PNR-aftale med De Forenede Stater (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om PNR-aftale med De Forenede Stater.
Franco Frattini
Hr. formand! Som De allerede ved, indgik USA og EU aftaler om en langsigtet PNR-aftale. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke det tyske formandskab, og i særdeleshed hr. Schäuble for hans personlige engagement i at få dette til at ske. Det enstemmige mandat, som Ministerrådet gav, er blevet udnyttet. Den nye aftale giver en høj grad af databeskyttelse og vigtige løfter vedrørende den fremtidige håndtering af PNR-data i Europa.
Man måtte tage hensyn til adskillige vigtige interesser. For det første kampen mod terrorisme og alvorlige internationale forbrydelser, og parallelt hermed retten til privatlivets fred og beskyttelse af grundlæggende borgerrettigheder, nødvendigheden af at flyvemaskiner kan overholde diverse juridiske krav med acceptable økonomiske omkostninger, det bredere transatlantiske forhold og det virkelig internationale format ved disse spørgsmål. USA er gået ind på en bindende international aftale, og ved at gøre dette har de forstået behovet for juridisk sikkerhed.
Aftalen er delt i tre dele. For det første en aftale, der er underskrevet af begge parter. For det andet et brev, som USA har sendt til EU, og hvori de giver garanter for den måde, hvorpå de i fremtiden vil behandle europæiske PNR-data. Og for det tredje et brev fra EU til USA, der anerkender modtagelsen af disse forsikringer og bekræfter, at vi på denne basis betragter den grad af beskyttelse, som USA's ministerium for indre sikkerhed giver, for at være tilstrækkelige for europæiske PNR-data.
Tidligere var udvekslingen af løfter ikke bindende. Det var efter min personlige opfattelse, men også efter Rådets, et væsentligt resultat af den nye aftale. Denne aftale skal gælde i 7 år og giver således en betydelig periode med juridisk sikkerhed. Der sker ikke nogen forlængelse af den tid, hvor passagerdata bliver gemt fra 3,5 til 15 år. Der sker en forlængelse fra 3,5 til 7 år af den tid, hvor data bliver bevaret i en aktiv sag. Den yderligere periode på 8 år, som allerede fandtes i den tidligere aftale, bliver ikke indført som noget nyt i denne nye aftale.
Det formål, til hvilket data skal anvendes, er det samme. Antallet af PNR-data er blevet reduceret fra 34 til 19 som resultat af rationalisering og samredigeringer. Sensitive data vil blive filtreret og kun blive gjort tilgængelige under særlige omstændigheder, som skal retfærdiggøres og vil blive slettet efter 30 dage. De flyselskaber, der ikke allerede benytter push-systemet til deres data, vil bevæge sig fra et pull- til et push-system, så snart det bliver teknisk muligt. Det er nu op til luftfartselskaberne at introducere nye teknologier så snart som muligt, men både USA og EU er enige om, at dette system bør være et push-system og ikke længere et pull-system.
Kommissæren for retlige anliggender, frihed og sikkerhed og USA's minister for indre sikkerhed vil være ansvarlige for revisionssystemet. Endelig har USA accepteret et revisionssystem, som det var sandsynligt fra begyndelsen af vores forhandlinger, at der ville blive enighed om.
Beskyttelse, som gives under USA's lov om privatlivets fred, vil via administrative procedurer blive udstrakt til personer, der ikke er borgere i USA, i særdeleshed med hensyn til klage og korrektion, og derfor vil EU-borgere have ret til beskyttelse under denne lov. Det var ikke tilfældet under den tidligere aftale.
Der er behov for fælles anstrengelser for at beskytte vores samfund, herunder vores menneskerettigheder, mod forsøg fra terrorister på at underminere dem. De begivenheder, der for nylig fandt sted i London og Glasgow, har vist, at terrorismen vil være her et stykke tid. Det er derfor, at jeg, som jeg allerede har sagt, vil forelægge en pakke i efteråret, der vil indeholde nye foranstaltninger - både af lovgivnings- og driftsmæssig art - der sigter mod at forbedre og forøge vores evne til at samarbejde på internationalt niveau mod terrorismen. Jeg vil også foreslå, at EU's medlemsstater etablerer et europæisk PNR-system på nationalt niveau i så mange medlemsstater som muligt.
