for at kaste lys over alle de sager, som der måtte være tvivl om. Vi kan dog ikke blive hængende i fortiden. Hvis vi har øjnene rettet mod fortiden og kun beskæftiger os med fortidens fejltagelser, kan vi ikke opbygge politikker, der bringer nye arbejdspladser til Europa. Fortidens fejltagelser bør underkastes en grundig kontrol fra Parlamentets side, og derfor vil vi nedsætte en specialgruppe, en lille særtjeneste inden for Kommissionen, som i løbet af 6, 7 eller 8 måneder - jeg ved ikke nøjagtigt hvornår, men der skal ikke gå over 8 måneder - kan forelægge Europa-Parlamentet og Revisionsretten en udførlig rapport, så vi kan afslutte denne sag. Generaldirektorat XXIII og turismeafdelingen kan imidlertid ikke blive ved med at beskæftige sig med fortiden. Vi har pligt til at gå videre til fremtiden.
Som bekendt indledte Kommissionen udarbejdelsen af PHILOXENIA efter først at have foretaget en evaluering, med fuld gennemsigtighed, af fortidens aktioner, sådan som hr. Harrison helt korrekt fremhæver i sin betænkning, og efter at have deltaget i en bred europæisk dialog om turismens behov og perspektiver. Vi vil gerne gennemføre dette program med effektivitet og gennemsigtighed, samtidig med at vore aktioner sikres kvalitet. Turismen repræsenterer 5, 5 % af EF-bruttonationalproduktet og 6 % af arbejdspladserne og giver vigtige beskæftigelsesmuligheder og kan derfor ikke være uden betydning for Unionen, sådan som hr. Marset Campos ganske rigtigt fremhævede i morges.
Som svar på de ændringsforslag, der er stillet, vil jeg tillade mig at komme med tre grundlæggende argumenter, der tager de holdninger i betragtning, som interesserer Parlamentet.
For det første tror jeg, det er tvingende nødvendigt med en hurtig gennemførelse af en europæisk strategi for turismen, en strategi med tre målsætninger: for det første en ansvarlig bevarelse og udvikling af kvaliteten og alsidigheden inden for vore mange turistmæssige ressourcer, for det andet udnyttelsen af de færdigheder og den kreativitet og dynamik, som findes hos virksomhedsejere beskæftiget med turisme, og navnlig de små og mellemstore virksomheder, sådan som hr. Baldarelli gjorde så korrekt og grundigt rede for i morges, for det tredje bevarelsen og forøgelsen af den del af verdensmarkedet, som Europa har erhvervet i en tid med voksende international konkurrence. PHILOXENIA-programmet vil forsyne alle involverede parter med en regelmæssig strøm af aktuelle og gennemskuelige oplysninger. PHILOXENIA-programmet er et mere sammenhængende tiltag end andre EF-foranstaltninger og andre EF-politikker. Filosofien bag programmet er baseret på kvalitet og konkurrencedygtighed og støtter samtidig de europæiske landes fremstød for at tiltrække besøgende til Europa.-For det andet kan Den Europæiske Union ikke udfylde medlemsstaternes rolle. Det kan ikke udfylde regionernes rolle. Vi ønsker ikke at udfylde de lokale myndigheders rolle, ligesom vi heller ikke ønsker at udfylde industriens rolle. Derfor er PHILOXENIA blevet udformet, så det fremmer et begrænset antal nøje udvalgte aktioner. Aktioner, hvor erfaringerne fortæller os, at de bedst kan gennemføres på EF-plan, og som vil kunne supplere de øvrige EFaktioner med indvirkning på turismen. Jeg vil også gerne fremhæve, at PHILOXENIA-programmet er et tilbud til alle, men ikke vil diktere nogen noget, hverken stater, regioner eller nogen anden part i EU. PHILOXENIAprogrammet er et program, der fremmer udveksling af knowhow inden for turisme via samarbejde og samråd, og som tilskynder til innoverende løsninger på de største problemer inden for den turistmæssige udvikling, de store udfordringer, som den europæiske turistindustri kommer til at stå overfor i fremtiden.-For det tredje kan programmets mål om at gavne den europæiske turisme nås med de foreslåede midler. Ganske vist ville det efter min egen personlige opfattelse kræve flere midler at leve op til de store udfordringer, det ville kræve flere midler til turismen, sådan som hr. Theonas helt korrekt understregede. Men vi kan få det til at fungere med en rationel udnyttelse af de eksisterende midler. Det kan vi, fordi de planlagte foranstaltninger vil give meget større resultater, når de fungerer som supplement til andre midler, der er afsat til turismen både på nationalt og regionalt, men også på lokalt plan. Desuden vil de forbedre udnyttelsen af andre EF-aktioner med indvirkning på turismen.Hr. Parodi bemærker helt korrekt, at de øvrige EF-foranstaltninger med indvirkning på turismen ikke er tilstrækkelige, hvis de ikke ledsages af en konkret politik for turismen. Til dem, der mener, at de øvrige EFforanstaltninger er tilstrækkelig støtte til turismen, vil jeg påpege, at den nødvendige koordinering af disse foranstaltninger og støtten til selve den europæiske turisme er to vidt forskellige ting. Gennemførelsen af PHILOXENIA vil fremme koordineringen. Men hvis programmet ikke gennemføres, er det helt sikkert, at det ikke vil hjælpe den europæiske turisme.
