
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 4. december 2003, for genoptaget.(1) 

Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen (på mødet torsdag den 11. december 2003) i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt.
Der foreligger ingen forslag til ændring. 
Papayannakis (GUE/NGL )
   - Hr. formand, jeg er ikke sikker på, om det drejer sig om arbejdsplanen, men hvis det er muligt, vil jeg bede om, at afstemningen om miljøansvarsdirektivet, som vi behandler i aften, udskydes fra i morgen middag til onsdag middag. Jeg ved både fra min gruppe og fra andre politiske grupper, at de stadig drøfter forskellige spørgsmål, der har relation til afstemningen, bl.a. organiseringen af denne.
Fristerne har været meget stramme. Så hvis det ikke er noget stort problem, vil jeg meget gerne have, at afstemningen afholdes onsdag middag. 
Formanden.
   - Problemet er, hr. Papayannakis, at tjenestegrenene i henhold til forretningsordenen skal modtage forslag til at ændre dagsordenen, senest en time før mødeperioden åbnes. Der er ikke modtaget et sådant forslag, og hvis jeg skal følge reglerne, skal jeg afvise Deres anmodning. Er der flere kommentarer til dette emne? 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, det kan være, at det har været en formel fejl. Jeg må imidlertid gå ud fra, at det har været på tale med en eventuel udskydelse af afstemningen. Ikke desto mindre er grupperne blevet enige om, at man vil forsøge at løse problemet - eller problemerne - i så god tid, at vi kan holde fast ved det oprindelige afstemningstidspunkt. Det har dog vist sig, at disse forsøg ikke - eller endnu ikke - har været en succes. I så tilfælde vil vi kunne støtte det, hvis De anser det for at være muligt.
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må gøre Parlamentet opmærksom på, at dette er et stort dokument med fælles beslutningsprocedure i andenbehandlingen, hvor vi kræver kvalificeret flertal for at vedtage ændringsforslag. I lyset af det relativt dårlige fremmøde i Parlamentet på torsdage - jeg vil ikke kommentere, hvorfor dette er tilfældet - er det uacceptabelt, at en stor tekst med fælles beslutningsprocedure af denne art skal sættes under afstemning en torsdag. Jeg taler som stedfortræder for koordinatoren i min gruppe i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, som står bag betænkningen.
Formanden.
   - Jeg vil gerne bringe klarhed på dette punkt. Hr. Papayannakis ønsker, at afstemningen afholdes onsdag i stedet for tirsdag, hvor det er rimeligt at forvente, at det fornødne antal medlemmer vil være til stede. I henhold til forretningsordenen bør der ikke ske nogen ændring, da jeg ikke har modtaget et skriftlig forslag. Hvis Parlamentet dog ønsker at imødekomme anmodningen, er jeg villig til at bruge alles sunde fornuft til at gøre dette. 
Manders (ELDR ),
   Hr. formand, jeg vil som ordfører gentage hr. Papayannakis' anmodning og henstille, at afstemningen flyttes fra tirsdag til onsdag som følge af de problemer, der er opstået, fordi en række ændringsforslag ikke er oversat til visse sprog. Det vil desuden give de forskellige grupper mulighed for at indgå kompromiser. Dog må jeg medgive hr. Habour, at det absolut ikke vil være ønskeligt at flytte afstemningen til torsdag. Eftersom det er den fælles beslutningsprocedure, der finder anvendelse, risikerer vi nemlig, at der ikke er tilstrækkeligt mange medlemmer til at sikre beslutningsdygtighed, i særdeleshed eftersom vi nærmer os julen. Jeg går derfor ind for at flytte afstemningen til onsdag. Dette kompromis vil så kunne tjene som startskud til, at alle grupper og ordførere i fællesskab søger at lede denne betænkning gennem proceduren. 
Formanden.
   - Jeg har indtryk af, at grupperne er enige om, at vi flytter afstemningen til onsdag. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det samme problem gør sig gældende i forbindelse med Lisi-betænkningen om Forligsudvalgets fælles udkast vedrørende kompensation og bistand til luftfartspassagerer. Det er beklageligt, at vores kolleger om torsdagen går midt under afstemningen. Og det er et reelt problem. Derfor bør afstemninger, som er særdeles vigtige, og som kræver, at der opnås kvalificeret flertal, enten flyttes til onsdag, eller, hvis de gennemføres om torsdagen, flyttes til begyndelsen af mødet, således at der er et beslutningsdygtigt antal medlemmer til stede. 
Formanden.
   - Vi har haft flere bemærkninger til dette punkt. Vedrørende hr. Papayannakis' anmodning synes det i lyset af vores meningsudvekslinger, at vi er enige om at flytte afstemningen til onsdag, selv om jeg rent faktisk ikke har modtaget en skriftlig anmodning. 
Det bliver på torsdag, at vi har afstemning om det årlige budget. Så håber jeg virkelig, at der er parlamentsmedlemmer nok til stede til at være beslutningsdygtig. Ellers risikerer vi, at vi ikke har noget budget. På torsdag fortsætter vi som planlagt.
Formanden.
   - Sidste uge på Formandskonferencen meddelte jeg, at arbejdet på at erstatte simultantolkningsudstyret i Strasbourg nu var afsluttet. Af tekniske årsager vil ringen om Deres mikrofoner, som normalt lyser rødt, når De taler, ikke virke i denne mødeperiode. Tryk venligst på taleknappen som sædvanligt, og fortsæt derefter i håb om - og forhåbentlig i vished om - at Deres mikrofon virker, selv om det røde lys ikke er tændt.
Formanden.
   - Jeg vil gerne byde velkommen til en delegation fra det rumænske senat i den officielle loge. Delegationen er under ledelse af hr. Pătru, formand for senatets landbrugsudvalg. De er kommet til Strasbourg på et orienteringsbesøg. De skal være meget velkomne.
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, det er meget venligt af Dem at lade mig få ordet. Jeg vil gerne sige noget, som vedrører Dem personligt. Da jeg åbnede avisen i min valgkreds i morges, så jeg, at De vil modtage Karlsprisen til næste år. Jeg vil gerne ønske Dem hjerteligt tillykke med det!
Hr. Laschet, som er medlem af bestyrelsen for Karlsprisen, er tilsyneladende ikke til stede i salen. Hr. Laschet er kristelig-demokrat, og jeg er ikke altid enig i hans beslutninger. Tværtimod. En gang imellem synes jeg, at hans beslutninger er helt forkerte, men det valg, som han har truffet ved at foreslå Dem til denne pris, støtter jeg massivt, og jeg vil godt personligt, men jeg tror også på vegne af de fleste parlamentsmedlemmer, ønske Dem hjerteligt tillykke hermed!
Formanden.
   - I hans fravær vil jeg gerne takke hr. Laschet. Prisen skal præsenteres i maj 2004 nogle uger før valget. Ud over den personlige ære, som jeg er meget bevidst om, er det en vidunderlig hyldest til Europa-Parlamentets rolle i et valgår, og jeg vil med glæde tage imod prisen i den forbindelse på vegne af Parlamentet og det bidrag, det er til EU's anliggender. 
Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne svare på nogle af GUE/NGL-Gruppens kommentarer fra forrige måned til dette punkt på dagsordenen vedrørende kritik af situationen i Letland og især til situationen for den russisksprogede del af befolkningen. Efter min opfattelse var mange af kommentarerne uretfærdige og misvisende. De henviser ikke til den ulovlige russiske besættelse af Letland eller til Hitler-Stalin- eller Ribbentrop-Molotov-pagten. Jeg mener, at kommentarerne var politisk motiverede og tager ikke højde for, at de russisktalende letter er meget forskellige. 
Min sidste bemærkning - da jeg mener, at en officiel indsigelse er nødvendig - vedrører den lettiske valglov. Jeg har forstået, at de tidligere medlemmer af KGB ikke kan stille op til valg, hvilket efter min overbevisning er i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Her i Parlamentet er jeg sikker på, at vi byder alle de nye medlemsstater velkomne i EU. Det er vigtigt, at vi forstår disse landes følsomme emner og historie. Jeg håber, at GUE/NGL-Gruppen ikke har flere kommentarer til dette emne.
Zrihen (PSE ).
   - Hr. formand, snart skal vi fejre jul og nytår, og mobilitet bliver givetvis et aktuelt spørgsmål for os alle. Jeg vil i den forbindelse gerne gøre Dem, og også det italienske formandskab, opmærksom på et særligt forhold, som berører alle italienere med bopæl i Belgien.
Hr. formand, er De klar over, at italienske statsborgere med langvarigt ophold i Belgien fortsat skal begive sig til deres hjemby for at få fornyet deres identitetskort? Og skulle de i øvrigt beslutte at undvære dette og i stedet benytte deres pas - De kan selv forestille Dem omkostningerne - og skulle de samtidig være så ulykkelige, eller lykkelige, at være fraskilte, skal de fortsat anmode om den tidligere ægtefælles samtykke.
Dette kan forekomme anekdotisk, men jeg mener, at det italienske formandskab bør være klar over, at det hermed forhindrer en del af befolkningen i at nyde fri bevægelighed overalt i Europa, hvilket ville give de pågældende lidt større tiltro til Europa. Tak, om De vil videregive disse bemærkninger til formandskabet.
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne henvise til tragedien i forbindelse med dagens uafgjorte resultat i parlamentsvalget på Den Tyrkiske Republik Nordcypern, som ikke er nok til at fortrænge hr. Denktash, der aktivt er imod USA's og Kofi Annans generøse plan om at genforene øen, så den kan nå at indtræde i EU til maj 2004. Kan De henstille til hr. Denktash om at genoptage forhandlingerne hurtigst muligt og acceptere, at de mange valgstemmer imod ham er udtryk for hans forarmede befolknings ønske om at få en løsning på øen?
For det andet har vi endnu en gang set brutale aktioner i det russiske Daghestan fra de tjetjenske guerillaer, der halshuggede den øverstbefalende i grænsepolitiet og tog fanger, herunder lokale hospitalsarbejdere. Dette sker i lyset af en selvmordsbombemand i Moskva, der dræbte seks uskyldige civile sidste uge. Jeg vil gerne anmode Dem om at tilkendegive Parlamentets kondolence i anledning af og harme over sådanne terrorhandlinger over for formanden i den nye Duma, der træder sammen næste uge. 
Endelig vil jeg gerne i helt andre vendinger lykønske premierminister Berlusconi med at sikre, at Fødevaresikkerhedsautoriteten fik hjemsted i det historiske og gastronomiske Parma.
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne oplyse Parlamentet om forbuddet mod Som Ràdio på Balearerne. Den nyvalgte balariske regering, som tilhører Folkepartiet, har forbudt radioudsendelserne. Som Ràdio var den eneste radiostation, der brugte det catalanske sprog, der er det officielle sprog på Mallorca, Minorca og Ibiza.
For nogle få måneder siden talte vi om forbuddet mod avisen i Baskerlandet. Den spanske regering forbyder aviser og radiostationer med en anden holdning end dens egen, især når det drejer sig om et andet sprog såsom catalansk eller baskisk. 
Et andet eksempel på skammelig adfærd var den spanske regerings holdning til den europæiske forfatning sidste lørdag i Bruxelles, som vi mener er uacceptabel, og som min gruppe og jeg er fuldstændig imod. Som De kan se, forbyder den spanske regering ikke kun den europæiske forfatning. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er sikker på, at en række parlamentsmedlemmer som jeg selv bliver ængstelige ved, at Frankrig overvejer at forbyde muslimske piger at anvende hovedtørklæder i landets statsskoler. En undersøgelse i Frankrig har vist, at disse tørklæder, jødiske drenges kalotter og andre religiøse symboler er demonstrative og provokerende. Præsident Chirac er blevet citeret for at udtale, at det er en slags aggression, hvis muslimske piger bærer hovedtørklæde. 
Det kunne aldrig falde mig ind at gribe ind i Frankrigs indenrigspolitik - jeg er ikke muslim og er faktisk slet ikke tilhænger af nogen religion - men efter min overbevisning vil dette ikke løse de vanskeligheder, som Frankrig står over for med at integrere muslimer og andre minoriteter i dets samfund. I min del af London - Brent, Harrow, Hounslow, Ealing, for blot at nævne nogle få eksempler - fandt vi ud af, at den modsatte politik med at respektere folks forskelligheder, deres forskellige religioner samt forskellig skik og brug er en langt bedre måde at integrere minoriteter i samfundet på. Jeg håber, at vi gennem Dem, hr. formand, og vores franske kolleger her kan sende denne besked tilbage til præsident Chirac og de franske myndigheder.
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, sidst vi mødtes stillede jeg spørgsmål om den skotske whiskyindustri, som lå offentligheden meget på sinde. På vegne af Parlamentet var De så venlig at nævne sagen for kommissær Byrne, der tilfældigvis er til stede her. Jeg er glad for at kunne meddele, at The Scotch Whisky Association har indgået en konsensusaftale om det vanskelige spørgsmål indtil videre. Jeg håber, at det bliver muligt at løse hele sagen ud fra tilfredsstillende industristandarder. 
Parlamentets og andre offentlige organers opmærksomhed i forbindelse med denne sag har været med til at finde en løsning, så jeg vil gerne takke Dem og opfordre Dem alle til at fejre det nye år 2004 med en passende drikkevare!
Formanden.
   - Specielt, hvis De betaler, hr. MacCormick. 
Andrews (UEN ).
   - Hr. formand, jeg hilser tilfangetagelsen af Saddam Hussein i Irak højst velkommen. Ikke desto mindre indeholder Pentagons websted en liste med 63 såkaldte favoriserede lande, som præsident Bush ønsker at inddrage i budprocessen for genopbygningskontrakter i Irak på 18 milliarder amerikanske dollars. Hr. Bush har udelukket en række europæiske medlemsstater - herunder Irland - fra denne liste, som har været USA's allierede gennem lang tid. Dette er sket, til trods for at EU har givet 40 millioner euro i støtte af EU-borgernes skattepenge i år, og at vi i denne uge stemmer om at yde yderligere 500 millioner euro. For at føje spot til skade forklares disse landes udelukkelse med at være nødvendig for at beskytte USA's grundlæggende sikkerhedsinteresser. Offentligheden i Europa var meget delt i spørgsmålet om at invadere Irak. Jeg var imod. Jeg mente ikke, at de oplyste begrundelser var holdbare nok ved nærmere granskning, og det har vist sig at være korrekt. 
Jeg anmoder Kommissionen, det kommende irske formandskab og Dem, hr. formand, især da topmødet mellem USA og EU afholdes under det irske formandskab, om at indskærpe over for præsident Bush, at han virkelig har fejlbedømt situationen og de mulige negative konsekvenser for os alle i Vesteuropa. 
Santini (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er snart jul, hvilket betyder, at det er tid til gavmildhed i hele Europa. Jeg vil her fra Europa-Parlamentet opfordre Forbundsrepublikken Tysklands regering til at give en gave til de tidligere italienske militærfanger, der blev dømt til tvangsarbejde, og som endnu ikke har modtaget nogen form for erstatning for dette ufrivillige arbejde.
Jeg skal påpege, at den tyske fond for erindring, ansvar og fremtid - som er oprettet af Tysklands regering og erhvervsliv - har besluttet som de eneste at udelukke de tidligere italienske militærfanger fra denne erstatning og således tilsidesætte Europa-Parlamentets beslutning B2-0147/1985 og i særdeleshed den lovgivning om lige muligheder, Parlamentet har udviklet. Disse fanger adskiller sig ikke fra de øvrige fanger. Den østrigske regering har endog besluttet at indfri sin gæld i 2000. Fristen for at indgive anmodninger udløber den 31. december.
Hr. formand, jeg ønsker at stille Dem følgende spørgsmål: Hr. Borghezio har udarbejdet et forslag til beslutning om dette emne, som på grund af de lange tidsfrister dog ikke vil blive behandlet foreløbig, men hvorfor griber den tyske regering så ikke blot ind øjeblikkeligt? 70.000 af disse fanger er fortsat i live. Ifølge de ubønhørlige statistiske data falder antallet med 10 % om året. Vi kan ikke acceptere denne beslutning. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i anledning af det WTO-møde, der nu afvikles i Genève, vil jeg gerne pege på, at den aktuelle handelsliberaliseringspolitik må ændres, og at der må indføres mere retfærdige og rimelige bytteordninger, der sigter på en reel udvikling af det enkelte lands muligheder og mod at løse fattigdomsproblemerne og fremme bedre levevilkår for befolkningerne, men uden at skabe dominans- eller afhængighedsforhold.
Det er vigtigt, hr. formand, at Europa-Parlamentet diskuterer Kommissionens aktuelle mandat, fordi der ikke blev indgået aftaler på WTO's ministertopmøde i Cancún, og at den her i salen fremlægger de forslag, som den har for fremtiden, så der kan tages hensyn til disse bestræbelser. På netop den dag, hvor dette møde foregår i Genève, finder jeg det vigtigt, at Kommissionen tager hensyn til disse bestræbelser. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil trods alt gerne svare vores kollega, som har tilladt sig at rejse et spørgsmål i Parlamentet, som udelukkende henhører under fransk indenrigspolitik. Jeg vil gerne understrege, at det ikke er rimeligt, at Europa-Parlamentets medlemmer blander sig i forhold, som vedrører et lands indenrigspolitik. Det er på sin plads at erindre om dette princip, ikke mindst i betragtning af at man bebrejder EU i almindelighed og Europa-Parlamentet i særdeleshed, at vi blander os i alt.
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, Frankrig er, som alle ved, en verdslig stat. Det er for franskmændene en grundlæggende værdi, som er en del af vores kultur. Muslimernes tørklæde er et tegn på undertrykkelse af kvinden, et tegn på mandlig overlegenhed. Det er uacceptabelt for franskmænd, men også for enhver mand og kvinde, som sværger til humanismen. Vi kæmper her for ligestilling mellem mænd og kvinder. Det muslimske tørklæde rejser et komplekst problem, og vi så gerne, at der ikke var kolleger her i Parlamentet, som med deres skråsikkerhed forstærker problemet. Det er godt for dem, hvis de sidder inde med sandheden. Vi for vores del søger den, og vi vil gøre vores yderste for at fremme verdsligheden. Den alene giver håb om fred alle religioner imellem.
Helmer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Spanien og Polen med deres modige og principfaste holdning på den seneste regeringskonference, som førte til det elendige forfatningsudkasts fiasko.
Jeg beklager dog, at det faldt til jorden på grund af stemmevægte, som er en teknisk årsag, da det havde været bedre, hvis det skete ved principielt at forkaste dette massive skridt i den europæiske integration, som offentligheden ikke ønsker. 
Der tegner sig en foruroligende parallel mellem den politiske elite i EU på den ene side og i det tidligere Sovjetunionen på den anden side. Begge parter var besat af deres egne snævre opfattelse af deres kontinenters forening. Begge ignorerede på arrogant vis almindelige menneskers ambitioner og forhåbninger, og i sidste ende vil vi kunne sige, at de begge mislykkedes.
De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, i en tid, hvor store internationale spørgsmål trænger sig på, og hvor vi beklager regeringskonferencens sammenbrud, skammer jeg mig næsten ved at omtale en hændelse, som hører hjemme i rubrikken smånyt. I Belgien, i min region, er der arbejdstagere, som har taget direktørerne i deres virksomhed som gidsler. Det er ikke en måde at forhandle på i social henseende, lyder det. Det er uacceptabelt. Umiddelbart efter at den franske plan var godkendt - ikke uden sværdslag i forhold til Kommissionen, det skal med - har Alstom besluttet uden videre at lukke en af koncernens virksomheder i min region for at flytte den til Montrouge i nærheden af Paris. Får arbejdstagerne det indtryk, at EU accepterer, at en omstruktureringsplan, som er godkendt af Kommissionen, medfører sådanne protektionistiske foranstaltninger, er det et ganske beklageligt indtryk, EU efterlader. Og det bør således ikke overraske, at direktører tages som gidsler af arbejdstagere, når der ikke er andre forhandlingsmidler tilbage.
Sumberg (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de dramatiske hændelser i weekenden bør ikke gå ubemærket hen i Parlamentet, og derfor bør vi sende vores lykønskninger til de amerikanske, britiske og andre koalitionslandes styrker, hvis tapre bestræbelser har sikret, at den tyranske Saddam Hussein blev taget til fange i weekenden. Disse to lande og andre har sikret, at demokrati og frihed kan blomstre i Irak, hvor dette måske ikke tidligere ville have været tilfældet. 
For det andet vil jeg gerne gengive hr. Helmers bemærkninger om, at vi bør lykønske den polske og spanske regering med at sikre, at denne elendige forfatning bliver forsinket.
Det er ikke sikkert, at denne holdning får mange bifald her i Parlamentet, men det vil få et stort bifald i hjemmene og gaderne i de lande, som vi alle repræsenterer. Lad os bifalde det skridt og lykønske dem med deres resultat.
Formanden.
   - I morgen tidlig får vi sammen med det italienske formandskab alle mulighed for at bruge vores fælles viden om disse emner. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mens general Wesley Clark - en erklæret og stadig ikke tiltalt krigsforbryder - aflagde vidnesbyrd i hemmelighed ved den såkaldte Internationale Straffedomstol for Jugoslavien, har den assisterende justitssekretær ved samme "domstol" truffet en afgørelse, der forbyder stort set al kontakt mellem den tidligere jugoslaviske præsident Slobodan Milosevic og omverdenen. Der blev truffet en tilsvarende afgørelse i forbindelse med hr. Vojislav Seselj. Begge er kandidater på valglisten for det serbiske socialistparti til valget den 28. december.
Uanset hvilken holdning man har til Milosevic-sagen, er det mere end indlysende, at forbuddet er en straffeforanstaltning for at forhindre hr. Milosevic i at benytte sig af sin taleret og sin ret i henhold til serbisk lov til at stille op som valgkandidat. Den assisterende justitssekretærs afgørelse er et direkte indgreb i det serbiske valg til fordel for dem, der solgte deres land til de imperialistiske kræfter og et forsøg på at nægte det serbiske folk retten til at afgøre deres egen skæbne. Sidst, men ikke mindst er dette er klar trussel for vores alles civile rettigheder.
Perry, Roy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne føre min påskønnelse af hr. Berlusconis gave i form af et slips til protokols. Det var en meget venlig gestus fra det italienske formandskab. Jeg formoder, at de kvindelige medlemmer har modtaget tørklæder, selv om jeg er overrasket over, at ingen af kvinderne har tørklæderne på her til eftermiddag. 
Jeg vil gerne nævne, at Parlamentet den 25. september 2003 vedtog en beslutning, som kræver, at Kommissionen skal besvare visse spørgsmål om forordningen om Lloyd's of London og fremkomme med oplysninger inden den 15. november 2003. Vi har ikke modtaget disse oplysninger, selv om Kommissionen den 18. november afgav løfte om, at de ville være os i hænde inden den 15. december. 
Sidste uge forsikrede kommissær Bolkesteins kontor mig om, at oplysningerne ville være til rådighed. Jeg beklager at måtte meddele Parlamentet, som ordfører på dette punkt, at jeg endnu ikke har modtaget nogen af disse dokumenter. Jeg har forstået, at den britiske regering for alvor censorerer de dokumenter, der kan stilles til rådighed. Medmindre De kan overbevise mig om det modsatte, nemlig at de nu er modtaget, håber jeg, at vi kan sende en mindre, men bestemt påmindelse til Kommissionen om at indfri dets løfte. 
Formanden.
   - Jeg er ikke i stand til komme med en sådan bekræftelse. Jeg vil vente til den 16. december for at se, om det er sandt. Derefter kan vi erindre Kommissionen om dens manglende indfrielse af fristen for fremsendelse af nævnte materiale.
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg hørte hr. Beasley gentage de skamløse argumenter, som fremføres af de mennesker, som i Letland og Estland brutalt krænker næsten halvdelen af landenes befolkningers rettigheder, selv om det er indbyggere, der er født og har arbejdet i de lande, og hvis eneste forbrydelse er, at de er af russisk afstemning eller er russisksprogede. Disse mennesker bliver med ydmygende prøver presset til at forlade deres land. Samtidig er de kommunistiske partier forbudt i disse lande, og deres ledere forfølges, og det samme er tilfældet med veteranerne fra den antifascistiske krig, samtidig med at man rejser monumenter til ære for SS og den nazistiske besættelsesmagt. Desuden lukker universiteterne, samtidig med at man kræver af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, at den åbner universiteter, og at det albanske mindretal skal være repræsenteret i parlamentet og regeringen i forhold til sin størrelse, nemlig 25 % af befolkningen.
Problemet er, at disse holdninger og krænkelser får støtte både fra den kommissær, der er ansvarlig for udvidelsen, kommissær Verheugen, og fra formanden for Kommissionen, hr. Prodi, som for nylig i sit svar på mit brev gav udtryk for, at et forbud mod et kommunistisk parti ikke er grund til at kritisere et land og hindre dets optagelse i EU. Da de kommunistiske partier stadig er lovlige i EU-medlemslandene, er jeg imidlertid bange for, at dette er et forvarsel om, at vi vil komme til at se enerådige og antidemokratiske foranstaltninger. Derfor protesterer jeg, hr. formand, og jeg insisterer på, at min protest tages til efterretning. 
Formanden.
   - Det gjorde De i dobbelt så lang tid, som der var afsat. Derfor kan De forklare Deres kollega, som bliver ekskluderet fra at tale om dette punkt, hvorfor det er således. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
   - Hr. formand, Julio Medems film The Basque Ball: Skin against Stone er et forsøg på at indlede en dialog ved brug af metaforen fra det baskiske nationalspil. Den er meget populær blandt baskerne, men er blevet fordømt af den spanske regering og af foreningen ¡Basta Ya!, modtageren af Sakharov-prisen i Parlamentet for to år siden.
Den politiske dialog i Baskerlandet er uacceptabel for de spanske nationalister, da det, som de siger, vil betyde at give efter for ETA's vilje. Rent faktisk kan disse reaktioner være filmens kraftigste støtte, som dens nuværende succes beviser. 
Sidste uge annoncerede den spanske regering, at straffeloven skulle ændres, hvorved myndigheder, som benytter sig af folkeafstemninger, kan straffes med fængsel. Dette kan også påvirke de borgere, der deltager i konsultationsproceduren. Fra denne morgen risikerer hr. Maragall, den nye præsident i Catalonien, på samme måde som hr. Ibarretxe i Baskerlandet at blive underlagt disse retsbestemmelser.
Hr. formand, ærede medlemmer, har De i Deres politiske karriere nogensinde hørt om en regering, som hævder at være demokratisk, og som opfører sig på samme måde? 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har bedt om ordet efter hr. Gorostiagas indlæg. Det er vanskeligt at følge hans tankegang, eftersom han forveksler en film med en regeringsbeslutning, der har til formål at sikre demokratiet. Og De taler ydermere som repræsentant for et politisk parti, der er forbudt i Spanien, og som forsvarer terrorister og dræber dem af os, der forsvarer vores idéer.
