Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg henviser til et brev, som parlamentsformandens kabinet sendte mig den 20. april som svar på en forespørgsel om oplysninger om den behandling, man havde givet et andragende fra talsmanden for en borgersammenslutning fra Areeta, Ávala-provinsen - hvor jeg er født og bor, hvorfor jeg har stor interesse i sagen. Nævnte andragende blev registreret i listen over Europa-Parlamentets indgående post den 12. april, og de oplyste, at de forventede, at den officielle meddelelse om registreringen ville blive givet den 3. maj, i forgårs, ved åbningen af Europa-Parlamentets plenarforsamling.
Jeg har gennemgået protokollerne fra mandag og tirsdag, og dette dokument er der ikke. Man kan sige, at spørgsmålet ikke har stor betydning, men disse spørgsmål er følsomme i et samfund, som er under omstrukturering, for det drejer sig om en landsby, som i fire år har forsøgt at opnå, at vandrensningsanlægget for det område, hvor de bor, bliver placeret to eller tre kilometer længere væk for at undgå lugtgener. Det er en fornuftig anmodning, og jeg finder, at man burde have givet den behørige behandling. Jeg anmoder venligst formandskabet om, at denne fornuftige og berettigede anmodning bliver behandlet hurtigst muligt.

Formanden
Mange tak, hr. Valdivielso. Vi vil undersøge alt i forbindelse med den sag, De har omtalt.

Trakatellis
Hr. formand, jeg modtog en skrivelse fra Deres tjenestegrene, der sagde, at situationen i Kosovo ville blive drøftet i går, og derfor ville de spørgsmål, som jeg og flere andre havde stillet til Rådet, ikke blive behandlet i dag.
For det første nåede vi ikke at bede om taletid til min gruppe, så vi kunne fremlægge vores spørgsmål under gårsdagens forhandling.-For det andet, som det også vil fremgå af referatet, blev de spørgsmål, vi havde stillet, ikke taget op under gårsdagens forhandling, hverken af udenrigsminister Fischer eller af kommissær van den Broek.Spørgsmålet drejede sig om bombardementerne i Kosovo, deres miljømæssige konsekvens samt deres indvirkning på den offentlige sundhed, og jeg vil meget gerne have, at Rådet i eftermiddag tager spørgsmålet op sammen med de øvrige medlemmers spørgsmål, som hænger sammen med dette, sådan som det oprindeligt var fastsat. Jeg håber, min anmodning vil blive imødekommet og takker på forhånd.

Formanden
Hr. Trakatellis, i bilag II, artikel A.2 står der, at man ikke kan antage spørgsmål om sager, som berører et punkt, som allerede er på dagsordenen, og hvor det er planlagt, at den relevante institution, det vil i dette tilfælde sige Rådet, skal deltage. Der er et punkt i den aktuelle debat, som vedrører Kosovo, og vi kan derfor ikke under dette møde, som det har været tilfældet ved tidligere møder, antage spørgsmål vedrørende Kosovo, simpelthen fordi forretningsordenen forhindrer dette.

McKenna
Hr. formand, som De ved, har medlemmer af Europa-Parlamentet i årenes løb udtalt sig meget kritisk mod enhver form for censur og navnlig kulturel censur. De har også udtalt sig meget støttende til fordel for homoseksuelles rettigheder. Jeg kunne godt lide at vide, hvorfor der er blevet nedlagt forbud mod en udstilling af en lesbisk kunstners værker i Parlamentet. Dette er en meget grov form for censur, der er ingen begrundelse for den, og jeg vil gerne vide, hvilken rolle De har spillet i forbindelse med forbuddet mod denne udstilling. Ved udgangen af det 20. århundrede er det komplet uacceptabelt at forbyde en udstilling af en homoseksuel kunstners værker, og intet medlem af Europa-Parlamentet bør støtte dette.

Formanden
Fru McKenna, jeg forklarede Dem allerede i mandags, at dette var Kvæstorkollegiets beslutning, idet de har fulgt de kompetente tjenestegrenes henstilling. Beslutningen havde ikke noget at gøre med, om det var en homoseksuel kunstners billeder eller ej - det kender jeg ikke noget til - men simpelthen om den kendsgerning, at udstillingens indhold blev betragtet som stødende for en del af Parlamentet og for de personer, der har deres gang her. Det var årsagen hertil.

Morris
Hr. formand, hvad angår det samme spørgsmål om den eventuelle anvendelse af radioaktivt materiale i Serbien og Kosovo, bad vi om at få et konkret spørgsmål optaget på dagsordenen for spørgetiden, et konkret spørgsmål og ikke et generelt punkt, som vi havde i går fra formanden for Rådet. Spørgsmålet om anvendelse af radioaktivt materiale i Kosovo eller Serbien blev ikke taget op. Kan De derfor forsikre os om, at vi vil få mulighed for at få nogle svar på dette meget vigtige spørgsmål?

Formanden
De ved udmærket godt, at denne type spørgsmål skal indgives som skriftlige spørgsmål. Hvad jeg kan gøre, er at have et mundtligt spørgsmål i denne mødeperiode, eftersom vi har Kosovo på dagsordenen. De kunne have bedt de medlemmer, der talte på Deres gruppes vegne, om at rejse spørgsmålet. Hvis de ikke finder det nødvendigt at gøre det, kan jeg ikke gøre noget ved det.
Protokollen godkendtes

Redegørelse ved Europa-Parlamentets formand i anledning af afslutningen af Parlamentets fjerde valgperiode
Formanden
Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, mødet i denne uge, som er det sidste i denne valgperiode, er også mit sidste som formand for Parlamentet. Tiden er altså inde til at gøre status: over for jer, kære kolleger, og herigennem over for alle borgerne i Den Europæiske Union, som jeg har bestræbt mig på at tjene i løbet af disse to år.
I det brev, som jeg stilede til jer i december 1996, og hvori jeg bad om jeres stemme, talte jeg om fem udfordringer, som Unionen, og derved dens Parlament, stod over for. Fem formidable udfordringer til to et halvt år:
I: Afslutningen på den på daværende tidspunkt igangværende regeringskonference, hvor Parlamentet vandt over de andre institutioner og blev styrket og forstærket til at kunne yde europæerne en bedre service.
II: Indledningen af de udvidelsesforhandlinger, som Parlamentet så energisk har tilskyndet til, og som det følger på nært hold; altid med det for øje, at udvidelsen skal omfatte alle ansøgerlandene uden andre forskelle end dem, der er et resultat af det enkelte lands tilpasningsevne.
III: Indførelsen af euroen, hvor vi har deltaget aktivt og konstruktivt og sørget for, at overgangen til euroen ikke er sket på forbrugernes bekostning, samt sikret, at Den Europæiske Centralbanks nye direktionsmedlemmer var i besiddelse af den nødvendige baggrund og uafhængighed, og opnået, at europæernes Parlament fik de relevante oplysninger om den monetære politik.
IV: Revisionen af de finansielle overslag og af Agenda 2000, hvor vi har deltaget beslutsomt med forslag og ændringsforslag med henblik på at fastholde og forbedre vores gældende fællesskabsret. Jeg finder, at koordineringen af de mange kompetente udvalgs arbejde og samarbejdet med Rådet og Kommissionen har været eksemplarisk.
V: Forberedelsen af vores institution til det kommende valg til Europa-Parlamentet; et valg, hvor man ikke vælger fællesskabsinstitutionernes fattige slægtning, men et Parlament, som borgerne for første gang ser udstyret med stor magt og mulighed for at udøve den.
Ligevægten mellem de europæiske institutioner har faktisk ændret sig, så den passer til det, der var hensigten i henhold til Maastricht-traktaten og Amsterdam-traktaten. Det vil sige, at vi nu har en Kommission, hvis udnævnelse og politiske handling ikke længere kun baserer sig på Rådets tillid, men i udpræget grad på Parlamentets tillid. En tillid, som ikke opnås én gang for alle, men som skal vedligeholdes under hele valgperioden, og Kommissionen skal hele tiden stå til ansvar over for Parlamentet og uden forbehold og modvilje give det alle de oplysninger, der er nødvendige for, at Parlamentet kan udføre sin kontrolfunktion.
Man har i årevis efterlyst nogle mere demokratiske europæiske institutioner. Lad os ikke blive forskrækket nu, og lad os ikke ønske os den tidligere ligevægt mellem institutionerne tilbage. Den duer ikke længere. Demokrati kræver, at man gennemfører de europæiske borgeres voksende krav om via deres repræsentanter at få at vide, hvad der foregår, og at man bifalder det eller kritiserer det, alt efter det pågældende tilfælde. Dette - og ikke andet - er, hvad Parlamentet har gjort.
I mit kandidaturbrev fortalte jeg jer også om de interne reformer og om den fælles statut for medlemmerne. Der er blevet vedtaget talrige reformer af Parlamentets funktion i de seneste år:
en fuldstændiggørelse af reglerne og den finansielle opbygning; -en fornyelse af de øverste niveauer af Parlamentets administration og indførelse af nye systemer til forfremmelse og mobilitet på alle niveauer; -en forøget andel af kvinder på de ledende poster, selvom de stadig ikke udgør den andel, som jeg gerne ville have nået; -på anmodning af ombudsmanden, gennemsigtige regler for de administrative beslutninger; -sammenskrivning og tydeliggørelse af de gældende regler, så medlemmerne og funktionærerne fra nu af ved, hvad der er deres rettigheder og pligter i henhold til tydelige regler, som hindrer vilkårlighed eller vennetjenester.Man har også på tilfredsstillende vis fået løst de tekniske og finansielle problemer med vores bygninger i Bruxelles, og herved er mine forgængeres anstrengelser for at give parlamentsmedlemmerne nogle mere funktionelle og samlede faciliteter sket fyldest. Jeg er sikker på, at dette også vil blive tilfældet med bygningen i Strasbourg, så man kan begynde dér i den kommende valgperiode. Den nye stabilitet inden for ejendomspolitikken har gjort det muligt at give parlamentsmedlemmerne nyt og passende IT-udstyr og -programmer, så de har mulighed for en endnu mere direkte kontakt med borgerne.
Med hensyn til statutten for medlemmerne skal det stå helt klart - og derfor har jeg ønsket at minde om, at det stod i nævnte brev - at det drejer sig om Parlamentets eget ønske, og ikke, som nogle antyder, er en øvelse, som er blevet pålagt os af Rådet. Det var Parlamentet, som bad om den, og det opnåede, at retsgrundlaget for denne statut kom med i Amsterdam-traktaten. Det var Parlamentet, der - endog før traktaten trådte i kraft - lagde en meget fyldestgørende tekst på Rådets bord, hvor man med den allerstørste grad af gennemsigtighed medtog alle forholdene omkring vores situation, endog dem, som vi altid har haft kompetence til at beslutte.
Man må glæde sig over, at Rådet er gået med i denne dynamiske proces, som jeg ikke tror kan stoppes, og har gjort en stor indsats for at opnå konsensus blandt dets medlemmer, men i den tekst, som man har foreslået os, er der nogle formelle og indholdsmæssige forhold, som bør rettes for ikke at krænke grundlæggende principper. Jeg tænker på princippet om ensartet beskatning for alle parlamentsmedlemmerne, hvor der kan tillades midlertidige undtagelser, men aldrig endelige; på respekten for de rettigheder, som medlemmerne har erhvervet sig med hensyn til pension i de år, de har arbejdet i og uden for Parlamentet, eller på andre detailspørgsmål, som det ikke er nødvendigt at nævne nu.
Det står under alle omstændigheder fast, at vi fortsat vil kræve en fælles statut, og at vi heller ikke har ventet på denne statut for at få vedtaget foranstaltninger til kontrol med diæter og rejseudgifter med det sigte at få dem reduceret betydeligt. Kun få institutioner eller organer - nationale eller andre - inden for Unionen er i stand til at træffe denne slags beslutninger motu propio , som vi har været.
Den fundamentale baggrund for disse reformer var og er - og det bør borgerne også være klar over - at øge Parlamentets effektivitet og gennemsigtighed og efterlade den kommende valgperiodes medlemmer et Parlament, som er parat til med succes at påtage sig sin institutionelle rolle og den udfordring, der udspringer af vores medborgeres større opmærksomhed.
Status for disse to og et halvt år er altså positiv. Men denne status har ikke kun sine lyse sider, den har også sine mørke sider. Det ville være forkert at forbigå vores mest smertefulde fiasko i tavshed: At vi ikke har formået, at vores gentagne advarsler om den tragedie, der truede Kosovo, blev hørt. Nu må vi rædselsslagne se på, hvordan hævnens sorte skyer, som vi advarede om nærmede sig, er endt med at lade sit tragiske potentiale for forfølgelse, blod og vold regne ned over Kosovo. Vi må se på, hvordan mangelen på passende instrumenter til at udbrede vores fred til Kosovo ikke har gjort det muligt for os at hindre dette folkedrab.
Vi kan kaste os over nødhjælpen til ofrene. Det gør vi allerede, og vi skal fortsætte denne humanitære aktion i lang tid. Men det er ikke nok. Det er nødvendigt at begynde at forberede freden nu og samarbejde med landene i regionen for at opbygge et stabilt samarbejdssystem mellem dem og støtte en udvikling, som gør det muligt for dem snarest at tilslutte sig en Union, som bygger på respekt for dem, der er anderledes, og på integrationen af dens rigdomme og kulturelle og menneskelige forskelligheder.
En Union, hvor der hverken er plads til snævertsynede holdninger eller racisme og racehad. Det er som en virus, der altid står på spring for at bryde frem igen, en virus, som man skal være over hele tiden, for hvis den får den mindste chance, giver den sig atter udslag i vold, lidelse og død. Parlamentet har været - og det bliver det helt sikkert ved med at være - en af de mest aktive aktører i denne kamp.
Mine damer og herrer, jeg lagde ud med en personlig status, og jeg er endt med en kollektiv status. En status om nogle ting, der er blevet ført ud i livet takket være Deres allesammens arbejde, ihærdighed og dygtighed og takket være det aktive og loyale samarbejde, som udvises af alle Generalsekretariatets funktionærer, som betjener Parlamentet, af freelancemedarbejderne, af Parlamentets assistenter, af alle. Jeg anmoder om, at vi giver dem en applaus som tegn på anerkendelse og taknemmelighed.
Bifald
En særlig anerkendelse fortjener de kolleger, som fra nu af vil følge en anden politisk eller personlig vej. Parlamentet er dem en stor tak skyldig for deres indsats og forstandighed. De har været medaktører ved opbygningen af et mere demokratisk Europa, som er tættere på borgerne. Det er på sin plads, at vi takker dem for det.
Mine damer og herrer, jeg har haft det privilegium at lede Parlamentets arbejde ud fra den faste overbevisning om, at den bedste måde at reducere det demokratiske underskud i Unionen er at styrke Parlamentet, at gøre det mere og mere tilstedeværende i europæernes liv. Der findes ikke noget levende demokrati, hvor der ikke er et levende parlament, ej heller et levende parlament, som ikke giver anledning til mistro og ubehag hos den fungerende formand.
Der har da heller ikke i løbet af disse to et halvt år manglet øjeblikke præget af spænding og vanskelige forhandlinger. Jeg har forsøgt at håndtere dem ihærdigt, uden at gå på kompromis med hverken min interesse eller indsats, uden at vende kinden til, når det har været nødvendigt at forsvare Parlamentets beslutninger og handlinger. Jeg har på intet tidspunkt tænkt på, om dette forsvar ville behage de andre institutioner eller ej, men blot på, at det var min pligt. Fra barnsben af er jeg blevet opdraget med det forbillede, at det er den eneste værdige måde at være med i politik på, og det har jeg bestræbt mig på ikke at glemme.
Jeg slutter, mine damer og herrer, hvor jeg begyndte for godt to år siden med at takke Dem for Deres støtte og også for Deres kritik. Jeg betragter mig som demokrat, og derfor opfatter jeg kritikken som det, den er: en hjælp og ikke en fornærmelse. Jeg synes, at det er en fornuftig leveregel at holde ørerne åbne for kritikeren og lukke dem for rygklapperen.
Den europæiske passion har bevæget mig. Den passion, der har gjort, at den 50 år gamle utopi for en stor del er blevet en realitet. Et Europa, som vi skal blive ved med at bygge op med den samme passion, mere og mere forenet, mere fremgangsrigt, mere frit og mere solidarisk. Mange tak.
Kraftigt bifald

Martens
Hr. formand, jeg takker Dem for denne balance, som De har opnået og udtalt i Parlamentet. Jeg tror, at vi, som De fremhævede, kan sige, at Parlamentet i løbet af denne valgperiode har udviklet sig til et ægte Parlament. Den store fuldbyrdelse af Deres formandskab er uden tvivl Amsterdam-traktaten. Takket være Deres bestræbelser, Deres udholdenhed, også Deres overbevisnings troværdighed, er De med medvirken fra mange fra Parlamentet nået til, at Parlamentet med hensyn til lovgivning får reel medbestemmelsesbeføjelse. Enhver i Parlamentet ved, at dette resultat aldrig ville være nået uden Deres indsats. I mellemtiden har Europa-Parlamentet, vores Parlament, udviklet sig til en politisk institution i EU, der er blevet uundgåelig, der har udøvet sin politiske kontrol og budgetkontrol med stor kraft og med stor selvstændighed. Dette anser jeg for en særlig vigtig udvikling, der også udgør en demokratisk modvægt over for EU's to andre politiske institutioner.
De har gennemført de reformer i Parlamentet, som var begyndt under Deres forgænger, Klaus Hänsch. Det har medført mange komplikationer for Dem. Det var i mange henseender ikke nogen nem opgave, først og fremmest fordi Rådet ikke altid havde tilstrækkelig indsigt i, hvor vigtig og kompleks reformen var, og fordi Rådet - mener jeg - heller ikke var tilstrækkelig bevidst - nærmere bestemt for ganske kort tid siden - om, at vi ikke kunne bryde med bestemte principper fra et frit Parlament. Reformen, hr. formand, er i øvrigt ikke en afslutning, og det er uden tvivl en del af Deres desillusionering. Men langt vigtigere end alt dette, synes jeg, at De har handlet ud fra Deres europæiske overbevisning og ikke ud fra en slags pragmatisk »realpolitik«. Den europæiske opbygning, der skal bringe fred, forsoning og solidaritet til de europæiske folk er utvivlsomt et ideal for Dem, mere end det, et livsmål. Og lad mig føje et personligt element dertil. Denne overbevisning er blevet Dem overleveret fra far til søn. Jeg glemmer aldrig, at jeg som ung formand for mit parti i begyndelsen af halvfjerdserne sammen med Deres far deltog i et møde i en biografsal i Madrid med få deltagende, under svære omstændigheder, men hvor vi allerede dengang, under Deres fars beskyttelse, tydeliggjorde vores livssyns idealer og overbevisning, de kristelig-demokratiske værdier og principper og frem for alt også den europæiske føderale overbevisning. Og det genfinder man hos Dem.
Kære kolleger, vi har haft to formænd i denne valgperiode, der, tror jeg, ikke har båret noget regeringsansvar, men som har arbejdet her, som er blevet store i Parlamentet. De to personligheder har repræsenteret os i Rådet på en troværdig, gennemtrængende måde. Som mit lands førsteminister har jeg oplevet, hvordan formændene fra Parlamentet nogle gange kun kunne deltage i Det Europæiske Råd i nogle få minutter. Det er heldigvis ikke længere tilfældet. De har begge, Klaus Hänsch og José María Gil-Robles, repræsenteret, forsvaret Parlamentet på en meget troværdig måde, og de resultater, vi er nået til, er meget store. Det vil jeg også i eget navn takke Dem begge for. Idealet er vores. Vi arbejder videre med det, selvom det bliver under helt andre omstændigheder. Jeg takker Dem hjerteligt for det, De har bragt i stand.
Bifald

Green
Hr. formand, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg gerne slutte mig til hr. Martens i hans hyldest af Deres indsats, Deres profil og Deres engagement som formand for Parlamentet i de sidste 2½ år. De har været formand i en af de mest enestående perioder i Den Europæiske Unions historie og Parlamentets liv, som De selv sagde i Deres tale - en periode, der har strakt sig fra regeringskonferencen til indførelsen af euroen, ja og til den uventede godkendelsesproces i forbindelse med den nye Kommission - der, selvom vi ikke netop havde afsat tid til den i vores tidsplan eller forventet den, også er blevet klaret.
De sidste seks måneder har været de mest omtumlede seks måneder i Parlamentets levetid. De, hr. formand, har sørget for, at Parlamentets rolle har været klar og effektiv i hele denne periode.
Jeg vil gerne med nogle ganske få ord yde en særlig hyldest til Deres sensitivitet og Deres menneskelige egenskaber, hvis jeg må. De har altid været til rådighed for medlemmerne af Parlamentet. De åbnede som formand for Parlamentet Deres dør på en ny og nyskabende måde for de menige medlemmer af Parlamentet. Det har været meget velkomment og er respekteret af medlemmerne her.
De har altid været rede til at se i hvert fald mig som leder af min gruppe, når jeg har haft brug for at tale med Dem eller se Dem. Deres dør har været åben, ja og også Deres telefon har været åben for mig. Det takker jeg Dem personligt for. Det har, som De ved, lejlighedsvis hjulpet med til at bringe orden i eller lempe visse spørgsmål og begivenheder, der har indfundet sig i løbet af Parlamentets levetid. Det takker jeg Dem for på min gruppes vegne.
De forlader formandsposten ved udgangen af en periode, som jeg allerede har beskrevet som et omtumlet halvår. Parlamentets prestige er blevet øget ved udgangen af denne periode. Det er et sammentræf, men måske et lykkeligt sammentræf, at vi i selvsamme uge, hvor vi befinder os i den sidste uge af det nuværende Parlaments valgperiode, også befinder os i den første uge af Amsterdam-traktatens levetid. Det er passende, at det skulle være sådan, og vi vil bemærke ændringen af forretningsordenen, som vi vedtog for at muliggøre Amsterdam-traktaten. I går blev der f.eks. under afstemningen behandlet 39 betænkninger på halvanden time, hvilket formodentlig er noget af en rekord.
Jeg takker Dem, hr. formand, for den rolle, De har spillet, og det arbejde, De har gjort, og vil gerne slutte mig til hr. Martens og sige, at De bestemt er en betænksom, dybt engageret og dybtfølt europæer.
Bifald

Cox
Hr. formand, på ELDR-gruppens vegne vil jeg også gerne slutte mig til de takkeord, der er blevet Dem til del her ved udgangen af Deres valgperiode. Det har været - ja, og det er det endog nu, hvor vi afslutter den - og forbliver en enestående og begivenhedsrig valgperiode. Det udgør en valgperiode, hvor det europæiske demokrati selv og det parlamentariske demokrati er nået et nyt niveau af modenhed. På nogen måder er vi, hvor vi målt i direkte mandater går ind i vores 21. år, nu nået denne nye alder af modenhed. Jeg er overbevist om, at vi med Deres hjælp - især når vi har behandlet mange af de seneste måneders følsomme politiske kontroverser og regeringskonferencen - har været i stand til at holde sammen på et sammenhængende synspunkt fra Parlamentet, selv med de belastninger og spændinger og eftertryk, som grupperne har ønsket at introducere i debatterne. Det er i en ikke ringe grad et resultat af den rolle, De har spillet som formand.
Jeg er også klar over, hvor stærkt De i Deres mange år i Parlamentets tjeneste har været engageret i spørgsmål om institutionel reform. Derfor må det være til stor personlig tilfredshed for Dem, at De efter at have viet en så stor del at Deres særlige opmærksomhed til institutionelle spørgsmål skulle komme til at præsidere over denne sidste mødeperiode under den nye Amsterdam-traktat.
Jeg kan - for så vidt angår de adskillige måneder, hvor jeg har haft det privilegium at lede min egen gruppe - bekræfte den høflighed, De har udvist over for mig - hvilket jeg anerkender her i dag - og jeg kan ligeledes bekræfte den enestående åbenhed, De lægger for dagen i Deres arbejde. De er en ærlig og redelig mand at have med at gøre. Jeg sætter den største pris på den åbenhed, De har udvist over for mig, når jeg har haft brug for Deres råd og hjælp. Jeg ønsker Dem held og lykke i fremtiden.
Bifald

Puerta
Hr. formand, det er en stor fornøjelse at kunne tale ved denne afslutning af valgperioden, hvor der er en stemning, som var det årets sidste undervisningsdag på universitetet for de studerende, som tager venligt afsked med hinanden, husker nogle elever, nogle lærere, og alt er rart. Det er rart, at der er dage som disse, hvor det er hjertet, der bestemmer.
Jeg må indrømme, at jeg fuldstændigt havde glemt, at der skulle være dette højtidelige møde, og det, jeg siger her til Parlamentet, og som er for egen regning, har ikke været vendt og drejet politisk, og jeg gør Dem opmærksom på, at den evaluering, som jeg kunne komme med på nuværende tidspunkt, er, at jeg ville stemme på Dem igen, såvel på Dem som på hr. Hänsch. Det er ikke altid tilfældet.
Fra min gruppes side beder vi om en evaluering af politikkerne, og trods al den kritik, som vi har kunnet komme med fra gruppen, har det arbejde, som De har udført i denne valgperiode med udgangspunkt i forskellige politiske grupper, været meget prisværdigt.
Jeg vil gerne fremhæve tre aspekter ved Deres arbejde. Det ene er den effektivitet, De har arbejdet med. Denne effektivitet betyder, at De har været 100 % til rådighed. Det andet aspekt, som er meget vigtigt, er Deres fuldstændige uafhængighed af mulige pres fra regeringer og partier. De har givet Deres job som formand for Parlamentet førsteprioritet. Sandsynligvis med dets gode og dårlige sider - og det vil jeg ikke komme ind på. Men at udøve det institutionelle hverv, som man er blevet valgt til, fuldstændig uafhængigt, ser man ikke hver dag, hr. formand, og det er jeg Dem meget taknemmelig for. Og med baggrund i en mellemstor gruppes særlige interesse - og som på ingen måde er lille, for med sine 34 medlemmer er den en mellemstor gruppe, som er ved at blive stor - må jeg sige, at jeg ikke har bemærket nogen form for forskelsbehandling. De har behandlet alle grupperne ens, naturligvis afhængig af den støtte, vi har modtaget fra borgerne.
Med hensyn til Parlamentet vil jeg også gerne sige, at det har været karakteristisk for denne valgperiode, at vi er vokset ud af de korte bukser - her taler jeg som den mand, jeg er, og derfor kommer jeg med dette eksempel med de korte bukser, naturligvis uden at det er et kønsdiskriminerende eksempel. Vi er et voksent Parlament. Nu er det ikke længere nødvendigt at komme med så mange forklaringer om Parlamentets kompetencer.
Den offentlige mening og borgerne føler, at dette er et rigtigt Parlament. De føler det mere end med Amsterdam-traktaten, for Amsterdam-traktaten er, som en spansk journalist har udtrykt det, kendetegnet ved at være farveløs, lugtfri og fad i smagen. Man mærker ikke meget til Amsterdam-traktaten, selvom vi i Parlamentet bemærker den i vores lovgivningsarbejde.
Og at vi nu er blevet et modent og voksent Parlament, er meget vigtigt for demokratiet, for som vi alle ved, fungerer demokratiet ikke alene i kraft af gode hensigter eller personlige bidrag, men i kraft af institutioner, som rækker længere end menneskene, hvilket gør, at det arbejde, der er udført af parlamentsmedlemmer, som ikke kommer tilbage, vil blive fortsat af andre parlamentsmedlemmer. Det er den store værdi ved demokratiets institutioner.
Parlamentet har ofte være kritisk og hård over for Kommissionen. I dag er hr. Santer her, og jeg vil gerne give udtryk for min personlige sympati. Man skal takke hr. Santer for, at han har accepteret Parlamentets funktion. Og når jeg minder om dette, tænker jeg på fremtiden, jeg tænker på, at Rådet - dette almægtige Råd - en skønne dag vil være nødt til at underrette Parlamentet om nogle beslutninger med politisk ansvar. Når den dag kommer, vil Parlamentet have nået myndighedsalderen til gavn for de europæiske borgere.

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, jeg må igen en gang repræsentere vores gruppe som eneste tilstedeværende medlem af udvalgets formandskab. Det gør jeg meget gerne. Jeg bliver ganske vist nødt til at sige på forhånd, at jeg er fra Slesvig-Holsten og derudover medlem af Gruppen De Grønne, og de to ting gør det vanskeligt for mig at fremsige de sædvanlige rosende ord - således som hr. Puerta gør det så fremragende. Det er ikke gængs hjemme hos os og heller ikke i mit parti!
Hr. formand, jeg tror, jeg kan forsikre Dem om, at vi alle respekterer Dem højt. Deres sindighed, Deres evne til at håndtere forskelle og modsætninger, har virkelig gjort et dybt indtryk på os alle også i menneskelig henseende, og personlig har jeg hos Dem ud over Deres sans for fairness lært at sætte pris på Deres forståelse for Europa-Parlamentets voksende opgaver, for Europa-Parlamentet er virkelig i denne valgperiode blevet mindst ét hoved højere. Om det med, at tiden med de korte bukser nu er forbi - som De ved var der engang en episode på Formandskonferencen, hvor jeg stillede i korte bukser. Også dét bar alle over med - det var nu også meget varmt!
I mellemtiden har vi virkelig som Parlament fået øget vores statur og vægt. Det er sket under Deres formandskab, hr. Gil-Robles.
Tilråb
Min vægt er ikke øget! Det er en forkert udlægning.
Munterhed
Vi har rent politisk øget vores vægt. Det kan vist ikke misforstås af nogen i Parlamentet. De har, hr. formand, som aktiv formand virkelig repræsenteret de samme rettigheder for alle medlemmer. De er som formand aktivt og med succes gået ind for, at vi nu er ved at få en fælles europæisk statut i stedet for en hel række nationale statutter. Én i stedet for 15, det er da et kvalitativt skridt! De har derfor, og det er vist ikke kun min gruppes mening, virkelig en succesrig embedsperiode bag Dem, og De har gjort et stort arbejde i Europa-Parlamentet. Muchas gracias, Señor Presidente !
Bifald

Collins, Gerard
Hr. formand, det er med den største fornøjelse, at jeg på Gruppen Union for Europas vegne overbringer Dem en meget dybtfølt tak for det meget kompetente lederskab, De har udvist her i Parlamentet i de sidste 2½ år. Jeg vil ikke gentage det, der er blevet sagt af de kolleger, der allerede har talt, men det har været en ret fantastisk periode. Vi vil altid huske Amsterdam, og vi vil altid huske den fælles valuta. Vi vil også i fremtiden anerkende og værdsætte de stærkere og tættere forbindelser, De har etableret til ansøgerlandene ved at hjælpe med til at skabe demokratiske og parlamentariske værdier i disse lande. Vi vil altid huske Dem som en person, der til enhver tid har udvist et meget fremragende lederskab, og som har været åben, venlig og til rådighed for medlemmerne af Parlamentet. Det er vigtigt. Men derudover er det anerkendt, at De er en mand med stærke overbevisninger og mange naturlige personlige egenskaber; en person med stor energi og beslutsomhed og en person, der altid har været positiv og upartisk; en person, der er opmuntrende, ja, og en person, der kan være meget fast og autoritativ, når der har været brug for at udvise denne form for autoritet, som vi lejlighedsvis har været vidner til.
Vi vil ligeledes altid huske Dem som en person med en god humoristisk sans. Det har til tider været en hjælp, især ved møder i Præsidiet, når vi har været gået i stå med følsomme sager, og De altid kunne se både skoven og træerne. De fik os altid bragt ud af dødvandet i sidste ende.
Jeg takker Dem dybtfølt for det, De har gjort for at indføre en større åbenhed og gennemsigtighed i Europa-Parlamentets måde at arbejde på. Dette var væsentligt. Der var ingen anden udvej, vi var nødt til at erkende virkeligheden. De spillede helt bestemt Deres rolle, idet De fulgte op på det meget fine arbejde, som Deres forgænger, hr. Hänsch, havde gjort med at sikre, at vi på det tidspunkt var i stand til at stå ansigt til ansigt med vælgerne på en måde, der gjorde, at vi kunne modstå kritikken og kynismen, der ville blive rettet mod os.
Jeg håber, at vi kan fortsætte ned ad denne vej til trods for et par problemer, der fremdeles er uløste. Her vil jeg gerne udtrykke en særlig tak og påskønnelse af det tyske formandskab for det store arbejde, det har udført med medlemmernes statut, og med at få os derhen, hvor vi befinder os i dag. Men uden Dem, hr. formand, uden formandskabet og uden Parlamentets hjælp ville vi ikke have været, hvor vi er i dag. Vi mangler stadig den sidste distance. Jeg håber, at vi når frem.
Jeg mener, at De har haft en meget succesfuld valgperiode, hr. formand. Det takker jeg Dem for. De har lagt et formidabelt stykke arbejde i det. Parlamentet har reageret på Deres lederskab. Takket være Deres lederskab får Parlamentet mere og mere mening hos den almindelige borger i medlemsstaterne. Det er noget, vi fortsat må søge at nå lige til det sidste.

Duhamel
Hr. formand, denne bemærkning til forretningsordenen angår formen, men den skal kun vare et kort øjeblik. Jeg har ikke været her længe nok til at vide, i henhold til hvilken artikel i forretningsordenen de franske socialdemokrater er berettigede til at tilslutte sig de rosende udtalelser om Deres arbejde, der har været til gavn for os alle. Men det var mig magtpåliggende, at det blev gjort - i overensstemmelse med den artikel i forretningsordenen, som hr. Fabre-Aubrespy helt sikkert ville have fundet, hvis han havde været her.

Formanden
Tak, hr. Duhamel. Tak alle sammen for disse smukke ord. Jeg er dybt rørt. Jeg fortsætter mit arbejde som medlem af Parlamentet, og jeg kan forsikre Dem om, at jeg glæder mig til at fortsætte samarbejdet med Dem alle, i samme ånd.

Bonde
Hr. formand, der skal ikke mangle en tak fra Deres altid hengivne kritiske og konstruktive opposition. Jeg vil også gerne på vegne af Nationernes Europa sige Gracias, Presidente og takke for, at der sker noget med vores formænd, når de først er valgt. Fra at være politiske modstandere bliver de pludselig kollegiale, lune, behagelige og saglige, og vi har faktisk et meget godt kollegialt fællesskab i de organer, som styrer Parlamentet. Der er De ikke nogen undtagelse. Der har De fortsat arbejdet fra Hänsch, og det vil jeg gerne takke for.
Nu hører jeg jo til veteranerne i dette hus og kan huske, hvordan gruppeformændene i sin tid gik foran, når der skulle frådses med udgifter, gik foran, når der skulle køres i limousiner med chauffører betalt af Parlamentet og siden hen hæves rejserefusion i medlemmernes kasse for de samme rejser. Det er ikke så mange år siden, men nu er der lejlighed til ligesom at gøre en slags status og takke Dem for, at De sammen med Hänsch har været med til at rydde op i den slags frådseri. Siden 1994 har formanden for Parlamentet gået i spidsen for oprydningen. Vi må takke Hänsch, fordi han satte arbejdet i gang, og Gil-Robles fordi han fortsatte med det. Men der var altså engang, Parlamentet var et Mickey Mouse-parlament, som optrådte meget uforsvarligt i pengesager. 38 gange har vi stillet forslag om, at man skal have rejsegodtgørelse efter regning. Det sker forhåbentlig nu, men vi skal først igennem en øvelse i eftermiddag. Nu går alle formændene i spidsen for at bekæmpe misbruget, hvor de før gik i spidsen for at misbruge. Så på det område er der i hvert fald sket en forandring, men desværre er gruppeformændene jo stadigvæk i mindretal i denne forsamling. Det vil vi se i eftermiddag. Forhåbentlig får gruppeformændene et flertal bag sig i det Parlament, der kommer efter 10. juni, så der kan blive ryddet endeligt op i rejsegodtgørelserne. For vi er jo ikke kommet igennem endnu. Det forslag, der er vedtaget i Præsidiet, betyder, at jeg på min rejse fra København til Strasbourg får 450 euro mere i refusion for rejsen, end jeg fik, før spareforanstaltningerne blev sat i værk. Så der er et stykke vej endnu.
Hr. formand, så vil jeg gerne takke for, at De også har været med til at arbejde for større åbenhed i EU. Der er i den sidste femårige periode skabt en konsensus i Parlamentet for at arbejde for åbenhed. Og Parlamentet har med stort flertal besluttet, at alle dokumenter skal være offentlige, medmindre man med 2/3 flertal beslutter at lukke for adgangen til dem. Den holdning er der konsensus omkring i Parlamentet, men desværre endnu ikke i Kommissionen og Rådet. I Amsterdam-traktaten slås vi nu med kommissionsforslag, som ikke indebærer større grad af åbenhed, men måske snarere en indskrænkning af åbenhed.
Så vil jeg gerne takke hr. Santer og hr. Oreja til sidst, fordi det efter 20 års arbejde nu er lykkedes at få Kommissionens interne telefonbog udleveret helt officielt med et følgebrev, hvori der står, at alle andre også vil kunne få den i løbet af et par måneder, når prototypen er blevet til en rigtig telefonbog. Så efter 45 år med en hemmelig telefonbog er det altså blevet muligt for almindelige mennesker i løbet af et par måneder at kunne finde frem til den person i Kommissionen, der f.eks. arbejder med udlevering af telefonbøger.
Tak, hr. formand, for det gode kollegiale samarbejde.

Ephremidis
Hr. formand, De startede med at gøre personlig status og gik derefter videre med den kollektive. Jeg vil tillade mig at komme med et indlæg til forretningsordenen, både på grund af min alder, og fordi jeg træder ud af Parlamentet ved afslutningen af denne valgperiode.
Ifølge forretningsordenen, som De altid har respekteret og overholdt til punkt og prikke, hvilket også har givet os mulighed for at respektere og overholde den, burde den kollektive status efter min mening have omtalt, at Parlamentet afslutter denne valgperiode uden at have været i stand til at hindre en krig på det europæiske kontinent.
Det var heller ikke i stand til under gårsdagens forhandling at hindre de mange krigsforbrydelser, der finder sted, forbrydelser mod menneskeheden, men gjorde sig derimod med sine beslutninger, sin forhandling og med Rådets og Kommissionens redegørelser til forsvarer for disse forbrydelser! Dette er ikke nogen god præcedens for det kommende Parlament!

Det Europæiske Råd den 3.-4. juni i Køln - Institutionel reform
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om forberedelsen af Det Europæiske Råd den 3.-4. juni 1999 i Köln; -de mundtlige forespørgsler af hr. De Giovanni for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål til Rådet (B4-0334/99) og til Kommissionen (B4-0335/99) om den kommende institutionelle reform.
Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, også jeg vil gerne på Rådets vegne indlede med at takke Dem, hr. formand. Nu er det naturligvis lidt svært, når Rådet takker formanden for Parlamentet, for hvis rosen falder for overvældende ud, har han båret sig forkert ad, og derfor vil jeg sige, at De for Rådet er en partner, en besværlig partner, imødekommende, hvad angår det saglige, men fuldstændig ubøjelig, når det drejer sig om at repræsentere Parlamentets beføjelser. Men vi har arbejdet godt sammen med gode resultater, og dét vil jeg gerne sige Dem hjertelig tak for. På Rådets vegne vil jeg endvidere understrege, at Europa-Parlamentet i denne valgperiode har taget et kvalitativt spring fremad. Det skyldes Dem, hr. formand, og Deres forgænger, min ven og politiske fælle, Klaus Hänsch.
Det er jo ikke kun, fordi Europa-Parlamentet har fået flere beføjelser og også benytter sig af dem. Det har først og fremmest fået en langt mere fremtrædende plads i den europæiske offentlighed end noget tidligere Europa-Parlament, og det er dét, der er den afgørende forskel. Europa-Parlamentet opfattes som et virkeligt parlament, og ud fra Rådets synsvinkel kan jeg kun sige, at det også tages alvorligt som et sådant, og dét i stigende grad. Jeg ønsker Dem alt godt, personlig og politisk, hr. formand.
Nu må jeg til sagen. Den fase i den europæiske udvikling, der ligger foran os, er præget af, at vi på ny er nødt til at fremkomme med en række vigtige retningslinjer. I Berlin drejede det sig om at sikre Unionens finansielle grundlag frem til 2006 med Agenda 2000 med særlig hensyntagen til udvidelsesopgaverne. Jeg siger udtrykkelig tak til Parlamentet for den konstruktive holdning, det har udvist i dette spørgsmål i de forløbne uger.
På topmødet i Köln kommer det nu til at dreje sig om efter Unionens finansielle handlekraft på langt sigt tillige at få sikret og styrket også den politiske handlekraft. Amsterdam-traktaten trådte i kraft for få dage siden, det er en historisk milepæl. Traktaten giver Den Europæiske Union et udvidet instrument, men rejser samtidig nye spørgsmål, vi skal finde svar på i Köln. Vores arbejde overskygges imidlertid af et emne, som står over alt andet, nemlig konflikten i Kosovo og de dermed forbundne menneskelige tragedier. Det blev drøftet udførligt her i går eftermiddags, så jeg behøver ikke at behandle det udførligt nu igen. Jeg vil blot endnu en gang fastholde, at Den Europæiske Union på baggrund af udviklingen på Balkan i de forløbne uger har bevist sin enighed og beslutsomhed lige fra stats- og regeringschefernes fælles erklæring den 24. marts til den seneste skærpelse af sanktionsforanstaltningerne, som blev foretaget af Rådet (almindelige anliggender) i sidste uge.
For Rådet står det fast, at Europa på tærskelen til det 21. århundrede ikke må tillade, at den talmæssigt største befolkningsgruppe i Kosovo kollektivt fratages sine rettigheder, og at der begås alvorlige, systematiske overtrædelser af menneskerettighederne mod den. Vi skal sørge for, at hundredtusinder af flygtninge og fordrevne kan vende tilbage til deres hjem. Ingen magthaver skal kunne påberåbe sig, at fordrivelse og mord er et internt anliggende for en stat. Det er det 20. århundredes lære. Og det skal siges endnu en gang, at det for os i Kosovo-konflikten ikke kun drejer sig om humanitære mål og humanitære spørgsmål. Det drejer sig også om det samlede europæiske perspektiv i vores enhedspolitik, og det drejer sig om hele Europas sikkerhed og stabilitet på langt sigt.
Hvis Milosevic når sit mål, som er et Kosovo, hvor der ikke længere bor albanere, opstår der i en region, der i forvejen ikke er særlig stabil, et urocenter, som kan føre til talrige nye konflikter. Stabiliseringen af det sydøstlige Europa rykker langt ud i fremtiden, og for en del af Europa ville der så overhovedet ikke mere være nogen udsigt til integration. Europa ville forblive ufuldstændigt. Derfor var det så vigtigt ud over den militære plan at udarbejde en politisk plan for etablering af fred i hele regionen.
Det tyske rådsformandskab tog initiativet og fremsatte de nødvendige forslag. På mødet i Bruxelles den 14. april støttede stats- og regeringscheferne de tyske forslag. Rådet har i den forløbne uge vedtaget at indlede udarbejdelsen af en stabilitetspagt for det sydøstlige Europa, et initiativ, som i mellemtiden udtrykkelig bifaldes af hele verdenssamfundet. Sammen med de internationale organisationer og de berørte nabostater mødes vi første gang den 27. maj på arbejdsniveau, og den 11. juni finder der en første udenrigsministerkonference sted.
På den baggrund holder Det Europæiske Råd møde i Köln den 3. og 4. juni. Lige så meget den aktuelle udvikling i Kosovo skal følges opmærksomt af Rådet, lige så lidt må de øvrige centrale spørgsmål om politisk handlekraft tabes af syne.
I Köln kommer det til at dreje sig om følgende store emner: for det første den europæiske beskæftigelsespagt, for det andet tidsplanen for den forestående institutionelle reform, for det tredje det europæiske charter om de grundlæggende frihedsrettigheder, for det fjerde den fælles strategi for Rusland og for det femte videreudviklingen af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
Jeg vil kort komme ind på disse punkter. Arbejdsløsheden er tidens mest påtrængende sociale problem. Med beskæftigelsespagten, som vi tilstræber at vedtage i Köln, skal Europas borgere have et tegn på, at Den Europæiske Union tager sig af det, der bekymrer dem. Pagten skal være et udtryk for en aktiv arbejdsmarkedspolitik, som i højere grad end hidtil satser på at undgå arbejdsløshed, det vil først og fremmest sige fjernelse af ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden samt ophævelse af forskelsbehandlingen af kvinder på arbejdsmarkedet. Vi vil i højere grad koordinere foranstaltningerne til fremme af beskæftigelsen på nationalt og på europæisk plan og knytte dem sammen med en koordineret penge-, finans-og lønpolitik samt med økonomiske strukturændringer.
Et arbejdspapir, som det tyske formandskab forelagde, drøftedes første gang på den uformelle samling i ØKOFIN-Rådet i Dresden midt i april og fik en positiv modtagelse. Der fik den idé at inddrage arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Centralbank i den fremtidige dialog om skatte/afgifts-, løn- og pengepolitikken bred tilslutning.
Et andet vigtigt emne i Köln bliver de institutionelle reformer. I overensstemmelse med, hvad Det Europæiske Råd bestemte i Wien, skal der i Köln træffes beslutning om, hvorledes og hvornår de institutionelle spørgsmål, der ikke er løst i Amsterdam-traktaten, og som skal løses inden udvidelsen, skal behandles. Rådsformandskabet vil med henblik på Köln fremlægge konkrete forslag derom inden længe. Vi er endnu på det stadium, hvor der foregår intensive konsultationer med medlemsstaterne. For så vidt som det bliver nødvendigt at foretage traktatændringer for at kunne løse disse spørgsmål, skal disse ændringer aftales på en konference for repræsentanter fra medlemsstaternes regeringer. I henhold til forskrifterne i traktaten vil bl.a. en formel høring af Europa-Parlamentet være nødvendig, inden der indkaldes til en sådan konference.
Men i Köln drejer det sig i første omgang kun om den videre procedure, om en fastlæggelse af de nærmere regler vedrørende tidsplanen og dagsordenen for regeringskonferencen. Amsterdam-protokollen om organerne med henblik på udvidelsen af Den Europæiske Union samt de herom afgivne erklæringer fastlægger rammerne for regeringskonferencen, men jeg vil ikke udelukke, at vi muligvis bliver nødt til at gå videre. Det, der er sket i begyndelsen af året, og som medførte Kommissionens tilbagetræden og en drøftelse om en reform af Kommissionen, giver jo anledning til i denne sammenhæng tillige at undersøge det indbyrdes forhold mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Europa-Kommissionen. Det forekommer mig meget væsentligt fortsat at udbygge den demokratiske kontrol, Europa-Parlamentet har udøvet så effektivt her. Tilliden til institutionerne skal genskabes i fuldt omfang, der må ikke ske en gentagelse af den institutionelle krise, der ligger bag os.
Ud fra formandskabets synspunkt er en yderligere styrkelse af Europa-Parlamentet uomgængelig nødvendig. Jo mere handlekraftig Den Europæiske Union bliver, jo stærkere skal den demokratiske legitimation af dens handlinger og beslutninger være. Det betyder f.eks. også, at overalt, hvor Rådet udsteder retsakter med flertal - vi agter at gøre flertalsbeslutninger til det normale - skal Europa-Parlamentet være medbestemmende på lige fod og med samme vægt.
Den omhyggelige forberedelse af regeringskonferencen vil være væsentlig for en positiv afslutning af den. Vi kan i den sammenhæng gøre brug af det omfangsrige forarbejde, der blev gjort i forbindelse med regeringskonferencen om Amsterdam-traktaten. Hvad tidsrammen angår, ville regeringskonferencen kunne indkaldes allerede i begyndelsen af det kommende år og afsluttes endnu i løbet af 2000. Det er en ærgerrig målsætning, men jeg tror, at en kort overskuelig regeringskonference ville være et vigtigt signal, for så vidt angår Unionens evne til at udvide sig og dens organers handlekraft.
Uafhængig af løsningen af de institutionelle spørgsmål, der ikke blev truffet bestemmelse om i Amsterdam, bliver vi på mellemlangt eller langt sigt nødt til drøfte spørgsmålet om de grundlæggende frihedsrettigheder i Europa. Den tyske udenrigsminister Fischer har i Europa-Parlamentet gjort opmærksom på, at efter Maastricht og Amsterdam rejser spørgsmålet om en europæisk forfatning sig mere påtrængende end tidligere. Nu er Amsterdam-traktaten først trådt i kraft for få dage siden, og vi skal først indhøste erfaringer med den, fordi det allerede nu i den omfattende debat om Den Europæiske Unions fremtidige udvikling og udformning tegner sig mere og mere klart, at ud over Europa-Parlamentet skal også de nationale parlamenter og et så bredt spektrum som muligt af samfundsgrupper inddrages i arbejdet.
Herindunder hører tillige det initiativ til et europæisk charter om de grundlæggende frihedsrettigheder, som Tyskland har taget. I Köln tilstræber vi i første omgang at få det hverv at udarbejde et sådant charter. Når tiden er inde, skal det undersøges, om og hvorledes et sådant charter om de grundlæggende frihedsrettigheder kan udgøre indledningen til de europæiske traktater. Europas borgere skal vide, at deres grundlæggende frihedsrettigheder har samme prioritet på europæisk plan som på nationalt plan. De første samtaler om charteret om de grundlæggende frihedsrettigheder er allerede indledt, og jeg er optimistisk med hensyn til, at vi i Köln kan blive enige om den videre fremgangsmåde.
Udarbejdelsen af et sådant charter om de grundlæggende frihedsrettigheder ville typisk være en opgave for parlamentarikere - det er parlamentarikere bedst til, det skal de lave - og vores forslag til, hvorledes chartret om de grundlæggende frihedsrettigheder skal udarbejdes i praksis, vil under alle omstændigheder tage hensyn til dette synspunkt.
Til Amsterdam-traktaten knytter der sig en bemærkelsesværdig styrkelse af Unionens udenrigspolitiske handlekraft. Selvom Unionen allerede nu - f. eks. i forbindelse med krisen i Kosovo - viser stor enighed, skal den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik udbygges yderligere. Hvis der nogensinde har været behov for en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er det vel nu, og alle tvivlere bør tie nu. Vi har brug for det. Europa kan ikke længere acceptere, at det i økonomisk henseende er blevet en verdensmagt, men politisk endnu ikke engang kan løse sine regionale problemer.
Det skal bl.a. den i Amsterdam-traktaten fastsatte højtstående repræsentant for FUSP, som skal udpeges i Köln, bistå med. Dertil tjener den fælles strategi, vi i Köln for første gang vil vedtage for Rusland. Ved gennemførelsen af den bliver der mulighed for flertalsafgørelser. Denne fælles strategi for Rusland er et pilotprojekt. Det bliver meget vigtigt for spørgsmålet om, hvorledes fremtidige fælles strategier kommer til at se ud. Arbejdet med flere fælles strategier er allerede indledt, men de vil endnu ikke være modne til at blive vedtaget i Köln.
Til gennemførelsen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik hører endvidere en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet. Det er i den sammenhæng klart, at det kollektive forsvar i Europa fortsat forbliver NATO's opgave, men Den Europæiske Union bliver nødt til at udvikle evnen til selvstændig militær krisestyring i tilfælde af, at der ud fra Den Europæiske Unions eller WEU's synspunkt opstår et behov for handling, og partnerne i USA ikke vil eller kan deltage. Dette emne har fået nye impulser takket være Tony Blairs initiativ i Pörtschach og det fransk-britiske møde i Saint Malo.
Udarbejdelsen af en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet er nu det centrale element i den europæiske integrationsproces efter indførelsen af det indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union. Uden den ville processen med at forene Europa være ufuldendt. Vi bestræber os under vores dobbelte formandskab i EU og WEU stærkt på at udnytte denne nye dynamik. Inden Det Europæiske Råd i Köln vil vi udarbejde en beretning om mulighederne for en videreudvikling af den europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet. Denne beretning vil danne grundlag for en afgørelse på Det Europæiske Råd i Köln, der konkret fastsætter den videre fremgangsmåde på dette vigtige politiske område. Dertil hører bl.a. en mulig integration af WEU i EU som nævnt i Amsterdam-traktatens artikel 17.
De ser, at der i Köln er en lang række opgaver, der skal klares, og det gælder allerede uden de ekstra udfordringer, som krisen i Kosovo og Kommissionens tilbagetræden har stillet Unionen over for. Men som bekendt kan krisesituationer også frigøre kræfter og udfolde en dynamisk virkning, og det tyske formandskab er fortsat optimistisk med hensyn til, at det vil leve op til sit ansvar for udviklingen af Den Europæiske Union til et samlet europæisk og samtidig globalt handlekraftigt fællesskab. Formandskabet håber, at det i den sammenhæng også fremover kan regne med Europa-Parlamentets støtte. Tak, fordi De lyttede så opmærksomt.
Bifald