Fr. Bennasar Tous understreger helt korrekt, at det grundlæggende mål bør være at styrke turismen internt i EU, og jeg vil gerne påpege, at alle de foreslåede foranstaltninger - naturligvis bortset fra fremstødet i tredjelande - netop tjener dette formål, at styrke turismen internt i EU.
Jeg forstår til fulde de medlemmer, der foreslår en udvidelse af programmets mål og aktioner. Men som hr. Harrison også påpeger i sin betænkning, tror jeg ikke, vi bør gentage fortidens fejltagelser og sprede vore aktiviteter og midler på meget små aktioner, som det var tilfældet i det første handlingsprogram for turismen. På denne baggrund vil jeg sige om nogle af de ændringsforslag, der er stillet, at selv om de er positive, og selv om jeg er enig med tankegangen bag dem, ville de på nuværende tidspunkt påvirke sammenhængen i vort forslag og hindre dets effektive gennemførelse. Derfor er vi ikke i stand til at acceptere ændringsforslag 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, anden del af ændringsforslag 20, ændringsforslag 25, 28 og 30. Især hvad angår ændringsforslag 28, som hr. Díez de Rivera talte stærkt for, om en europæisk tjeneste for turisme, mener Kommissionen, at vi først og fremmest må have en aftale mellem medlemsstaterne - vi har ganske vist Europa-Parlamentets accept i dag, men vi skal også have en aftale med medlemsstaterne - om en EU-politik for turisme, hvorefter vi kan undersøge ideen om en europæisk tjeneste for turisme. Der er flere andre ændringsforslag, som jeg finder positive, men hvor jeg vil gøre opmærksom på, at de allerede er omfattet af Kommissionens forslag. Jeg vil imidlertid gerne nævne dem og samtidig sige, at disse ændringsforslag er meget positive og i fin samklang med forslagets ånd. Til denne kategori hører ændringsforslag 6, 11, 12, 15, 17, 18, 19, 22, 27, 29, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39 og 40. Hvad angår ændringsforslag 16, 21 og 23, som understreger nødvendigheden af en koordinering af de aspekter af PHILOXENIA-programmet, som vedrører turistvirksomheder, med bestemmelserne i det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder, kan vi acceptere tankegangen i disse ændringsforslag, da den allerede indgår i det tiltag, som Kommissionen foreslår vedrørende forvaltningen af programmet. Med hensyn til ændringsforslag 24 og 14, der drejer sig om komitologi, mener Kommissionen ikke, at disse ændringsforslag nødvendigvis bør inddrages i afgørelsen. Vi er imidlertid indstillet på at overholde de ordninger vedrørende komitologien, som Kommissionen allerede har accepteret inden for rammerne af de interinstitutionelle aftaler. Endvidere kan vi tilslutte os henvisningen i ændringsforslag 13 til det europæiske år mod racisme og forslaget om at iværksætte en brugbar fælles aktion i PHILOXENIA-programmets første år, sådan som hr. Novo også talte om tidligere i dag. Vi vil dog foretrække at koncentrere os om den positive side af spørgsmålet og betragte turismen som det bedste udtryk for »philoxenia« - gæstfrihed, da racismeproblemet kræver langt bredere foranstaltninger. De er også nødvendige, men det er ikke nok kun at have dem med i PHILOXENIA-programmet.