Carlos Coelho
Hr. formand, hr. Frattini, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at lykønske hr. Frattini og det tyske formandskab med den indsats, de har gjort for at få denne PNR-aftale i stand. Det var afgørende for at undgå et juridisk vakuum, hvor europæiske luftfartsselskaber ville være havnet i en vanskelig situation, og hvor beskyttelsen af vores borgere ville være sat på spil.
Vi har altid støttet en international aftale på EU-niveau i stedet for 27 bilaterale aftaler, fordi Unionen kan indtage en stærkere position, hvad angår ikke kun forebyggelse og bekæmpelse af terrorisme, men også beskyttelse af de grundlæggende rettigheder. Derfor var Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater positivt stemt over for at give Kommissionen mandat til at genåbne forhandlingerne. Vi er helt klar over, at forhandlingerne var svære, og også at man fra europæisk side havde et stærkere ønske end fra amerikansk side om at finde frem til en gensidigt acceptabel løsning.
Jeg finder det dog beklageligt, at aftalen består af tre dele: en aftale og to breve, hvis bindende karakter ikke er ligegyldig. Adskillige punkter er ændret til det bedre, og hr. Frattini har nævnt en række af dem, men der er andre, der langtfra har indfriet vores forventninger. Jeg vil gerne fremhæve følgende punkter: For det første bifalder jeg reduktionen i antallet af PNR-oplysninger, og jeg bifalder skiftet fra et pull- til et push-system, sådan som det lige er blevet nævnt. Vi ved, at 13 luftfartselskaber allerede har taget systemet i brug, men mange andre har endnu ikke. Jeg vil gerne vide, hvilke initiativer Kommissionen forbereder for at tilskynde luftfartselskaberne til og hjælpe dem med at skifte system.
Jeg kan stadig ikke acceptere, hvad jeg finder er en alt for lang dataopbevaringsperiode. Jeg er tilfreds med, at der er blevet indføjet et krav om, at passagerer skal have fyldestgørende informationer, og jeg bifalder, at passagererne kan gøre brug af klageprocedurer, så de kan gennemgå og korrigere data, der opbevares af de amerikanske myndigheder, selv om der stadig ikke er nogen fornuftig, retlig mekanisme, hvorigennem europæiske borgere kan klage, hvis deres personoplysninger misbruges.
Jeg er bange for, at de ekstra tiltag til beskyttelse af følsomme oplysninger er utilstrækkelige, og jeg beklager, at der ikke er givet fuld garanti mod andre amerikanske organers brug af oplysningerne.
Meget er blevet gjort, hr. kommissær, men der er stadig meget at gøre, og jeg håber, at den kontrolmekanisme, som De er blevet enige om, vil medvirke til at rette op på nogle af de resterende, negative punkter.
Stavros Lambrinidis
for PSE-Gruppen. - (EL) Hr. formand! Jeg ville helt ærligt ønske, at jeg kunne lykønske Dem i dag, hr. næstformand i Kommissionen, med at have opnået en aftale med USA. Min politiske gruppe ved, hvor hårdt De har arbejdet, især på trods af amerikanernes trussel om, at de i tilfælde af manglende enighed ensidigt ville pålægge luftfartselskaberne endnu værre betingelser.
Desværre er det, vi står med nu, for det første ikke en aftale med USA. Det er reelt set en aftale med USA og med ethvert andet land, hvortil USA ensidigt beslutter at overføre personoplysninger vedrørende europæiske passagerer.
For det andet er det en aftale, der indeholder forpligtelser kun for Europa og ikke for USA.
For det tredje er de få begrænsninger, der dog er i aftalen, så uklare og så fulde af juridiske smuthuller, at man fra amerikansk side i praksis kan gøre omtrent, som man lyster.