Hr. Gorostiaga, Deres synspunkter er fuldstændigt uforenelige med de værdier, Europa-Parlamentet forsvarer, herunder ytringsfriheden, som De ikke på noget tidspunkt har forsvaret, især ikke i Deres indlæg i eftermiddag.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0387/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humane væv og celler (10133/3/2003 - C5-0416/2003 - 2002/0128(COD)) (Ordfører: Liese). 
Liese (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, det handler om transplantation af humane væv og celler her. Det er et stærkt voksende område inden for medicinalindustrien. Ganske vist er det ikke alle de løfter om helbredelse, der afgives i øjeblikket på det område, som går i opfyldelse. Men med transplantation af celler og humane væv vil man i fremtiden kunne hjælpe mange af de mennesker, som lider af hidtil uhelbredelige sygdomme. Allerede i dag er der mennesker, som overlever i kraft af transplantation af knoglemarv, hjerteklapper og hud, og organdyrkningen - en moderne bioteknologisk disciplin - vil med sikkerhed bringe nye succeser med sig i fremtiden.
Men der er også risici forbundet hermed, f.eks. kan overførsel af sygdomsvira eller ukontrolleret cellevækst forårsage kræft, og naturligvis skal man altid forholde sig til de etiske problemer i denne sammenhæng. Vi skal udnytte denne teknologis muligheder, men samtidig skal vi begrænse risiciene. Jeg mener, at Parlamentets ændringsforslag til den fælles holdning, som ligger foran Dem, yder et vigtigt bidrag hertil. I sidste uge lykkedes det os at nå til enighed med det italienske rådsformandskab om en række ændringsforslag, hvilket betyder, at De skal stemme om en kompromispakke i morgen midt på dagen. Rådets faste repræsentanter har allerede godkendt pakken, og hvis Parlamentet vedtager den, kan vi undgå en undersøgelsesprocedure. Jeg vil godt takke alle, der har bidraget til udarbejdelsen af denne kompromispakke, og min tak gælder først og fremmest det italienske rådsformandskab og ganske særligt sundhedsministeren, hr. Sirchia, som også engagerede sig personligt heri. Desuden vil jeg gerne takke medarbejderne i Kommissionen og naturligvis ligeledes kollegerne her i Parlamentet.
Det vigtigste mål for Parlamentet var at undgå en kommercialisering af celle- og vævdonationer. Og dette vigtige mål har vi i vidt omfang nået. I modsætning til den vage formulering, som Rådet og Kommissionen foreslog, fastsættes der nogen klare regler i det foreliggende kompromis. Vi sondrer mellem betaling for celle- og vævdonationer, som skal forbydes, og kompensation for de omkostninger, som en donor har, hvilket er helt igennem tilladt. Vi ønsker en klar definering af kompensationen, og at medlemsstaterne lever op til deres ansvar i den henseende.
Der herskede stor uenighed på det område. Rådet og Kommissionen lagde således ud med at påstå, at der overhovedet ikke var noget retsgrundlag for Parlamentets krav. Imidlertid kunne vi overbevise både Rådet og Kommissionen om, at en ikkekommercialisering ikke kun er påkrævet af etiske, men også af sundhedsmæssige årsager. F.eks. er det simpelthen utænkeligt med et scenarie, hvor der tilbydes meget store pengebeløb for en celle- og vævsdonation, og at man først herefter spørger donoren, om der for denne er medicinske risici forbundet hermed. Når der florerer store pengebeløb, vil der altid være en risiko for, at medicinske risici forties, og det er ikke alene farligt for donoren, men også for modtageren.
Vi har også gjort det klart og tydeligt, at der som sådan ikke skal finde nogen handel sted med celler og humane væv. Der må dog godt handles med lægemidler, som er fremstillet af celler og humane væv. Industrien spiller en vigtig rolle her, og det har vi også præciseret i en af vore betragtninger herom.
Efter Parlamentets opfattelse er det ikke til at komme udenom et forbud mod kommercialisering. Det står ikke kun i chartret om grundlæggende rettigheder, men det er også et krav, som Parlamentet til stadighed har krævet gennemført både i og uden for Europa. Lad mig benytte lejligheden til at gøre opmærksom på et besøg her i Parlamentet på onsdag, hvor en kvindelig ukrainsk menneskerettighedsforkæmper vil beskrive nogle tilfælde, hvor børn er blevet fjernet fra deres forældre efter fødselen, og hvor der er mistanke om, at det drejer sig om transplantation af organer og væv. Jeg mener, at vi også skal holde godt og grundigt øje med dette problem uden for Europas grænser.
Under førstebehandlingen krævede Parlamentet ligeledes et omfattende forbud mod kloning af mennesker, hvilket vi imidlertid ikke kunne komme igennem med over for Rådet. Ministerrådet modsatte sig på det bestemteste at vedtage dette ændringsforslag, og for at undgå en undersøgelsesprocedure stod jeg heller ikke længere fast på det under forhandlingerne. Det betyder imidlertid ikke, at Parlamentet har ændret mening i dette spørgsmål. Jeg mener, at man også skal være meget forsigtig af sikkerhedsmæssige årsager, og vi vil fortsat holde et vågent øje med det i fremtiden.
Desuden findes der en hel række andre forbedringer, som vi fået gennemført. Således er der opnået en bedre formulering i forbindelse med anonymitet, Parlamentets rettigheder i tilfælde af en ændring af direktivet er blevet styrket, og vi har opnået en række præciseringer, også hvad angår spørgsmålet om import af celler og humane væv. Den samlede effekt af de små forbedringer på disse områder vil være en præcisering af den fælles holdning, og aspektet vedrørende ikkekommercialisering vil blive kraftigt forbedret. På den baggrund anbefaler jeg kollegerne at stemme for de kompromisændringsforslag, som adskillige grupper har stillet, og som er blevet forhandlet på plads med Rådet. Afstemningen finder sted i morgen tidlig, og formålet hermed er at opnå en klar regulering og en forbedring af den fælles holdning.
Byrne,
    Hr. formand, det er nu otte måneder siden, at jeg havde fornøjelsen af at tale til Dem om Kommissionens forslag til et direktiv om kvaliteten og sikkerhedskravene ved humane væv og celler. Siden dengang i april 2003 har der været mange bestræbelser, drøftelser og forhandlinger fra Parlamentets og Rådets side for at nå til det kompromis, som vi behandler i dag. 
Jeg er fuldstændig klar over det vældigt store stykke arbejde, som disse institutioner har påtaget sig sammen med Kommissionen de seneste måneder. Jeg vil gerne udtrykkeligt takke ordføreren og alle medlemmerne i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for deres hårde arbejde på dette vigtige forslag. 
Kompromispakken vil sikre, at det stigende antal patienter i Europa, der behandles med humane væv og celler, kan stole på, at disse stoffer ikke blot er sikre, men også af god kvalitet. Det er endnu et skridt fremad i lovgivningsrammerne for stoffer af human oprindelse i henhold til artikel 152, som vi iværksatte for nogle år siden med bloddirektivet. 
Efter min overbevisning håndteres Europa-Parlamentets bekymringer på bedste vis i kompromiset - og det skyldes i høj grad ordføreren.
Nu vil jeg gerne tale om nogle af de punkter, der vækker størst bekymring. Jeg er klar over, at Miljøudvalget skulle drøfte nogle meget vanskelige spørgsmål - især vedrørende etik og andre forbundne spørgsmål. Kommissionen er villig til at acceptere det kompromis, der ligger mellem Parlamentets ønske om at "sikre" frivillig og vederlagsfri donation og det nuværende forslag, som "tilskynder" til en sådan donation. Denne ændring introducerer ordlyden "bestræber sig på at sikre" frivillig og vederlagsfri donation og idéen om kompensation i særlige tilfælde, hvor det er op til medlemsstaterne at definere sådanne kompensationer. Jeg skal dog gøre det klart, at dette kompromis ligger helt ude i marginen for, hvad Kommissionen mener er acceptabelt ud fra et lovmæssigt synspunkt i lyset af begrænsningerne i traktaten. 
Europarådet og Den Europæiske Gruppe vedrørende Etik har lagt vægt på princippet om, at udtagning af væv og celler sker på et nonprofitgrundlag. Direktivet bør derfor bringes i overensstemmelse med dette princip. Der skal dog skelnes mellem selve udtagningsprocessen, som er omfattet af princippet om nonprofit, og de sekundære aktiviteter såsom behandling, håndtering, testning eller produktion af produkter, som ikke er omfattet af princippet.
Mens det f.eks. vurderes at være uacceptabelt at tage hjerteventiler fra en afdød donor og sælge dem, skal hjerteventilerne behandles for at forhindre disse i at blive kontamineret og bevares, så de kan opbevares i længere tid. Disse og andre processer, der har været med til at forbedre hjerteventilernes kvalitet og anvendelighed, bør ikke blive begrænset af princippet om nonprofit. Dette punkt er blevet præciseret i kompromispakken. 
Nogle ændringsforslag henviser til forbud mod brugen af "celler fra klonede embryoner" til "transplantation" - såkaldt "terapeutisk kloning". Sådanne anvendelser er yderst kontroversielle, og medlemsstaterne er ikke enige om deres etiske berettigelse eller sikkerhed. Jeg vil gerne tilføje, at der ikke er sandsynlighed for, at en sådan holdning dukker op i den nærmeste fremtid. 
Derfor mener vi, at det er nødvendigt at afholde os fra at gribe ind i beslutninger, der skal træffes af de enkelte medlemsstater om brugen eller den manglende brug af en specifik form for humane væv eller celler. 
Jeg mener, at den bedste løsning er at skabe en fællesskabsramme for sikkerheds- og kvalitetskrav med tilstrækkeligt omfang til at dække brugen af sådanne celler i de medlemsstater, hvor det er tilladt. Kompromispakken forstærker Kommissionens forslag i denne henseende.
Anonymitet er et andet vigtigt emne. Det er generelt anerkendt, at vævs- og celledonation bør respektere både donors og recipients anonymitet. Formålet med dette princip er for det første at respektere, at donorer og recipienter behandles fortroligt og for det andet at sikre altruistiske donationer.
Den fælles holdning giver medlemsstaterne mulighed for at bevare eller vedtage anderledes lovgivning i særlige tilfælde som f.eks. et barns ret til kende dets genetiske forældre i tilfælde af donation af gameter. Jeg kan acceptere yderligere præcisering af medlemsstaternes ret til at gøre undtagelser. 
Til slut vil jeg sige lidt om organer. Selv om organernes kvalitet og sikkerhed så sandelig er vigtig, bør vi på dette tidspunkt prioritere den alvorlige mangel på organer og forebyggelsen mod handel med organer. 
Kommissionen vil gerne overveje, hvordan den bedst kan tage højde for Parlamentets bekymringer på dette følsomme område. Vi skal først have de overordnede rammer på plads, før vi kan foreslå specifikke løsninger. I denne forbindelse er Kommissionen villig til at fremlægge en erklæring med følgende ordlyd: "De vigtige forskelle mellem organtransplantation og brugen af andre humane stoffer som f.eks. blod, væv og celler betyder, at der er brug for en specifik fremgangsmåde i forbindelse med organer for at garantere sikkerhed og kvalitet.
En sådan fremgangsmåde skal i den nuværende situation, som er karakteriseret ved mangel på organer, bringe balance mellem to faktorer: behovet for organtransplantation, som normalt drejer sig om liv og død, og behovet for at sikre høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder. 
Kommissionen mener, at det er nødvendigt at foretage en grundig videnskabelig vurdering af situationen med henblik på organtransplantation, før der tages stilling til andre forslag. Kommissionen vil fremlægge en rapport om konklusionerne af den analyse, som den igangsætter hurtigst muligt."
Afslutningsvis ser jeg frem til Deres støtte til den retning, som er præsenteret i kompromispakken. Hvis Parlamentet og Rådet kan støtte ændringerne, mener jeg også, at Kommissionen kan.
Jeg vil blive meget skuffet, hvis vi ikke når til enighed. Drøftelserne af de 70 ændringsforslag og ændringer kan være meget vanskelige, og jeg betvivler stærkt, at vi kan komme frem til en bedre løsning end den, der er i kompromispakken.
Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg fastholder Parlamentets holdning fra førstebehandlingen. Vi ønskede at opretholde bestemmelserne om frivillig og vederlagsfri donation af celler og væv og forbud mod handel med ikke-modificerede celler og væv og samtidig beskytte denne erhvervssektor. Rådet ønskede at ophæve Parlamentets ændring om forbud mod betaling og gjorde i denne forbindelse gældende, at der var tale om etiske betragtninger, der lå uden for EU's kompetenceområde.
Jeg mener, at det vil være en fejltagelse at udelukke det etiske aspekt fra EU's beslutningstagning, især når vi taler om et fællesskab, der gerne definerer sig selv som et værdifællesskab. I øvrigt opstår etiske spørgsmål sjældent isoleret i en form for moralsk tomrum. De er etiske af den simple årsag, at de f.eks. som i dette tilfælde har følger for folks helbred. Her kommer vi til et politisk nøglespørgsmål, hvor det arbejde, Parlamentet har udført under ledelse af min kollega, Peter Liese, får kolossal betydning.
En italiensk filminstruktør sagde engang - hvis jeg til ære for det italienske formandskab, der lakker mod enden, endnu en gang her i Parlamentet må vende tilbage til de italienske film - at den måde, hvorpå man definerer sin synsvinkel, er et etisk valg. Etiske spørgsmål kan ikke udelades, fordi dét i sig selv er et etisk valg. Jeg har læst filosofi og føler mig kaldet til at gøre opmærksom på dette forhold.
Vi har også et ansvar, fordi resten af verden kopierer vores fremgangsmåder. Hvis vi tillader handel med dele af menneskekroppen, må vi huske på, at udviklingslandene vil følge trop. Denne kommercialisering vil føre til udnyttelse og desuden større risici. Rådets tilgang kan også anklages for ikke at være tilstrækkeligt konsekvent. Flere EU-medlemsstater har undertegnet konventionen om bioetik, som indeholder et kategorisk forbud mod udnyttelse af den menneskelige krop eller dele af den.
Ordførerens konklusion er velunderbygget. Direktivets retsgrundlag er EU-traktatens artikel 152, som vedrører sundhedsspørgsmål, men alle de såkaldte etiske spørgsmål, Parlamentet behandler, er også forbundet med beskyttelsen af donorernes og modtagernes helbred. Enhver donation, der finder sted under tvivlsomme omstændigheder, f.eks. under økonomisk pres, indebærer også en risiko for cellernes og vævets modtager. Dette synspunkt møder også bred tilslutning i Rådet.
Bowe (PSE ).
   - Hr. formand, dette er en vigtig betænkning, og den skal godkendes og gennemføres i national ret i hele Europa så hurtigt som muligt. Derfor kan jeg bekræfte, at selv om socialdemokraterne ikke underskrev kompromispakken med ændringer, vil vi støtte dem, da vi er for de fleste af dem og ikke ønsker at stå i vejen for, at de kan træde i kraft.
Der er et presserende behov for denne lovgivning om kvalitet og sikkerhed ved væv og celler i hele Europa. Dette er en voksende sektor med mange nye muligheder for at få lindret smerte og lidelse, og vi ønsker ikke at forhindre nogen i at drage fordel heraf. Mange af de sygdomme og lidelser, som folk lider af i dag, kan kureres ved forskellige behandlingsformer, som kan stamme fra denne sektor. Selv om det menneskelige behov dækkes, er det vigtigt, at kvalitets- og sikkerhedsstandarderne bevares. De etiske standarder om donation, tavshedspligt, frit valg og andre punkter, der vækker de enkelte medlemsstaters bekymring, skal respekteres og håndteres. Jeg er glad for, at Kommissionen har anerkendt dette i de ændringsforslag fra Parlamentet, som den har godkendt.
De nye teknologier, f.eks. forskning i embryonale stamceller, kan ikke udelukkes som fremtidige behandlingsformer af hverken medicinske eller etiske årsager. Vi er gået så langt, som vi kan, for at tilfredsstille de personer, der har særlige etiske bekymringer i forbindelse med de spørgsmål og med hensyn til andre nye teknologier. Vi må vedkende os, at vores primære pligt her i dag er at sikre kvaliteten og sikkerheden ved væv og celler, som skal bruges til at lindre menneskers lidelser, da de flytter rundt på det indre marked til forskellige destinationer. Det er vores pligt at give den europæiske befolkning fælles valg, fælles muligheder og fælles lindring for mange af de sygdomme og lidelser, som de har i dag. 
Ries (ELDR ).
   - Hr. formand, vi har i et år drøftet dette direktiv, og Den Liberale Gruppes holdning har hele tiden været klar og stort set uændret. Der er, som kommissær Byrne også påpegede for et øjeblik siden, tale om et direktiv, som vedrører folkesundheden. Det er i øvrigt korrekt - og det er mit svar til fru Korhola - at etiske principper står centralt og danner udgangspunkt for de fleste af vores afgørelser i denne forbindelse, men det er ikke EU's opgave at lovgive og endnu mindre at harmonisere på dette felt.
Vi bør således koncentrere os om ændringsforslag, som konkret imødekommer de potentielle recipienters behov. Der er, som det fremgår af den foreliggende betænkning, gjort mange fremskridt i så henseende takket være hr. Lieses vedholdende indsats. Jeg benytter lejligheden til at takke hr. Liese herfor. Lad os blandt disse fremskridt nævne, at der bliver tale om reel sporbarhed til enhver tid. Der bliver undtagelsesvis mulighed for at ophæve anonymiteten i forbindelse med donation af gameter, hvilket var afgørende for de tusindvis af barnløse par, som venter på donation. Vi kunne også nævne, at der i teksten er indføjet et ændringsforslag, som jeg har stillet, om oplysningskampagner med det sigte at bevidstgøre borgerne om betydningen af i levende live at donere væv og celler.
Når det gælder det omstridte spørgsmål om frivillig og vederlagsfri donation, finder Den Liberale Gruppe det kompromis, der er nået, tilfredsstillende. Der er tale om et kompromis, som betegner en styrkelse i forhold til det, der blev nået om direktiv 100. Det præciseres i teksten, at donation skal ske på grundlag af donors frie vilje, uden betaling, bortset fra en eventuel godtgørelse. Hvad angår sidstnævnte, henvises der til subsidiaritetsprincippet, og det overlades til medlemsstaterne at fastsætte de nærmere vilkår herfor. Der er dog grund til at beklage, at man har forkastet ændringsforslag, som udtrykkeligt tilskynder til donation af navlestrengsblod og til registrering af potentielle knoglemarvsdonorer.
Hvad angår organer, har Kommissionen, siden vi indledte drøftelserne om denne sag, stillet et lovgivningsmæssigt forslag i udsigt, da problemet er betragteligt og antager meget forskellige former, såsom organiseret handel med organer, mangel på organer osv. Kommissionen vil imidlertid ikke, hvilket er fuldt forståeligt, handle overilet, og har foreslået den erklæring, kommissæren indgående beskrev. Godt! Men når det er sagt, kunne man måske, når det gælder de vanskeligheder, der er forbundet med at finde kompatible organer, foreslå, at der i erklæringen indføjes et forslag om at fremme det europæiske samarbejde via Retransplant-netværket. I øjeblikket deltager kun seks lande heri, hvilket er utilstrækkeligt.
Lad mig afslutningsvis understrege, hr. formand, at jeg glæder mig over, at de fællesskabsretlige bestemmelser om dette komplicerede og følsomme spørgsmål, som vi er i færd med at udarbejde i Europa-Parlamentet, først og fremmest fastlægger de overordnede principper og forskrifter, som af hensyn til patienterne bør være smidige og under udvikling. Det er vigtigt, ja, afgørende, at vi ikke afviser genetisk forskning, især forskning i stamceller. Det er lykkedes at nå dertil, og jeg anbefaler derfor på vegne af Den Liberale Gruppe, at det kompromis, som hr. Liese, skyggeordførerne og det italienske formandskab er nået frem til, vedtages uden ændringer. Jeg erindrer om, at målet med denne tekst er vedholdende at bekæmpe mangel på og handel med organer og at kæmpe for solidaritet og kvalitet. Det er det utvetydige budskab, som EU bør sende til de hundredtusindvis af patienter, som venter på transplantation af hjerteklapper, hornhinder eller knoglemarvsceller, på sæd- eller ægdonation, eller som blot venter på transplantationer til behandling af brandsår. 

Caudron (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, allerede i april 2003 under førstebehandlingen af Liese-betænkningen udtalte jeg mig på vegne af min gruppe om dette vigtige spørgsmål. Jeg erindrede ved den lejlighed om tre principper, som betød, at jeg måtte forkaste adskillige ændringsforslag. For det første måtte direktivforslagets anvendelsesområde under ingen omstændigheder udvides, især for at undgå fornyet debat om forskning i embryonale stamceller eller om ønsket svangerskabsafbrydelse. For det andet må der, om end der er behov for strenge etiske forskrifter, ikke blive tale om religiøse eller sekteriske forbud fra nogen side. For det tredje må det menneskelige legeme ikke gøres til genstand for hverken salg, køb eller tyveri.
Europa-Parlamentet efterlevede dengang under afstemningen i vid udstrækning disse principper, og ophavsmændene til ændringsforslag, som objektivt kunne betegnes som reaktionære, kom i mindretal.
Ved forberedelsen af andenbehandlingen søgte ordføreren, Peter Liese, tro mod sineidéer og med usvækket kamplyst, på ny at udvide direktivforslagets anvendelsesområde for at skabe fornyet debat om andre emner og måske en dag vinde det slag, han gentagne gange har tabt siden vedtagelsen af det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Jeg var derfor klar til et nyt angreb i aften på vegne af et stort flertal af vores borgere, på vegne af talrige forskere, i folkesundhedens navn og ikke mindst på vegne af de syge, som venter på behandling og transplantationer. Der var således visse ændringsforslag, som i øvrigt var vedtaget i udvalget, som forekom mig at være uhensigtsmæssige, ja, farlige.
Lykkeligvis - er det mon en gave i anledning af julen? - foreslår ordføreren i aften 21 kompromisændringsforslag, som er stort set tilfredsstillende. De præciserer på udmærket vis visse af tekstens bestemmelser. De fastslår klart nogle principper, som ligger os på hjerte: Donation sker frivilligt og vederlagsfrit, men der kan være tale om en godtgørelse, og medlemsstaterne sikrer sådanne donationer. Respekten for anonymiteten slås fast endnu en gang, med de i artikel 8 og artikel 16 anførte forbehold, som henviser til subsidiaritetsprincippet og til medlemsstaternes lovgivning. Princippet om sporbarhed formuleres og sikres retsgyldighed.
Jeg glæder mig ikke mindst over, at to ændringsforslag er fjernet, nemlig ændringsforslag 35, som omhandlede abortspørgsmålet, og ændringsforslag 38, hvori der ikke skelnedes mellem terapeutisk kloning og reproduktiv kloning.
Jeg kan følgelig på vegne af min gruppe støtte de 21 kompromisændringsforslag, der er udarbejdet sammen med Rådet, og hvortil der i øvrigt føjes nogle legalitetsvurderinger, som fremført af kommissær Byrne. Det glæder mig, at den sunde fornuft i vid udstrækning har sejret. Jeg vil derfor undtagelsesvis takke ordføreren, Peter Liese, som utvivlsomt har spillet en særdeles positiv rolle i forbindelse med udarbejdelsen af de omhandlede kompromisændringsforslag. 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne rose hr. Liese for hans dedikerede arbejde på dette meget følsomme og tekniske emne. I morgen stemmer vi om en kompromispakke med 21 ændringer. Det, at der blev indgået en aftale mellem Parlamentet og Rådet, skyldes i høj grad ordførerens utrættelige arbejde, der gjorde alt, hvad han kunne, i forhold til alle de politiske grupper, og som energisk forsvarede Parlamentets holdninger over for de andre institutioner.
Den fælles holdning var aldeles uacceptabel i Parlamentets øjne. Rådet skænkede ikke synderlig opmærksomhed til de mere end 50 ændringsforslag, som Parlamentet vedtog i førstebehandlingen. Det endelige resultat, som vi skal behandle i denne uge, afspejler i langt højere grad, at Rådet og Parlamentet er ligestillede lovgivere på dette område. Takket være vores vedholdenhed har Parlamentet klart forbedret det oprindelige forslag. Hvad angår etiske principper, bifalder jeg den mere specifikke ordlyd om at forstærke princippet med frivillig og vederlagsfri donation af væv og celler.
Jeg er også meget tilfreds med den nye ordlyd i relation til beskyttelsen af donorens anonymitet. Ordlyden er nu mere præcis, for så vidt angår mange afgørende aspekter: grundprincippet om, at dele af det menneskelige legeme, både væv og celler, ikke må behandles som visse kommercielle produkter. 
Hvad angår organer, har Parlamentet accepteret, at dette direktiv ikke er det rigtige sted til at behandle organtransplantation. Ikke desto mindre ser vi frem til et forslag fra Kommissionen om dette emne, som har stor betydning.
Hvad angår kloning, var jeg mere tilfreds med det oprindelige ændringsforslag 38, men der er tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger i dette kompromis. Medlemsstaterne har en eksplicit ret til at gennemføre strengere sundhedsregler, herunder en fuldstændig undtagelse af klonet materiale fra mennesker eller humane-animalske hybrider som transplantationsmateriale. Bortset fra de tydelige sundhedsrisici i forbindelse med at transplantere klonet materiale er jeg imod at skabe menneskeliv som råmateriale til væv og celler, når vi ved så lidt om konsekvenserne på sigt. Jeg mener, at dette i høj grad overtræder den menneskelige værdighed og ret til livet, som er beskyttet i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Parlamentet har gentagne gange tilkendegivet sin modstand mod human kloning og har forpligtet sig til et universalt forbud mod human kloning.
Afslutningsvis støtter min gruppe kompromiset og stillede alle de involverede ændringer. Dette er et vigtigt direktiv, som jeg er sikker på vil være et livsvigtigt bidrag til folkesundheden i EU, da det både sikrer en høj kvalitet for væv og celler til transplantation og overholder grundlæggende etiske betragtninger. 
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, det er meget uheldigt, at næsten alle Parlamentets ændringer er udeladt i den fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humane væv og celler. Vigtige punkter såsom kravet om vederlagsfri og frivillig donation, henvisninger til grundlæggende etiske principper og anmodningen om et direktiv, der også finder anvendelse på organer, er blevet taget af bordet. Derfor har vi støttet genfremsættelsen af ændringsforslag herom ved andenbehandlingen.
For at undgå, at forhandlingerne mellem Parlamentet og Rådet går i hårdknude, og at vi derefter skal igennem en langvarig forligsprocedure, har ordføreren på alle måder bestræbt sig på at finde kompromiser, og takket være denne betydelige indsats har vi i dag denne kompromispakke. Vi kan tilslutte os størstedelen heraf, selv om alt ikke er nøjagtigt, som vi ønsker det, hvilket må siges at være kendetegnende for et kompromis. Kompromiset om gratis donation stiller os i et dilemma. Ændring 31, hvoraf det klart fremgik, at medlemsstaterne skal sikre frivillige og vederlagsfrie donationer, er frafaldet til fordel for en tekst, hvoraf det fremgår, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at tilskynde til frivillige og vederlagsfrie donationer. Betalte eller ufrivillige donationer inden for EU bør afvises kategorisk. Bortset fra det faktum, at det er etisk uforsvarligt, kan det også indebære risici for den offentlige sundhed. Indføjelsen af betragtningen er blot et påskud.