Til sidst vil jeg nævne de ændringsforslag, som Kommissionen accepterer uden ændringer, da de ikke går ud over sammenhængen i forslaget og heller ikke påvirker måden, det gennemføres på, og området, det gælder for. Der er tale om følgende ændringsforslag: ændringsforslag 2, som især hr. Mendonça omtalte, og som i den første begrundende betragtning indfører en bemærkning om turismens bidrag til styrkelsen af den økonomiske og sociale samhørighed, især i områder, der er bagefter i udvikling, områder i Fællesskabets periferi og øområder. Dette dækker også indholdet i ændringsforslag nr. 1. Ændringsforslag 4, som indeholder en ny betragtning, hvori det understreges, at turismen ikke har fået den fornødne anerkendelse som erhvervssektor, noget som ordføreren, hr. Harrison, fremhævede meget kraftigt tidligere på dagen. Første del af ændringsforslag 20, som indeholder en henvisning til Rådets resolution af 13. maj 1996 om Euro-Middelhavs-samarbejdet inden for turistsektoren. Desuden den del af ændringsforslag 26, der indfører en klar henvisning til Rådets direktiv vedrørende turiststatistikker og taler om formidling af statistiske oplysninger til brugerne.
Jeg vil gerne takke Dem endnu engang for Europa-Parlamentets faste støtte til de bestræbelser, vi gør, for at turismen kan indtage den plads, der tilkommer den inden for rammerne af EF-politikkerne. Med EuropaParlamentets beslutning om PHILOXENIA-programmet tages et meget stort skridt i denne retning, og jeg vil takke Dem for den vigtige støtte, De tilkendegav tidligere i dag samt under førstebehandlingen af budgettet. Samtidig vil jeg gerne gentage min forsikring om, at jeg med Deres støtte vil gøre alt, hvad jeg kan, for at den europæiske turistindustri fortsat kan bevare sin konkurrenceevne og skabe arbejdspladser, især til de mest udsatte dele af befolkningen, nemlig kvinder og unge. Som svar på fr. Van Dijk og hr. Cornelissen kan jeg desuden gentage, at vi i løbet af nogle dage - højst om et par uger - vil udsende en meddelelse om det store problem med sexturisme med børn som ofre.
Jeg vil tillade mig at rette endnu en varm tak til fr. Bennasar Tous, hr. Harrison og hr. Parodi for de fremragende betænkninger, de har fremlagt, og som har givet os anledning til at drøfte disse ting i plenum i dag. Jeg håber, at Rådet i de kommende uger vil påtage sig sit ansvar og erklære sig enig i de mange og vidtrækkende dimensioner af turismen, som Europa-Parlamentet har trukket frem her i dag. Dimensioner, som Kommissionen og jeg personligt er helt enige i, nemlig at turismen betyder nye arbejdspladser, at turismen betyder konkurrencedygtighed til den europæiske turistindustri, at turismen betyder rettigheder til Unionens forbrugere, og at turismen betyder økonomisk udvikling og miljøbeskyttelse.

Formanden
Mange tak, hr. Papoutsis.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Udvikling af jernbanerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0293/96) af Farthofer for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets forordning om anvendelse af direktiv 91/440EØF om fremtidige foranstaltninger for udvikling af jernbanerne (KOM(95)0337 - C4-0555/95-95/0205(SYN)).

Farthofer
Ærede fru formand, mine damer og herrer! Vi diskuterer i dag forslag til ændring af direktiv 91/440, som Kommissionen vedtog i juli 1995. For at lette forståelsen: De fire kerneelementer i direktiv 91/440 er jernbaneselskabernes uafhængighed med hensyn til virksomhedsledelse, adskillelse i al fald i bogholderiet mellem jernbaneinfrastrukturen og tilvejebringelsen af transportydelser ad jernbane, finansiel sanering af førhen offentlige jernbaneselskaber samt adgangsrettigheder for jernbaneselskaber i grænseoverskridende kombineret transport.