Lad mig være mere specifik: For det første står der i aftalen og det medfølgende brev fra USA, at man fra USA vil kunne overføre de oplysninger, vi sender til dem, til et hvilket som helst tredjeland, nærmest uden forpligtelse til overhovedet at underrette os. Med andre ord underskriver EU i praksis PNR-aftalen ikke kun med USA, men med alle andre lande i verden, som USA træffer beslutning om, lande, som i dag ikke kan modtage oplysninger om europæiske borgere direkte fra Europa, fordi vi ikke har underskrevet en aftale med dem. Forholder det sig sådan, at De med Deres forhandlingsmandat fra Rådet virkelig var bemyndiget til at tillade, at USA kan foretage ukontrolleret overførsel af europæiske oplysninger, hvor Europa ikke kan gøre det?
For det andet har Europa udtrykkeligt erklæret, at man er bundet af aftalen, mens USA udtrykkeligt har erklæret, at man dér ikke er bundet af aftalen. De er kun bundet af de ensidige forsikringer i deres brev og af amerikansk lovgivning, som i tilfælde af ændringer automatisk vil medføre ændringer i aftalen.
For det tredje er der, hvad angår informationer til passagerer om brug af deres oplysninger, ingen bestemmelse, hvori regeringerne forpligtes til at sikre, at de informeres. Luftfartselskaberne opfordres blot til at gøre det. Informationer til borgerne er imidlertid et udtrykkeligt krav i EU-lovgivningen. Hvorfor nævnte De ikke dét?
For det fjerde: Hvis USA bryder aftalen, er der ikke andre løsninger for EU end helt at ophæve den. Hvordan vil dette blive gjort, hr. kommissær, når aftalen, selv om 26 af de 27 medlemsstater mener, at den er brudt, og én mener, at den ikke er, ikke kan ophæves på EU-niveau?
For det femte er den påtænkte retlige brug af de nævnte oplysninger ukontrolleret. I begyndelsen af brevet er den begrænset til bekæmpelse af terrorisme og alvorlige forbrydelser, men straks derefter tillades enhver brug i enhver form for straffesag, eller hvor den ellers måtte være påkrævet i henhold til amerikansk lovgivning, dvs. næsten hvor som helst.
Dette er ikke nogen international aftale, i hvert fald ikke som borgerne forstår begrebet. Jeg håber virkelig, at den vil blive ændret på disse afgørende punkter, før den underskrives.
Sophia in 't Veld
Hr. formand! Først og fremmest noterer jeg mig, at Rådets formandskab ikke er til stede under denne vigtige debat, hvilket er bemærkelsesværdigt, da det var det, der stod for forhandlingerne. Jeg er derfor taknemmelig for, at hr. Frattini er til stede.
Men jeg vil gerne begynde med at opponere imod den implicitte forbindelse, hr. Frattini postulerer med de fejlslagne terrorangreb i Det Forenede Kongerige i sidste uge. Det finder jeg smagløst. Det har ikke noget at gøre med PNR.
Det fører mig til et vigtigt punkt, som Parlamentet har understreget mange gange, og det er behovet for en evaluering. Vi behøver bevis for, at brugen af PNR-data fører til større sikkerhed, og at de ikke bliver brugt udelukkende til at fange folk, der begår svig, narkotikasmugling, eller hvad det nu kan være. Vi behøver beviser og ikke bare anekdoter.
Hr. Frattini siger, at det er et godt argument. Nuvel, det tjener to formål: for det første at legalisere overførslen af data fra flyselskaberne, og for det andet, som han har sagt, at skabe et højt niveau af databeskyttelse. Men det er jammerligt utilstrækkeligt, hvad det andet mål angår. Det er ikke juridisk bindende, det siger eksplicit, at det ikke giver nogen rettigheder til nogen person eller nogen part. Hvor meget klarere kan det blive? Så det ser godt ud overfladisk betragtet, men det er fuldt af smuthuller, åbne definitioner og undtagelser, når det f.eks. gælder afgrænsning af formålet eller opbevaringsperioderne, der går op til 15 år og måske endnu mere, og de vil blive anvendt med tilbagevirkende kraft. Jeg er ikke jurist, men det slår mig som direkte komisk.