Santer
Hr. formand, mine damer og herrer, medlemmer af Parlamentet, Det Europæiske Råd i Köln afholdes på et for Den Europæiske Union afgørende tidspunkt. Med Amsterdam-traktatens ikrafttræden den 1. maj indledte vi en ny etape. Om få uger træder et nyvalgt Parlament i funktion, og Kommissionen udskiftes. De skal i dag udtale Dem om udpegelsen af den kommende formand, Romano Prodi. Den ny formand får brug for Europa-Parlamentets opbakning for at gennemføre sit mandat. Alle disse elementer skal tilsammen udnyttes til at give den europæiske konstruktion et nyt skub fremad. Vi skal lære af fortiden og vende os mod fremtiden. Vi skal allerede nu begynde at forberede de kommende institutionelle etaper.
Inden jeg går videre med dette emne og svarer på hr. De Giovannis spørgsmål, vil jeg kort nævne de øvrige spørgsmål, som Det Europæiske Råd skal tage stilling til i Köln om en måned.
Hr. formand, situationen i Kosovo vil naturligvis blive diskuteret. Det er givet, at Den Europæiske Union skal spille en meget vigtig rolle i denne forbindelse, og dette allerede fra genopbygningsfasen, hvor Kommissionen - sammen med Verdensbanken - skal fungere som koordinator. Unionen skal i dette øjemed have den nødvendige støtte og de nødvendige midler. Endelig skal Unionen bestræbe sig på at definere en veritabel strategi, en samlet strategi, for opretholdelse af stabiliteten på Balkan, og Rådet i Köln er et afgørende skridt på vejen.
Det er endvidere i Köln, at den første fælles strategi efter Amsterdam-traktaten skal vedtages, der, som De ved, omhandler Rusland. Det er ikke en let opgave, ikke mindst eftersom Rådet og Kommissionen kun har begrænset tid til rådighed, men vi er godt på vej. Vigtigheden af denne opgave er blevet øget som følge af krisen i Kosovo. Det er vigtigere end nogensinde før at fastholde og udvikle en konstruktiv og indgående dialog med det store land, som Rusland er, og det på alle niveauer: politisk, økonomisk og kommercielt. Krisen i Kosovo påviser i øvrigt klart, hvor vigtigt det er at skabe en veritabel europæisk forsvarspolitisk identitet. Efter de positive resultater af topmødet i Den Atlantiske Alliance i Washington skal Den Europæiske Union udvise beslutsomhed i sin stillingtagen.
Hr. formand, på det økonomiske plan er vækstperspektiverne for 1999 blevet en smule forringet, men der er stadig positive tendenser. Forbrugernes fortsatte tillid breder sig i større og større grad til virksomhederne, og sænkelsen af Den Europæiske Centralbanks officielle rentesats giver ligeledes grund til optimisme. Det er imidlertid klart, at Europa - ved siden af den strengt nødvendige budgetmæssige konsolidering - skal fremskynde strukturreformerne på arbejdsmarkedet, markedet for varer og tjenesteydelser samt på kapitalmarkedet, og det er i denne ånd, Kommissionen netop har vedtaget henstillingen om de økonomiske politikkers overordnede linjer. Denne henstilling indeholder landespecifikke henstillinger, også for så vidt angår de økonomiske reformer, og jeg regner med, at der i år indledes en åben og tilbundsgående debat om disse henstillinger. Koordinationen af de økonomiske politikker må ikke ende som tomme ord uden handling.
Kommissionen aflægger endvidere en beretning om udviklingen af de transeuropæiske net og forventer, at Den Europæiske Investeringsbank - som ved Det Europæiske Råd i Amsterdam i 1997 - også selv kommer med et bidrag.
Det Europæiske Råd skal endvidere behandle en rapport fra Ministerrådet (finansministrene) om den internationale finansielle arkitektur. Krisen i Asien og Rusland har understreget behovet for reformer på dette område. Under de forhandlinger, der fandt sted for knap en uge siden i Washington i anledning af Den Internationale Valutafonds årlige forsamling, kunne der konstateres fremgang, men jeg havde gerne set, at Europa reelt havde talt med én stemme.
Lad os f.eks. tage nedsættelsen af de fattigste landes gæld. Hvorfor skal de europæiske G7-lande fremlægge individuelle planer for denne nedsættelse? Hvorfor er det vores samarbejdspartnere - især amerikanerne - og ikke os selv, der præsenterer Fællesskabet udadtil i forbindelse med euroens indførelse? Hvorfor tages der ikke højde for beslutningen fra Det Europæiske Råd i Wien?
For så vidt angår beskæftigelsen, er Köln et interessant forum. Luxembourg-processen konsolideres og begynder at bære frugt i form af nationale beskæftigelsespolitikker, der er mere systematiske, mere ensrettede, mere ambitiøse, og vi tager - på det tyske formandskabs initiativ - endnu et skridt i retning af den pagt for beskæftigelsen i Europa, som jeg har anbefalet siden januar 1996. For at bidrage til overvejelserne fremlægger Kommissionen ved Det Europæiske Råd en meddelelse om den bedste måde, hvorpå målsætningen om et højt beskæftigelsesniveau kan tilgodeses i definitionen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker og aktioner.
Hr. formand, det er ligeledes i Köln, de første kugler til den kommende institutionelle reform skal støbes. For så vidt angår forberedelsen af den institutionelle reform, vil jeg ikke bedømme den metode eller det indhold, som Romano Prodi og den nye Kommission har planlagt. Jeg vil ikke desto mindre gerne minde om, at Kommissionen allerede inden for rammerne af Agenda 2000 krævede de åbne spørgsmål besvaret i Amsterdam og indikerede, at der skulle følges op med en mere gennemgående reform.
Enhver forsinkelse i forbindelse med styrkelsen af institutionerne og deres forvaltning vil uundgåeligt sætte Unionens udvidelse på spil. Denne nye reform skal forberede institutionerne på udvidelsen, men den skal også gøre det muligt at afhjælpe en række institutionelle forvaltningsfejl, der har fundet sted i de seneste måneder. Der skal derfor gennemføres en institutionel reform, der koncentrerer sig om prioriteterne, ikke om »indkøbslister«, idet man skal undgå at give det foruroligende billede af Europa som en byggeplads, der er i konstant aktivitet. Etaper, ja, men bestemt ikke nærmest uafbrudt arbejde.
Jeg vil gerne tilføje, at det ikke tjener noget formål at planlægge nye reformer i tilfælde af manglende politisk vilje til at gennemføre de allerede eksisterende foranstaltninger. Man skal bygge på erfaringer, og jeg tænker her f.eks. på Amsterdam-traktatens afsnit om retlige og indre anliggender. Jeg opfordrer borgerne og institutionerne til at se nærmere på den måde, hvorpå intentionerne omsættes i procedurer og arbejdsmetoder.
Ud over de absolut nødvendige institutionelle reformer vil jeg gerne tale for, at der tages udgangspunkt i en kohærent indfaldsvinkel. Man kan ikke både kræve nye europæiske programmer, nægte adgangen til kontorer for teknisk bistand og afvise en stigning i de menneskelige ressourcer. Man kan ikke på den ene side afgive store erklæringer om subsidiaritetsprincippet og på den anden side konstant afkræve Kommissionen nye initiativer. Man kan ikke kræve, at Kommissionen fungerer som en stærk politisk drivkraft og på samme tid give indtryk af at ville omdanne den til et sekretariat for Rådet eller Parlamentet.
Bifald fra forskellige pladser
Hr. formand, der er allerede blevet rejst et par spørgsmål: vægtningen af stemmerne i Rådet og nedsættelsen af antallet af kommissærer. Men man skal gå et skridt videre med henblik på at gennemføre en dybdegående reform af traktatens bestemmelser om institutionernes sammensætning og arbejdsmetoder. En sådan reform skal under alle omstændigheder betyde indførelse af kvalificeret flertal overalt, sådan som formanden netop understregede det. Endvidere skal der gøres overvejelser i retning af en udvidelse af proceduren for fælles beslutningstagning.
Skal man gå endnu længere? Ja, så afgjort. F.eks. for så vidt angår det vanskelige spørgsmål om kommissærernes kollegialitet og individuelle ansvar. Kollegialitetsprincippet vedrørende de politiske beslutninger er efter min mening en absolut nødvendighed, i dag såvel som i går, for at sikre selve legitimiteten af Kommissionen og af det europæiske institutionelle system, uden at dette dog skal medføre manglende individuelt ansvar i visse situationer, hvor beslutningerne ikke er - og ikke kan være - kollegiale. Dette modsætningsforhold er ganske åbenbart og skal imødegås takket være kommissionsformandens velovervejede udøvelse af de nye beføjelser.
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Köln opfordres således til at udtale sig om en række yderst vigtige spørgsmål. Hvad enten det drejer sig om beskæftigelsen, Kosovo, udvidelsen eller institutionernes forvaltning, skal Den Europæiske Union lære at tale med én stemme, en enkelt stemme for de 15 medlemsstater, men også for institutionerne. Dette er ikke ensbetydende med, at man altid skal have den samme holdning, men at man skal arbejde sammen, tage udgangspunkt i en konstruktiv indfaldsvinkel for at forbedre og styrke fremtidens Europa, både i vores medborgeres øjne og for at finde den plads, Europa skal indtage på den internationale scene.

De Giovanni
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, ærede kolleger, som formand for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål vil jeg også gerne indlede mit sidste offentlige indlæg med at rette en stor tak til formanden for Parlamentet for det fælles arbejde, vi har været i stand til at udføre, og som jeg virkeligt gerne vil rose ham for offentligt, hvorefter jeg straks vil gå over til det emne, der hedder institutionsreformerne.
Vi har genoptaget forhandlingerne om institutionsreformerne, og det skal siges, at det har været det tyske formandskabs store fortjeneste, der begyndte med den tale, som den fungerende formand holdt her i Parlamentet i januar.
To grundlæggende punkter er blevet taget op, nemlig nødvendigheden af en kortfristet regeringskonference i år 2000, hvis metode og tidsplan skal drøftes, og forfatningsspørgsmålet, som hr. Verheugen til min store tilfredshed kom ind på her til morgen. Hvorfor anser jeg denne genoptagelse af institutionsforhandlingerne for at være væsentlig? Det gør jeg for det første, fordi det er nødvendigt med mere Europa, og fordi det er nødvendigt, at Europa kommer til at spille en international rolle, hvilket vi kan se af den politiske og historiske sammenhæng. Hvis vi ikke får nogle fornyede institutioner samt en stærk politisk vilje, vil dette behov for Europa ikke kunne føres konkret ud i livet. Og det gør jeg for det andet, fordi det er nødvendigt - hvilket den fungerende formand for Rådet også sagde her til morgen - at vi ændrer de institutionelle balanceforhold, der er vanskeligheder med. Det var rigtigt af Rådet hurtigt at indstille Romano Prodi til formand, men vi er alle klar over - sådan som formanden Santer lige sagde - at der et problem med Kommissionens politiske rolle, som skal præciseres og styrkes. Der er således nogle institutionelle balanceforhold, der skal bringes på bane igen.
Hvad skal der så være på regeringskonferencens dagsorden? Der skal naturligvis være det, vi i EU-slang plejer at kalde »Amsterdam-triangelen«, samt naturligvis det kvalificerede flertal, der, som vi alle ved, slet ikke er noget teknisk emne, men derimod et politisk emne, da det sætter spørgsmålstegn ved nationalstaternes suverænitet. Og der skal naturligvis også være noget, som har at gøre med spørgsmålet om Kommissionens sammensætning og vægtningen af stemmerne. Alt dette ved vi godt. Men vi har også behov for andre ting, for regeringskonferencen i år 2000 kommer til at finde sted i en vanskelig og kompliceret sammenhæng, sådan som man gjorde opmærksom på, og de spørgsmål, der vedrører udenrigspolitikken og ikke mindst området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, vil således skulle genoptages.
I vores beslutning tager vi metodespørgsmålet op. Vi sætter naturligvis ikke spørgsmålstegn ved visse grundlæggende aspekter, såsom artikel N, men vi siger, at det i forberedelsesfasen er nødvendigt med nogle nyskabelser, for vi har gjort opmærksom på den mellemstatslige metodes utilstrækkelighed og således på nødvendigheden af at forberede regeringskonferencens udfald på en anden måde. Ligesom vi allerede gjorde i dokumentet fra november 1997, nemlig i beslutningen af Méndez De Vigo og Tsatsos, anmoder vi om et kommissionsdokument, der kan udgøre grundlaget for et interinstitutionelt samråd, hvor man inddrager personer fra det civile samfund, de nationale parlamenter og regionerne. Vi har kort sagt brug for, at vi får det bedst mulige dokument på bordet under regeringskonferencen, da en anderledes forberedelse af regeringskonferencen kan skabe et mere sikkert reformresultat. Det er det, det drejer sig om! Vi sætter ikke spørgsmålstegn ved artikel N, og vi sætter ikke spørgsmålstegn ved nødvendigheden af en endelig enstemmighed, men vi mener, at vi bør forberede dette møde på en anden måde. Hvorfor det? Fordi Europa beder om det, fordi Europa ønsker nogle stærke institutioner!
Tillad mig at komme med en sidste bemærkning til det emne, der hedder forfatningen. Jeg vil gerne gentage, at jeg er meget tilfreds med, at den fungerende formand kom ind på dette emne igen her til morgen. Vi ved godt, at det i dag ikke er selve det at skrive en forfatning, der er problemet. Det har vi gjort før, og det har vi vist, at vi er i stand til at gøre. Vi ved godt, at det i dag drejer sig om to spørgsmål. For det første spørgsmålet om de forenklede principper, der kan tages fra traktaterne, og som kan angive nogle klare bestemmelser, punkter, principper og værdier for borgerne, så de ved, hvad man taler om, når man taler om Europa og Europas forfatning. Og for det andet området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er et område, hvor der bevæger sig mennesker rundt af kød og blod, nemlig borgere, som har brug for retlige og retslige garantier. Det er derfor, at vi i den forbindelse taler om grundlæggende rettigheder, der skal medtages i traktaten - det var hr. Verheugen også inde på her til morgen - og jeg tror, at vi ud fra dette vil kunne skabe et politisk Europa og samtidig et borgernes Europa, for enten går de to ting hånd i hånd, eller også går de slet ikke.

Formanden
Mange tak, hr. De Giovanni. Jeg vil gerne på vegne af Parlamentet, her ved Deres sidste indlæg, takke Dem for det store arbejde, De har gjort, og for den ihærdighed og indsats, De har lagt i dette arbejde.

Gollnisch
Hr. formand, idet jeg takker Dem for at have givet mig ordet, vil jeg gerne vide, om der er planer om at følge nærværende redegørelse fra Rådet og Kommissionen op med beslutningsforslag i medfør af forretningsordenens artikel 37.

Formanden
Ja, bestemt. De sættes under afstemning i morgen.

Gollnisch
Aha, de sættes under afstemning i morgen. Der er altså blevet taget en særbeslutning om afvigelse fra artikel 37, stk. 4, i henhold til hvilket de normalt skal sættes under afstemning samme dag.
Det var bare lige det, jeg ville kontrollere.

Formanden
Ja, det ligger fast.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil indlede mit indlæg med at tilslutte mig de erklæringer, som flere af mine kolleger tidligere er kommet med på vegne af de politiske grupper og takke Dem for Deres arbejde. I dette tilfælde gør det personlige forhold, som jeg i gennem så lang tid har haft til formanden, at jeg samtidig med min lykønskning gratulerer ham, fordi han har udført sit arbejde med succes.
Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til i et vist omfang at tage afsked med hr. Santer som formand for Kommissionen, for jeg tror, at dette er den sidste forhandling, hvor han vil være til stede. Og jeg lykønsker ham også for hans arbejde i løbet af denne periode.
Det tyske formandskab har gjort et stort arbejde i dette halvår. Imod alle forudsigelser afsluttede det tyske formandskab Agenda 2000, som så ud til at blive vanskelig at få afsluttet, og nu har formandskabet netop annonceret et temmelig ambitiøst program til Det Europæiske Råd i Köln. Jeg lykønsker også det tyske formandskab for ambitionen i dette program. Formandskabet for Kommissionen har i sit indlæg nævnt fem meget tydelige punkter som svar på Unionens virkelige behov.
Det første behov er den europæiske beskæftigelsespagt. Jeg finder, at det tyske formandskab har gjort det rigtige ved at anbringe dette forslag i forreste række, for til trods for alle de andre spørgsmål er det helt sikkert, at europæernes problem i dagligdagen er beskæftigelsesproblemet. Det eneste spørgsmål, som rejser sig, er, om Den Europæiske Union, når man tager den nedskæring, der har fundet sted i de finansielle overslag for 2000 til 2006, i betragtning, vil råde over tilstrækkelige midler i de kommende år til en egentlig beskæftigelsespolitik, eftersom det har været nødvendigt at beskære praktisk talt alle fællesskabspolitikkerne.
Vi bliver selvfølgelig meget opmuntret af den præcise henvisning til en regeringskonference i år 2000, som min kollega, hr. De Giovanni, allerede har omtalt. Det er klart, at den institutionelle pakke ikke blev afsluttet i Amsterdam, og at en udvidelse, hvis denne institutionelle pakke ikke bliver afsluttet, vil være umulig. Det antal stater, som i dette øjeblik ansøger om optagelse i Den Europæiske Union, ville - såfremt de blev optaget på de nuværende betingelser - betyde en kvalitativ ændring i Den Europæiske Unions struktur. Jeg tror, at regeringskonferencen vil få en vanskelig opgave, men jeg lykønsker under alle omstændigheder det tyske formandskab for at have bragt spørgsmålet op på så tydelig en måde.
Den Europæiske Unions svage side er naturligvis stadigvæk den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det tyske formandskab har understreget behovet for at udvikle Amsterdam-traktatens artikel 17. At få indarbejdet Den Vesteuropæiske Union i Den Europæiske Unions system er det første skridt mod skabelsen af en europæisk forsvarsidentitet, som har vist sig at være nødvendig. Og hermed udnævnelsen af den så vigtige person - hr. eller fru FUSP - som skal være ansvarlig for at gennemføre denne politik. Man skal huske, at det ud fra Parlamentets synspunkt ville have været at foretrække at lade dette ligge hos Kommissionen og ikke - som hr. Santer udtrykte det - omdanne Kommissionen til en slags sekretariat for Rådet.
Nu har jeg, hr. formand, kun tilbage at afslutte mit indlæg med at lykønske det tyske formandskab - og hr. Verheugen i særdeleshed - for det store arbejde, det har udført i det sidste halvår.

Brok
Hr. formand, hr. formand for Rådet og hr. formand for Kommissionen, vi har her fået indblik i de vanskelige emner på topmødet i Köln, som i vores fælles interesse skal løses, og jeg siger navnlig tak, fordi man i så høj grad har stillet tanken om den fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik i forgrunden, for Kosovo viser os, hvor nødvendigt det er, at vi både præventivt, og hvad angår handlekraft, når frem til resultater, og når det tyske rådsformandskab vil benytte sit dobbelte formandskab i Den Europæiske Union og WEU med henblik herpå, må det hilses velkomment. Men det gælder også om, at potentialet i Amsterdam-traktaten, hvad angår gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, gennemføres i en ægte fællesskabsånd, og at vi her ikke kører videre efter gamle metoder.
Sent, men ikke for sent, begynder man at få også Rusland med igen. En fælles strategi for Rusland for på denne måde at få balance på dette kontinent og bidrage til løsninger må bifaldes. Men i den sammenhæng må vi heller ikke glemme, at vi på baggrund af de mange stridigheder, vi har i dag f.eks. på handelsområdet, bør forbedre forholdet til USA, og hr. Verheugen, jeg vil gerne indstændigt anmode Dem om, at topmødet USA-EU den 19. juni i Bonn benyttes til at styrke også partnerskabssamarbejdet mellem USA og Europa, udforme det på en bedre måde og tillige inddrage også parlamenterne på passende vis.
Emnet beskæftigelsespagt er på baggrund af arbejdsløshedsproblemerne af stor betydning. Vi vil ganske vist nøje se på resultatet af topmødet og undersøge, hvorledes fordelingen af opgaverne er mellem nationalstaternes rolle i beskæftigelsespolitikken og den europæiske rolle, for at der ikke her på det forkerte sted opstår et forkert indtryk af europæisk ansvar. Vi vil endvidere påse, at en policy mix a la Lafontaine mellem penge, - finans- og lønpolitik ikke dukker op igen på europæisk plan. Jeg ved ikke, hvad De mente med, at Den Europæiske Centralbank skal være med her lige som arbejdsmarkedets parter, jeg håber, at jeg misforstod den del af Deres tale. Den Europæiske Centralbank skal spille en helt uafhængig rolle og kan ikke indgå i en strategi, regeringerne har opstillet.
Lige en sidste bemærkning. Hr. Méndez de Vigo vil komme nærmere ind på det. Den institutionelle reform skal tilvejebringes i samarbejde med Europa-Parlamentet, som sikkert får en bedre rolle at spille på regeringskonferencen end i Amsterdam, da det endnu stod lidt udenfor. Jeg håber, at det tyske formandskab vil sørge for det. Vi skal have Den Europæiske Unions evne til at udvide sig på plads ved hjælp af flere flertalsafgørelser. Når man som næste skridt drøfter spørgsmål om forfatning og lignende, skal man gøre det klart, at det ikke vil medføre en forsinkelse af tidspunktet for udvidelsen. Men vi bør lade også det indgå i tidsplanen, og jeg vil blot gratulere Dem med den idé, at vi bør tilvejebringe en strategi for udarbejdelsen af et katalog over de grundlæggende frihedsrettigheder. Hvis det skulle lykkes i samarbejde med parlamenterne i Europa og i nationalstaterne, ville det være af stor betydning for borgerne og Den Europæiske Unions identitet.

Spaak
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, på Haag-kongressen i 1998 beklagede Europabevægelsen, at Unionen syntes dømt til at træde ud i et stort konceptuelt tomrum og virkede blottet for ethvert politisk perspektiv i det øjeblik, hvor den kastede sig ud i sine to hidtil største eventyr, nemlig indførelsen af den fælles valuta og udvidelsen.
Siden 1998 er der kommet en anden stor udfordring til: krigen i Kosovo. Vi skal i realiteten modsætte os enhver overtrædelse af menneskerettighederne inden for Europas grænser. Men det skal understreges, at det ikke er den europæiske idé, det drejer sig om. I går morges mindede hr. Prodi os i sit indlæg om dens grundlæggende værdier. Det, det drejer sig om, og som burde tages under seriøs behandling ved Det Europæiske Råd i Köln, er visse medlemsstaters politisk ansvarliges tilbøjelighed til alt for længe at have knyttet sig til fuldstændig forældede levn af national selvbestemmelsesret, især for så vidt angår udenrigspolitikken.
Tragedien i Kosovo, der har været i udsigt i næsten 10 år, er et skrækkeligt eksempel på dette. Europa-Parlamentet insisterer derfor i sin kompromistekst på, at der i Köln udpeges en højtstående repræsentant for FUSP, at denne understøttes af planlægnings- og alarmenheden, og endelig at vedkommende i kraft af sin personlighed er i stand til at spille en væsentlig rolle.
Den Liberale Gruppe glæder sig meget over understregelsen af, hvor vigtigt det er hurtigt at styrke det institutionelle forhold til Den Vesteuropæiske Union, der på sigt bør få stillet en forsvars- og præventiv styrke til rådighed.
Jeg vil her gerne rose formand De Giovanni for ordlyden i hans beslutning, der uden tvivl vil komme til at tjene som reference for det kommende Parlament, og endnu en gang sige, at det har været et privilegium at arbejde sammen med ham.
Der er to efter min mening afgørende emner, der bør gøres til genstand for grundig overvejelse i Köln. Først og fremmest tidsplanen. Den plan, som Udvalget om Institutionelle Spørgsmål har lagt, lægger vægt på, at arbejdet i forbindelse med den kommende regeringskonference skal afsluttes, inden den første udvidelse finder sted. Kun et sådant krav giver kandidaterne mulighed for helt bevidst at engagere sig i et politisk projekt, hvor der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved acquis communautaire .
Derefter metoden. Den metode, hvorefter Amsterdam-traktaten forberedes, har påvist en række mangler. Den skal derfor ændres, det vil sige, at Kommissionen igen skal have tildelt den rolle, den naturligt bør spille, nemlig rollen som motor i forbindelse med den forestående reform.
Hr. Prodis ambitioner for den politiske indflydelse, han har i sinde at udøve sammen med sine kolleger og Europa-Parlamentet, lover godt, og vi overbringer denne overbeviste europæer vores bedste ønsker om succes, idet vi ligeledes takker hr. Santer for det arbejde, han har udført i sin funktionsperiode.

Cardona
Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg har med stor opmærksomhed hørt og læst hr. De Giovannis beslutningsforslag, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at hilse ham og takke ham for hans fordomsfrihed, grundighed og upartiskhed og også som formand for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, som jeg har været medlem af i de seneste år.
Fra dette beslutningsforslag og fra de diskussioner, der har været, tillader jeg mig at fremhæve et par spørgsmål, der for mig er de vigtigste: den idé, som jævnligt fremføres om en europæisk forfatning, en - eller ønsket om en - særlig forfatningsgivende myndighed på fællesskabsniveau og en vis, om jeg så må sige, korrigerende fortolkning af traktatens artikel N.
Jeg har læst, jeg har hørt, og jeg har tænkt. Jeg har gennem hele mit liv lært, og jeg har også belært mine elever om det, at både ret og politik bør modsvare befolkningernes og borgernes ønsker. Så vidt jeg kan se, er borgerne i Unionens medlemsstater for øjeblikket bekymrede over krig, elendighed, social udstødelse, arbejdsløshed, narkohandel og kriminalitet generelt. De står ikke, så vidt jeg kan høre, og råber på en europæisk forfatning. Medmindre man tror, at en europæisk forfatning, såfremt den bliver til, kan løse borgernes problemer. Jeg deler ikke denne opfattelse. Jeg mener, at en europæisk forfatning, hvis den befæster rettigheder og pligter, der ikke i sig selv kan fordres eller kræves opfyldt, er lidet værd i forhold til de problemer, som de europæiske borgere kæmper med for tiden.
Hvad angår den særlige forfatningsgivende myndighed på fællesskabsniveau, må De også have mig undskyldt, men jeg har altså mine tvivl. Jeg mener, at også den forfatningsgivende myndighed udspringer af folket. Efter min opfattelse, efter min overbevisning og efter det, som jeg mener at kunne stå inde for i øjeblikket, findes der ikke noget europæisk folk, hvad der dog ikke betyder, at det ikke kommer til at findes, eller at det måske ligefrem er ønskeligt, at det skal findes. Vores grænser er endnu ikke bestemt. Jeg mener derfor - det er i det mindste den overbevisning, jeg har - at de institutionelle reformer skal gennemføres, men at de ikke skal udgøre en bedding i konstant bevægelse. De skal først og fremmest gennemføres med tanke på befolkningerne, de skal modsvare deres ønsker, og de skal altid foregå med de europæiske borgeres medvirken. Det er altså min mening, for nu at slutte af, at uden en sådan deltagelse vil et hvilket som helst bygningsværk kunne styrte sammen, hvad øjeblik det skal være. Og hvis der er noget, jeg som overbevist europæer ikke ønsker, er det, at Europa skal styrte sammen på grund af en af disse »sidegevinster«.

Puerta
Fru formand, med den strukturelle arbejdsløshed, vi har i Europa, forstår vi vigtigheden af det kommende Europæiske Råd i Köln. At regere er at foretage valg, og der er flere forskellige valgmuligheder. Jeg tror - og nu taler jeg på vegne af min gruppe - at vi set i lyset af de valgmuligheder, som f.eks. fremsættes i manifestet fra premierministrene fra Storbritanien og Spanien, Tony Blair og José María Aznar, som betyder mere deregulering og mere fleksibilitet, ville være mere stemt for et fransk-italiensk forslag om en relancering af de aktive beskæftigelsespolitikker samt en relancering af de offentlige investeringer.
Det er ikke tilstrækkeligt, at Det Europæiske Råd i Köln bliver summen af de gode hensigter, et katalog over usammenhængende handlinger eller den simple sum af nationale beskæftigelsespolitikker. Det ville ikke længere blive accepteret af den offentlige mening, og det ville heller ikke være troværdigt.
Hvad angår den institutionelle tidsplan, er vi fuldstændig enige i, at det nu er bydende nødvendigt, at man gennemfører den institutionelle reform, at man fastsætter de etaper, som fører frem til en regeringskonference, og vi kan sige til Rådet, at Parlamentet i årevis har arbejdet på at få fastsat et egentligt katalog over fundamentale rettigheder. Vi er helt parate.
Og med hensyn til krigen i Jugoslavien, på Balkan, i Kosovo i særdeleshed, må vi sige meget højt og tydeligt, at selvom vi fuldstændig fordømmer Milosevic-styrets aktiviteter i Kosovo, er tidspunktet kommet til at finde en politisk løsning. For er der ikke i Jugoslavien eller i Serbien en million uskyldige, en million retfærdige, som gør det muligt at få stoppet bombningerne, den generelle ødelæggelse af infrastrukturerne og de deraffølgende beskadigelser og tage skridt til en politisk løsning efter den afstraffelse, som ikke kun Milosevics styre, men hele befolkningen i almindelighed har fået? Jeg finder, at det tyske formandskab burde udvise en særlig forståelse. Jeg ville aldrig give det tyske folk skylden for det styre, som det måtte lide under under Hitlers diktatur. Og denne vision fører jeg over på Jugoslavien. Jeg gør det med den hensigt, at man skal få overvundet problemerne, så vi alle kan arbejde sammen om at få skabt fred i Europa.

Wolf
Fru formand, ærede formænd, kære kolleger, formandskabernes forløb er, det har vi lært i Europa-Parlamentet, ikke så meget et spørgsmål om, hvilket land det drejer sig om, eller om evnerne hos dets førende repræsentanter, men om den dynamik, der ligger til grund for Unionens situation. Netop dér, det bliver jeg nødt til at sige i denne højtidelige stund, er der grund til stor bekymring. Alle fornuftige har i mellemtiden fundet ud af, at den neoliberale modreform har lidt skibbrud. Alligevel fortsætter vi her, som om intet var hændt, og vi indfører i hvert fald stadig nye høringsmekanismer af korporativ art, i hvilke der integreres. Det er godt, men det er ikke den nødvendige kursændring, og uden denne kursændring opfylder vi ikke forventningerne hos Europas befolkninger, som siden 1995/96 jo netop har fravalgt repræsentanterne for den neoliberale modreform. Hvorfor har vi ikke mod, kræfter og den præcise forestillingsevne til at hidføre denne kursændring? I denne sammenhæng vil jeg gerne som medlem af De Grønne udtrykkelig beklage min gamle ven Oskar Lafontaines tilbagetræden.
I stedet for en klar nyorientering af den europæiske politik i euroens år 1 i retning af en ny type økonomisk udvikling, som også kan løse problemet med massearbejdsløshed, får vi en europæisk beskæftigelsespagt, der er langt bagud for det, Santers initiativer engang indeholdt, og som er langt bagud for det, de oprindelige forslag, som stammede fra formandskabets tyske finansministerium, indeholdt. Det drejer sig ikke om, hvorvidt flasken er halvt fuld eller halvt tom, det drejer sig om, hvorvidt det overhovedet bliver en flaske, eller om der i Köln bare laves en papirflaske, som man ikke kan fylde noget i. Denne kamp bliver vi nu nødt til at føre, for at der kommer en flaske ud af det, som vi så kan fylde. Her anmoder jeg kollegerne om at udvise solidaritet og bifalder udtrykkelig de europæiske marcher mod massearbejdsløshed, som i Köln endnu en gang vil gøre disse krav aktuelle, og håber, at det hjælper topmødet på gled.

Dell'Alba
Fru formand, kære kolleger, jeg mener, at topmødet i Köln har vigtige opgaver at løse og en vigtig udpegelse at foretage, nemlig udpegelsen af »hr. FUSP«.
Set ud fra dette synspunkt er det beklageligt - det mener jeg stadig - at mødet afholdes på de planlagte datoer. Hvis ikke vi havde haft den krise, der har rystet Kommissionen, ville vi have stået i en situation, hvor Det Europæiske Råd på trods af Parlamentets krav havde besluttet alt uden at tage højde for den holdning, vælgerne giver udtryk for ved valgurnerne fra den 10. til den 13. juni.
Jeg har to anmodninger til Rådet. Med hensyn til udenrigspolitikken og den politik, der vedrører De Forenede Nationer, har vi, Den Europæiske Union, store fremskridt at gøre og mange ting at sige om to altafgørende spørgsmål, nemlig ratificeringen af statutten for den permanente kriminalret og moratoriet vedrørende henrettelser, om hvilket der blev fremsat krav ved afstemningen i De Forenede Nationers udvalg i Genève.
Hvis Unionen og formandskabet sætter fokus på disse to sager ved Det Europæiske Råd for at vise vejen, for at foretage et valg, der bliver Unionens valg i de kommende måneder, har vi en fast forpligtelse på disse to områder, der efter min mening bliver altafgørende ved indgangen til det tredje årtusinde.
For så vidt angår de institutionelle reformer, skal jeg takke Biagio De Giovanni, formand for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, for de forslag, han fremlægger, så der kan blive taget højde for disse i den nye valgperiode både af den nuværende og den kommende formand.
Gruppen Europæisk Radikal Alliance har tilføjet et ændringsforslag, der forhåbentlig bliver vedtaget, med henblik på officielt at anerkende og fejre den kendsgerning, at vi som Europa-Parlament er berettiget til at ratificere ethvert reformforslag. Jeg håber, at dette ændringsforslag bliver vedtaget ved afstemningen om et øjeblik.

Berthu
Fru formand, hr. formand, Rådet synes at ville drage den erfaring af den institutionelle krise, som Den Europæiske Union gennemlever som følge af Kommissionens kollektive tilbagetræden, at man skal gå i retning af mere føderalisme, en mere udpræget overstat, mere magt til Kommissionen.
Stats- og regeringscheferne ønsker at udnævne en mere politisk formand for Kommissionen, der har til opgave at udnytte alle de føderalistiske muligheder, Amsterdam-traktaten tilbyder. Den indstillede formand, hr. Romano Prodi, synes også fast besluttet på at indtage en meget politisk rolle. I indlægget i går hørte vi ham tale om sit politiske ansvar, kollegiets evne til politisk ledelse, rollen som politisk retningsviser, nødvendigheden af at gennemføre store politiske initiativer. Kommissionens udpegede formand har kort sagt allerede tendens til at ville påtage sig en rolle som regeringschef, alt imens han tilsætter en del ultraliberalisme og en del frihandelspolitik, hvilket burde forurolige selv de traditionelle liberalister.
Europa-Parlamentet opmuntrer naturligvis til denne regeringsudvikling, i første omgang i kraft af det beslutningsforslag, det uden tvivl vedtager om et øjeblik, hvorved Kommissionen tildeles rollen som drivkraft i forbindelse med den institutionelle reform. Det ville imidlertid være mere fornuftigt at afvente ekspertgruppens anden beretning, inden der tages nogen definitiv beslutning - den rapport, hvis offentliggørelse Europa-Parlamentet forsigtigt har udsat til efter valget til Europa-Parlamentet, og som uden tvivl vil kaste et interessant lys over institutionernes arbejdsmetoder.
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa mener, at man af de aktuelle omstændigheder burde have lært, at de nationale demokratiers suverænitet skal genetableres med henblik på at bringe Europa nærmere på sine folk. I denne forbindelse er udkastet til statut for Europa-Parlamentets medlemmer - som Rådet netop har vedtaget - et skridt i den forkerte retning. Det er for os fuldstændig uacceptabelt, at medlemmerne af Parlamentet ikke længere skal aflønnes af deres respektive folk, men via fællesskabsbudgettet. En folkevalgt skal aflønnes af dem, han repræsenterer, og ikke af nogen som helst anden, ellers ville man institutionalisere et skråplan, der er farligt for befolkningerne. Det ville - om jeg så må sige, fru formand - være et gement statskup.

Muscardini
Fru formand, Amsterdam-traktaten - der kunne kaldes de uudnyttede lejligheders traktat - er først lige trådt i kraft for et par dage siden, og det er allerede nødvendigt at sørge for at ændre og fuldstændiggøre den med kapitlerne om de institutionelle spørgsmål, der ikke blev løst i Amsterdam.
Det Europæiske Råd i Köln bør råde bod på disse undladelser og skabe forudsætningerne for en reform af Kommissionen, en udvidelse af afstemningerne med kvalificeret flertal og en ændret vægtning af stemmerne i Rådet.
Hvad Kommissionen angår, er vi modstandere af enhver løsning, der reducerer dens beføjelser. Den skal beholde sin uafhængighed og sine forslagsbeføjelser. Begge dele er nødvendige betingelser for udførelsen af dens selvstændige funktioner, der er i Den Europæiske Unions generelle interesse. Det er udøvelsen af disse beføjelser, der forhindrer Kommissionen i at blive et slags sekretariat for Rådet og således i at synke til et upassende niveau i forhold til den politiske rolle, som den burde spille. Det ville også være upassende og uhensigtsmæssigt, at Kommissionen kun fik en bureaukratisk rolle, uden at der tages højde for nødvendigheden af at udvide subsidiaritetsprincippet hver gang, der bliver en lejlighed hertil. Men selvom alle disse spørgsmål skulle blive genstand for en undersøgelse som forberedelse til stats- og regeringschefernes topmøde, ville det ikke være ensbetydende med en tilstrækkelig løsning på den alvorlige krise i Kosovo, og det ville ikke bøde på Europas fravær i denne særlige, aktuelle situation på vores kontinent.
Hvis Europa ønsker at leve op til den rolle, som det burde have, skal det langt om længe beslutte sig til at indføre et politisk instrument, der giver det mulighed for at fastlægge sin egen fælles udenrigs- og forsvarspolitik. På mødet i Köln skal man sende et signal, der går i den retning, der skal træffes beslutning om at iværksætte den politiske union, der skal være et tydeligt ønske om at gå denne vej, og det skal gøres klart, at Den Europæiske Union agter at deltage aktivt i de internationale forbindelser og over for eventuelle kriser, da den har til hensigt at indføre alle de uundværlige og nødvendige instrumenter, som kan sikre den suverænitet og selvstændighed.
I dag har vi brug for en ny traktat, og det vigtigste er endelig at give startsignalet og nøjagtigt at angive det forløb, der skal følges, samt pege på de retningslinjer, som skal komme fra Köln, ikke mindst fordi offentligheden på grund af de triste erfaringer fra Kosovo viser sig at være mere opmærksom end tidligere på den rolle, som Europa kan spille.
Et andet uløst spørgsmål, som har indflydelse på Unions handlingsmuligheder, er, at der ikke eksisterer en fælles økonomisk politik. Det indre marked er udsat for spændinger og følgevirkninger. En stærk beskæftigelsespolitik, der jo er forbundet med udviklingen, kræver en sammenhængende økonomisk politik. Det er nødvendigt at sende et sikkert signal, som understreger begyndelsen på en uigenkaldelig fase, der fører i retning af en uundværlig løsning for Unionens måde at fungere på. Vores landes realøkonomi har brug for nye impulser for at udvikle sig. Det bliver ikke børsindekserne, der kommer til at give disse impulser - de vil snarere blæse finanserne umådeholdent op, så de kommer til at true realøkonomien som et mareridt. På mødet i Köln skal man også sende et signal på dette område, så vi iværksætter den økonomiske politik, som endelig skaber de målsætninger, der skal nås, såsom et anderledes forhold til Verdenshandelsorganisationen, en relancering af det europæiske produkts kvalitet og en skattenedsættelse for virksomhederne. Lad os sørge for, at Amsterdam bliver husket som de genfundne lejligheders traktat og ikke længere som de uudnyttede lejligheders traktat.

Görlach
Fru formand, hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, det, rådsformanden holdt tale om angående Köln, er som altid hos rådsformandskaber - og især de tyske - meget ærgerrigt. Men det er ikke tilstrækkeligt, at vi blot ønsker rådsformandskabet og Rådet som helhed det held på topmødet i Köln, at de når målet. Vi bør som Parlament i forbindelse med dette topmødes centrale emner tillige gøre det klart, at vi har vores egne idéer, og at vi vil have, at det, man gør, fører til et positivt resultat. Derfor vil jeg koncentrere mig om to punkter.
For det første de institutionelle reformer og forberedelserne forud for regeringskonferencen. Det vil næppe undre Dem, hr. rådsformand, at jeg her taler videre i samme rille som hr. Elmar Brok. Det er ikke kun nødvendigt for et godt samarbejde mellem institutionerne, men også for varigt at sikre det, man så opnår på regeringskonferencen, og for ved gennemførelsen at sørge for, at resultatet bliver positivt, for fremtiden i højere grad end tidligere at inddrage Europa-Parlamentet i denne konference - jeg tager nu med vilje ikke ordet regeringskonference i min mund, selvom det er gængs - i denne europæiske konference for medlemsstaterne. Jeg ved, viljen er til stede. Det drejer sig heller ikke om en form, det drejer sig heller ikke om, at vi vil anerkendes. Det drejer sig simpelthen om normale procedurer blandt demokratiske institutioner, som man for fremtiden bør tage mere hensyn til.
Når De drøfter institutionelle reformer, skal De endvidere tænke på, at det ikke kun drejer sig om tal, men at det også drejer sig om, at Parlamentets manglende styrke, hvad angår samarbejdet med Råd og Kommission - jeg taler her om de manglende fælles beslutningsprocedurer - virkelig skal med på dagsordenen for denne konference. Når jeg nævner det, nævner jeg også helt konkret det område, som Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen har rigtig meget at gøre med, og som fortsat omfatter næsten halvdelen af det samlede EU-budget. Jeg nævner bevidst den fælles landbrugspolitik. Det kan ikke være rigtigt, at Parlamentet ikke har nogen beføjelse til medbestemmelse inden for denne sektor, som udgør halvdelen af budgettet. Denne demokratiske mangel skal virkelig afhjælpes. Et meget vigtigt punkt!
For det andet den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er en hastesag. Det er klart og begribeligt for alle, at Parlamentet ikke er særlig begejstret for konstruktionen med en hr. eller fru FUSP, fordi det ikke rigtig passer ind i de strukturer, vi alle har i forbindelse med statsorganisationen i vores medlemsstater. Men jeg vil ikke på nuværende tidspunkt gøre dette emne til et stridspunkt. Jeg vil gerne have, at der kommer et fremskridt i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er også min gruppes mening. Derfor siger vi: »O.k., gør det, og gør det hurtigt!« For der er én ting, vi har måttet lære the hard way , nemlig at en af årsagerne til alt det, der allerede er sket på Balkan, og som også sker nu, er fraværet af en virkelig effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i Den Europæiske Union.
Bifald

Méndez de Vigo
Hr. formand for Rådet, jeg tror, at De såvel i formand Santers indlæg - som var et strålende indlæg, og det vil jeg gerne takke ham for - som i indlæggene fra resten af kollegerne i Parlamentet, vil finde en sjælden enighed. Parlamentet ønsker en institutionel reform, Parlamentet støtter formandskabet med hensyn til den institutionelle reform. Hvorfor? Fordi den er nødvendig, hr. formand, simpelthen derfor, for det blev ikke til noget i Amsterdam. Og endnu en grund til, at den er nødvendig? Fordi Parlamentet ønsker en udvidelse, og vi ønsker ikke, at denne udvidelse bliver mere forsinket, fordi man ikke har gennemført en institutionel reform. Derfor vil vi støtte Dem i alle de initiativer, som det tyske formandskab gennemfører for at tage fat på den snarest muligt.
Og jeg vil, hr. formand - min kollega Brok har tidligere talt om indholdet - tale om metoden. Jeg finder, at Parlamentet i beslutningen fra november, som formand De Giovanni har henvist til, foreslog noget meget originalt, og det er både originalt og enkelt: at benytte sig af fællesskabsmetoden, den metode, vi er vant til, ved forberedelsen af den institutionelle reform.
Vi ønsker ikke at erstatte regeringerne, som er dem, der skal træffe beslutningen. Nej. Det, vi ønsker, er at være med til at gøre det nemmere for regeringerne, og derfor finder vi, at det med den aftale, som formanden, hr. Santer, i sin tid indgik - og som jeg derfor gerne vil hylde - er en mulighed, en god mulighed for, at Europa-Kommissionen forbereder et forslag, at den diskuterer det med Parlamentet, og at også de nationale parlamenter inddrages i denne overvejelse, som blot ville være en overvejelse, hr. formand. Og til slut vil der på regeringernes bord ligge et forslag, som vi håber vil opnå størst mulig konsensus.
Og jeg tror, at dette dokument, hvis Kommissionen kan gå ind herfor, hvis Europa-Parlamentet kan gå ind herfor, hvis de nationale parlamenter bliver involveret, vil få en enorm legitimitet, og enhver formand samt regeringerne vil kunne acceptere et velovervejet dokument. Men jeg understreger, at De vil få det sidste ord.
Jeg finder, at dette er en god mulighed, hr. formand for Rådet, og jeg beder Dem om at være opmærksom på dette i Köln.

Elmalan
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. Santer, De sagde, at Köln ville blive et interessant forum for beskæftigelsen, at der ville blive taget endnu et skridt på vejen mod pagten for beskæftigelsen i Europa. Det håber vi. Vores gruppe glædede sig i sin tid over den holdningsændring, der fandt sted i Luxembourg og Pörtschach. Disse topmøder var præget af en helt ny tone, hvor bekæmpelsen af arbejdsløsheden fik absolut førsteprioritet. Topmødet i Wien levede imidlertid ikke op til vores forventninger. Man er i realiteten blevet ved ordene uden at gennemføre konkrete foranstaltninger.
Vi håber, at topmødet i Köln lever op til de europæiske borgeres forventninger og omsættes i konkrete handlinger. De indledende arbejder giver grund til at håbe, eftersom flere regeringer foreslår aktive beskæftigelsespolitikker og investeringsopsving. Men også dette håb svinder i takt med udtalelserne fra hr. Prodi og andre regeringer, der lægger vægt på konkurrencen, liberaliseringen, fleksibiliteten på arbejdsmarkedet.
Som EFS-generalsekretæren for nylig understregede det, må man sige stop for dogmatismen og lade stabiliteten arbejde for øget vækst og beskæftigelse. Vores gruppe fremsætter nytænkende forslag med henblik på at støtte denne vækst og fremme beskæftigelsen. Vi foreslår, at man erstatter stabilitetspagten med en veritabel vækstpagt, hvis prioriteter bl.a. er at skabe et opsving i de produktive investeringer, gennemføre en selektiv sænkelse af rentesatserne til gavn for beskæftigelsen, indlede en proces til nedsættelse af arbejdstiden uden lønnedgang, stoppe liberaliserings- og afregulariseringsprocessen samt fastsætte en mindsteløn i alle medlemsstater.
Det tyske forsæde har med rette sat fokus på skattepolitikken og dens samspil med de økonomiske og budgetrelaterede politikker. Også inden for dette område skal der tænkes i nye baner, idet der skal kæmpes mod skattedumpingen og fastsættes afgifter for de finansielle transaktioner. Vores gruppe arbejder - sammen med den sociale bevægelse, der sætter sig stærkere og stærkere igennem på europæisk plan - for at gennemføre disse forslag, så de går i retning af et socialt og demokratisk Europa.