Kommissionens forslag, som vi skal stemme om i morgen, fastsætter en betydelig udvidelse af adgangsrettighederne. I følge dette har et jernbaneselskab med sæde i Unionen ret til at gennemføre grænseoverskridende persontransport samt godstransport med cabotage. Vi har altså at gøre med indførelsen af den næsten fuldstændige frie udveksling af tjenesteydelser inden for jernbanesektoren.
Hvad er holdningen i Udvalget om Transport og Turisme? Hvordan ser Udvalget på Kommissionens ændringsforslag, hvor Kommissionen med liberaliseringen mener at råde bod på jernbanernes faldende markedsandele sammenlignet med andre transportudbydere? Vel, et knapt flertal af Udvalget stemte for Kommissionens forslag om, at der inden for 18 måneder skal være fri udveksling af tjenesteydelser. Jeg tager dette til efterretning, men det skal ikke være nogen hemmelighed, at jeg finder dette overilet og ikke mener, at det er tilpasset jernbanernes faktiske situation. Hvorfor?
Direktivet er i mange stater stadig ikke omsat helt, specielt er jernbaneselskabernes afvikling af gæld kun gennemført fuldstændigt i et medlemsland, Tyskland. Andre jernbaneselskaber skal stadig bære byrderne i forbindelse med den offentlige transport, der meget ofte ikke støttes ordentligt af det offentlige. Derfor har De Europæiske Socialdemokraters Gruppe i betænkningen sikret, at kun en fuldstændig omsættelse af det gamle direktiv kan danne forudsætningen for Kommissionens nuværende projekt.
For det andet er grænserne mellem national og grænseoverskridende persontransport flydende. Meget ofte er den grænseoverskridende persontransport en integreret del af det nationale køreplansystem. Hvis der nu er selskaber, der koncentrerer sig om profitable strækninger, kan et system, der egentlig angår alle, gå i spåner. I Storbritannien kan vi jo netop nu se, hvad der sker, når flere jernbaneselskaber skal etablere en integreret persontransport. Det er netop passagererne, der tvivler mest på dette system, de passagerer, som jernbanerne igen i større udstrækning må satse på.
For det tredje kan det amerikanske forbillede, som Kommissionen ofte trækker frem, ikke være nogen model for Europa. Netop i USA har liberaliseringen i persontransporten ført til, at en enkelt virksomhed har fået monopol, nemlig Amtrak. Når der er virksomheder, der tjener penge der, så skyldes det udelukkende, at nettet kun er beregnet til godstransport, hvilket så gør godsfjerntransport billigere. I Europa er strækningsnettet jo nu engang derimod baseret på persontransport, hvilket på grund af sikringsteknikken fordyrer jernbanetransporten enormt.
Yderligere punkter angår bestemmelsen om egenkapital og overvejelser af grundlæggende art. Når vi taler om udviklingen af jernbanerne i Fællesskabet, må vi justere transportudbydernes konkurrencesituation. Det skal siges meget tydeligt her: Jernbanen kan kun reddes, hvis alle transportudbydere selv skal bære de omkostninger, de forårsager. Så længe lastbilerne i vejtrafikken kun skal betale en brøkdel af de omkostninger, som de forårsager, så længe køre- og hviletider mere eller mindre kan omgås efter behag, kan vi vedtage den ene beslutning om jernbanerne efter den anden, uden at det overhovedet har nogen betydning.
Derfor er det nødvendigt at få de sande omkostninger frem. Jeg minder blot om de eksterne omkostninger inden for lastbiltransport på ca. 250 mia ecu. Til slut, eftersom dette er min sidste tale her i forsamlingen, da jeg vender tilbage til mit nationale parlament, beder jeg Dem sige til Deres kollega, kommissær Kinnock, at jeg takker ham og hans medarbejdere mange gange for et absolut godt samarbejde. Jeg vil fortsætte denne transportpolitik i det østrigske parlament og er meget stolt over, at Kommissionens og Parlamentets arbejde har fået tilført østrigske tanker.

Waidelich
Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren for et meget rosværdigt stykke arbejde. Jeg synes også, det er trist, at han nu forlader Europa-Parlamentet, men jeg håber, at vi også i fremtiden kan samarbejde, som vi hidtil har gjort, og opretholde kontakten.