Når alt kommer til alt, vil vi stemme for kompromispakken, men med begrænset entusiasme. Kommissær Byrnes udtalelse for lidt siden om et direktiv om organtransplantation opfylder kun delvist de ønsker, Parlamentet fremsatte ved førstebehandlingen. Jeg takker ham dog for denne udtalelse, fordi han har gjort det klart, at området bør prioriteres højt. 
Jackson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er et meget følsomt emne, og hr. Liese og jeg har krydset klinger over det, hvilket er trist, da vi er i samme gruppe. Ikke desto mindre er vi begge oprigtige i vores holdninger, selv om de er modsætninger. Som hr. Bowe nævnte, er dette et meget godt og hårdt tiltrængt forslag, og jeg hilser det velkommen. Jeg hilser også hr. Lieses fleksible fremgangsmåde velkommen - til sidst - i forbindelse med ændringerne, og nu har vi mulighed for at vedtage denne lovgivning snarest muligt. 
Emnet om væv og celler, og hvordan vi behandler det, har rejst et interessant spørgsmål om subsidiaritet. En af årsagerne til, at jeg har været så ophidset i denne forbindelse, er, at jeg har modtaget en lang række breve fra personer fra Det Forenede Kongerige, der lider af Parkinsons sygdom, kroniske hjertesygdomme eller diabetes, eller fra deres plejere i tilfælde af Alzheimers sygdom. Mennesker, der lider af disse sygdomme, har fået en dom for livet: de dør ikke, de forbliver i live, og deres tilstand forværres. De ved, at den forværres, og de ved, at der udføres forskning, som måske kan hjælpe dem, og som ofte omhandler stamceller. Dette er deres eneste glimt af håb.
Jeg vil gerne læse op af et brev, som jeg modtog fra en vælger i Cornwall. Alan Cole fra Liskeard lider af Parkinsons sygdom. Han skriver: "Jeg tænder for tv og radio hver dag for at høre, om der er fundet en kur mod Parkinsons sygdom, uanset om det er rigtigt eller forkert. Her er jeg blevet opmærksom på stamcelleforskning og på, hvordan dette måske kan bane vejen for et gennembrud for personer som mig, der lider. Et glimt af håb - selv om det er langt væk - kunne være det mirakel, som jeg har brug for. Så finder jeg ud af, at folk er imod denne form for forskning. Hvem er disse mennesker? De kan umuligt lide af Parkinsons sygdom eller have et andet handicap."
Hvem er disse mennesker? Tja, de mennesker er os, der sidder i det forholdsvis fjerntliggende parlament. Beslutningen om, hvorvidt stamcelleforskning bør gå et skridt videre, og den slags forskning, som hr. Liese behandlede i sin betænkning, ville blive behandlet langt bedre i nationalt regi end i en forholdsvis fjern europæisk sammenhæng. 
Jeg vil også gerne bemærke, at det er skæbnens ironi, at de folk, der lider af Parkinsons sygdom fra lande, som ikke tillader forskning i stamceller, godt kan nyde gavn af forskning i lande, hvor det er tilladt, og som i sidste ende kan være meget taknemmelige herfor. 
Det andet stridspunkt mellem os var spørgsmålet om betaling af donorer. I Det Forenede Kongerige er der en særlig situation, der omhandler betaling af donorer. Vi har brug for subsidiaritet her, så visse lande kan gå videre og fortsat betale dem. Nu har vi et kompromis. Hr. Blokland har ganske rigtigt bemærket, at det er en smule uklart. Ordlyden i ændring 69 er dog et acceptabelt kompromis. Det er vejen frem. 
Jeg beklager, at vi i Parlamentet har givet indtryk af at være imod stamcelleforskning. Rent faktisk stemte vi for, at stamcelleforskning skulle finansieres fra EU-budgettet under sidste mødeperiode. Det har Ministerrådet nu ændret. Lad os vise i denne forhandling, at vi i høj grad kan godkende et fornuftigt forslag fra Kommissionen om sikkerheden ved væv og celler, og vi er alle enige i, herunder hr. Liese og jeg selv, at dette forslag fortjener en god skæbne. 
Malliori (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi er ved andenbehandlingen af en meget vigtig lovforanstaltning om standarder for kvaliteten af og sikkerheden i forbindelse med humane væv og celler, der anvendes til transplantation, hvor hovedformålet er en høj beskyttelse af menneskets sundhed. Det er en kendsgerning, at væv og celler hver dag bidrager til genoprettelse af sundheden, og derfor er det nødvendigt, at vi fastsætter en konkret europæisk ramme, som sikrer en tilstrækkelig forsyning, samtidig med at den også garanterer modtagernes fysiske integritet. Efterspørgslen efter væv og celler i Europa er større end udbuddet. Derfor må den import, der er nødt til at være fra tredjelande, overholde den samme lovramme, da det er den eneste måde, man kan undgå ulovlig handel på.
Hvad angår den adfærdskodeks, som optager os så meget, er vi alle enige om, at de nye teknologier skal respektere den menneskelige værdighed og ikke-kommercialiseringen af den menneskelige krop. Samtidig må donation af humane væv og celler bygge på donors frie vilje og ikke på honorar. Som det så ofte er blevet fremhævet, er den menneskelige krop ukrænkelig og uafhændelig og må derfor ikke gøres til en indtægtskilde.
Det kompromis, som blev indgået under forhandlingen, dækker ovennævnte principper i tilfredsstillende grad. Tillægget, der handler om, at donorer kan få en godtgørelse, som er strengt begrænset til kompensation for de udgifter og den procedure, der er forbundet med donationen, krænker ikke frivillighedsprincippet og giver medlemsstaterne mulighed for at opstille betingelserne for ydelse af godtgørelse. Det er også positivt, at de oplysninger, som er nødvendige for at sikre sporbarhed i alle faser, også i henhold til dette direktiv, som det er tilfældet ved bloddonation, opbevares i mindst 30 år efter den kliniske anvendelse. Fuldstændig og gennemgribende information af donor, foretaget af uddannet personale, om donationens formål, karakter, konsekvenser og risici forbundet hermed, er en nødvendig forudsætning for, at der er tale om frit samtykke. Jeg mener, at beskyttelse af donors data og lægelig tavshedspligt beskyttes tilstrækkeligt i de relevante punkter i bilaget.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at selv om der er andre vigtige punkter, som det ansvarlige parlamentsudvalg har godkendt, som ikke indgår i pakken af kompromisændringsforslag, er jeg i sidste instans enig, da jeg vurderer, at en gennemførelse hurtigst muligt af dette direktiv må prioriteres højest. Vi afventer naturligvis direkte Kommissionens forslag om betingelser for transplantation af organer, som De i øvrigt selv har lovet os, hr. kommissær.
Til sidst vil jeg gerne takke og komplimentere ordføreren, hr. Peter Liese, for det arbejde, han har gjort, og hans store indsats for at fuldføre proceduren så hurtigt som muligt. 
Byrne,
    Hr. formand, den globale aftale, som ordføreren har præsenteret i dag, er et godt kompromis, som har indarbejdet de vigtigste ændringsforslag fra Europa-Parlamentet og samtidig er i overensstemmelse med Kommissionens forslag om de væsentligste spørgsmål. Det er godt nyt for patienterne, at vi snart har fællesskabslovgivning om væv og celler. 
Aftalen kommer også frem til en optimal løsning for opdatering af de tekniske standarder og opretholdelse af alle de politiske emner i henhold til den fælles beslutningsprocedure, mens den overlader de tekniske spørgsmål til komitologi.
Jeg har bemærket, at mange af Dem, herunder Dem, hr. Liese, ikke er fuldt tilfredse med, at Kommissionen ikke har tilbudt at gå videre med de såkaldte etiske spørgsmål. Dette skyldes ikke, at vi ikke mener, at de etiske standarder er vigtige. Snarere tværtimod. Det er netop, fordi de etiske standarder er så vigtige for vores borgere, at vi ikke må gå over stregen. Jeg henviser til det, fru Jackson sagde i forbindelse med subsidiaritet, som jeg er enig i.
Kommissionen er traktatens vogter. Vi må respektere rådet fra vores Juridiske Tjeneste - råd, som er blevet gengivet af Rådets Juridiske Tjeneste. Der er stillet forslag om et tilfredsstillende kompromis i dag om frivillig og vederlagsfri donation og udtagning af væv og celler på nonprofitgrundlag, hvilket afspejler alle parters goodwill. En række ændringer sigter til at begrænse brugen af visse typer celler såsom celler fra kloning eller abort.
Med dette forslag forsøger vi hverken at give mandat til eller forhindre brugen af specifikke celletyper. Hvis en medlemsstat tillader, at en sådan celle anvendes til et bestemt formål, finder direktivet anvendelse for at kræve, at alle de bestemmelser, der er nødvendige til at beskytte folkesundheden, anvendes. Kvaliteten og sikkerheden ved organer ligger Europa-Parlamentet meget på sinde. Kommissionen er meget bevidst om dette emnes betydning, og vi har taget konkrete skridt til at tage fat på sagen.
Kommissionens udtalelse om organer, som er foreslået som en del af dette kompromis, er en ægte forpligtelse til fortsat at arbejde på dette område og finde den bedste måde at gribe den nuværende situation an på, som er karakteriseret ved mangel på organer. Som tidligere nævnt skal en eventuel fremgangsmåde bringe balance mellem to faktorer: behovet for organtransplantation, som normalt gælder liv og død, og behovet for at sikre høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder ved sådanne organer.
Kommissionens udtalelse suppleres af Rådets udtalelse om, at det påtænker at intensivere bekæmpelsen af handelen med organer.
Afslutningsvis er jeg meget tilfreds med at kunne godkende kompromispakken, som vi har til forhandling i dag. 
Jeg takker Dem endnu en gang for Deres energiske bestræbelser i forbindelse med dette emne.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0469/2003) af Lehne for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om overtagelsestilbud (Udvidet samarbejde mellem udvalg - artikel 162a) (KOM(2002) 534 - C5-0481/2002 - 2002/0240(COD)). 
Bolkestein,
    Hr. formand, sidste oktober præsenterede jeg Kommissionens nye forslag til direktiv om overtagelsestilbud for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Forslaget sigtede primært til at imødekomme Parlamentets kritik om, at det tidligere forslag ikke gik langt nok med at skabe fælles spilleregler. 
Forslaget er blevet drøftet og ændret af medlemsstaterne, og den 27. november 2003 vedtog Rådet (konkurrenceevne) en aftale om en kompromistekst, der blev fremlagt af det italienske formandskab. Samme dag vedtog Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked i Parlamentet hr. Lehnes betænkning, som er baseret på samme kompromistekst. 
På dette tidspunkt vil jeg gerne udtrykke min forundring over alle ændringerne i betænkningen fra afstemningen i Udvalget om Retlige Anliggender til plenarmødet. Det stillede forslag er baseret på teksten fra den 7. maj 2003, som der blev arbejdet på under det græske formandskab - herunder multiple stemmerettigheder inden for gennembruddets rammer - og støtter sig til det forslag, som blev stillet af den portugisiske delegation om at give medlemsstaterne og virksomhederne mulighed for at vælge at anvende artikel 9 og 11. 
Jeg kan kun gentage, hvad jeg allerede sagde i Rådet. Artikel 9 og 11 er afgørende elementer i dette forslag. Artikel 9 indeholder det grundlæggende princip om, at målselskabets bestyrelse kun må træffe forsvarsforanstaltninger efter forudgående høring af generalforsamlingen. Artikel 11 gør det muligt for en tilbudsgiver, der har erhvervet 75 % af kapitalen, at bryde igennem visse forsvarsmekanismer, som målselskabet har oprettet. Jeg tilkendegav ganske tydeligt under forhandlingerne, at jeg ikke ville acceptere et kompromis, hvor de artikler udgik. Jeg kan heller ikke acceptere en ordning, hvor artiklerne gøres valgfrie. På den måde vil vi ikke få den harmonisering, som Kommissionen havde i tankerne, da den stillede dette forslag. Desuden kommer vi væk fra det harmoniseringsniveau, som vi blev enige om sidste gang, før Parlamentet forkastede det første forslag med begrundelse om, at det ikke gik langt nok med at skabe fælles spilleregler. I øjeblikket er der på ingen måde lavet fælles spilleregler. 
Derfor vil det ikke undre Dem, at jeg ikke kan godkende ændringsforslag 5 og 21, som indfører disse valgfri ordninger. Jeg har også problemer med ændringsforslag 4 og 20, sidste afsnit, vedrørende "særlige rettigheder". Dette blander de privatretlige og de offentligretlige rettigheder sammen, som ikke er omfattet af direktivet. 
Jeg er klar over, at min tid er ved at være udløbet, og at vi allerede har brugt lang tid på at drøfte dette forslag. Jeg mener dog ikke, at vi sender den rigtige besked til markederne ved at vedtage et forslag med dets aktuelle ordlyd. Er det virkelig et bidrag, der er umagen værd, til vores projekt, som søger at skabe det mest konkurrencedygtige marked i verden inden 2010? Jeg håber oprigtigt, at vi kan gøre det bedre, selv om vi får brug for mere tid. 
Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, dette direktivs historie er en uendelig historie. Vi har diskuteret dette emne i Parlamentet, Rådet og i Kommissionen i langt over 15 år. Jeg vil dog ikke remse alle fortidens historier op endnu en gang her. Jeg er enig med kommissæren i, at man kunne have ønsket sig mere. Det fælles initiativ, som vi har startet med det græske formandskab med det formål virkelig at skabe fælles konkurrencebetingelser i Europa inden for rammerne af en helhedsløsning, anser jeg som hidtil for at være den bedste løsning. Her var der nu engang sådan, som det så ofte er med politiske udviklinger, at man måtte indgå kompromiser til sidst, og at det bedste er det godes fjende. Det, som ligger foran os nu, og som vi har forhandlet os frem til med det italienske formandskab, er det, som blev vedtaget enstemmigt i Rådet som del af en politisk aftale, og som i al væsentligt blev vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Det drejer sig her om et kompromis, som alle involverede parter kan leve med under de givne omstændigheder, og allerede det viser, at det i grunden er et godt kompromis.
Vi vil nå de mål, som kommissæren omtalte. Men i første omgang er det kun en pejling på, hvad der er opnåeligt i europæisk lovgivning i øjeblikket. Vi vil overlade resten til markederne. Målet er forudbestemt, men i henhold til dette forslag vil det i sidste ende være markederne, der afgør, om forslaget er rigtigt eller forkert, og i hvilken retning udviklingen går.
Efter de intensive samtaler, som vi har ført med diverse rådsformandskaber - først med det danske, så med det græske og nu med det italienske - har vi nu muligheden for at få afsluttet dette emne en gang for alle. Det italienske rådsformandskab har tilbudt os at vedtage denne procedure i én behandling, og da vi alligevel nærmer os slutningen af lovgivningsperioden, mener jeg, at vi bør udnytte denne mulighed.
I de seneste måneder er ordførerne og udvalgene blevet indgående informeret om forhandlingernes gang med jævne mellemrum. Vi havde bred deltagelse her i Parlamentet. Jeg beder Dem derfor om at stemme for dette kompromisforslag. Jeg må desværre tage til efterretning, at en række grupper har stillet ændringsforslag, som især sigter mod at øge arbejdstagernes rettigheder yderligere. I den forbindelse vil jeg gerne præcisere, at dette kompromis allerede inkluderer arbejdstagernes rettigheder. I teksten til kompromiset om artikel 9 er det udtrykkeligt fastlagt, at arbejdstagernes repræsentanter skal informeres, og at de kan fremkomme med en passende udtalelse, som så sammen med direktionens udtalelse skal gøres tilgængelig for aktionærerne og offentligheden. I artikel 13 er det sikret i form af et kompromis, at alle eksisterende arbejdstager- og medbestemmelsesrettigheder bevares - det være sig af national eller europæisk karakter - og ikke berøres af dette direktiv.
Jeg mener, at man også skal være parat til at indgå kompromiser her. Man skal ikke altid kun være fokuseret på at ville gennemføre den rene lære, men man må derimod være parat til at indgå kompromiser på et eller andet tidspunkt. Det er ligefrem et paradoks, når netop socialdemokratiske regeringer forhindrer øgede arbejdstagerrettigheder i Rådet - her vil jeg f.eks. nævne den svenske regering og den britiske Labour-regering - mens venstrefløjen her i Parlamentet under ledelse af Socialdemokraterne muligvis vil lade disse direktiver og dette forslag mislykkes på denne baggrund, selv om deres egne regeringer i Rådet forhindrer disse kompromiser, som går endnu længere end som så.
Det er min opfattelse, at arbejdstagerens rettigheder beskyttes tilstrækkeligt af dette kompromis. Der er ingen grund til at gå videre end som så. Derfor vil jeg bede Dem om at afvise disse ændringsforslag, for ellers ville det samlede kompromis, som er indgået her, blive bragt i fare. Det er de entydige oplysninger, som vi modtog fra Rådet.
Hvis vi stemmer for dette direktiv, dette kompromis, ville vi vise EU's handleevne i vanskelige tider. Og det er netop derfor, jeg beder Dem om at stemme for dette kompromis. Vi har nu muligheden for at afslutte denne uendelige historie.
Jeg vil især gerne takke alle medordførerne og skyggeordførerne fra alle grupperne. Her vil jeg særligt fremhæve min kollega, hr. Huhne, som jeg har arbejdet intensivt sammen med. Vi har gennemført proceduren i henhold til artikel 162a i forretningsordenen - proceduren om styrket samarbejde - særdeles godt, og vi har opnået et godt resultat. Jeg anmoder Parlamentet om at afslutte denne uendelige historie ved at stemme for, således at EU kan få sig en ægte succesoplevelse her ved årets slutning.
Huhne (ELDR ),
   Hr. formand, jeg har ikke tænkt mig at rejse en masse krav i forbindelse med dette direktivforslag. Jeg sympatiserer fuldt ud med kommissærens bemærkninger og dem, der hævder, at det ikke vil skabe fælles spilleregler ved grænseoverskridende overtagelser i EU. Det er der ingen tvivl om. Medlemsstaterne vil stadig kunne hjemle deres virksomheder til at træffe foranstaltninger mod overtagelsestilbud, som alene skal godkendes af bestyrelsen og ikke af aktionærerne. Derfor tages der i forslaget ikke hånd om den store mulige hindring for grænseoverskridende overtagelser og omstrukturering. Valget om at anvende reglerne er kun et figenblad, der skjuler virkeligheden. 
Mange medlemsstater, herunder nogle som Tyskland, der hævder at gå ind for øget politisk integration, er imod, at udlændinge skal overtage deres egne virksomheder. I Storbritannien har vi mange betænkeligheder, men heldigvis ikke på dette punkt. Vi har mistet direkte investeringer fra udlandet, da vi ikke er gået ind i eurosamarbejdet, men det signal, som denne del af direktivet sender om Frankrig og Tyskland, kan måske være med til at opretholde Storbritanniens andel. For euroområdet især er denne fejltagelse et alvorligt selvmål. 
Hvorfor fortjener dette forslag støtte? Bestemmelserne i teksten om at beskytte minoritetsaktionærer er vigtige og vil fremme aktiebesiddelser på tværs af grænserne. Ved at sikre, at hver medlemsstat har en tærskel, hvor en virksomhed, der overtager en anden virksomhed, skal fremsætte et fuldstændigt overtagelsestilbud på de andre aktier, stopper dette direktiv krybende overtagelse af en virksomhed. Det betyder derfor, at en ny aktionær med måske kun 30 % af aktiebeholdningen ikke kan beslutte at betale en særlig dividende til dem selv eller sælge aktiver billigt til en anden privat virksomhed, som de har kontrol over, uden at komme med en udvej for alle de andre aktionærer. Ved at forsikre investorerne om denne praksis, som på ingen måde er ukendt på mange af EU's finansielle markeder, vil direktivet fremme grænseoverskridende aktiebesiddelser. Det er vigtigt for pensionsfondenes effektivitet og afkast, for støtte til pensionisterne og for forsikringsbeløb til erstatning til de kriseramte. 
Overordnet set er dette dog tydeligvis en beskeden foranstaltning. Den gør ingen skade, men en smule gavn. Den sender de forkerte signaler, men i virkeligheden ændrer den alt for lidt. Den ændrer ikke noget 180 grader. Det er ganske vist misvisende at kalde det et overtagelsesdirektiv og vil formentlig være en overtrædelse af Det Forenede Kongeriges handelsbetegnelseslov. Men alt dette kan opnås politisk i øjeblikket. De, der gerne ville have en mere radikal åbning af de grænseoverskridende fusioner, får også et løfte om, at det næste Parlament er mere klarsynet, og en udsigt til, at markederne selv kan lægge pres på virksomhederne om at anvende bedste praksis ved at rådspørge deres aktionærer. Gennemsigtighed kan være en hjælp på dette område som på mange andre, og vi må ikke gøre det bedste til det godes fjende. 
Lad mig til slut gentage noget om forhandlingen med Den Socialdemokratiske Gruppe om høring af arbejdstagerne. Hr. Lehne, som jeg gerne vil yde min tribut til, har bestemt, som jeg selv, arbejdet meget hårdt på en tekst, der kunne have tilfredsstillet PSE-Gruppen, selv om holdningen til overtagelsestilbud, som vi har set, stort set er uændret. Overtagelsestilbuddene bliver ikke gjort lettere, men ikke desto mindre ønskede PSE-Gruppen specifikke ord for at give en vis politisk indrømmelse, som om de blev gjort lettere. Rent faktisk gengiver de specifikke ord i deres ændringsforslag blot det, der allerede er blevet sagt i direktivet om information og høring. Det medfører ikke noget nyt for arbejdstagerne, men eventuelle forskelle mellem den juridiske ordlyd i dette direktivforslag, hvis det bliver godkendt, og nævnte direktiv kan risikere at føre til retssager på grund af overtagelser, hvis det bliver godkendt. Derfor bør vi stemme imod disse ændringsforslag og støtte det, som jeg også mener er et mangelfuldt og begrænset kompromis, men som ikke desto mindre gør en smule fremskridt. 
Van den Burg (PSE ),
   Hr. formand, for et år siden forberedte jeg midt i julestemningen en udtalelse fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, som blev vedtaget i februar 2003. Den er blevet forbigået en smule i hele forhandlingen, selv om vi allerede har hørt om den seneste udvikling. 
Jeg vil gerne minde Dem om, at manglen på ordninger med information og høring af arbejdstagerne var en af årsagerne til, at det tidligere forslag til direktiv om overtagelsestilbud blev forkastet i 2001. Dette anerkendte Kommissionen til en vis grad ved at give os artikel 13, men Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender var næsten enstemmige i vores udtalelse om, at dette ikke var nok. Kommissionen henviser kun til de nationale medlemsstaters praksis, og Beskæftigelsesudvalgets udtalelse gør udtrykkeligt information og høring lovpligtigt i overtagelsesproceduren både for de virksomheder, der giver tilbuddet - artikel 6 - og for målvirksomhederne - i artikel 9. 
PSE-Gruppen har stadig den holdning, og i løbet af den seneste måned har jeg udarbejdet en tekst, som er tilpasset situationerne i de forskellige medlemsstater. Det var en stor indrømmelse til Det Forenede Kongerige, hvis standarder for overtagelsestilbud afviger fra standarderne i de kontinentale medlemsstater. Vi vedtog også teksten for at bringe den i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet om information og høring af arbejdstagerne. Det er grunden til, at henvisningerne er indsat. Derfor er der ingen reelle problemer, hvad angår meningsforskelle. 
Det eneste er, at de vigtigste artikler i direktivet udtrykkeligt bør nævne information og høring. Min gruppe ønsker at understrege, at dette bør være en normal del af proceduren. Det fremgår tydeligt af de tre ændringsforslag, som nu er blevet stillet igen, nemlig ændringsforslag 35, 36 og 37, og af de andre ændringsforslag, som er stillet af Verts/ALE-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen.
Hr. Lehne, hr. Huhne og jeg indgik et kompromis om dette, men fra mandag den 24. november, hvor disse tre ændringsforslag næsten enstemmigt blev vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, til torsdag den 17. november, før Rådet vedtog dets holdning, gik de imod aftalen og stemte imod de tre ændringsforslag i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Det er årsagen til, at kompromiset ikke er indeholdt i forslaget.
Hr. Lehnes argument om, at det ville have kompliceret beslutningsprocessen, er ikke overbevisende. Den eneste grund til, at han ikke ønsker, at dette skal tages med, er, at han ønsker at presse på for at få enighed ved førstebehandlingen, men vi mener, at dette fjerner Parlamentets ret til at bidrage til diskussionen. Det er stadig tidligt nok i forhandlingerne at komme med dette bidrag. Det italienske formandskab drøftede dette grundigt med Rådet. Vi kan nå det endnu.
Vores gruppe er villig til at støtte kompromiset, selv om vi ikke er særligt begejstrede for det. Vores oprindelige holdning var at udarbejde et direktiv uden artikel 9 og 11, der beskytter minoritetsaktionærernes rettigheder. Vi vil dog kun støtte kompromiset, hvis disse tre ændringsforslag vedtages. Hvis det ikke er muligt, stemmer vi imod kompromispakken. 
Chichester (PPE-DE ),
   Hr. formand, måske kan jeg forsikre fru van den Burg om, at de punkter, der vækkede bekymringer hos Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, mere eller mindre blev overført til drøftelsen i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og en række af de ændringsforslag, som vi vedtog i vores udtalelse ved førstebehandlingen passede efter min mening som ordfører mere på Deres udvalg. Ikke desto mindre afspejlede vores udtalelse størstedelen af vores medlemmers bekymringer, og disse bekymringer blev især rettet mod behovet for og vigtigheden af information og høring af arbejdstagerne. En række ændringsforslag omhandlede information af arbejdstagerne hos målvirksomheden eller den tilbudsgivende virksomhed, og andre ændringsforslag omhandlede vigtigheden af at høre arbejdstagerne hos den tilbudsgivende eller overtagende virksomhed.
Det andet punkt, som bekymrer os, er spørgsmålet om jurisdiktion, hvor vi er i tråd med en række af de andre udvalg. Vi mente, at det var meget vigtigt, at jurisdiktionen bliver i den tilbudsgivende virksomheds medlemsstat for at undgå flertydighed eller forvirring. Vi stillede også et ændringsforslag om jurisdiktion for tilbud fra virksomheder i lande uden for EU - tredjelande - og behovet for, at disse underkastes national godkendelse.