Voggenhuber
Hr. formand, NATO's krig mod Jugoslavien har forfejlet sit erklærede mål. Den har ikke kunnet bringe forbrydelserne mod befolkningen i Kosovo til ophør, men har forværret dens trængsler drastisk. Dette forfejlede NATO-mål, den humanitære tvangssituation, var imidlertid det eneste, der kunne legitimere bruddet på folkeretten og denne angrebskrig. Intet mål helliger midlet. Det er en indsigt, der er med til at danne grundlaget for vores civilisation. Ultima ratio viste sig at være irrationel. Ansvaret for den hærgende magt, for de civile ofre, for ødelæggelsen af livsgrundlag og civil infrastruktur i Serbien og for anvendelsen af forbudte våben påhviler alle dem, som nu ikke genindfører, at det er retten, der hersker, og bringer denne krig til ophør.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil gerne omtale to punkter, nemlig beskæftigelsespolitikken og den adviserede regeringskonference.
Først vil jeg gerne ved denne lejlighed takke både rådsformanden og formanden for Kommissionen, fordi de gentagne gange har nævnt beskæftigelsespolitikken og tillige i udpræget grad ført en sådan, selvom Santer-planen desværre ikke blev fulgt op i samme grad og strandede i Rådet.
Jeg bifalder derfor det initiativ, at der i Köln endnu en gang skal indgås en europæisk beskæftigelsespagt efter de indledende drøftelser under det østrigske formandskab. Jeg anser det nemlig for meget farligt, hvis man på baggrund af de tungtvejende aktuelle kriser - f.eks. i Kosovo - skulle glemme, at der er social krise i Den Europæiske Union. Rådsformanden talte med rette om, at arbejdsløsheden er tidens mest påtrængende sociale problem. Hos kandidaten til formandsposten i Europa-Kommissionen savnede jeg meget, at dette problem i går ikke blev berørt med så klare og entydige ord.
Jeg vil også gerne udtrykkelig fremhæve, at der er brug for et tættere samarbejde mellem de europæiske lande og mellem penge-, finans- og lønpolitikkerne. Det er en illusion, og jeg tror ikke, at nogen vil hævde, at det skulle være muligt at erstatte national eller regional beskæftigelsespolitik med en politik for hele EU. Hvorledes Den Europæiske Centralbank forholder sig, hvorledes den udformer sin rentepolitik og sin monetære politik, hvorledes infrastrukturen udbygges, og om det ikke omsider skulle være muligt at udbygge netop den europæiske infrastruktur noget mere, dét er alt sammen ting, som har en væsentlig indflydelse på konkurrenceevnen, arbejdsløsheden og beskæftigelsessituationen i Europa. Efter min mening må vi ikke sagtne tempoet her, vi skal øge vores bestræbelser på at koordinere disse politikker.
En kort bemærkning om det andet punkt, om regeringskonferencen. Jeg siger helt åbent og klart, at jeg er skeptisk, hvis man vil gennemføre reformen af Den Europæiske Union blot med en slags regeringskonference. Det, rådsformanden har sagt her i dag, underbygger jo ret beset denne skepsis, fordi han talte om, at der skulle foretages langt mere omfattende reformer. Men kan repræsentanter for regeringer, som har fået frataget magt, muligheder og indflydelse, som er flyttet over på europæisk niveau, bringe reelle reformer i stand alene? Amsterdam strandede jo ikke kun på grund af nogle enkeltes onde vilje, men også på grund af den struktur, inden for hvilken man tager fat på disse ting. Jeg mener, der skal være en parlamentarisk grundlovgivende forsamling, hvor Europa-Parlamentet og nationale parlamenter i det mindste arbejder sammen på lige fod, og som skal supplere regeringskonferencen, ellers ender det med endnu en mislykket regeringskonference. Det forekommer mig særdeles vigtigt at inddrage også Europa-Parlamentet mere i denne proces.

Maij-Weggen
Hr. formand, afholdelsen af et europæisk topmøde så kort tid før de europæiske valg indebærer muligheder og risici. Den største risiko er, at der endnu en gang ikke tages en eneste vigtig beslutning, og at den europæiske befolkning sukkende vender sig bort fra det alt for ofte tøvende og svigtende europæiske samarbejde i Europa. Der er en stor chance for, at en række knuder bliver løst op, og at tiltroen til det europæiske samarbejde genoprettes og forstærkes.
Vi nævner tre elementer, hvor et gennembrud vil være nyttigt og nødvendigt. Den fælles forsvars- og udenrigspolitik har altid været et stedbarn i det europæiske samarbejde, også fordi nogle store medlemslande vil holde førstepladsen her. Dramaet i Kosovo og de moralske og militære svar på dette drama har for første gang ført Unionen sammen på dette område. At fastholde dette og at forsvare det europæiske samarbejde med værdier som demokrati, menneskerettigheder og rettigheder for mindretal, at fastlægge dette ville være en ren gevinst. Jeg vil opfordre Rådet til dette. En gennembrydning af det ødelæggende enstemmighedskrav i Rådet er også bydende nødvendig for udenrigspolitikken.
Et andet skridt fremad bør være en fastlæggelse af bedre normer og værdier for et socialt Europa. Et Europa, der ikke kun indbefatter det økonomiske og monetære samarbejde, men et Europa, der også bekymrer sig om beskæftigelse, om bekæmpelse af fattigdom, om omsorg for handicappede og ældre, kort sagt et Europa, der ikke kun vil indtjene, men også vil være tjene et samfund, hvor humane normer vejer tungt.
Et tredje gennembrud er nødvendigt på området internt demokrati og gennemsigtighed i europæiske institutioner. Efter det europæiske topmøde i Köln en gang for alle at vælge for et Europa, hvor al lovgivning og hele budgettet definitivt lægges under tilsyn af Europa-Parlamentet, og hvor Europa-Kommissionen forpligtes til størst mulig gennemsigtighed og til en administration uden svindel. Hullerne på dette område i Amsterdam-traktaten skal lukkes så hurtigt som muligt. Det er det Europa, hr. formand, vi ønsker, et fredeligt, socialt og demokratisk Europa, et Europa uden svindel. Hvis topmødet i Köln giver startskuddet til dette, er mødet for mit vedkommende en succes.

Myller
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, beskæftigelsesspørgsmålet har fået en velfortjent plads i Den Europæiske Unions politik, og Tyskland er nu ved at lade op til gennemførelsen af den europæiske beskæftigelsesstrategi på topmødet i Köln. I denne henseende kan man sige, at Amsterdam-traktatens beskæftigelsesartikel får indhold. Under realiseringen af den europæiske beskæftigelsesstrategi må man særligt hæfte sig ved de ting, som giver de nationale anstrengelser ekstra værdi. Specielt skal der drages omsorg for den europæiske konkurrenceevne, dog under hensyntagen til aftalerne. Den europæiske arbejdsmarkedspraksis overlegenhed skal ses ved, at vi gennem ægte dialog mellem arbejdsmarkedsorganisationerne kan opretholde væksten og beskæftigelsen.
Europæerne har været bekymrede, ængstelige og rådvilde over, at Balkanområdet endnu en gang er blevet skueplads for en bitter krig, hvor små børn og ældre mennesker er blevet ofre. På topmødet i Köln bør vi gøre fremskridt inden for skabelsen af en troværdig, fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er ikke nok at have en repræsentant på højt niveau, man må betro ham eller hende de nødvendige virkemidler.
Den Europæiske Union må tage et endnu mere helhedsbetonet ansvar for, at forholdene i Balkanområdet bliver mere stabile, og at de forskellige gruppers sameksistens bliver mulig. Vi må også straks, som Tyskland så udmærket har gjort i sin tid som formandsland, tage aktivt fat i samarbejdet med Rusland. Det nuværende og det kommende formandsland må skabe et arbejdsprogram til befordring af Rusland-strategien. En vigtig del af dette arbejde er en godkendelse af de anbefalede foranstaltninger for den allerede godkendte nordlige dimension og en tillempning af disse i praksis.

Tindemans
Hr. formand, kære kolleger, jeg helliger den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik mine sidste ord i Europa-Parlamentet. Udvidelsen af EU og begivenhederne i Centraleuropa tvinger os nu til at se realistisk på mulighederne for en sådan politik. Vi kan konstatere, at der er bevægelse i EU: Pörtschach, Saint Malo, Bremen, Berlin. Köln kan blive et historisk topmøde. Såvel kansler Schröder som statssekretær Verheugen har udtalt håbefulde ord.
Det er noget nyt, at det nu indses, hvilke principper der skal ligge til grund for verdenspolitikken. Nu skal Europa bestemme sit fremtidige ansvar. Princippet equal partnership med USA skal defineres bedre. Der skal fastlægges strategier. Der kan nu besluttes meget uden at ændre traktater direkte. Nu skal der påbegyndes en anden kalender end den, der foreslås af Udvalget om Institutionelle Spørgsmål. Lad f.eks. afslutningspunktet for integrationen af Den Vesteuropæiske Union i EU være 2002. I mellemtiden kan hr. eller fru fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiker og en assistent udnævnes. Vi skal tildele forsvarsministrene en ansvarlig rolle. Vi skal fastlægge den rigtige plads for den politiske komité. Vi skal gøre det styrkede samarbejde på området udenrigspolitik og sikkerhed bedst muligt. Selfplanning og analyse kan sættes i gang med det samme. Vi skal fastlægge indholdet af begrebet europæisk søjle, som er meget vigtig i lyset af Pörtschach.
Tiden er nu inde til at give den europæiske forsvarsidentitet form, hvis bare Det Europæiske Råd forstår, hvad der på nuværende tidspunkt står på spil, og gør Köln til en succes.

Schäfer
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, det er udmærket, at det tyske rådsformandskab på EU's topmøde i Köln giver startskuddet til endnu en regeringskonference. Demokratiseringen af EU skal fremskyndes. De vigtigste punkter er flertalsafgørelser som det normale, omvægtning af stemmerne i Rådet, strukturændringer i Kommissionen og beføjelse til Europa-Parlamentet til at stemme om alle traktatændringer. Endvidere kunne man godt ophøre med at skelne mellem obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter. Men når demokratiseringen er formålet med vores bestræbelser, skal midlet også være der. Derfor har vi brug for fællesskabsmetoden til fremtidige reformer, det vil sige, at de første forslag bør komme fra Kommissionen, og at det er absolut nødvendigt at involvere Europa-Parlamentet i højere grad - jeg gentager - absolut nødvendigt!
Med Amsterdam-traktaten, Agenda 2000 og euroen har EU fået en ny kvalitet, med indsættelsen af militær i Kosovo et andet ansigt. Alt det rejser tillige det spørgsmål, hvilken forfatning vi er i, og hvilken forfatning vi har brug for. Det er klart, med al respekt for de præsidenter og majestæter, der stod ved indledningen til Europas enhed og hele traktatarbejdet, at i dag er det de grundlæggende frihedsrettigheder, der skal stå i centrum. Grundlæggende frihedsrettigheder, hvori det selvbevidst siges, at vi, borgerne, opbygger Europa i frihed, fred og solidaritet. Menneskeværdighed, ret og princippet om socialstaten er på én gang vejen og målet. Viaggio de Giovannis beslutningsforslag er en retningslinje for de kommende år. Den tyske regering fortjener vores støtte til gengæld for sit engagement.

Bianco
Hr. formand, de kommende år bliver afgørende for den nye strategi og for europakortets nye udseende.
Det problem, som vi vil komme til at stå over for, er efter min mening, om man ved hjælp af politikken vil kunne tilrettelægge en linje, der omfatter hele kontinentet, eller om en politik med nogle valg, der måske ikke er klare, vil få gamle splittelser og nye sammenstød til at blusse op igen og således skabe en slags kløft, der risikerer at opstå midt i Europa.
Det var rigtigt, det, De sagde, hr. formand, nemlig at det er nødvendigt at løse Balkan-spørgsmålet. Men det er i den forbindelse vigtigt, at vi er i stand til også at inddrage Rusland på en passende og kraftig måde. Det har man endelig forstået. Vi må ikke skabe den slags adskillelsesprocesser. Vi skal finde en stærk løsning. Jeg er enig i det program, som De har fremlagt, nemlig en europæisk forfatning og et nyt charter, der skal indgå i denne. Arbejdsløshedsproblemerne skal imødegås ved hjælp af et nyt opsving.
Det er efter min opfattelse vigtigt, at vi kun har talt med én stemme. At tale med kun én stemme er væsentligt for den europæiske politik. Vi skal dog også tale med den rette stemme. Og den rette stemme kan ikke kun være krig, men også diplomati og politik, hvor vi er i stand til at finde mulighederne for at løse problemerne.
Vi er ikke i krig med Serbien, men vi ønsker at tvinge Serbien til at overholde de rettigheder, som er fundamentale, og vi skal være i stand til at udnytte alle de muligheder, der er. I øjeblikket er der en vis åbning. Den Europæiske Union skal fortsætte med de retningslinjer, der går længere end til dette.
Hr. formand, jeg er enig i det forslag, som De fremsatte her om freds- og stabilitetsplanen. Det er en plan, der går i den retning, som vi har fastlagt. Jeg vil gerne rette en tak til formanden, hr. Santer, for selvom Parlamentet skal være stærkt, skal det også være ansvarligt. En overdreven bedreviden kan undertiden føre til konflikter, som skaber ubalance. Det er derfor, at det er nødvendigt med en europæisk forfatning, og det er derfor, at det er nødvendigt med en løsning på højt plan, nemlig en løsning fra topmødet i Köln.

Barros Moura
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, Den Europæiske Union i dag ud over udvidelsen er nødt til udstikke en politik, der er konkret og forståelig for borgerne, ja, jeg vil gå så vidt som til at sige »venlig« over for borgerne, Europas mænd og kvinder, i forhold til en serie problemer, som har stor indflydelse på vores fremtid. Jeg mener, at der er brug for en effektiv samordning af de økonomiske politikker og en beskæftigelsespagt, hvilket kræver politisk vilje til at udnytte de muligheder, som euroen har skabt. Vi behøver en politik for sikkerhed og retfærdighed, der kan leve op til forventninger og behov i forsvaret for borgernes frihedsrettigheder. Og dét behøver vi særligt i forhold til Balkan, hvor mangelen på en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er enorm.
Jeg er enig med dem, der siger, at hvis der var politisk vilje, ville meget kunne lade sig gøre med de nuværende traktater. Der har ikke været politisk vilje til at bruge de nuværende traktater i så henseende, og jeg frygter, at nogen nu, hvor den kolde krig er slut, mister viljen til den politiske integration, der er grundlaget for de resultater, som vi har nået, og for freden i Europa.
Jeg lykønsker det tyske formandskab med dets beslutning om at åbne regeringskonferencen, selvom jeg synes, at den burde forløbe ifølge fællesskabsmetoden. Jeg synes, at de institutionelle reformer er for snævre, når man reducerer konferencen til at dreje sig om de tre reformer fra Amsterdam: tildeling af stemmevægt, antal kommissærer osv., og jeg frygter, at der bag dette skjuler sig et ønske om at vende tilbage til det mellemstatslige med en overledelse af de store medlemsstater. Jeg siger dette så tydeligt som muligt, fordi jeg mener, at det er det, som ofte er på spil. Jeg tror, at hvis det kan lykkes at vinde gehør for idéen om en forfatnings- og borgerskabspagt, vil det ikke mindst betyde en styrket politisk vilje til politisk integration, til at overvinde nationalismen, for - og tillad mig at erindre om det på et tidspunkt, hvor krigen er blusset op på Balkan - vores vej frem er integration, fordi, som Mitterrand har sagt det her i salen, »nationalisme er krig«.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg takker for indlæggene i denne debat, som jeg som helhed opfatter som en stærk opmuntring til det tyske formandskabs program for topmødet i Köln, som jeg redegjorde for, og jeg vil gerne ganske kort tage stilling til fire spørgsmål, som er blevet rejst her flere gange.
Først spørgsmålet om det principielle perspektiv, den principielle strategi. Det ser i modsætning til en del af de bekymringer, der er kommet til udtryk her, ud til, at Europa i krisen rykker tættere sammen, og at integrationsprocesserne indadtil og tillige rumligt får en ny dynamik, simpelthen fordi - det har jeg allerede én gang redegjort for i Europa-Parlamentet - de europæiske alternativer i denne krisetid bliver mere synlige end nogensinde før, nemlig de alternativer, Europa-Parlamentet taler om, på den ene side integrationens Europa, fredens Europa, stabilitetens og velfærdens Europa og på den anden side det gamle billede af Europa, som vi finder i Balkan-krigene, nemlig nationalisme med konsekvensen krig, fordrivelse og nød. Når vi ser disse alternativer, mærker vi en meget tydelig bevægelse i hele Europa hen imod det ovennævnte integrationens Europa. Denne bevægelse skal udnyttes og styrkes. Jeg nævner et lille eksempel derpå: Når Rådet i sidste uge opfordrede Kommissionen til hurtigt at fremlægge et forslag til indledning af associeringsforhandlinger med Albanien og Makedonien, er vi ret beset 10 til 20 år forud for vores tid, for under normale omstændigheder ville det være noget, man tidligst ville have tænkt på om 10 år. Det er de politiske omstændigheder, der tvinger os til at tage strategien op til overvejelse og rent faktisk udnytte den dynamik, der netop er opstået.
Andet punkt drejer sig om beskæftigelsespagten. Jeg vil gerne sige noget om indholdet. Det er ikke en beskæftigelsespolitisk handlingsplan. Det er og bliver en sag for de ansvarlige i nationalstaterne. Forbundsrepublikken Tyskland har f.eks. allerede fremlagt sin nationale plan og arbejder på at realisere den, den har stillet DEM 2 milliarder til rådighed til et ekstraordinært program til skabelse af 100.000 uddannelses- og arbejdspladser til unge arbejdsløse. Det forventer vi af medlemsstaterne. Det, den europæiske beskæftigelsespagt kan bidrage med, er forpligtende mål og metoder, men navnlig den makroøkonomiske koordinering. Den bør ikke ringeagtes, den har blot hidtil ikke fungeret godt nok. I den sammenhæng er den makroøkonomiske dialog mellem institutionerne og på den anden side arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Centralbank et nyt og vigtigt element. Der er ikke tale om på nogen måde at indskrænke Centralbankens uafhængighed, men den skal naturligvis med i en dialog om makroøkonomisk koordinering. Den sidder jo inde med helt afgørende instrumenter, og det er da bedre, at man sætter sig ned og taler sammen - og Den Europæiske Centralbank kan skønne, hvilke forventninger der egentlig opstår i Europa - end at man offentligt skændes og slås, hvilket ikke kan give praktiske resultater.
Det andet i den sammenhæng er, at vi naturligvis med henblik på målet beskæftigelse optimerer de midler og instrumenter, der står til Den Europæiske Unions og navnlig Kommissionens rådighed, og som er forsynet med penge. Jeg har forstået kommissionsformand Santer således, at den rapport, han agter at fremlægge, tjener præcis det mål.
Det tredje punkt er de institutionelle reformer. Jeg ønsker ikke, at der opstår en misforståelse her. Det, det tyske formandskab forestiller sig, er indledningen af en proces på mellemlangt og langt sigt, en proces, vi slet ikke kan vurdere, hvornår ender, og hvis omfang vi heller ikke kan vurdere. I denne proces indgår konkrete skridt, som vi kan overskue, og som vi så bør afslutte, så snart det er muligt, og ikke et stort og vældigt reformprojekt, som omfatter alt, en regeringskonference af hidtil usete dimensioner. Det ville også føre til en endnu uset fiasko. Den fornuftige vej er skridt for skridt at afgøre det, der kan afgøres, og altid indse, at vi er inde i en bredere anlagt proces, som hovedsagelig vil være en samfundsmæssig diskussionsproces, en parlamentarisk diskussionsproces.
De to første skridt er således det, jeg har sagt, nemlig for det første de berømte leftovers fra Amsterdam, hvortil kommer en undersøgelse af det spørgsmål, om vores nuværende situation, hvad angår forholdet mellem organerne, nødvendiggør yderligere traktatændringer, og charteret om de grundlæggende frihedsrettigheder, om hvilket jeg har sagt, at det skal udarbejdes af parlamentarikerne.
Mit sidst punkt vedrører det, hr. Tindemans og andre var inde på. Jeg er hr. Tindemans meget taknemmelig for de meget klare ord, den indtrængende appel om nu omsider at gøre det, der allerede længe har været behov for. Her har det tyske formandskab sat sig uhyre meget for. Det vil, at Europa nu ikke blot spidser munden, men også fløjter, at vi nu virkelig springer og virkelig udnytter de muligheder og instrumenter, vi har, for ret beset er det der jo alt sammen. Kimen er der i Amsterdam-traktaten. Kimen er der i de forskellige institutioner, som i Europa beskæftiger sig med sikkerhed. Vi skal blot lige bringe den ind i en fornuftig helhed og sammenfatte den. Det er et spørgsmål om den politiske vilje og intet andet. Det er ikke et spørgsmål om manglende muligheder eller et spørgsmål om manglende retsgrundlag. Det er kun et spørgsmål om den politiske vilje. Jeg kan ikke i dag forudse, om stats- og regeringscheferne vil mobilisere denne stærke politiske vilje, tage det nødvendige skridt og åbne for den nye dimension i integrationen, vi har så hårdt brug for, men jeg lover Dem, at vi arbejder meget intenst på det. Alt i alt er jeg også optimistisk, fordi den situation, vi er i, sandelig tvinger til at drage de konsekvenser, der skulle have været draget for lang tid siden.

Formanden
Jeg har modtaget otte forslag til beslutning i henhold til artikel 37, stk. 2, og artikel 40, stk. 5, i forretningsordenen om Det Europæiske Råds møde i Köln og de mundtlige spørgsmål om institutionel reform .
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Agenda 2000
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
Henstilling (A4-0264/99) af McCarthy og Hatzidakis fra Udvalget om Regionalpolitik vedrørende forslag til Rådets forordning (EF) om generelle bestemmelser om strukturfondene (6959/1/99/REV 1 - C4-0215/99-98/0090(AVC));
Henstilling af G. Collins (A4-0218/99) fra Udvalget om Regionalpolitik vedrørende forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden (6958/1/99 - C4-0195/99-98/0104(AVC));
Betænkning (A4-0228/99) af G. Collins for Udvalget om Regionalpolitik om forslag til Rådets forordning om ændring af bilag II til forordning (EF) 1164/94 om oprettelse af Samhørighedsfonden (KOM(98)0130 - C4-0312/98-98/0118(CNS));
Indstilling ved andenbehandling (A4-0246/99) fra Udvalget om Regionalpolitik om Rådets fælles holdning (6405/01/99 - C4-0182/99-98/0114(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (Ordfører: Varela Suanzes-Carpegna); Ændret procedure efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden.
Indstilling ved andenbehandling (A4-0250/99) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (6406/1/99 - C4-0183/99-98/0115(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning (EF) .../99 om Den Europæiske Socialfond (Ordfører: Jöns); Ændret procedure efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden.
Anden betænkning (A4-0244/99) af Arias Cañete for Fiskeriudvalget om forslag til
I.- Rådets forordning om strukturforanstaltninger inden for fiskeriet (KOM(98)0131 - C4-0288/99-98/0116(CNS))II.- og Rådets forordning (EF) om de nærmere regler og betingelser for strukturforanstaltningerne for fiskeriet (KOM(98)0728 - C4-0101/99-98/0347(CNS)); Anden betænkning (A4-0191/99) af Barón Crespo for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets forordning (EF) om samordning af støtten til ansøgerlandene som led i førtiltrædelsesstrategien (KOM(98)0551 - C4-0606/98-98/0094(CNS))
Anden betænkning (A4-0214/99) af Sonneveld for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden (KOM(98)0153 - C4-0244/98-98/0100(CNS));
Anden betænkning (A4-0238/99) af Walter for Udvalget om Regionalpolitik om forslag til Rådets forordning om oprettelse af et strukturpolitisk førtiltrædelsesinstrument (KOM(98)0138 - C4-0301/98-98/0091(CNS));
Betænkning (A4-0146/99) af Tomlinson for Budgetudvalget om forslag til Rådets forordning (EF, Euratom) om ændring af forordning (EF, Euratom) 2728/98 om oprettelse af en garantifond for aktioner i forhold til tredjelande (KOM(98)0168 - C4-0302/98-98/0117(CNS));
Anden betænkning (A4-0229/99) af Görlach for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) (KOM(98)0158 - C4-0297/98-98/0102(CNS));
Anden behandling (A4-0213/99) af Mulder for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om finansiering af den fælles landbrugspolitik (KOM(98)0158 - C4-0298/98-98/0112(CNS));
Anden betænkning (A4-0231/99) af Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte (KOM(98)0158 - C4-0299/98-98/0113(CNS));
Anden betænkning (A4-0212/99) af Garot for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for oksekød (KOM(98)0158 - C4-0294/98-98/0109(CNS));
Anden betænkning (A4-0232/99) af Goepel for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om
I.forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (KOM(98)0158 - C4-0295/98-98/0110(CNS)); II.forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (KOM(98)0158 - C4-0296/98-98/0111(CNS)); Anden betænkning (A4-0215/99) af Fantuzzi for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om
I.forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) 1766/92 om den fælles markedsordning for korn og ophævelse af forordning (EØF) 2731/75 om fastsættelse af standardkvalitet for blød hvede, byg, majs og hård hvede (KOM(98)0158 - C4-0292/98-98/0107(CNS))II.forslag til Rådets forordning (EF) om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (KOM(98)0158 - C4-0293/98-98/0108(CNS))Anden betænkning (A4-0223/99) af P. Martin for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for vin (KOM(98)0370 - C4-0497/98-98/0126(CNS));
Betænkning (A4-0230/99) af Colom i Naval for Budgetudvalget om
I.Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om udarbejdelsen af nye finansielle overslag for perioden 2000-2006 (KOM(98)0164 - C4-0304/98) ogII.Beretning fra Kommissionen om gennemførelsen af aftalen mellem institutionerne af 29. oktober 1993 om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren - forslag til fornyelse af aftalen (KOM(98)0164 - C4-0305/98); Indstilling ved andenbehandling (A4-0265/99) af Kellett-Bowman for Budgetudvalget om Rådets fælles holdning (12254/2/98 - C4-0006/99-980101(COD) - tidligere 98/0101/(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF) 2236/95 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net.Ændret procedure efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden

Colom i Naval
Hr. formand, jeg ønsker at tage ordet for at fremsætte et spørgsmål til forretningsordenen. Plenarforsamlingens tjenestegrene har oplyst os om, at forhandlingen under ét om Agenda 2000 vil blive indledt med en redegørelse fra Rådet og Kommissionen, og derefter vil først ordførerne for grupperne, og ikke ordførerne for betænkningerne, få lov at tale. Jeg spørger, om dette er korrekt og på hvilket grundlag, for det er en helt unormal procedure. Jeg mindes ikke - for at være præcis - i mine 14 år i Parlamentet, at man ved nogen betænkning om budgetterne først har ladet grupperne tale og derefter ordførerne. Jeg vil gerne vide, om dette er korrekt, og hvilken procedure man vil følge.

Formanden
Beslutningen i denne sag blev truffet af Formandskonferencen, og den er bindende for os, så vi vil gå videre.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, Berlin-pakken om Agenda 2000 indeholder med et volumen på mere end EUR 680 milliarder den vel nok mest omfattende reform af EU-politikkerne i Unionens historie. Dertil hører en solid finansramme frem til 2006, substantielle reformer af den fælles landbrugspolitik og af strukturpolitikken samt ændringer af beslutningen om de egne indtægter, som i højere grad tager hensyn til medlemsstaternes økonomiske ydeevne og bidrager til en mere retfærdig fordeling af byrderne.
Med afslutningen af Agenda 2000 blev den tidsplan, Det Europæiske Råd i Cardiff fastlagde, overholdt, og Den Europæiske Unions handlekraft under vanskelige vilkår blev bevist. Den rettidige enighed baner vejen for udvidelsen mod øst. Den er endvidere en vigtig forudsætning for en ubrudt videreførelse af strukturpoltikken fra den 1. januar 2000. Jeg vil gerne kort endnu en gang redegøre for reformens grundtræk. Hvad angår den fælles landbrugspolitik, indeholder Berlin-pakken den hidtil mest vidtgående reform af den fælles landbrugspolitik. Den tilnærmelse af støttepriserne til prisniveauet på verdensmarkedet, der ledsages af trinvise og direkte udbetalinger, forbereder de europæiske bedrifter på den fortsatte liberalisering af verdenshandlen, der aftegner sig. Blandt de centrale elementer i reformpakken er en udvidelse af politikken til udvikling af landdistrikter, herunder den forbedrede støtte til mere miljøvenlige driftsmetoder.
Hvad angår strukturpolitikken, medfører den klare stramning af strukturpolitikken gennem en koncentration indadtil, nemlig færre mål, der kan få støtte, og færre fællesskabsinitiativer, samt gennem en koncentration af støtteordningerne en forøgelse af effektiviteten. Strukturmidlerne koncentreres om de virkelig dårligt stillede regioner, navnlig gennem en prioritering af mål 1 og gennem en videreførelse af Samhørighedsfonden. Endnu en prioritering er bekæmpelsen af arbejdsløsheden. Med henblik herpå sker der en betydelig forøgelse af midlerne til mål 3, hvorunder beskæftigelsesforanstaltninger støttes. Fra 2000 til 2006 står der i alt EUR 24 milliarder til rådighed til dette formål.
Hvad angår de finansielle overslag, har Det Europæiske Råd erkendt, at der er ubalance på budgettet i forbindelse med finansieringen af Unionen, og har fastsat ændringer i den eksisterende ordning med egne indtægter, som i højere grad tager hensyn til medlemsstaternes økonomiske ydeevne og således medfører mere retfærdige bidrag. Set ud fra Rådets synspunkt er det navnlig vigtigt, at det på trods af disse omfattende reformer er lykkedes at stabilisere udgifterne. Loftet over EU's udgifter er fortsat 1, 27 % af Den Europæiske Unions bruttonationalindkomst, og dette loft vil heller ikke fremover blive nået.
Udgifterne i år 2006 vil svare til 1, 13 % af EU's bruttonationalindkomst. Det ligger på linje med tallet for 1999. De midler, der frem til 2006 er afsat til udvidelsen, er med i dette tal, i disse 1, 13 %. Udgifterne til EU med 15 medlemmer skal frem til 2006 andrage EUR 686 milliarder og holdes reelt konstante, det vil sige, at vi for første gang opnår det, vi allerede har opnået i medlemsstaterne, streng budgetdisciplin, streng udgiftsdisciplin og begrænsning af budgetternes vækst i overensstemmelse med forud fastsatte økonomiske mål. Nu opnår vi også det på europæisk plan.
Landbrugsudgifterne begrænses reelt til gennemsnitlig EUR 40, 5 milliarder om året til markedsforanstaltninger plus ca. EUR 13 milliarder til udvikling af landdistrikter i perioden 2000 til 2006. Det betyder, at landbrugsudgifterne stabiliseres på niveauet for 1999. Reformpakken Agenda 2000 er et stort skridt i retning af udvidelse. I landbrugspolitikken opnår vi, at landbruget i ansøgerlandene allerede i dag får vigtige grundlag for at planlægge, hvorledes de skal tilpasse deres landbrugsproduktion, takket være en stærkere orientering i retning af verdensmarkedet og miljøet. Det gør integrationen i det europæiske indre marked lettere.
Der er blevet stillet ca. EUR 22 milliarder til rådighed som førtiltrædelsesstøtte og yderligere EUR 58 milliarder til udgifter i forbindelse med udvidelsen, det vil sige, at der i finansieringsperioden står EUR 80 milliarder til rådighed for udvidelsen, men de kan kun bringes i anvendelse, hvis udvidelsen rent faktisk finder sted. Disse midler kan ikke overføres til andre formål.
Hvad angår de finansielle overslag, har jeg allerede gjort opmærksom på, at vi holder os under loftet over de egne indtægter, det vil sige, at vi har en ganske betydelig økonomisk margen på 0, 14 % af EU's bruttonationalindkomst til uforudsete udgifter. Nu afhænger alt af en hurtig omsættelse af de politiske beslutninger ved hjælp af de nødvendige retsakter, det vil sige af en rettidig afslutning af lovgivningsproceduren.
Jeg vil gerne understrege, at vi alle har et ansvar for, at dette historiske reformarbejde lykkes. Afgørelsen om Agenda 2000 ligger nu i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den samrådsprocedure, der er aftalt mellem det østrigske formandskab og Parlamentet, har vist at være en særdeles positiv og fornuftig procedure. Parlamentet er med regelmæssige mellemrum blevet holdt fuldt ud underrettet om, hvorledes arbejdet med Agenda 2000 skred frem, og Parlamentets tilskyndelser er blevet inddraget i Kommissionens og Rådets overvejelser. Der har ikke kun været en udveksling af tanker, der har virkelig været en proces, hvor parterne gensidigt har øvet indflydelse på hinanden. Den proces har jeg opfattet som meget betydningsfuld, og den har endvidere i meget høj grad imødekommet Parlamentets opfattelse af sig selv som et udformende organ.
Jeg regner derfor bestemt med, at Europa-Parlamentet ansvarsbevidst vil varetage sine medbestemmelsesbeføjelser i forbindelse med afgørelsen om forordningerne om strukturfondene og Samhørighedsfonden. Jeg henleder endnu en gang opmærksomheden på, at formandskabet har bestræbt sig meget på at nå frem til et for alle parter godt og tilfredsstillende resultat, ikke kun for Parlamentet, men også for medlemsstaterne. Hvis De vil give mig lov til en personlig bemærkning på dette sted - det er jo sandsynligvis også for mig den sidste optræden i Europa-Parlamentet - er det jo interessant at se, at en agenda som Agenda 2000 naturligvis også er en fordelingskamp mellem medlemsstaterne. Det drejer sig om rigtig mange penge, der skal fordeles. Derfor var det ret beset ikke så underligt, at der forud for topmødet i Köln fra den ene og den anden retning har lydt kritik mod formandskabets strategi og måden, der blev forhandlet på, men efter topmødet i Berlin er vurderingen en helt anden.
Fra alle europæiske hovedstæder kommer der enstemmig ros og enstemmigt samtykke, hvilket viser, at vi har opnået det, vi ville opnå. I Berlin var der ingen sejrherrer og ingen besejrede. Alle ydede et bidrag til kompromiset, og alle fik også noget ud af dette kompromis. Jeg mener derfor, at jeg er i min gode ret til at sige, at det var et vellykket topmøde.
Jeg vil gerne takke alle udvalgsmedlemmer, formændene for de involverede udvalg og Parlamentets ordførere for det gode samarbejde i de sidste måneder. Jeg mener ikke, det er nødvendigt her at opstille en detaljeret liste over de mange ønsker om ændringer, som Parlamentet har fremsat og Rådet overtaget. De kender dem alle.
Jeg vil imidlertid gøre opmærksom på det seneste eksempel på Rådets vilje til kompromis over for Parlamentet, nemlig videreførelsen af fællesskabsinitiativet Urban, som nu er kommet i stand på Europa-Parlamentets foranledning. Der blev endvidere gennem et kompromis fundet en løsning på finansieringen af Urban. Derudover har Rådet erklæret sig rede til at forhandle, når tiden er inde, om som kompensation at stille op til EUR 200 millioner fra budgettets fleksibilitetsreserve til rådighed til innovative foranstaltninger. Det er et godt eksempel på det vellykkede samarbejde mellem Råd og Parlament.
Også personligt er jeg gået stærkt ind for tilblivelsen af denne Agenda 2000, og jeg appellerer derfor til Dem om at stemme for den pakke, der foreligger. Jeg mener, at begge parter - Råd og Parlament - har gjort deres yderste. Ingen kan nægte, at der stadig er uopfyldte ønsker. Også på vores side, på min side, på rådsformanskabets side er der uopfyldte ønsker. Men vi må aldrig glemme, at et sådant forhandlingsresultat netop er det, 15 medlemsstater på et givet tidspunkt kan gøre sammen, og mere kunne vi ikke, når vi var 15. Vi ville kunne have gjort en del, hvis vi havde været 14, en del, hvis vi havde været 13 og en del, hvis vi havde været været 12, blot ikke, når vi var 15 medlemsstater. Det, der her foreligger, er det, de 15 for øjeblikket kan. Parlamentet kan mere, det ved jeg, men De må, når De træffer Deres afgørelse, ikke overse, at medlemsstaterne efter deres faste overbevisning har strakt sig til det yderste af, hvad de formår.
Det er også af hensyn til befolkningen, borgerne i Europa, nødvendigt, at de nødvendige forordninger tilvejebringes, og der ikke opstår flere forsinkelser. Mange regioner i Europa skal indstille sig på det, der er blevet ændret i kraft af Agenda 2000. Vi bør ikke overlade dem til en periode med usikkerhed og uvished. Tak, fordi De lyttede så opmærksomt!
Bifald

Wulf-Mathies
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, vedtagelsen af Agenda 2000 finder sted samtidig med, at der er krig i Kosovo. Intet kunne mere tydeligt vise, hvor vigtigt det er at sikre og uddybe den europæiske integration. Som Europas historie har vist, er der behov for langt mere end kriges fravær, hvis samfundene varigt skal udvikle sig fredeligt. Demokrati, overholdelse af menneskerettighederne, tolerance, sikkerhed samt økonomisk og social stabilitet er grundlag for EU's succes og for, at det går den enkelte godt.
Den humanitære katastrofe i Kosovo gør udvidelsen mod øst og demokratisk og økonomisk stabilisering af Balkan endnu mere påtrængende nødvendig, ikke kun af hensyn til befolkningen i Central- og Østeuropa, men tillige vores egen sikkerhed. Den finansielle sikring af udvidelsesprocessen i kraft af Agenda 2000 og det positive signal, Fællesskabet dermed giver ansøgerlandene, kan på den baggrund ikke vurderes højt nok. Men der stilles yderligere krav til os, og derfor er det rigtigt og nødvendigt, at Rådet ud over Agenda 2000 har erklæret sig rede til i givet fald at dække det ekstra behov for midler til Balkan gennem en revision af de finansielle overslag.
Europa har indtil nu været i stand til at udvikle en samfundsmodel, som i høj grad sikrer demokrati, kulturel mangfoldighed, konkurrenceevne og solidaritet. Det har de tre søjler - det indre marked, Den Økonomiske og Monetære Union samt fremme af den økonomiske og sociale samhørighed - bidraget til. Agenda 2000 sikrer disse basissøjler og muliggør videreudviklingen af den europæiske model i fremtiden.
Europa-Parlamentets vedtagelse af Agenda 2000 er afslutningen på to års intensive drøftelser og forhandlinger. Ved så at sige at foregribe - det vil jeg nu kalde det - Amsterdam har Råd, Kommission og Europa-Parlament i en tilnærmelsesproces vist, at det er muligt i et positivt spændingsforhold at opnå resultater, der bringer EU som helhed fremad. Det ændrer den kendsgerning, at der er tale om et ægte kompromis, heller ikke noget ved, det vil sige et kompromis, hvor alle ikke optimalt kunne få deres egne idéer igennem, og et kompromis, der på nogle områder fører til bedre resultater end på andre.
Jeg vil gerne takke de involverede formandskaber, navnlig rådsformandskabet og forbundskansler Schröder, fordi det under seje forhandlinger er lykkedes at nå til enighed mellem medlemsstaterne. Det var en europæisk succes i en svær tid. Jeg vil imidlertid også gerne sige tak til Parlamentet ikke kun for talrige forbedringer af de oprindelige forslag, men navnlig også for den konstruktive holdning og den høje grad af fleksibilitet, som har gjort det muligt at nå til enighed så hurtigt.
Jeg har allerede sagt, at ikke alle bestemmelser er lige tilfredsstillende. Det vil Franz Fischler senere redegøre for i detaljer for landbrugspolitikkens vedkommende. Kommissionen beklager, at det i Berlin ikke lykkedes at få vedtaget i det mindste de reformer, som allerede var vedtaget af landbrugsministrene. Svækkelsen af reformerne inden for korn- og mælkesektoren rejser en række spørgsmål. Revisionsklausulen vedrørende korn viser, at stats- og regeringscheferne ikke selv har udelukket muligheden, måske endog nødvendigheden af senere forbedringer.
Med udskydelsen af mælkereformen til slutningen af perioden 2000-2006 er udgifterne til reformen blot blevet udsat til næste finansieringsperiode, men ubalancerne på markedet fjernes ikke. Jeg vil dog gerne fremhæve som positivt, at Rådet med den anden søjle, udbygningen af politikken til fordel for landdistrikterne, overtog Kommissionens forslag næsten uændrede. Dermed styrkes ikke kun den bæredygtige udvikling af landdistrikterne, dermed bliver der endvidere mulighed for, at Europa-Parlamentet får medbestemmelse i landbrugsspørgsmål, for disse udgifter vil for fremtiden optræde som ikkeobligatoriske udgifter. Dermed er således et af Parlamentets væsentlige punkter blevet opfyldt. Den opdeling af den klassiske landbrugsretningslinje i to underrubrikker, som derved bliver nødvendig, vil ganske vist skærpe budgetdisciplinen, hvad angår markedsordninger. Men som helhed er landbrugsreformen et vigtigt skridt i retning af et mere konkurrencedygtigt landbrug i Europa.
Den anden store søjle i Agenda 2000 er reformen af regional- og samhørighedspolitikken. Det er et tegn på det gode samarbejde mellem alle involverede parter, at politikken vedrørende den sociale og økonomiske samhørighed i Den Europæiske Union styrkes med denne reform.
Selvom de finansielle midler til den kommende støtteperiode ligger noget under Kommissionens oprindelige forslag, er det meget positivt, at den opnåede grad af fællesskabssolidaritet med Unionens dårligst stillede regioner og de regioner, der har de alvorligste strukturproblemer, opretholdes uden indskrænkninger, og at Samhørighedsfonden videreføres. Det er i den forbindelse efter min mening vigtigt at fremhæve, at strukturfondene med de faldende udgifter yder et væsentligt bidrag til konsolideringen af budgettet, selvom fællesskabssolidariteten holder sig på det højeste niveau fra den foregående støtteperiode, nemlig omfanget af støtte for 1999 til de regioner, der har de alvorligste strukturproblemer. Det var kun muligt, fordi det denne gang lykkedes virkelig at få gennemført princippet om koncentration. De regioner i mål 1, der har de alvorligste strukturporblemer, får ikke kun to tredjedele, men denne gang endog 70 % af samtlige strukturfondsmidler.
Kriterierne for at få støtte og for støttens omfang er ikke kun objektive og gennemskuelige, de vil også blive overholdt nøje og uden undtagelser, og det er efter min mening et væsentligt punkt, som også bliver af betydning for fremtiden.
I forbindelse med gennemførelse og styring satser vi fremover konsekvent på decentralisering, på en klar fordeling af opgaver og ansvar, på etablering af partnerskab på alle niveauer og på en væsentlig forbedring af monitoring, kontrol og evaluering. Da Den Europæiske Revisionsret og tillige Parlamentets Budgetudvalg anser netop disse elementer i Kommissionens forslag for at være positive, tror jeg på, at der dermed er skabt forudsætninger for, at Kommissionen, Europa-Parlamentet og Den Europæiske Revisionsret for fremtiden kan kontrollere afviklingen af finansieringen og effektiviteten af de anvendte midler bedre end hidtil.
Med til princippet om koncentration hører imidlertid navnlig en koncentration om Unionens politiske prioriteter. Derfor vil alle strukturfondene lægge hovedvægten på at skabe fremtidssikre arbejdspladser, og det vil sige en beskæftigelsesintensiv vækst, styrkelse af regionernes konkurrence- og innovationsevne, bæredygtig udvikling og fremme af kvalifikation og lige muligheder. Det gælder navnlig for Den Europæiske Socialfond, som Padraig Flynn lidt senere vil gå ind på i deltaljer.
Som instrument for arbejdsmarkedspolitikken og udviklingen af de menneskelige ressourcer bliver den samtidig kernen i den europæiske beskæftigelsesstrategi, i den aktive arbejdsmarkedspolitik. Lige muligheder for alle, hvad angår adgang til arbejdsmarkedet, livslang uddannelse, tilpasningsevne hos arbejdstagere og virksomheder samt en positiv indsats for kvinderne er vigtige hovedpunkter. En vellykket strukturpolitik er ikke mulig uden en udbygning af partnerskabet. På det punkt er Kommissionen helt enig med Europa-Parlamentet, og jeg er sikker på, at Parlamentet også i fremtiden vil påse, at der tages tilstrækkeligt hensyn hertil i den daglige praksis med gennemførelsen af reformen af strukturfondene.
Til partnerskabet mellem Kommission og Parlament hører også den code of conduct , vi er blevet enige om. Parlamentet er endvidere kommet igennem med sammenstillingen af samtlige fiskeristrukturforanstaltninger i rubrik to og med den helstøbte horisontale programmering. I sidste øjeblik lykkedes det også at styrke den bypolitiske dimension i strukturfondene ved hjælp af det fjerde fællesskabsinitiativ Urban som krævet af Parlamentet, hvilket hr. Verheugen allerede har gjort opmærksom på.
Agenda 2000 er endvidere den nødvendige forudsætning for udvidelsesprocessen. Med førtiltrædelsesstøtten og den trinvise inddragelse af de central- og østeuropæiske stater mobiliserer Agenda 2000 EUR 80 milliarder til økonomisk udvikling i Central- og Østeuropa. Den bygger her på gennemprøvede instrumenter til fjernelse af mangler i infrastrukturen på transport-og miljøområdet, og den vil sørge for, at disse instrumenter knyttes effektivt sammen med de eksisterende instrumenter Phare og Interreg.
Det er vigtigt for gennemførelsen af foranstaltningerne i Agenda 2000, at der ved hjælp af den nye interinstitutionelle aftale skabes en solid finansiel ramme for syv år. Under forhandlingerne blev der opnået enighed om følgende punkter. Ved at begrænse udgifterne bidrager EU til budgetkonsolideringen i hele Europa. Samtidig er finansieringen af fællesskabspolitikken sikret på mellemlangt sigt.
Derudover forbedres retfærdigheden, for så vidt angår fordelingen af udgifterne til finansieringsordningen. Jeg ved godt, at endnu ikke alle parlamentsmedlemmer er overbevist om den foreslåede interinstitutionelle aftale. Derfor vil jeg gerne fremhæve, at det også er i Parlamentets interesse, at gennemførelsen af Agenda 2000, ikke bringes i fare på grund af risiko for årligt tilbagevendende budgetstridigheder. Det vil Erkki Liikanen ud fra sin synsvinkel senere bekræfte endnu en gang.
Kommissionen mener i hvert fald, at det er Europa-Parlamentets særlige fortjeneste, at den påkrævede udgiftsdisciplin ikke sker på bekostning af de dårligst stillede i Fællesskabet, at denne udgiftsdisciplin samtidig sætter os i stand til at binde sløjfe om en vægtig udvidelsespakke, og at vi i forbindelse med de interne politikker og forvaltningsopgaverne har fået ekstra margener til på den ene side målrettet at følge det begyndende økonomiske og beskæftigelsesmæssige opsving op og til på den anden side at sætte forvaltningen i stand til virkelig at klare de nye ekstra opgaver. På baggrund af de debatter, vi har haft her i de forløbne måneder, mener jeg, at det er et vigtigt fælles mål.
Agenda 2000 omfatter med sine reformer områder af Den Europæiske Unions politik, der direkte vedrører borgerne. For mange mennesker åbner disse forslag nye perspektiver for dem helt personligt. Det er Deres privilegium med vedtagelsen af lovforslagene i forbindelse med Agenda 2000 at lægge en vigtig grundsten ikke kun for opfyldelsen af de forventninger, vores borgere nærer, men også for fremtidens Europa. Jeg håber derfor på bred tilslutning og takker på hele Kommissionens vegne for det fremragende samarbejde med Europa-Parlamentet om Agenda 2000.
Bifald

Formanden
Tak, kommissær Wulf-Mathies.
Forhandlingen genoptages kl. 15.00.

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Skinner, som har et spørgsmål til forretningsordenen.

Skinner
Hr. formand, i går enedes Rådets repræsentanter om et effektivt forbud mod hvid asbest over hele Den Europæiske Union, og dog hersker der en vis bekymring om, at der vil forekomme unødvendige forsinkelser i forbindelse med undertegnelsen af dette særlige dokument, som Parlamentet har spillet en meget positiv rolle med at få på banen. Kan vi regne med, at De vil sikre, at vi tilskynder Kommissionen til at tage de nødvendige skridt til at undgå nogen unødvendige forsinkelser?

Formanden
Mange tak. Det vil jeg tage mig af.

Afstemning
Formanden
Jeg lykønsker formanden.
Stående hyldest

Velkomstord
Formanden
Efter anmodning af hr. Cox byder jeg hr. Dedaj, formand for det Liberale Parti i Kosovo og næstformand for Kosovos parlament, som har taget plads i den officielle loge, velkommen.
Kraftigt og vedvarende bifald

Afstemning (fortsættelse)
Fayot
Hr. formand, jeg mener ikke, man kan mistænke mig for at ville forhindre, at vi får en statut for medlemmerne af Europa-Parlamentet via processuelle underfundigheder. Som formand for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet og i medfør af artikel 25 i vores forretningsorden vil jeg ikke desto mindre gerne sige, at jeg mener, at ændringsforslagene 2 og 25 bør forkastes. Disse to ændringsforslag har efter min mening til hensigt at erstatte mindst to eller tre punkter i beslutningsforslaget, således som vi har fået dette forelagt, og jeg mener derfor, at de bør forkastes.
Jeg vil i øvrigt gerne sige, at Parlamentet ikke gør sig selv nogen tjeneste ved at strække forretningsordenen til det yderste for at nå politiske målsætninger. Når det er sagt, er jeg absolut for, at vi hurtigst muligt får en statut for Europa-Parlamentets medlemmer, men ikke ved at tilsidesætte Parlamentets procedurer, ikke ved at tilsidesætte forretningsordenen.
Bifald

Formanden
Hr. Fayot, vi har undersøgt disse ændringsforslag meget nøje. De erstatter ikke hele teksten, kun en del af teksten.
Støj
Derfor har vi efter at have konsulteret de kompetente tjenestegrene fundet, at de er berettigede. I øvrigt gennemførte Retsudvalget, der var i tvivl, en afstemning i et lignende tilfælde om en af de foreslåede tekster, der blev afvist.