Det er en væsentlig betænkning, som vi nu skal tage stilling til, da det drejer sig om den fremtidige jernbanetransport i EU. Med den rigtige politik kan jernbanetransporten komme til at yde et væsentligt bidrag til løsningen af Europas miljøproblemer. Kommissionens forslag til direktiv om udvikling af jernbanerne er netop et led i bestræbelserne for at fremme bevægeligheden og styrke jernbanetransporten. Men præcis som ordføreren påpeger i betænkningen, må en opdeling mellem bane og drift ske på den rigtige måde. Jeg kommer fra Sverige, hvor man har foretaget en sådan opdeling, og hvor man har gjort en række vigtige erfaringer, som jeg tror, vi alle kan drage nytte af i det fortsatte arbejde.
Det kan nævnes, at den svenske opdeling har været meget succesrig. Den har ført til en effektivisering. Man har fået en bedre profilering og tydeligere målsætninger for de to virksomheder, som den tidligere samlede virksomhed er blevet opdelt i. En anden væsentlig erfaring, som man gjorde i Sverige, var, at opdelingen bevirkede, at den økonomiske situation med store gældsposter, som statsbanerne befandt sig i, blev løst. Det er nøjagtig det, som ordføreren også peger på, nemlig at jernbanernes økonomiske problemer skal løses, før der kan skabes konkurrence på lige vilkår. Det gælder om, at de europæiske jernbaneselskaber er stærke, således at de, som ordføreren sagde før, kan tage konkurrencen op med andre transportformer. At styrke dem er faktisk den vigtigste indsats, man kan gøre for at forbedre miljøet.

Cornelissen
Fru formand, inden for bæredygtig transport må jernbanerne spille en vigtig rolle. Med henblik herpå har vi brug for moderne jernbaneselskaber, som arbejder som europæiskorienterede transportvirksomheder. Med henblik herpå er en sund konkurrence ønskelig og nødvendig. Dette forslag fra Kommissionen passer i denne udvikling, og vi vil derfor støtte det. Jeg kan acceptere ordførerens bemærkning, når han taler om internalisering af eksterne omkostninger, men så må det naturligvis gælde for alle transportformer, altså også for jernbanerne, for at være helt ærlig.
Endelig vil vi også gerne støtte hr. Van der Waals ændringsforslag, som tager sigte på frem for alt at nå frem til en ærlig, gennemsigtig tildeling af adgangsrettigheder til infrastrukturen.
Lad mig slutte, fru formand, med at sige, at jeg er ked af, at hr. Farthofer vil forlade os. Han ved, at vi langtfra altid er enige, men jeg har altid påskønnet diskussionerne med ham særdeles meget. Jeg beklager oprigtigt, at han ikke opnåede valg, selv om jeg selvfølgelig ikke synes, at det er ærgerligt, at den for mig mest beslægtede politiske gruppe har vundet et mandat, men jeg synes, at det er ærgerligt, at han forlader os. Jeg ønsker ham held og lykke, og jeg vil gerne på ny takke ham på det kommende møde i vort udvalg. Jeg håber, det vil gå Dem godt, hr. Farthofer.

Formanden
Jeg mener, at der med hr. Farthofer også vil sidde yderligere en europæer i det østrigske parlament, og det er også meget vigtigt for Europa-Parlamentet.

Ainardi
Fru formand, med vedtagelsen af Kommissionens forslag om ændring af direktiv 91/440/EØF har Udvalget om Transport og Turisme givet grønt lys for en fortsat liberalisering af jernbanetransporten uden at bekymre sig om de sociale og økonomiske følger. Kommissionens forslag vil nemlig medføre en kraftig udvidelse af adgangsrettighederne med en øget konkurrence til følge.
I forlængelse af de ændringer, der blev indført med 1991-direktivet, har Kommissionen netop vedtaget en hvidbog om nyudvikling af jernbanerne. Nyudvikling! Ærlig talt modsiges den reelle betydning af denne term af de konkrete foranstaltninger, der ledsager initiativet! I virkeligheden er målet at fremme liberaliserings- og dereguleringsprocessen, at give alle fragttjenester og de internationale passagertjenester adgang til jernbaneinfrastrukturerne, at oprette en europæisk jernbanemyndighed og at adskille forvaltningen af infrastrukturerne og transportaktiviteterne - hvilket sammenfattes i følgende sætning »lade markedskræfterne få større spillerum inden for jernbanesektoren«.