Et tredje punkt, der vækker bekymring, og som blev behandlet i udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, omhandler de skandinaviske lande især i forbindelse med flere aktieklasser. Dette var de tre punkter, som vores udvalg var skeptiske over for.
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er enig med ordføreren, Klaus-Heiner Lehne, når han anfører, at behandlingen af direktivet om overtagelsestilbud forekommer endeløs. Den indledtes i januar 1989 med Kommissionens første forslag, der var ambitiøst og tog sigte på at fuldføre det indre marked for virksomhedskontrol. Derefter fremstår direktivets vej gennem lovgivningsprocessen som en form for forhindringsløb, idet teksterne har svinget mellem maksimalistiske forslag, som var uacceptable for nogen - de enkelte stater og Ministerrådet - og minimalistiske kompromiser, som var uacceptable for andre - Parlamentet.
Fra dette forhindringsløb husker jeg især, at Europa-Parlamentet forkastede Forligsudvalgets tekst den 4. juli 2001. Jeg kan også huske det yderst interessante kommissionsforslag fra oktober 2002, som blev udarbejdet efter høring af en gruppe eksperter på højt plan. Ud over at bevare passivitetsreglen i artikel 9 var forslaget et forsøg på at gennemføre de målsætninger, som Europa-Parlamentet og vismændene havde opstillet, neutralisere nogle defensive førtilbudsforanstaltninger og sikre en proportionel fordeling mellem risikokapital og stemmerettigheder. Dog omfattede forslaget desværre ikke de punkter, der må betegnes som de farligste, herunder store virksomheder og multiple stemmerettigheder.
Et andet forhindringsløb er indledt, selv om vi troede, at formandskabet i juni 2002 fandt en udvej ved at give medlemsstaterne og de børsnoterede selskaber mulighed for at vælge mellem direktivets model med passivitetsreglen og neutralisering af defensive foranstaltninger - A-virksomheder - og opretholdelsen af defensive foranstaltninger - B-virksomheder - i tilslutning til et generelt krav om gennemskuelighed inden for den ordning, en virksomhed er underlagt.
For at stille alle operatører lige kan A-virksomheder beslutte ikke at lade sig overtage af en B-virksomhed. Denne løsning har mange fordele og viser bl.a., hvilken løsning der er ideel - nemlig A-løsningen, der fremstår som en referencenorm - og skaber gensidighed. Desuden kræver en neutralisering af de defensive foranstaltninger en ensartet europæisk selskabslovgivning. Artikel 11, som omhandler kapitalandele, er hovedsagelig en undtagelse fra den sædvanlige ordning. Disse andele kan trækkes tilbage, så snart markedet, der er fordelagtigt for A-virksomheder, har skabt de rette betingelser.
Derudover giver den nuværende ordning mulighed for, at børsnoterede virksomheder, der er underlagt ordninger, der ikke omfatter passivitetskrav eller neutralisering, kan gå ind for konkurrencemæssige betingelser, hvilket ikke ville være muligt uden direktivet. Desuden sikrer direktivforslagets artikel 10 og det tilsvarende direktivforslag om gennemskuelighed i børsnoterede virksomheder - som også drøftes i Parlamentet og Rådet - at de virksomheder, der fuldt ud accepterer artikel 9 og 11, stjernevirksomhederne, er de virkelige europæiske virksomheder og klart fremstår som sådanne, og at markedet vil belønne dem. Det bliver nemlig svært for de institutionelle investorer at forklare deres kunder, hvorfor de investerer i en ikke-konkurrencedygtig B-virksomhed i stedet for en konkurrencedygtig A-virksomhed.
Desuden åbner kompromiset op for præventive, delvise overtagelsestilbud, hvilket betyder, at mange lande ikke behøver at foretage gennemgribende ændringer af deres lovgivning og samtidig kan beskytte virksomhederne mod uretfærdig konkurrence fra virksomheder i andre lande. 
Berenguer Fuster (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg beder Dem tro mig, når jeg siger, at jeg ikke er synderligt interesseret i at rode op i gamle sager. Når jeg alligevel gør det, er det, fordi det, når der er skabt en høj grad af konsensus om en række emner, er udmærket at gennemgå forløbet, således at man, om ikke med henblik på dette tilfælde, så med henblik på fremtidige sager, kan redegøre for, hvordan de parlamentariske opgaver blev løst i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure.
Jeg vil derfor udelukkende fokusere på to aspekter angående det første tilfælde i denne valgperiode, hvor Parlamentet som bekendt ikke godkendte Forligsudvalgets tekst, fordi det fandt, at den lå for tæt op ad den fælles holdning.
Det første aspekt giver mig mulighed for at erindre de ærede medlemmer om de forskellige løsningsmodeller, der blev drøftet på initiativ af Europa-Parlamentet i form af en regulering af de administrative organers neutralitetsforpligtelse, og - om nødvendigt - fortage en sammenligning med de nuværende forslag. Det vil efter min opfattelse fremgå af denne sammenligning, at det, vi vedtager i dag, udgør en forbedring i forhold til tidligere forslag, eller i det mindste Parlamentets tidligere forslag. Dengang foreslog Parlamentet nemlig at opretholde de administrative organers neutralitetsforpligtelse - hvilket er positivt - og foreslog kun i særlige tilfælde, hvor bestyrelsen ikke kunne holde møde, en metode, som Rådet og Kommissionen afviste.
Hvad sker der nu? Det har jo kun været muligt at skabe konsensus ved at skære kraftigt i Kommissionens oprindelige forslag i sidste instans undlade at lovgive om den del, der vedrører neutralitetsforpligtelsen og følgelig under anvendelse af det yderst belejlige nærhedsprincip tillade, at medlemsstaterne selv regulerer spørgsmål vedrørende forbud eller accept af defensive foranstaltninger.
Jeg mener ikke, at det er en god lovgivningsmetode. Jeg mener, at hvis nogle af Parlamentets tidligere forslag var blevet vedtaget, ville vi have været i besiddelse af en mere passende lovgivning.
Det andet aspekt - som min kollega, fru van den Burg, nævnte - vedrører afsnittet om information og høring af arbejdstagerne. Jeg skal påpege, at et stort flertal af Parlamentets medlemmer dengang stemte for arbejdstagernes ret til information og høring. Det blev i den forbindelse anført, at der havde været en alliance mellem visse konservative kræfter og Socialdemokraterne, hvorved førstnævnte opnåede fleksibel behandling af forbuddet mod defensive foranstaltninger, mens sidstnævnte opnåede bred anerkendelse af arbejdstagernes deltagelse. Dengang var der desuden forslag fremme om, at Socialdemokraterne skulle bryde pagten og stemme for forslagene i den fælles holdning til gengæld for anerkendelse af arbejdstagernes ret til information.
Det gjorde vi ikke ved den lejlighed, men - som fru van den Burg sagde - hvis dette aspekt ikke anerkendes, og hvis de relevante ændringsforslag ikke vedtages, vil vi være nødt til at stemme imod. 
De Clercq (ELDR ).
   - Hr. formand, det foreliggende direktivforslag er en udvandet udgave af det forslag, som Parlamentet underminerede for halvandet år siden, desværre med kun én stemmes flertal.
Det foreliggende forslag giver en vis manøvremargin til medlemsstaterne og virksomhederne selv, herunder en virksomheds frivillige - eller endog midlertidige - tilladelse til at træffe defensive foranstaltninger over for det, den måtte betragte som et fjendtligt overtagelsestilbud. Det er derfor relevant at overveje, om det fortsat skal være muligt at afgive overtagelsestilbud på europæisk plan, og om direktivet i praksis vil betyde en reel ændring i forhold til den nuværende situation.
Ikke desto mindre mener jeg, at vi skal godkende dette forslag, selv om det skulle betyde en afslutning af EU-drøftelserne om overtagelsestilbud - som nu har varet i 13 år - og sikre indførelsen af den første spæde regulering.
Ifølge en flamsk talemåde er en fugl i hånden bedre en to i busken. Overtagelsesdirektivet er afgjort en vigtig del af Lissabon-dagsordenen om et stærkt og konkurrencedygtigt EU og en forudsætning for den videre gennemførelse af det indre marked. Vi bør derfor sikre, at dette direktiv træder i kraft snarest muligt, således at vi og markedsoperatørerne hurtigt kan afgøre, hvorvidt og hvordan vi skal uddybe denne forordnings bestemmelser. 
Schmid, Herman (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, da jeg drøftede dette spørgsmål for første gang for et par år siden, blev jeg meget overrasket over, at man kun diskuterede forskellige former for aktionærinteresser, tysk tradition kontra angelsaksisk tradition osv. Med tiden gik sagen tilbage til Kommissionen. Den har haft god tid, og man skulle derfor tro, at forslaget var blevet uddybet.
Nu fremlægges der et kompromis mellem forskellige ejerkonstruktioner og ejerinteresser, men der tages stadig ikke hensyn til arbejdstagerne. Det synes jeg er yderst ejendommeligt. Det er da klart, at arbejdstagerne på samme måde som aktionærerne er interessenter i overtagelsessituationer, og det er urealistisk at se bort herfra. På nogle måder er arbejdstagerne måske i endnu højere grad interessenter end aktionærerne, da fjendtlige overtagelsestilbud næsten altid er kombineret med planer om omstruktureringer og måske nedskæringer. 
I andre sammenhænge taler vi højtideligt om den sociale dialog i den europæiske beskæftigelsesstrategi som et fremskridt i EU's politik. Vi taler om Lissabon-strategien, hvor også arbejdsmarkedets parter og den sociale dialog er vigtige. I denne forbindelse glimrer alt dette imidlertid ved sit fravær. Her råder den gamle opfattelse af, at virksomhederne kun er aktionærernes, og at arbejdstagerne stort set ikke er vigtigere end maskiner eller andet løsøre. Det er en gammeldags, urealistisk og utidssvarende opfattelse. Man kan ikke lave lovgivning om overtagelsestilbud uden på nogen måde at holde spørgsmål fast i den virkelighed, som indebærer, at en virksomhed også er sine arbejdstagere. Dette er fuldstændig grundlæggende.
Vi vil formentlig støtte ændringsforslaget om forbedret information og høring. Det er naturligvis vigtigt med information, men jeg vil samtidig sige, at det ikke er tilstrækkeligt. Informationen skal på en eller anden måde kunne bruges til noget. Der må være visse rettigheder. Arbejdstagerne skal have visse handlemuligheder i situationer som disse. 
Hvis nu sagen går tilbage til Kommissionen, vil jeg gerne give hr. Bolkestein et tip. Jeg mener, at man også bør stille krav til den tilbudsgivende virksomhed om at tilbyde en tilpasningsplan for de nye virksomheder, der opstår. I et sådant udviklings- og tilpasningsprogram bør man også tage hensyn til arbejdstagernes interesser og drøfte, hvad der skal ske med dem. Der bør også være en garanti mod i hvert fald kortsigtede afskedigelser.
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, De kan uden tvivl ligesom jeg levende genkalde Dem de sene aftener i Luxembourg i juni 2001, hvor vi sidst foretog denne øvelse, efterfulgt af den ophedede forhandling ved tredjebehandlingen i Parlamentet kort tid derefter, som blev tabt som følge af stemmelighed.
Det er værd at minde os selv på, at selv om vi teknisk set kun er ved førstebehandlingen nu, er dette rent faktisk en fjerdebehandling, selv om det kun er for os, der har deltaget i det nuværende Parlament. Vi har været længe undervejs med dette, og jeg mener personligt, at hvis vi kan afgøre dette spørgsmål med et tilfredsstillende resultat, bør vi gøre det. 
Jeg forstår, hvad hr. Huhne og hr. Bolkestein mener, når de siger, at der er flere problemer end tidligere. Det minder måske en smule om historien med Sybillines bøger. Første gang blev de tilbudt som et sæt på 12, og Tarquin ville ikke have dem. Tre af bøgerne blev derfor brændt, og de blev tilbudt som et sæt på ni til en højere pris. Hver gang prisen stiger, falder kvaliteten. Måske er det sådan, måske er det ikke, men nu befinder vi os i en situation, hvor vi skal træffe en beslutning.
Min gruppe er af den faste overbevisning, at vi skal tage fuldstændig og behørig højde for arbejdstagernes rettigheder i denne forbindelse. Arbejdstagerne er ikke kun brikker i et spil skak. Arbejdstagerne er de personer, der får virksomhederne til virke og fungere effektivt. Der skal tages rimelig og fuldstændig højde for deres interesser. Deres ret til høring og information skal tages alvorligt. 
På den baggrund vil min gruppe helt sikkert stemme for de ændringsforslag, som vi har vedtaget sammen med GUE/NGL-Gruppen og PSE-Gruppen, når vi har afstemning i morgen. Derefter er vi delt i to. Nogle af os er af den faste overbevisning, at vi bør holde fast ved dette til det sidste, og at vi skal stemme imod direktivet i dets nuværende form, hvis ændringsforslagene forkastes. Hvis det betyder, at kompromiset falder til jorden, så bliver det simpelthen nødt til at gå videre til andenbehandlingen osv. 
Andre, og jeg er en af disse andre, mener, at tiden er inde til at træffe en konklusion. Jeg stemmer for disse ændringsforslag, men i sidste ende vil jeg forsøge at få dette igennem denne behandling.
Abitbol (EDD ).
   - Hr. formand, spørgsmålet om overtagelsestilbud på europæisk plan har tidligere påvist to af de væsentligste uhensigtsmæssige forhold i forbindelse med den europæiske integration, hvilket har vakt en vis opsigt. Det gælder for det første det forhold, at Kommissionen blindt underlægger sig kapitalmarkedernes krav, som oftest på bekostning af EU's økonomiske, industrielle og sågar finansielle interesser. Kommissionen har i det forløbne år på forskellig vis gjort sig bemærket på denne vildvej. Det gælder endvidere det forhold, at Tyskland tillægges en dominerende rolle her i Europa-Parlamentet. Vi har set det effektivt demonstreret, når samtlige tyske medlemmer af Parlamentet ved en stemmeafgivelse har trukket i samme retning.
Af to onder bør man som bekendt vælge det mindste. Under forudsætning af at medlemsstaternes ret bevares, især takket være artikel 5, stemmer vi for det nye forslag til direktiv. 

Della Vedova (NI ).
   - Hr. formand, jeg er enig med kommissær Bolkestein og mener, at vi har forpasset endnu en mulighed for at modernisere kapitalmarkedet ved hjælp af regler, som kan forbedre de europæiske virksomheders konkurrenceevne og følgelig sikre aktionærerne en mere effektiv beskyttelse.
Vi må sikre, at vi har forstået hinanden rigtigt. Jeg mener i lighed med hr. Huhne, at det er overdrevet at kalde dette et direktiv om overtagelsestilbud. Vi erkender i virkeligheden, at der eksisterer forskellige bestemmelser, og giver de forskellige lande sikkerhed for, at de vil kunne opretholde den protektionistiske lovgivning i forhold til deres virksomheder, den nationale offentlighed og det private erhvervslivs ledere. Jeg mener, at vi bør gå meget længere og beslutte, hvorvidt vores mål skal være et integreret, effektivt og konkurrencedygtigt europæisk kapitalmarked, som kan give EU nye vækstmuligheder, eller om vi ikke vil løbe denne såkaldte risiko og opretholde den nuværende situation.
De regler, Rådet foreslår, fjerner kun meget få af de hindringer, flere medlemsstaters regler opstiller for virksomhedernes konkurrencedygtighed, hvorfor det desværre reelt bliver umuligt at gennemføre fjendtlige overtagelsestilbud - som er kendetegnende for et højtudviklet finansmarked, hvor kapitalen flyttes derhen, hvor man forventer at finde effektivitetsmarginer, der kan udnyttes til fordel for virksomhederne, disse virksomheders og andre virksomheders arbejdstagere og forbrugerne af produkter, varer eller tjenesteydelser - beklageligvis må siges at være umulige. Der er også en risiko for, at fastlåsningen af den nuværende situation vil betyde et tilbageskridt. I Italien, hvor den gældende lovgivning - Draghi-loven - er yderst åben og effektiv i denne henseende, vil vi allerede blive bedt om at gå et skridt tilbage, og jeg skal påpege, at vi ikke går så langt i Europa, hvad angår åbning for virksomhedernes konkurrenceevne.
Jeg håber, at denne foranstaltning - der som tidligere anført ikke er et direktiv om overtagelsestilbud - for så vidt den også godkendes af Parlamentet i morgen, vil afstedkomme en virkelig konkurrence lovgivningssystemerne imellem og betyde, at systemer, der straffer og forhindrer overtagelsestilbud, betaler prisen herfor, ved at de internationale investorer "stemmer med deres fødder". Der er meget få positive elementer såsom beskyttelsen af mindretallenes rettigheder og udløbsklausulen, som udspringer af tanken om, at det skal være muligt at taget emnet op til fornyet behandling. Måske er det alene af den grund udmærket at vedtage denne foranstaltning, som ikke er en europæisk lov om overtagelsestilbud.
Hr. formand, jeg skal afslutningsvis påpege, at beskæftigelsen i Europa og arbejdstagernes og de arbejdsløses interesser også tilgodeses, når vi sikrer os effektive kapitalmarkeder. Det har vi ikke i øjeblikket, og jeg tror heller ikke, at dette direktiv vil skabe de nødvendige betingelser herfor.
Inglewood (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er ikke så ofte, at Parlamentet er vidne til et ægte politisk drama. Det var Parlamentet dog den dag for to et halvt år siden, hvor Parlamentet forkastede overtagelsesdirektivet. Jeg har ikke hverken hørt eller set noget siden da, der har fået mig til at ændre opfattelse af, at vi ikke alene handlede forkert, men også tåbeligt. I en stadig mere uafhængig verden, hvor verdensøkonomien er knyttet tæt sammen med de enkelte økonomier, er den største enkeltstående økonomiske udfordring i Europa - en udfordring, som vi ikke indfrier på vores risiko - den globale konkurrenceevne. Vi ved alle, at vi er meget dygtige til at tale om det, og vi er faktisk dårlige til at gøre noget væsentligt for at løse problemet. Så snart Europa konfronteres direkte med de konkurrencemæssige udfordringer, viger vi tilbage. Det skete den dag for to et halvt år siden, og vi har veget tilbage regelmæssigt siden da. Vi argumenterer altid ensidigt til fordel for de positive sider i forbindelse med detaljerne som et intellektuelt figenblad for at undgå de svære beslutninger. Det skal siges, at det er ret gennemsigtigt alt sammen. 
For at sætte tingene på plads: Det kan godt være, at jeg er medlem af det britiske Konservative parti, men jeg er ikke det nulevende modstykke til mændene med stenansigter, der tjener penge på krigen. Jeg er ikke tilhænger af Margaret Thatcher - det har jeg aldrig været - og jeg er heller ikke euroskeptiker, men efter min mening - nogle mener, at dette er et excentrisk synspunkt - bør vi håndtere verden, som den er, og ikke som den verden, vi gerne så, at den var. 
Hvis Europa skal levere til dets borgere - og det skal Europa - skal vores økonomi være konkurrencedygtig. En del af den konkurrencemæssige tilstand er at have et system med selskabsret og kapitalmarkeder, der gør Europa i stand til at konkurrere. Det er Europa ikke i øjeblikket, og det problem skal løses. 
De forslag, som vi forhandler her til eftermiddag, er et elendigt, utilstrækkeligt svar til dagens verden. Vi bliver dog nødt til at starte derfra, hvor vi står i dag. Hvis forslaget bliver til lov, håber jeg, at kommissær Bolkestein vil være i stand til at bekræfte, at der følger flere forslag efter dette, som tager sagen et skridt videre - og en del hurtigere end dette, for hvis det ikke sker hurtigere, og hvis jeg er heldig, vil jeg være gået på pension, og hvis jeg er uheldig, vil jeg være død. 
Ikke desto mindre er det et enkelt, jammerligt og langsommeligt skridt på den rejse, som Europa skal på. Der er ikke noget valg. Det er derfor, vi skal støtte det, så længe hr. Lehnes forslag ikke ændres eller udvandes. I det store og hele er det - lige akkurat - værre af forkaste det end at støtte det, og for en konservativ er den begrundelse god nok til at stemme for forslaget. 
Gebhardt (PSE ).
   - Mange tak, hr. formand, jeg var ærlig talt ikke klar over, at der er 275 tyske parlamentsmedlemmer. Det er netop det antal parlamentsmedlemmer, som afviste resultaterne af den første mæglingsprocedure. Kære kolleger, når vi ser Europa som et socialt fællesskab og som et forbillede for andre, spiller arbejdstagernes rettigheder en vigtig rolle. Det første overtagelsesdirektiv i Parlamentet mislykkedes, fordi der ikke blev taget tilstrækkelig hensyn til disse rettigheder. Under henvisning til dets utilstrækkelighed afviste plenarforsamlingen det mæglingsresultat, der var opnået med Rådet. Vi var klar over, at beslutninger vedrørende en virksomheds fortsatte eksistens ikke må træffes af aktionærerne alene. De ansatte skal informeres allerede i den indledende fase og have mulighed for at gøre deres indflydelse gældende. Når alt kommer til alt, handler det ikke kun om magt og mange penge ved en virksomhedsovertagelse, men også om mange menneskers skæbne. Det handler om virksomhedens beliggenhed og om sikring af arbejdspladser. Derfor skal de berørte personer spørges om deres mening og i øvrigt inddrages i beslutningsprocessen.
I dag tager vi et nyt afsæt med overtagelsesdirektivet, og ordføreren håber på, at vi vil kunne nøjes med førstebehandlingen. Vi socialdemokrater har allerede givet ham tilsagn om vores støtte hertil, som dog gives under forudsætning af, at der findes en tilfredsstillende løsning på arbejdstagernes rettigheder. Det lovede ordføreren, men det overrasker mig og alle andre, som har troet på en god løsning, at forefinde et overtagelsesdirektiv, som ikke er en døjt bedre end det første direktiv. Det er en uforskammethed, og vi agter derfor ikke at give grønt lys til at behandle dette direktiv i en hasteprocedure. Først skal vi have klarlagt arbejdstagernes rettigheder, og det vel at mærke til arbejdstagernes fordel. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hvis EU skal blive verdens mest dynamiske og konkurrencedygtige økonomi, skal EU's beslutningstagere handle konsekvent og hurtigt. Dette kunne have været et vigtigt direktiv til at skabe bedre forudsætninger for vækst og fremme omstruktureringer inden for Europas virksomhedsstruktur. Det er de økonomisk levedygtige virksomheder, som kan omstruktureres for at skabe arbejdspladser. Uden arbejdspladser vil Europa ikke overleve. Dette er i virkeligheden et spørgsmål, som er i arbejdstagernes interesse. 
I Sverige findes der et udtryk, der hedder "meget skrig for meget lidt uld". Det er en ganske god beskrivelse af det omhandlede direktiv. I 14 år har vi forsøgt at skabe disse rimelige og fælles spilleregler. Det er egentlig ikke lykkedes os, men det er trods alt et skridt i den rigtige retning.
Jeg har det selv lidt svært med denne forhandling. Principielt er det min opfattelse, at den multiple stemmeret ikke gavner tilblivelsen af velfungerende virksomheder, som skal konkurrere på et globalt marked. De forskellige stemmerettigheder har tendens til i et mere langsigtet perspektiv at afvise mangelfulde virksomhedsstrukturer. Jeg synes også, at der findes væsentlige juridiske indvendinger mod retroaktiv lovgivning, og jeg kan også se idéen i, at entreprenører skal kunne gå på børsen for at skaffe ekstra kapital til sit livsværk uden at tabe kontrollen fuldstændig. Trods dette er det utroligt vigtigt, at vi får fælles spilleregler for virksomhederne for at åbne Europas markeder for mere liberal omstrukturering.
Dette kompromis må vi i det mindste kunne leve med. Vi kunne få mere, og vi ville have mere. Nu handler dette direktiv mere om åbenhed og beskyttelse af minoritetsaktionærerne og mindre om overtagelsesregler. Det er dog et skridt i den rigtige retning, og jeg mener, at vi kan støtte dette kompromis, selv om det viser sig at tage 16 år for EU's lovgivning at blive gennemført. Først 14 år og derefter yderligere to år, inden det indarbejdes. Hvis vi fortsætter på denne måde, bliver vi aldrig dynamiske og konkurrencedygtige. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er velkendt, at fjendtlige overtagelsestilbud kan bringe den ret i fare, som staterne må have til at bevare kontrollen over strategiske virksomheder og beslutningsorganer af central betydning for deres udvikling, ikke mindst virksomheder, der udfører offentlige tjenesteydelser, og at de ofte indebærer negativt afkast for deres aktionærer, produktionstab og – endnu værre – nedlæggelse af arbejdspladser.
Det er særdeles vigtigt, at disse virksomheders ansatte og deres repræsentanter bliver grundigt informeret og konsulteret gennem hele processen om de følger, som et overtagelsestilbud kan få for deres beskæftigelse og for virksomhedernes omstrukturering, og det er ganske uantageligt, at dette ikke er garanteret. Europa-Parlamentet må derfor vedtage de ændringsforslag, der sikrer dette, selv om det er vigtigt at gå længere og garantere, at arbejdstagerne og deres repræsentanter får mulighed for at hindre et overtagelsestilbud med negative følger for beskæftigelse og andre rettigheder. 
Bouwman (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. Bolkestein, hr. Lehne, mine damer og herrer, jeg har nogle få bemærkninger i denne forbindelse.
Selv om vi har været bekendt med det et stykke tid, er det først nu gået rigtigt op for mig, at hr. Bolkestein er imod de defensive mekanismer i ændringsforslagene, som er mere eller mindre frivillige for de enkelte lande, hvilket fører til det, han ønskede, nemlig en meget udvandet udgave af direktivet. Det indebærer også nogle fordele for arbejdstagerne, eftersom disse mekanismer i visse tilfælde fortsat vil give arbejdstagerne og arbejdsgiverne kontrol med nogle få rettigheder.
Ikke desto mindre er jeg glad for, at det nye direktiv nu indeholder det, vi har vedtaget i mellemtiden, nemlig nye retningslinjer for information og høring i en række tilfælde. Det er yderst prisværdigt, eftersom det var en af anstødsstenene sidste gang. Jeg skal dog tilføje, at vi virkelig ønsker proaktive foranstaltninger i forbindelse med overtagelsestilbud, der ikke lykkes - hvilket er tilfældet i omkring halvdelen af tilfældene. Det betyder, at høringerne skal gå forud for tilbuddene, at høringerne om tilbuddet bør finde sted, før det gøres offentligt osv.
Hr. Bolkestein, det er et spørgsmål om moderne virksomhedsledelse, et spørgsmål om socialt ansvarlig ledelse, at udvide høringen, så alle berørte parter og ikke kun aktionærerne i givet fald har ret til at blive hørt.