Reduktionen fra 34 til 19 data er en fornærmelse mod vores intelligens. Hvis man ser på data, er det ikke nogen reduktion. De 34 bliver kombineret til 19 datafelter. Jeg er ikke dum. Vi har måske ingen beføjelser her, men vi er ikke dumme.
Så angående pull til push: Vi fik det løfte allerede i 2004. Men vi har stadig ikke fået det! Det er teknisk gennemførligt, så hvorfor har vi ikke fået det?
Demokratisk overblik mangler totalt. Det kan godt være, at Parlamentet ikke har mere kompetence, men de nationale parlamenter bliver helt udelukket. Nogle af de nationale parlamenter vil komme til at godkende aftalen, men de kan kun komme til at sige ja eller ja, for de har ikke tid, de får ikke alle de nødvendige oplysninger - kun meget summariske oplysninger - og det er lige blevet påpeget, at hvis et af de nationale parlamenter siger nej, så er der ikke nogen aftale, og intet parlament vil turde tage ansvaret herfor, så de står med ryggen mod muren.
Med hensyn til denne amerikanske lov om privatlivets fred er det godt, at den nu dækker Europas borgere. Det har vi anmodet om mange gange. Men vi ved alle, at Bush-regeringen bruger alle slags undtagelser fra denne lov, som i øvrigt rammer amerikanske borgere såvel som europæiske.
For at slutte mener jeg vedrørende hr. Frattinis forslag til en europæisk PNR-aftale - som ikke er noget rigtigt forslag, fordi han søsatte det ved en pressekonference i stedet for at fremsætte et virkeligt forslag her i Parlamentet - at timingen - sidste uge - var forkert, så jeg vil gerne vide, hvordan en sådan ordning kan retfærdiggøres. Vi kender ikke engang formålet med PNR-aftalen med De Forenede Stater. Vi ved ikke, hvor mange terrorister, der blev fanget, hvor mange angreb, der blev forebygget, og hvor mange falske positive resultater, der har været. Vi har insisteret på en evaluering, før vi underskriver en ny aftale.
Endelig vil jeg gerne anbefale, at PPE-DE-Gruppen støtter det fælles beslutningsforslag, som vi vil genforhandle i morgen, læser aftalen meget nøje og læser mellem linjerne, for det er ikke så godt, som det ser ud til.
Kathalijne Maria Buitenweg
Hr. formand! Dette er den tredje aftale, vi drøfter her i Parlamentet vedrørende overførsel af passageroplysninger til USA, og situationen ændres ikke til det bedre. Kommissær Frattini, De hævder, at oplysningerne kun bruges i kampen mod terrorisme eller mod alvorlige, internationale forbrydelser. Eftersom De kender aftalen godt, ved De også, at der i bilag II står, som fru Lambrinidis sagde, "or otherwise required by law, by US-law that is" (eller som det kræves i henhold til loven, dvs. amerikansk lov), hvilket selvfølgelig gør dens rækkevidde betydeligt større.
Generelt set mener jeg, at dette heller ikke er stedet, hvor De bør få tingene til at se bedre ud, end de faktisk er. Det gælder også oplysningerne, som fru in 't Veld sagde for et øjeblik siden. Jeg har de to bilag her foran mig: et gammelt bilag til den gamle aftale og et nyt bilag til den nye aftale, hvoraf det ene indeholder 19 datafelter, mens det andet indeholder 34. Jeg ville sætte stor pris på at høre Dem sige om lidt, hvilke oplysninger der ifølge Dem ikke længere vil blive overført til USA. Jeg ønsker at få dette at vide helt specifikt, fordi der, som jeg ser det, ikke er ét eneste datafelt, der ikke længere vil blive overført til USA, endsige 15.
Når jeg ser på det andet punkt med push og pull, er jeg også her træt af, at folk opfører sig, som om der er ved at ske større fremskridt. Ved to lejligheder har amerikanerne fremsat dette forslag, og De har endnu en gang været nødt til at forhandle med henblik på simpelthen at få dem til at holde, hvad de selv har lovet. Det er da uacceptabelt i transatlantiske forbindelser.