Rothley
Hr. formand, jeg er enig med hr. Ben Fayot i, at det er ansvarsløst at vedtage ordlyden af en statut, der ikke har kunnet komme til behandling i udvalgene!
Bifald
Jeg vil imidlertid gerne komme med endnu en henvisning til forretningsordenen. Jeg står med den officielle afstemningsliste i hånden. Jeg ser, at De vil begynde med stk. 1 i ændringsforslag 2. Jeg gør opmærksom på, at der foreligger et ændringsforslag 27 fra min gruppe om, at stk. 1 udgår. Der findes næppe noget mere vidtgående ændringsforslag end at lade et stykke udgå. Derfor anmoder jeg Dem om, at der stemmes om ændringsforslag 27 først.
Bifald

Formanden
Hr. Rothley, selvom tjenestegrenene siger til mig, at de andre ændringsforslag fjerner sig mere fra teksten, opfatter jeg det sådan, ligesom Dem, at et ændringsforslag, som kræver, at et afsnit bliver slettet, altid er det, der fjerner sig mest fra teksten. Hver enkelt ved derfor naturligvis, hvad han skal stemme bagefter. Her dømmer vi ikke stemmerne på forhånd, vi forsøger at henholde os til forretningsordenen. Og det forekommer mig, at et ændringsforslag om at fjerne et afsnit altid er fjernere fra teksten end et ændringsforslag om at skifte et afsnit ud med nogle andre. Jeg er derfor enig med det, ordføreren har påpeget, og vi vil først stemme om ændringsforslag 27 om at slette dette afsnit fra ordførerens beslutning. Og det beklager jeg meget, men jeg er nødt til at henholde mig til forretningsordenen. Vi vil derfor begynde med afstemning om ændringsforslag 27. Undskyld mig, men der venter os en lang afstemning, og vi bør gennemføre den i fred og ro. Vi vil ikke åbne en debat om forretningsordenen nu. Jeg beklager det meget, men vi vil nu gå over til afstemningen.

Martinez
Hr. formand, jeg har blot en bemærkning til forretningsordenen i medfør af artikel 4 og 125.
Europa-Parlamentets franske medlemmer fra Front National er til stede i salen. Vi deltager imidlertid ikke i afstemningen om ændringsforslagene af en principiel juridisk grund, nemlig den, at vi er nationale parlamentsmedlemmer, der repræsenterer 15 forskellige folk, og ikke ét stort europæisk folk. Hvis man accepterer en statut for Europa-Parlamentets medlemmer, går man fra en juridisk verden med international ret til en anden verden med intern forfatningsret. Det vil vi ikke. Derfor deltager vi ikke i afstemningen.
Støj

Formanden
Udmærket, De gør Deres ret gældende. Vi noterer, at De har været til stede, men at De ikke deltager i afstemningen.

Lehideux
Hr. formand, bortset fra, at jeg finder det ret utroligt, at man skal opføre sig som på en markedsplads for som medlem af Parlamentet at få tildelt ordet, vil jeg blot sige, at det er første gang, jeg i en forsamling som vores oplever, at det, når der fremsættes to modsatte holdninger - den ene kommende fra de kompetente tjenestegrene, den anden fra formanden for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, der er valgt af sine ligemænd - er tjenestegrenene, der sejrer.

Formanden
Nej, hr. Lehideux, det er ikke tjenestegrenene, men formanden, der fortolker forretningsordenen. Afgørelsen er altså helt min egen og mit ansvar. Beslutningen er taget. Som altid påtager jeg mig det fulde ansvar for mine beslutninger, hvad enten de er rigtige eller forkerte.
Forslaget til beslutning vedtoges

Wulf-Mathies
Hr. formand, mine damer og herrer, efter afstemningerne om betænkning af Rothley om medlemmernes statut kan jeg kun bekræfte, at den udtalelse, Kommissionen har afgivet i henhold til artikel 190, stk. 5, i Amsterdam-traktaten, gælder uændret.
Bifald

van Putten
Fru formand, efter 10 år er ringen sluttet. Min første betænkning i Parlamentet vedrørte grundlaget for europæisk udviklingspolitik rettet mod Asien og Latinamerika. I den betænkning, eller i Kommissionens forslag, blev der dengang ikke talt om kvinder, menneskerettigheder, indfødte folks rettigheder og slet ikke om miljøet. Det manglede helt. Ordene blev ikke nævnt i teksten. I dag er det sager, der udgør grundlaget for den europæiske udviklingspolitik. Vi har netop stemt om min seneste betænkning, hvor vi tilvejebringer en budgetpost, der sigter på at relatere miljøpolitkken til udviklingspolitikken. Jeg takker hermed alle kolleger hjerteligt for det samarbejde, jeg har haft med dem de sidste 10 år.

Formanden
Jeg har en meddelelse. De kolleger, der absolut skal forlade mødet, bedes efterlade Deres kort i den relevante afstemningsboks.
Eftersom det er blevet mig pålagt at viderebringe denne meddelelse, og da det er sidste gang, jeg forestår afstemningen sammen med Dem, vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige, at jeg har sat umådelig stor pris på vores samarbejde, og jeg vil gerne give alle mine bedste ønsker for fremtiden.
Stående bifald

Berès
Fru formand, måske skulle man invitere hr. Romano Prodi til at overvære vores stemmeforklaringer, men jeg kan ikke forestille mig, at dette ville ske igen i det kommende Parlament.
Jeg vil ganske enkelt sige til ham på vegne af de franske socialdemokrater, at vi har stemt for ham i dag med et meget stort flertal. Men jeg vil også minde ham om, at vores engagement er for et hjertets Europa, et solidaritetens Europa og ikke blot et markedernes Europa. Nedtoningen af statens rolle, den blinde tillid til konkurrence- og liberaliseringsreglerne med henblik på at fremme beskæftigelsen er opskrifter, som vi allerede har prøvet. Vi tror ikke længere på dem. Vi ved, at vi for igen at stimulere beskæftigelsen har behov for større vækst, endnu større vækst, der skaber job. Vi opfordrer hr. Romano Prodi til at fremkomme med nogle forslag i denne retning. Endvidere ville vores folk ikke kunne forstå, hvorfor vi ikke kom videre med Europas sociale dimension.
En sidste bemærkning, fru formand. Nu, hvor krigen er brudt ud på vores kontinent, forstår vi ikke, at retten til religionsfrihed ikke respekteres. For os er princippet om adskillelse af staten og kirken et grundlæggende princip for Unionen. Den religiøse ikkediskriminering er indarbejdet i vores traktat. Vi vil også vurdere hr. Romano Prodi ud fra denne forpligtelse.

Lienemann
Fru formand, kære kolleger, jeg har stemt imod indsættelsen af hr. Romano Prodi. De taler, han har holdt for Europa-Parlamentet, har afspejlet den mest klassiske liberalistiske holdning, tam og uden fremtidsvisioner. Intet i hans udtalelser har klart henvist til nødvendigheden af at forsvare og gennemføre Europas sociale model. Intet om nødvendigheden af en ny afbalanceret pagt mellem arbejdsstyrken og kapitalindehaverne. Intet om rigdommenes omfordeling.
Han beskæftiger sig ikke med det sociale Europa. Det gør imidlertid millioner af europæere. Han foreslår ingen seriøs strategi til fremme af beskæftigelsen, idet han ene og alene foreslår en fortsættelse af den makroøkonomiske monetære politik, der er blevet ført gennem de sidste mange år, og som aldrig har bevist sin evne til at understøtte en stabil og vedvarende vækst og nedsætte arbejdsløsheden mærkbart.
Han holdt et langt indlæg om nødvendigheden af at fortsætte dereglementeringen, liberaliseringen i alle økonomiske sektorer. Jeg har ikke hørt ham forsvare forsyningspligtydelserne og den offentlige tjeneste. Hans engagementer har kort sagt ikke ret meget at gøre med folkenes forhåbninger og forventninger - de folk, der i de fleste medlemslande har valgt socialistiske eller socialdemokratiske regeringer, og som derved har manifesteret deres vilje til forandring. Til dem siger hr. Prodi: I morgen, det er ligesom i går. Det kan vi ikke acceptere.
Det undrer mig i øvrigt, at hr. Prodi udtrykkeligt henviser til de kristne værdier som en arv, der skal forsvares i Europa. Ikke at jeg ikke er enig, ikke, at jeg nægter hr. Prodi sin trosfrihed, men jeg går ind for adskillelsen af staten og kirken, der netop er en garant for denne grundlæggende frihed overalt og for alle. Jeg forventer, at en formand for Kommissionen våger over denne frihed, og jeg har i dette tilfælde en vis tvivl.
Hr. Prodi har ret til at være kristelig demokrat, men jeg forventer, at Den Europæiske Union, hvor de fleste regeringer er venstreorienterede, får en formand, der er i stand til at legemliggøre disse idealer og politikker. Dette synes ikke at være tilfældet.

Ripa di Meana
Fru formand, jeg har ikke tillid til den indstillede formand Romano Prodi, eftersom han retfærdiggjorde NATO's krig og kaldte den for »nødvendig«. Det er en europæisk krig, som er blevet indledt og ført i strid med alle internationale retsprincipper og med foragt for FN. NATO-krigen i Jugoslavien giver endda et falsk billede af Den Atlantiske Alliances defensive karakter, der er indskrevet i traktaten om denne alliances oprettelse.
Man har således påbegyndt en blodig og uforståelig konflikt på vores kontinent; en konflikt, hvis udfald der i dag ikke er nogen, som er i stand til at forudse, og hvis konsekvenser for vores europæiske befolkningers fremtid man ikke kender omfanget af.
Den indstillede formand Romano Prodi burde i den »europæiske ånds« navn have påtaget sig en indflydelsesrig og fornuftig rolle, der er afgørende for det kommende arbejde i Kommissionen, og således have appelleret til parterne om en øjeblikkelig standsning af de etniske massakrer og af bombningerne. Det gjorde han ikke, og han sluttede sig dermed til interventionstilhængerne og gik glip af en værdifuld og ventet lejlighed.
Bifald fra venstre

Barros Moura
Jeg har denne gang stemt for, i modsætning til, hvad jeg gjorde over for Santer i juli 1994. Desværre tog jeg ikke fejl, således som historien har vist.
Jeg håber, at den politiske vilje, som Prodi giver udtryk for, bliver til realiteter med hensyn til at genskabe den institutionelle ligevægt, så Kommissionen på ny kan påtage sig den uundværlige rolle som politisk igangsætter i sin egenskab af et organ, der er uafhængigt af nationale regeringer og private interesser. Med henblik herpå bør Europa-Parlamentet også spille sin rolle - for at undgå en tilbagevenden til et mellemstatsligt Europa, med en »overledelse« af de store medlemsstater.
Men jeg kan ikke undlade at give udtryk for den allerstørste forbavselse og mishag over den måde, hvorpå hr. Prodi (jf. s. 11 i det fuldstændige forhandlingsreferat) karakteriserer den europæiske bevidsthed, der har dannet grundlag for den integration, der er sket i de sidste 50 år, som udelukkende erede della cultura umanistica e della cultura cristiana . Det er en forsimplet karakteristik af den europæiske civilisation, fordi den, ikke mindst, skjuler det bidrag, som den jødiske og den muslimske kultur har ydet. Ud over at være en helt utilladelig historieforfalskning er denne kristne karakteristik under de nuværende omstændigheder i Europa også en utilladelig politisk fejl.

Bernardini
I dag tager Parlamentet stilling til udpegelsen af hr. Prodi som formand for Europa-Kommissionen. Personligt kan jeg kun stemme imod denne udpegelse og give udtryk for min manglende tillid.
Hr. Prodi, De er pludselig trådt frem som frelseren for en institution, der er kørt ud på et sidespor, som den person, der tilfredsstiller det behov for karisma, der er forbundet med funktionen. Deres personligheds styrke kan imidlertid ikke skilles fra Deres politiske målsætning. Derfor er jeg - efter at have lyttet til Deres taler, Deres programmer - fuld af bekymring.
Jeg har under udøvelsen af hele mit mandat kæmpet for at bøje den filosofi, der hersker hos den udøvende myndighed i Bruxelles, kæmpet for, at det liberale Europa, markedernes Europa skulle give det sociale Europa førsteprioritet.
Efter talen i går er jeg skuffet over ikke en eneste gang at have hørt det sociale Europa nævnt. Ikke et eneste ord om begrebet offentlige tjenester, men en lovprisning af den økonomiske liberalisme.
Hr. Prodi, De nægter at sætte markedernes Europa op mod det sociale Europa. Men ved De, at vores medborgere ikke kan tilslutte sig den europæiske idé, hvis denne udelukkende er markedsorienteret, uden plads til det enkelte menneske?
Det bliver Deres store opgave at forankre Europa i et nyt årtusinde, og jeg kan ikke affinde mig med, at det 21. århundrede bliver præget af fornægtelsen af det sociale Europa.
De tog den store udfordring op og forankrede Deres land i euroen. Jeg fremsatte i forbindelse med Deres udpegelse ønsket og håbet om at se Dem forankre Europa i dets sociale dimension. Det har De ikke nævnt med ét ord, og det skuffer mig. Jeg kan derfor ikke støtte Deres udøvelse af denne funktion.

Blak
Undertegnede har i dag stemt imod en godkendelse af Romano Prodi som ny formand for Kommissionen.
Prodi har ikke tilstrækkeligt overbevisende anerkendt behovet for et socialt Europa. Vi har kun hørt den forslidte melodi om fuld liberalisering og mere vækst som løsning på Europas problemer. Han har ikke givet udtryk for, at han ville benytte sig aktivt af de nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten på miljø- eller beskæftigelsesområdet. Prodis fremtidige planer for udviklingen af Europa går også for meget i en føderal retning. Han vil bl.a. arbejde for udbygningen af det fælles forsvars-og udenrigspolitiske samarbejde i Europa. Ambitionerne på ligestillingsområdet har desværre også været på nulpunktet. Prodi har ikke udtrykt planer for mere ligestilling mellem mænd og kvinder hverken i Kommissionskollegiet eller i generaldirektoraterne.
Romano Prodis ambitioner på det menneskelige og sociale område er således for lave til, at undertegnede kan stemme for en godkendelse.

Féret
Jeg stemte i sin tid for indsættelsen af Jacques Santer som formand for Kommissionen med den begrundelse, at han havde været premierminister i et lille land som mit eget, der dog i langt mindre grad var berørt af immigration udefra, arbejdsløshed og skattetryk, samtidig med at jeg beskylder ham for som formand for de forskellige afdelinger at have accepteret både godt og ondt. Det onde sejrede.
Den tale, hr. Prodi holdt for os, var så skuffende, som den kunne blive. Romano Prodi talte i lang tid om pengenes Europa. Ikke et ord om menneskenes Europa! Ikke blot en lille gnist af håb om at bryde ud af den nye verdensorden, som yankee'erne har påtvunget os. Ingen fordømmelse, ikke engang et ord om fortrydelse af den utilladelige militære agression mod en europæisk stat, anført af NATO, der i blinde dræber kvinder og børn.
Jeg kan ikke med god samvittighed vise en politiker tillid, der har taget plads i lejren blandt Europas fjender.

Ilivitzky
Jeg stemte blankt til udnævnelsen af en formand til Kommissionen, fordi jeg ikke følte, at jeg kunne give min støtte til Prodi. Hans optræden i Europa-Parlamentet har ikke overbevist mig om, at han ville være den rigtige person til at lede Kommissionen i den kommende femårsperiode. Prodis udgangspunkt er opbygningen af en europæisk føderation, hvilket jeg har svært ved at acceptere.
Det mest foruroligende ved Prodis optræden var hans syn på beskæftigelsen, reguleringen af arbejdsmarkederne og den offentlige sektor. Han betonede gentagne gange behovet for at ophæve reguleringen på arbejdsmarkederne og forøge topartsaftalerne mellem arbejdstager og arbejdsgiver. Han mente den offentlige sektor var for stor og krævede en rationalisering af den og en nedskæring af udgifterne. Om en forbedring af beskæftigelsen fremlagde han derimod blot nogle fromme ønsker.
Prodi fremhæver meget kraftigt et fælles forsvar for Europa. Det er ikke lykkedes ham at give tilstrækkelig garanti for, at de uafhængige EU-medlemslande også fremover har mulighed for at holde sig uden for den militære alliance.
Jeg følte dog ikke, at jeg kunne stemme imod udnævnelsen af Prodi, da det ville betyde en alvorlig forsinkelse i udnævnelsen af den nye Kommission. I den nuværende situation er det vigtigt, at den nye Kommission kan begynde sit arbejde hurtigst muligt.

Lage og Marinho
Romano Prodi er ikke en personlighed, der ved første øjekast ser ud til at forene alle de egenskaber, som er ønskelige til et stærkt og aktivt lederskab for Den Europæiske Union. Der er andre personligheder, hvis stil og tænkemåde gør dem mere egnede til at være formand for Kommissionen. Hans erfaring i italiensk politik, hans anerkendte personlige og politiske integritet og hans evne til dialog og kompromis er imidlertid vigtige egenskaber til virkeliggørelse af det europæiske projekt.
De taler, som han har holdt i Parlamentet, har lidt efter lidt vist konturerne af hans tanker om Europa med mange positive synspunkter, navnlig ønsket om at sikre Kommissionens autonomi og foretage en gennemgribende reform af dens administrative praksis. Vi vil også gerne fremhæve den betydning, som formand Romano Prodi tillægger middelhavspolitikken, som han sætter på lige fod med udvidelsen med de central- og østeuropæiske lande, hans vilje til at bidrage til en større dynamik i den europæiske økonomi og til nedbringelse af arbejdsløsheden samt - meget væsentligt for os - til øget økonomisk og social samhørighed. Vi bemærker imidlertid, at den sociale dimension har været nærmest fraværende i hans indlæg, hvilket giver os anledning til bekymring. Der er dog grunde til, at vi nærer positive forventninger til den nye formand for Kommissionen, og derfor stemmer vi for hans indsættelse. Vi håber, at vores forventninger bliver bestyrket, og at han bliver den formand, som Kommissionen har brug for efter den svage periode, som vi har set under Jacques Santer.
De portugisiske socialdemokrater støtter en stærk Kommission, som er i stand til at mobilisere europæernes vilje, og som respekterer borgerne og befolkningernes legitime interesser, især i små lande som Portugal. Vi kræver således en autonom Kommission, der i samvirke med Fællesskabets øvrige institutioner kan bidrage til en ligevægt mellem medlemsstaterne, hvad enten de er små eller store og ligger i den sydlige eller den nordlige del af Europa.

Lindeperg
Jeg var fast besluttet på at stemme for indsættelsen af hr. Prodi som formand for Europa-Kommissionen, idet jeg var tilfreds både med den hurtighed og effektivitet, hvormed Rådet havde taget sin beslutning, og med den europæiske statur af en mand, der med lethed og stor knowhow under vanskelige omstændigheder havde stået i spidsen for en italiensk venstreregering og ført Italien ind i ØMU'en.
Det indlæg, vi hørte i går, bekymrede mig imidlertid og fik mig til at undlade at stemme. Parlamentet, og i særdeleshed min gruppe, Den Socialdemokratiske Gruppe, har flere gange understreget nødvendigheden af at genvinde ligevægten i den økonomiske og monetære søjle via en social søjle og et fast engagement til fremme af et politisk Europa.
Men det, jeg hørte i går, var en bekendelse til liberalismen, der i højeste grad fik mig til at frygte, at denne ligevægt ikke opføres som et punkt på den kommende Kommissions dagsorden. Endvidere blev der skubbet til min bekendelsesfri opfattelse af det offentlige liv.
Derfor undlod jeg at stemme og håber, at denne frygt er ubegrundet, samt at det kommende Parlaments agtpågivenhed og engagement for et socialt Europa under alle omstændigheder gør den grundløs.

Lindqvist (ELDR), Bonde, Lis Jensen, Krarup og Sandbæk (I-EDN)
Vi har stemt nej til udnævnelsen af Romano Prodi som formand for Kommissionen af følgende grunde:
Romano Prodi har udtalt sig til fordel for en føderal udvikling af EU i retning af en slags Europas Forenede Stater. Han har gang på gang understreget kravet om et fælles forsvar og dermed en militarisering af EU. I indlægget og svarene på spørgsmål har han påfaldende ofte sammenlignet EU med USA for at skabe »balance over Atlanten«. Vi går imod en udvikling hen imod »EU-staten«, og vi mener, at det europæiske samarbejde primært skal bygge på et mellemstatsligt samarbejde mellem selvstændige lande.
Valget af formand for Kommissionen og selve Kommissionen giver god mulighed for at gennemføre reformer, der styrker demokratiet i EU. EU skal have en moderne forvaltnings- og gennemskuelighedslovgivning efter nordisk model med åbne møder i Rådet, et gennemskuelighedsprincip med ret for alle til at deltage i offentlige handlinger, med registre i alle EU-institutioner og med ytringsfrihed, det vil sige retten til at informere medierne og andre udenforstående om uregelmæssigheder og materiel unøjagtighed i forvaltningen.
Reformen skal give øget åbenhed og ændre ansættelsessystemet i EU's institutioner. Ansættelsen skal ske på baggrund af en ansøgning og kvalifikationer og ikke på baggrund af politiske tilhørsforhold. Alle ansatte skal vide, at ansættelser skal ske på baggrund af kundskaber og kvalifikationer og ikke på baggrund af venskab og forbindelser.
Kommissionen skal decentraliseres, så de ansatte får ansvar og kompetence, som de kan leve op til. Koncentrationen af ansvar hos få personer skal ændres. Der skal gennemføres en tjenestemandsreform, som betyder en udrensning af EU-privilegier. Det er ikke forsvarligt, at en EU-ansat får tre gange så meget som for et tilsvarende job i en af medlemsstaterne, diplomatstatus med straffrihed samt andre fordele.
Lønnen til formanden for Kommissionen skal også sænkes inden udnævnelsen. En kommissær bør aflønnes som en minister fra det land, som vedkommende repræsenterer. Udgifter til flytning skal betales efter bilag, og ikke som to måneders ekstra løn på ca. SEK 360.000.
EU bør koncentrere sig om de store spørgsmål, skille stort fra småt og gennemføre en virkelig decentraliseringsreform, som betyder, at spørgsmål, der ikke bør behandles på EU-niveau, føres tilbage til medlemsstaterne. Samtlige disse reformforslag bør gennemføres. Der er ikke afgivet et løfte herom.
Vi har en vision om frie europæiske folk i demokratiernes og mangfoldighedens Europa. Vi ønsker ikke et Europas Forenede Stater, men et nationernes Europa.

Mutin
Mens man efter hr. Romano Prodis tale til Parlamentet ikke kan sætte spørgsmålstegn ved hans vilje til at sanere og forbedre Kommissionens arbejdsmetoder, kan man heller ikke sætte spørgsmålstegn ved hans vilje til at fortsætte konstruktionen af et liberalt Europa, hvor arbejderne helt glemmes. Ikke et ord om den sociale dialog, ikke et ord om den offentlige tjeneste, ikke et ord om nødvendigheden af at støbe dette fundament af grundlæggende sociale rettigheder, uden hvilke vi vil opleve virksomhedsflytninger som følge af skattedumping. Den kendsgerning, at hr. Romano Prodi blev udpeget af blandt andre 11 socialistiske eller socialdemokratiske regeringer, viser klart, at man ikke prioriterer det sociale Europa, og at man ikke er gået bort fra den liberale orientering.
Jeg er imidlertid overbevist om, at de europæiske borgeres rettigheder kun kan styrkes, hvis vi bygger et politisk stærkt Europa op med udgangspunkt i princippet om adskillelse af kirken og staten. For at gøre dette skal vi genetablere afstanden mellem højre og venstre, gøre Parlamentet til en veritabel politisk instans og ikke stræbe efter samstemmighed, som regeringerne har gjort det ved at udpege hr. Romano Prodi. Derfor er jeg imod dennes udnævnelse til formand for den udøvende Kommission.

Pailler
Jeg var så uforsigtig at tro, at den kommende formand for Kommissionen, hr. Romano Prodi, for at komme ud af den institutionelle og politiske krise, der medførte Kommissionens tilbagetræden, og på baggrund af krigen i Kosovo ville komme med en ambitiøs meddelelse.
Desværre fandt jeg ud over nogle generelle bemærkninger og et løfte om stram og gennemsigtig ledelse især grund til bekymring.
Idet han igen - efter Jacques Delors og den meget liberale kommissær Bangemann - underkaster sig myten om Internettets og informationsmotorvejenes almagt, lover han os guld og grønne skove ved at understrege, at vi skal gøre afstanden til USA mindre.
For at tage disse verdensomspændende udfordringer op skal vi ifølge Romano Prodi nødvendigvis reformere velfærdsmodellen, revidere arbejdsmarkedet og uddannelsesmarkedet for at gøre tilgangen til markedet lettere og skabe arbejdspladser, der er gunstige for den økonomiske vækst!
Dette kræver naturligvis, siger Prodi videre, at vi reducerer de offentlige administrationer.. På trods af MIA's første knusende fiasko genoptager hr. Prodi kommissær Leon Brittans ideologi ved at sige, at Den Europæiske Union bør fortsætte den multinationale liberalisering inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen. Vi vil forhindre ethvert tilløb til protektionisme. Opfatter den nye Kommission ligesom USA sociale og miljømæssige bestemmelser som protektionistiske? Det er rent faktisk på høje tid, at disse indføres i handelsmekanismerne for at sikre, at internationaliseringen baseres på samarbejde med og solidaritet over for de fattigste lande og regioner.
Men nådestødet for et progressivt europæisk projekt er måske i virkeligheden hans opfattelse af den europæiske kultur som et resultat af dens fortid og som Europas eneste formue. For fremtiden vender han sig mod den stærke amerikanske kultur, der i bred forstand er symboliseret gennem massemedierne. Nogle mennesker anser den faktisk for at være ledestjernen i Europas søgen efter at blive en enhed. Ifølge Prodi er der intet skandaløst i denne tanke ...! Det vil med andre ord sige, at Europa ifølge hr. Prodi giver op få måneder før forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen, endnu inden det har ført sin politiske kamp!
Arbejdets fleksibilitet og tilpasningsevne, mistro over for de offentlige tjenester, troskab over for den amerikanske kultur - det er den liberale europæiske hymne, som Romano Prodi synger for os.
Jeg har derfor stemt imod godkendelsen af ham som formand for Kommissionen.

Papakyriazis
Europa-Parlamentets godkendelse af hr. Prodi som formand for Europa-Kommissionen (som jeg stemte for med stor glæde) betegner indledningen af en ny epoke for Den Europæiske Union i den kritiske brydningstid, som Europa og hele verden befinder sig i. Og i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet den 13. juni 1999 må Den Europæiske Union slå sin troskab mod principper som demokrati, solidaritet, retfærdighed, åbenhed, stabilitet og fred urokkeligt fast.
Borgerne i Europa (i de 15 medlemslande samt i de østeuropæiske ansøgerlande og Cypern) håber og forventer, at Den Europæiske Union bliver en rigtig union, en politisk og social union med autoritet og styrke, som kan spille en ledende global rolle frem til år 2000.

Spiers
Jeg stemte for godkendelse af hr. Prodis udnævnelse, men med visse forbehold.
Den altovervejende prioritet for den næste kommissionsformand bør være at sikre god ledelse og finanskontrol inden for Kommissionen. Det bør ikke være at øge den europæiske integration eller konstruere et føderalt Europa. Den Europæiske Union bør, om jeg så må sige, gøre mindre bedre.

Theorin
Selvom jeg har stemt for Prodi som formand for Kommissionen, accepterer jeg ikke de stærkt føderalistiske synspunkter om et fælles forsvar og fælles beskatning, som Prodi fremførte i sin programerklæring. Sverige er indgået i et mellemstatsligt samarbejde, ikke en føderation. Efter min mening repræsenterer Prodi heller ikke en klassisk socialdemokratisk politik, hvilket jeg havde foretrukket.

Valverde López
Parlamentet kan støtte det generelle indhold i hr. Prodis hensigtserklæring. Men det er på sin plads at nuancere nogle generelle retningslinjer meget for at undgå tvetydigheder i den institutionelle tolkning. Jeg deler fuldt ud påstanden om, at det er nødvendigt at begrænse det politiske og administrative ansvar i Europa-Kommissionen. Kommissionen burde gennemgå sine arkiver og finde spørgsmål og forslag til beslutning fra undertegnede parlamentsmedlem frem, hvori jeg foreslog, at der blev udarbejdet en forordning om lovgivningsprocedure og administrativ retspraksis for at begrænse ansvaret og give borgerne retssikkerhed. I de nationale retsstaters traditionelle doktriner er regeringens og forvaltningens ansvar klart afgrænset.
Et andet grundlæggende spørgsmål er fastholdelsen af Kommissærkollegiets fælles ansvar. Kommissærernes individuelle kompetencer kan og bør begrænses, men uden at man på nogen måde forlader princippet om kollegialt ansvar. Hvis man går ind for individuel mistillid til en kommissær, vil det betyde døden for Europa-Kommissionens uafhængighed. Jeg har også ved flere lejligheder forsvaret nødvendigheden af nøje at respektere kommissærernes etiske forpligtelse til at fastholde nødvendigheden af at være uafhængige af regeringerne. Kommissærerne skal varetage EU's almene interesse, og de har ikke fået deres plads for indædt at kæmpe for især deres hjemland. Formanden burde tage hånd om kommissærernes nationalistiske erklæringer, og han skulle kunne anmode dem om at forlade Kommissionen. I samme ånd burde også kommissærernes kabinetter have en overnational struktur, som jeg har påpeget i årevis.
Også Kommissionen burde afholde sig fra den uheldige tendens til, selvom det er fremtrædende personligheder, der promoverer den, at forsøge at repræsentere de politiske flertalsstrømninger i Europa-Parlamentet. Det ville være at udvande institutionerne. Der er ingen grund til, at Europa-Parlamentet støtter Europa-Kommissionen på grund af dens politiske farve. Europa-Parlamentets storhed og store fordel i forhold til de nationale parlamenter er, at vi alle er i opposition her. Ingen politisk gruppe er forpligtet til at holde Kommissionen i sædet. Den lovgivende magt skal fuldstændig frit kunne kontrollere den udøvende. Heller ikke den nye Kommission bør vige en tomme i dens beføjelse til at tage lovgivningsmæssige initiativer.
Hr. Prodi, som overbevist føderalist har jeg fuld tillid til Deres fremtidige handlinger for at styrke EU's institutioners særkender endnu mere og undgå, at de bliver udvandede.
Betænkning af Rothley (A4-0267/99)

Cox
Fru formand, her i Parlamentet er vi tydeligvis parlamentarikere og demokrater. Som demokrat er jeg nødt til at acceptere resultatet af afstemningen om Rothley-betænkningen, selvom jeg ikke er enig i den. Som parlamentariker må jeg acceptere, at vi til tider anvender procedurer som en måde til enten at fremme eller beskytte os selv mod særlige afstemninger.
Min gruppe foreslog i går på et tidligt stadium muligheden for de andre gruppeformænd om at forsøge at finde en fornuftig vej frem, hvorved Rådet vil mødes i aften, og så kunne vi i morgen træffe beslutning i sagen på en mere definitiv måde. Jeg vil gerne udtrykke min dybeste skuffelse over, at nogle kolleger har gjort brug af procedurer her i Parlamentet for at blokere denne mulighed.
Jeg vil især udtrykke min dybe skuffelse over ændringsforslag 27 fra fru Green og hr. Cot, som fjernede artikel 1 fra Rothley-betænkningen og ipso facto fjernede muligheden for det liberale ændringsforslag fra den. Dette ændringsforslag søgte virkelig at imødegå mange af de bange anelser, som medlemmer har nævnt som mangler i Rådets respons. F.eks. bragte det medlemmerne af Europa-Parlamentet på lige fod med nationale parlamentsrepræsentanter i spørgsmålet om forskellige dagpenge og udgifter. Det omfattede bestemmelser om erhvervede rettigheder, den såkaldte »bedstefarsklausul«. Det indeholdt muligheder for at gå tidligt på pension, som mange medlemmer sagde, at de ønskede. Det omfattede den fulde beskyttelse af de erhvervede pensionsrettigheder, medlemmernes eksisterende pensionsrettigheder og også andre elementer. I alt dette lå der et virkeligt forsøg på at anerkende, at Rothley-betænkningen fra december sidste år helt klart ikke ville opnå enstemmig godkendelse i Rådet, og at Rådets tekst fra sidste uge helt klart ikke ville opnå støtte her i Parlamentet. Og den mellemvej, som vi søgte at indføre - og som demokrater må vi acceptere gevinst eller tab - blev totalt forkastet af en procedure, som jeg væmmes ved.

Green
Fru formand, som hr. Cox nævnte blev det ændringsforslag, der er fremsat i mit navn for Den Socialdemokratiske Gruppe, fremsat af Den Socialdemokratiske Gruppe. Som gruppeformand var det mit navn, der stod på det, men jeg vil gerne oplyse, at jeg stemte imod det.

Cox
Fru formand, det var jeg ikke klar over. Jeg takker fru Green for den forklaring. Personligt havde jeg forstået, at det var hendes holdning. Jeg takker hende for at have klarlagt dette. Jeg væmmes stadig over proceduren, men jeg vil i det mindste gerne have, at min påskønnelse af det, fru Green lige har sagt, bliver ført til protokols.

Green
Fru formand, jeg vil også gerne have min væmmelse over det, der er sket, ført til protokols.

Berthu
Fru formand, Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa var ikke enig i udkastet til statut for Europa-Parlamentets medlemmer, som Parlamentet vedtog den 3. december 1998. Vi mente dengang - og vi mener stadig - at medlemmerne af Europa-Parlamentet repræsenterer deres respektive befolkninger, og at deres statut derfor bør forblive et nationalt spørgsmål.
Rådet har siden den 3. december undersøgt Europa-Parlamentets udkast og har desværre godkendt dets væsentligste principper. Ifølge udkastet skal Europa-Parlamentets medlemmer for fremtiden aflønnes via fællesskabsbudgettet og ikke af deres respektive hjemlande. Endvidere skal de underlægges en indkomstskat, der inddrives til fordel for Fællesskabet under de samme forhold som dem, der gælder de europæiske tjenestemænd. Muligheden for at opretholde den nationale beskatning er kun en midlertidig undtagelsesbestemmelse for de lande, der udtrykkeligt anmoder derom.
Dette udkast med ændringsforslag synes ligeledes uacceptabelt. Det er yderst usandsynligt, at Europa-Parlamentets medlemmer kan aflønnes af andre end de befolkninger, de repræsenterer. Det er ligeledes usandsynligt, at de kan underkastes en beskatning, der er forskellig fra den, deres medborgere er underlagt, især hvis denne beskatning oven i købet er mildere, som det ville være tilfældet her. Denne reform har klart til hensigt at svække parlamentsmedlemmernes forsvar af deres befolkninger og i stedet styrke deres forsvar af det overnationale system, der forsørger dem.
Det er ganske vanskeligt at forstå Rådets underliggende motiver for at acceptere en tekst, der i så høj grad er i modstrid med medlemsstaternes interesser, medmindre Rådet også implicit bifalder indførelsen af en europæisk overstat. Denne fortolkning er efter min mening desværre den rigtige, eftersom den bekræftes af adskillige andre indicier. Endnu en gang ser man, at regeringerne spiller dobbeltspil og ad omveje indfører et system, som borgerne ikke ville acceptere, hvis de var bekendt med alle forhold.

Breyer
Fru formand, jeg har en personlig bemærkning. Jeg stemte imod hr. Rothleys forslag, fordi jeg beklager, at vi ikke vedtog rådsdokumentet. Dermed forpassede vi den store chance for ved valgperiodens udløb omsider at få en statut. De ved alle, hvor vanskeligt det er at fremskynde en statut i den nye periode. Det er ligefrem umuligt. Jeg er bange for, at der på grund af Parlamentets fremgangsmåde bare er opstået en rangerbanegård. Jeg synes, det var rigtigt, at vi omsider får sat gang i statutten, og udsagnet lige løn til alle gælder Rådet i samme grad; også dér ydes det samme arbejde til forskellig løn. Der findes hundreder af journalister, der laver det samme arbejde og får forskellig løn.
Jeg synes, at kompromiset var til at leve med, selvom det - hvad der naturligvis ikke er godt - ville have betydet, at svenske, danske og britiske medlemmer ville være blevet beskattet efter deres hjemlands regler. Jeg har imidlertid fået det indtryk, at det slet ikke var det, det drejede sig om, men at det drejede sig om at bringe medlemmernes statut længere ind på rangerbanegården. Det beklager jeg dybt. Derfor stemte jeg imod hr. Rothleys forslag og ville gerne have stemt for Rådets forslag.

McKenna
Fru formand, som fru Breyer vil jeg gerne sige, at dette er en forpasset lejlighed. Selvom mange har udtrykt deres væmmelse, ved jeg ikke, hvordan vi skal kunne gå tilbage til vores vælgere og forsvare, at alting grundlæggende forbliver som før. Ændringsforslaget fra De Liberale og De Grønne blev forsætligt saboteret af folk, som ikke ønsker at se systemet blive ændret. Selvom jeg ville have haft temmeligt svært ved at acceptere tanken om et EU-beskatningssystem - det er ikke noget, jeg vil kunne støtte - eller tanken om, at vores lønninger ville blive forøget, bør vi gøre noget ved den måde, hvorpå udgiftsgodtgørelserne bliver disket ud her i Parlamentet. Hvad er der galt ved at have et system, hvor man skal gøre regnskab for sine udlæg? I juni skal vi ud og se efter stemmer fra vælgerne. En ting, som alle fokuserer på, er, hvordan godtgørelsessystemet fungerer her i Parlamentet. Vi må søge at få det ændret. I dag var en førsteklasses lejlighed. Vi forpassede den på grund af politiske manøvreringer inden for Parlamentet. Det vil blive meget vanskeligt for os at begrunde vores holdning. Derfor stemte jeg imod Rothley-betænkningen. Jeg ville have haft det meget svært med en lønforhøjelse eller med tanken om et EU-dækkende beskatningssystem. Det er et skråplan at komme ind på. Jeg er ikke enig i tanken om et harmoniseret beskatningssystem eller - som hr. Berthu sagde - i mange af de harmoniseringer, der foregår inden for EU.
Jeg stemte imod Prodi, og det gjorde jeg navnlig, fordi han er en inkarneret føderalist, der også er for en militarisering af EU, hvilket jeg ikke kan gå ind for. Derfor måtte jeg stemme imod ham.

Donnelly, Brendan
Fru formand, jeg afgiver normalt ikke stemmeforklaringer, men ved denne lejlighed vil jeg gøre det, da dette kan have været en af de sidste handlinger fra det nuværende Parlament, og jeg ønsker at undgå alle eventuelle misforståelser om noget, der måske er en flertydig afstemning. Jeg stemte imod Rothley-betænkningen, fordi jeg er af den opfattelse, at vi burde have accepteret den statut for medlemmerne, der blev foreslået af Rådet, med alle dens fejl.
Det er med nogen beklagelse, at jeg indtager denne holdning, for hr. Rothley er et meget ærværdigt medlem af Parlamentet, der har bidraget en stor del til dets arbejde. Generelt er jeg altid meget positivt stemt over for tanken om, at Parlamentet bør forsvare sine rettigheder og sin holdning over for andre institutioner. Men ved denne lejlighed antog jeg især med henblik på det forestående valg den holdning, at det var bedre for os at få denne sag lagt bag os. Jeg har altid ment, at Parlamentet strengt og ubarmhjertigt bør forsvare sine forfatnings- og lovgivningsmæssige rettigheder. Men hvor der er tale om dets egne personlige rettigheder, dets medlemmers rettigheder - og navnlig dets medlemmers økonomiske rettigheder - er det tilrådeligt, at Parlamentet træder mere varsomt. Der er en forskel mellem de to. Hvis jeg blev spurgt om, hvad Parlamentet har brug for, tror jeg ikke, at jeg ville svare større formel magt. Jeg tror, at det er, at det bør komme tættere på vælgernes sindelag, hjerter og tankegang. Jeg er bange for, at udsættelsen af statutten kan komme til at stå i vejen for dette.
Jeg ved, at De, fru formand, har en anden mening om dette. Jeg er ked af, at jeg ved denne sidste lejlighed er nødt til at være uenig med Dem. Jeg har altid haft stor - både politisk og personlig - respekt for Dem. Men ulig mange, der stemte imod Rothley-betænkningen, gjorde jeg det, fordi jeg mener, at Europa-Parlamentet bør være mere magtfuldt, have mere indflydelse og spille en større rolle i Den Europæiske Union. Det var min opfattelse, at jeg ved at stemme imod Rothley-betænkningen kunne tjene dette politiske mål.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, for så vidt angår proceduren, vil jeg gerne sige til hr. Cox og fru Green, selvom de er gået, at jeg den 3. december fremlagde et ændringsforslag af samme type som de globale ændringsforslag, der har været genstand for lange forhandlinger, og at dette ændringsforslag dengang - måske fordi det kom fra mig - blev afvist.
Med hensyn til Rothley-betænkningen vil jeg gerne personligt sige, at maskerne er faldet. Størstedelen af Parlamentets medlemmer - 376 - har vist, at de i realiteten ikke ønsker systemet om godtgørelse af rejseudgifter ændret, for det er dét, der er tale om.
Da man den 3. december sagde, at Europa-Parlamentet med Amsterdam-traktaten for første gang i sin historie fik mulighed for selv at vedtage en fælles statut for medlemmerne, at denne statut burde træde i kraft, så snart Amsterdam-traktaten blev ratificeret, og der dermed var skabt et retsgrundlag for dens vedtagelse, gav man indtryk af, at man var klar til at vedtage en statut.
Men når man i dag afviser vores ændringsforslag 18, i hvilket det hedder, at vi vil sætte alle kræfter ind på, at denne statut skal træde i kraft ved indgangen til den kommende funktionsperiode, smider man samtidig maskerne. I samme uge vedtager man en ny godtgørelsesmetode for rejseudgifter efter foregivende baseret på de faktisk afholdte udgifter, mens den bevarer sin karakter af engangsbeløb.
Det er grunden til, at vi har stemt imod betænkningen fra Rothley. Parlamentet vil ikke kaste lys og klarhed over medlemmernes godtgørelsessystem, hvilket især er skandaløst i forhold til den offentlige mening.

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm og Sandberg-Fries
De gældende bestemmelser om godtgørelser er urimelige, specielt rejsegodtgørelserne. Det er nødvendigt at vedtage ændringer og finde en løsning på dette problem, så vi kan få rettet op på urimelighederne, men også fordi Europa-Parlamentet har andre vigtige spørgsmål at hellige sig end egne lønninger.
Vi støtter det kompromisforslag, som Rådet nåede frem til i april. Vi ønsker en rimelig statut, der giver samme løn til alle parlamentsmedlemmer, men med mulighed for national beskatning.

Blak, Iversen, Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater støtter Rådets ændrede forslag til en statut for medlemmerne, fordi Europa-Parlamentet skal have orden i huset før valget. Der er ingen mulighed for at vente og forhandle med Rådet. Vi har skrevet under på et kompromisforslag, der kommer målet lidt nærmere i håbet om i det mindste at undgå den blanke afvisning af hele sagen.

Donnelly, Alan
De britiske Labour-medlemmer af Europa-Parlamentet har skubbet på for at få en reform af alle EU's institutioner. Vi har presset på for at få større åbenhed i Rådet. Vi har stået i forgrunden for arbejdet med at sikre åbenhed og en mere effektiv ledelse i Kommissionen, og vi er nu nået frem til at skulle få bragt orden i vores eget hus, Parlamentet.
De britiske Labour medlemmer af Europa-Parlamentet har konsekvent ført kampagne for et sammenhængende og gennemsigtigt system, hvori medlemmerne af Europa-Parlamentet kunne arbejde.
Vi har her til formiddag stemt for at søge at sikre, at der snarest muligt bliver truffet konkrete foranstaltninger.
Vi har været med i første række i reformprocessen og mener, at vi må nå frem til en konklusion i denne sag og indlede den nye valgperiode med statutten på plads. Vi har presset på for at få et gennemsigtigt system for godtgørelse af rejseudgifter, lige løn for medlemmer fra alle lande og en ordentlig metode til direkte betaling af personale.
Rådet har sagt, at det vil se på enkelthederne omkring gennemførelsen af statutten sammen med Parlamentet, og vi ser frem til at komme til at spille en aktiv rolle i disse yderligere forhandlinger i løbet af de næste par uger.

Graenitz
Ved alle afstemninger har jeg hverken stemt for eller imod, da jeg vil forlade Europa-Parlamentet og ikke ønsker at træffe afgørelse om de fremtidige parlamentsmedlemmers statut.

Lage og Marinho
De portugisiske socialdemokrater stemmer imod det beslutningsforslag, som i dag er blevet vedtaget i Europa-Parlamentet, fordi det hindrer ikrafttrædelsen af den statut for dets medlemmer, som Ministerrådet har foreslået, og som udgør en vigtig styrkelse af Europa-Parlamentets troværdighed.
Ved at bibeholde den nuværende statut udskydes et mangeårigt ønske fra Europa-Parlamentets side, nemlig, at lighedsprincippet langt om længe kunne råde mellem dets medlemmer. Den nye statut udmærkede sig ved klarhed og åbenhed, hvad angår medlemmernes rettigheder og pligter, og ville én gang for alle kunne gøre en ende på de uigennemskueligheder og spekulationer, der er det foretrukne våben hos dem, der søger at svække værdien af den politiske indsats.
Europa-Parlamentet er gået glip af en enestående mulighed for at løse et afgørende problem for dets anseelse og værdighed, og dét oven i købet i en tid, hvor man i Europa diskuterer og kræver åbenhed og effektivitet i alle Fællesskabets institutioner.

Lagendijk
Resultatet af dagens afstemning, hvor et flertal i Parlamentet stemte for betænkningen fra Rothley, er efter vores mening et nederlag. Dette flertal, der har påberåbt sig alle mulige former for juridiske argumenter, var frem for alt interesserede i for enhver pris at fastholde vores lønninger og privilegier. I lang tid har et flertal i Parlamentet gemt sig bag Rådets manglende initiativer inden for dette område og dermed undskyldt deres manglende vilje til at gennemføre en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer.
Efter flere års anstrengelser så et globalt set acceptabelt forslag dagens lys, og Rådet erklærede sig klar til at indlede forhandlinger med Parlamentet efter dagens afstemning for at finde et kompromis.
Det svar, flertallet af parlamentsmedlemmerne har givet i dag, er hverken på højde med Parlamentets forpligtelser over for dets egne vælgere eller den offentlige menings forventninger. Hvordan kan dette Parlament efter Kommissionens tilbagetræden som følge af svindel og dårlig finansiel forvaltning retfærdiggøre, at vi er ude af stand til at reformere noget, der på nogen måde berører vores godtgørelser og vores institutions finansielle forvaltning?
Min gruppe fortsætter den kamp, vi indledte for lang tid siden. Men alle vores kolleger, der har stemt for Rothley-betænkningen, bør påtage sig deres ansvar over for den offentlige mening og den tilbagegang, den fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer repræsenterer.

Lindholm
Der har været mange og komplicerede problemer med at nå frem til en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Som eneste svensker i udvalget har jeg i et halvt år fulgt og deltaget i debatten, ikke mindst ved at fremlægge ændringsforslag i overensstemmelse med Miljøpartiets synspunkter, det vil sige nej til at adskille parlamentsmedlemmerne fra deres egne vælgere og medlemslande ved bl.a. at indføre EU-løn, EU-skat, EU-pension m.m. Jeg finder det derfor ikke ønskeligt med en statut, som regulerer dette.
Det er derimod nødvendigt at nå til enighed om de alt for generøse bidrag, f.eks. i forbindelse med rejseudgifter og kontorudgifter, samt at indføre et system, hvor der kun ydes godtgørelse for faktiske udgifter. Ifølge forretningsordenen kan det ske når som helst og uden vedtagelse af en statut. Det er derfor uacceptabelt, at Parlamentet endnu ikke har indført sådanne regler, da det meget let kunne lade sig gøre, hvis der var vilje hertil. Med henvisning til ovenstående stemte jeg nej til betænkningen.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen, Sjöstedt og Svensson (GUE/NGL), Holm og Schörling (V), Bonde, Lis Jensen, Krarup og Sandbæk (I-EDN)
Det er vores grundlæggende overbevisning, at medlemmerne af EU-Parlamentet er valgt af medlemslandenes befolkninger til at repræsentere vælgernes interesser i EU. Derfor er aflønning og beskatning af medlemmerne af EU-Parlamentet et nationalt anliggende. Vi er således modstandere af en fælles europæisk lønstatut for parlamentsmedlemmerne. Vi er tilhængere af, at der bliver gjort op med det nuværende løn- og godtgørelsessystem, der betyder, at medlemmerne af Parlamentet får udbetalt store beløb for udgifter, som ikke er blevet afholdt. Det er derfor nødvendigt at fastsætte et nyt løn- og godtgørelsessystem, hvor godtgørelse af udgifter skal være ledsaget af en regning, og udbetaling er afhængig af, at medlemmet underskriver en erklæring om, at udgifterne faktisk er afholdt i forbindelse med udøvelsen af mandatet.
Rådet udarbejdede den 26. april 1999 et udkast til statut på baggrund af EU-Parlamentets tekst. I udkastet opstiller Rådet en række forslag til statut, hvor det bl.a. fremgår, at udbetaling af godtgørelse skal ske på baggrund af bilag, og der stilles forslag om fastsættelse af arbejdsvilkår for assistenter. Vi mener, at Rådets tekst udgør en klar forbedring af EU-Parlamentets udkast til statut vedtaget den 3. december 1998. Vi vil derfor støtte de dele af udkastet, som strammer op på den nuværende udbetalingsordning og etablerer ordentlige arbejdsvilkår for assistenter. Vi vil imidlertid pointere, at medlemmernes løn skal beskattes nationalt, og provenuet skal derfor overgå til medlemsstaterne. Vi er modstandere af et EU-skattesystem og kan derfor ikke støtte Rådets »bør-klausul« i artikel 8(6), hvor der står, at provenuet bør tilbageføres til EU's budget.
Det er vores opfattelse, at vedtagelsen af statutten er endnu et skridt henimod Europas Forenede Stater med EU-Parlamentet som medlovgiver. Rothleys udkast til betænkning viser dette med al tydelighed og er et klart eksempel på, hvor langt EU-Parlamentet har fjernet sig fra befolkningernes interesser. Når vi kan støtte dele af udkastet til ny statut, er det udelukkende, fordi vi mener, det er en forudsætning for at få ryddet op i EU-Parlamentets mangeårige fråds med skatteborgernes penge.