Vores gruppe er virkelig modstander af denne ultraliberale tendens fra Kommissionens side. Den igangværende offensiv tager sigte på at gøre det af med de offentlige selskaber, fordi de udgør de mest effektive modstandselementer over for en fri konkurrence, der er til skade for de ansattes og brugernes interesser. Kommissionen må i øvrigt erkende, at restruktureringen af de europæiske jernbaner ledsages af massive fyringer.
Jeg kan kun glæde mig over, at fremstillingen af den omtalte hvidbog blev blokeret på den seneste samling i Rådet bestående af transportministrene som følge af mobiliseringen blandt fagforbundene, som har påpeget de meget uheldige aspekter og har slået fast, at de vil tage kampen op mod disse.
Vores gruppe er besluttet på at bekæmpe denne udvikling sammen med fagforbundene og brugersammenslutningerne. Den ønsker at samarbejde med alle parter for at tilvejebringe en række foranstaltninger for en veritabel nyudvikling inden for jernbanesektoren, således at denne fuldt ud kan udfylde sin plads som en offentlig tjeneste, dvs. tjene de ansattes og brugernes interesser, bidrage til en harmonisk fysisk planlægning og fremme samarbejdet inden for Den Europæiske Union.

Van Dijk
Fru formand, yderligere liberalisering af jernbanerne vil vi i vores gruppe ikke modsætte os, hvis der skabes de rette rammevilkår herfor. Min gruppe er af den opfattelse, at ordføreren, hr. Farthofer, har udtrykt det udmærket i betænkningen ved at understrege, at der nu endelig tages ordentligt fat på internaliseringen af de eksterne omkostninger, og desuden vil jeg lige tilføje, i modsætning til, hvad hr. Cornelissen sagde her, at det endda er tænkeligt, at når man vil have en seriøs, bæredygtig mobilitet, så sørger man for, at disse jernbaner får nogle flere chancer end andre transportformer af den simple grund, at jernbanerne naturligvis altid har været bagefter og må foretage en lang indhentningsspurt. Det må de også have chancen for. Hvis man virkelig mener det seriøst med den bæredygtige mobilitet, så må man således også foretage valg på dette område, og så må man ikke blot sige, at omkostningerne skal internaliseres, og hvis jernbanerne så på længere sigt falder fra, så har vi været uheldige, for så falder miljøet og bæredygtigheden også af sig selv fra. Ved aftagende brug af jernbanerne, således som vi har set det i årevis, er det jo virkelig på høje tid, at vi sørger for, at jernbanerne ikke kun med ord, men også med handlinger kraftigt støttes med henblik på fremtidens bæredygtighed.

Van der Waal
Fru formand, den egentlige forhandling om den ønskede udvikling af jernbanerne i Fællesskabet skal endnu finde sted i forbindelse med Kommissionens nylige meddelelse. Men det er tydeligt, at en meget større markedsorientering er nødvendig for at undgå, at jernbanerne mister en stadig større markedsandel.
Med dette formål blev direktiv 91/440 i sin tid indført. Desværre er der på grund af den langsommelige omsætning af dette direktiv til national lovgivning i en række medlemsstater kun sket en ringe forbedring, men liberaliseringsprocessen skal fortsættes skridt for skridt. Derfor kan jeg støtte den foreslåede ændring med hensyn til at frigøre adgangen til jernbanen for al godstransport og den internationale passagertransport.
Med rette opmuntrer Farthofer-betænkningen medlemsstaterne til at gøre fremskridt med saneringen af jernbanernes gæld. Jeg støtter også det ønskelige i at pålægge de forskellige transportformer deres eksterne omkostninger, selv om jeg endnu ikke er rolig for, at jernbanernes markedsposition i forhold til de andre transportmidler herved styrkes. Jeg siger mange tak til hr. Farthofer. Jeg beklager, at denne påskønnede kollega forlader Parlamentet og ønsker ham alt godt.