Vi har stillet disse ændringsforslag for at forbedre situationen. Selv om der er delte opfattelser herom i Verts/ALE-Gruppen, mener jeg, at flertallet støtter vores holdning. Vi håber, at disse ændringsforslag vedtages, i modsat fald vil vi stemme imod forslaget. Jeg har flertallet i gruppen bag mig i denne sag. Det er blevet sagt, at en fugl i hånden er bedre end to i busken. De må efter min opfattelse meget gerne blive i busken, så vi kan finde en anden metode til sikring af mere detaljerede høringer.
Formanden.
   - Jeg skal erindre de ærede medlemmer om, at der med det nye elektroniske system ikke tændes en rød cirkel, så De behøver ikke at gøre noget eller røre ved mikrofonen, når De begynder at tale.
Af gammel vane forventer vi alle uden tvivl at se det røde lys ... 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, vi har i de sidste fem måneder med stor interesse fulgt udviklingen i forbindelse med direktivet om overtagelsestilbud. Det stod allerede ved starten af den parlamentariske drøftelse klart, at det kun ville være muligt at opnå bred tilslutning til forslaget gennem et samarbejde med Rådet og Kommissionen.
Følgelig tilslutter vi os det foreslåede kompromis. Især må anerkendelsen af arbejdstagernes rettigheder betragtes som en virkelig forbedring i forhold til det oprindelige forslag. Vi overvejer dog også at stemme for nogle få ændringsforslag, som skærper bestemmelserne om inddragelse af arbejdstagerne. Kontinuitet og beskæftigelse er fortsat af allerstørst betydning ved overtagelser.
Vi glæder os over, at forslaget ikke længere omfatter et forbud mod midlertidige defensive mekanismer. Lande som Nederlandene og Tyskland havde uden tvivl ret i at modsætte sig dette.
Vi kan stadig ikke tilslutte os ordførerens argumenter imod ændringsforslaget fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om arbejdstagernes rettigheder, og vi beder kommissær Bolkestein oplyse, om han har til hensigt at medtage det. 
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, efter 14 års forhandlinger om en minimumsaftale om virksomhedsfusioner og -opkøb, står EU's institutioner fortsat splittede. Europa-Parlamentet så gerne en retlig samordning. Kommissionen er fortaler for princippet om fri konkurrence, men beklager virksomheders dominerende stilling, som er et resultat af denne politik. Rådet ønskede ikke at fratage staterne muligheden for at gribe ind, hvis store nationale virksomheder udsættes for fjendtlige overtagelsesforsøg. I 20 år har Europa rent faktisk systematisk nedbrudt nationerne som strategiske aktører uden i øvrigt at have haft held til at finde en erstatning for dem.
Direktivet har til formål at forsvare mindretalsaktionærernes interesser og arbejdstagernes ret til information. Det fjerner i virkeligheden forhindringer for, at vores virksomheder kan opkøbes af tredjelandsinteresser, idet der i henhold til artikel 6 eksempelvis skal udpeges en fælles kontrolmyndighed, og øvrige landes kontrolmyndigheder afskæres muligheden for at kræve, at de skal godkende opkøbet, eller muligheden for at kræve indføjelse af supplerende oplysninger. Det foreliggende direktiv siger i øvrigt ikke noget om Kommissionens særlige kontrol med fusioner, som kan føre til misbrug af en dominerende stilling. Denne kontrol indebærer besynderligt nok stadig afvisning af sådanne fusioner, når den dominerende stilling vil tilfalde en europæisk virksomhed, mens det langt sjældnere sker, når det drejer sig om tredjelandsvirksomheder. Vores nordamerikanske konkurrenter lader sig ikke så let berøve deres ejendom. Sager, som har berørt virksomheder som Pechiney, Crédit Lyonnais og Vivendi Universal vidner til fulde herom. 
Brunetta (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, direktivet om overtagelsestilbud er en retsakt, som har afgørende betydning for, om vi kan skabe et virkeligt indre marked inden for selskabskontrol. Der er nemlig tale om en retsakt, der kan skabe en afgørende tilskyndelse til kapitalbevægelser i Europa. Bedre bevægelse betyder øget produktivitet, større vækst, bedre konkurrenceevne og - her henvender jeg mig til venstefløjen - øget beskæftigelse. Vi har efter 14 år endelig nået vores mål, og det er ærgerligt, at Kommissionen ikke har overtaget det forelæggende kompromis' positive aspekter.
Der har i de seneste måneder fundet et intenst samarbejde sted mellem Rådet og Europa-Parlamentet, hvilket i sig selv er et positivt resultat. Europa har virkelig brug for positive resultater i øjeblikket! Der er selvsagt tale om et kompromis, det eneste mulige kompromis på nuværende tidspunkt. Vi kunne have ønsket os noget mere, især mit land, som har en meget moderne og åben lovgivning på området. Vi kunne have ønsket os et direktiv, der virkelig sikrer ensartede betingelser med passivitetsreglen og fuldstændig neutralisering af defensive foranstaltninger.
Vi forsøgte, men det var ikke muligt på grund af modstanden hos visse medlemsstater, som nu sandsynligvis dækker sig ind bag de såkaldte sociale ændringer. Det kompromis, der skal stemmes om i morgen, afspejler den europæiske kapitalismes tilstand, idet der fortsat er tale om en blanding af kapitalisme i lille og stor målestok. Men det sikrer givet en korrekt beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder. Deraf -/-systemet, hvad angår de ensartede betingelser. Der gives dog tilsagn om at gøre et nyt forsøg om nogle år ved hjælp af den nyttige ændringsklausul, når tiden er moden til det, fordi finansmarkederne vil have fremmet virksomheder, som vælger de konkurrencemæssige betingelser. Så kan vi blot slette artikel 11 A og foretage nogle få kosmetiske tilpasninger, og det nye direktiv vil være klart til fremtiden.
Med dette direktiv og de andre, vi vedtager inden for rammerne af handlingsplanen for de finansielle tjenesteydelser, vil de konkurrencedygtige virksomheder, deres ledelsesstruktur og deres regnskaber blive gennemskuelige. Vi har et stort behov for gennemskuelighed på baggrund af de seneste sager om f.eks. Enron, Cirio og Parmalat. Virksomhederne vil blive tilskyndet til at forbedre deres konkurrencedygtighed, fordi konkurrencedygtige virksomheder vil kunne afvise overtagelser af ikke-konkurrencedygtige virksomheder. Vi har sat standarden, og vi har beskyttet den, hvilket er bedre end et direktiv, der blot fastlægger gennemskuelighedsprocedurer som i USA. Alt i alt kan vi være stolte af det, vi har opnået.
Grönfeldt Bergman (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mange har udført et gigantiskt arbejde i mange år. På trods heraf, er det foreliggende kompromis ikke acceptabelt efter min mening. Forslaget indebærer, at aktiernes multiple stemmerettigheder kan blive ved med at eksistere i en overgangsperiode som undtagelse fra hovedreglen. Derefter skal en revision, som indebærer en gennemgang af systemet med A- og B-aktier samt af andre former for ejerskab, finde sted.
Mange mener, at dette har reddet det nordiske system med aktier med forskellige stemmerettigheder. De, som hævder, at kompromiset er godt, overhører det principielle spørgsmål om, hvorvidt EU har ret til at blande sig i, hvordan aktionærerne i private virksomheder vælger at organisere sig. Jeg synes, at det er beklageligt, at så mange i Parlamentet så let accepterer krænkelser af ejendomsretten. Ingen nævner det principielt afgørende spørgsmål om respekten for ejendomsretten. Der er kun aktionærerne, der skal bestemme, hvordan de organiserer deres ejerskab. Dette er en grundlæggende forudsætning for markedsøkonomien.
Hvis kompromiset godkendes, indebærer det i praksis, at Parlamentet siger, at det er acceptabelt at ekspropriere aktiver. Hvis en person har købt en aktie med en højere stemmeværdi til markedspris, hvilken ret har EU eller nogen stat så til helt enkelt at fratage denne person denne investering ved at sige, at det, han har betalt for, ikke længere har nogen værdi?
Den svenske regering hævder, at denne revisionsklausul er en sejr, eftersom revisionen skal omfatte flere former for ejerskab end bare systemet med aktier med forskellige stemmerettigheder. Sådan må det være, men den svenske regering ved formentlig lige så godt som alle andre, at ingen, når revisionen skal udføres om fem år, vil orke eller ønske at røre ved de mange forskellige former for ejerskab, som findes inden for EU. Formentlig kommer diskussionen også til at dreje sig om systemet med A- og B-aktier. Grunden til dette er enkel. Forskellige stemmerettigheder er et tydeligt og enkelt system. Til forskel fra de fleste andre systemer for ejerskab, er det meget enkelt at se, hvor mange stemmer en aktietype svarer til, og det er mindst lige så let at se dens markedsværdi. Der findes ingen faldgrupper eller hemmeligheder i dette system.
Hovedformålet med de nye regler for overtagelsestilbud er, at EU skal være et åbent marked, og at hindringerne for overtagelser skal fjernes. Det er dog sådan, at antallet af overtagelser i lande, der anvender forskellige stemmerettigheder, ikke på nogen måde er mindre end i lande, hvor dette system ikke er tilladt.
Afslutningsvis er det foreliggende forslag efter min mening ikke acceptabelt, da det for det første krænker ejendomsretten, for det andet ikke respekterer indgåede aftaler og for det tredje udpeger aktier med muliple stemmerettigheder som en hindring for overtagelser.
Bolkestein,
   Hr. formand, først vil jeg gerne drøfte visse ændringsforslag. Som jeg nævnte tidligere her til aften, kan jeg ikke godkende ændringsforslag 5 og 21, da de indfører de valgfri ordninger, som Kommissionen forkaster.
Jeg har også visse problemer med ændringsforslag 4 og 20, sidste afsnit, vedførende særlige rettigheder, som på en uønsket måde blander de særlige rettigheder, som er indeholdt i visse virksomheders vedtægter, og som kan blive undtaget fra anvendelsen af artikel 11, med særlige rettigheder, som er indeholdt i lovgivning, der som nævnt tidligere alligevel ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.
Der er blevet sagt meget om dette emne i aften, men der er kun stillet to spørgsmål til Kommissionen. Det første drejer sig om inddragelse af høring af arbejdstagerne og deres medbestemmelsesret, og jeg vil gerne besvare det spørgsmål med at sige, at dette ikke er et socialt direktiv. Det vil derfor ikke være passende at indføre nye hørings- og medbestemmelsesrettigheder i dette direktiv. 
På Parlamentets opfordring har vi i vores nye forslag indsat en ny artikel 13, der gør det ganske klart, at alle eksisterende rettigheder i forbindelse med information, høring og, hvor det er relevant, medbestemmelse, som er en del af fællesskabsretten, også finder anvendelse her.
Det fremgår også meget klart, at medlemsstaterne frit kan indføre rettigheder, som ligger ud over fællesskabsretten, så længe de overholder reglerne for insiderhandel. Endvidere har vi på Parlamentets opfordring nu fastslået i artikel 8 i direktivet, at al information om tilbuddet bør gøres tilgængelig for både repræsentanterne for de ansatte i målselskabet og tilbudsgiveren. 
Det andet spørgsmål blev stillet til Kommissionen af lord Inglewood. Han spurgte, om Kommissionen påtænker at stille forslag om flere foranstaltninger. Naturligvis vil Kommissionen regelmæssigt gennemgå udviklingen på dette område, især hvordan markedet vil reagere på dette forslag, hvis det godkendes, men situationen skal først gennemgås og forslaget tages op til revision fem år efter vedtagelsen. Hvis man tænker på den normale periode for vedtagelse, vil det først ske i 2011. 
Dette er også en grund til, at Kommissionen er dybt utilfreds med forslaget, da det nu ser ud til at blive godkendt af Parlamentet, da verden vil have ændret sig betydeligt fra i dag til 2011, og som nævnt tidligere bliver forslaget først revideret i 2011. Det ligger langt ude i fremtiden. 
Kommissionen er enig med lord Inglewood i hans vurdering af forslaget.(1) 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær. Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0467/2003) af Olle Schmidt for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF, hvad angår merværdiafgift på ydelser præsteret i postsektoren (KOM(2003) 234 - C5-0227/2003 - 2003/0091(CNS)). 
Bolkestein,
    Hr. formand, i 1977 vedtog Rådet det sjette momsdirektiv. Det var et enormt skridt mod effektivt at fjerne hindringerne for den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital og integrationen af de nationale økonomier. For første gang havde Fællesskabet et harmoniseret skattegrundlag og en harmoniseret oversigt over varer og tjenesteydelser, som var fritaget. I 1977 satte Fællesskabets lovgiver de offentlige postydelser på denne oversigt.
Denne fritagelse blev vedtaget på et tidspunkt, hvor postkontoret i de fleste medlemsstater var en gren af regeringen med monopol på postydelser. Dengang var postkontoret utvivlsomt en offentlig postydelse, og fritagelsen af ydelserne skabte ikke konkurrenceforvridning, da konkurrence ikke var mulig.
Disse kendsgerninger gælder ikke længere. I de fleste medlemsstater er postkontoret ikke længere en gren af regeringen, men en erhvervsmæssig virksomhed, der drives i henhold til erhvervsret. I visse tilfælde sælges dets aktier på aktiemarkederne. Visse medlemsstater har allerede lagt moms på posten, eller på nogle eller alle ydelser, som leveres af den befordringspligtige virksomhed, hvilket anerkender problemerne med en forældet fritagelse.
Nogle af disse virksomheder udvider nu deres forretninger til andre medlemsstater for at høste fordelene ved det indre marked på nøjagtig samme måde, som andre postvirksomheder fra tredjelande gør. Forbrugerne kræver nu ydelser, som kun virksomheder, der er til stede på adskillige europæiske markeder, kan præstere. Men ifølge de nuværende regler er en virksomhed, der leverer fritagne postydelser i medlemsstat A, forpligtet til at opkræve moms i medlemsstat B, da det land ikke anerkender det som en offentlig postydelse.
Nu er postmarkedet stort set liberaliseret. Selv om, som det ofte er tilfældet, postliberaliseringen skrider frem med forskellig hastighed i hver medlemsstat, har alle medlemsstater - i høj grad takket være godkendelsen af direktiv 97/67/EF - virksomheder, ud over de tidligere monopolindehavere, der kan være og er aktører. Da adskillige virksomheder præsterer postydelser, og da de ikke behandles ens i henhold til momslovgivningen, vil der uundgåeligt forekomme konkurrenceforvridning.
En momsfritagelse er både godt og ondt. Især medfører den en manglende evne til at fratrække den indgående moms, som igen holder investering borte. På et tidspunkt, hvor der er konkurrence på postmarkedet, og revolutioneringen af kommunikationskanalerne har skabt nye kanaler, der til en vis grad konkurrerer med posten, truer de lave investeringer de offentlige virksomheder. 
Som det ofte sker med europæisk skattelovgivning, er momsdirektivet sakket bagud i forhold til alle disse ændringer og har nu presserende brug for ændringer, da det ikke længere afspejler Fællesskabets behov eller faktiske situation.
I henhold til artikel 93 i traktaten skal momsbestemmelser vedtages i det omfang, at harmonisering er nødvendig for at sikre oprettelsen og funktionen af det indre marked. Kommissionen opfylder dens forpligtelser i henhold til traktaten ved at stille forslaget. Det er sket efter omfattende høringer med befordringspligtige virksomheder og andre postvirksomheder samt repræsentanter for brugerne af postvæsenet. 
Deres holdninger er taget i betragtning, især de private forbrugeres og velgørende institutioners, idet der er foreslået en nedsat sats for ydelser såsom breve, små pakker og direct mail, som sådanne kunder har mest brug for. Den kombinerede effekt af besparelserne for postvirksomhederne som følge af fradragsretten, som forslaget vil give dem mulighed for, og anvendelsen af en nedsat sats på en lang række postydelser, har til formål at begrænse eller endda neutralisere stigninger i postpriserne. 
Det var Kommissionen, der foreslog befordringspligten som et omtalt begreb i direktiv 97/67/EF, og Kommissionen mener, at alle EU-borgere har ret til en lang række postydelser af høj kvalitet, der ikke er for dyre. De befordringspligtige postvirksomheder vil ikke være i stand til at yde en sådan ydelse, hvis de ikke opmuntres til at investere og blive moderniseret og som resultat heraf ikke længere kan konkurrere med andre virksomheder på dele af markedet, som allerede er åben for konkurrence. For at kunne konkurrere på sådanne markeder skal de være til stede i hele Europa og tilbyde f.eks. pakkesporing, som private virksomheder og virksomheder fra tredjelande allerede tilbyder de europæiske kunder. Den nuværende momsfritagelse gør den nødvendige investering dyrere. De befordringspligtige virksomheder i Europa tager disse udforinger op, og derfor støtter de fleste af dem formålene med dette forslag. 
Afslutningsvis opfordrer jeg medlemmerne til at støtte Kommissionens forslag. 
Schmidt, Olle (ELDR ),
   Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at undskylde for ikke at have været i stand til at fremlægge en konsekvent betænkning. Denne betænkning er måske min sidste her i Parlamentet, og jeg er ikke stolt af resultatet, hr. kommissær.

 Hr. formand, postmarkedet er i færd med at blive liberaliseret på europæisk og nationalt niveau. Den nuværende situation har, som kommissær Bolkestein har nævnt, medført ulige vilkår. De offentlige virksomheder har en konkurrencefordel i forhold til kunder, der ikke kan kræve momsrefusion, som f.eks. privatpersoner, velgørende organisationer og banker. De private virksomheder er mere attraktive for de momsregistrerede virksomheder, selv om den samlede pris måske er højere. Kunden kan nemlig få momsen refunderet, hvilket generelt giver lavere nettoomkostninger for virksomheden.
En anden ulempe ved momsfritagelse for offentlige virksomheder er, at det favoriserer selvforsyning. Det er altså mere rentabelt for virksomheden selv at udføre en ydelse end at indgå en aftale derom. 
På denne baggrund foreslår Kommissionen, at fritagelsen skal fjernes, og at alle forsendelser over 2 kg pålægges en standardmomssats. Samtidig med får medlemsstaterne mulighed for at anvende en nedsat momssats i forbindelse med adresserede forsendelser på op til 2 kg. 
Jeg er enig i Kommissionens vurdering. Som ordfører foreslog jeg også mindre ændringer i udvalgsbehandlingen. Alle mine forslag blev nedstemt af udvalget. I praksis betyder udvalgets forslag, at Europa-Parlamentet skal forkaste Kommissionens forslag i sin helhed. Det er efter min mening beklageligt, og jeg har derfor sammen med min kollega Astrid Lulling og PPE-DE-Gruppen stillet en række kompromisforslag. Personligt er jeg ikke helt tilfreds med alle disse ændringsforslag, men jeg kan leve med dem. Jeg håber også, at kommissær Bolkestein kan leve med dem. Ændringsforslagene går i den rigtige retning og bliver en begyndelse til et mere velfungerende marked. De store forandringer, som vi nu foreslår, har bl.a. til sigte at fjerne grænsen på 2 kg for den nedsatte sats. De indebærer også mere præcise krav til at ensrette satserne inden for 5-10 %.
Hr. formand, tillad mig først og fremmest at henvende mig til de kolleger, som er bekymret over prisstigningerne, i særdeleshed mine britiske kolleger. Momsen kan som bekendt lægges til og trækkes fra. Kommissionen så gerne, at prisen for A-post i Storbritannien f.eks. steg 0,3 eurocent, hvis der anvendes en nedsat sats på 5 %, og med 5 eurocent, hvis standardsatsen på 17,5 % benyttes. Det er værd at bemærke, at den britiske postmyndighed, Postcomm, er nået frem til samme konklusion. Snakken om prisstigninger er voldsomt overdrevet. 
Postforsendelser har ganske rigtigt en vigtig social funktion, men porto og dermed forbundne omkostninger udgør trods alt kun 0,1-0,2 % af det gennemsnitlige husholdningsbudget i EU. Det svenske postvæsen har bemærket, at de gennemsnitlige årlige husstandsomkostninger til breve og julekort udgør 190 svenske kroner. Det svarer til 21 euro. I Det Forenede Kongeriges tilfælde viser tallene for 1996-97, at den gennemsnitlige årlige udgift for en britisk husstand var 29,40 britiske pund, eller 42 euro. Går man ud fra, at hele dette beløb bruges til forsendelse af standardskrivelser til 28 britiske pence, ville konsekvenserne for husstanden, hvis den nationale postvirksomhed satte portoen op med 1 britisk penny, være en stigning i de årlige udgifter til 30,45 britiske pund, altså 1,05 britiske pund pr. år, selv om den nationale postvirksomhed skulle sætte portoen op med 1 britisk penny. Jeg synes, at man bør have dette i tankerne ved afstemningen i morgen.
Et andet følsomt emne er virkningerne for de velgørende organisationer. Jeg mener ligesom kommissær Bolkestein, at disse virkninger skal afbødes med mulighed for momsrefusion eller særlige tariffer.
Afslutningsvis vil jeg sige til alle i Parlamentet, som tror på et velfungerende, bedre marked uden hindringer og uretfærdighed. De kan ikke forkaste dette forslag. Jeg vil henvende mig særligt til fru Lulling og takke hende. Jeg vil takke hr. Radwan, hr. Brunetta og hr. Karas. De har i hvert fald medvirket til at skabe en form for helhed. Fru Randzio-Plath og hr. Goebbels, De har så god dømmekraft i så mange andre spørgsmål. Jeg stoler også på Deres dømmekraft i morgen. Om ikke andet skal De alle kunne høre på Deres egne postvirksomheder, Dem, som forkaster forslaget. 
Ferber (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Udvalget for Regionalpolitik, Transport og Turisme har beskæftiget sig intensivt med dette dossier, fordi vi har haft æren af at følge udviklingen i posttjenesterne, og forhåbentlig vil vi også få mulighed for det fremover. Derfor fokuserede vi også på at indføre en merværdiafgift i den liberaliserede verden, som vi alle tilstræber. Jeg håber, at vi har fuldført denne vigtige opgave inden udgangen af dette årti.
Jeg vil gerne starte med at sige, at Kommissionens forslag er et seriøst forsøg på at løse dette problem. Men samtidig kan de gode ting stadig forbedres. Det var vores holdning i Udvalget for Regionalpolitik, Transport og Turisme, og der er hovedsageligt tre ting, som jeg vil komme ind på.
For det første ønskede vi, at mindstesatsen på 5 % i merværdiafgift principielt skulle gælde for postydelser. Vi er klar over den retlige problematik i forbindelse hermed, nemlig, at det kan betyde indførelsen af en fjerde momssats i nogle medlemsstater. Desuden mener vi, at der bør udvises særlig forsigtighed her. For det andet bør man overveje, hvilke vægtgrænser der bør gælde for en reduceret momssats. Kommissæren kom med rette ind på en universal forsyningspligtydelse. Der findes imidlertid også Verdenspostkonventionen, som ligeledes beskriver forbrugernes rettigheder. Vi foreslår derfor, at vi snarere orienterer os efter Verdenspostkonventionen og koncentrerer os om at fastlægge reducerede momssatser for postforsendelser på op til 10 kg.
For det tredje foreslår vi, at direktivets ikrafttrædelse bringes i overensstemmelse med den yderligere liberalisering af posttjenesterne, som efter planen skal finde sted i 2006. Ifølge en undersøgelse af dette spørgsmål bør Kommissionen udarbejde og stille passende forslag, hvorefter Parlamentet og Ministerrådet tager stilling til dem.
Det ville glæde mig, hvis der kunne tages hensyn til disse forslag fra Udvalget for Regionalpolitik, Transport og Turisme.
Lulling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Bolkestein har med rette mindet om, at det sjette momsdirektiv ikke fastlægger nogen betaling af merværdiafgift for postydelser. De traditionelle leverandører af postydelser bliver berørt heraf, det vil sige de tidligere monopolister, mens private leverandører allerede i dag skal beregne merværdiafgift.
For at gennemføre det indre marked på området for postydelser er vi for lang tid siden begyndt på at liberalisere denne sektor skridt for skridt, hvilket har gjort det muligt for private virksomheder at operere i endnu større grad her. At de nye private virksomheder skal beregne merværdiafgift, mens de tidligere monopolister er fritaget herfor, fører på kort eller lang sigt til konkurrenceforvridninger. For det første har merværdiafgiften indflydelse på slutproduktets pris hos de private virksomheder, hvilket ikke er tilfældet hos de traditionelle postvirksomheder, og for det andet kan sidstnævnte ikke trække den merværdiafgift fra, som de skal betale ved indkøb og investeringer. Så vidt jeg forstår, ville den merværdiafgift, der kan trækkes fra, imidlertid være ganske minimal, da næsten 80 % af omkostningerne - i hvert fald i Luxembourg - går til lønninger, som i forvejen ikke er momspligtige.
Ordføreren og jeg har foreslået en løsning, der fastsætter en reduceret merværdiafgift for alle postydelser, hvorved de medlemsstater, som allerede på nuværende tidspunkt har stærkt reducerede momssatser på andre produkter og tjenesteydelser, også kan anvende disse på området for postydelser. Det er en afbalanceret løsning, fordi der heri tages hensyn til alle involverede parters interesser i videst muligt omfang, da det heller ikke må medføre prisstigninger på frimærker.
Desuden har Kommissionen foreslået en ny definition af begrebet postydelser, hvilket har undret mig noget. Siden vedtagelsen af direktivet om postydelser i 1997 har vi haft en definition, der accepteres af alle markedsdeltagere, og som anvendes problemfrit. En ny definition ville blot betyde retsusikkerhed, da de involverede parter i så fald måtte spørge sig selv, om de postydelser, som de leverer i henhold til direktivet fra 1997, også er de samme som dem, der nu bliver skattepligtige.
For at undgå denne retsusikkerhed og den deraf følgende forvirring har ordføreren og jeg foreslået, at der ved defineringen af postydelser i direktivet om merværdiafgift simpelthen henvises til definitionen i direktivet fra 1997.
Et sidste vigtigt ændringsforslag vedrører tidspunktet for afkrævning af merværdiafgift på postydelser. Da det principielt drejer sig om et problem med en potentiel konkurrenceforvridning, bør der først afkræves merværdiafgift, når et sådant problem reelt bliver synligt. I dag er det sådan, at nogle nationale markeder er mere liberaliseret end andre. Vores ændringsforslag fastsætter først en indførelse af merværdiafgift, når mindst 50 % af det nationale marked er liberaliseret.
Hr. formand, jeg vil gerne afslutningsvis takke ordføreren for et fremragende samarbejde, og samtidig vil jeg godt appellere til de kolleger, som i udvalget har stemt for at afvise kommissionsforslaget uden videre, om at overveje deres holdning hertil endnu en gang, for det ville ikke være passende at afvise det nu. Jeg appellerer især til vores socialdemokratiske kolleger. Vi skal gå konstruktivt til værks her, for kun på den måde har vi en mulighed for, at vores forslag vil bære frugt hos Rådet og Kommissionen.