Martinez
Amsterdam-traktaten indeholder bestemmelser om en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. EF-traktatens artikel 190, stk. 5, bemyndiger Parlamentet til at fastsætte denne statut.
Mange af vores spanske, portugisiske og andre kolleger er positive over for en sådan statut, ikke blot af ideologiske årsager, men måske også af bekvemmelighedsårsager. På baggrund af de nationale statutter fandt der en godtgørelsesdiskrimination sted mellem de tyske parlamentsmedlemmer, idet landets blomstrende økonomi sikrede parlamentsmedlemmerne fornemme godtgørelser, og de portugisiske kolleger, hvis lands økonomisk beskedne resultater betød, at parlamentsmedlemmernes godtgørelser var præget af samme beskedenhed.
Europa-Parlamentets medlemmer af Front National er imod denne europæiske statut som følge af afgørende juridiske hindringer.
Medlemmerne af Parlamentet i Strasbourg er i realiteten repræsentanter for 15 nationale befolkninger - de er ikke valgt af et europæisk folk. De repræsenterer de 15 nationale suveræniteter - ikke en europæisk suverænitet. Europa-Parlamentets retsgrundlag er oven i købet en international traktat - ikke en national lovtekst. Det drejer sig om en institution, en regeringsorganisation - ikke en institution med udgangspunkt i en forfatning.
Vores retsgrundlag er således internationalt og ikke forfatningsmæssigt forankret. Derfor er den europæiske statut for parlamentsmedlemmerne et politisk kup mod de juridiske tekster, der udgør selve grundlaget for vores eksistens. Det er det første element i en føderal europæisk forfatning, der indføres i det skjulte, i dølgsmål, hvilket er at gå for langt for et Parlament. Et parlament repræsenterer befolkningen. Men i dette tilfælde påtvinger Europa-Parlamentet lidt efter lidt - i det skjulte - befolkningen en føderal forfatning, der i realiteten hører ind under dennes kompetenceområde.
Situationen forværres yderligere af, at de nationale medlemmer, der herefter aflønnes via fællesskabsbudgettet og betaler skat til Fællesskabet, ikke længere har det finansielle og skattemæssige forhold til deres befolkninger. Hvordan skal parlamentsmedlemmerne kunne repræsentere deres hjemland, når tilknytningen til dette hjemland lidt efter lidt forsvinder?
I dag statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. I går den europæiske valuta. I morgen den europæiske stat.

Pohjamo, Ryynänen og Virrankoski
I sagen om Parlamentets løn og rejsegodtgørelse stemte vi for Den Liberale Gruppes forslag, da det var den eneste mulighed for at tilvejebringe en længe forberedt og bredt krævet reform. Vi mener ikke, at vi kan lade sagen strække sig længere ud i fremtiden, men at den nødvendige reform skal realiseres, inden det nye Parlament begynder.
Det væsentlige i reformen er efter vores mening den ensartede løn til de delegerede, den nationale beskatning og rejsegodtgørelsen efter de faktiske udgifter.

Theorin
Jeg har fra starten ønsket at få indført et særligt rejsekort, sådan som vi har det i den svenske Rigsdag. Som parlamentarikere bør vi have godtgørelse for de faktiske rejseudgifter.
Det er nødvendigt at vedtage en statut for Europa-Parlamentet, der forandrer det urimelige system, som vi har i dag. Et grundlæggende krav, som den svenske regering også har fremsat i Rådet, er, at den nationale beskatning skal erstattes af en EU-skat. Jeg deler denne opfattelse. Jeg har gentagne gange sagt, at vores lønninger bør være de samme som lønningerne til medlemmerne af den svenske Rigsdag.
Det er nødvendigt hurtigt at fremsætte et forslag.

Thors
Parlamentets konservative og socialdemokratiske grupper har med deres fremgangsmåde i dag sat Europa-Parlamentets troværdighed på spil ved at afvise Den Liberale Gruppes forslag om en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. I denne sag har vinkelskriverjuristeri og fiksfakserier spillet en afgørende rolle.
Med forslaget fra Den Liberale Gruppe kunne vi have gået til valg med oprejst pande og vist, at vi ikke blot gør rent i Europa-Kommissionen, men også i vores eget hus. Forslaget fra Den Liberale Gruppe var realistisk og havde givet mulighed for at nå til enighed med Rådet, inden Parlamentet holder pause op til valget.
De grupper, der støttede en forkastelse af både Den Liberale Gruppes forslag og Rådets forslag, har ansvaret for, at vi ikke kommer nogen vegne med fornyelserne. I stedet står vi nu med et tvivlsomt forslag om godtgørelse af rejseudgifter.
Under arbejdet har Den Liberale Gruppe konsekvent presset på for at få en kort tidsfrist for reformen. Også derfor føles det bittert, at visse grupper var umedgørlige og uvillige til at vedtage reformer.
Udkastet til en statut indeholdt mange gode punkter: en fælles løn og en statut, der havde muliggjort national beskatning i de lande, som ønsker det, klare regler for erklæring af parlamentsmedlemmernes interesser, åbenhed om udgiftsgodtgørelse samt rejsegodtgørelse på baggrund af de reelle udgifter. Europa-Parlamentet ville også have styrket sin legitimitet ved at ikke selv at godkende sin egen aflønning.

Torres Marques
Jeg har undladt at stemme for Rothley-betænkningen, fordi jeg mener, at det ikke er det rette tidspunkt at vedtage den, sådan som jeg virkelig nærede ønske om. Der er opstillet lister, og de kommende medlemmer af Europa-Parlamentet præsenteres for ændrede regler, uden at de kan deltage i afstemningen om dem. Jeg mener derfor, at statutten for Europa-Parlamentets medlemmer skal vedtages så hurtigt som muligt efter genåbningen af Parlamentet i juli.

Thyssen
Jeg stemte mod udkastet til afgørelse om statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Hvad der grundlæggende tilskyndede mig dertil, er enkelt. Jeg er godt træt af, at jeg som medlem af Europa-Parlamentet til stadighed og overalt tiltales og figurligt overfaldes om vores aflønning, rejseomkostninger og andre lignende spørgsmål.
Statutten, som Rådet er nået til politisk kompromis om, er ikke perfekt. Jeg forstår de kolleger, der kritiserer det. For mig vejer disse ufuldkommenheder mindre tungt end mit ønske om at kunne begynde den følgende valgperiode med en helt renvasket tavle og med udsigt til ikke længere at skulle bruge vores tid på beslutninger om vores egen statut.
Derfor var jeg klar til at overtage teksten fra Rådet som vores. I øvrigt er det en af fysikkens love, at hvis gyngen er svinget for langt mod den ene side, svinger den mod den anden side. Værdighed er også at gøre et arbejde af troværdighed.
Betænkning af Kuhn (A4-0224/99)

Breyer
Fru formand, vi har naturligvis kæmpet for Kuhn-betænkningen. Vi ville ønske, at garantiperioden var blevet forlænget til op til fem år. Det ville have betydet, at princippet om bæredygtighed omsider de facto var blevet indført. Det ville have betydet, at producenterne ville have lagt vægt på langvarige forbrugsgoder. Det, jeg beklager dybt ved kompromiset, er, at i henhold til det har medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af direktivet mulighed for at indføre en tomåneders reklamation. Jeg vil også opfordre den tyske forbundsregering til ikke at gøre brug deraf. Det har den jo allerede annonceret. Det ville være et bittert tilbageslag for forbrugerbeskyttelsen. For hvordan kan det være rigtigt, at f.eks. en franskmand, der køber ind i Tyskland og stoler på, at der er en garanti på to år, senere må konstatere, at han, fordi han købte i Tyskland, skulle have fremsat reklamationen efter to måneders forløb?
Det er efter min mening ikke det mål, vi havde med denne betænkning. Også fru Kuhn beklager jo netop denne passus. Alligevel er betænkningen et lille skridt i den rigtige retning. Jeg kan kun ønske, at mange medlemsstater ikke gør brug af den mulighed for en tomåneders reklamation, der nu står fast, for så er det et skridt i den rigtige retning, fordi det så betyder, at forbrugerne har mulighed for, at garantien forlænges til to år. Jeg synes, det er meget positivt, at det for første gang også er lykkedes os at fastlægge den til et år for brugte varer. Det betyder et skridt i retning af øget bæredygtighed og øget beskyttelse af forbrugerne. Dog håber jeg, at det så også betyder, at vi ikke gør brug af denne tomåneders reklamation, for i forbindelse med mange varer konstaterer man det først efter, at der er gået to måneder. Så har forbrugerne ikke meget ud af en garantiperiode på to år. Jeg kan her kun appellere om, at det ikke gennemføres.

Jackson
Jeg støtter ikke den fælles holdning om dette direktiv. Jeg mener, at et direktiv om emnet kan være berettiget, hvis det giver reelle fordele til forbrugere, der køber varer på tværs af grænserne, men det gør dette direktiv ikke.
Jeg mener ikke, at direktivet på tilfredsstillende vis behandler den situation, hvor en forbruger køber varer i ét land og derefter kommer hjem og finder ud af, at de er mangelfulde. I denne situation vil kunden stadig skulle levere dem tilbage til det sted, hvor det oprindelige køb fandt sted for at få pengene tilbage eller varen repareret m.v. Det ville have været langt bedre - og ville have givet forbrugerne reelle fordele - hvis forbrugeren havde fået ret til at forhandle en sådan erstatning/reparation med en repræsentant for virksomheden i hans hjemland, hvis en sådan findes. Som det er nu, behandler direktivet kun problemet via håbet, som er udtrykt i punkt 13 i præamblen, om, at producenterne af forbrugsvarer, der markedsføres i adskillige medlemsstater, vil vedføje kontaktadresser i disse stater. Der er også udsigten til en fremtidig revision af direktivet, som nævnes i punkt 20 i præamblen. Direktivet kan derfor meget vel give anledning til forhåbninger om tværnationale forbrugerrettigheder, som det ikke kan opfylde.
Et andet problem med direktivet er den måde, hvorpå det behandler brugte varer. Artikel 1, stk. 3, gør det muligt for medlemsstaterne at undtage brugte varer solgt på auktion, hvor forbrugerne har mulighed for selv at være til stede ved handlen. Men punkt 16 i præamblen er meget forvirrende. Deri står der, at brugte varers art almindeligvis gør det umuligt at bytte dem, så forbrugernes ret til at bytte varen er almindeligvis ikke gældende for disse varer. Den fortsætter med at fastslå, at medlemsstaterne for sådanne varer kan gøre det muligt for parterne at enes om en reduceret garantiperiode, det vil sige mindre end to år.
Det får mig til at gå ud fra, at brugte varer, med undtagelse af brugte varer solgt på auktion, er omfattet af direktivet, og at der vil gælde en eller anden form for forbrugsgaranti for dem, selvom medlemsstaterne kan reducere garantiperioden til under to år. Jeg kunne godt lide at vide, om Rådet har overvejet dettes indvirkning på brugtvaremarkedet? Hvilken sjakren vil der nu finde sted over den »reducerede garantiperiode«? Vil denne sjakren tilføje salg på loppemarkeder (som ikke er auktioner) en ny dimension med advokater, der sætter deres borde op ved sådanne salg for at løse stridigheder? Hvis forbrugerens ret til reparation m.v. ikke »generelt er til stede« i relation til brugte varer, vil hver enkelt medlemsstat så specificere, hvor den er til stede? Hvis dette er tilfældet, vil vi se 15 forskellige systemer springe frem.
Jeg afventer disse udviklinger med interesse, men kan ikke give direktivet min støtte, sådan som det nu ser ud og har derfor afholdt mig fra at godkende teksten ved den endelige afstemning.

Titley
Jeg vil i dag stemme for flere rettigheder til forbrugerne på tværs af Den Europæiske Union. En af Den Europæiske Unions største præstationer har været skabelsen af et indre marked i Europa omfattende 370 millioner mennesker. Som følge heraf nyder virksomheder, ansatte og forbrugere fra min egen valgkreds i det nordvestlige England gavn af et marked, der er mere end otte gange større end Det Forenede Kongerige alene. Et større marked genererer mere handel, og mere handel genererer flere arbejdspladser.
Forbrugerne nyder gavn af et større udvalg og større konkurrence på prisen. Men jeg vil sikre mig, at mine vælgere, når de benytter sig af det indre marked og køber ind i udlandet, nyder gavn af det samme niveau af forbrugerbeskyttelse, som de har i Storbritannien. Jeg ønsker, at de skal have den samme ret til at få varen repareret, byttet eller prisen reduceret eller få pengene tilbage i Milano, som de har i Manchester. Kort sagt ønsker jeg at gøre dem, der handler på tværs af grænserne, tilfredse med dette.
Den britiske Labour-regering har længe været engageret i en bedre forbrugeroplysning, således at forbrugerne er velinformerede om de produkter, de køber, og om retten til afhjælpning, hvis noget går galt. Under det britiske formandskab fik vi f.eks. gennemført en længe ventet aftale om forbrugsgarantier i forbindelse med køb af varer hvor som helst i det indre marked. Dette står i stærk kontrast til de britiske konservative, som under BSE-krisen satte EU i stå frem for at yde forbrugerne ordentlig beskyttelse.
Betænkning af Oomen-Ruijten (A4-0190/99)

Lindqvist
Der udbydes et stigende antal finansielle tjenesteydelser ved fjernsalg gennem Internet, telefax og telefon. Kommissionen har fremsat et forslag om en forbedret forbrugerbeskyttelse ved sådanne fjernkøb.
Kommissionens forslag består af faste regler, som medlemsstaterne ikke kan afvige. Et stort flertal i udvalget støttede denne linje. En sådan praksis vil være ødelæggende for Sverige og andre medlemslande. Det vil betyde, at man ikke kan bibeholde krav, der giver langt større forbrugerbeskyttelse. Forslaget skal i stedet baseres på minimumsregler, der giver medlemslandene mulighed for at bevare strengere regler og frihed til at skærpe reglerne, hvis de ønsker det.
Betænkning af Sandbæk (A4-0225/99)

Breyer
Her glæder det os som Gruppen De Grønne naturligvis meget, at det nu er lykkedes os at gøre pesticidfri ernæring til spædbørn og småbørn obligatorisk i hele Den Europæiske Union. Det er ikke kun en stor succes for forbrugerbeskyttelsen, men også et vigtigt bidrag i retning af en økologisering af landbrugspolitikken. Det er naturligvis tillige en stor succes i vores gruppes regnskab, for det var et ændringsforslag fra Gruppen De Grønne, der som det eneste fik absolut flertal og medførte, at både Kommissionen og Rådet flyttede sig. Når vi her fastslår forebyggelsesprincippet, er det en retningsgivende beslutning, som efter vores mening nu fornuftigvis skal udvides til også at omfatte skolesøgende børn og unge. Det medfører endvidere, at vi bliver nødt til at tage ADI-konceptet op til grundig overvejelse, for det princip bygger på, at skadelige stoffer måles på et gennemsnitsmenneske, der vejer 80 kg. Det sikrer naturligvis ikke forebyggelsen af sundheden hos netop børn, syge og svage.
Men det glæder os ganske særligt, at det dermed også for første gang er lykkedes at gøre den højeste standard i Den Europæiske Union, nemlig påvisningsgrænseværdier på nul, hvilket de facto betyder biologisk drift som foreskrevet i Forbundsrepublikken Tyskland, obligatorisk for alle EU's medlemsstater. Her har vi vist, at man ikke skal harmonisere nedad til den mindste fællesnævner, men at det absolut er muligt at gøre den højeste standard obligatorisk for alle EU's medlemsstater. Netop omsorgen for de små i samfundet skal være vigtig for os. Her er det lykkedes os at slå forebyggelsesprincippet fast, og vi håber, at det også lykkes i andre sammenhænge. Ved min højre side sidder min kollega, Irene Soltwedel-Schäfer, som netop i dag har haft besøg af folk, der blev ramt af BSE-skandalen. Jeg kan kun henstille, at forebyggelsesprincippet, når vi gør det obligatorisk - således som det nu er lykkedes - skal være vores målestok også på mange andre områder.
Konflikten mellem Den Europæiske Union og USA

Berthu
Fru formand, Verdenshandelsorganisationen har fastsat datoen for Europas hævelse af embargoen mod import af amerikansk hormonbehandlet og især BST-behandlet kød til den 13. maj 1999.
Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa opfordrer de ansvarlige på europæisk plan til at opretholde denne embargo mod BST, der er et hormon fremstillet af genetisk modificerede bakterier, der uden tvivl forringer sundhedstilstanden hos kvæget og meget sandsynligt også hos de mennesker, der spiser det behandlede kød. Vi bør derfor i dette tilfælde anvende forsigtighedsprincippet, som også skal anvendes over for alle de genetisk modificerede organismer, som Kommissionen uforsigtigt har givet tilladelse til import af i Europa.
Men vi skal gå et skridt videre, analysere ansvaret i den aktuelle situation og fremkomme med rettelsesforslag. Vi må konstatere, at de internationale handelsregler, som Verdenshandelsorganisationen anvender, og som forhindrer os i bevidst at anvende forsigtighedsprincippet, blev ratificeret i forbindelse med Uruguay-rundens aftaler af europæerne selv, der blev vildledt af dårlige rådgivere, og af Europa-Kommissionen, der uden tvivl var alt for påvirket af udefrakommende interesser.
Dette skal rettes - først via den institutionelle reform og dernæst i forbindelse med de kommende internationale forhandlinger. Jeg blev imidlertid ganske forskrækket, da jeg i mandagens aftendebat hørte kommissær Leon Brittans tale, der uden den mindste anger nærmest opfattede frihandelslovene som guddommelige love, der står over alt andet. Endnu mere skræmmende var det her til morgen at høre den udpegede formand for den kommende Kommission, Romano Prodi, erklære i denne sal, at de kommende internationale forhandlinger burde indlede en ny liberaliseringsrunde. Disse mennesker har ganske enkelt ikke fattet noget som helst. Med dem ved roret styrer vi direkte mod afgrunden. Det, vi skal nu, er derimod at etablere folkenes frie valg og de nationale suveræniteters forrang - på demokratisk vis - i den internationale handel.

Breyer
Fru formand, også vi er naturligvis glade for, at EU helt klart er gået ind for fortsat embargo mod hormonbehandlet kød. Personlig finder jeg det meget kedeligt, at Kommissionen bestilte denne undersøgelse så sent. Vi har i årevis vidst, at mindst ét hormon mistænkes for at være kræftfremkaldende, og at de øvrige hormoner har en meget negativ indvirkning på unge i puberteten. Vi ved, og det er det alt afgørende, at forbugerne ikke vil have hormonbehandlet kød. Forbrugerne vil have sunde, naturlige levnedsmidler. Derfor er denne afgørelse særdelels positiv, for det ville have været et tilbageskridt, hvis vi kun havde foretaget en mærkning, således som vi desværre gjorde med novel food , selvom forbrugerne har udtalt sig imod genmodificerede levnedsmidler.
Kommissionen har jo også planer om at forlænge moratoriet for det genteknisk fremstillede væksthormon til okser. Her ville det være på sin plads omsider også at komme med et forbud, således som Canada allerede har gjort. Alle de undersøgelser, Den Videnskabelige Komité har foretaget, viser risikoen ved og farligheden ved at behandle dyr med hormoner. Der er mange andre henvisninger, som kunne underbygge dette, og vi bliver nødt til omsider at komme bort fra, at WTO kun reagerer på restproblematikken, for forbrugerne har med deres beslutning om køb ret til at vende sig imod en bestemt form for produktion. Derfor må det bifaldes, at Kommissionen har truffet denne beslutning. Vi skulle dog allerede tidligere have udpeget sundhedsrisiciene langt klarere og tydeligere.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, først vil jeg gerne give udtryk for min glæde over, at jeg kan afgive en stemmeforklaring, mens De for sidste gang fører forsædet. Det har gjort et stort indtryk på mig at opleve, hvorledes Europa-Parlamentet har vist Dem sin sympati. Derudover glæder det mig, at vi i Europa-Parlamentet med 525 stemmer enstemmigt - det sker jo ikke så tit - har krævet, at forbuddet mod import af hormonbehandlet kød skal opretholdes. I Landbrugsudvalget har vi et forslag, som gik i retning af, at vi alligevel skulle foretrække mærkning, men det kan forvanske opretholdelsen af forbuddet.
Nu har også de videnskabelige resultater givet os ret i vores frygt. Resultatet her med 525 stemmer vil gøre indtryk i Kommissionen, så den nu bibeholder forbuddet mod hormoner og genoptager striden i panelet i WTO for at gøre det klart, at vi ikke er indstillet på at belaste vores befolkning med dette hormonbehandlede kød, der alligevel er farligt. Mange tak, jeg ønsker Dem alt godt!

Formanden
Hr. Graefe zu Baringdorf, De skal have tak for de venlige ord.

Cunha
I de seneste år har vi gentagne gange været vidne til, at WTO har taget stilling til spørgsmål vedrørende handel med landbrugs- og fødevarer og til det ejendommelige sammenfald mellem WTO's standpunkter og interesser og pression fra USA.
I sagen om hormonbehandlet kød og forhandling af genetisk forandrede frø (genmodificerede organismer - GMO) må Den Europæiske Union ikke engang respektere forbrugernes ønsker. Det er rigtigt, at sådanne argumenter nogle gange benyttes for at dække over protektionisme. Det er imidlertid ikke tilfældet for EU's vedkommende i den aktuelle sag, eftersom BSE grundlæggende har svækket forbrugernes tillid. Dette medfører, at de europæiske myndigheder træffer forholdsregler til at imødekomme de ønsker, der findes i Europa i et omfang, som ikke ses andre steder i verden.
Der er alvorlig mistanke til, at indtagelse af hormonbehandlet kød kan have skadelige virkninger for sundheden, og der er mistanke om, at nogle videnskabelige resultater holdes skjult for EU's politiske beslutninger. EU må derfor stå fast på, at alle videnskabelige data skal på bordet.
På trods af WTO's ubøjelighed på dette punkt er vi sikre på, at WTO's regler om sundhedsmæssig og plantesundhedsmæssig beskyttelse (SPS-aftalen) ikke tjener deres formål og bør ændres i den næste forhandlingsrunde.
I banansagen må EU ikke give handelskoncession til små lande, der har været europæiske kolonier (AVS-landene), og hvor bananer udgør den væsentligste del af deres økonomi. Dette er særlig alvorligt, fordi denne politik fra EU's side ligger i forlængelse af Lomé-aftalerne, der stammer fra 1963, og altså er meget ældre end den nuværende verdenshandelsaftale (Marrakesh-aftalen af 1994). Og hvorfor så alt det? Fordi USA producerer bananer? Selvfølgelig ikke! Af den simple årsag, at de forsvarer deres selskaber, der har monopol på handel med de bananer, der konkurrerer med AVS-landenes - de såkaldte dollarbananer.
Hvis WTO på den anden side tvang EU til en total liberalisering af bananhandlen, ville det helt sikkert før eller senere gøre en ende på støtteordningen til fællesskabsproducenter af bananer.
Jeg beder Kommissionen om at stå fast i forsvaret af vores interesser og frygtløst træde op mod international pression samt om at lægge godt mærke til alle disse sager, så den kan træffe de nødvendige forholdsregler i den næste forhandlingsrunde i WTO.

Kreissl-Dörfler
Kære kolleger, just in time kom den første videnskabelige stillingtagen fra Kommissionen til det hormonbehandlede kød fra USA. Nu har vi det sort på hvidt. De hormoner, der anvendes til okser, er yderst skadelige for mennesker og navnlig for børn. Helt tydeligt og klart er der her tale om kræftfremkaldende virkninger, fremskyndet pubertet og immunologiske skader.
Vores svar derpå kan kun være, at forbuddet mod hormonbehandlet kød fra USA skal opretholdes. Al yderligere spekulation i retning af mærkninger og skadeserstatninger samt enhver henvisning til at gå på akkord med WTO-bestemmelserne er simpelthen passé.
Det svar havde jeg også ventet fra sir Leon Brittan. Men i Deres redegørelse fandt jeg ikke et eneste klart udsagn om emnet hormoner. Og Deres anskuelse, at det her primært drejer sig om et juridisk og økonomisk emne og ikke et om emne, der vedrører folkesundheden, er ligefrem uhyrlig og ansvarsløs.
Tværtimod er den juridiske situation klar, og det er de økonomiske interesser også. Og hvad angår folkesundheden burde vi ret beset opfordre USA's regering til at indføre forbud mod hormonbehandlet kød i USA.
Efter bananerne er det hormonbehandlede kød den anden grund til vældige stridigheder mellem USA og EU. Også hvad bananer angår, anmoder jeg meget udtrykkeligt om, at frihandelskrigen bringes til ophør. Heller ikke i banansagen må vi falde til føje for ikke at irritere USA's regering. Vi kan ikke falde endnu et skridt bagud for vores udviklingspolitiske principper.
Nødvendigheden af at ændre vores fælles markedsordning for bananer skal benyttes til i særlig grad at fremme en social, økologisk og udviklingstilpasset produktionsmåde - ligegyldigt hvor. I forbindelse med den forestående WTO-runde skal sådanne reformer - også hos GATT, som er berørt af bananstriden - stå øverst på dagsordenen.
Men vi må ikke afvente resultaterne af runden. Her og nu er opgaven at videreføre EU-panelet mod USA's eksterritoriale lovgivning, section 301, og under ingen omstændigheder bøje af. Og vi skal tage energiske skridt mod USA's adfærd, idet USA allerede har pålagt straftold siden den 3. marts, selvom panelets afgørelse først kom langt senere.
Her er det Kommissionens opgave ikke at beskytte frihandlen, men dem, som i frihandlens navn bliver mast.
Vi Grønne håber, at De støtter vores ændringsforslag til beslutningen om kompromiset, som går i den retning, så vi kan stemme for kompromiset.

Lienemann
Europa skal stå fast over for USA i det transatlantiske partnerskab. Der skal gøres op med den måde, hvorpå handelsliberaliseringen opfattes for øjeblikket, nemlig uden regler på det sociale og miljømæssige område, og der skal kæmpes imod USA's politiske, økonomiske og monetære magtstilling, der ender med at gennemtvinge de amerikanske samfunds interesser som pesudointeresser for almenvellet.
Spørgsmålet om hormonfyldt kød viser, at der ikke tages højde for sundheds- og forbrugerbeskyttelseskravene, og understreger forsigtighedsprincippets ringe gennemslagskraft i forhold til de dominerende økonomiske interesser. Europa skal opretholde sit forbud - striden om flyenes støjniveau beviser, at der ikke tages højde for de bedste miljøstandarder.
Selvom spørgsmålet om den sociale dimension optræder mindre klart i handelsstridighederne, støder det desværre systematisk sammen med markedsåbningslogikken, sådan som denne ser ud i dag, det vil sige uden sociale normer og miljøstandarder.
Banansagen viser, at de multinationale selskabers interesser tillægges langt større vægt end befolkningernes udvikling, og markedet går forud for den solidaritetsfølelse, der nødvendigvis skal udvikles i et politisk fællesskab!
Man ser i øvrigt, at de amerikanske nærings- og nydelsesmiddeltruster har en enorm fortjeneste af at dyrke bananer i Latinamerika, uden at situationen forbedres for de pågældende landes befolkninger.
Det er tid til at basere den nødvendige internationale handel og markedernes åbning på andre principper i en anden ramme end den, som Verdenshandelsorganisationen, GATT eller det nye transatlantiske partnerskab fastsætter.

Souchet
De tre stridigheder, vi for øjeblikket oplever mellem Den Europæiske Union og USA vedrørende Verdenshandelsorganisationen, drejer sig om banansektoren, det hormonbehandlede kød og flyenes støjniveau ved start og landing.
Selvom disse tre stridigheder kun vedrører en meget lille del af samhandlen mellem USA og Den Europæiske Union, er de gode eksempler på de økonomiske, politiske og sociale konsekvenser.
For så vidt angår striden om bananerne i liberalismens og handelsinternationaliseringens navn, mister Unionens medlemsstater deres mulighed for at føre en specifik og priviligeret politik over for flere udviklingslande, med hvilke vi har handlet gennem mange år. De sociale konsekvenser i flere af disse lande er meget omfattende. Unionens medlemsstater mister på grund af Verdenshandelsorganisationen gradvist deres indflydelse på især det afrikanske kontinent, hvilket sker til gavn for det sydamerikanske kontinent, hvis landbrugsressourcer i stort omfang dyrkes eller udnyttes af virksomheder domineret af amerikansk kapital.
For så vidt angår salget af hormonbehandlet kød, er konsekvenserne for den menneskelige sundhed ved indtagelse af hormonbehandlet kød - ud over de konsekvenser, vi kender med hensyn til produktionsubalancer i en som følge af BSE-krisen meget svækket landbrugssektor med strukturel overskudsproduktion - langt fra ubetydelige, til trods for at vi ikke engang kender dem alle. Vi ved f.eks., at indtagelse af hormonbehandlet kød har skæbnesvangre konsekvenser for unges udvikling i puberteten. Verdenshandelsorganisationen, sådan som den blev forhandlet af Kommissionen og påtvunget medlemsstaterne, driver gæk med forsigtighedsprincippet og sundhedsprincippet, som hver enkelt medlemsstat skal kunne efterleve med henblik på at sikre deres befolkningers sundhed.
Ud fra disse to eksempler kan vi kun konstatere, at GATT-aftalerne, der lå til grund for Verdenshandelsorganisationen, er skadelige for befolkningernes interesser i Den Europæiske Unions medlemsstater. Jeg kræver en fuldstændig omorganisering af Verdenshandelsorganisationens arbejdsmetoder inden for rammerne af en ny forhandlingsrunde, der indledes ved årets udgang. Det er nødvendigt at etablere et retfærdigt handelsprincip mellem Den Europæiske Union og tredjelandene og at genindføre forsigtighedsprincippet. Efter det hormonbehandlede kød ved vi alle, at USA angriber Den Europæiske Union med de genetisk modificerede organismer.
Betænkning af Spencer (A4-0242/99)

McKenna
Fru formand, jeg stemte imod Spencer-betænkningen om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den er blot endnu et bevis på tendensen til en militarisering af Den Europæiske Union. Denne betænkning taler om at støtte den fransk-engelske erklæring i Saint-Malo og også om en hurtig integration af Vestunionen i EU. Det er ret klart, at Vestunionen er en militær alliance. Den tror på atomvåben og er engageret i atomare afskrækkelsesvåben. Man skulle tro, at vi ved udgangen af det 20. århundrede burde forsøge at slippe af med disse militærblokke, da de, så vidt jeg kan se, ikke er relevante. Vi blæser nyt liv i Vestunionen, der faktisk burde have været opløst sidste år.
I mit eget land er vi atter og atter blevet forsikret om, at Den Europæiske Union ikke er ved at blive militariseret, men mange betænkninger, der er gået gennem Parlamentet her i de fem år, jeg har været her, angiver klart, at det er den retning, vi er på vej i. Jeg mener ikke, at nogen form for militarisering af EU er i den almindelige offentligheds interesse - hverken i Europa eller i verden som helhed. Vi opretter blot endnu en militær blok, hvilket jeg ikke synes er nogen god idé. Regeringer på tværs af EU bør være ærlige over for deres vælgere, især i neutrale lande som mit, og sige: »Dette er virkelig, hvad der foregår her. Er I for eller imod det?« Det står ganske klart, at hvis der ikke bliver gjort noget nu, på dette stadium, vil vi få et forsvarsaspekt i EU. Helmut Kohl sagde, at han mente, at der for enden af vejen til Europæisk Union lå en europæisk hær og en europæisk politistyrke. Det har offentligheden ikke fået at vide. Det bør den. Jeg er grundlæggende imod enhver form for europæisk hær eller europæisk politistyrke eller en europæisk forsvarsidentitet inden for EU.

Caudron
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, der er et led i Maastricht-traktaten, har haft svært ved at vinde fodfæste. Den har alt for længe været nærmest ikkeeksisterende, og Europa har figureret som en politisk »dværg« på den internationale scene ved indtagelse af minimalistiske holdninger.
Hr. Spencers betænkninger viser, at Den Europæiske Union begynder at sætte sig igennem som en politisk magt, og de giver klart udtryk for den idé, at Europa-Parlamentet skal manifestere sin vilje til at yde et bidrag på dette område.
Selvom det står fast, at Den Europæiske Unions politiske handlinger endnu er utilstrækkelige, hvilket især er åbenlyst, for så vidt angår sikkerhed og forsvar, er det imidlertid nødvendigt at nuancere denne udtalelse set i lyset af den senere tids hændelser i Kosovo. Den Europæiske Union har forstået at tage initiativer som f.eks. afholdelsen af konferencen i Rambouillet. Den forstår at gøre sin stemme gældende og står ikke i skyggen af USA.
Amsterdam-traktaten åbner mulighed for at give den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik endnu et skub fremad. Udnævnelsen af en højtstående repræsentant for FUSP vil gøre denne politik mere synlig og mere effektiv. Jeg støtter ordførerens idé om, at der gennemføres en høring i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, før den højtstående repræsentant påbegynder sine formelle pligter.
I øvrigt giver det nye instrument i form af fælles strategier mulighed for at fastlægge FUSP's grundlæggende kurs. Rådet (almindelige anliggender) bør vedtage en sådan strategi over for Den Russiske Føderation og fremlægge den på Det Europæiske Råds møde i Köln. Jeg går 100 % ind for denne tidsplan, og sagens uopsættelige karakter gør, at en sådan vedtagelse ikke kan udsættes. Den krise, Den Russiske Føderation befinder sig i både på det institutionelle og på det økonomiske og sociale plan, giver ikke plads til udsættelser. Kosovo-konflikten taler for, at der indledes en intensiv dialog med Den Russiske Føderation. Sidstnævnte spiller en afgørende rolle i den europæiske forsvarsarkitektur og er et vigtigt element for stabiliteten på det europæiske kontinent.
Europa-Parlamentet bør høres om indholdet af denne strategi. Eftersom dette ikke fremgår af traktaten om Den Europæiske Union, tilslutter jeg mig ordførerens ønske om, at der udarbejdes en interinstitutionel aftale, der indeholder bestemmelser om denne høring. Jeg er enig i hans indignation med hensyn til fastlæggelsen af Europa-Parlamentets beføjelser. Amsterdam-traktatens ændringer ændrer ikke ved denne udtalelse. Med undtagelse af finansieringen af FUSP er Europa-Parlamentets rolle fortsat begrænset til information og høring. Rådets formandskab har ikke i tide forelagt Parlamentet sin årlige beretning om de vigtigste aspekter og grundlæggende valg i forbindelse med FUSP. Dette illustrerer klart den manglende vilje til at lade Europa-Parlamentet få indflydelse på denne politik.

Lindqvist
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i EU er havareret. England og USA er ofte gået deres egen vej i spørgsmål om Irak. EU har ikke kunnet løse konflikterne i Bosnien, Kosovo og Tyrkiet (Kurdistan). EU bør nedtone den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og i stedet koncentrere alle kræfter om at forebygge konflikter i EU og dens grænseområder. Der bør ikke udnævnes nogen FUSP. Det er forkert. EU er ingen stat, og det skal den heller ikke blive til.

Theorin
Jeg mener, at EU skal bygge på et mellemstatsligt samarbejde. Et sådant samarbejde kan ikke have et fælles forsvar. Derimod bør vi samarbejde på tværs af landegrænserne for at forebygge konflikter.
Mennesket vil altid skulle leve med konflikter - spørgsmålet er, hvordan konflikterne skal håndteres. Konflikter, der udspringer af sociale, etniske og religiøse modsætninger. Konflikter, der ikke kan løses med militære magtmidler, men derimod med politiske, økonomiske og diplomatiske midler.
Sikkerhed kan kun opnås gennem samarbejde, den skal være ens for alle, og den skal bygge på princippet om ligestilling og retfærdighed. Samarbejde, åbenhed, tillid og nedrustning giver os større sikkerhed, men en virkelig sikkerhed skal også omfatte sikkerhed mod trusler om sult, sygdomme og undertrykkelse.
Betænkning af Spencer (A4-0219/99)

Blot
Betænkningen indeholder mange gode intentioner og fortjener derfor at blive vedtaget. Ikke desto mindre er dens betydning efter vores mening yderst begrænset.
Jeg vil give denne symbolske passage som eksempel: »Behandlingen af den fælles strategi over for Rusland indgår i en politisk sammenhæng, som er blevet ændret af NATO's væbnede intervention mod Forbundsrepublikken Jugoslavien. Hertil kommer, at De Forenede Staters Kongres har vedtaget på visse betingelser at udvikle et antimissilforsvarssystem, som efter russisk opfattelse ville drage ABM-traktaten i tvivl.«
Hvad siger vores ordfører om disse to skæbnesvangre handlinger fra USA's side? »Hele denne udvikling taler for, at der må skabes en intensiv dialog mellem Den Europæiske Union og Den Russiske Føderation«. Fra amerikansk side, handling! Fra europæisk side, ord! Dette er det bedste eksempel på Europas magtesløshed i forhold til den amerikanske supermagt.
Denne har haft så stor glæde af opsplitningen af Europa siden 1945, at den synes at gøre alt for at skabe grundlag for en ny opsplitning - denne gang mellem Vesteuropa på den ene side og det ortodokse Europa på den anden side. De fjendtlige handlinger over for den ortodokse del af den europæiske befolkning kan ikke tælles på én hånd - afsky, beskyldning om chauvinisme, fuldstændig ignorering af en på mange områder anderledes kultur - og bombningerne i Serbien er endnu et tegn på denne holdning. Man ville gerne skabe en ny kløft i Europa, og dette var én måde at gribe tingene an på. Det gælder for de europæiske lande om at afvise denne logik med støtte fra og gensidigt samarbejde med Den Russiske Føderation for fred og fremgang for alle.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har afstået fra at deltage i den endelige afstemning om denne betænkning. Vi er enige i den politiske målsætning om, at alle EU-medlemsstater bør udvikle og styrke deres politiske og økonomiske relationer til Den Russiske Føderation, da udviklingen i Rusland spiller en vigtig rolle for hele Europa. At bidrage til at udvikle demokratiet i Rusland er det centrale i en sådan strategi. Vi mener imidlertid, at den af Vesten tilskyndede nyliberale politik har bidraget til at skabe alvorlige sociale problemer som arbejdsløshed og voksende klasseskel i Rusland. En udvikling af forbindelserne med Rusland bør også bygge på en politik, der bidrager til at styrke demokratiet og mindske de sociale uretfærdigheder i landet.
Den aktuelle betænkning har som sit primære mål, at EU skal styrke den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvilket vi modsætter os. Vi mener, at en sådan udvikling bl.a. medfører, at de alliancefrie lande som f.eks. Sverige bliver begrænset og får færre muligheder for at handle selvstændigt, hvilket er en ulempe for hele den fælles sikkerhed i Europa og i verden.
I henhold til ovenstående ræsonnement vælger vi derfor at afstå fra at deltage i afstemningen.
Betænkning af Müller (A4-0227/99)

van Dam
Kollega Müller har opstillet en fremragende betænkning om overslagene for budget 2000. Mange af anbefalingerne fra betænkningen vil vi gerne tage os af. Vi har da også stemt for betænkningen. Ordføreren vælger med god grund en stram budgetpolitik. Personaleudvidelser er kun tilladeligt i velmotiverede tilfælde. For at begrænse renteudgifterne skal bygningerne afbetales inden for en så kort tidsramme som muligt. Endvidere afviser ordføreren direkte subsidier via EU-budgettet til indretning og drift af et supermarked og til cateringservicen i parlamentsbygningerne. Dette er alt sammen anbefalinger, som vi stemmer varmt for.
Jeg har dog nogle kommentarer. Vi støtter omslaget til en ny personalepolitik, hvor forfremmelser finder sted på grundlag af præstationer. Det fremmer motivationen. Det store spørgsmål i den forbindelse er dog: Hvem bedømmer disse præstationer? Kan der gives garanti for at denne bedømmelse sker objektivt? Vi må væk fra politiske udnævnelser og favorisering på grundlag af personlige præferencer. Santer-Kommissionen faldt på grund af nepotisme. Af skade bliver man klog.
Til sidst endnu en bemærkning om funktionærernes lønninger. Hvis en statut for medlemmerne accepteres, opstår der en enorm forskel mellem parlamentarikernes og funktionærernes lønniveau. Som parlamentarikere behøver vi ikke at være utilfredse. Men det antyder, at funktionærernes lønninger er urimeligt høje. Det ville være godt, hvis der også her kommer en diskussion i gang.
Mødet udsat kl. 13.48 og genoptaget kl. 15.00

Agenda 2000 (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen under ét om Agenda 2000.

Hänsch
Hr. formand, mine damer og herrer, med Agenda 2000 ville og vil Rådet, Kommissionen og Parlamentet nå tre mål. For det første at gøre Unionen i stand til at udvide sig mod øst. For det andet at foretage en reform af fællesskabspolitikkerne, navnlig inden for landbruget og strukturfondene, så at sige en gennemførelse af vores politikker, og for det tredje at sikre finansieringen af disse politikker i de kommende syv år.
Den overordnede plan, Kommissionen forelagde med henblik herpå, kom ikke uændret igennem de mere end to år lange forhandlinger i Parlamentet og i Rådet, og jeg erkender, at det ikke på alle punkter har været gunstigt for sagen. Det vil vise sig, at vi ikke helt har nået de mål, jeg netop nævnte. Det er imidlertid også rigtigt, at vi er kommet dem meget, meget nær.
Resultatet fra Berlin er et kompromis. At det kom i stand, er en succes for det tyske formandskab og navnlig for den tyske forbundskansler. Ethvert kompromis, naturligvis også det fra Berlin, har tilfredsstillende og mindre tilfredsstillende dele. Måske er det sådan, at i Den Europæiske Union kan den højst mulige grad af tilfredshed kun nås ved, at utilfredsheden bliver jævnt fordelt. Også på det punkt har det tyske formandskab haft succes. Men også Parlamentet har haft succes! Europa-Parlamentet har endnu aldrig i forbindelse med et reformprojekt af denne størrelsesorden i så høj grad været involveret i, at afgørelserne kom i stand.
Mellem førstebehandlingen af betænkningerne i Europa-Parlamentet og frem til Det Europæiske Råd i Berlin i slutningen af marts har Parlamentet under intensive drøftelser og efter Berlin tillige under intensive forhandlinger øvet indflydelse på resultatet og ændret det. Det resultat ligger nok et stykke fra vores krav og ønsker. Men vi ser også, at det for første gang er lykkedes Europa-Parlamentet at ændre en afgørelse truffet af Det Europæiske Råd på vigtige punkter. Det er vores succes, at der indføres et fjerde fællesskabsinitiativ Urban, som også får finansielle midler, så der dermed kan ydes et bidrag til økonomisk og social fornyelse i randområderne og i byerne.
Jeg vil gerne på dette sted udtrykkelig takke kommissær fru Wulf-Mathies, fordi hun i disse spørgsmål, som for øvrigt også på en række andre punkter, har støttet Europa-Parlamentets holdning. Vi havde ikke opnået dette positive resultat, hvis hun ikke havde været på vores side.
Det er vores succes, når der fremover lægges større vægt på fysisk planlægning, afsides beliggende områder og øer. Det er vores succes, når skolegang og uddannelse skal have mere støtte, og det er navnlig vores succes, at fleksibiliseringsinstrumentet kan forhøjes. Vores succes er endvidere revisionsklausulen for finansieringen af fremtidige politikker, navnlig inden for udenrigspolitikken, og når det drejer sig om at yde bistand til genopbygningen i de ødelagte regioner på Balkan. Det er vores succes, at vi har fået medindflydelse i det mindste på delområder af landbrugspolitikken. Jeg mener, at den kommende formand for Kommissionen kan takke os for, at han med henblik på Kommissionens nye opgaver får stillet betydeligt mere personale til rådighed, end den gamle Kommission nogensinde fik.
Et stort flertal i min gruppe vil stemme for den interinstitutionelle aftale om finansplanlægningen på mellemlangt sigt, og naturligvis vil vi også stemme for de dele af Agenda 2000, der kræver et samtykke.
Vi sagde allerede i november 1998, at vi, Parlamentet, vil gøre alt for, at Agenda 2000 kan vedtages som pakke endnu før valget af det nye Parlament, og vi vil nu sætte denne Agenda 2000 i gang. Det er det nødvendige bidrag til Unionens handlekraft i en vanskelig tid. Med vores beslutninger om Agenda 2000 gør vi Den Europæiske Union lidt mere fremtidsorienteret.

Hatzidakis
Hr. formand, i en tid, hvor den holdning, at man kan føre politik, især socialpolitik, uden penge, bliver et mere og mere udbredt dogme, vil jeg fastholde, at en reel politik for økonomisk og social samhørighed er nødvendig i Den Europæiske Union. Den sociale og økonomiske samhørighed er et af de grundlæggende principper i traktaten om Den Europæiske Union, og det er min holdning, at alle EU-institutioner bør forblive trofaste mod dette grundprincip.
I samme forbindelse må jeg indrømme, at Europa-Kommissionen i sine forslag til Agenda 2000 har bevæget sig i den rigtige retning, og på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil jeg gerne takke fru Wulf-Mathies, hr. Fischler og hr. Flynn for den holdning, de har lagt for dagen, også under forhandlingerne.
Som bekendt udformede Parlamentet sine forslag allerede i november. Efter min opfattelse var de meget videregående i forhold til Kommissionens forslag, og det, Parlamentet gerne ville, var at kombinere to mål: på den ene side en effektiv forvaltning af midlerne - effektiv management - og på den anden side at koncentrere sig om de områder, der har størst behov. Derfor krævede vi fra starten, at to tredjedele af midlerne blev givet til mål 1, som også omfatter de fattigste områder.
Så kom forhandlingerne frem til Berlin-topmødet - indtil da blev der ikke truffet beslutninger. Heldigvis nåede vi frem til et kompromis i Berlin, og herefter fulgte forhandlinger mellem Parlamentet og Rådet og naturligvis Kommissionen, som førte til tre positive ændringer. Den første drejede sig om EF-initiativet Urban, den anden om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling i forbindelse med aktionerne vedrørende kultur og turisme, og den tredje vedrører den særlige vægt, som der ligeledes i forordningen for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling lægges på øområderne.
Det kompromis, der blev indgået i Berlin, er, som alle de øvrige kompromiser, ikke noget at råbe hurra for, især ikke for mit lands vedkommende - jeg er også nødt til at udtale mig som græker - idet den græske regering accepterede bestemmelser, der sidestiller os med Spanien, Irland og Portugal, lande, som er mindre fattige end Grækenland og allerede deltager i euroen.
Hvis Parlamentet forkastede dette kompromis, ville det imidlertid ødelægge alt, da det ville hindre en rettidig iværksættelse af programmerne inden for den tredje fællesskabsstøtteramme den 1. januar 2000. Jeg vil derfor anbefale en godkendelse af forordningen, så meget desto mere som langt de fleste synspunkter udtrykt af Europa-Parlamentet helt tilbage fra november er blevet accepteret og har gennemgået yderligere positive ændringer under de forhandlinger, vi har haft med Rådet i løbet af den sidste måned.
Jeg vil gerne sige et par ord om førtiltrædelsesfondene. Det er beklageligt, at Rådet har udelukket Cypern. Cypern er det eneste af ansøgerlandene, der er blevet udelukket fra at modtage støtte fra førtiltrædelsesfondene. Jeg håber, at hr. van den Broek vil holde sit løfte om, at han vil undersøge muligheden for at indsætte en særlig konto i budgettet til støtte til Cypern, for vi må ikke gøre forskel. Når Cypern udelukkes på denne måde, rejser det tvivl om, hvorvidt der er en reel vilje til at optage Cypern i Den Europæiske Union. Og denne tvivl bør hurtigst muligt skaffes af vejen.

Brinkhorst
Hr. formand, da Det Europæiske Råd i Berlin nåede frem til en aftale, var det vigtigste, at der forelå en politisk aftale. På det tidspunkt var den uacceptabel for Parlamentet. Men i dette historiske øjeblik vil vi forhåbentlig nå til enighed om en interinstitutionel aftale. Det er historisk, for så vidt som Det Europæiske Råds holdning aldrig tidligere er blevet ændret af Parlamentet, og den afspejler vores nye holdning. Foran os har vi tre af de afgående kommissærer, og jeg vil gerne om dette punkt sige, at de oprindelige forslag vedrørende Agenda 2000 viste mod og vision fra Kommissionens side. Resultaterne fra Det Europæiske Råd var ikke tilfredsstillende.
Vi har nået væsentlige resultater. Frem for alt har vi nu for første gang nye rettigheder i relation til de ikkeobligatoriske landbrugsudgifter. Det må da helt bestemt være noget positivt for kommissær Fischler. Vi har fået nye garantier om ny fleksibilitet. Vi er ikke særlig tilfredse med, at Rådet har foretaget så enorme nedskæringer i et område, hvor Parlamentet har væsentlige rettigheder, nemlig kategori 3. I det mindste har vi her i Parlamentet inden for de nuværende begrænsninger fået muligheden for at foretage en yderligere justering.
I kategori 4 - politikken over for tredjelande - er der en aftale om, at vi vil få mulighed for en gennemgang. Det Europæiske Råds hykleri kan bedst påvises ved, at der inden for to uger skulle besluttes en bevilling til Kosovo på ikke mindre end EUR 250 millioner, og derved at der skulle tages mere end tre femtedele af det samlede grundlag for syv år. Det viser derfor, at tiden allerede er løbet fra Berlin. Men det ville være en alvorlig fejl at stemme imod en interinstitutionel aftale på dette tidspunkt. Det er på dette grundlag, at Den Liberale Gruppe vil stemme for den interinstitutionelle aftale, da den ikke blot vil sørge for flere penge men også for flere rettigheder og større paritet. Det er på dette grundlag, at Det Europæiske Fællesskab kan bevæge sig videre. Hvis vi stemmer imod den, vil vi med alle de andre vanskeligheder kaste Den Europæiske Union ud i en større fase med usikkerhed på det tidspunkt, hvor udfordringerne for det nye århundrede er ved at vise sig.