Baldarelli
Fru formand, også jeg takker hr. Farthofer og håber, at han i det østrigske parlament vil kunne fortsætte det positive arbejde, han har gjort i Europa-Parlamentet. Jeg skal først og fremmest sige, at forholdene vedrørende liberaliseringen optager os meget, og at direktivet har retligt grundlag, men det skal tillige siges, at juraen må tage hensyn til beskæftigelsesniveauet og den sociale side af sagen. Vi bestrider ikke Kommissionens kompetence til at lovgive på et så kompliceret område som f.eks. jernbaneområdet, men vi må også tage hensyn til den virkning, liberaliseringen har for de sociale forhold i de enkelte medlemsstater. Jernbanesystemet har vanskeligt ved at slå igennem i konkurrencen med de øvrige transportmidler, og for vort vedkommende bør vi støtte det. Forslaget om en beregning af de eksterne omkostninger er positivt. Jeg finder, at det ligeledes er meget nyttigt at overveje en specialisering inden for jernbanesystemerne, både med hensyn til den kombinerede og intermodale transport, en specialisering, der vil gøre det muligt at skille jernbaner af national interesse fra internationale jernbaner og ligeledes de regionale strækninger, der kan inddrage de lokale myndigheder som partnere i forvaltningen af jernbanerne.
Vel har man i den struktur, der har haft offentlige karaktertræk, understreget bureaukratiske forhold, og vel har der også været tale om ineffektivitet, men jernbanesystemet har navnlig sikret bevægelighed for de mindrebemidlede. Der er tale om på ny at styrke konkurrenceevnen og ligeledes foretage en økonomisk sanering, fordi jernbanesystemets konkurrenceevne over for de øvrige transportsystemer ellers ikke ville slå til.
Fra dette synspunkt kan de ressourcer, der er fornødne for en økonomisk sanering, også være private, men man skal vide, at disse ikke udelukkende kan komme i betragtning. Inden for jernbanesystemet må man nøjagtigt fastlægge en rolle for det offentlige, idet det står fast, at denne sektor selvstændigt skal kunne forvalte sin økonomi også under hensyntagen til økonomiske betragtninger og de nødvendige former for ineffektivitet. Fra dette synspunkt synes direktivet at opfylde nogen af målene, men i det væsentlige står debatten efter min opfattelse åben, og nogle selvmodsigelser, der er blevet påpeget i fru Ainardis indlæg, findes stadig. Fagbevægelsen er ved at røre på sig, og jeg håber, at det takket være den debat, der vil finde sted om Hvidbogen, vil lykkes os at fremlægge et mere fuldstændigt forslag i forhold til det, der indeholdes i det direktiv, vi i dag drøfter.

Papoutsis
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionens forslag er et vigtigt element i vor strategi for rehabiliteringen af Fællesskabets jernbaner.
I hvidbogen fra juli måned understregede vi vigtigheden af at indføre de frie markedskræfter under hensyntagen til jernbanetransportens særlige karakteristika. Forslaget om udvidelse af adgangsrettighederne er netop det næste skridt, der skal tages mod indførelsen af markedskræfterne. Vort mål er at åbne for adgangen til jernbaneinfrastrukturen for alle tjenester, der udfører transport af gods, både nationale og internationale, samt tjenester, der varetager international transport af passagerer.
Kommissionen glæder sig meget over Parlamentets Transportudvalgs godkendelse af forslaget, med visse ændringer. De ændringer, der foreslås, drejer sig om nedbringelse af gæld, internalisering af de eksterne omkostninger, afgiftsmæssig ligestilling af alle transportformer og indførelse af fælles regler med hensyn til gebyrer for benyttelse af infrastrukturen. Kommissionen er meget aktiv inden for disse områder. For eksempel behandlede vi i hvidbogen om jernbanepolitikken spørgsmålet om nedbringelse af gæld og ligeledes spørgsmålet om gebyrer for benyttelse af infrastrukturen. I grønbogen om ret og om effektiv fastsættelse af priser på transportområdet har vi lagt op til en bred debat om de eksterne omkostninger. Vi bør dog ikke foregribe debatten om disse to bøger. Endvidere vedrører Kommissionens forslag udelukkende udvidelsen af adgangsrettighederne til infrastrukturen, og vi finder det ikke korrekt at inddrage andre politikker i noget, som reelt er et forslag om et helt specielt emne. Dette ville ændre forslagets formål, og vi ville herved komme til at foregribe andre forslag på andre områder. Selv om Kommissionen ser positivt på formålene med ændringsforslagene, er den derfor ikke i stand til at acceptere ret mange af disse. Jeg vil her tillade mig at kommentere dem et ad gangen.