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, posttjenesterne har været et offentligt monopol i 150 år. I indeværende valgperiode har flertallet indvilliget i, at internationale, serviceorienterede selskaber overtager dele af dette arbejde. Under drøftelserne om dette emne er der blevet nævnt flere ulemper, herunder frygten for, at der i fremtiden vil blive opkrævet endnu højere priser for endnu ringere ydelser. Der var i den forbindelse næppe nogen, der beskæftigede sig med beskatningens indvirkning.
Vanskelighederne er nu indlysende. De offentlige virksomheder betaler ikke moms, men hvis kunderne har ret til momsrefusion, kan en privat virksomhed til tider være en billigere løsning. Eftersom det med tiden kan blive for dyrt at få posten transporteret med jernbane, bruger virksomhederne i stadig højere grad miljøskadelig lastbiltransport. Det er uvist, om medlemsstaterne vil beslutte at lade deres høje momssatser eller deres forskellige lave momssatser finde anvendelse. Priserne vil i mange tilfælde utvivlsomt stige for brugerne. 
Det er givet udmærket, at ordføreren foreslår en udsættelse, indtil markedet et blevet yderligere liberaliseret, og at den rådgivende ordfører udtrykker ønske om at forhøje vægtgrænsen til 10 kg. Den bedste løsning ville være at undlade at privatisere. Det er ikke markedet, men de ansatte og forbrugerne, der fortjener beskyttelse, og det sker bedst uden denne foranstaltning.
Santos (PSE ).
   - Hr. formand, jeg må erkende, at jeg ikke finder det let at tage del i denne debat, og jeg vil også gerne begynde mit indlæg med at sige, at vi alle bør lytte til det, som Astrid Lulling har sagt, og at vi ikke mindst må erindre os den enorme indsats, som kommissær Frederik Bolkestein har udfoldet for at gøre det indre marked til en realitet, eftersom det er en helt uomgængelig forudsætning for den europæiske integration og for Europas økonomiske genrejsning.
Vi mener derfor, at dette initiativ fra Kommissionen har en grundlæggende berettigelse, men at Europa-Parlamentet desværre endnu ikke bør støtte det, fordi en isoleret vedtagelse af det vil bidrage meget lidt til den egentlige diskussion, nemlig den, der drejer sig om den helt nødvendige liberalisering af postsektoren. I denne fase kan Kommissionens forslag på grund af den nuværende markedsstruktur få flere ganske uheldige følger, hvor den væsentligste utvivlsomt bliver, at borgerne kommer til at betale mere for postbesørgelsen uden at få nogen umiddelbare fordele til gengæld. Det forhindrer ikke engang de stillede ændringsforslag, som jo måske slet ikke vedtages.
Godt nok er det undertiden rimeligt at ofre en sådan fordel på kort sigt, især for de offentlige ydelsers vedkommende, men det bør kun ske, hvis det står klart, at disse interesser varetages på mellemlang eller lang sigt og med indlysende gevinst. Det ser desværre ikke ud til at være tilfældet her, eller det fremgår i hvert fald ikke klart, om det foreliggende forslag følger dette elementære princip.
Postsektoren har været fritaget for moms siden 1977. Ganske vist var sektoren dengang domineret af statsmonopoler, hvilket betød, at der faktisk ikke var nogen konkurrence. Trods udviklingen siden da kan man bestemt ikke påstå, at disse offentlige ydelser nu virker på et åbent marked. Kun i så fald kunne det begrundes, at staten udøvede sin eneret til politisk regulering uden at behøve anvende afgiftsmæssige eller andre incitamenter, der sikrer god social effektivitet. Idet vi således må erkende, at den nuværende situation, hvis den opretholdes, længe vil kunne stå i vejen for, at denne sektor gennemgår den nødvendige udvikling, må vi samtidig indse, at dette forslag alene ikke vil fjerne eller mindske de aktuelle konkurrenceforvridninger, som ikke mindst følger af den forskel i momssatser, der endnu findes i EU.
En forkastelse af dette initiativ kan derfor kun forstås som en opfordring til Kommissionen om at indsætte forslaget i en bredere debat om en total liberalisering af denne sektor, der sikrer mest muligt effektive tjenesteydelser, uden at brugerne som det første skal betale mere. 
Laguiller (GUE/NGL ).
   - Betænkningen omhandler udelukkende den mulige konkurrenceforvridning, som kan skade de private virksomheder, som bemægtiger sig postsektoren. Den beskæftiger sig slet ikke med brugernes eller postfunktionærernes interesser.
Igennem mere end et århundrede har de europæiske stater etableret offentlige posttjenester, som stort set har fungeret tilfredsstillende, indtil man begyndte at erstatte de kriterier, der er gældende for offentlige tjenester, med rentabilitetskriterier. Velfungerende offentlige tjenester, og ikke mindst posttjenester, har længe været et vidnesbyrd om den grad af udvikling, ja, jeg vil endog sige den grad af civilisation, der kendetegner et land. Takket være den omstændighed, at posttjenesterne i en vis forstand har været i ly for den frie konkurrence, har de kunnet løse deres opgave. Takket være den omstændighed, at deres eksistensberettigelse ikke beroede på evnen til at skabe overskud, men at betjene alle, har de betjent også de fjernestliggende landsbyer og etableret et finmasket net af postkontorer i landene. Dette fremskridt er såvel nationalstaterne som de europæiske institutioner nu i færd med systematisk at nedbryde. Jeg er afgjort modstander af en sådan nedbrydning af de offentlige tjenester. Den betegner et tilbageskridt og social uretfærdighed.
Ud over denne helt basale begrundelse for at stemme imod betænkningen er der en anden. Ja, vi er imod merværdiafgiften og dermed imod at bringe den i anvendelse og imod den fordyrelse, som den vil indebære, og som først og fremmest vil ramme de brugere, der har de mest beskedne indtægter.

Lulling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må spørge hr. Bolkestein, om han støtter de ændringsforslag, vi har stillet. Hvad drejer det sig om? Enten vælger man at følge socialdemokraterne og alle andre, som ikke fuldt ud har forstået, hvad der tjener dem, som man hævder at forsvare, og så forkaster man fuldt og helt Kommissionens forslag. Eller man vælger at følge den vej, jeg har foreslået. Jeg havde imidlertid ikke tilstrækkelig taletid til rådighed til at kunne give en nærmere forklaring. Jeg anmoder alle, der agter fuldt og helt at forkaste Kommissionens forslag, om at tænke nøje efter. Vedtager vi de ændringsforslag, hr. Schmidt og jeg har stillet på vegne af vores grupper, sender vi et positivt signal om et fornuftigt direktiv, som ikke vil indebære stigende omkostninger. Jeg beder hr. Bolkestein tilkendegive, hvorvidt han støtter vores ændringsforslag.
Bolkestein,
    Hr. formand, det er med den største fornøjelse, at jeg svarer på fru Lullings spørgsmål. Jeg kunne godt have svaret tidligere, men hun spurgte ikke om det, så jeg mente ikke, at det var nødvendigt at svare. 
Som svar på hendes spørgsmål mener Kommissionen, at enhver undersøgelse af postsektoren og især undersøgelser, som skal udføres i henhold til direktiv 97/67/EØF, bør tage højde for virkningen af moms i sektoren, og at det forpligter sig til at tage højde for ånden i ændringsforslag 6. 
Hvad angår ændringsforslag 7 og 13 om at udskyde direktivets ikrafttrædelsesdato, indtil hver medlemsstat har opnået en vis form for liberalisering, er Kommissionen af den opfattelse, at den ikke kan acceptere at kæde to punkter sammen, som er helt forskellige. Kommissionen kan derimod godt acceptere en ikrafttrædelsesdato for direktivet inden januar 2006, hvor Fællesskabets postmarked samlet set burde have opnået den liberaliseringsgrad.
Kommissionen støtter ikke ændringsforslag, der kæder anvendelsesområdet for de foreslåede regler om leveringsstedet og nedsatte satser sammen med artikel 2, stk. 1, i direktiv 97/67/EF. Postydelser, som er defineret i nævnte artikel, er dem, der leveres af den forsyningspligtige virksomhed. Sammenkædningen, som foreslås i det ændringsforslag, vil ikke fjerne de nuværende konkurrenceforvridninger på postmarkedet, og derfor støtter Kommissionen ikke ændringsforslag 1, 8, 11 og 12.
Af hensyn til subsidiaritet kan Kommissionen ikke støtte ændringsforslag 2, 4 og 9, der forsøger at forpligte medlemsstaterne til at anvende en nedsat sats og bestemme, hvordan en vis del af de nationale momsindtægter bør anvendes. Den kan heller ikke acceptere en udvidelse af anvendelsesområdet for anvendelige satser, som det foreslås i ændringsforslag 3 og 10. Sådanne ændringsforslag vil heller ikke blive godkendt af størstedelen af rådsmedlemmerne.
Hvad angår ændringsforslag 5, mener Kommissionen, at de problemer, der opstår ved de filatelistiske frimærker, ikke er anderledes end de nuværende. Ifølge gældende lovgivning er frimærker kun fritaget, hvis de sælges for pålydende. De er momspligtige i alle andre tilfælde. Eftersom denne anderledes afgiftspligt ikke skaber problemer i dag, bør den heller ikke skabe problemer, når forslaget er godkendt.
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær Frederik Bolkestein. 
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0461/2003) fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om miljøansvar, for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (10933/5/2003 - C5-0445/2003 - 2002/0021(COD)) (COD)) (Ordfører: Manders). 
Manders (ELDR ),
   Hr. formand, undskyld, jeg kommer for sent, men vi har forsøgt at nå et kompromis i elvte time, så vi kunne opnå kvalificeret flertal.
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil frem for alt takke Dem for det udmærkede samarbejde, vi har haft angående dette særdeles komplicerede og krævende spørgsmål, som både er juridisk vanskeligt og politisk ømtåleligt. Det har takket være dette samarbejde alligevel været muligt at afholde afstemningen i december, og jeg aner muligheden for et kompromis med Rådet. Vi har allerede rådført os med Rådet, og jeg kan se, at der er en vis margin, vel og mærke hvis Parlamentet tør tage en kvalificeret afstemning om en pakke, som jeg omdelte for et øjeblik siden, for jeg ser det under alle omstændigheder som et minimumskrav i de store grupper.
Jeg er desuden taknemmelig over muligheden for at udsætte afstemningen til onsdag, fordi vi manglede flere oversættelser. De er nået frem, men nu har jeg da lidt ekstra tid til at indgå de nødvendige kompromiser. Og det er i sidste instans meget værdifuldt.
Hele proceduren har vist sig at være meget vanskelig. Parlamentet måtte stemme om, hvilket udvalg der skulle være ansvarligt for udarbejdelsen af denne betænkning, og det er mig bekendt første gang i Parlamentets historie. Det har givet anledning til flere urimeligt følelsesladede tilkendegivelser.
Jeg anser den tekst, vi vedtog under førstebehandlingen, for at være forholdsvis afbalanceret. Desværre har Rådet endnu en gang nedtonet den betragteligt ved mange steder at indføje ordet "kan", således at medlemsstaterne med andre ord har lov til at indføre noget. De bør efter min opfattelse næsten alle erstattes med "skal". Jeg er nemlig overbevist om, at det ville være en fordel for både miljøet og økonomien, hvis vi fik mulighed for at skabe ensartede vilkår i stedet for dette kludetæppe af forskellige miljølovgivninger, der finder anvendelse i Europa, og som hverken gavner økonomien eller miljøet. Ensartede vilkår er en afgørende forudsætning. Under forhandlingerne om den forrige betænkning bemærkede jeg, at mange medlemmer ikke kunne tale om andet end det faktum, at man i Lissabon var nået til enighed om, at Europa skulle blive verdens mest konkurrencedygtige, videnbaserede økonomi. Vi bør derfor have tilstrækkeligt mod til at træffe beslutninger, der rækker længere end vores nationale interesser, og ud over konkrete mærkesager. For det er jo i sidste instans resultaterne, der tæller, og ikke hvorvidt jeg kan vende tilbage til mine vælgere og sige: "Se, hvor god jeg har været, fordi jeg har foreslået dette. Jeg har måske ikke opnået noget, men jeg har foreslået det." Det vil være beklageligt, hvis vi ikke kan samle et kvalificeret flertal på nogle nøgleområder, så vi i det mindste får et vist forhandlingsgrundlag i forhold til Rådet og kan kræve nogle af alle disse "kan'er" fjernet.
Heldigvis indeholder den fælles holdning mange afsnit fra den tekst, Parlamentet vedtog, selv om de er udvandet betydeligt ved hjælp af denne hyppige anvendelse af "kan", og jeg mener, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked i sidste uge vedtog en række relevante tekster, især om finansiel sikkerhedsstillelse med et indbygget loft og obligatoriske finansielle forsikringer, der er realistiske på længere sigt. Det er nyttigt og påkrævet at kunne garantere en forsikringsmulighed. Med ubegrænset ansvar vil ingen forsikringsselskaber ønske at tegne en forsikring, medmindre de selv introducerer dem. Jeg frygter, at vi i så fald vil ende med en situation, der er fuldstændigt ude af kontrol, og som jeg ikke tror vil gavne økonomien eller miljøet.
Følgelig har vi endnu en gang støttet offentligt ansvar, myndighedernes funktion som sikkerhedsnet. Det er nødvendigt, at alle medlemsstater tvinges til en omhyggelig overvågning af de tilladelser, der udstedes, og til også at føre kontrol med dem. Vi har brug for en pisk over nakken. 
Derudover er et ændringsforslag om et vægtningssystem med en afvejning af de forskellige faktorer blevet forkastet. Eftersom et ændringsforslag om vidtrækkende defensive foranstaltninger, fuldstændig fritagelse og undtagelser er blevet vedtaget, klarede dette ændringsforslag sig desværre ikke igennem. Eftersom det er genfremsat, håber jeg, at vi kan samle kvalificeret flertal for disse tre vigtige punkter, og at vi også kan indføre dem i Europa. Jeg mener, at det vil gavne miljøet såvel som økonomien, fordi vi i givet fald vil få et mindstemål af harmonisering. Det er især vigtigt på miljøområdet, som ikke har nogen grænser. På det indre marked, som vi ønsker at optimere, findes der heller ingen landegrænser for vores virksomheder. Så i denne henseende mener jeg, at en minimal harmonisering er et udmærket udgangspunkt for miljøet såvel som økonomien.
Hvis vi ikke opnår kvalificeret flertal for disse punkter, tror jeg, at Parlamentet med det forestående valg bør sænke blikket i skam, fordi vi har givet Rådet frie tøjler til at fastlægge detaljerne på et så afgørende område. Det vil være beklageligt, og jeg håber, at vi vil blive forskånet for at tabe ansigt på denne måde, og at vi vil være i stand til at mønstre et kvalificeret flertal, især på de nævnte områder. Jeg vil satse hårdt på dette, og vi har også hele dagen i morgen til rådighed.
Bolkestein,
    Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren, hr. Manders, for hans arbejde på miljøansvar.
Processen med at få forslaget så langt har ikke været let, som hr. Manders allerede har sagt. Det tog lang tid at udarbejde forslaget, og de efterfølgende forhandlinger har vist, at der er store meningsforskelle i Rådet og Parlamentet. Med forslagets overordnede mål for øje har Kommissionen udvist fleksibilitet ved at hjælpe Rådet med til at opnå et afbalanceret kompromis. 
Via kompromiset lykkedes det at bevare forslagets overordnede mål. Den fælles holdning sigter til at skabe fællesskabsrammer, hvor miljøskader kan forebygges og afhjælpes gennem et miljøansvarssystem.
Hovedtrækkene i selve ansvarsordningen er ikke ændret betydeligt, undtagen på et punkt, som er den brede margen, som nu gives til medlemsstaterne ved beslutning om afhjælpning eller andet af en miljøskade, som ingen solvent forurener kan holdes ansvarlig for. 
De ændringsforslag, som Parlamentet vurderer, vedrører adskillige afgørende punkter, som jeg gerne vil kommentere. For det første foreslås det i ændringsforslag 6, at forpligtelsen til genopretning for naturtyper og arter er begrænset til Natura 2000-beskyttelsesområder. Dette betyder rent faktisk, at det kommende direktivs anvendelsesområde bliver begrænset til Natura 2000-nettet. 
Kommissionen kan ikke støtte en fremgangsmåde, der indskrænker det kommende direktivs anvendelsesområde yderligere i forhold til den fælles holdning, som i sig selv var mindre omfattende end det oprindelige forslag fra Kommissionen. Omvendt mener Kommissionen hverken, at det er forsvarligt eller gennemførligt at udvide objektivt ansvar til alle erhvervsmæssige aktiviteter i EU. Den kan derfor heller ikke støtte ændringsforslag 45. 
Direktivets anvendelsesområde berøres også i ændringsforslag 41, 42, 50 og 51, der forsøger at sikre, at direktivet anvendes fremover, når miljøskade ved et uheld, der omfatter nukleare aktiviteter, ikke afhjælpes på baggrund af de relevante internationale konventioner. Direktivet vil på en måde "supplere" de internationale konventioner.
Hvad angår den foreslåede "komplementaritetsmetode", mener Kommissionen ikke, at den kan fungere, da den vil tvinge de medlemsstater, der har ratificeret konventionerne, til at opsige dem. Vi mener derimod, at den internationale ansvarsordning for skader forårsaget af nukleare aktiviteter bør bevares. Det er korrekt, at miljøskader kun omfattes af denne internationale ordning efter ikrafttrædelse af den nye protokol til Pariser- og Bruxelles-konventionen, som for nylig blev forhandlet på plads under ledelse af Kerneenergiagenturet under OECD. Ifølge denne protokol må EU ikke blive part heraf. Der er derfor op til medlemsstaterne at ratificere denne protokol, så den kan anvendes.
Jeg vil også gerne nævne, at anvendelsen af de relevante internationale konventioner bliver en del af revisionen, som skal udføres af Kommissionen i henhold til artikel 18 i direktivudkastet.
Med hensyn til subsidiær statslig handling kræver ændringsforslag 11, 13, 47, 59 og 60, at medlemsstaterne træffer afhjælpende foranstaltninger i visse tilfælde. Efter 13 måneder med vanskelige forhandlinger med medlemsstaterne var Kommissionens holdning, at tiden og betingelserne var ikke modne til sådan en fremgangsmåde. Den vedtog derfor at ændre forslaget. Den fælles holdning giver medlemsstaterne en bred margen til at beslutte, hvorvidt der skal træffes afhjælpende foranstaltninger. Dette var et meget vigtigt punkt for at opnå enighed medlemsstaterne imellem. Kommissionen støtter derfor ikke de omtalte ændringsforslag. 
Vedrørende det såkaldte punkt om overholdelse af love og forskrifter samt den bedste tilgængelige teknologi eller udviklingsrisici er der stillet visse ændringsforslag, ændringsforslag 9 og 16, som begge har et formål om, at skader, der er forvoldt ved lovlige hændelser, eller som ikke blev anset for skadelige ifølge den videnskabelige viden, fritages fra direktivets anvendelsesområder, og sikrer, at virksomheden i henhold til samme betingelser fuldstændig friholdes økonomisk. 
Kommissionen fastslog ved førstebehandlingen, at en præcisering af anvendelsesområdet for den såkaldte "påberåbelse af tilladelser" ville være fornuftig for at undgå antydninger af, at dette måske vil være ensbetydende med en blankocheck til at forurene. Kommissionen kan ikke se, at den alternative ordlyd, som foreslås i de to ændringsforslag, er en yderligere forbedring. 
Ændringsforslag 48 og 61 søger at sikre, at den ansvarlige virksomhed er berettiget til at påberåbe sig overholdelse af lovgivningen og skadens uforudsigelige karakter som formildende faktorer. Disse ændringsforslag kan delvis og principielt godkendes, i det omfang de ligger tættere på den nuværende tankegang i forbindelse med disse spørgsmål, som det viste sig i de forhandlinger, der førte til den fælles holdnings vedtagelse.
Ændringsforslag 52, 53, 57 og 58 forsøger at fritage god landbrugs- og skovbrugspraksis, som er defineret i visse landbrugsmiljøbestemmelser, fra direktivets anvendelsesområde. Der gives kun fuldstændig fritagelse, hvis landbrugsmiljøbestemmelserne sikrer samme miljøbeskyttelse som ansvarsdirektivet. Dette synes ikke at være tilfældet. Kommissionen foretrækker, at god landbrugs- og skovbrugspraksis udgør en del af de omstændigheder, der medfører mindre ansvar. 
Ændringsforslag 17 forsøger at indføre forholdsmæssigt ansvar i tilfælde af skade forvoldt af flere parter.
Kommissionen mener, at medlemsstaterne bør bevare retten til at vælge enten solidarisk eller forholdsmæssigt ansvar - eller en blanding af begge dele - i henhold til deres nationale retstraditioner. 
Med hensyn til bioteknologi kræver ændringsforslag 43, 44, 54 og 55, at Kommissionen stiller et forslag for at supplere lovgivningsrammerne for ansvar for økonomisk skade forårsaget af genetisk modificerede organismer. 
Spørgsmålet om økonomisk skade for almindelige eller økologiske landmænd er blevet drøftet og drøftes stadig i forbindelse med debatten om den såkaldte sameksistens. I det omfang denne type skade er skade, som traditionelt set er blevet behandlet efter nationale love om civilretligt erstatningsansvar, er det på ingen måde klart, om fællesskabsaktioner er nødvendige og viser sig at være en sådan merværdi, som anses for berettiget i henhold til subsidiaritetsprincippet. Jeg mener ikke, at udfaldet af debatten bør dømmes på forhånd her. 
Vedrørende spørgsmålet om finansiel sikkerhedsstillelse kræver ændringsforslag 22 og 49, at Kommissionen stiller forslag til ensrettet obligatorisk finansiel sikkerhedsstillelse, såfremt der ikke er etableret passende instrumenter eller markeder for forsikring eller andre former for finansiel sikkerhedsstillelse.
Alle er overbevist om, at den finansielle sikkerhedsstillelse, inklusive, men ikke begrænset til forsikring, kan spille en vigtig rolle i forbindelse med direktivets gennemførelse. Medlemsstaterne, markedsaktørerne og Kommissionen får en vigtig rolle med at tilskynde til, at der i tide etableres finansielle sikkerhedsstillelsessystemer, produkter og markeder herom.
Når det er sagt, står det mig klart, at medlemsstaterne bør have mulighed for at udvikle finansielle sikkerhedsstillelsessystemer i deres eget tempo, som passer til deres egne behov og institutionelle betingelser. 
Det vil blive særligt vanskeligt at vedtage obligatoriske regler om finansiel sikkerhedsstillelse, når de økonomiske operatører, som er yderst kyndige og økonomisk interesseret i at udvikle sådanne produkter, ikke har været i stand til at gøre dette.
Kommissionen kan derfor ikke støtte ændringsforslaget om finansiel sikkerhedsstillelse. Den er dog i høj grad villig til at fremme initiativer, der kan sætte yderligere skub i markedet og alle de virksomheder, der stiller finansiel sikkerhedsstillelse til rådighed, til at udvikle finansielle sikkerhedsstillelsesprodukter, som kan imødekomme de nye krav som følge af direktivets vedtagelse, og at virksomhederne nu stilles til ansvar. 
Endelig, hvad angår omfanget for afhjælpning af skade, er der generel enighed om, at forureneren betaler-princippet medfører, at den ansvarlige virksomhed og forureneren betaler for miljøskaden. Derudover er der et klart behov for at få en fælles forståelse inden for Fællesskabet af, at omkostningerne i forbindelse med miljøskaden afholdes af forureneren. Desuden præciserer bestemmelserne i forslaget alle de afhjælpninger, der skal udføres af den ansvarlige virksomhed. 
Ændringsforslag 31-36 indsnævrer mulighederne for at afhjælpe skader ved at afskaffe afhjælpning af midlertidige tab og udelade begrebet kompenserende afhjælpningsforanstaltninger. Hvis disse elementer slettes fra disse aktioner, vil det uundgåeligt betyde, at forureneren ikke kommer til at bære alle omkostningerne for den skade, som han har forvoldt. 
Når alt dette er sagt, kan Kommissionen enten fuldstændigt, delvist eller principielt støtte flere af de stillede ændringsforslag. Disse ændringsforslag er: 4, 9, 10, 12, 14, 15, 23, 27, 40, 48, 61 og 63.
Vi er alle enige om, at vi ønsker ambitiøs og velfungerende lovgivning. Kommissionen betragter den fælles holdning som et minimum i denne henseende. Det bliver svært at finde en balance, men Kommissionen vil gøre, hvad der står i dens magt for at hjælpe med at opnå dette.
Til slut vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Manders, endnu en gang. 
Niebler (PPE-DE ).
   - Mange tak, hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne starte med at rette en stor tak til vores ordfører hr. Manders. I Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har han lagt sig meget kraftigt i selen for dette direktiv og forsøgt at samle de forskellige meninger om direktivets omfang i kompromiser, som er acceptable for alle grupper. Derfor vil jeg godt sige hjertelig tak til hr. Manders endnu en gang.
Der findes over 300.000 kontaminerede steder i EU. På denne baggrund er det vigtigt og rigtigt at vedtage dette direktiv for således at give beskyttelsen af miljøet et solidt skub fremad. På vegne af min gruppe vil jeg godt pointere, at vi støtter dette direktiv. Allerede under førstebehandlingen gik vores gruppe imidlertid stærkt i brechen for, at man skulle give sig i kast med direktivet med sund fornuft, for det bedste er en gang imellem det godes fjende. Efter vores opfattelse er det godt med den enighed, som man er nået frem til i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Det er hævet over enhver tvivl, at den, som forvolder en miljøskade inden for rammerne af sine erhvervsmæssige aktiviteter, skal afholde udgifterne til genopretningen heraf. Der røres ikke ved forureneren betaler-princippet. Den, som bevisligt forvolder en skade, hæfter for den. Med dette direktiv betræder vi nyt land for en effektiv miljøbeskyttelse i Europa.
I ingen af medlemsstaterne har der hidtil skullet betales erstatning for rene indgreb i flora og fauna. Det vil - og det er det nye - ændre sig med dette direktiv. For første gang bliver det erstatningspligtigt at forårsage skade på beskyttede arter og naturtyper. Det står vi ved, men jeg vil godt understrege endnu en gang, at vi skal gribe dette nye skridt fornuftigt an, for der er stadigvæk kun meget lidt pålideligt datamateriale, som vil gøre det muligt at kalkulere og beregne rene miljøskader.
Jeg vil gerne tage udgangspunkt i nogle enkelte emner, som vi har haft kontroverser om i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Hvilke konsekvenser har det f.eks., hvis en virksomhed i sit arbejde bliver inden for rammerne af den godkendelse, som den har fået? Her gælder forureneren betaler-princippet. En virksomhed, der forurener miljøet, skal hæfte for det. Imidlertid skal der også indbygges et element af fairness, således at den, der holder sig inden for rammerne af den tildelte godkendelse, kan have tillid til, at myndighederne tager hensyn hertil, hvis der alligevel skulle opstå en miljøskade.