Baggioni
Hr. formand, kære kolleger, alle Den Europæiske Unions øboere glædede sig om aftenen den 2. oktober 1997, hvor de kunne konstatere, at Amsterdam-traktaten, der var blevet underskrevet af De 15, indeholdt de første udtrykkelige bemærkninger, der institutionelt anerkendte øregionernes strukturelle og permanente handicap og nødvendigheden af at gøre noget ved disse.
Desværre må man efter mindre end to år, samtidig med at den omtalte traktat trådte i kraft sidste lørdag, konstatere, at reformen af strukturfondene for perioden 2000-2006 ikke følger den samme logik som den nye traktat. Mens et solidt retsgrundlag gav mulighed for indførelse af en veritabel integreret politik til fordel for øregionerne - bl.a. via strukturfondene - ville Rådet og Kommissionen det anderledes, idet de er gået uden om Europa-Parlamentets henstillinger i denne henseende. Øregionerne er kategorisk og systematisk blevet frataget enhver mulighed for særbehandling. Selv det ydmyge krav om et særligt afsnit om samarbejde med og mellem øerne i programmet Interreg III er blevet afvist.
Af gennemgangen af de forordninger, der skal vedtages i morgen, fremgår det, at denne reform af strukturfondene ikke forbedrer øregionernes situation væsentligt. Endvidere er det foruroligende at konstatere, at det kun er et meget begrænset antal af øregionerne, der efter år 2000 opfattes som havende behov for støtte som følge af deres forsinkede udvikling. Vil det sige, at Rådet og Kommissionen mener, at Unionens øregioner har gennemgået en så voldsom økonomisk udvikling, at den sætter spørgsmålstegn ved den politiske vilje, der blev givet udtryk for halvandet år før ved Amsterdam-konferencen, til at tage øsituationen i betragtning? Vil det sige, at de udtrykkeligt anerkendte permanente strukturelle handicap er forsvundet som ved et trylleslag inden for 18 måneder? Kun EFRU-forordningen henviser til nødvendigheden af at hjælpe visse øer, og dette yderst diffust.
Jeg vil ikke desto mindre gerne takke ordføreren, hr. Varela, samt medlemmerne af Udvalget om Regionalpolitik for deres forståelse og støtte gennem denne valgperiode. Set i lyset af øboernes så magre resultat er det en kendsgerning, at der stadig er lang vej igen, inden der virkelig tages højde for de særpræg, der kendetegner Unionens øregioner - ikke blot i teorien, men også i praksis. Jeg har imidlertid tillid til, at Europa-Parlamentet fortsætter ud ad den vej, den har fulgt gennem en årrække. Rådet og Kommissionen kan ikke blive ved med at lade som om, de ikke hører os.

Miranda
Hr. formand, den ramme for de finansielle overslag, som blev aftalt i Berlin, giver ikke anledning til den store entusiasme. Måske ikke så meget på grund af den check, der er blevet bestemt til eller bedt om af de enkelte lande, men helt sikkert på grund af den overordnede restriktive løsning, man har valgt, og den prekære karakter, som aftalen har. Derudover har alle landene, alle regeringerne, erklæret sig for sejrherrer efter mødet i Berlin. Men lad os være objektive. Med en sådan finansiel ramme bliver der ikke nogen udvidelse før 2006, eller også skal, hvis man virkelig vil gøre alvor af udvidelsen før dette tidspunkt, overslagene tænkes grundigt igennem, og det gælder også de dertil hørende checks.
Denne finansielle ramme på mellemlangt sigt giver heller ikke svar på så afgørende spørgsmål som gennemførelsen af euroen og - især - de eventuelle asymmetriske chokpåvirkninger eller de forudsigelige resultater af de kommende forhandlinger i WTO. I denne sammenhæng er det derfor sådan, at selvom vi uforbeholdent støtter den nye interinstitutionelle aftale af principielle årsager og for at sikre stabilitet og muliggøre planlægning, mener vi også, at det kompromis, som den medfører, hvad angår den valgte finansielle ramme med de just omtalte karakteristika, giver anledning til en del forbehold fra vores side. Disse forbehold bliver så meget alvorligere, dels fordi den dybtgående reform af den fælles landbrugsordning, som vi går ind for, endnu ikke er blevet gennemført, dels fordi de bestemmelser, der regulerer visse af samhørighedsinstrumenterne, har fået en klart for begrænsende udformning. Men herom vil andre medlemmer af min gruppe udtale sig.

Schroedter
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil nævne det positive først. Det er af eksistentiel betydning for den økonomiske og sociale samhørighed og dermed for kernestykket i den europæiske samfundsmodel, at det er lykkedes at afslutte den nye forordning i god tid før udløbet af Europa-Parlamentets valgperiode. Dermed sikres videreførelsen af støtten. Prisen derfor er ganske vist høj. Regionerne bliver nu nødt til at kompensere for de finansielle nedskæringer i forbindelse med kernestykket i den europæiske integration med mere intelligente koncepter. Jeg opfordrer med henblik herpå Kommissionen til for alvor at varetage sin kontrolfunktion og virkelig i sine programmer gennemføre de mål, der er formuleret i den nye forordning - bæredygtig udvikling, fremme af beskæftigelsen, fremme af lige muligheder for kvinder og mænd, forbedring af miljøet og fremme af små og mellemstore virksomheder - og ikke igen vige tilbage for medlemsstaterne. Resultatet fra Berlin - det er allerede blevet sagt i dag - indebærer nemlig ikke den reform, vi havde håbet på. Efter at Parlamentet i forslaget til forordning gennem et princip om omfattende deltagelse udvidede de europæiske borgeres rettigheder - og kun det er basis for, at planlægning kan gennemføres på bæredygtig vis - overlader Rådet dette fælles anliggende til medlemsstaternes skøn. Det anser jeg for at være det største problem ved den nye forordning.
I forbindelse med, at fondene anvendes til integrerede udviklingskoncepter, skal traditionel ressourcetænkning overvindes. Der er muligheder i forordningen, men jeg har i mellemtiden hørt om den modtand, der er fra medlemsstaternes side. Det betyder nemlig, at lokale udviklingsinitiativer skal have midler fra ESF og EFRU for virkelig at kunne yde deres bidrag til bekæmpelsen af arbejdsløsheden. Med den nye strukturfondsforordning er det lykkedes at videreføre samhørighedspolitikken. Men det er ikke nogen reform! Effektivitet, forenkling af forvaltningen og koncentration blev ladt ude af betragtning. De faldt som ofre for skriftestolsproceduren og de gaver, der blev fordelt dér.
Den konlusion, jeg drager deraf, er, at lykkes det ikke definitivt at prioritere den europæiske interesse højere end de nationale interesser, kan vi ikke nå frem til en virkelig fremtidsorienteret økonomisk og social samhørighedspolitik.

Barthet-Mayer
Hr. formand, kære kolleger, der er i Parlamentet enighed om udvidelsen med landene i Central- og Østeuropa og nødvendigheden af en reform af den fælles landbrugspolitik, og jeg vil gerne understrege dette aspekt i Agenda 2000. Med andre ord har Parlamentet som repræsentant for de europæiske borgere erklæret sig for vores europæiske landbrugsmodel, for en større grad af retfærdighed, for en ligevægtig udvikling af landområderne, for en større grad af kvalitet, for beskyttelse af miljøet, således som dette fremgik af Cunha-betænkningen.
Denne politiske holdning er i klar modstrid med den stadig større grad af standardisering, den stadig større grad af sterilisering, den stadig tiltagende nådesløse konkurrence, der tvinger landmændenes priser og indkomster ned - Kerns-gruppens og USA's ultraliberale holdning. Takket være Parlamentets faste holdning, der har fået Kommissionen til at indtage en mindre uforsonlig holdning, takket være visse medlemsstaters udholdenhed og standhaftighed er kompromiset tilfredsstillende på kort sigt, for så vidt angår samfinansieringens afvikling, den mindre end oprindeligt planlagte nedgang i de garanterede priser for landbrugsprodukter og kvoternes status quo.
Men hvordan ser det ud i fremtiden? Giver reformen mulighed for at efterleve retningslinjerne for en varig landbrugssektor fremlagt af Kommissionen i modstrid med dens ændrede forslag til landbrugsafsnittet i Agenda 2000? Styrkes samarbejdet mellem Den Europæiske Union og AVS-landene? Får udviklingen af landområderne, der vedrører 80 % af Unionens territorium, den plads, den fortjener? Favoriserer den øregionerne og får en gunstigere stilling på budgettet? Bekæmpes den kendte uligevægt på det sociale og miljømæssige område inden for den fælles landbrugspolitik, landbrugets dualisering? Fordeles landbrugsstøtten bedre, og fremmer den miljøbeskyttelsen? Nej, nej og atter nej!
Ved at gå væk fra politikken om at støtte landbruget via priserne, ved at krybe tilbage til nationaliseringen, ved at gøre sig sårbar gennem en ny forhøjelse af den direkte indkomststøtte fjerner Europa sig mere og mere fra sin opgave og de grundlæggende principper for landbrugets fællesmarked. Endnu værre er det, at Europa undergraver fundamentet til sin kultur, sine landskaber, sin gastronomi og dermed en stor del af sin identitet. Hvordan skal den således reformerede europæiske landbrugssektor, sådan som den præsenteres for os, kunne forsvare sit udkast til en landbrugspolitik og en politik til udvikling af landområderne ved de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen? Der er grund til dyb bekymring.
Det er et krav, at de, der skal forhandle på Europas vegne i Verdenshandelsorganisationen, hvæsser deres våben og beroliger os. Ensretningen af Fællesskabets forordninger efter verdensmarkedets spilleregler kan aldrig være et landbrugspolitisk mål for Den Europæiske Union. På nuværende tidspunkt, eftersom det er nuet, vi beskæftiger os med, er min gruppe for det aktuelle kompromis, men den anmoder indtrængende Kommissionen om at forsvare vores europæiske landbrugsmodel ved de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen.

des Places
Hr. formand, det er af overbevisning - ikke af smag for uoverensstemmelser - at vi med undtagelse af beslutningen om den fælles markedsordning for vin ikke stemmer for de lovgivningsmæssige beslutninger vedrørende betænkningen om Agenda 2000, da vi er imod Kommissionens og Rådets holdninger, der er et resultat af Berlin-kompromiset.
Hvordan kan man være tilfreds med et kompromis, der medfører en væsentlig nedgang i de europæiske landmænds indkomster, som følger i kølvandet på en prisnedsættelse, der delvist kompenseres for, mens man blot venter på at fjerne dem fuldstændigt med henblik på at leve op til Verdenshandelsorganisationens krav? Hr. formand, De ved, at visse landbrugsproduktioner er nødvendige for den miljømæssige balance og udnyttelsen af Den Europæiske Unions territorium. Desværre er flere af disse produktioner i stærk tilbagegang. Jeg tænker især på de protein- og fedtholdige produkter, som jeg gerne vil minde om er idéelle til vekseldrift med produktioner af kvalitetskorn, som er en mere og mere efterspurgt vare.
Da jeg havde udarbejdet de to udtalelser fra Landbrugsudvalget om Agenda 2000, gjorde jeg alle mine kolleger opmærksomme på de budgetmæssige vanskeligheder, vi ville støde på. I denne henseende er jeg for en stor dels vedkommende tilfreds med Berlin-kompromiset, der har til hensigt i påkommende tilfælde at genetablere de overordnede retningslinjer på landbrugsområdet i takt med de løbende udvidelser og at tage hensyn til en automatisk årlig teknisk tilpasning for at tage højde for inflationen i de finansielle prognoser. Nu må vi blot håbe, at princippet om obligatoriske udgifter ikke drages i tvivl.
Ud over konsekvenserne for indkomstniveauet i landbrugssektoren forbereder dette kompromis på ingen måde de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen, eller måske forbereder det dem i virkeligheden alt for godt. Alle de foreslåede reformer vil blive væltet omkuld. Vores partnere vil kun acceptere ét eneste resultat, nemlig en sænkelse af priserne.
Det er klart, at vores partnere vil forsøge at få kompensationsstøtten sløjfet. Vi kender alle devisen for denne type forhandlinger. Alt det, der er afgjort, er afgjort, alt andet kan forhandles. Det europæiske landbrug må ikke forsvinde. Ud over deres rolle på det økonomiske og finansielle plan spiller landmændene en social, kulturel og miljømæssig rolle, der frem for alt skal prioriteres. Efter at have hørt hr. Prodis taler har jeg måttet konstatere, at han har til hensigt at bruge sit mandat til at forstærke Den Europæiske Unions rolle i byerne.
Tillad mig derfor, hr. formand, at stille følgende spørgsmål: Hvordan ser landdistrikternes fremtid ud i denne sammenhæng med udviklingen af strukturfondene til bydistrikterne, de nye forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen og en fælles landbrugspolitik, der er i modstrid med den europæiske identitet?

Formanden
Hermed er bidragene fra de politiske gruppers talsmænd afsluttet. Vi kommer nu til ordførernes bidrag.

McCarthy
Hr. formand, frem for alt bør vi her i dag være klar over vores ansvar her ved Parlamentets sidste mødeperiode, ikke kun vores lovgivningsmæssige funktion, men også vores forpligtelse til at sørge for denne nye runde af europæisk finansiering til vores regioner og lokalsamfund på en betimelig måde. Som ordfører vil jeg gerne fortælle Dem, hvorfor jeg anbefaler, at Parlamentet afgiver en rungende jastemme til Rådets forordning om strukturfonde med ændringer. Det har været vores mål at understrege Parlamentets prioriteter i reformprocessen gennem en række uformelle kontakter. Denne uformelle procedure er en igangværende informationsudveksling, en frugtbar dialog, der har resulteret i, at Parlamentets prioriteter er blevet indføjet i den endelige Berlin-tekst, mens nogle krav stadig mangler at blive forhandlet på plads ved møder efter topmødet i Berlin.
Vi kan være tilfredse med, at væsentlige prioriteter er blevet opfyldt. Parlamentet krævede, at koncentration skal sikre, at mål 1-regioner, der er de fattigste i Unionen, fortsat modtager prioriteret bistand. Dette er tilfældet i sådanne områder som min egen by i Merseyside med et BNP på under 75 % af EU-gennemsnittet, som fortsat vil modtage prioriteret finansering. Jeg må sige, at selvom nogle finansielle særtilfælde blev nævnt ved siden af mål 1, var dette naturligvis prisen at betale for en finansiel pakkeaftale. Vi må have den realisme og pragmatisme her i Parlamentet, der skal til for at anerkende, at enighed og kompromis er europæisk politiks hjerteblod.
Nye mål 2-regioner vil fortsat nyde gavn af en vedvarende europæisk forpligtelse og vedvarende investeringer. Hvis jeg igen ser på min egen region i det nordvestlige England, må jeg sige, at den har nydt gavn af europæisk finansiering. Der er stadig en masse at gøre, og vi er glade for at se fleksibiliteten af et seksårigt potentielt afviklingsprogram frem for de fire år, der var fastsat i Kommissionens oprindelige forslag. Jeg vil gerne her ved slutningen af vores valgperiode opfordre Kommissionen til at tage imod invitationen fra Manchester City Council om at komme og se, hvordan europæisk finansiering gør en forskel for lokalsamfundene dér.
Vi støttede et sikkerhedsnetsforslag. Det var efter vores mening en succes. Parlamentet bifalder desuden i høj grad det krav, der blev opfyldt, om, at Unionen skulle spille en aktiv rolle med at fremme varig fred og velfærd i Nordirland. Det blev opfyldt med en særlig fredspakke.
Vi kunne godt have tænkt os at være gået længere med partnerskabsspørgsmålet, men vi håber, at medlemsstaterne vil have den vision, der skal til for at sikre et bredt og dybere partnerskab i forbindelse med udarbejdelsen af programmer og gennemførelsen af disse programmer. Det vigtigste for mig personligt, juvelen i kronen, der blev nået ved de uformelle forhandlinger efter topmødet i Berlin her i Strasbourg, var, at Rådet gik med til Europa-Parlamentets krav om at ændre den beslutning, der blev truffet ved Berlin-topmødet om at indføre et nyt Urban-initiativ med 0, 35 % af finansieringen tilført til fællesskabsgryden. Jeg håber ikke, at hr. Flynn får den opfattelse, at vi plyndrer artikel 10, for vi har også i sinde at bruge disse midler til sociale og beskæftigelsesfremmende initiativer.
Urban har været populært blandt offentligheden i nogle af vores mest kriseramte områder, og jeg tror, at vi kan hjælpe disse lokalsamfund på vej til genrejsning. Ordførerne anbefaler derfor, at vi nu finder en interessebalance mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Jeg vil advare enhver politisk gruppe, som tænker på at spille på partipolitiske strenge i denne afstemning, om, at en blokering af disse forslag vil betyde, at et nyvalgt Parlament vil være ude af stand til at stemme før til efteråret, og det vil bringe over 200 milliarder ressourcer i fare og medføre uendelige forsinkelser for lokalsamfund og projekter.
Men lad os være helt klar over, hvad det er, vi stemmer om i dag. Dette er ikke kun et 112 siders dokument fuldt af eurojargon og tekniske detaljer, selvom De kan finde masser af eurojargon i det. Det er en finansieringspakke, der skal hjælpe vores regioner ind i det nye årtusinde, syv års støtte til vores mest marginaliserede samfund og områder, der har brug for vores europæiske engagement og solidaritet, til de unge, de langtidsledige og kvinder, der vender tilbage til arbejdsmarkedet, det vil sige folk, der ønsker at spille en aktiv rolle og tage del i økonomisk genrejsning i Europa. Dette er en EU-jobpakke for genrejsning. Det er en beskæftigelses- og genrejsningspagt, og det er et produkt af en enighed og et kompromis mellem medlemsstaterne.
Som jeg allerede har sagt, mener vi, at vi har bidraget til meget positive forbedringer med tilføjelsen af et fjerde fællesskabsinitiativ, et nyt Urban-initiativ, som Parlamentet har støttet og ført kampagne for. Derfor opfordrer jeg her i dag medlemmerne til at bruge deres stemme til at afgive en enstemmig jastemme til denne finansieringspakke. Lad os give vores EU-borgere et synligt tegn på, at vi står bag den solidaritet og støtte, der skal til for beskæftigelses- og genrejsningsprogrammerne for det nye årtusinde.

Collins, Gerard
Hr. formand, det er mig en glæde at forelægge henstillingen og betænkningen om Samhørighedsfonden for Udvalget om Regionalpolitik.
Da jeg forelagde denne betænkning ved førstebehandling i november sidste år, talte jeg om behovet for, at social og økonomisk samhørighed forbliver en af de centrale søjler i Fællesskabet. Samhørighedsfonden har været et af de klareste eksempler på denne solidaritet og indsats og på det, den kan opnå. Ved at godkende denne betænkning på det tidspunkt støttede Parlamentet dette syn på Fællesskabet.
I de seneste måneder og op til topmødet i Berlin har der været en række møder med Rådet om Samhørighedsfondens fremtid. Jeg holdt stejlt på at forhandle en bevarelse af Samhørighedsfonden og på, at den skulle bevares i sin nuværende form. Den endelige aftale i Berlin fastholdt Parlamentets synspunkter i relation til fonden, og man medtog punkter, der var blevet rejst under den uformelle forligsperiode.
Parlamentets prioriteter i relation til Samhørighedsfonden var lette at identificere. Den første prioritet var at sikre fondens fortsættelse, og Rådet var i stand til at dele Parlamentets synspunkt om, at de grundlæggende mål for Samhørighedsfonden er lige så relevante i dag, som de var i 1992. Derfor bør støtteberettigelseskriteriet på 90 % af Unionens gennemsnitsvelstand forblive uændret, hvilket gør det muligt for Irland, Spanien, Portugal og Grækenland fortsat at kunne modtage penge fra fonden.
Rådet var enigt i det synspunkt, der deles af Parlamentet og Kommissionen, om, at de fire nuværende samhørighedslande fortsat bør være støtteberettigede. De pågældende lande bør fortsætte konvergensprocessen, og fondens fortsatte eksistens er en meget vigtig bestanddel af denne proces.
Fondens bevarelse under de samme betingelser betyder, at infrastrukturkløften mellem de fire samhørighedslande og resten af Fællesskabet gradvis kan blive mindre. Det er af uhyre stor betydning, at der bliver rettet op på den nuværende manglende balance på dette område, således at vi kan få en harmoniseret økonomisk udvikling over hele EU.
Et andet punkt, hvor Parlamentets synspunkter blev taget med i betragtning, var omkring størrelsen af et forskud til projekter, hvor Parlamentet ikke mente, at de 10 % a conto, der var foreslået af Kommissionen, var tilstrækkeligt. Det ville have udgjort en alt for tung byrde for de mindre gunstigt stillede regioner, når de skulle forsøge at få et projekt etableret fra grunden af, og de 20 %, man enedes om i Berlin, tror jeg anerkendte denne kendsgerning.
Et andet spørgsmål, som Parlamentet har fundet utilfredsstillende, var anvendelsen af princippet om, at »forureneren betaler«. Selvom vi naturligvis støttede idéen, var og blev Kommissionens forslag uklart med hensyn til betydningen af »et projekts evne til at generere en indtægt«. Der var brug for klare retningslinjer med hensyn til den praktiske gennemførelse af princippet. I denne henseende bifalder jeg Kommissionens erklæring, der er vedføjet konklusionerne fra Berlin-topmødet om, at gennemførelsen vil skulle tage højde for følsomme nationale, sociale spørgsmål.
Hvad angår det, Parlamentet har sat sig for at nå for Samhørighedsfonden for perioden 2000-2006, er Berlin-aftalen bestemt tilfredsstillende. Derfor mener jeg ikke, at der er behov for yderligere justeringer. Jeg vil blot skitsere en række af hovedtrækkene i Samhørighedsfonden, da den vil komme til at høre under den ændrede forordning fra år 2000.
Der vil for den syvårige periode være et samlet beløb på EUR 18 milliarder til rådighed for de fire samhørighedslande. Fordelingen af de samlede ressourcer blandt de fire lande blev gjort på grundlag af præcise og objektive kriterier, primært befolkningstal og BNP pr. indbygger. Der blev taget højde for forbedringen af den nationale velstand, der var opnået i den forudgående periode samt landets areal. Andre faktorer såsom mangler ved transportinfrastrukturer blev også taget i betragtning. Og halvvejs gennem finansieringsperioden vil der finde en gennemgang sted af, hvor langt man er nået for at se, hvilke lande der fortsat er berettiget, fordi de stadig opfylder 90 %'s kriteriet.
Som jeg allerede har nævnt, er princippet »forureneren betaler« medtaget i den ændrede forordning, og andre miljøbetragtninger er ligeledes medtaget. På denne måde er Parlamentets synspunkt om, at infrastrukturudviklinger skal tage alvorlige hensyn til miljøbetragtninger helt klart kommet med.
Kære kolleger, vi udviste alle en meget stor interesse for topmødet i Berlin og er alle godt klar over, at den endelige aftale ikke faldt ned fra himmelen. Spørgsmålet om Samhørighedsfonden var hyppigt kontroversielt, og på denne baggrund kan Parlamentet være tilfreds med, at det blev taget alvorligt af de andre institutioner, og at vores henstillinger blev taget i betragtning.
Jeg bifalder den endelige forordningstekst som en tekst, der meget klart afspejler Parlamentets synspunkter, og jeg henstiller til, at kollegerne giver denne betænkning deres tilslutning. Dette vil konsolidere mange måneders dedikeret arbejde fra Parlamentets side for at sikre den bedst mulige aftale for en afbalanceret udvikling af vores regioner og fremme af økonomisk og social samhørighed i Den Europæiske Union. Parlamentets tilslutning vil betyde, at finansieringstidsplanen kan overholdes i meget vigtige projekter i Spanien, Irland, Grækenland og Portugal, hvilket gør det muligt at tilvejebringe den nødvendige finansiering. Disse projekter vil udgøre en reel forskel, der er til at tage og føle på, for millioner af vores borgere, der bor i Fællesskabets fjerne og underudviklede regioner.
Men Samhørighedsfonden er mere end dette. Dens nyttevirkninger er ikke begrænset til fire medlemsstater. Ved at udvikle Unionen til en mere sammenhængende, økonomisk Union konsoliderer vi det indre marked og styrker euroen. Vi gør det muligt for Unionen at stå rustet over for ikke blot disse nuværende projekter, men også over for den fremtidige ambition om udvidelse. Det er sandt, at Samhørighedsfonden er begrænset med hensyn til de sektorer, hvor den er operationel, dens geografiske fokus, ja, og også dens beløb. Men den har vist sig at være et fremragende fokuseret instrument, der har nået fremragende udgiftsniveauer og resultater, der er til gavn for alle.
Jeg vil gerne slutte af, hr. formand, med en personlig bemærkning, idet jeg gerne vil takke kommissær Wulf-Mathies oprigtigt for den meget positive rolle, hun har spillet på dette område. Hun har altid været meget åben for diskussion og drøftelse, altid været forstående, altid været høfligt imødekommende over for Parlamentets medlemmer af Udvalget om Regionalpolitik. Hendes engagement over for Den Europæiske Union og over for sit ansvarsområde er en kilde til inspiration for os alle.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, der er to grunde til, at jeg er personligt tilfreds som ordfører. For det første er der den kendsgerning, at Parlamentet i morgen i plenarforsamlingen kan godkende vores indstilling ved andenbehandlingen af EFRU. Og jeg siger dette på grund af de juridiske og politiske implikationer, som det, at EFRU efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden nu behandles i henhold til den fælles beslutningsprocedure, medfører. Det betød en ny erfaring med forhandlinger med Rådet og Kommissionen med henblik på at opnå enighed mellem Parlamentets holdninger og de 15 nationale regeringers og med Kommissionens forslag.
Et fejltrin fra Parlamentets side eller blot en uansvarlig udøvelse af vores kompetencer kunne få os til at vedtage nogle ændringsforslag, som ville gøre det muligt at få afsluttet denne vigtige forordning i morgen, og de europæiske regioner ville som konsekvens heraf ikke kunne planlægge deres handlinger for tiden efter den 1. januar 2000.
Den anden tilfredsstillelse skyldes essensen i det dokument, vi har udarbejdet. Det var ikke nemt at foretage en udlægning af teksten i kollegernes oplæg, men vi har fundet en form, som med fire ændringsforslag, der er udtryk for kompromis, har gjort det muligt at få de fleste andre ændringsforslag trukket tilbage og samtidig fastholde ånden i forslaget fra vores udvalg.
Disse fire ændringsforslag vedrører først og fremmest indførelsen af begrebet om regional udvikling i EFRU's anvendelsesområde, hvilket Parlamentet har kæmpet for i lang tid. Man skal knytte regionaludvikling og økonomisk udvikling sammen, eller om man vil, forene den økonomiske og sociale samhørighed med Europas regionale samhørighed.
For det andet - og det er tæt knyttet til regionaludvikling - anmoder vi i vores andet ændringsforslag om, at EFRU er med til at etablere de nødvendige forbindelser mellem de regioner, som geografisk set lider under strukturbetingende handicaps som følge af at være ø-, indlands- og randområder, for at fremme samhandlen mellem Europas randområder og Fællesskabets centrale områder. Kommissionen betragter i sin treårige beretning om samhørigheden denne situation som en af de grundlæggende årsager til, at disse regioner er tilbagestående, og som betinger, hvorvidt det bliver muligt for dem en gang for alle at komme ud af denne situation.
Vores tredje ændringsforslag medtager udtrykkeligt turisme og kultur i EFRU's anvendelsesområde. For ikke så længe siden, lige før sin nylige og triste død, spurgte kunstneren og humanisten Yehudi Menuhin sig selv offentligt, hvor kulturen vil være at finde i Den Europæiske Union. Selvom 80 % af Unionens udgifter til kultur kommer fra strukturfondene, er det underligt nok kun 3 % af bevillingerne herfra, der går til kulturelle projekter. Vores betænkning ønsker at komme med svar på disse spørgsmål, og vi anmoder om mere kultur i strukturfondene, herunder den kulturelle arv og naturarven.
Endelig anmoder vi i tråd med betænkningen om den generelle forordning, at man sammen med fællesskabsinitiativet Interreg fastholder Urban-initiativet.
Og nu vil jeg slutte med at omtale et meget specielt spørgsmål, hvor Europa-Parlamentets rolle har været meget relevant. Jeg tænker på de strukturelle aspekter omkring fiskeriet. Jeg kom allerede i mit indlæg i plenarforsamlingen ved førstebehandlingen med en opfordring til Kommissionen om, at den skulle korrigere sit forslag og forsøge at behandle fiskeri og landbrug ens. Det er befriende at se i dag, at vores holdning er blevet godt forsvaret af vores ordfører, hr. Arias Cañete, under formanden for Fiskeriudvalgets faste og standhaftige kommando og er kommet sikkert i havn - det kunne ikke siges mere præcist. De aspekter, som Europa-Parlamentet bad om, er blevet modificeret, og man har opnået en betænkning, som forbedrer Europa-Kommissionens forslag væsentligt.
Altså, mange tak til Kommissionen, til Rådet og til alle de kolleger, der har støttet os.

Jöns
Hr. formand, ærede medlemmer af Kommissionen, kære kolleger, man skulle ikke tro det, men Socialfonden er vores eneste arbejdsmarkedspolitiske instrument på europæisk plan! Den har med stort held indført nye arbejdsmarkedspolitiske tiltag i medlemsstaterne. Alligevel blev den i Berlin langtfra forsynet med de finansielle midler, som Europa-Parlamentet og Kommissionen med rette havde krævet. Lige netop i forbindelse med Socialfonden, som igen og igen producerer europæisk merværdi, hvad enten det nu er i politikken for de handicappede, i den forebyggende arbejdsmarkedspolitik eller f.eks. i støtte til kvinder, er der meget, der har været omstridt lige til det sidste. Det er da på en eller anden måde den gale verden! Det var ikke vores skyld. Vi ville ikke revolutionere noget. For os drejede det sig hovedsagelig om fem afgørende punkter, som effektivt skal flankere den fælles beskæftigelsesstrategi. Allerøverst på listen stod den forebyggende arbejdsmarkedspolitik og den specifikke støtte til kvinder. Det er nu engang mere menneskeligt og oven i købet betydeligt billigere at forebygge arbejdsløshed. Det kan da ikke være rigtigt, at vi i mellemtiden i hele Unionen taler om feminiseringen af fattigdommen! Det kan heller ikke være rigtigt, at kvinder i hele EU kun beklæder 3 % af de ledende stillinger, med nedadgående tendens. Kvinder udgør stadig flertallet i befolkningen. Og med mainstreaming alene er det altså ikke gjort, mine herrer i Rådet!
Endvidere drejede det sig for os om at gøre noget mere mod social udstødelse, for på længere sigt kan det godt betale sig, når disse mennesker igen selv kan sørge for deres underhold. Endvidere ville vi gøre de positive erfaringer fra Peace-initiativet tilgængelige for hele Unionen, hvorved mindre finansiel støtte uden større udgifter til administration kunne bistå ngo-folkene, for hvem gangen til offentlige kontorer udgør en uoverstigelig tærskel.
For det femte ville vi i højere grad forpligte medlemsstaterne til at dække alle Socialfondens støtteområder for at forhindre, at de igen blot piller rosinerne ud. Endnu en gang henvendt til Rådet: Disse krav har De kendt siden årets begyndelse. Men det har ikke forhindret Dem i at vedtage Deres fælles holdning helt uafhængig deraf og med skyklapper på. Da stillede man sig virkelig i Europa-Parlamentet det spørgsmål, hvorfor så egentlig dette uformelle samrådsmøde. At der nu foreligger kompromiser, som begge parter kan leve med, skyldes ene og alene os, som åbent kom til Dem med kompromisforslag for at hindre, at Deres skyklapper tvinger os ind i Forligsudvalget, for det ville have betydet, at man skulle have indstillet talrige projekter, fordi pengene så ikke var kommet rettidigt fra Bruxelles. Det ville have været ansvarsløst, og det er der forhåbentlig ingen i Europa-Parlamentet, der ønsker!
Til slut klarede De jo svinget. Selvom der nu ikke foreligger en procentvis fastlæggelse af fordelingen af midlerne, er vi alligelvel blevet enige om at styrke den forebyggende arbejdsmarkedspolitik og styrke den specifikke støtte til kvinder. Pludselig kunne det jo alligevel lade sig gøre, at målet social integrering på arbejdsmarkedet blev forankret i forordningen. Til slut nåede vi endog frem til et kompromis om de globale tilskud, der nu endog muliggør støtte på op til 100 % til ngo'erne.
De ændringsforslag, vi nu er blevet enige med Rådet om, er nr. 1, 8, 9 og 10. Jeg anmoder Dem alle, kære kolleger, om at stemme for disse ændringsforslag, for at vores forhandlingssucceser kan genfindes i forordningen om Den Europæiske Socialfond.
Rådet har så godt som ikke flyttet sig, hvad angår de fem støtteområder. Det må vi leve med. Men intetsteds var Rådet så fastlåst og ubøjelig som i spørgsmålet om mainstreaming. Her er det nu op til Kommissionen at sørge for, at mainstreaming overholdes i de nationale programmer. Jeg håber, at der om syv år også vil være et par kvinder i Rådet. Det ville i hvert fald være godt for sagen!

Arias Cañete
Hr. formand, hr. kommissærer, ærede medlemmer, i den første betænkning, som jeg fremlagde for Parlamentet på vegne af Fiskeriudvalget om Rådets forordning om de strukturelle foranstaltninger inden for fiskerisektoren, støttede Parlamentet tre grundlæggende idéer. For det første behovet for at sikre, at der er tilstrækkelige ressourcer i fællesskabsbudgetterne til at dække sektorens behov inden for rammen af strukturpolitikken for fiskeriet. For det andet behovet for at få et fælles retsgrundlag i form af en horisontal forordning, som integrerer al den spredte lovgivning. For det tredje behovet for at få nogle nationale, og ikke kun regionale, programmer til sikring af sammenhængen mellem strukturpolitikken og de flerårige udviklingsplaner for fiskerflåderne.
Med udgangspunkt i denne strategi integrerede Parlamentet ved førstebehandlingen såvel Rådets forslag til forordning om de strukturforanstaltninger inden for fiskerisektoren, som er integreret i Agenda 2000, som Rådets forslag, hvori man definerede de nærmere regler og betingelser for de strukturelle interventioner inden for fiskerisektoren, i en fælles forordning. Afstemningen ved plenarmødet ratificerede i sin helhed de holdninger, som Fiskeriudvalget havde forsvaret, og fra da af har vores udvalg, og ikke mindst dets formand fru Carmen Fraga, været i kontakt med Rådet, de nationale forvaltninger og erhvervsorganisationerne og har organiseret en offentlig høring, som gjorde det muligt at påvise, hvordan Parlamentets politiske holdning nyder bred støtte.
På baggrund af denne støtte holdt Parlamentet flere uformelle møder med formandskabet for Rådet, og jeg kan med oprigtig tilfredshed konstatere, at størstedelen af vores ønsker er blevet taget vel imod af Rådet, og det i en sådan grad, at man efter Det Europæiske Råd i Berlin har udarbejdet et nyt forslag til forordning, der nu kaldes »Forordning om et finansielt instrument til udvikling af fiskeriet«.
Fra nu af vil vi få en fælles strukturfond for fiskeriet uden at være nødt til at finansiere strukturelle aktioner inden for rammerne af EUGFL's garantisektion. Vi får ligeledes en horisontal programmering i de regioner, der ligger uden for mål 1. Vi får en detaljeret liste over alle aktioner og foranstaltninger, og på grundlag af disse indrømmelser fra Rådet har Fiskeriudvalget accepteret, at der findes to separate forordninger.
Jeg vil gerne lykønske Rådet og Kommissionen med den smidighed, de har udvist for at revidere de indledende oplæg, som vi fandt var fejlagtige, og søge at nå til et tilfredsstillende kompromis.
Jeg vil også gerne fremhæve, at vi med hensyn til forordningen »Gennemførelsesforanstaltninger« har indføjet nogle vigtige ændringer og har fjernet kravet om yderligere 30 % til ophør, og for de blandede selskaber har vi fjernet den ordning, som knyttede dem sammen med fiskeriaftalerne.
Jeg vil slutte med at komme med en generel reference til søjlen for strukturfondene i Agenda 2000. Jeg finder, at Rådet og Kommissionen i en tid med budgetknaphed har handlet rigtigt ved at koncentrere støtten til regionerne i mål 1, hvilket vil gøre det muligt, målt pr. indbygger, at fastholde de nuværende støtteniveauer og ydermere opretholde Samhørighedsfonden samt samarbejde med henblik på at sikre, at de mindre gunstigt stillede stater får genoptaget den strukturelle dynamik.
Det er rigtigt, at vores strukturpolitik mangler en kritisk masse for at kunne klare de regionale uligevægter på kort sigt, men det er ikke mindre rigtigt, at Den Europæiske Union fortsat har vigtige solidaritetsmekanismer, som ikke bør undervurderes. I en tid med budgetknaphed vil kravet i traktaten om, at alle fællesskabspolitikkerne - ikke kun strukturpolitikkerne - skal være rettet mod økonomisk og social samhørighed, blive særdeles relevant.
At kræve, at alle fællesskabspolitikkerne skal forsøge at skabe større økonomisk og social samhørighed i en situation, hvor diskussionen om nettobeløb betinger løsningerne, er muligvis utopisk. Men i en nær fremtid, når vi går i gang med udvidelsen, bliver det nødvendigt at gå i dybden med denne idé, hvis vi ikke ønsker en udvidet Union med forværrede regionale forskelle, som kan bringe hele systemet i fare.

Barón Crespo
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil forsøge at hjælpe formandskabet ved at tale uden tekst, og hvis det er muligt, langsomt.
Indtil nu har vi talt om, hvordan vi skal bringe orden i vores fælles hus, Unionen. Nu er det udvidelsen, der står for tur. Betænkningen, som jeg vil forsvare ved andenbehandlingen, omhandler faktisk koordineringen af førtiltrædelsesstøtten til udvidelsen. Jeg tror, at det er min pligt på dette tidspunkt at komme med en kort sammenfatning af forholdene og den historiske mission, som udvidelsen betyder, ikke kun for Agenda 2000, men for hele Den Europæiske Union, i det omfang, at befolkningerne i Central- og Østeuropa og også omkring Middelhavet, hvoraf størstedelen først for nylig har fået deres frihed tilbage, ønsker at tilslutte sig vores fælles historiske eventyr.
Parlamentet har fra første færd understreget, at vi ønskede, at det skulle være en global forhandlingsproces med indhold af særlige kriterier, som ikke skulle skabe nye hindringer og nye forskelsbehandlinger, og som ydermere skulle give mulighed for, at der blev skabt en vis konkurrencestemning. Det vil sige, at hvert eneste af disse lande kunne lave en kollektiv indsats for at genskabe demokratiet, for at omlægge deres økonomi og for at lære om det gode naboskab, som skal få dem til at tilslutte sig vores fremtid fuldt ud.
Det arbejde, som jeg som Parlamentets repræsentant har lagt i denne betænkning i tæt kontakt med mine kolleger - hr. Walter og hr. Sonneveld - har netop drejet sig om at koordinere hele denne støtteproces og samtidig medtage Parlamentets kriterier.
Jeg må sige, hr. formand, at vi har nået en række vigtige målsætninger inden for dette område. På den ene side rettede Kommissionen sig selv og ændrede sit første forslag, og det ændrede endog titlen på forordningen i tråd med vores ønsker, og på den anden side har vi mellem første- og andenbehandlingen afholdt en række møder med formanden for Rådet, som efter min mening har været positive i den forstand, at vi har kunnet udarbejde kriterierne for gennemførelsen af Phare-programmet, som er grundlæggende for organiseringen af disse lande og for en styrkelse af institutionerne, for indføjelse af politiske kriterier i forbindelse med demokratiet og for en styrkelse af det civile samfund, kort sagt med det mål at styrke disse samfund. Dette er en første målsætning, som jeg tror vi har formået at berige og ændre i forbindelse med det første forslag.
Der er også andre områder, hvor vi har gjort vigtige fremskridt. På den ene side i forbindelse med respekten for de komitologiregler, der fandtes, idet vi har forsøgt at undgå, at disse regler blev ændret i hemmelighed, og på den anden side i forbindelse med Parlamentets deltagelse med mulighed for årligt at revidere processen. Som helhed synes jeg, at det er en tilfredsstillende løsning.
Det er rigtigt, at der stadig udestår nogle spørgsmål, som jeg finder det er vigtigt at nævne. Et af dem, som har forbindelse med Amsterdam-traktatens ikrafttræden, er - efter ordførerens mening - som ikke vandt genklang i plenarforsamlingen, men som nu, hvor Amsterdam-traktaten er trådt i kraft, giver fuld mening - at vi bør betragte denne proces som en fælles strategisk proces for Unionen, som bør føre til fælles aktioner. Jeg finder, at dette vil gøre det muligt også at få integreret den politik, som skal udvikles på dette område, i vores konstitutionelle retsgrundlag.
Der er også et andet forhold, som ikke blev formelt medtaget, men som alligevel har været med i procedurerne i forbindelse med hvert af landene. Det drejer sig om den betydning, vi tillægger den sociale dialog med henblik på netop at få styrket produktionssystemet og de industrielle forhold i disse lande.
Jeg vil gerne tilføje yderligere to spørgsmål, som vi endnu ikke har fået rejst, selvom Rådet bekræfter, at de er underforståede. Det ene drejer sig om den opmærksomhed, som det efter vores skøn er nødvendigt at give omlægningen af kernekraftindustrien i de fleste af disse lande. Det er et utrolig følsomt spørgsmål for de fleste af Unionens borgere. Og det sidste spørgsmål - som jeg håber også kan blive inddraget i fremtiden i forbindelse med den nye Kommission - drejer sig om de kriterier for god opførsel og adfærdskodeksen, som man skal følge. Jeg håber, at begge spørgsmål vil blive løst meget snart.

Sonneveld
Hr. formand, jeg taler her om førtiltrædelsesstøtten til landbruget. I vores første betænkning har vi optaget et temmelig principielt punkt med hensyn til de betingelser, som Kommissionen har foreslået, og som ansøgerlande skulle opfylde for at komme i betragtning til EU-landbrugsstøtten. Jeg refererer her til den betingelse, at ansøgerlande pr. 1. januar 2000 skal have en syvårig landdistriktudviklingsplan til det formål. Europa-Parlamentet ændrede dette krav, som det anså for alt for strengt, og foreslog en mere praktisk procedure. Rådet fulgte imidlertid Kommissionens forslag på dette punkt.
Ved de efterfølgende trepartsmøder har dette punkt gentagne gange været behandlet. Især rådsformandskabet viste forståelse for Europa-Parlamentets klager. Det lykkedes dog ikke at overbevise Kommissionen og Rådet om, at det handler om en uretmæssig administrativ overbebyrdelse af ansøgerlandene. Rådet syntes at være beredt til at lade datoen 1. januar falde, men årstallet 2000 blev fastholdt, så den principielle meningsforskel med Europa-Parlamentet fortsat består.
Efter Europa-Parlamentets mening er det umuligt, at ansøgerlandene på så kort sigt på demokratisk vis skulle kunne bringe et fuldstændigt syvårigt integreret landdistriktudviklingsprogram i stand. Europa-Parlamentet har åbnet mulighed for ved valget af forholdsregler og projekter at gøre brug af rådgivende assistance fra en lille gruppe sagkyndige på området acquis communautaire og økonomisk udviklingsproblematik for landene i den tidligere østblok. Hermed vil der i mellemtiden også kunne arbejdes på at bringe en landdistriktudviklingsplan i stand. Denne plan ville så kunne vinde i realitetsindhold og kvalitet.
I mellemtiden har beslutningsdannelsen efter topmødet i Berlin ført til oprettelsen af en særskilt budgetkategori for tiltrædelse, afsnit 7, som også Sapard-støtten kommer til at falde under, og hvor der kommer til at gælde strengere finansielle regler med hensyn til forfinansiering samt finansiel styring og ansvar, end det ville være tilfældet, hvis forholdsreglerne under kategori 1, landbrug, ville være blevet bibeholdt, som Kommissionen havde foreslået, eller i kategori 2, som forholdsreglerne ville henhøre under, hvis disse lande virkelig var blevet medlemmer.
Det ser ud til, at et land i førtiltrædelsesfasen allerede skal opfylde meget høje krav til administrative færdigheder for at kunne få Sapard-landbrugsførtiltrædelsesstøtte. Min afsluttende konklusion er: Alle EU-institutioner er tilskyndet af den samme ambition om hurtigt at bringe en succesfuld tiltrædelse i stand. Europa-Parlamentet har efter min mening virkelig levet sig bedre ind i, hvad EU-betingelserne betyder for udøvelsen af det politiske liv i disse lande. De andre institutioner er mere fokuserede på regnskabspligt og omkostningsstyring. Der er virkelig ikke meget tid til videre diskussion. Derfor har Europa-Parlamentet i dag formelt afgivet sit råd, men med udtrykkelig omtale af bekymring for den meget krævende procedure.

Walter
Hr. formand, mine damer og herrer, som ordfører om ISPA, førtiltrædelsesinstrumentet til ansøgerlandene og en, der løbende har fulgt den generelle reform af strukturfondene, er jeg virkelig glad for, at Parlamentet i denne uge afslutter forhandlingerne om Agenda 2000 med et positivt resultat. Dermed udsender vi et vigtigt signal både til Unionens borgere og til landene i Central- og Østeuropa, som stræber efter at blive medlem af EU. Europa er handlekraftigt!
Det er ikke nogen selvfølge, at vi nu til slut kan stemme om Agenda 2000. Derfor vil jeg gerne benytte lejligheden til målrettet at gratulere formandskaberne for Rådet og navnlig det tyske formandskab for Rådet, fordi det lykkedes det at skabe et bæredygtigt grundlag for slutspurten.
I forbindelse med det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument, ISPA, har Kommission, Råd og Parlament i det store hele trukket på den samme hammel. I konstruktive forhandlinger er vi efter min mening nået frem til et vellykket samlet resultat, som er et klart signal om solidaritet med ansøgerlandene.
De finansielle midler er begrænsede, navnlig når man ser dem i forhold til de enorme behov for tilpasning i ansøgerlandene. Så meget desto rigtigere er det at koncentrere ISPA om støtte til projekter på de for den økonomiske udvikling centrale områder miljø og transport og knytte støtten tæt sammen med andre former for førtiltrædelsesstøtte f.eks. inden for rammerne af Phare.
ISPA skal imidlertid i lighed med strukturfondene som helhed, og det er også ud fra Parlamentets synsvinkel et centralt punkt, yde et vedvarende bidrag til skabelsen af arbejdspladser. Det er endvidere vigtigt for os, at modtagerlandene benytter dette instrument til at lære at kende og anvende strukturpolitikkens regler og mekanismer, for at indlemmelsen senere kan foregå så meget desto nemmere. Det er derfor af største betydning, at de lokale og regionale parter tages med, hvor det er muligt.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til også at sige noget om EU's fremtidige strukturpolitik som helhed. Der var ganske vist ikke nogen grund til overvældende glæde over reformen af strukturfondene. Men vi fandt her frem til et bæredygtigt kompromis, som sikrer, at europæisk solidaritet heller ikke for fremtiden skrumper ind til bare at være smukke ord. Tværtimod! Med de nye mål for støtte 1, 2 og 3 og fællesskabsinitiativerne, Interreg, Leader, Equal og Urban, har vi slagkraftige instrumenter ved hånden, med hvilke vi kan yde et vigtigt bidrag til styrkelse af regionernes konkurrenceevne og til skabelse af arbejdspladser.
I kølvandet på koncentrationen om det væsentlige kan det ganske vist ikke undgås, at nogle regioner på mellemlangt sigt vil miste støtten under mål 1 og 2. Så meget desto vigtigere er det, og det er også et af Parlamentets positive resultater, at vi har overgangsbestemmelser, som er generøse, og som sikrer, at der ikke sker urimelige og smertelige støttebrud, og at regionerne har seks år til at tilpasse sig ændringerne.
Jeg er endvidere glad for og tillige en smule stolt af, at det er lykkedes os som Europa-Parlament at få gennemført et fjerde fællesskabsinitiativ under hårde forhandlinger med Kommissionen og Rådet. Det hedder ganske vist Urban, men omfatter mere end det hidtidige Urban-initiativ, fordi det for fremtiden også kommer mindre byer og landdistrikter til gode og er et bredt tiltag i retning af social og økonomisk fremgang.
Dermed er til dels også det dækket, vi som Parlament krævede med det femte fællesskabsinitiativ, som vi vedtog sidste år i plenum, så disse muligheder også kan udnyttes. Med dette initiativ råder vi over endnu et vigtigt instrument til skabelse af arbejdspladser.
Solidaritet i Den Europæiske Union og med ansøgerlandene, den koncentrerede indsats af midler, skabelse af arbejdspladser, afbureaukratisering og forberedelsen af udvidelsen mod øst, dét var fra starten målene med reformen af strukturfondene. Vi tager her et afgørende skridt fremad. Jeg takker alle, som har bidraget dertil, det være sig i Rådet eller i Kommissionen - helt særligt i Kommissionen - og som i de sidste uger, måneder og år har støttet meget massivt. Dem vil jeg gerne sige hjertelig tak til. Europa går ganske vist ikke i spidsen med stormskridt, men hvert skridt fremad er et godt skridt, og jeg tror, at vi her går fremad.

Tomlinson
Hr. formand, den betænkning, som jeg forelægger, er en teknisk, men vigtig del af forslagene i Agenda 2000. Den ændrer forordningen om oprettelse af en garantifond for aktioner i forhold til tredjelande. Medlemmerne vil erindre, at denne rent faktisk blev forelagt for Parlamentet og henvist til fornyet udvalgsarbejde i november 1998. Som en følge af, at den blev henvist til fornyet udvalgsbehandling står vi i dag med en situation, hvor vi opfordrer Parlamentet til at godkende Kommissionens forslag i den form, som man allerede er nået frem til en politisk aftale om i Rådet. Denne politiske aftale blev allerede nået ved topmødet i Wien og blev vedlagt som bilag til beslutningerne fra Wien-topmødet.
De ændringsforslag, der er blevet fremsat af Parlamentet via dets Budgetudvalg til Kommissionens oprindelige forslag, er i alt væsentligt blevet accepteret. Vores ændringsforslag 2 søgte at forpligte Kommissionen til at gennemgå parametrene for garantifonden i dens årsberetninger, og nu skal Kommissionen i henhold til den politiske beslutning gennemgå parametrene for garantifonden i forbindelse med hver tiltrædelse. Hver enkelt af vores ændringsforslag af denne tekniske art er således blevet godkendt og indføjet i beslutningen fra Rådets møde i Wien.
Rådet besluttede ligeledes at fravige Kommissionens oprindelige forslag ved at forhøje målbeløbet til 9 % i stedet for de 8 %, som Kommissionen havde foreslået, for forholdet mellem fondens midler og Fællesskabets samlede udestående garantiforpligtelser. Satsen for indbetalinger til fonden blev derved nedsat til 9 % for hver lånetransaktion fra de tidligere 14 %, men det var stadig mere end de 6 %, som Kommissionen selv havde foreslået. Alt i alt står vi med en situation, som jeg mener opfylder alle Parlamentets krav, og derfor anbefaler jeg den for Parlamentet.
Men bredere set er det vigtigt at sige i dag, at det til trods for alle de betænkeligheder, der er omkring nogle af detaljerne i den interinstitutionelle aftale og det finansielle overslag, er bedre at have noget, der er lettere utilstrækkeligt efter nogles mening, men som man dog kan nå til enighed om, end at søge perfektion og rent faktisk ikke nå noget som helst. Men Parlamentet kan drage en meget nyttig lære i denne proces.
Det er i dag lykkedes Parlamentet at samle mindre end 5 % af sine medlemmer. Vi er blevet til et Parlament, hvor vi blot leverer vores indlæg til hinanden, og der er uhyre få til stede for at lytte til dem. Jeg mener virkelig, at dette er en meget nyttig lære, man kan drage her ved afslutningen af det nuværende Parlaments valgperiode, og det næste Parlament må tage det alvorligt, hvis det forventer, at offentligheden skal tage dets forhandlinger alvorligt. Dette Parlament må selv til at begynde at tage sine forhandlinger alvorligt.