Det første ændringsforslag understreger betydningen af en ensartet gennemførelse af direktivet for at undgå konkurrencefordrejninger. Kommissionen er naturligvis enig i og accepterer dette ændringsforslag.
Ændringsforslag nr. 2, 3, 4 og 5 vedrører politikker, som Kommissionen arbejder for inden for andre rammer: nedbringelse af gæld, internalisering af de eksterne omkostninger, indirekte afgifter og gebyrer for benyttelse af infrastrukturen. Som jeg forklarede før, går disse emner uden for nærværende forslags anvendelsesområde og kan derfor ikke accepteres.
Ændringsforslag nr. 6 understreger den særlige rolle, som den regionale transport spiller for den indre sammenhængskraft i de nationale økonomier. Kommissionen accepterer, at dette element bør tages alvorligt i betragtning under udviklingen af politikker vedrørende adgang til markedet, og kan derfor acceptere ændringsforslaget.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag nr. 7, som består af flere dele. Første del anfører, at gælden bør være nedbragt væsentligt inden direktivets gennemførelse. Dette kan tage mange år, hvorimod direktiv 91/440 foreskriver, at gælden skal være nedbragt inden 1. januar 1993. Vi mener derfor, at ændringsforslaget er et tilbageskridt, og at det risikerer at skabe juridisk uklarhed. Anden del af ændringsforslag nr. 7 kræver, at jernbanerne foretager en markedsgængs finansiering med egen kapital. Vi er ganske vist enige i, at jernbanerne bør have tilstrækkelig kapital, men finanseksperter har forklaret os, at det ikke giver nogen mening at tale om markedsgængs finansiering. Derfor mener vi ikke, at det pågældende ændringsforslag præciserer den eksisterende tekst. Tredje og sidste del af ændringsforslaget kræver oprettelsen af en særlig konto for gældsnedbringelse. Jeg bør imidlertid gøre Parlamentet opmærksom på, at særlige konti for gældsnedbringelse kun er en af flere mekanismer til gældsnedbringelse. Der findes andre metoder, f.eks. de, der anvendes i Tyskland og Frankrig, som kan være lige så effektive. Kommissionen ser derfor ingen grund til, at den skulle gøre en konkret finansiel mekanisme obligatorisk i modsætning til alle de øvrige mekanismer.
Ændringsforslag nr. 8 vedrører indirekte afgifter og interoperabilitet. Også disse spørgsmål går ud over det forslags rækkevidde, som vi behandler her i dag, og Kommissionen har desuden forpligtet sig til at fremlægge en rapport om disse spørgsmål. Vi kan imidlertid ikke acceptere sådanne bestemmelser i det forslag, vi behandler i dag.
Hvad angår det nye ændringsforslag, nr. 9, kan Kommissionen uden problemer acceptere dette.
Jeg ved, at ordføreren, hr. Farthofer, har arbejdet hårdt for at nå frem til et vanskeligt kompromis om betænkningen, og jeg skylder ham derfor oprigtig tak. Han har gjort et fremragende stykke arbejde, selv om det ikke er mig muligt at tilslutte mig alle punkterne. Som sagt ser vi dog positivt på de ideer, der ligger til grund for ændringsforslagene. Så når han nu forlader Europa-Parlamentet for at vende tilbage til sit eget lands parlament, kan han være forvisset om, at hans forslag er blevet studeret meget grundigt og taget alvorligt i betragtning.
Til sidst vil jeg benytte lejligheden til både på egne vegne og på vegne af min kollega, hr. Neil Kinnock, at ønske hr. Farthofer held og lykke. Jeg håber, at han under sit korte ophold i Europa-Parlamentet både har vundet nyttig erfaring og har fået tilfredsstillet sine forventninger, som han forhåbentlig også har mange af for fremtiden, og jeg vil endnu en gang ønske ham held og lykke med hans fortsatte politiske karriere i hans hjemlands parlament.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Papoutsis! Også jeg vil gerne takke Dem på Parlamentets vegne og ønske Dem alt godt i Deres arbejde i det nationale parlament. Og husk tiden her hos os i Europa-Parlamentet, men den vil De nok heller ikke sådan uden videre kunne glemme!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 19.30)