Et andet emne, som jeg gerne vil komme ind på, er obligatorisk forsikring for skader, som falder ind under dette direktiv. Jeg mener ikke, at det vil være rigtigt at indføre en obligatorisk forsikring for miljøskader, så længe der mangler pålidelige referencedata. Der skal arbejdes på at få fat i disse data. Det er også formålet med direktivet, hvor der for første gang pålægges erstatningspligt for rene miljøskader. Men virksomhederne og dermed også forsikringsbranchen skal have tid til at udvikle forsikringsmodeller, der er kalkulerbare og prismæssigt overkommelige. I Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked mener vi, at de også skal have stillet den tid til rådighed. Helt konkret betyder det, at vores gruppe er imod indførelsen af en obligatorisk forsikring, som skal gælde allerede fra vedtagelsen af direktivet.
Det sidste emne, som jeg godt vil bringe på tale, vedrører land- og forstmænd. Uden en passende præcisering i direktivet ville land- og forstmænd blive særlig hårdt ramt af bestemmelserne. Landmændene lever af og med naturen. Heraf følger, at de ikke omfattes af direktivet, hvis de anlægger god landbrugsmæssig praksis i deres aktiviteter. Med denne formulering gives der heller ikke nogen carte blanche til land- og forstmændene. Bedste praksis er et anerkendt begreb i såvel national som europæisk ret, som Kommissionen først har konkretiseret for nylig. Den er udtryk for en anerkendt standard.
Lad mig afslutningsvis gøre status over vores gruppes holdning hertil. Vi ønsker at vedtage direktivet, således at der kan opnås en bæredygtig beskyttelse af miljøet i EU. Men lad os ikke i den velmenende sags tjeneste begå den fejl at indlede det næste skridt, før vi har taget det første!
Gebhardt (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi skylder os selv og fremtidige generationer at tage behørigt hensyn til miljøet. Et uspoleret miljø hører nemlig til det mest dyrebare, som vi er blevet betroet med. Derfor har vi et direktiv, hvori pleje og beskyttelse af miljøet prioriteres højt. For at nå dette mål kræves det, at vi anvender forureneren betaler-princippet konsekvent. Det vil sige, at den, der forvolder skade på miljøet eller er ansvarlig herfor, skal betale for en afhjælpning. Desuden har forureneren bevisbyrden. Kun på den måde kan der sættes en stopper for den hidtidige skødesløshed og ansvarsforflygtigelse på samfundets regning.
Navnene på to skibe, og , er synonyme med katastrofer, der belaster de offentlige kasser alt mere end rimeligt er, og som har kostet mange mennesker deres arbejde og levebrød. Selv små miljøkatastrofer kan bringe et mindre samfund på fallittens rand. Det vil vi aldrig helt kunne undgå, men en nådesløs hæftelse for miljøskader vil virke afskrækkende på potentielle forurenere. Min gruppe mener, at der ikke må gøres nogen undtagelser her. Derfor ønsker vi, at dette direktiv skal inkorporere de områder, hvor der er risiko for uoverskuelige miljømæssige konsekvenser, hvilket f.eks. gælder for atomindustrien eller genetisk modificerede organismer, fuldt ud. Der er allerede stillet ændringsforslag herom i Parlamentet.
Afslutningsvis vil jeg gerne knytte nogle kommentarer til den obligatoriske forsikring, som møder kraftig modstand, især i PPE-DE-Gruppen. Den, der køber et hus eller en ejerlejlighed i Tyskland, skal tegne en obligatorisk forsikring mod brand og naturfænomener, selv om det i tvivlstilfælde er boligejeren, der kommer til at stå ude i regnen. Der er ingen tvivl om, at det også er tilfældet andre steder. Det er derfor fuldkommen uforståeligt, at de, der driver miljøfarlige anlæg eller anvender farlige stoffer, ikke skal tegne en ansvarsforsikring. Skal det virkelig altid være det offentlige og dermed skatteyderen, der skal betale gildet, når det bliver rigtig dyrt? Og skal Parlamentet i virkeligheden indføre mindre beskyttelse og mindre af forureneren betaler-princippet på dette område, end Rådet er parat til at tillade? 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, denne gang kan jeg ikke tale på ELDR-Gruppens vegne, eftersom vi ikke har taget stilling til nogle af de mest kritiske spørgsmål.
Vi befinder os, præcis som fru Gebhardt sagde, i en usædvanlig situation. Der er risiko for, at Parlamentet forværrer Rådets fælles holdning i forhold til miljøet, hvilket også fremgik af kommissær Bolkesteins indlæg. Det skulle muligvis medføre en lempelse i forhold til loven i de fleste medlemslande. Dette er en skandale, som ikke må finde sted. Til fru Niebler vil jeg gerne sige, at der findes objektivt ansvar, som er meget mere omfattende i mange spørgsmål i forhold til denne fælles holdning. Forslaget er altså heller ikke særlig radikalt. 
Lad mig give et konkret eksempel. Hvis det ansvarlige udvalg får sin vilje igennem, eller hvis ændringsforslag 61 vedtages, kommer vi til at godkende, at havnemyndighederne i Helsinki knap nok kan kræves at afhjælpe den skade, som vil opstå ved, at man ved opmudring frembringer TBT-gift, som spredes med strømmen i det østlige Helsinki og i skærgården der omkring. Opmudringen sker nemlig fuldstændig i overensstemmelse med en tilladelse, og myndighederne kunne på intet tidspunkt forudse, at denne gift fandtes i opmudringsmasserne. Denne sag behandles nu også i Udvalget for Andragender. Jeg ville nævne det for at vise, hvor urimeligt det bliver med forbeholdene for "den viden på det tidspunkt" og "fritagelse fra ansvar, hvis der er givet tilladelse", som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked nu har valgt.
De finansielle ordninger skal være acceptable i det eksisterende kompromisforslag. De kan dog ikke harmoniseres i for vid udstrækning, da de forskellige medlemslande har forskellige og forholdsvis kreative ordninger.
Til slut vil jeg bede Parlamentsmedlemmerne om at huske på, at "stat" ikke er ensbetydende med "myndighed". Dette påvirker i høj grad også de lokale myndigheder. Det skal der tages højde for ved afstemningen. 
Papayannakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det direktiv, vi behandler, er meget vigtigt, måske det vigtigste i denne valgperiode. Vi siger nemlig ikke blot "forureneren betaler", hvorefter den, der betaler, kan forurene, men at forureneren skal betale udgifterne til at afhjælpe de skader, der er forvoldt. Derfor kan direktivet imødekomme borgernes store håb med hensyn til folkesundhed og miljø, og vi må ikke svække det.
Der er kommet forskellige synspunkter frem under forhandlingen. Vi har vist, at vi kan finde kompromisløsninger som f.eks. gradvis indførelse af den obligatoriske forsikring, så udgifterne forbundet med skaderne under ingen omstændigheder lægges over på skatteyderne, og forureneren kan dække skaden over forsikringen. Ligeledes det kompromis, hvor staterne må overtage forpligtelsen til at afhjælpe skaden, når forureneren ikke kan gøre det, eller den ansvarlige ikke kan findes.
Vi har dog problemer, som der tilsyneladende ikke kan findes kompromisløsninger på. Hvordan kan vi tale om land- og skovbrugspraksis, som på sin vis frikender anvendelsen af kunstgødning, sprøjtegifte og pesticider, når vi alle - fra EU's egne statistikker - kender de skader, de kan forvolde på biodiversiteten, jordbund og vandløb? Kan vi på nogen måde udstede blankocheck til forurening og acceptere, at alle med tilladelse eller alle, der respekterer den eksisterende teknologiske situation, helt fritages fra ansvar? Her må der også findes en udvej, og de relevante kompromisforslag findes. Hvis vi ikke gør noget i denne retning, vil industrien imidlertid aldrig blive motiveret til at opgive forurenende processer.
Situationen er således stadig alvorlig, og jeg vil mene, at vi også bør drøfte de øvrige spørgsmål, som jeg bemærkede, at kommissæren var meget negativ over for. Det kan ikke være korrekt, at direktivet ikke omhandler genetisk modificerede organismer og de skader, som kan følge af deres frie anvendelse, ligesom det heller ikke er korrekt, at skader som følge af skibsfart eller anvendelse af kernekraft ikke er omtalt.
Der er kompromisændringsforslag, som jeg synes er særdeles moderate og realistiske, og jeg forstår ikke, hvordan en henvisning til internationale traktater, som ikke engang er undertegnet af alle EU's medlemsstater, kan være et svar på dette spørgsmål. Både Kommissionen og vi selv er derfor nødt til at vise mere vilje, så denne lovgivning virkelig bliver den vigtigste lovgivning i denne valgperiode.
Jeg vil også gerne sige noget til dem, der talte om et "misfoster". Frankenstein skabte med sin teknologi et monster, som overgik ham selv. Så lad os undgå at gøre os selv til grin ved at bringe os i den situation, at vi frembringer et monster, som slet ikke lever op til vores muligheder. 
Lannoye (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg tror, vi alle er klar over, at dette direktiv om miljøansvar kan blive hjørnestenen i den samling af lovgivningsmæssige bestemmelser, som tager sigte på at gøre økonomisk aktivitet forenelig med beskyttelse af miljøet.
Det erklærede mål med direktivet er således både at sikre, at princippet om, at forureneren betaler, udmøntes i praksis ved at pålægge forureneren at afhjælpe miljøskader, men målet er også at handle præventivt takket være en finansiel ansvarsordning, som vurderes at ville tilskynde de økonomiske aktører til at begrænse risiciene.
Vi finder Kommissionens forslag og, det skal med, Rådets fælles holdning helt utilfredsstillende, eftersom vi får forelagt en tekst, som desværre ikke står mål med de erklærede ambitioner. Den giver rent faktisk de økonomiske aktører mange muligheder for at knibe udenom, især med henvisning til lovfæstede fritagelser for det omhandlede ansvar, med henvisning til, at der foreligger en behørig tilladelse, eller med henvisning til, at teknologien er i overensstemmelse med den tekniske viden.
Vores kolleger i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked finder endog disse fritagelsesordninger utilstrækkelige og har vedtaget et ændringsforslag, som omhandler endnu en fritagelsesordning for landbrugs- og skovbrugssektoren, nemlig overholdelse af bedste praksis på landbrugs- og skovbrugsområdet.
Jeg ved, vi er i gang med andenbehandlingen, og efter nogle år som medlem af Europa-Parlamentet har jeg lært at være realistisk. Vores råderum er begrænset. Vi skal samle et kvalificeret flertal. Derfor har jeg på vegne af min gruppe valgt at stå som medunderskriver, og jeg vil støtte andre ændringsforslag, som kan betegnes som moderate, og som opererer med en gradvis ikrafttræden af de bindende lovgivningsmæssige foranstaltninger, uden at de uomgængelige grundlæggende forslag af den grund underkendes.
Lad mig nævne disse i tilfældig rækkefølge. For det første foreslås det, at de planlagte fritagelsesordninger ophæves, men ændres til formildende faktorer i forhold til ansvarsordningen. Det er fuldt acceptabelt, og det er mit indtryk, at kommissæren er åben over for dette forslag. Det drejer sig altså om formildende omstændigheder, hvilket er noget helt andet end en fritagelse.
For det andet drejer det sig om at indføre en bindende finansiel ansvarsordning for at sikre, at direktivet også reelt bliver et forebyggende værktøj. Ansvarsordningen vil være trinvis, altså blive iværksat lidt efter lidt.
For det tredje bør direktivets anvendelsesområde afgjort udvides på lidt længere sigt, efter en introduktionsperiode. For det fjerde ønsker vi, og det er et ønske, som mange i Europa-Parlamentet deler, at der fastsættes supplerende lovgivningsmæssige bestemmelser om det ansvar, der i tilfælde af forurening påhviler producenter og brugere af genetisk modificerede organismer. Jeg erindrer om, at Kommissionen afgav løfte herom i forbindelse med vedtagelsen af direktiv 2001/18.
Endelig for det femte er der et klart behov for forbedring, når det gælder nukleare risici og risici for kulbrinteforurening af havene. Fru Gebhardt omtalte på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe katastroferne i forbindelse med og forlis. Jeg skal ikke komme nærmere ind på denne problemstilling, men vi ved, disse katastrofer har tilføjet miljøet betydelige skader.
Jeg vil imidlertid gerne sige et par ord om atomenergi. Ikke mindst når det gælder udnyttelse af atomenergi, har operatørerne fortsat kun begrænset ansvar. Selv om der findes internationale konventioner, er det ikke ensbetydende med, at situationen er tilfredsstillende. Og det turde være unødvendigt at erindre om, at en større ulykke på et atomkraftværk ifølge en undersøgelse, som er foretaget af et forskerhold ved Londons universitet, vil koste 10 milliarder dollars, og ved en ulykke som Tjernobyl-ulykken, som medførte en omfattende forurening af området, lyder regningen på 40 milliarder dollars.
Det er forhold, jeg beder vores kolleger tage i betragtning, når vi taler om atomenergi. Det er uacceptabelt, at en så farlig aktivitet unddrager sig den meget vigtige lovgivning om de økonomiske aktørers ansvar. 
Andersen (EDD ).
    Hr. formand, det er uacceptabelt, at et direktiv om miljøansvar ikke omfatter forurening fra anvendelse af genetisk modificerede planter (GMO). I Parlamentets behandling af direktiver om såsæd, sporing og mærkning af GMO har det været klart, at der er risiko for utilsigtet forurening, selv ved korrekt brug af GMO. Der er tale om en forurening ved spredning af pollen og spildfrø, der ophobes i frøbanken. De lærde strides om, hvor længe og hvor meget spildfrø der kan ophobes i jordens frøbank. Alligevel er GMO-forurening ikke omfattet af forslaget til direktiv om miljøansvar. Det er utroværdigt, også set i lyset af, at princippet om, at forureneren betaler, er traktatfæstet.
Jeg kan derfor støtte forslagene vedrørende GMO fra hr. Lannoye m.fl. Jeg mener, at forureneren betaler-princippet bør være andet end ord. Det er på tide, at EU lever op til sine idealer. EU skal derfor pålægge medlemsstaterne at lægge afgift på GMO-såsæd og -foder - en afgift, der skal finansiere kontrol og overvågning samt erstatning for skade, der opstår ved korrekt brug. 
Beysen (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, betænkningen om miljøansvar har ført til en yderst kompliceret og følelsesladet debat i de kompetente udvalg. Jeg tror, at de vedvarende bestræbelser på at finde en afbalanceret løsning er årsagen til, at det foreliggende direktiv er formuleret alt for vagt. Ikke desto mindre er jeg overbevist om, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked og i særdeleshed udvalgets ordfører har gjort en kolossal indsats for at nå frem til et mere eller mindre acceptabelt kompromis. Jeg er yderst tilfreds med, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har vedtaget mit ændringsforslag om udviklingsrisici og forsvaret af tilladelser. Både udviklingsrisikoen - som pr. definition er ukendt og ikke kan fastlægges ud fra den tilgængelige videnskabelig viden - og forsvaret af tilladelser vil blive indføjet i direktivet i form af ansvarsfritagelse af operatøren.
Jeg anmoder derfor indtrængende Kommissionen om at acceptere dette ændringsforslag. Det er en absolut forudsætning for fremover at kunne fremme nyskabelse og kreativitet inden for europæisk erhvervsliv, især i betragtning af at deres amerikanske konkurrenter har nydt godt af en tilsvarende ordning i længere tid. Jeg beklager dog, at teksten ikke lægger større vægt på princippet om, at forureneren betaler. Direktivets nuværende ordlyd er meget forvirrende og kan efter min opfattelse forringe retssikkerheden. Jeg betragter det afgjort som et smuthul i lovteksten. 
Gargani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil tilslutte mig det enstemmige kor af erklæringer om direktivets grundlæggende betydning - måske det vigtigste direktiv i hele denne valgperiode. Derfor skal jeg som formand for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked understrege den balance, hr. Manders har skabt ved at stille passende ændringsforslag på et område, hvor det klart fremgår, at overdrivelse og undervurdering er lige uanvendelige.
Direktivet er kompliceret, og den positive eller negative indvirkning på miljøet og produktionssystemet som helhed afhænger netop af, om vi forstår at skabe den rette balance. Et direktiv, der går længere, end det er forsvarligt, vil helt konkret kunne udgøre en fare for, at virksomhederne pålægges for tunge byrder, og eventuelt få dem til - modvilligt - at flytte til andre lande uden sådanne bestemmelser for at opretholde deres konkurrenceevne på verdensmarkedet.
Også jeg vil understrege det faktum, at princippet om at forureneren betaler - som ikke er trivielt, men derimod meget vigtigt - ifølge hvilket den, der forårsager skaden, skal udbedre den, er grundlæggende i et samfund, der søger at sikre en tilfredsstillede livskvalitet, også i fremtiden. Det er også vigtigt at klarlægge, hvad der er omfattet af beskyttelsen og det deraf følgende erstatningsansvar, hvem der er ansvarlig, hvor længe og i hvilket omfang. Jeg mener, at Rådets fælles holdning i sig selv er et nyttigt bidrag til denne udvikling, og at vi bør støtte den. Følgelig har princippet om dømmekraft og ligevægt - som jeg til stadighed fremhæver, og som har været et tilbagevendende tema i vores drøftelser - ført til definitionen af ansvar, fastlæggelsen af beskyttede lokaliteter og udelukkelse fra dette ansvar af alle, der har optrådt i overensstemmelse med de gældende tilladelser og bestemmelser.
Jeg vil begrænse mig selv til at foretage en tilføjelse til forslagene fra Udvalget om Retlige og Indre Anliggender og sammen med fru Niebler - skyggeordføreren, som virkelig har udført et udmærket stykke arbejde, hvilket i øvrigt fremgik af hendes indlæg i går - i form af et ændringsforslag, som jeg finder overordentligt vigtigt, og som tager sigte på at klarlægge definitionen af operatør. Det er med tekstens nuværende ordlyd ikke muligt at udelukke involverede banker og andre finansinstitutioner fra erstatningsansvar i tilfælde af miljøskader forårsaget af finansielle operatører. Jeg har forstået, at Kommissionen ikke er enig på dette punkt. Det bør vi udforske nærmere, og vi bør i fortsættelse heraf overveje, om det giver mening at udarbejde en definition, som ikke dækker alle muligheder, og som reelt kan føre til, at der rejses erstatningskrav over for et finansielt mellemled. Det må betragtes om et berettiget krav, og jeg henstiller, at Parlamentet stemmer for direktivet.
Følgelig mener jeg, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har taget stilling med udgangspunkt i den fælles holdning. Jeg håber at den vil modtage bred tilslutning i Parlamentet under afstemningen.
Miller (PSE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren. Jeg vil også gerne takke skyggeordførerne, da de har arbejdet meget hårdt og i tæt samarbejde med ordføreren for at forsøge at opnå et kompromis i forbindelse med dette direktiv.
Jeg vil gerne drøfte nogle af bemærkningerne. For det første er forureneren betaler-princippet blevet nævnt et par gange her til aften. Vi har allerede lovgivning om, at forureneren skal betale. Tidligere betalte forureneren kun en mindre bøde, men der er sket en radikal omlægning, og nu skal forureneren betale for at få ryddet op efter den skade, som vedkommende har forvoldt. Dette er en radikal omlægning af lovgivningen. Hvis dette skal vedtages til lov, skal vi se på de finansielle sikkerhedsstillelsessystemer, som ligger bag. Derfor mener jeg, at obligatorisk finansiel sikkerhedsstillelse er vigtig. Det er et afgørende punkt i denne forbindelse. Jeg kan godt forstå fru Nieblers og kommissærens synspunkt om, at markedet ikke er udviklet endnu. Derfor beder vi i en række ændringsforslag Kommissionen om at undersøge hele markedet og sikre, at hele området er dækket, når vi endelig på et senere tidspunkt indfører et obligatorisk system.
Jeg vil gerne tilføje, at vi også har afvejet medlemsstaternes synspunkter og pålagt dem at definere lavrisikoaktiviteter, det vil sige fjerne dem. Dette er et stort skridt fremad for virksomheder i alle afskygninger.
Med hensyn til kommissærens bemærkning om medlemsstaternes ansvar er jeg klar over, at han har stødt på vanskeligheder de seneste par måneder i forhandlingerne med Rådet herom, og at dette ikke har været let. Vi står dog i en situation, hvor nogen skal rydde op, hvis en pligt misligholdes, eller hvis en virksomhed bliver insolvent og ikke har en forsikring. Hvem skal det være? Det kan ikke blive de lokale myndigheder. Det bliver nødt til at være en medlemsstat, og vi kan ikke tillade, at medlemsstaterne blot vender ryggen til og lader forureningen stige. Derfor skal medlemsstaterne have et ansvar. 
Vedrørende de formildende omstændigheder vil jeg ganske kort sige, at jeg er glad for, at kommissæren godkender ændringsforslag 40 og 61. Jeg håber, at de bliver vedtaget. Jeg er også glad for, at der tages højde for de formildende omstændigheder og påberåbelse af tilladelser.
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg er enig med min ven og kollega, hr. Miller. Det er i øjeblikket en tom floskel at sige, at forureneren betaler - samlet set betaler forurenerne ikke eller kun en lille del af det, de burde betale. Det ville være stort at gå videre til en situation, hvor det bliver et retsprincip og ikke en tom floskel om, at forurenerne skal betale. 
Jeg var taknemmelig for kommissær Bolkesteins bemærkninger til ændringsforslag 48 og 61. Det er vigtigt at tage højde for tilladelser og den seneste tilgængelige teknologi. Ifølge den fælles holdning er der dog tilladelser og tilladelser. Detaljerne og specificiteten for, hvad der tillades, varierer fra situation til situation. Under disse omstændigheder synes det at være en fejltagelse at have et alt eller intet-princip, hvor noget enten er omfattet af en tilladelse og som følge heraf fritaget for ansvar, eller ikke er omfattet og medfører fuldt ansvar.
Kommissæren talte også om nukleart ansvar. Jeg er tilfældigvis ordfører for den stadig fastlåste betænkning om reform af Pariserkonventionen. Jeg forstår hans synspunkt om, at dette vil udvide omfanget af og niveauet for atomkraftværksdrivendes ansvar, men situationen er desværre stadig sådan, at atomkraft er et område for sig, som er underlagt en særlig undtagelse til forureneren betaler-princippet - forureneren betaler temmelig meget, men ikke nødvendigvis alt i det tilfælde. Min gruppe er imod særbehandlingen af den nukleare sektor. Dette blev pointeret under Euratom-forhandlingen, og der kommer uden tvivl også andre lejligheder hertil. 
Vi er også bekymrede for, at kravene til GMO-sagerne ikke er strenge nok. Det er et andet eksempel, hvor målrettet økonomisk aktivitet, der på prisværdig vis er rettet mod profit og fortjeneste, eksponentielt kan sprede skade af den værste slags, og det vil være en urimelig undtagelse ikke at lade dette være omfattet af direktivet.
Jeg kunne godt komme med flere bemærkninger, men der er mange talere i denne forhandling. Vi går i høj grad ind for dette direktiv og håber, at det får Parlamentet i virkelig god form. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, det forslag til direktiv om forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, som vi i aften drøfter, er efter vores opfattelse særdeles vigtigt, da der er tale om at udvikle en ansvarsordning på grundlag af princippet om, at forureneren betaler, for en række skader på naturarven, som kan forvoldes i forbindelse med udøvelsen af erhvervsaktivitet. Disse ressourcer er fælles goder, og vi skylder at vise den største årvågenhed, når det gælder beskyttelsen af disse goder. Vi må ikke lukke øjnene for skader, som undertiden kan forekomme umærkelige, fordi de ikke direkte rammer privat ejendom.
Det er baggrunden for, at vi her under andenbehandlingen især må vende os imod Europa-Parlamentets ændringsforslag 9, som begrænser direktivets anvendelsesområde til ikke at omfatte aktiviteter, hvortil der er udstedt tilladelse af offentlige myndigheder, eller aktiviteter, som ikke ansås for farlige ifølge den viden, man besad på det tidspunkt, hvor skaden skete. De, der påtager sig en risiko, må også være parat til at bære ansvaret. Og vi kan i den forbindelse heller ikke tilslutte os ændringsforslag 39, som er tænkt som et tillæg til ændringsforslag 9 med det sigte på forhånd at friholde de genetisk modificerede organismer eller begrænse det ansvar, der pålægges dem, som anvender disse organismer. Til gengæld støtter vi ændringsforslag 22, som i modsætning til de foregående i højere grad peger i retning af bedre beskyttelse, eftersom man med dette forslag på ny fremfører tankerne om gradvis at indføre obligatorisk finansiel sikkerhedsstillelse. Hvad dette angår, hr. formand, kan man virkelig ikke lade det blive ved de vage formuleringer, der anvendes i den foreliggende tekst. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis i lighed med flere andre medlemmer lykønske ordføreren, hr. Manders, og PPE-DE-Gruppens ordfører, fru Niebler, som ikke blot har været i stand til at nå til enighed med hr. Manders, men også til at søge konsensus med gruppen samt informere os rettidigt om udviklingen i forhold til direktivforslaget.
Der er som sagt tale om et meget vigtigt direktiv. Vi er alle klar over betydningen af miljøbeskyttelse og det faktum, at direktivet afspejler princippet om, at forureneren betaler. Men vi bør også være opmærksomme på, at forurenere ofte er virksomheder, og vi må sikre, at de kan overleve inden for vores økonomi. Jeg mener derfor, at der er to vigtige principper. Det første, som fru Gargani har nævnt, er ikke at fremskynde flytningen af vores virksomheder til andre markeder, og det andet er at finde frem til den størst mulige harmonisering inden for EU.
Jeg mener, at alle Unionens lande bør overholde direktivet, og at det bør finde ensartet anvendelse på alle medlemsstater. Vi må ikke tillade, at medlemsstaterne gennemfører det forskelligt. Anvendelsesområdet bør være så bredt som muligt i henhold til den fælles holdning, og hvad angår mulige undtagelser for operatører i medfør af eventuel tidligere lovgivning, mener jeg, at det er korrekt, at ændringsforslag 9 og 16 er for vidtrækkende, hvilket allerede er blevet påpeget her i Parlamentet, og vil give nogle selskaber mulighed for at undslippe deres erstatningspligt. Det er dog korrekt, at vi bør tilstræbe en ordning, hvor det betragtes som en formildende omstændighed, at en virksomhed overholder den gældende lovgivning. 
Hvad angår de afhjælpende foranstaltninger, må vi give medlemsstaterne tilladelse til at dække de skader, der er indtruffet, som afhjælpende eller forebyggende foranstaltninger, som fastlagt i ændringsforslag 10, 11 og 12 fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked.
Hvad angår tidsfristen for en virksomheds ansvar, finder jeg fristen på 30 år i den fælles holdning uforholdsmæssig lang. Det vil efter min opfattelse pålægge virksomhederne en uforholdsmæssig stor miljøforpligtigelse, og jeg støtter hr. Thyssens ændringsforslag om at reducere fristen til 10 år, eftersom det er mere logisk at reducere den fastsatte tidsfrist for, hvor længe en virksomhed kan drages til ansvar for skader på miljøet. 