Görlach
Hr. formand, hr. formand for Rådet, den nye forordning om politikken for støtte til udvikling af landdistrikterne er uden tvivl et stort fremskridt i reformen af den fælles landbrugspolitik. Ikke kun fordi man af ni spredte forordninger har lavet én klar forordning, hvilket gavner gennemskueligheden og helt sikkert også får indvirkning på forvaltningen af midlerne, men også fordi det er indledningen til en ny politik. Naturligvis er der pyntet lidt på det billede, Kommissionen har valgt, med de to stærke søjler, der står ved siden af hinanden. Den ene søjle er endnu ikke lige så stærk som den anden, hr. kommissær Fischler, det ved De godt, men det kan den jo nå at blive. Det er nødvendigt, at vi også for fremtiden forsøger for medlemsstaterne og tillige for regionerne at øge fleksibiliteten lidt mere omkring landbruget i de landlige regioner.
Jeg vil gerne minde om det, hr. kommissær Fischler sagde engang, nemlig at denne politik er så vigtig, fordi vi altid skal besvare spørgsmålet om, hvad broderen og søsteren til en ung landmand, som overtager gården, gør på arbejdsmarkedet. Dér bliver det for alvor klart, hvad vi for fremtiden skal gøre i de landlige regioner. Derfor holder vi stadig til en vis grad fast i vores gamle krav om, at hele den fælles landbrugspolitiks område for fremtiden naturligvis skal falde ind under Parlamentets procedure med fælles beslutningstagning. Det mangler stadig. Jeg sagde allerede i formiddags andetsteds, at det hører med til at gøre det parlamentariske demokrati i Europa fuldendt.
Derfor vil De også kunne forstå, hvorfor netop vi landbrugspolitikere går ind for at støtte den interinstitutionelle aftale. For hvis det er muligt, at de ledsagende foranstaltninger, at udgifterne til landdistrikterne regnes til de ikkeobligatoriske udgifter - hvilket jo ikke betyder, at vi ikke føler os forpligtede til, at de skal bruges, men det øger Parlamentets spillerum til at udforme denne voksende politik - vil De kunne forstå det. Det har for øvrigt den fordel, at der i forbindelse med flerårige udgifter er mulighed for at overføre. Vi vil få indkøringsvanskeligheder med denne nye politik i de første år. Det ville være en skam at miste penge blot på grund af indkøringsvanskeligheder, fordi vi ikke kan overføre dem.
Som slutresultat er dette en god begyndelse. Det er endnu ikke et rigtigt træ, men af dette spæde fælles træ bliver der - hvis Kommissionen og Rådet tager sig lige så ivrigt af dette spæde træ - et stort og stærkt træ til politikken i landdistrikterne.
Bifald

Mulder (ELDR
Hr. formand, lad mig som ordfører for landbrugsfinanserne i Agenda 2000 begynde med at udtale min vurdering til det tyske formandskab for de muligheder, som den tyske regering har givet om også at få en trepartssamtale om landbrugspolitikken.
Mellem den oprindelige betænkning fra Parlamentets Landbrugsudvalg, der blev vedtaget i januar, og resultatet fra Berlin, er der naturligvis en række forskelle. Det kan heller ikke være anderledes. Jeg tror aldrig, nogen har kunnet få 100 % ret i disse komplekse forhandlinger.
Vi bifalder, at landdistriktpolitikken for første gang er blevet en tydelig del af den europæiske landbrugspolitik. Det har hr. Görlach også sagt. Vi mener også, at det er vigtigt - og det er også i overensstemmelse med min betænkning - at konklusionerne fra Berlin tydeligt melder, at der i Europa skal ydes mere opmærksomhed til en europæisk fødevarekvalitet, sikkerhed, beskyttelse af miljøet, dyrevenlighed, og hvad De kalder mådehold. Det skal udvikles. Det må fremføres under WTO-forhandlingerne, der finder sted om kort tid.
Det faktum, at landdistriktudgifterne og ledsageforanstaltningerne er ikkeobligatoriske udgifter - det er også allerede blevet sagt af andre - skal også bifaldes. Jeg vil gerne spørge hr. Fischler om følgende: Garantiudgifterne er faste, hvis der i et givent år bliver penge til overs, sendes de tilbage til medlemslandene? I mit udvalg blev der spurgt, om der kunne dannes en reserve. Det blev ikke nævnt i Berlin. Jeg antager derfor, at dette ikke kan blive vedtaget. Det, jeg ville se bekræftet fra hans side, er, om min formodning om, at fleksibiliteten på 200 millioner, der er indholdt heri, og fleksibiliteten på 0, 03 %, den der gælder for alle kategorier, det vil sige også for kategori 1, garantiudgifterne for landbruget, er korrekt.
Det andet spørgsmål vedrører ledsageforanstaltningerne og landdistriktudviklingen. Herfor gælder en helt anden regel. Hvis pengene ikke er brugt op et år, er det min formodning, at de kan overføres til næste år. Ville det være muligt, at Kommissionen også giver en tydelig redegørelse for dette, om bestemmelserne for brug af disse midler?
Der er ikke blevet sagt meget om kontrollen af landbrugsudgifterne. Parlamentet har i dets rapport fra januar givet særlig opmærksomhed til kontrol, til bekæmpelse af svindel og al den slags. Selvom det ikke nævnes i konklusionerne fra topmødet i Berlin, kan jeg forsikre Dem, at Parlamentet vil holde meget nøje øje med den slags sager.
Sidste spørgsmål til kommissær Fischler: I vores forordning fra Parlamentet har vi også bedt om, at hektartillægene, alle indkomsttillæg, skal kunne betales før d. 31. oktober hvert år. Er det muligt?

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for de horisontale foranstaltninger kan jeg ikke se positivt på resultatet. Der forelå et forslag fra Kommissionen, som ville benytte sociale og økologiske kriterier for gradueringen af udbetalingen af støtte. Af disse kriterier er der ikke meget tilbage. Fra Parlamentets side blev der fremsat forslag, som var mere differentierede, som Kommissionen regnede igennem, og som også efter Kommissionens vurdering var egnede til at sikre en fornuftig fordeling af støtten. Det er nu alt sammen ikke blevet til noget, og jeg vil nævne et par punkter, som er en konsekvens deraf.
Vi har for det første, hr. Fischler, ikke fjernet overkompensationen fra 1992. 4 % af bedrifterne vil fortsat få 40 % af støtten eller 20 % af bedrifterne 80 % af støtten.
For det andet har vi i forbindelse med prissænkningerne i Agenda 2000 ikke opnået fuld kompensation gennem udbetalingen af støtten. For de rationaliserede bedrifter betyder det imidlertid fuld prisudligning. Det bliver de mindre bedrifter, der kommer til at lide under denne dårligere udligning.
For det tredje drejer det sig her ikke om spørgsmålet om tilskud i betydningen retfærdighed eller uretfærdighed eller misundelse, men om at det prispres, der udøves af de bedrifter, som i kraft af overkompensation fortsat lever af de store udbetalinger af støtte, vil ramme de mindre bedrifter, og det vil true dem på eksistensen. Heraf følger for det fjerde, at de penge, som nu strømmer fra Bruxelles og de nationale kasser til de store rationaliserede bedrifter, dér vil blive anvendt til yderligere rationalisering og vækst. Det betyder arbejdspladser i disse bedrifter, men det betyder tillige fjernelse af arbejde, ved at familiebedrifter i EU fortsat vil gå til grunde.
For det femte har vi givet forkerte signaler i den retning, nemlig at der fortsat skal satses på intervention også for de central-og østeuropæiske staters vedkommende i stedet for, at de skoles til markedet, eventuelt også til verdensmarkedet, hr. Fischler! Den, der vil producere til verdensmarkedet, kan gøre det, men det bliver så uden statsstøtte. Heller ikke her har vi jo taget det modige skridt, der var påkrævet.
For det sjette har vi bibeholdt støtte til majs, men ikke gennemført støtte til græsningsarealer. En produktion af basisfoder, som i forvejen foretrækkes på grund af de naturgivne betingelser, præmieres altså, og en bevaring af græsningsarealer, der er påtrængende nødvendig for, at hele regioner kan forblive økologiske, får ingen støtte, ingen præmie.
For det syvende er i forbindelse med den omrokering af penge, som vi jo også efter Deres idéer ville foretage fra EUGFL's garantifond til den anden søjle, kun en lille del af det, der ville have været muligt, hvis vi havde gennemført degressionen, tilflydt denne anden søjle. Heller ikke de 14 milliarder, der i Berlin blev afsat til den anden søjle, kan genfindes i de finansielle overslag.
Som helhed er resultatet negativt, og det må det jo også være for Kommissionen, ellers ville De være nødt til efterfølgende at revidere alle de papirer, De har skrevet for at begrunde denne Agenda 2000. Jeg har ret beset kun citeret fra dem.

Garot
Hr. formand, mine kære kolleger, reformen af den fælles markedsordning for oksekød var en af de mere følsomme sager i den nye fælles landbrugspolitik for år 2000-2006 set i lyset af markedets strukturelle uligevægt, konsekvenserne af fænomenet kogalskab over for forbrugerne og den stilling, opdrætterne indtager i forbindelse med territoriets udnyttelse.
Som ordfører for denne sag skal jeg minde om, at den udøvende Kommission i sit oprindelige forslag navnlig havde prioriteret en reform baseret på en væsentlig prisnedsættelse med det formål at øge vores markedsandele på eksportmarkedet inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationens krav.
I januar måned afviste Parlamentet i overensstemmelse med forslaget i min betænkning Kommissionens henstilling og vedtog en prisnedsættelse, der var begrænset til 15 % i stedet for de af Kommissionen foreslåede 30 %. Ministerrådet vedtog til slut en nedsættelse med 20 % i tre etaper.
Kommissionen anbefalede endvidere at tildele opdrætterne en delvis finansiel kompensation for denne nye sænkelse af priserne. I modsætning til mine anbefalinger vedtog Europa-Parlamentet ikke den væsentlige forøgelse af tilskuddet til diegivende kvægbestande, som imidlertid spiller en positiv rolle på vores territorier. Det gjorde Rådet, hvilket er taget ad notam.
For så vidt angår forvaltningen af markedet, vedtog Parlamentet at opretholde den offentlige intervention og at styrke produktionsbegrænsningen i modstrid med Kommissionens ønsker, der foreslog at bringe markederne i balance gennem en sænkelse af priserne ved produktionen og indførelsen af privat oplagring fra og med år 2002.
Rådet, der indordnede sig under Kommissionens logik, fastholdt ikke desto mindre idéen om offentlig intervention på ad hoc-basis i nødstilfælde og i tilfælde af, at det skulle blive nødvendigt at indføre et sikkerhedsnet i størrelsesordenen EUR 1.560 pr. ton. Det er i forbindelse med dette punkt, jeg foreslår Parlamentet at vedtage et supplerende ændringsforslag til min betænkning med støtte fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Rådets holdning til intervention på markedet kræver en forklaring, da den på den ene side accepterer muligheden for privat oplagring, mens den på den anden side er positivt stemt over for opretholdelse af en offentlig intervention på ad hoc-basis. Hvad betyder det helt præcist? Jeg tror faktisk ikke på den private oplagring som et middel til at styre en strukturelt baseret overskudsproduktion. Man behøver blot at se på resultaterne af disse foranstaltninger inden for svineproduktionen. Da det endvidere forekom mig nødvendigt at indgå et kompromis med Rådet og Kommissionen, har jeg ganske enkelt forelagt Parlamentets Landbrugsudvalg et kompromisændringsforslag - som det har tilsluttet sig - der består i at styrke sikkerhedsnettet, idet beløbet forhøjes fra EUR 1.560 pr. ton til EUR 2.000 pr. ton.
På denne måde kan vi forblive i Parlamentets logik fra januar og på samme tid garantere vores opdrættere en bedre sikkerhed, forudsat at Rådet og Kommissionen er så fornuftige at bakke os op.

Goepel
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, hr. kommissær, de virkninger, den principielle enighed om landbrugsreformen Agenda 2000 har på landbruget i Den Europæiske Union og på landbrugernes indkomster, er mindre negative end de oprindelige kommissionsforslag, da prisnedsættelserne er lavere - korn, oksekød, det ved De jo. Med nyindførelsen af foranstaltninger i landdistrikterne og med forøgelsen af de ledsagende foranstaltninger, der har eksisteret siden reformen i 1992, er der taget endnu et skridt i retning af en global landbrugspolitik for landdistrikterne.
Set ud fra mit synspunkt er der betydelig tvivl om følgende aspekter af denne landbrugsreform. Den model af det europæiske landbrug, der blev ridset op i teserne på konferencen i Cork, er kun delvis blevet gennemført. Mens foranstaltningerne i forbindelse med markedsordninger, prisnedsættelser osv. gennemføres strengt centralt, overlades gennemførelsen af de fleste foranstaltninger for landdistrikterne til medlemsstaternes skøn. Eller det bliver, om De vil, en rent politisk afgørelse. Hvordan det? Foranstaltningerne for landdistrikterne finansieres som ikkeobligatoriske udgifter under udgiftsområde 1. Loftet på EUR 4, 3 milliarder om året skal på den ene side opfattes som en sikring af midlerne til landdistrikterne, men på den anden er der en risiko for, at medlemsstaterne på grund af den krævede samfinansiering ikke benytter disse foranstaltninger eller kun gør det i ringe grad. Jeg tænker her f.eks. på foranstaltning 2078 miljøvenligt landbrug.
Den direkte udbetaling af kompensation, der er fastsat som udligning for prisnedsættelsen, er ikke tilstrækkelig til at udligne indkomsttabene. De ekstra udgifter til foranstaltninger i landdistrikterne er, både hvad angår forsyningen med midler, og hvad angår anvendelsen af dem, fakultative og ikke nogen erstatning for det tab af købekraft, der skyldes prisnedsættelsen.
Kommissionen er blevet opfordret til at forelægge en foreløbig rapport i 2002 om de fleste af bestemmelserne vedrørende markedsordningerne. Vi får se, hvorledes det videreudvikler sig. Udsættelsen af prisnedsættelsen på mælk til 2005, i første række af besparelseshensyn, må vi tage til efterretning med en vis glæde. Men det er langtfra tilstrækkeligt, først engang inden 2008 får vi en kvote. Det er en kendsgerning, som vi egentlig ret godt kan leve med, og hvormed vi i det mindste på dette område kan tilbyde vores landmænd en sikkerhed, en produktionssikkerhed. Jeg mener, at det ved siden af den fakultative jordudtagning er det vigtigste, vi i Europa-Parlamentet har kunnet gennemføre.

Colino Salamanca
Hr. formand, jeg taler for hr. Fantuzzi. Jeg vil gerne støtte hans betænkning, ikke mindst forslaget om, at solsikkestøtten bliver spredt ud over året i henhold til det ændringsforslag, som er blevet vedtaget af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikterne.
Vi er under alle omstændigheder i dag nået til afslutningen af den landbrugsreform, som er indeholdt i Agenda 2000, og jeg vil gerne give udtryk for min kritiske støtte til en reform, som mere og mere har mistet sin fælles europæiske indfaldsvinkel og er blevet forvansket på grund af det ene eller det andet medlemslands ønsker. Jeg vil endog sige, at Europa-Kommissionen - som har tilskyndet til Den Europæiske Unions aktion - i sin forvaltning af reformforslagene har givet indtryk af, at den ikke rigtig ved, hvor den er på vej hen.
Over for nogle indledende og radikale forslag om, at det europæiske landbrug skal være mere opmærksom på markedets signaler og de internationale referencer, har man til sidst accepteret at nuancere ordlyden og endog undtage nogle af de sektorer, der skal reformeres - f.eks. mælkeprodukterne - hvor reformen er blevet udsat til produktionsår 2005, og hvor man uden tvivl vil se, at sektorens uligevægt vil blive forværret.
Over for nogle indledende forslag om at udbygge forholdet mellem landbrug og miljø for at få gjort ende på nogle konstaterede skadevirkninger, f.eks. nedbrydning af jord og vand, angreb på biodiversiteten osv., foreslår Kommissionen i den horisontale forordning, at det skal være medlemsstaterne, som definerer de obligatoriske og generelle miljølove og beslutter sanktionerne, og på den måde får man ikke den samme indfaldsvinkel i Fællesskabet.
Over for kriterierne om at skabe en landbrugspolitik, som tager mere hensyn til den strukturelle virkelighed på nogle områder gennem en politik til udvikling af landdistrikterne, som er i stand til at korrigere nogle af forholdene for vores landbrug, f.eks. behovet for at diversificere, at tilbyde landboerne nye muligheder og hindre, at landbobefolkningerne bliver ved med at flytte bort, vælger man en politik til udvikling af landdistrikterne, som er minimal og uden egentlig slagkraft.
Over for behovet for, at denne landbrugspolitik også lever op til principperne om økonomisk og social samhørighed og ændrer på nogle fejl, f.eks. at støtten bliver koncentreret på få hænder, svarer Kommissionen, at det skal være medlemsstaterne, der er ansvarlige for at reducere beløbene, og på denne måde ser man bort fra den nødvendige fællesskabsindfaldsvinkel og indarbejdelsen af generelle principper.
Hr. kommissær, De har for nylig i Madrid givet udtryk for muligheden for, at vi i år 2003 kan begynde at tale om en ny landbrugsreform. Jeg finder, at dette budskab indeholder en dobbelt fare. For det første, fordi det med Deres ord så tydeligt viser, at de aktuelle reformforanstaltninger ikke vil være tilstrækkelig effektive, og det endda før man er begyndt at anvende dem. Og for det andet, fordi det ikke er muligt for den europæiske landmand og kvægavler at udvikle deres aktiviteter og planlægge fremtiden, hvis der ikke er et minimum af stabilitet. Det er ikke godt, hvis vi oven i de klimatologiske usikkerheder lægger de usikkerheder, som de politiske beslutninger betyder.
Det er kort sagt muligt, at aftalen tilfredsstiller et eller flere medlemslande, men jeg synes ikke, at den lever op til de udfordringer, som blev defineret i selve Agenda 2000, og det gælder f.eks. også den europæiske udvidelse.
Og til de af mine landsmænd, som er entusiastiske på grund af det, der er gjort, vil jeg blot gøre Dem opmærksom på, at regnskabet ikke kun gøres op i absolutte tal, men også i relative tal.

Martin, Philippe-Armand
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, den fælles markedsordning for vin er bestemt den mest komplekse af alle de fælles markedsordninger. Ud over aspekterne omkring styring af plantningsrettighederne og druernes produktionsbetingelser omfatter denne ordning alle bestemmelserne om ønologiske fremgangsmåder, det vil sige om vinens forarbejdning, samt bestemmelserne om etikettering.
Ja, den europæiske vinproduktion er meget speciel. Hver region har sit helt eget særpræg. Hver eneste vinmark er forskellig med hensyn til produkt og kvalitet, hvilket klart viser, at vinen er et landbrugsprodukt, ikke et industrielt produkt, og at den skal behandles derefter. Områderne er forskellige. De skal respekteres i deres forskelligartethed.
Min betænkning går i denne retning. Det er det, fagfolkene ønsker. Det er det, vi har vedtaget, og jeg glæder mig over, at vores forslag efter mange møder, mange forhandlinger falder sammen med Rådets synspunkter, især på det strukturelle plan, hvor princippet om ret til vækst er blevet accepteret, det vil sige, at vinmarker med et marked i vækst kan opnå yderligere plantningsrettigheder; især med hensyn til varigheden af disse plantningsrettigheder, der er blevet forlænget med henblik på at sikre jorden den nødvendige hvile; med hensyn til de strukturelle foranstaltninger vedrørende vinarealernes fornyelse og foryngelse - vi har fået ret til at tildele støtte; med hensyn til producentsammenslutningerne er der kun sket få ændringer i form af en aftale, der giver mulighed for at fjerne foranstaltningerne til udvidelse af deres beføjelser og udelukkende at tildele de opgaver, de pålægges, til deres egne medlemmer; også med hensyn til branchernes anerkendelse, der giver dem en retslig status fastlagt i fællesskabsretten med henblik på at sikre, at der ikke sættes spørgsmålstegn ved dem af de ikkeproducerende medlemsstater; med hensyn til de ønologiske fremgangsmåder, hvor opretholdelsen af de traditionelle metoder er blevet anerkendt; med hensyn til etikettering er der blevet fastlagt en direkte bestemmelse. Endelig har Rådet givet Parlamentet ret i dets holdning vedrørende import af druemost fra tredjelande.
Som De kan se, ligger Rådets kompromis meget tæt på Europa-Parlamentets forslag, hvilket man kun kan glæde sig over. Ikke alt er dog perfekt, og jeg er meget bekymret over Rådets nye beslutninger, der efter min mening er forkastelige, især ønsket om at indlemme nye medlemsstater i vinzonen, der ikke traditionelt er vinproducerende, nemlig Irland, Danmark og Sverige. Hvis den blev vedtaget, ville denne beslutning drage selve grundlaget for vores kompromis i tvivl, den ånd, hvori vi indgik aftalen, der var baseret på en anerkendelse af, at vores europæiske vine er landbrugsprodukter og ikke industrielle produkter, der dyrkes i traditionelle regioner, forarbejdes på traditionel vis, for man kunne på sigt opleve, at disse nye vinlande ville anvende mostkomponenter fra tredjelande til deres vinfremstilling.
For at undgå denne trussel har vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vedtaget et ændringsforslag, der udelukker muligheden for udvidelse af vinzonen med andre medlemsstater, der angives eller udtrykkeligt nævnes i dette ændringsforslag. Endelig, og det er et krav fra medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, skal der gennemføres et handlings- og informationsprogram for forbrugerne, så de er bekendt med den virkning, vinmarkernes produkter har på deres sundhed. Derfor fremlægger vi et ændringsforslag, som jeg kalder »vinprodukter og sundhed«. Glem ikke, hr. kommissær, at vinfremstillingen spiller en vigtig rolle i Europa, at den giver godt og koster lidt.

Colom i Naval
Hr. formand, målet med min betænkning er at give Den Europæiske Union en finans-og budgetramme, som passer til de udfordringer, der venter i de kommende år. Det er det spørgsmål, som vi har stillet os selv, og svaret - det er jeg enig i - er enkelt, og jeg understreger, at jeg taler i nutid.
Vi har overvejet og arbejdet med dette i lang tid. Der har været timevis af drøftelser i Budgetudvalget, 22 arbejdsdokumenter er blevet diskuteret, og en resolution, som allerede er blevet vedtaget af Parlamentet for nogle måneder siden. Jeg benytter lejligheden til at fremhæve den kvalitet og ståen til rådighed, som Budgetudvalgets sekretariat har udvist, og til at takke for mine kollegers bidrag og tålmodighed.
I sin tid var jeg allerede involveret i opfindelsen af metoden med de finansielle overslag i anledning af budgetkrisen i 1987-1988, som førte til den såkaldte »Delors-pakke I«, og jeg var også Parlamentets ordfører for aftalen i 1993. Jeg kender derfor af egen erfaring den forskel, der er mellem at behandle et budget med finansielle overslag og et budget uden finansielle overslag.
De interinstitutionelle aftaler og finansielle overslag har været et progressivt islæt i Fællesskabet og har tilladt en fredelig og velordnet udvikling af det europæiske budgetliv, ligesom det har været med til at få opfyldt en række politiske målsætninger. Som eksempler kan nævnes: At få den indtil da uhyrlige vækst i landbrugsudgifterne under kontrol; at konsolidere og udvikle samhørighedspolitikken, som er fundamental for den økonomiske konvergens og den politiske solidaritet; at få indarbejdet begivenheder som den tyske genforening i fællesskabsbudgettet; at få skabt en åbning i Rådets kompetencer med hensyn til de obligatoriske udgifter.
I lyset af de udfordringer, der skyldtes indførelsen af euroen, udvidelsen med de central- og østeuropæiske lande, og de nødvendige reformer af den fælles landbrugspolitik og strukturpolitikkerne, foreslog ordføreren derfor i sin tid, at man skulle underskrive en ny interinstitutionel aftale, selvom det kunne betyde, at det skulle ske inden for nogle - om muligt - endnu strammere rammer end tidligere.
Jeg minder Dem om, at vi under alle omstændigheder mellem 1988 og 1999 har vedtaget og gennemført fællesskabsbudgetter for et beløb, som ligger under EUR 110.000 millioner under loftet for egne indtægter.
Over for den spændetrøje for de finansielle overslag, der er foreslået af den nu afgåede Kommission, var Parlamentets tilbud klart og logisk: fleksibilitet og politiske fremskridt. Det er essensen af den beslutning, vi vedtog i Bruxelles den 4. december 1997. For at det skulle lykkes, intensiverede vi vores kontakter til Kommissionen og Rådet, vi mangedoblede vores trepartssamtaler, og vi afholdt endog et uformelt seminar med formandskabet og Kommissionen i Wien for at drøfte fleksibiliteten.
Vores gode vilje førte til, at vi i december trak de såkaldte strategiske ændringsforslag til budgettet for 1999 tilbage, og få dage før Det Europæiske Råd i Berlin sendte formanden, hr. Samland, et brev til de 15 finansministre, hvor han informerede dem om de tal, som Europa-Parlamentet fandt var et absolut minimum, det såkaldte minima minimorum .
Resultaterne kan fremlægges på mange måder, hr. formand for Rådet. Europa-Parlamentet delte ikke i sin beslutning af 14. april den idylliske version, som Rådet er kommet med her til formiddag. Alle forestillingerne om beskæringer blev overgået i Berlin. Fastfrysning af landbrugsudgifterne, en 20 %'s beskæring af strukturpolitikken, en 54 %'s beskæring af de interne politikker, hvis vi undtager rammeprogrammet for forskning. Vi modtog altså forhandlingsmandatet. Vi rørte ikke tallene for kategori I og II, fordi vi accepterede dem fra de kompetente udvalg for lovgivning.
Til trods for at man svor, at Berlin var urørlig, har vi fået fravristet EUR 1.480 millioner mere til kategori III, som så, for at sige det på denne måde, bliver fastholdt på 1999-niveauet målt i faste priser, og EUR 1, 1 milliarder mere til de administrative omkostninger. Der er således sket en syvdobling af bevillingen fra det fleksibilitetsinstrument, der blev aftalt i Berlin.
Med hensyn til de politiske fremskridt vil jeg gerne understrege følgende, som er de vigtigste og mest nyskabende: Der er blevet konsolideret en række allerede eksisterende punktaftaler; der er fundet en endelig løsning på konflikten om klassificeringen af de obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter, som går helt tilbage til 1982; udgifterne til den fælles landbrugspolitik overføres til ikkeobligatoriske udgifter. Det er muligt, at den endelige beføjelse fortsat vil ligge hos Rådet, som vedtager forordningerne, men det er et skridt af stor symbolsk betydning, som åbner døren til fremtiden.
Kort sagt, så er det de grundlæggende punkter, som mandag aften fik Budgetudvalget til at ændre sin afvisende holdning til den interinstitutionelle aftale og foreslå plenarforsamlingen, at den vedtager den sammen med de tilhørende finansielle overslag. Og det er også Den Socialdemokratiske Gruppes holdning, som jeg repræsenterer lige nu. Jeg har skiftet kasket.
De har nok bemærket, at ordførerens tid er gået. Det var tre minutter. Indtil nu har jeg altså opfyldt min institutionelle mission. Giv mig nu et par sekunder til at give udtryk for min personlige holdning. Jeg takker gruppen, især min ven Samland, som har givet mig sin taletid, idet han ved, at jeg vil udtale mig imod flertalsholdningen.
Efter min mening gik vores regeringer i Berlin hver især efter »hvad er godt for os«, og kun få, om nogen overhovedet, efter, hvad der var godt for Europa. Det var efter min mening et tilbageskridt for opbygningen af det nye Europa. Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad hr. Prodi helt ærligt mener om dette. Tror han, at han vil kunne gøre det, han annoncerede i går, med de penge? Rådet har f.eks. her til formiddag annonceret et oplæg til bekæmpelse af arbejdsløsheden, men det nedskærer budgetrammen til disse aktioner. Jeg ønsker en aftale, men ikke hvilken som helst aftale. Og denne aftale vil efter min mening give mindre end en nøje anvendelse af traktatens artikel 272. Og den krævede fleksibilitet forekommer, når alt kommer til alt, ubøjelig, og Rådet kan nedlægge veto mod den.
Mellem de 1, 27 % - som vi kritiserede i december 1997 - og de 0, 97 %, som var resultatet fra Berlin - jeg er parat til at acceptere, at det drejer sig om 1, 13 %, hvis vi tilføjer udvidelsen, men guderne må vide, hvornår udvidelsen kommer - mellem de to tal var der en margen for at nå til en stram aftale, men som var bedre for Europa.
Jeg vil gerne minde om, at de to tidligere interinstitutionelle aftaler trådte i kraft henholdsvis fem og syv måneder efter den periode, hvor de var planlagt budgetmæssigt. Der er ingen penge i denne pakke til essentielle politikker. Vi fastfryser kategori III. For kategori IV kommer man kun med en erklæring for det tilfældes skyld, at krisen i Kosovo kræver en revision af de finansielle overslag, og man meddeler os, at Rådet vil være villig til at acceptere en revision før de finansielle overslag, som de ønsker, vi vedtager i dag, træder i kraft.
Da Spanien og Portugal trådte ind, sprængte Parlamentet de lofter, der var for de budgetforhøjelser, der dengang var fastsat af TMA. Men nu tilbyder man ansøgerne fra Øst- og Centraleuropa fire værelser, og vi siger, at hvis de kommer med, må de spise for sig selv.
Vi taler om beføjelser, og efter min mening er det ren nominalisme. Med denne interinstitutionelle aftale vedtager Rådet de facto budgettet for syv år. Der er ikke noget politisk spillerum for Parlamentet. Og derfor kan jeg - som ønsker mere Europa, selvom det skal være med det samme budget, men jeg tror ikke, at vi kan klare det med mindre - ikke samvittighedsfuldt anbefale Parlamentet at vedtage denne aftale.

Kellett-Bowman
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at tale om Budgetudvalgets udtalelse til andenbehandling af hr. Arias Cañetes betænkning om de nærmere regler og betingelser for strukturforanstaltningerne for fiskeriet. Hans betænkning indeholder allerede budgetændringsforslag om teknisk bistand. Men på Budgetudvalgets vegne må jeg bede Parlamentet om ikke at støtte ændringsforslag 5, 53 og 54, der ikke følger forordningens principper.
Idet jeg vender mig til min indstilling ved andenbehandling om fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net, vil jeg understrege, at dette arbejde udføres i henhold til den gamle traktat og anerkender nu Amsterdam-traktatens ikrafttræden. Der har været afholdt mange møder, og Kommissionen og Rådet har bevæget sig et langt styrke for at nå til enighed omkring Europa-Parlamentets holdning. Jeg vil gerne takke Kommissionen og det hårdtarbejdende tyske formandskab for Rådet for deres samarbejde i denne procedure, der meget ligner proceduren omkring fælles beslutningstagning.
Budgetudvalget har støttet forslaget om at inddrage investeringer fra den private sektor i finansieringen af netprojekter og har rejst muligheden for at øge disse fra 1 % til 2 %. Vi har støttet Galileo, den foreslåede europæiske GPS-teknologi, og vi har støttet Transportudvalget i dets ønske om at få øremærket 55 % af finansieringen til jernbaner og max. 25 % til veje.
Jeg mener, at denne betænkning styrker Fællesskabets medvirken i etableringen af net. Finansieringen er et bidrag til projekterne. Den vil fungere som en økonomisk multiplikator og skabe mange arbejdspladser. Fjerntliggende regioner vil nyde gavn af den, og erhvervslivet vil have færre omkostninger på de globale markeder. Men der har hersket tvivl om det samlede beløb. Beløbet ved førstebehandling, som Parlamentet stemte om i går, var EUR 5, 5 milliarder. Efter Dresden, Berlin og intensive forhandlinger anbefaler jeg, at beløbet bliver EUR 4, 6 milliarder. Desværre er Rådet ikke i stand til at gå så vidt. Det gik i stå ved EUR 4, 5 milliarder, og det startede så lavt som ved 3, 2. Det var op til Rådet at nå til enighed om vores beløb eller begynde forfra med hele den fælles beslutningstagningsproces.
Det glæder mig at kunne fortælle Parlamentet, at Rådet nåede til enighed om 4, 6 milliarder ved sit møde her til formiddag.
Hr. formand, jeg anbefaler denne betænkning og dens 21 ændringsforslag for Parlamentet.

Wulf-Mathies
Hr. formand, mine damer og herrer, da Kommissionen i marts 1998 fremsatte sine forslag til en reform af strukturfondene, var der tvivl om, hvorvidt en virkelig reform ville lykkes, og hvorvidt forordningerne kunne vedtages i så god tid, at de nye programmer kan indledes efter planen i begyndelsen af 2000. Min tak gælder i dag i særlig grad ordførerne fru McCarthy, hr. Hatzidakis, hr. Collins, hr. Walter, hr. Barón Crespo og hr. Arias Cañete tillige i hans egenskab af formand for Udvalget om Regionalpolitik. Jeg tror, at det sammen med Rådet er lykkedes os virkelig at gennemføre, hvad mange anså for usandsynligt.
Jeg har tidligere redegjort for grundprincipperne i reformen af strukturfondene, og jeg vil derfor ikke kede Dem nu med konkret stillingtagen til enkelte ændringsforslag, fordi jeg har forstået alle Deres indlæg i debatten således, at De agter at følge proceduren, således som den er aftalt. Ganske vist ville De hist og her i lighed med os sikkert gerne have haft et og andet udformet mere optimalt, men vi forstår alle, at vi nu er nået frem til slutningen og agter virkelig at omsætte det til konkrete retsakter.
Jeg vil derfor kun endnu en gang gå ind på nogle helt konkrete spørgsmål. Om emnet øer har jeg jo under mange drøftelser i Europa-Parlamentet konstateret, hvor mange øboere der er medlemmer af Parlamentet, og det finder jeg også meget sympatisk. Men jeg mener, at også øboere er enige med et bredt flertal i Parlamentet og Kommissionen om, at princippet om økonomisk og social samhørighed først og fremmest bevises i behandlingen af de dårligst stillede regioner med de alvorligste strukturproblemer, og derfor vil vi give disse regioner 70 % af samtlige midler, og så er det ligegyldigt, om disse mennesker bor på fastlandet eller på en ø.
Hvis vi er ærlige over for hinanden, ved vi godt, at der ingen mening er i at gøre begrebet ø alene til et aspekt, der udløser støtte, for udgangspunktet for strukturstøtte, det står også i traktaten, er at formindske forskellene og forbedre situationen i de mindst begunstigede områder og for de minst begunstigede sociale grupper, og det bør vi i deres interesse fastholde. Gør vi nemlig ikke det, skader vi i sidste instans netop dem, vi i fællesskab vil støtte mest. Det gælder for øvrigt også for en del andre krav til strukturfondene. De er ikke et økonomisk tagselvbord, hvor man frit kan tage, hvis man et eller andet sted har brug for penge, de er et middel til et ganske bestemt mål, nemlig at fremme den økonomiske og sociale samhørighed i Unionen og i praksis gøre det princip gældende, at solidaritet er et af de væsentlige principper bag Den Europæiske Unions beståen.
Derfor er vi heller ikke en kulturfond slet og ret, men vi finansierer kulturelle aktiviteter og aktiviteter i forbindelse med turisme, hvis de for det første tjener til at skabe arbejdspladser, og hvis de for det andet tjener regionaludviklingen, men vi er ikke et rent kulturinstitut. Hvad angår overgangsbestemmelserne, som er blevet nævnt her, eller den omstændighed, at man er nødt til at fase ud, er det ikke en gemenhed, men udtryk for, at regioner har gjort fremskridt, og at vi altid først bekymrer os om de dårligst stillede og ikke fortsat kan støtte de velstillede, som så langsomt nærmer sig gennemsnittet.
Fru Schroedter nævnte endnu en gang den berømte liste over velgerninger. Jeg lægger vægt på at slå fast, at der i denne sammenhæng ikke er tale om mere end 2 % af de samlede midler, og at det, om man vil, ikke har nogen som helst indflydelse på fondenes strukturafgørelser. Derudover vil jeg klart gøre opmærksom på, at også så vigtige initiativer som Peace-initiativet hører med her.
Hvad angår fiskeriforanstaltningerne, er der for at udelukke misforståelser visse ændringer, hr. Arias Cañete, som Kommissionen ikke kan acceptere, fordi de vedrører foranstaltninger, som kræver en rådsafgørelse, og som vi ikke bare kan foregribe her og nu. Desuden ønsker vi, at foranstaltningerne vedrørende fiskerflåden reformeres, og på det punkt følger vi ikke Deres forslag.
Jeg mener, at det ellers ser ud til, at Parlamentet alt i alt havde stor succes. Jeg takker alle for det meget tillidsfulde og gode samarbejde. Jeg glemte også at sige tak til ordførerne Varela og Jöns. Det vil jeg helt klart gøre godt igen. Det glæder mig, at med den nye adfærdskodeks, som tilpasser de hidtidige procedurer til den nye juridiske situation, kan dette nære samarbejde fortsætte også i fremtiden og forhåbentlig overføres til det nye Europa-Parlament.

Flynn
Jeg vil gerne sige et par ord om Socialfonden. Her er der især tale om fælles beslutningstagning sammen med Parlamentet, og Deres bekymringer er tydelige i den nye tekst. Rent faktisk har Parlamentets støtte og bidrag til reformen været meget vigtig. Jeg vil især gerne takke ordføreren, fru Jöns, for hendes fremragende arbejde her.
Vi kan være stolte af resultaterne inden for fire særlige områder, for det første den almindelige enighed om, at beskæftigelsen er den overordnede prioritet og Socialfondens mål, der er at understøtte den europæiske beskæftigelsesstrategi; for det andet bekræftelsen af den tematiske struktur i forordningen og de fem politiske områders rækkevidde, der strækker sig fra aktive arbejdsmarkedspolitikker, via social integrering, livslang læring og tilpasningsevne, til positiv særbehandling af kvinder; for det tredje har vi opretholdt og styrket vores forpligtelse til at støtte ikkestatslige organisationer og bekæmpe social udstødelse - vi er enige i, at forordningen skal forpligte medlemsstaterne til at sørge for mindre tilskud med særlige adgangsordninger for ikkestatslige organisationer og lokale partnerskaber; for det fjerde har vi igen med Parlamentets støtte styrket forordningens bestemmelser om ligestilling mellem mænd og kvinder og mainstreamingprincippet.
Plenummødet i dag giver Parlamentet lejlighed til at øve indflydelse på den endelige udformning af forordningen - nu som medlovgiver. Det ville glæde Kommissionen overordentligt at anbefale de kompromisændringsforslag, der er fremsat af ordføreren, fru Jöns, og som omfatter indføjelsen i artikel 1 af social integrering på arbejdsmarkedet, nemlig ændringsforslag 1; den nye ordlyd om det tredje system i artikel 2, nemlig ændringsforslag 8; den betydning, som både Kommissionen og Parlamentet føler, at der bør tildeles principperne om ligestilling og tilpasningsevne, nemlig ændringsforslag 9; og de bedre ordninger, som de foreslår for tildelingen af mindre tilskud med særlige adgangsordninger for ikkestatslige organisationer, nemlig ændringsforslag 10.
Hvad angår ændringsforslaget om mainstreaming, er jeg enig i, at princippet er væsentligt, men det er allerede omfattet både i den generelle bestemmelse og i artikel 2 i selve forordningen. Så i betragtning af de problemer, det kunne forårsage i Rådet, er jeg ligesom ordføreren tilbøjelig til at være enig og tale imod accept. Når først strukturfondsbestemmelserne for den nye periode er på plads, vil Socialfonden leve op igen som følge af den forøgede vægt, der er lagt på beskæftigelsesdimensionen i alle fællesskabspolitikker og navnlig i strukturfondene.
Vi er alle stolte af den europæiske beskæftigelsesstrategis aktuelle succes, da den er Den Europæiske Unions væsentligste indsats over for behovet for flere og bedre job. Vi har med vilje fastsat fondens rækkevidde på en sådan måde, at den kan reagere på udviklinger i økonomien og på arbejdsmarkedet i de næste syv år og altid med henblik på at tilskynde til og gøre det muligt for flere mennesker at deltage aktivt på arbejdsmarkedet. For at kunne gøre dette må vi fokusere mere intenst end nogensinde på aktiveringsinstrumenter, der hjælper folk til at blive mere beskæftigelsesegnede, frem for passive politikker. Samtidig bør vi gøre alt, hvad vi kan, for at styrke forebyggelseselementet, nemlig forhindre folk i at blive arbejdsløse til at begynde med - et punkt, der blev gjort meget klart af ordføreren. Det er kun gennem denne fleksible, fremadskuende og frem for alt altomfattende tilgang, at Europa vil være i stand til at tackle de økonomiske og sociale udfordringer, som vi kommer til at stå over for i det nye årtusinde.
Socialfonden er den eneste strukturfond, der udelukkende er rettet mod individet. Den handler om at gøre det muligt for individer at bevæge sig ind i det nye århundrede, om at lade folk selv gøre fremskridt gennem uddannelse og træning ved at øge deres chancer for at få et job; og den handler om at hjælpe dem med at bevæge sig fremad med tiden til et bedre job og en bedre levestandard. Det er grunden til, at Socialfonden, side om side med beskæftigelsesstrategien, er så vigtig for Europas fremtid. Beskæftigelse fastsætter stadig i det store og hele en persons levestandard og vejer tungt i individers forventninger om, hvad de kan bidrage til samfundet med, og hvad samfundet kan tilbyde dem. At øge folks chancer for at beholde deres job, få et job eller et bedre job er, hvad vi kan gøre med støtte fra Den Europæiske Socialfond. Jeg mener, at vi som følge af det arbejde, der er blevet udført mellem institutionerne og ved at acceptere de ændringsforslag, jeg nævnte tidligere, har gjort teksten så god, som den kan blive denne gang. Jeg anbefaler den for Dem og beder Dem om at støtte den og også støtte ordføreren og hendes forslag.

Fischler
Hr. formand, ærede medlemmer, mine damer og herrer, de afgørelser, der blev truffet i Berlin om hele landbrugsområdet, er jo allerede blevet drøftet indgående i de sidste uger. Også i debatten i dag har der været ret så differentierede standpunkter. Jeg vil gerne sige min klare mening derom. Reformen går givet ikke så vidt, som vi havde håbet, og det medfører en vis usikkerhed og tillige en vis risiko. Men vi skal på den anden side heller ikke ringeagte det, vi har opnået. Enigheden i Berlin fastsætter sammenlignet med det kompromis, Rådet af landbrugsministre nåede frem til, ganske vist en nedsættelse af kornpriserne på kun 15 % samt først i 2000 tilpasningen af støtten til olieholdige frø til den reducerede kornstøtte og tillige indledningen af reformen af mælkesektoren. Men denne reform er uden tvivl stadig den mest vidtgående på landbrugsområdet, som Unionen nogensinde har indladt sig på.
Det gælder så meget desto mere også tobaks- og olivenoliesektoren, som jo allerede ved en tidligere lejlighed er blevet reformeret. Men vi skal først og fremmest huske én ting, nemlig at stats- og regeringschefernes afgørelser blev truffet enstemmigt, og dermed blev den retning, landbrugspolitikken skal tage i de kommende år, bestemt enstemmigt. Det gør os helt klart stærkere i de kommende internationale drøftelser og forhandlinger.
Jeg vil gerne kort skitsere de vigtigste grunde til reformen og de centrale elementer i den samlede enighed, der blev nået. Navnlig hvad angår korn- og oksekødssektoren, har de analyser, Kommissionen har foretaget, vist, at der snart efter 2000 er alvorlig fare for en fornyet vækst i overskudsproduktionen. På baggrund af en sådan situation havde vi i princippet valget mellem to muligheder: Enten en voksende skrap styring af udbuddet, som skulle gøres til det centrale punkt i den fælles landbrugspolitik, eller en tilpasning af vores politik i retning af, at vi også kan betjene nye ekstra afsætningsmarkeder dermed.
Med Berlin er det bestemt, at vi på længere sigt kun vil benytte den anden mulighed, og så bliver vi nødt til at gøre det europæiske landbrug mere konkurrencedygtigt. Vi bliver endvidere nødt til i højere grad at tage hensyn til forbrugernes berettigede ønsker. Denne øgede orientering mod markedet modsvares som afbalancering af højere direkte støtte og ekstra chancer for, at der åbnes nye indtægtskilder i og uden for landbrugsbedrifterne. I Berlin kom vi endvidere et vigtigt skridt nærmere bæredygtighed i landbruget, fordi det lykkedes os i øget grad at inddrage miljøanliggender i markedspolitikken og i politikken om udvikling af landdistrikterne.
Derudover blev der med afgørelserne om Agenda 2000 bygget en søjle to i den fælles landbrugspolitik. Det er ganske vist rigtigt, at denne anden søjle endnu er noget tyndere end den første. Men grundstenen til denne søjle er lagt, og i princippet står der en søjle. For fremtiden vil det sandsynligvis dreje sig om, hvorledes vi kan gøre den stærkere.
På budgettet får vi for fremtiden to lofter. Denne underopdeling i obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter er både blevet vedtaget i Berlin og bekræftet i Europa-Parlamentet. Ifølge det har vi nu et loft over de traditionelle garantiudgifter og et andet loft over udvikling af landdistrikter. Derved bliver tingene naturligvis betydeligt skrappere, men til dels også mindre fleksible. Jeg forstår godt, at Parlamentet i sin funktion som budgetmyndighed insisterer på dette punkt, og jeg vil håbe, at budgetdisciplin ikke er ensbetydende med manglende fleksibilitet. Netop det ville snarere være skadeligt for denne anden søjle, den mere innovative del af politikken.
Den reform, man er enedes om i Berlin, er som helhed et vigtigt skridt fremad. Men der er stadig visse risici og irrationelle momenter. Navnlig er der i dag ingen, der kan vide, om de knap så omfattende prisnedsættelser, man enedes om i det afsluttende kompromis, er tiltrækkelige til rent faktisk at opnå balance på markedet. I bevidstheden om disse tvingende bånd vil vi forberede os tilsvarende under de nye WTO-forhandlinger og under udvidelsesforhandlingerne, og vi vil tage hensyn dertil ved gennemførelsen af markedsordningen i de kommende år. Men der er absolut også grund til en vis optimisme.
Vi vil gå ind i WTO-forhandlingerne med særligt klare idéer om, hvilken form for landbrug vi vil have i Europa, nemlig et konkurrencedygtigt og bæredygtigt landbrug, som leverer kvalitetsprodukter til forbrugerne. Det er også den landbrugsmodel, vi vil tilbyde vores partnere i Østeuropa sammen med den nye anden søjle i den fælles landbrugspolitik.
Til slut lige et par bemærkninger til ændringsforslagene. For det første er jeg ganske vist enig i den opfattelse, at politikken vedrørende udvikling af landdistrikterne skal styrkes, men en udvidelse af foranstaltningerne for de dårligt stillede områder uden en forøgelse af midlerne ville betyde, at vi ville blive nødt til at tage disse midler fra andre foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne.
For det andet ville interventionsopkøb til højere priser inden for oksekødssektoren efter Kommissionens opfattelse føre til, at der dannes nye, usælgelige overskud, og at der lægges et betydeligt pres både på budgettet og på vores markedspriser. Hvis man ville udstrække nedsættelsen af betalingerne for olieholdige frø over en periode på fire år, ville det udskyde ophævelsen af Blair House-begrænsningerne i endnu et år og dertil kræve endnu flere budgetmidler, som der ikke er dækning for.
Angående hr. Mulders spørgsmål om muligheden for at overføre mener jeg også, at vi bør drøfte dette emne yderligere. Jeg anser det for meget vigtigt, at man her i det mindste ud over tidsaksen for den del af udviklingen af landdistrikterne kan udvikle en vis flesksibilitet, som gør det muligt, at de midler, der står til rådighed, rent faktisk bliver anvendt. Med hensyn til udbetalingsterminen 31. oktober er jeg rede til at undersøge dette spørgsmål yderligere, dog med den begrænsning, at det ikke må medføre en forskydning af regnskabsåret for de obligatoriske udgifter.
Angående hr. Graefe zu Baringdorfs indlæg vil vi her gerne gøre opmærksom på, at den nye landbrugspolitik udmærket kan betyde en forskydning af forholdet 80: 20, og at de mindre landmænd med reformen ret beset klart vil få flere chancer, end det hidtil har været tilfældet. For øvrigt vil jeg også gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen aldrig har foreslået, at vi skulle tilstræbe fuld prisudligning. Vi har hele tiden kun talt om indkomstudligning, og det er ikke automatisk det samme.
Til slut vil jeg gerne takke samtlige ordførere hjerteligt for det konstruktive samarbejde. En særlig tak vil jeg i dag rette til den mangeårige formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af landdistrikter, hr. Colino Salamanca.
Bifald
Dette er den sidste debat om den fælles landbrugspolitiks fremtid, som De deltager i i Europa-Parlamentet. Jeg takker Dem på Kommissionens vegne, men også på egne vegne for det vigtige arbejde, De har ydet til europæisk landbrugs bedste, og ønsker Dem alt godt også i fremtiden!
Bifald

Goepel
Mange tak, hr. formand, må jeg stille et tillægsspørgsmål til kommissær Fischler? De ændringsforslag fra den anden betænkning, f.eks. inden for mælkesektoren, De ikke nævnte, kan jeg gå ud fra, at Kommissionen accepterer dem?

Fischler
Hr. Goepel, jeg kom ikke ind på spørgsmålet, fordi det ikke forekom i det indlæg i debatten, som ordføreren for mælkesektoren kom med. Men jeg kan her sige følgende: Vi er rede til at gå tilbage til den tidligere formel, det vil sige, at der laves et review for mælkemarkedet i 2003, og naturligvis er Kommissionen også rede til inden for rammerne af dette review at behandle spørgsmålet om superafgiften.