Endelig tjekkede jeg DHS' (Department of Homeland Security) hjemmeside i dag for forespørgsler om erstatning. Her står der, at hvis man tror, at man er under mistanke, og at man er på en observationsliste over folk, der nægtes flyadgang, kan de ikke fortælle én, hvilke oplysninger de har på én, men man skal informere dem om grunden til, at man tror, at man er under mistanke. Det er da ikke en måde at lade folk søge rejseerstatning på! Så jeg ville være nødt til at sige til Dem, ja, jeg var måske vegetar, men det vil egentlig ikke fortælle Dem noget. Ord kan ikke beskrive, hvor absurd det er, at folk ikke har adgang til de oplysninger, på basis af hvilke de lader til at blive dømt.
Jeanine Hennis-Plasschaert
(NL) Hr. formand! Efter endeløse forhandlinger, rykken og skubben havde jeg håbet på at få en fyldestgørende forklaring med hensyn til effektivitet eller den effektivitet, der må ligge i en aftale som denne. Dette håb fordampede imidlertid hurtigt, da jeg læste aftalen, som var blevet bekendtgjort med så megen pomp og pragt af hr. Schäuble og andre, herunder Dem selv.
Der blev ikke ytret ét ord om denne formodede effektivitet. Hvor mange terrorister er blevet standset på baggrund af den eksisterende, midlertidige aftale? I lighed med Kommissionen forstår jeg naturligvis også betydningen af at have en aftale, ikke mindst på grund af den europæiske flybranches situation. Retssikkerhed er vigtig for alle, men regler og bestemmelser bør ikke være til for deres egen skyld.
Det, der frem for alt slog mig efter at have læst denne aftale, er, at en stor del kommer fra vores egne lommer. Det går helt og aldeles over min forstand, hvorfor vi som Union lader os skubbe ned i sådan en underhundssituation. Både Rådet og Kommissionen kunne lære af den vedholdenhed, der har været udvist af vores forkæmper fru in 't Veld. Hun fortjener derfor stor anerkendelse for sit utrættelige arbejde.
Endelig, og selv om kampen mod terrorisme naturligvis er vigtig, kan jeg ikke ryste det indtryk af mig, at vi risikerer at miste jordforbindelsen i denne sag. Det er ikke nok med denne aftale, langtfra nok.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Jeg er bange for, at jeg vil fortsætte i en lidt skeptisk retning, men først og fremmest vil jeg stille et spørgsmål til kommissæren. Vil han være venlig at fortælle os, hvad der er retsgrundlaget for denne aftale fra EU's side? Den eneste henvisning, jeg kan finde til nogen juridiske instrumenter i den, er til amerikanske love. Jeg finder ingen henvisning til et retsgrundlag fra traktaterne. Jeg husker, at der har været talt om artikel 24 og 38 tidligere. Hvis artikel 38 er med, hvorfor bliver Parlamentet så ikke formelt rådspurgt?
For det andet hører vi en masse om nødvendigheden af at bekæmpe terrorismen. Hvis terrorismen er så vigtig og så højt prioriteret for EU, hvorfor er der så gået fire måneder uden en antiterrorkoordinator?
For det tredje drejer denne aftale sig om at samle en stor mængde data om alle mulige personer som basis for profilering, data mining osv., men vi har kun en meget dårlig gennemførelse af målrettede foranstaltninger mod terrorisme.
Direktøren for Interpol har lige iværksat, hvad pressen har kaldt et hidtil uset angreb på Det Forenede Kongerige, fordi man ikke har tjekket tilrejsende imod Interpols database over stjålne pas. Da Kommissionen fremlagde en rapport sidste år om den fælles holdning af januar 2005, var den bemærkelsesværdigt lidt imponeret af medlemsstaternes resultater. Kun nogle få medlemsstater havde etableret infrastrukturer, der tillod myndighederne at søge i Interpols databaser - otte af de 25 medlemsstater svarede ikke på Kommissionens spørgsmål - og meget få medlemsstater havde sikret sig, at deres retshåndhævende myndigheder søgte i databasen. Medlemsstaterne ignorerer totalt deres forpligtelser.