Koukiadis (PSE ).
   - Hr. formand, Rådet har bragt sig delvist på linje med Europa-Parlamentets holdning angående undtagelserne af operatører fra miljøansvar, som i Kommissionens oprindelige tekst var så brede, at de i virkeligheden ophævede "forureneren betaler"-princippet. Samtidig har Parlamentet for at mildne konsekvenserne for de virksomheder, som ikke kan stilles til ansvar, accepteret, at en tilladelse eller den kendsgerning, at de skadelige følger af den pågældende aktivitet ikke diagnosticeres i tide, kan fungere som formildende omstændigheder, når operatørens betaling til afhjælpning af miljøskaden skal gøres op.
Denne moderate holdning hos Europa-Parlamentet risikerer nu at gå tabt ved andenbehandlingen, da der er ændringsforslag, som, hvis de vedtages, vil føre til fuld fritagelse. Tilladelse og viden bør kun tages i betragtning som formildende faktorer. Endvidere, hvad angår forsikring, må omkostningerne ikke lægges over på skatteyderne. Vi fastholder, at det er nødvendigt nu at fastlægge direktivets gennemførelsesfaser, som rimelige intervaller, i teksten til direktivet og definere, hvilke former for aktiviteter og skader det dækker. Til sidst må jeg gøre opmærksom på, at der er en anden holdning i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, som vil ophæve beskyttelsen, og man undrer sig over, at de her vil have kollektivt ansvar, mens de i alle andre anliggender er fortalere for individuelt ansvar. 
De Roo (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, miljøansvar er et følsomt emne. Det fremgik også klart af kampen mellem Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Retlig Anliggender og det Indre Marked. Rådet har lagt sig fast på et vagt kompromis, som eventuelt først træder i kraft efter revisionen om nogle få år. I øjeblikket er det vagt ud fra alle betragtninger og vil ikke bidrage væsentligt til at forbedre miljøsituationen. Hvad angår biodiversiteten, er vi lovgivningsmæssigt sakket agterud selv i forhold til USA.
Verts/ALE-Gruppen finder det meget vigtigt, at direktivets anvendelsesområde bliver udvidet. Vi har sagt det før, først til atomenergi, derefter til forurening forårsaget af søgående skibe og endelig til skader forårsaget af genetisk modificerede afgrøder. Kommissær Bolkestein, De er kendt for at sige tingene ligeud og ikke have nogen skjult dagsorden, men jeg må sige, at Deres henvisning til reglen om sameksistens selvfølgelig er nonsens. Det, der sker, er, at Kommissionen er bange for pres fra USA, hvilket den ganske enkelt burde indrømme. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik gik ind for at udvide direktivet med disse tre tilføjelser, hvilket beklageligvis ikke var tilfældet for den liberale ordfører.
Et andet vigtigt punkt er den obligatoriske forsikring. Det er afgørende. Desværre er De Kristelige Demokrater modstandere heraf ligesom den liberale ordfører. Det afgørende spørgsmål er således, hvem der skal betale regningen i tilfælde af skader på miljøet. I det oprindelige forslag ønskede Kommissionen at sende sorteper videre til de offentlige myndigheder, som heldigvis sagde fra ved udarbejdelsen af den fælles holdning. Forureneren betaler, og derved bør det blive. Det er erhvervslivet og ikke myndighederne, der forurener.
Ordføreren har rent ud sagt forpurret tingene. Han har kun taget højrefløjens synspunkter i betragtning, hvilket fremgår af ændringsforslagene vedrørende god landbrugspraksis. Han er ansvarlig for Parlamentets manglende gennemslagskraft, og erhvervslivet vil være ham taknemmeligt. 
Twinn (PPE-DE ).
   - Hr. formand, medlemmerne af den britiske konservative gruppe har en kraftig forpligtelse til at beskytte vores miljø, og dette er et vigtigt direktiv, som kan gavne både miljøet og erhvervslivet. Som så mange andre lovgivningsdokumenter kan der dog gå mange år, før vi ser dets fuldstændige virkning. Det er derfor vigtigt at anlægge et mere langsigtet perspektiv. På den ene side kan uhæmmet erhvervsaktivitet som bekendt ødelægge miljøet. På den anden side kan for streng lovgivning gøre en ende på erhvervslivet med et slag. Det er netop dette erhvervsliv, som vi alle er afhængige af, og som vores kultur og vores samfund bygger på. Holdningen i andenbehandlingen er et fremragende udgangspunkt, som vi støtter. Vi skal dog have nogle meget vigtige punkter for øje. For det første er det absolut nødvendigt, at vi ikke ændrer ved muligheden for at kunne påberåbe sig tilladelser og den seneste tilgængelige teknologi. Det vil være forfærdeligt, hvis der om 20 år lægges sag an mod virksomheder for noget, de har gjort nu, som senere vurderes at have været forkert. 
Jeg er også meget bekymret for brugbarheden af den obligatoriske finansielle sikkerhedsstillelse, uanset om det er forsikring, obligationer eller anden sikkerhedsstillelse. Vi er udmærket godt klar over, at forsikringssektoren endnu ikke kan tilbyde ordninger, som opfylder Parlamentets eller Kommissionens behov ved at indføre denne lovgivning. Vi ved også godt, at det vil være en uforholdsmæssig stor byrde for de små virksomheder. Ønsker vi at være ansvarlige for at få de små virksomheder til at bukke under, fordi vi pålægger dem dette obligatoriske ansvar? Der har ganske vist allerede været tale om at lade skatteborgerne bære byrden, men hvis dette gøres obligatorisk, bliver det i sidste ende medlemsstaternes skatteborgere, der kommer til at garantere dette. Det er meget bedre at udskyde dette for nu og se, hvordan direktivet kommer til at fungere, og vende tilbage hertil på et senere tidspunkt. 
Vi kan heller ikke være sikre på, at forurening respekterer EU's grænser, uanset hvor stort EU bliver. Det er derfor vigtigt, især i forbindelse med nukleare spørgsmål og forurening af havet, at vi bruger de modeller for at komme videre med vores internationale forpligtelser og arbejder sammen med vores andre samarbejdspartnere i hele verden. 
Alt for ofte er det bedste det godes fjende i forbindelse med lovgivning. Vi skal være rimelige i det, som vi prøver at opnå i dag. Hvis vi overholder vores løfter i den fælles holdning, kan denne lovgivning virkelig gøre gavn og bør blive taget imod med glæde, og vi tager med glæde imod den i dag, og vi håber, at direktivet kommer på plads. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er en overbevist tilhænger af den europæiske styringsmodel for den økosociale markedsøkonomi. I den økosociale markedsøkonomi gøres det klart og tydeligt, at det liberaliserede marked ikke fungerer ansvarsløst, som det ofte insinueres, men at man derimod påtager sig et socialt og økologisk ansvar og således også ansvar for fremtiden. Der er altså ingen tvivl om, at en ansvarlig europæisk industri- og miljøpolitik samt godkendelsesprocedure skal sikre, at man undgår alvorlige miljøskader, og at der sker en afhjælpning af allerede opståede skader, som primært følger forureneren betaler-princippet. Det er ikke alle medlemsstater, der anvender forureneren betaler-princippet på nuværende tidspunkt. Derfor er det nødvendigt med europæiske regler, således at der ikke opstår konkurrenceforvridninger på markedet.
Det er på den baggrund, at fru Flemming og jeg støtter genfremsættelsen af to vigtige ændringsforslag, hvori der kræves en inkorporering af atomare skader i direktivets anvendelsesområde. Jeg beder Dem om at støtte ændringsforslagene 41 og 42, for dette direktiv skal omfatte aktiviteter, som rent faktisk er farlige. Den beslutning, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har truffet, om ikke at medtage atomkraftværker i direktivet om miljøansvar, er efter min mening helt og aldeles uforståelig, fordi direktivet inkluderer alle alternative energiformer. Den pågældende forurener skal holdes ansvarlig for miljøskader, der er forårsaget af vindkraft, biomasse, biogas og solarenergianlæg. Så hvorfor skal det ikke gælde atomare skader? Derfor kræver vi i ændringsforslagene 41 og 42, at disse skader også omfattes heraf.
Vi går også ind for større retssikkerhed, og derfor går vi ind for, at ansvarsperioden udformes i henhold til fru Thyssens forslag, og at der skabes retssikkerhed ved at godkendte anlæg de facto fritages for ansvar. Der skal findes en afklaring på fordelingen af omkostninger i de tilfælde, hvor der er flere forurenere. Jeg er Udvalget for Retlige Anliggende og det Indre Marked meget taknemmelig for dets fornuftige og moderate holdning i dette spørgsmål. Det drejer sig om et lovdirektiv og ikke om et miljødirektiv. Jeg vil først og fremmest gerne takke ordførerne, hr. Manders og fru Niebler, for deres arbejde.
Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er som hr. Karas tilhænger af en økologisk tilpasset markedsøkonomi og følgelig bekymrer en streng regulering af ansvarsforholdet mig ikke. Det kan under alle omstændigheder have en forbyggende virkning og er alene derfor velbegrundet. Men vi må efter min opfattelse ikke glemme, at vi i det forslag, vi drøfter nu i aften, indfører princippet om ansvar uden fejl. Det er for nogen indlysende, at der kan være et ansvar uden fejl. Personligt mener jeg, at det sammenholdt med den traditionelle fortolkning af ansvarsbegrebet i den kontinentaleuropæiske retstradition er et meget radikalt instrument, og at vi netop, fordi det er så radikalt, bør udvise stor forsigtighed. Det er netop, fordi dette instrument er så radikalt, at vi bør sikre, at en række forudgående betingelser er opfyldt.
Disse betingelser skal skabe sikkerhed for, at retssikkerheden overholdes, at reglerne kan gennemføres i praksis, at de er retfærdige, og at de ikke griber for meget ind i nyskabelser og udvikling. Jeg vil ikke opremse de ændringsforslag, der sikrer dette. Alle, der har fulgt debatten, ved, at jeg bl.a. taler om undtagelse af indehavere af tilladelser, om regulering i forhold til den seneste videnskabelige viden, om undtagelse af personer, der opfylder kravene til god landbrugspraksis, og om erstatningen af solidarisk ansvar med proportionelt ansvar.
Manders-betænkningen som vedtaget i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked opstiller disse betingelser, så jeg må lykønske ordføreren og vores gruppes skyggeordfører med deres arbejde og holdindsats. Jeg beder dem af mine kolleger her i Parlamentet, der har forbehold over for de restriktioner, der er indføjet i betænkningen, og også i en vis forstand Kommissionen - som jeg har forstået også har problemer med flere af vores ændringsforslag - om nøje at analysere begrebet ansvar uden fejl, overveje de alvorlige følger, det kan få, og sikre, at vi vil ende med en bedre lovgivning, der ud fra økonomiske betragtninger og af hensyn til retfærdigheden giver rum for en vis eftergivenhed.
Vi skal naturligvis sikre, at jorden fortsat er beboelig, men vi bør i mine øjne også sikre, at vi har en levedygtig økonomi, og at der fortsat er mennesker, der er villige til at gå ind i erhvervslivet her i Europa.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, et ulykke som Aznalcoyar-ulykken - der fandt sted i Spanien i 1998 - og knap 300.000 lokaliteter i EU, der er identificerede som afgjort eller potentielt forurenede - de blev udpeget af fru Niebler - er direkte eksempler på behovet for effektive EU-bestemmelser, der kan sikre, at princippet om, at forureneren betaler, reelt finder anvendelse.
Jeg forstår og deler ønsket om at sikre miljømæssige fremskridt og samtidig bevare økonomisk sunde virksomheder, selv om jeg mener, at det er et argument, der anvendes alt for ofte, og som ikke altid svarer til den reelle indsats, som virksomhederne kan og bør yde for at efterkomme denne og andre EU-bestemmelser.
Jeg mener, at den fælles holdning ville have eller reelt har skabt en tilfredsstillende balance mellem retssikkerhed, miljøbeskyttelse og industriel udvikling. Det er dog også min opfattelse, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, som i øvrigt har gjort et udmærket arbejde, i morgen har til hensigt at stille flere ændringsforslag - såsom ændringsforslag 9 og 16 - som udelukkende svækker den fælles holdning, og som jeg ikke kan tilslutte mig. Vi kan ikke acceptere det blotte faktum, at overensstemmelse med lovlige aktiviteter skal være ensbetydende med en tilladelse til manglende overholdelse eller uansvarlig handlemåde. Hvis sådanne foranstaltninger finder anvendelse - som foreslået i disse ændringsforslag - vil ulykker såsom Aznalcoyar-ulykken forblive fuldstændigt ustraffede, uanset hvilket land de forekommer i.
Jeg skal dog gøre opmærksom på, at jeg støtter ændringsforslag 46, eftersom jeg er overbevist om, at vi ellers vil forårsage en yderligere svækkelse af miljøansvarssystemet inden for visse former for søtransport, som jeg mener har stor betydning.
Hvad angår spørgsmålet om finansiel sikkerhedsstillelse, mener jeg, at der er tale om en forbedring i forhold til Kommissionens forslag - hvor det ikke var omhandlet - men at bestemmelserne hverken er så ambitiøse eller konkrete, som man kunne have ønsket. Jeg har forståelse for, at det er nødvendigt at give virksomhederne en tilpasningsperiode, og jeg håber selvfølgelig, at de vil foretage de fornødne tilpasninger hurtigst muligt.
Bartolozzi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, den holdning, Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked giver udtryk for gennem den indstilling, hr. Manders har forelagt - jeg takker ham i øvrigt for det store arbejde, han har udført - går i den rigtige retning. Der er på ingen måde tale om gennemgribende ændringer i forhold til Rådets tilgang, men den klarlægger en række grundlæggende principper og sikrer således en mere ensartet gennemførelse i Unionen.
I betragtning af reguleringens konsekvenser for erhvervslivet finder vi det påkrævet at fjerne asymmetrien i EU-landenes lovgivning, så der ikke opstår en forvridning af handelen eller konkurrencen virksomhederne imellem. Men flere principper bør understreges tydeligt, idet vi bør undgå, at begrebet operatør udvides til at omfatte parter med ansvar for overvågning. Fastlæggelsen af udelukkende potentiel skade er i modstrid med retssikkerhedsprincipperne og kan derfor føre til langvarige tvister, som ikke kan afgøres med de tilgængelige tekniske og videnskabelige redskaber.
De operatører, der er ansvarlige for skaden, bør have mulighed for selv at træffe de nødvendige foranstaltninger og informere de kompetente tjenestegrene rettidigt. Myndighedernes indgreb i form af både forebyggende og udbedrende foranstaltninger bør begrænses til tilfælde, hvor operatørerne ikke er rede til eller i stand til det, eftersom det ikke er acceptabelt, at myndigheden selv gives beføjelse til at træffe den endegyldige beslutning om at træffe sådanne foranstaltninger.
Sådanne indgreb bliver følgelig kun relevante i sager vedrørende såkaldte forladte eller offentlige lokaliteter, eller hvis en operatør ikke foretager sig det fornødne. Disse bestemmelser bør formuleres således, at beslutningerne ikke i for vid udstrækning overlades til medlemsstaternes forgodtbefindende. Ifølge den fælles holdning kan de enkelte medlemsstater give fritagelse i tilfælde, hvor skaden er forvoldt ved en emission, aktivitet eller hændelse, der var tilladt i medfør af gældende love og bestemmelser eller en tilladelse udstedt til operatøren, eller ikke blev anset for skadelig ifølge den videnskabelige og tekniske viden på det tidspunkt, hvor emissionen eller aktiviteten fandt sted.
Hvad angår fordelingen af omkostningerne, når skaden er forvoldt af mere end en part, har Rådet givet de enkelte medlemsstater beføjelse til at træffe afgørelse om både solidarisk og proportionelt ansvar i overensstemmelse med gældende national lovgivning. Tildelingen af solidarisk finansielt ansvar er fuldstændig uforenelig med princippet om, at forureneren betaler, og vil desuden gøre det vanskeligere og måske umuligt for operatører inden for fremstillingsindustrien at beregne forsikringspræmierne og anden finansiel sikkerhedsstillelse.
Ansvar og dermed forbundne omkostninger bør derfor fastsættes på et retfærdigt og forsvarligt grundlag og med krav om, at den enkelte operatør desuden udfører den del af den udbedrende foranstaltning, der svarede til operatørens andel af ansvaret. 
Bolkestein,
    Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed, da der ikke er stillet spørgsmål til Kommissionen, og derfor kan jeg begrænse mig til at fremsætte følgende bemærkninger.
Den fælles holdning, som blev sendt til Parlamentets andenbehandling, er tydeligvis et kompromis. Det centrale punkt på dette stadium er, om det er muligt at forbedre det uden at åbne en Pandoras æske og muligvis bringe de indtil nu opnåede resultater i fare. 
Jeg er godt klar over, at dette forslag er vanskeligt og følsomt. Der skal træffes nogle vanskelige valg blandt uoverensstemmende interesser. Vi mener, at den fælles holdning bevarer en generelt tilfredsstillende balance, og det er med målet om at opnå yderligere forbedringer og samtidig bevare denne balance, at Kommissionen overvejer de ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget. 
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke ordføreren, hr. Manders, og jeg vil også gerne takke Dem, hr. formand, for at lade mig få ordet for anden gang i denne forhandling. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær. Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0418/2003) af Koch for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 74/408/EØF om motorkøretøjers sæder, disses forankring og nakkestøtter (KOM(2003) 361 - C5-0283/2003 - 2003/0128(COD)).
Liikanen,
    Hr. formand, jeg vil gerne på Kommissionens vegne takke hr. Koch for den fremragende betænkning. Ændringsforslaget til Rådets direktiv af 22. juli 1974 om motorkøretøjers sæder og nakkestøtter er et af to forslag, som knytter sig til direktivet af 1977 om montering af sikkerhedsseler. Sidstnævnte direktiv ændres i øvrigt med henblik på at udvide pligten til at montere sikkerhedsseler til at omfatte alle køretøjer. Bestemmelserne ligger således i forlængelse af kravet om, at der skal benyttes sikkerhedsseler i alle køretøjer, hvilket er fastlagt ved direktivet af 8. april 2003. I øjeblikket skal kun sæder i personbiler opfylde de tekniske krav og godkendes i henhold til de holdbarhedsprøvninger, der fastlægges ved direktivet fra 1974. Fremover skal alle sæder, i særdeles sæder i turistbusser, som er monteret i køretøjer, som tages i brug i Fællesskabet efter juli 2004, prøves i henhold til direktivet. De skal tillade montering af sikkerhedsseler.
Kommissionens forslag omfatter også et forbud mod at montere sidevendte sæder i alle køretøjer, som er beregnet til personbefordring, herfra undtaget bybusser med mere end 22 pladser. Kommissionen kan ikke støtte ordførerens forslag om alligevel at tillade, at der monteres sidevendte sæder i turistbusser. Der er grund til at erindre om, at dette spørgsmål allerede blev drøftet under udarbejdelsen af direktivet af 20. november 2001 om sikkerhed i bybusser og turistbusser. Kommissionen opfordrede dengang til, at der blev iværksat en undersøgelse af passagerernes sikkerhed i forbindelse med sidevendte sæder. Undersøgelsen har vist, at der ikke findes tekniske løsninger på problemerne med denne placering af sæderne, og det anbefales at forbyde anvendelsen af sidevendte sæder i alle køretøjer, som er beregnet til personbefordring. En anden undersøgelse, som blev gennemført på Kommissionens foranledning i 1996, påviste allerede de mange farer, passagerer blev udsat for ved at benytte sikkerhedsseler, som ikke var egnet til denne udformning af sæderne.
Kommissionen kan således ikke tilslutte sig ændringsforslag 1 og 2. 
Koch (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i hvidbogen om den europæiske trafikpolitik har vi opstillet ambitiøse mål, især med hensyn til en forøgelse af trafiksikkerheden. De forpligter os ikke til at fare frem i blinde, men derimod til det modsatte, nemlig til at være aktive på en effektiv måde med hensigtsmæssige foranstaltninger på de mest forskelligartede områder. De foranstaltninger, der kan komme på tale, er langtfra altid forbundet med høje investeringsomkostninger. Et godt eksempel på det er indførelsen af den lovmæssige pligt til at benytte sikkerhedsseler på alle sæder i et motorkøretøj, som er udstyret med seler. Jeg mener, at det er hensigtsmæssigt, effektivt og værd at hilse velkommen. Da vi allerede har pligt til at benytte sikkerhedsseler, vil det være logisk at supplere med en lovmæssig pligt til montering af sikkerhedsseler i alle motorkøretøjer med få begrundede undtagelser. Det er værd at plædere for, og jeg vil gerne takke Kommissionen for, at den gør det.
Selv i busser, som i forvejen er et af de sikreste transportmidler i EU, vil sikkerhedsseler i tilfælde af uheld bidrage til at reducere kvæstelserne og redde menneskeliv. Med det for øje foreslår Kommissionen nu, at sidevendte sæder, hvortil der endnu ikke findes nogen effektive fastholdelsesanordninger, kun skal være tilladt i busser, som anvendes til bykørsel eller til intercitytrafik. Ifølge Kommissionen er der ikke nogen speciel fare forbundet med at benytte disse sæder. Det vedrører sæder i tusindvis af busser, hvori der dagligt transporteres millioner af voksne og skoleelever. Det er en kendsgerning, at der ikke foreligger nogen relevante uheldsanalyser, som vi kan forholde os til. Det forekommer mig derimod at være fuldkommen ulogisk, når Kommissionen i sit direktivforslag vil forbyde sådanne sidevendte sæder i komfortable rejsebusser, og kun dér. Det drejer sig blot om nogle få sæder, der er integreret i nogle komfortable siddegrupper, og hvis eksistens næsten ingen af os er bekendt med. Her ser Kommissionen en potentiel fare for brugeren, men den forsøger ikke engang at motivere eller forpligte industrien til at udvikle fastholdelsesanordninger til sådanne sæder. Uden på nogen måde at være forudindtaget i denne sag spurgte jeg først mig selv, om det drejer sig om uagtsomhed her, eller om der foreligger en fejltalelse. Svaret kom under udvalgsforhandlingen, hvor der efterfølgende - det må jeg nok medgive - trængte sig to populistiske spørgsmål på hos mig: Tager Kommissionen en større sikkerhedsrisiko med i købet for de mennesker, der sidder på de "billige" sidevendte sæder i busser til bykørsel og intercitytrafik, som den nu vil give tilladelse til, end den gør for de mennesker, der benytter de sidevendte sæder i luksusbusser, eller er det krævede forbud af hyggelige siddehjørner i luksusbusser baseret på misundelse og uvilje over for dem, der har råd til at rejse i sådanne luksusbusser? Jeg mener, at vi med god samvittighed kan afstå fra at svare bekræftende på begge spørgsmål.
Jeg foreslår derfor, at vi lader rejsebranchen beholde de hyggelige siddehjørner i dens luksusbusser, som vi muliggjorde med direktivet om anvendelse af 15 meters busser for nogle få år siden. Vi bør imidlertid opfordre industrien til også at udvikle passende fastholdelsesanordninger, som er beregnet til sidevendte sæder. Det bør være målsætningen at beskytte personer ens på alle sæder i motorkøretøjer, det vil sige på både sidevendte sæder og på sæder, der vender i køreretningen. Den europæiske politik bør forbyde i mindre grad og i højere grad kræve og støtte. Det vil styrke vores industriområde i henhold til Lissabon-målene og ikke virke hæmmende på udviklingen.
Watts (PSE ).
   - Hr. formand, på vegne af PSE-Gruppen vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Koch, for den aldeles fremragende betænkning, der har lukket det store smuthul i lovgivningen om sikkerhedsseler. Jeg vil også gerne benytte mig af lejligheden til på vegne af PSE-Gruppen især at takke kommissær Liikanen for at stille dette forslag. 
Vi er ikke uenige vedrørende det væsentligste i forslaget, men kun om spørgsmålet om sidevendte sæder. I den korte tid, som jeg har til rådighed, vil jeg gerne fokusere på kun det spørgsmål. Det betyder ikke, at jeg ikke roser ordføreren for hans arbejde på størstedelen af forslaget. Spørgsmålet er dog vigtigt. Hvis vi forbyder sæder uden sikkerhedsseler, som vender fremad, hvorfor - hvis ordføreren får sin vilje - gør vi så ikke det samme med sidevendte sæder? Det kunne aldrig falde mig ind at forsvare kommissæren - jeg er sikker på, at han vil besvare disse spørgsmål. Vi kan dog ikke støtte udvalgets ændringsforslag. Der er ingen sund logik i, hvorfor sidevendte sæder skulle være sikre. Tyngdeloven gælder helt sikkert lige så vel for personer, der sidder med siden til, som for personer, der vender fremad. Kommissionens undersøgelse tyder på, at disse sæder simpelthen ikke er sikre, og at der ikke findes en sikker teknologi, der sikrer personer på sidevendte sæder. 
Der er simpelthen ikke troværdigt at sammenligne med bybusser. Bybusser kører hovedsageligt med lav hastighed i byerne. Her taler vi om busser, der måske kører med 90 km/t på motorvejene. Det store spørgsmål for vores gruppe, for mig og formentlig også for Parlamentet ved afstemningen er, hvordan vi kan forlange, at vores borgere bruger sikkerhedsseler, når vi sender forvirrende signaler. Hvis de fleste passagerer bruger sikkerhedssele i en bus, og passagerne bagi ikke har sele på, så giver det simpelthen ikke mening. Vi må ikke glemme, at en af de hyppigste dødsårsager og årsager til alvorlige ulykker på de europæiske veje desværre stadigvæk skyldes, at folk ikke har sikkerhedssele på.
Parlamentet skal sende en meget klar og enkel besked ved afstemningen i morgen om, at passagerer i disse køretøjer skal bruge sikkerhedssele. Eftersom der ikke er udviklet en teknologi for sidevendte sæder, må vi sige til sektoren, at disse bestemte sæder skal udfases. 
For at være pragmatisk og praktisk vil PSE-Gruppen naturligvis, hvis sektoren kan udvikle en sikkerhedssele til sidevendte sæder, tage spørgsmålet op til fornyet overvejelse, hvilket jeg er sikker på, at kommissæren også vil gøre. Vi er ret enige. Men det er vigtigt, at vi sender en klar og enkel besked i morgen om, at man som passager i disse køretøjer fremover skal bruge sikkerhedssele, og at der ingen undtagelser er - ingen tvivlstilfælde. Beskeden skal være klar og enkel. Jeg er sikker på, at det bliver vores besked i morgen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
(1) 


Kommissionen kan godkende følgende ændringsforslag: 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 (undtagen stk. 5a), 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 33, 38, 39, 40, 41 og 42.
Kommissionen kan ikke godkende følgende ændringsforslag: 4, 5, 20 (kun stk. 5a), 21, 31, 32, 34, 35, 36, 37, 43, 44 og 45. 