Endelig har vi EU's APIS-direktiv af 2004, der burde have været gennemført sidste år. Kan kommissæren fortælle os, om medlemsstaterne har gennemført dette direktiv, og hvorfor det kun beskæftiger sig med illegal indvandring, og hvorfor det ikke rummer bestemmelser om, at tilrejsende skal tjekkes imod listen over terrorister? Der er masser af foranstaltninger til, som fortsat ikke er gennemført af medlemsstaterne. Lad os gøre det først, før vi begynder på masseovervågning af hele befolkningen.
Franco Frattini
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke alle dem, der deltog i forhandlingen, selv om jeg er uenig i de fleste indlæg. Som De ved, giver jeg altid udtryk for min ærlige mening.
Aftaler er man to om at indgå. USA kan selv bestemme, om de vil indgå eller forkaste en aftale. Vi havde først og fremmest pligt til at bede Ministerrådet om et mandat. Vi fik dette mandat, og vi har arbejdet inden for rammerne af det. Aftalen er blevet godkendt af medlemsstaterne - dvs. af dem, der havde givet os forhandlingsmandatet - og de var selvfølgelig af den opfattelse, at det var langt bedre at indgå denne aftale end ikke at have nogen aftale overhovedet efter den 31. juli i år, dvs. om nogle få dage.
Jeg ville ærligt talt gerne have hørt dem, der skarpt kritiserede denne aftale, i det mindste gøre sig nogle tanker om konsekvenserne af slet ikke at have nogen aftale. Kan nogen af Dem forestille sig, at luftfartsselskaberne ville opnå en større beskyttelse af personoplysningerne, hvis de skulle forhandle bilateralt med USA? Jeg tror ikke, at nogen forestiller sig, at dette ville være tilfældet. Beskyttelsen af de europæiske borgeres personoplysninger ville være i alvorlig fare, hvis der ikke var nogen sikre retsbestemmelser.
Som De ved, er der for første gang tale om en bindende aftale. Dermed adskiller den sig fra den tidligere aftale, der ikke indeholdt nogen bindende forpligtelser, men kun unilaterale forpligtelser. I denne aftale har vi ladet det push-princip, som Parlamentet har bedt om flere gange, være det grundlæggende kriterium. Når nogle af luftfartsselskaberne siger, at de endnu ikke er i stand til at gå bort fra pull-systemet og gå over til push-systemet, så skyldes det hverken USA eller Europa, men at det endnu ikke har været teknisk muligt for nogle af dem at skifte system. Eftersom andre luftfartsselskaber har været i stand til dette, afhænger det af deres tekniske kapacitet og deres gode vilje, og vi vil hjælpe dem med at tage dette skridt.
Vi har fastlagt kriteriet med push-systemet, men hvis et luftfartsselskab erklærer, at det ikke har teknisk mulighed for at indføre det, må vi undersøge andre muligheder. Kan vi forhindre, at det pågældende luftfartsselskab får landingstilladelse? Jeg er villig til at undersøge mulighederne, men vi har også fastsat en dato, nemlig årets udgang, og det lader til at være teknisk gennemførligt, eftersom IATA (Den Internationale Luftfartssammenslutning) har meddelt os, at det med rimelighed kan forventes, at alle luftfartsselskaber teknisk set vil være i stand til at indføre det nye system i løbet af seks måneder. Der er udelukkende tale om tekniske årsager.
Vi har vedtaget, at følsomme oplysninger skal destrueres inden 30 dage, hvilket der ikke var taget højde for tidligere, og vi har vedtaget, at de europæiske borgere skal være omfattet af USA's lovgivning om beskyttelse af privatlivets fred. I mange af Europa-Parlamentets forhandlinger blev dette anset for at være en vigtig og nødvendig betingelse, eftersom de europæiske borgere så vil kunne henvise til samme lovgivning som de amerikanske borgere, hvis USA's ministerium for intern sikkerhed misbruger deres personoplysninger. Dette aspekt var der ikke taget højde for før, og det, som jeg nævner nu, er de faktiske forhold.
Hr. Lambrinidis henviste helt korrekt til tredjelandene. Det er rigtigt, at de pågældende oplysninger kan overføres til tredjelande, men det er som bekendt blevet besluttet, at der skal være samme kontrol med, om de bruges korrekt. Det, at de overføres til et tredjeland, går ikke ud over kontrolbeføjelserne. Tredjelandet skal nemlig bruge disse oplysninger efter de samme regler som dem, der er opstillet i aftalen, og vi har stadig de samme muligheder for at kontrollere, hvorvidt oplysningerne er blevet brugt korrekt.
I den forbindelse var der en, der spurgte, om det er muligt at klage over aftalen. Denne mulighed eksisterer naturligvis, såfremt der sker væsentlige krænkelser af den, og De kender udmærket det retsgrundlag, der er blevet fastlagt. Traktatens artikel 24 er et mellemstatsligt grundlag og desværre ikke et EU-grundlag, eftersom De Europæiske Fællesskabers Domstol har besluttet, at det forholder sig sådan. Tidligere forhandlede man om en aftale på et retsgrundlag, der indebar Europa-Parlamentets fulde deltagelse. Desværre blev det med en dom fra Domstolen besluttet, at retsgrundlaget ikke var korrekt, og alting kan som bekendt føres tilbage til denne dom.
Det er rigtigt, hr. Lambsdorff, at mange medlemsstater ikke retter sig efter EU's bestemmelser, selv om de burde gennemføre dem fuldstændigt. Som De ved, offentliggjorde jeg for et par dage siden en status for de enkelte lande, og derudover har jeg også indledt overtrædelsesprocedurer. Jeg mener ikke, at jeg behøver at vente på disse overtrædelsesprocedurers gennemførelse, før jeg vedtager forslag, som er nyttige for bekæmpelsen af terrorisme.
Jeg er ikke enig med dem, der siger, at vi først skal tage os af andre ting og så bekæmpe terrorismen bagefter. Terrorisme er en alvorlig trussel i øjeblikket. Jeg tror, at denne aftale havde været bedre, hvis vi havde forhandlet om den alene, men eftersom der skal to til at indgå en aftale, er den et kompromis, og ud fra denne tankegang sagde Ministerrådet enstemmigt ja til den. Det var efter min mening rigtigt, og det tyske formandskab, der har arbejdet meget med denne aftale, fik den rette anerkendelse for dette.
Der er tale om en bindende aftale, der så afgjort vil være med til at bekæmpe terrorismen eller - hvilket er endnu bedre - forebygge den. Ingen af medlemmerne i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender må nemlig glemme, at USA's indenrigsminister har besøgt Parlamentet og givet det nogle informationer og i nogle tilfælde præcise kendsgerninger om mistænkte terrorister, der er blevet tilbageholdt takket være PNR-oplysninger. Der var tale om nogle få tilfælde, men det drejer sig under alle omstændigheder om personer, der blev tilbageholdt takket være PNR-oplysninger, og som senere var indblandet i bombeattentater andre steder i verden.
På trods af de mange konsekvensanalyser, som vi har foretaget, og som vi kan foretage, mener jeg, at den pågældende aftale, der garanterer retssikkerheden, er uendeligt meget bedre end ingen aftale. Jeg er ked af, hvis vi ikke er enige på dette punkt, men det er min pligt at være ærlig.
Kathalijne Maria Buitenweg
(EN) Hr. formand! Vi mangler en vigtig oplysning. PPE-DE-Gruppen baserer til dels sin positive holdning på, at den mængde data, der nu bliver sendt til USA, bliver reduceret fra 34 til 19. Jeg har opfordret Kommissionen til at fortælle, hvilke af de 15 oplysninger der ikke længere bliver overført til USA, for som jeg ser det - og det nævnte ordføreren Sophia in 't Veld også - er de fleste af områderne slået sammen, så ændringen hovedsagelig er kosmetisk. Jeg vil gerne overbevises om, at det modsatte er tilfældet. Jeg vil gerne have, at Kommissionen opregner de 15 informationsområder, der nu ikke længere overføres til USA.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 12. juli 2007.