Liikanen
De finansielle overslag for perioden 2000-2006 og den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren udgør en integreret del af Agenda 2000. Jeg forstår af betænkningerne og af hr. Colom i Navals indlæg, at der er forskellige holdninger til dette i Europa-Parlamentet.
Lad mig derfor pege på nogle af de væsentligste grunde til, at Kommissionen støtter aftalen. Det er rigtigt, at konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Berlin vedrørende de finansielle overslag for perioden 2000-2006 stadig ligger under Kommissionens forslag. Men ved de efterfølgende forhandlinger blev der under pres fra Europa-Parlamentet nået væsentlige forbedringer. For de interne politikkers vedkommende overskrider det forslag, der ligger foran Dem, Berlin-konklusionerne med EUR 1, 5 milliarder. Disse penge vil muliggøre finansieringen af de flerårige programmer, f.eks. de transeuropæiske net. Og de garanterer en betydelig margin for nye politiske initiativer.
Hvad aktionerne i forhold til tredjelande angår, er der en klar forpligtelse fra Rådets side til at finansiere yderligere behov, der eventuelt måtte opstå af situationen på Balkan, ved hjælp af en revision af de finansielle overslag.
Hvad administrationsudgifterne angår, vil aftalen muliggøre finansieringen af omkring 1.000 nye stillinger i fællesskabsinstitutionerne og ligeledes finansiere den nye statut for medlemmerne af Europa-Parlamentet, selvom en løsning af dette spørgsmål, som De ved, endnu ikke er klar.
Den nye interinstitutionelle aftale indeholder ligeledes betydelige fremskridt med væsentlige spørgsmål i forbindelse med budgetproceduren. Aftalen afklarer udgifternes klassificering, der fastsætter Rådets og Parlamentets budgetbeføjelser. Dette fjerner en evindelig kilde til konflikt. Under processen har Parlamentet udvidet sin budgetbeføjelse inden for landbrugsudgiftsområdet. Aftalen muliggør ligeledes et fuldt samarbejde mellem begge grene af budgetmyndigheden om alle dele af budgettet, hvilket Parlamentet længe har kæmpet for.
Hr. formand, uden aftalen vil alle disse proceduremæssige gevinster være tabt. Der vil være en stor risiko for en årlig konfrontation over budgettet. Og det vil ikke være i hverken Unionens eller dens politikkers interesse.
For det andet vil jeg gerne svare lord Tomlinson vedrørende hans betænkning. For det første er Kommissionen glad for enigheden i Rådet, for det tager højde for størsteparten af Europa-Parlamentets bekymringer. Af de ændringsforslag, der er nævnt i hr. Tomlinsons betænkning, er Kommissionen rede til at acceptere ændringsforslag 1 og 2. Hvad ændringsforslag 3 og 4 angår, har Kommissionen accepteret en fælles erklæring i forordningen, ifølge hvilken Kommissionen mundtligt vil underrette Rådet og Parlamentet om den økonomiske situation i de lande, der modtager lån, og om de risici, som jeg har forklaret, i forbindelse med forelæggelsen af årsberetningen. Derfor finder Kommissionen det ikke nødvendigt at indføre ændringsforslag 3 og 4 i forordningen om garantifonden.

Mulder
Hr. formand, jeg vil gerne gentage et spørgsmål, som jeg stillede tidligere, og svaret kan blot være ja eller nej. Mit spørgsmål var, om fleksibiliteten på 200 millioner og 0, 03 % gælder for alle kategorier af budgettet, herunder kategori 1.

Liikanen
Ja.
Latter

Kinnock, Neil
Jeg vil gerne indlede med at bifalde aftalen mellem Rådet og Parlamentet om forordningen om finansiel støtte til transeuropæiske net. Denne meget vigtige komponent i Agenda 2000 har den dobbelte betydning af at være den første lovgivningsmæssige tekst under Agenda 2000, der opnåede en fælles holdning i Rådet, og dog den sidste, der blev aftalt af Rådet og Europa-Parlamentet. Den er også en af de første stykker lovgivning, der er blevet vedtaget under den fælles beslutningstagningsprocedure, der er fastsat i Amsterdam-traktaten. Jeg håber, at den mindelige og produktive præcedens, der her ses, vil blive fulgt ved mange andre anledninger. Det kan være, at jeg udviser en overmåde stor optimisme på mine gamle dage!
En meget stor del af fortjenesten for, at man er nået frem til denne aftale, går til ordføreren, hr. Kellett-Bowman, som jeg er glad for at se i Parlamentet. Han har udvist en reel forståelse for de transeuropæiske nets finansieringsbehov og en beslutsomhed på at etablere stabile, langsigtede rammer for finansieringen af større TEN-projekter. Hans kolleger, såsom hr. Samland og andre - som jeg også er glad for at se her i Parlamentet - har hjulpet med til at udarbejde en meget produktiv og effektiv pakke.
Det helt klart vigtigste spørgsmål er den samlede finansielle ramme på EUR 4, 6 milliarder for perioden 2000-2006. Dette beløb er mere beskedent end Kommissionens indledende bud. Men jeg er glad for at kunne sige, at det udgør en reel forøgelse på omkring 10 % og er i fuld overensstemmelse med det lavere loft for interne politikker, som man nåede til enighed om ved topmødet i Berlin.
Bortset fra den nyttige forøgelse af finansieringen udgør den nye finansforordning et større skridt fremad som et hensigtsmæssigt instrument, der kan sørge for langfristet finansiering af langfristede projekter, da det omfatter flerårig programmering, hvilket betyder, at de projektansvarlige med en sikkerhed, der ikke kender noget fortilfælde, vil kunne planlægge den finansiering, som de kan forvente at modtage fra TEN-budgettet. Dette er særlig vigtigt for udviklingen af og tilskyndelsen til offentlige/private partnerskaber.
Andre vigtige elementer i den reviderede forordning omfatter for det første en helt ny mulighed for investering af TEN-penge i risikovillig kapital til investeringsfonde med det formål at få adgang til de potentielt meget omfattende ressourcer for langfristet finansiering, der er til rådighed fra forsikringsselskaber og pensionfonde til finansiering af offentlige infrastrukturprojekter.
For det andet muliggør forordningen en finansiering af op mod 20 % af Galileo-satellitnavigationsprojektet - omkring EUR 500 millioner - og at gøre det fra TEN-budgettet. Denne komponent er væsentlig for at kunne påvise, at dette meget vigtige projekt kan finansieres og også for at sikre, at det udvikler sig som et ægte europæisk projekt. Jeg håber, at eventuelle drøftelser om EU-finansiering af nyskabende TEN-projekter ved det igangværende Europæiske Råd vil bekræfte Galileos betydning for europæiske producenter og europæiske brugere.
Det forlyder i dag fra COREPER, at Rådet kan acceptere det kompromis, der afspejler sig i de ændringsforslag, der er forelagt os her i dag. Jeg kan også bekræfte fuld støtte fra Kommissionen til Parlamentets holdning. Jeg ser derfor frem til en hurtig vedtagelse af den reviderede forordning i god tid inden gennemførelsen af den flerårige programmering, der vil begynde i år 2000. Jeg udtrykker taknemmelighed - ikke kun fra Kommissionen men meget bredere fra den almindelige offentlighed i Fællesskabet og fra erhvervslivet - for den fremsynethed og det engagement, som Parlamentet har udvist i dette spørgsmål.

Samland
Hr. formand, til de tilstedeværende kommissærer vil jeg blot sige, at der stadig ligger en skygge over glæden over afslutningen, både hvad angår de transeuropæiske net og det allerede vedtagne femte rammeprogram for forskning. Jeg vil lige dryppe lidt malurt i bægeret, for at De ikke skal trække champagnen op for tidligt.
Begge dele var udtrykkelig knyttet til et nyt finansielt overslag. Skulle Parlamentet ikke i morgen nå til enighed om at stemme for en interinstitutionel aftale, står den finansielle ramme, som vi nu har drøftet, ikke til rådighed, og på grundlag af hvilken begge aftaler, både den om det femte rammeprogram for forskning og den om de transeuropæiske net, blev indgået. Det skal lige siges her, det er for så vidt et forbehold, inden champagnen skænkes op.

Kinnock, Neil
Jeg har i nu fire og et halvt år været af den udtrykkelige opfattelse, at Hr. Samland kunne forvandle vand til vin. Jeg forventer mig store ting!
Latter

Formanden
Der har De en helt ny form for trylleri.
Vi går nu over til den generelle debat.

Ghilardotti
Hr. formand, ærede kommissærer, ærede kolleger, jeg vil navnlig komme ind på Den Europæiske Socialfond.
Nu er vi måske nået til afslutningen på et langt arbejde, der begyndte med en initiativbetænkning fra Europa-Parlamentet om Den Europæiske Socialfond. Det skal siges, at Kommissionen har taget højde for Europa-Parlamentets holdning, både med hensyn til målsætningerne og prioriteringerne og med hensyn til procedurerne. I den henseende vil jeg gerne understrege nogle vigtige spørgsmål, nemlig den tætte forbindelse mellem Den Europæiske Socialfonds prioriteringer og retningslinjerne for beskæftigelsen. Der er ingen tvivl om, at Den Europæiske Socialfond er det grundlæggende fællesskabsinstrument, når det gælder gennemførelsen af de fire søjler, navnlig beskæftigelsen. Og den forordning, som vi drøfter i dag, er i tråd med disse målsætninger, nemlig social integration og ikkeforskelsbehandling. At betragte arbejdet som en økonomisk mulighed, men også som en selvrealisering betyder, at man skal studere mere, eller rettere sagt hele livet igennem, og det betyder, at man skal bekæmpe de materielle og de moderne uligheder, der vedrører det enkelte individs mulighed for frit at planlægge sin egen fremtid. Det instrument, der hedder Den Europæiske Socialfond, er derfor grundlæggende, ligesom det er grundlæggende, at ngo'erne og den tredje sektor allerede inddrages i planlægningsfasen, navnlig med henblik på en konkret integrationspolitik. Det vil naturligvis være medlemsstaternes ansvar, men det er også Kommissionens opgave at føre tilsyn og kontrollere.
Jeg vil slutte af med at nævne et punkt, som vores kollega Jöns allerede har gjort opmærksom på, nemlig at det er uforståeligt, at Rådet ikke er villigt til udtrykkeligt at medtage gender mainstreaming -konceptet - og det er det navnlig efter ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten, der betragter de lige muligheder som et grundlæggende princip for Unionen; et princip, der i øvrigt udgør en af de fire søjler i de europæiske beskæftigelsesstrategier. Jeg håber sandelig, at Rådet godkender Europa-Parlamentets ændringsforslag, så vi kan afslutte dette forløb hurtigt og til alle de europæiske institutioners tilfredshed.

Porto
Hr. formand, også jeg skal tale om Den Europæiske Socialfond, men i forhold til de eksterne økonomiske forbindelser, eftersom jeg har udfærdiget udtalelsen fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. Forbedrede sociale forhold hænger naturligvis i første række sammen med, om borgernes basale behov tilfredsstilles, og der er som bekendt endnu meget at gøre på dette område.
Sådan skal det være, hvis vi ønsker at opretholde den europæiske sociale model - som vi med rette kan være stolte af - men med den forudsætning, at det skal være en realistisk model, hvor en forbedring af arbejdsforholdene er en følge af en forbedret produktivitet. Det er her, hvor Agenda 2000 skal komme ind og tilbyde de nødvendige midler til dens virkeliggørelse i form af infrastrukturer, der medfinansieres af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget eller Samhørighedsfonden, og uddannelse og opkvalificering af arbejdskraften, som Socialfonden yder støtte til.
I disse globaliseringstider bør vi ikke konkurrere med mindre udviklede lande gennem lønnedgang eller forringede arbejdsvilkår i Europa. På den anden side bør vi heller ikke vælge en protektionistisk strategi, der kun vil betyde vores egen undergang, og at vi svigter vores ansvar over for resten af verden, ikke mindst de mindre udviklede dele af den.
I alles interesse skal vi derfor vælge en strategi baseret på åbning ud mod resten af verden, men hvor reglerne for normal samhandel overholdes både af os og af de andre, og her har Europa helt sikkert en vigtig rolle at spille med konkurrenceregler, der i stor udstrækning afhænger af uddannelsesniveauet.

Vallvé
Hr. formand, fru kommissær, vi er nået til afslutningen af denne forhandling om Agenda 2000, og i morgen vil Parlamentet formentlig vedtage disse forordninger. Jeg finder, at vi med disse forordninger har opnået en bedre økonomisk og social samhørighed, hvilket er et af Unionens grundlæggende mål: økonomisk og social samhørighed og en bedre territorial samhørighed.
En bedre økonomisk og social samhørighed skal gå hånd i hånd med skabelsen af arbejdspladser og angribe det største problem, som Den Europæiske Union har, nemlig arbejdsløsheden. Jeg finder, fru kommissær, at man har lavet en god og positiv reform af strukturfondene med projekter om koncentration, forenkling og et effektivt partnerskab ved hjælp af bidrag fra de regionale og lokale myndigheder, som kan sikre en effektiv udvikling ved en effektiv anvendelse af strukturfondene.
Jeg finder også, at man har taget et vigtigt skridt med reduktionen af fællesskabsinitiativerne, og De har haft en særlig interesse i, at det kun er de initiativer, som har en europæisk dimension, som er med blandt fællesskabsinitiativerne. En sidste beslutning fra Rådets side på anmodning af Parlamentet har været medtagelsen af et fjerde fællesskabsinitiativ, som jeg tror vil blive til gavn for nogle bestemte befolkninger i Den Europæiske Union inden for nogle meget konkrete områder, selvom det ikke har helt den samme fællesskabsdimension som de andre initiativer.
Vi beklager, at Det Europæiske Råd i Berlin har aftalt en betydelig beskæring af de midler, der skal bruges til såvel strukturfondene som til Samhørighedsfonden, men vi forstår også, at anvendelsen heraf vil blive positiv i de kommende syv år. Og jeg tror, at vi skal være opmærksomm på, at disse strukturfonde praktisk taget er de sidste, som anvendes i de 15 medlemsstater, eftersom planerne om udvidelsen med de central- og østeuropæiske lande vil ændre politikkerne for de kommende år om regional aktion.
Endelig vil jeg gerne takke kommissæren for det effektive arbejde, hun har udført, for at den nye regionalpolitik for perioden 2000-2007 bliver knyttet til hendes navn, i den forstand at hun er kommet med et betydeligt bidrag.

Escolá Hernando
Hr. formand, efter måneder med hed debat og vanskelige forhandlinger er tidspunktet nu kommet til, at Parlamentet skal sige ja eller nej til Agenda 2000. Jeg kan for min del oplyse, at jeg ikke vil sige ja til Agenda 2000.
Det er mit indtryk, at den aftale, man er nået frem til, ikke er en aftale baseret på Unionens behov, men derimod på forhandling af statslige interesser. Kun på denne måde kan man forstå Kommissionens indledende forslag, som i sig selv betød en beskæring af struktur- og samhørighedsfondene i forhold til niveauet for indeværende periode, som er blevet reduceret i kraft af den endelige aftale fra Det Europæiske Råd i Berlin.
For os, der ønsker et føderalt Europa baseret på social og økonomisk samhørighed, har man forspildt en oplagt chance til at tage skridt mod en større lighed mellem de forskellige områder i Europa. Hvis vi ydermere går ind i dette dynamiske forsvar af regionale interesser, som Det Europæiske Råd i Berlin er gået ind i, kan jeg som medlem valgt af borgerne i et bestemt område af Europa - en region kaldet Aragonien - heller ikke stemme for Agenda 2000, for denne aftale betyder, at de borgere, som jeg repræsenterer, bliver meget hårdt ramt i forbindelse med den aktuelle situation.
Endelig vil jeg gerne påpege, at jeg også ser alvorlige inkongruenser i den opnåede aftale. For at nævne et eksempel, fru kommissær, behandles ét og samme problem - affolkningen - i Agenda 2000 på tre forskellige måder: På den ene side er de nordlige, affolkede områder omfattet af mål 1, det vil sige de vigtigste strukturfonde; på den anden side er de skotske highlands kun omfattet af kompensation fra en særlig fond; og endelig er der en tredje måde at behandle problemet med befolkningstætheden på, hvor andre områder - som f.eks. Aragonien - der lider under det samme problem, bliver udelukket fra denne støtte.
Ét og samme problem kan ikke behandles på tre forskellige måder, hvis vi ønsker, at den europæiske strukturpolitik skal være sammenhængende. Jeg gentager derfor, at jeg ikke vil stemme for Agenda 2000.

Formanden
Mange tak, hr. Escolá.
Mine damer og herrer, med hr. Escolás indlæg vil vi afbryde forhandlingen om Agenda 2000, som genoptages i aften kl. 21.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0337/99).

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 1.

Spørgsmål nr. 2 af Alexandros Alavanos (H-0324/99):
Om: En retfærdig proces mod Öcalan Samtlige EU-institutioner er i spørgsmålet vedrørende Öcalan enige om at kræve, at der gennemføres en retfærdig og åben retssag i overensstemmelse med det, der i de moderne og civiliserede samfunds retssystemer forstås ved en sådan. På baggrund af, at den tyrkiske regering hidtil ved forskellige indgreb (hindring af forsvaret, afvisning af krav om tilstedeværelse af observatører under retssagen m.m.) samt endog udtrykkeligt har afvist anmodningerne om en retfærdig og åben proces, bedes Rådet besvare følgende hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe med henblik på at beskytte den kurdiske leders fysiske og intellektuelle integritet samt den ret til at blive forsvaret, som er en selvfølge i civiliserede samfund, og som enhver anklaget har under en retssag?
Jeg byder formanden for Rådet velkommen og beder ham besvare spørgsmålet fra hr. Alavanos.

Verheugen
Hr. formand, svaret på spørgsmålet er, at Rådet forventer, at Tyrkiet i lighed med enhver anden kontrahent fuldt ud lever op til de forpligtelser, der er indeholdt i konventionen mod tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf. Endvidere går Rådet ud fra, at retten til en retfærdig proces samt retten til at blive forsvaret, som jo begge er forankret i den tyrkiske forfatning, overholdes over for enhver, der anklages i Tyrkiet, og derfor også over for hr. Öcalan. Den Europæiske Union har i sin erklæring af 22. februar 1999 taget den tyrkiske regerings tilsagn herom til efterretning.

Alavanos
Hr. formand, det tyske formandskab har chokeret os, og jeg skammer mig over formandens udtalelser.
Mens Jugoslavien bombarderes, passiarer vi med den tyrkiske regering, og formanden fortæller os, at han har fået forsikringer. Alle medlemmer af Europa-Parlamentet har i dag modtaget en meddelelse fra Amnesty International, der afslører, at Öcalans egne advokater, Niyatzi Bulgan, Irfan Dydar m.fl. er blevet udsat for tortur og slået i retssalen, hvorefter de blev samlet udenfor og blev slået af politiet. Og så kommer rådsformanden og fortæller os om samtaler med Tyrkiet.
Jeg vil endnu en gang spørge Den Europæiske Union og det tyske formandskab, om det tyske formandskab interesserer sig for menneskerettighederne. Og hvis det er tilfældet, hvordan man kan tie stille og svare sådan på mit spørgsmål om de foragtelige ting, der foregår i forbindelse med Öcalan-retssagen.

Verheugen
Hr. Alavanos, det angreb på rådsformandskabet tilbageviser jeg på det bestemteste. De kender reglerne her. Jeg skal fremføre det, som 15 medlemsstater har udarbejdet som fælles holdning til Deres spørgsmål. Jeg kan ikke meddele Dem den tyske holdning; det er helt irrelevant. Her drejer det sig ikke om rådsformandskabets mening, men det drejer sig her om, hvad Rådet siger. Det har jeg meddelt Dem, og jeg gentager, at Rådet forventer og forlanger, at Tyrkiet overholder sine nationale og internationale forpligtelser, som de fremgår af landets egen forfatning og af tiltrædelsen af internationale konventioner.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen.
Mine damer og herrer, i overensstemmelse med vores forretningsorden vil spørgsmål 3 til 11 ikke blive besvaret, da de vedrører spørgsmål, som allerede er blevet drøftet, eller som vil blive drøftet på dagsordenen for indeværende mødeperiode.
Jeg giver ordet til hr. Morris, som har et spørgsmål til forretningsordenen.

Morris
Hr. formand, mit punkt til forretningsordenen er ret klart. Som jeg gentagne gange har sagt i mange måneder nu, og bestemt i denne uge, er der ét spørgsmål, som Rådet har nægtet at besvare, nemlig om der bliver brugt radioaktivt materiale i de bomber, der kastes ned over Serbien og Kosovo - det, vi tidligere kendte som Jugoslavien.

Formanden
Hr. Morris, please, just a moment .
Hr. Morris, i henhold til forretningsordenen vil de spørgsmål, som vedrører emner, der behandles af Parlamentet på et andet tidspunkt, ikke komme med i spørgetiden. Jeg kan derfor ikke, hr. Morris, give Dem ordet til dette spørgsmål.
Hr. Dimitrakopoulus har bedt mig om ordet, men sig mig venligst, hvilken artikel i forretningsordenen De gør gældende for at stille et spørgsmål til forretningsordenen.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, jeg beder Dem undskylde, fordi jeg ikke har forretningsordenen, men mit spørgsmål til forretningsordenen drejer sig om, hvorvidt vi har forladt den praksis, vi har brugt indtil nu under spørgetiden, hvor andre medlemmer efter et spørgsmål, der var stillet af et medlem, og efter Rådets svar, har haft ret til det, der på engelsk kaldes et followup .

Formanden
Nej. Hvis De ønsker at stille et tillægsspørgsmål til hr. Alavanos' spørgsmål, er De i Deres fulde ret. Vi går derfor tilbage til hr. Alavanos' spørgsmål.

Dimitrakopoulos
Jeg har hørt rådsformandens svar og sammenfatningen af de 15 landes synspunkter, som siger, at Den Europæiske Union forventer, at Tyrkiet respekterer de regler, der gælder i forbindelse med alvorlige spørgsmål af denne art.
Jeg vil derfor spørge: Hvis Tyrkiet ikke respekterer de gældende regler, hvorledes vil Den Europæiske Union så gribe ind?

Verheugen
Ærede medlem, Tyrkiet er ved flere lejligheder i den seneste tid blevet gjort opmærksom på, at landets adfærd i Öcalan-sagen, nemlig garantien for en proces i overensstemmelse med retsstatsprincippet, vil få indflydelse på udviklingen af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Tyrkiet. Kommer Rådet til det resultat, at Tyrkiet ikke overholder sine forpligtelser, vil det drage konsekvenserne deraf. Jeg kan ikke i dag sige Dem, hvilke konsekvenser det bliver. Det kan De tænke Dem til.

Formanden

Spørgsmål nr. 12 af Aline Pailler (H-0328/99):
Om: Fri bevægelighed for personer inden for EU For at forhindre 3000 italienere i at deltage i en (tilladt) demonstration lørdag den 27. marts i Paris standsede de franske myndigheder dem ved grænsen den 26. marts om aftenen. Denne alvorlige handling krænker retten til at demonstrere og den fri bevægelighed inden for EU.
Hvilke foranstaltninger påtænker Rådet at træffe for at undgå, at sådanne handlinger gentager sig, og for at sikre den fri bevægelighed for borgerne i EU?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare fru Paillers spørgsmål.

Verheugen
Fru Pailler, jeg må desværre meddele Dem, at det ikke hører ind under Rådets kompetence at bedømme medlemsstaternes anvendelse af fællesskabsretten. Det er en sag for Kommissionen og de pågældende medlemsstater. Da den episode, De beskriver i Deres spørgsmål, fandt sted, lå indholdet af Schengen-aftalen endnu ikke inden for Den Europæiske Unions rammer. Da der her er tale om forbindelserne mellem to partnere i Schengen-aftalen, afhænger det tilladelige i at foretage kontrol ved de indre grænser af aftalen om gennemførelsen af Schengen-aftalen. Artikel 2, stk. 2, i denne aftale fastsætter en mulighed for, at der i en begrænset periode gennemføres kontrol ved de indre grænser, når det retfærdiggøres af hensynet til den offentlige orden og den offentlige sikkerhed. Det er den stat, der gennemfører kontrollen, som afgør, om et sådant tilfælde foreligger. Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse medfører ikke nogen ændring heraf.

Pailler
Hr. formand, hver gang vi stiller Dem spørgsmål her i salen, forskanser De Dem - og det forstår jeg godt - bag reglementariske spørgsmål. Det er sandt, at Schengen-aftalen ikke var helt gennemført, et spørgsmål om to måneder, men jeg mener, at Rådets rolle er af politisk karakter.
I et øjeblik, hvor Europa er på jagt efter sin sjæl, og hvor formanden for Kommissionen, hr. Prodi, siger, at den finder vi i den amerikanske kultur, spørger jeg mig selv, om ikke man kunne udvise en smule entusiasme over for de europæiske befolkninger ved at give dem mulighed for at gøre noget entusiastisk, der er en del af deres kultur, nemlig at udvise solidaritet i kampen for overholdelse af menneskerettighederne på tværs af grænserne.
Det er altså et politisk svar, jeg afkræver Dem, hr. Verheugen, eftersom jeg står over for en minister, og jeg vil gerne vide, om De i Ministerrådet nogensinde taler - ikke blot om indvandrerne, de sikkerhedsmæssige spørgsmål, hvilket De ifølge de daglige udtalelser fra det østrigske og det tyske forsæde gør yderst godt - men også om borgernes ret til fri bevægelighed, side om side med kapitalen.

Verheugen
Fru Pailler, jeg bliver nødt til at sige også til Dem, at det ikke drejer sig om min personlige mening og ikke om rådsformandskabets opfattelse. Jeg er nødt til her at give Dem et svar, som de to berørte stater, der er nævnt i Deres spørgsmål, er indforstået med. De kan jo nok forestille Dem, hvilket svar De ville få fra den pågældende regering, hvis De spørger i Deres nationale parlament. Videre kan jeg ikke gå. Rådet er ikke kompetent, hvad angår det spørgsmål, De stillede. Det er Kommissionen, der er kompetent, hvad angår overholdelsen af fællesskabsretten. Jeg må anmode Dem om at stile dette spørgsmål til Kommissionen.
Hvad angår den principielle side af Deres spørgsmål, kan jeg meddele Dem, at Rådet intensivt beskæftiger sig med det problem, hvorledes Europa kan gøres forståeligt for borgerne, hvorledes forståelsen for de fordele, Europa giver borgerne, kan lettes, og hvorledes disse fordele også kan øges, netop hvad angår indenrigspolitik og retspolitik, som vi taler om nu. Vi er jo allerede ved at forberede et topmøde, der skal finde sted til efteråret i Finland, og som skal beskæftige sig med videreudviklingen af borgernes Europa.
Men jeg bliver nødt til at sige endnu en gang, at enkelttilfælde som dette ikke hører ind under Rådets kompetence. De enkelte medlemsstater skulle nok også have sig frabedt, at Rådet blandede sig i deres måde at anvende den nationale og den europæiske ret på.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen, men jeg vil stadigvæk holde Deres opmærksomhed rettet mod det område, dette spørgsmål dækker, for jeg har modtaget anmodning om to tillægsspørgsmål. Det første fra hr. Ripa di Meana, som jeg giver ordet i et minut.

Ripa di Meana
Hr. formand, fransk politi standsede under forskellige påskud 3.000 italienske statsborgere ved grænsen mellem Frankrig og Italien for at undgå, at de nåede frem til et offentligt, politisk, socialt og europæisk møde i Paris.
Denne reelle ophævelse af aftalerne om borgernes frie bevægelighed er af en alvorlighed, som De naturligvis godt er klar over. Deres forsigtighed med hensyn til institutionernes kompetence - som jeg udmærket kan forstå - fritager Dem dog ikke for at give et politisk svar på følgende spørgsmål: Kan Den Europæiske Union acceptere, at 3.000 borgere standses under politiets påskud for at forhindre dem i at udøve deres fulde rettigheder som europæiske borgere?
Jeg stiller Dem dette politiske spørgsmål og forventer et politisk svar.

Verheugen
Hr. Ripa di Meana, også Dem bliver jeg nødt til at skuffe, hvor meget De end håber på et politisk svar fra mig i min egenskab af politiker. De kender reglerne for spørgetiden. Jeg kan ikke give Dem et politisk svar på stående fod. Jeg skal først drøfte det med den franske og den italienske regering og med de øvrige 13 regeringer. Så kan De få Deres politiske svar. Jeg kan kun her henvise til, at den franske regering i forbindelse med sin beslutning påberåber sig artikel 2, stk. 2, i aftalen om gennemførelsen af Schengen-aftalen. Republikken Frankrig har naturligvis i lighed med alle øvrige Schengen-medlemsstater ret til at gennemføre kontrol ved de indre grænser, når det retfærdiggøres af hensynet til den offentlige orden. Om det var tilfældet eller ej i det konkrete tilfælde, har jeg som politiker en meget klar mening om. Men den har jeg ikke lov til ytre her.

Jensen, Lis
Jeg har et spørgsmål til den fungerende rådsformand om forordning 1408/71. Den Europæiske Union er jo i en vanskelig situation, eftersom Kommissionen så at sige er sat ud af drift, men der skal jo ske en afklaring af det forslag, der ligger fra Kommissionen om ændringer af forordning 1408. Jeg vil gerne spørge direkte, hvorledes den fungerende rådsformand vurderer den danske efterløn i forhold til forordning 1408. Hidtil har den danske efterlønsordning været holdt uden for forordningen, fordi man har sagt, at det ikke er en social ordning, men en arbejdsmarkedsordning. Det forholder sig sådan, at den danske regering har fået udsat fristen for at svare til slutningen af april, og jeg vil gerne høre, hvornår det her spørgsmål kommer op i Rådet.

Verheugen
Fru Jensen, jeg er lidt i vildrede. Det var et tillægsspørgsmål til fru Paillers spørgsmål. Dét spørgsmål drejede sig om, at de franske myndigheder den 26. marts om aftenen nægtede 3.000 italienske statsborgere indrejse i Frankrig. Selv med min bedste vilje kan jeg ikke få øje på nogen sammenhæng med Deres spørgsmål. Men jeg skal gerne besvare spørgsmålet skriftligt.

Formanden

Spørgsmål nr. 13 af Otto von Habsburg (H-0329/99):
Om: Humanitær bistand til nødlidende i Ukraine I henhold til »lov til forsvar for lokale vareproducenter« betegnes småpakker med levnedsmidler, tøj, ja endog medikamenter ifølge pålidelige oplysninger som »landbrugsprodukter« og sendes tilbage til afsenderen.
Dette rammer de fattigste i landet specielt hårdt, f.eks. pensionister, der ofte må leve af noget, der svarer til 37-50 DM i måneden.
Er Rådet rede til at rette henvendelse til den ukrainske regering for at bevirke en ændring af denne politik under henvisning til disse forsendelsers humanitære karakter?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare hr. von Habsburgs spørgsmål.

Verheugen
Hr. formand, hr. von Habsburg, det er rigtigt, at fattige ukrainske borgere inden for private initiativers rammer frem til juli/august i fjor fik støtte sendt med posten i form af småpakker med ting, de manglede, overvejende levnedsmidler, medicin og tøj.
I henhold til dekret 738/98 af 4. juli 1998 fra den siddende regering om indførsel af humanitær bistand fra udlandet kan fra det tidspunkt kun juridiske personer, hvis virke bygger på en statut med almennyttige formål, anerkendes som modtagere af toldfrit indført humanitær bistand, og ikke privatpersoner. Småpakker med ting, der er mangel på, er siden da i henhold til lov 468/97 om statslig regulering af indførsel af landbrugsprodukter til Ukraine blevet returneret til afsenderen. Denne lov har været gældende siden den 15. juni 1998. Formandskabet har selv konstateret, at dette for øvrigt er forbundet med store udgifter for afsenderne af pakkerne.
Den tyske forbundsregering har under bilaterale samtaler, mens den har formandskabet, ved flere lejligheder af humanitære grunde presset - endog presset kraftigt - på over for den ukrainske part, men desværre har disse bestræbelser ikke ført til et positivt resultat hos den ukrainske part.
Formandskabet vil efter aftale med partnerne, navnlig med Finland, tage sagen op på det andet møde i samarbejdsudvalget EU-Ukraine, der finder sted i Bruxelles i juli, og gøre den til et officelt emne i samtalerne mellem EU og Ukraine.

von Habsburg
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. minister, jeg vil gerne takke Dem oprigtigt for dette klare, detaljerede og tilfredsstillende svar på mit spørgsmål. Det er meget glædeligt, at man af og til også kan opleve det i spørgetiden.
Jeg anmoder Dem udtrykkeligt om, at man går meget energisk ind for det. Jeg modtager rigtig mange breve fra ukrainske pensionister, som det går virkelig dårligt, og som man bør hjælpe. Hvis det på nogen måde er muligt, anmoder jeg Dem, hr. minister, om at gå meget energisk ind for disse pensionister. Der er jo tale om vores partnere, og de bliver engang vores partnere i Den Europæiske Union. Jeg ville være Dem meget taknemmelig, hvis De endnu en gang kunne gentage og fremhæve denne nødvendighed.

Formanden
Tak, hr. von Habsburg. Jeg tror, at dette er det sidste spørgsmål, De stiller Parlamentet, og derfor takker jeg Dem endnu en gang for Deres frugtbare indlæg her under spørgetiden og også for Deres prisværdige korthed og den respekt, De har udvist over for den taletid, De får tildelt.

Verheugen
Hr. formand, hr. von Habsburg, jeg opfatter det, De netop sagde, mindre som et spørgsmål end som en tilskyndelse, og denne tilskyndelse tager jeg meget gerne imod. Jeg kan forsikre Dem, at vi med et stadigt pres holder dette emne varmt i Ukraine. Jeg var endvidere i stand til at besvare spørgsmålet, fordi jeg fra mit eget politiske virke kender tilfældene, navnlig de tilfælde, som De jo nok også kender, hvilke omgåelser af denne lov der er mulige, og hvor meget det koster de pågældende. Det er virkelig vanskeligt at forstå, hvorfor en individuel bistand, som bør ydes, bereder den, der yder den, udgifter i et omfang, der langt overstiger værdien af bistanden. Vi er helt enig her, og vi vil fortsat lægge pres på Ukraine i dette spørgsmål.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 14.
Spørgsmål nr. 15 af Manuel Medina Ortega (H-0339/99):
Om: Gennemførelse af artikel 299, stk. 2. Hvilke initiativer forbereder Rådet i betragtning af Amsterdam-traktatens umiddelbart forestående ikraftræden med hensyn til gennemførelse af artikel 299, stk. 2, om status for regionerne i Fællesskabets yderste periferi?

Verheugen
Hr. formand, ærede medlem, jeg må virkelig sande, at De ikke forsømmer nogen lejlighed til at bringe denne regions interesser på bane i Parlamentet, for traktaten har jo rent faktisk kun været i kraft i 4-5 dage. Men det besvarer ret beset også allerede Deres spørgsmål, for det forholder sig således, at i henhold til artikel 299, stk. 2, i Amsterdam-traktaten skal der foreligge et forslag herom fra Kommissionen. Først når et sådant forslag foreligger, kan Rådet gå aktivt ind og drøfte specifikke foranstaltninger for regionerne i den yderste periferi. Men til dato foreligger der ikke et sådant forslag fra Kommissionen.

Medina Ortega
Jeg takker formanden for Rådets hurtige og effektive svar. Kommissionen havde faktisk sagt, at den ville udarbejde de første forslag i dette forår, og senere har den efter at være trådt tilbage sagt, at den ikke kan gøre det før til efteråret.
Men set fra et parlamentmedlems side, der, selvom han repræsenterer hele Spanien, især repræsenterer interesserne hos regionerne i de yderste periferier, ville det på sin vis være interessant, hvis Rådet tog initiativ til, at den nye Kommission kunne behandle spørgsmålet fra bunden af, eftersom særordningen kræver en yderligere udvikling.

Verheugen
Hr. formand, ærede medlem, der er jo en mening med de regler i Den Europæiske Union om, at initiativretten ligger hos Kommissionen. Kommissionen er jo ikke repræsenteret lige nu, men den vil helt bestemt forsvare denne ret med næb og kløer.
Det, jeg kan anbefale Dem at gøre, er følgende: En særligt interesseret regering kan uden videre henstille til Kommissionen, at den så hurtigt som muligt henvender sig til Rådet med et forslag, og jeg kan så love Dem, at Rådet dernæst ufortøvet vil behandle sagen.

Formanden

Spørgsmål nr. 16 af Hans Lindqvist (H-0341/99):
Om: Sikker mad I løbet af vinteren og foråret gennemføres der i alle EU's 15 medlemsstater kampagner om fødevaresikkerhed og sundhed. Initiativet stammer oprindelig fra Kommissionens Forbrugerdirektorat, GD XXIV, som også finansierer kampagnerne. EU har stillet omkring 1, 3 mio. SEK til rådighed hertil.
I Sverige har man på det seneste måttet kæmpe hårdt for at undgå EU-modellen med mere eller mindre regelmæssig tilsætning af antibiotika til dyrefoder.
Sverige har hidtil haft strenge regler om tilsætning af farvestoffer til konfekture, omhyggelig fødevarekontrol og strenge regler om sprøjtning af afgrøder. Mange EU-forskrifter tvinger nu Sverige til at tillade visse former for konfekture og fødevarer, selvom de indeholder farvestoffer, der hidtil har været forbudt af hensyn til folkesundheden.
Kommer folkesundheden ikke altid i første række? Er det ikke den enkelte medlemsstat, der skal kunne fortolke, hvad der kan klassificeres som sikker eller usikker mad?
Hr. Verheugen, jeg beder Dem besvare hr. Lindqvists spørgsmål.

Verheugen
Hr. Lindquist, levnedsmiddelsikkerhed er et emne, som Rådet tillægger stor betydning, helt specielt når det drejer sig om beskyttelsen af forbrugernes sundhed. Det gav Det Europæiske Råd i Luxembourg også udtryk for i sin erklæring om levnedsmiddelsikkerhed. I denne erklæring understreger Det Europæiske Råd, at produktion og markedsføring af sikre levnedsmidler skal prioriteres højt i Den Europæiske Union, og at der skal sikres et højt niveau for beskyttelsen af sundheden. Som jeg netop sagde i mit svar på den spanske kollegas spørgsmål, er det Kommissionens opgave at forelægge Rådet forslag til initiativer på dette område.
Herudover gælder, at hvis medlemsstaterne anser det for nødvendigt af hensyn til forbrugerbeskyttelsen at bibeholde eller træffe strengere foranstaltninger end dem, der foretages på fællesskabsplan, kan de i henhold til artikel 129 A i EF-traktaten - fremover artikel 153 i Amsterdam-traktaten - gøre det, om end disse foranstaltninger skal være forenelige med traktatens bestemmelser. Hvis et medlemsland træffer sådanne videregående foranstaltninger, skal de meddeles Kommissionen. Derudover er der ingen begrænsninger.

Lindqvist
Jeg stiller dette spørgsmål, fordi vi i mit hjemland Sverige har ganske strenge krav til fødevarer, både indenlandsk producerede produkter og importerede produkter.
Nu har vi haft en række afgørelser fra EU, som går imod os. Sverige tvinges f.eks. til at følge reglerne for Belgian Blue og lade denne race blive udviklet og solgt i vores land. Vi er blevet tvunget til at acceptere visse farver i slik og karameller samt i fødevarer, som kan give cancer og allergi - primært hos børn. Desuden kommer der salmonellainficeret kød ind over grænserne.
Mit spørgsmål til Rådet er herefter: Burde det ikke være indlysende, at alle medlemslande for at beskytte sundheden skal have ret til at opstille regler for indenlandske produkter samt importerede produkter? Hvis reglerne i Maastricht-traktaten og Amsterdam-traktaten skal ændres, er Rådet da villig til at gøre det på en måde, så miljøgarantien styrkes?

Verheugen
Naturligvis, hr. Lindquist, det kan jeg bekræfte over for Dem. Det har jeg også allerede besvaret, idet jeg gjorde opmærksom på, at en medlemsstat har ret til af hensyn til forbrugerbeskyttelsen at bibeholde eller træffe strengere foranstaltninger end dem, der findes på fællesskabsplan. Det omfatter naturligvis foranstaltninger som dem, De talte om. Ganske vist forholder det sig således, at der ikke må opstå hverken handelshindringer eller konkurrenceforvridning derved. Derfor den regel om, at det skal meddeles Kommissionen, så den kan undersøge spørgsmålet.
Men jeg vil gerne endnu en gang læse den relevante passus i Amsterdam-traktaten op for Dem. Det er artikel 153, den tidligere 129 A, og i den stk. 5, der lyder: »Foranstaltninger, som vedtages i medfør af stk. 4, er ikke til hinder for, at den enkelte medlemsstat opretholder eller indfører strengere beskyttelsesforanstaltninger. Disse foranstaltninger skal være forenelige med denne traktat. De meddeles Kommissionen.« Det er, hvad jeg allerede har sagt til Dem. Foreneligheden med traktaten drejer sig om handelshindringer og fri konkurrence.

Sandbæk
Med al respekt, hr. fungerende rådsformand, så er der altså noget, De ikke nævner i Deres svar. Det er rigtigt, at man kan benytte sig af en sikkerhedsklausul. Man har så seks måneder, inden for hvilke man skal fremlægge videnskabelige beviser for at opretholde det strengere grundlag, man kræver i sit eget land. Der står, at det ikke må være en teknisk handelshindring. Det sagde De jo selv i Deres svar. Hvis ikke man kan bevise, at der er belæg for de strengere regler, vil det blive betragtet som en teknisk handelshindring, og der står nu udtrykkeligt i den nye miljøgaranti, at hvis det kan bevises, at den strengere regel, man gerne vil have nationalt, rent faktisk er i forbrugernes interesse, så skal EU overtage regelsættet. Man kan altså ikke opretholde strengere regler, medmindre der er beviseligt belæg for, at de er nødvendige. Det sagde kommissær Bangemann jo også i går, da vi talte om babymad. I nogle lande er det blevet tilladt, fordi det ikke er bevist, at en lille smule pesticider i babymad er skadeligt, medens der i andre lande slet ikke må være pesticidrester. Men Bangemann sagde udtrykkeligt, at handelshindringer ville han ikke acceptere. Der skulle klare videnskabelige beviser på bordet, for at medlemslandene kan opretholde strengere regler.

Verheugen
Fru Sandbæk, vi har et problem. Heller ikke i forbindelse med dette spørgsmål kan jeg se sammenhængen. Der blev her spurgt om levnedsmiddelsikkerhed, og jeg har ikke med ét ord nævnt den frist på seks måneder, De anfører. Jeg kender slet ikke denne frist på seks måneder, men henviste til, hvad der står i traktaten om forbrugerbeskyttelse. De stiller nu et spørgsmål, der vedrører den økologiske side. Den er der ikke blevet stillet spørgsmål om, og jeg har ikke svaret noget desangående. Hvis De nu har et spørgsmål derom, er det desværre ikke indløbet hos os, og jeg kan kun besvare det skriftligt.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen. Jeg er sikker på, at fru Sandbæk håber, at De opfylder Deres løfte om at besvare hende skriftligt.

Formanden

Spørgsmål nr. 17 af Arthur Stanley Newens (H-0343/99):
Om: Banankrigen mellem EU og USA Vil Rådet udtale sig om de seneste oplysninger fra WTO's panel, som beskæftiger sig med EU's bananordning, og om, hvordan det vil reagere på panelets konklusioner?

Verheugen
Hr. Newens, først vil jeg sige, at jeg nærer det håb, at denne tilsyneladende uendelige historie nu omsider nærmer sig en afslutning. På sin samling den 26. april 1999 understregede Rådet (almindelige anliggender) Den Europæiske Unions hensigt om fuldt ud at respektere WTO's seneste afgørelse i bananstriden og uden yderligere forsinkelse ændre EU's ordning vedrørende bananer i overensstemmelse med den. Rådet har derfor opfordret Kommissionen til i lyset af yderligere kontakter med USA og de øvrige involverede parter at fremsætte forslag til ændring af ordningen vedrørende bananer inden udgangen af maj 1999. Da vi endnu ikke er i slutningen af maj, er jeg ikke i stand til at sige Dem, hvorledes disse forslag ser ud.

Newens
Idet jeg takker rådsformanden for dette svar, vil jeg gerne spørge, om man regner med stadig på passende vis at garantere adgangen for bananer fra Lomé-landene og De Kanariske Øer til trods for de ændringer, der skal ske i Den Europæiske Unions ordning for bananer i overensstemmelse med WTO-kendelsen. Vil Rådet gøre alt, hvad det kan, for at sikre dette? For det er meget vigtigt. For vil bananerne ikke ellers komme til at danne præcedens for, at andre produkter fra andre mindre udviklede lande kan miste deres markeder, og vil det ikke i det lange løb rejse et spørgsmål om ændring af verdenshandelssystemet for at beskytte de fattige mod de multinationale selskaber?

Verheugen
Hr. Newens, De har netop i Deres spørgsmål ridset det problem, vi har, og som vi til dato ikke har kunnet løse, meget præcist op. På den ene side vil vi beskytte de bananproducenter, som har særlige forbindelser til os, men på den anden side er vi nødt til at overholde WTO's bestemmelser. Det er jo en strid, der nu har stået på i årevis, og man er nødt til på et eller andet tidspunkt at erkende, hvornår man har tabt. Den Europæiske Union har tabt. Den har ikke kunnet komme igennem her. I forvejen er omkostningerne allerede betydelige, hvis De tænker på den straftold, der her er blevet opkrævet. Jeg vil sige, at det da er tilfredsstillende, at WTO allerede nu har sænket den straftold betydeligt, som USA må pålægge Den Europæiske Union. Vi betaler nu USD 191, 4 millioner i stedet for de USD 520 millioner, som USA oprindelig ensidigt havde fastsat.
Vi bliver nødt til at afvente Kommissionens forslag for at se, hvorledes det kan lykkes for Kommissionen at bringe disse to krav - det, De nævnte, nemlig beskyttelse af producenterne, navnlig de dårligst stillede, og på den anden side WTO-kompatibiliteten - i overensstemmelse med hinanden. Det kan jeg virkelig endnu ikke forudse i dag.

Formanden

Spørgsmål nr. 18 af Anna Karamanou (H-0345/99):
Om: Stigende antal dødsofre og katastrofale levevilkår i Irak som følge af de strenge økonomiske sanktioner I henhold til nogle udtalelser, som formanden for organisationen »Læger mod Krig«, Sue Wareham, for nylig fremsatte, dør der hver måned 4.500-6.000 børn i Irak af sult eller sygdom som følge af den tragiske knaphed på levnedsmidler og medicin. Lægerne understreger, at de fleste dødsfald skyldes infektioner af mave- og tarmsystemet og åndedrætssystemet, som under normale omstændigheder ville kunne kureres fuldstændigt. Det understreges endvidere, at levnedsmidler og medicin officielt er undtaget fra de sanktioner, der blev iværksat mod Irak efter dets invasion i Kuwait, men den bureaukratiske struktur, som forsyningssystemet er præget af, og landets beskedne indtægter fra det lovlige salg af olie begrænser indførslen heraf. Samtidig udnytter regimet befolkningens elendige vilkår som et våben til at opnå fuldstændig ophævelse af sanktionerne uden modydelse. Hvorledes agter Rådet at gribe ind for at sikre effektiv beskyttelse af menneskerettighederne i Irak, navnlig på baggrund af drøftelserne i FN's Sikkerhedsråd om ophævelse af de økonomiske sanktioner?

Verheugen
Fru Karamanou, det er et meget alvorligt spørgsmål, og Rådet er taknemmeligt for, at det takket være Deres spørgsmål får lejlighed til at berøre emnet i Europa-Parlamentet. Den Europæiske Union er klar over sanktionernes virkninger på ernæringssituationen og sundhedsforholdene i Irak. Rådet har i lang tid været meget bekymret over den irakiske civilbefolknings, navnlig børnenes situation. Rådet har derfor hele tiden støttet det tilbud fra Sikkerhedsrådet, som Irak i første omgang afslog, om at tillade salg af olie til fordel for indførsel af varer til humanitære formål. Efter at Olie for Mad-programmet er blevet gennemført siden slutningen af 1996, har Den Europæiske Unions medlemsstater ført forsædet i Sikkerhedsrådets Irak-sanktionskomité, og de er i den sammenhæng altid gået ind for en fleksibel anvendelse og fortløbende forbedring af programmet.
Derudover yder Den Europæiske Union og dens medlemsstater selv bidrag til en forbedring af den humanitære situation i Irak. Den afgørende målestok er imidlertid fortsat Olie for Mad-programmet. På det 55. møde i FN's Menneskerettighedskommission fra den 22. til den 30. april i år i Genève tog Den Europæiske Union initiativet til en resolution om menneskerettighedernes situation i Irak, som bl.a. opfordrer den irakiske ledelse til fortsat samarbejde om gennemførelsen af Olie for Mad-programmet og om en retfærdig fordeling af de importerede varer til humanitære formål.
Unionen støtter fortsat alle initiativer til en yderligere forbedring af den måde, hvorpå Olie for Mad-programmet fungerer og henviser i denne sammenhæng især til de forslag, som panelet i FN's sikkerhedsråd fremsatte den 30. marts 1999 om den humanitære situation i Irak.
Mens administrative begyndervanskeligheder med Olie for Mad-programmet i vidt omfang er overvundet, udgør Iraks manglende eksportkapacitet og fordelingen af den medicinske hjælp blandt befolkningen i dag programmets hovedproblem. Iraks eksportkapacitet øges for øjeblikket med et underprogram under Olie for Mad-programmet, som imidlertid på grund af planlægnings- og leveringsfrister først vil virke fuldt ud i foråret 2000, i hvilken sammenhæng olieprisen, som De ved, udgør en usikkerhedsfaktor i begge retninger.
Ifølge oplysninger fra De Forenede Nationer blokeres der for øjeblikket for medicinsk hjælpeudstyr til en værdi af USD 275 millioner i irakiske lagerbygninger, selvom befolkningen har hårdt brug for det. Ansvaret for det påhviler den irakiske regering. Det illustreres af det punkt i spørgsmålet fra det ærede medlem, der nævner, at Sadam Husseins regime udnytter civilbefolkningens nød til at gennemtvinge en ophævelse af sanktionerne uden, at han opfylder kravene i våbenstilstandsresolution 687 fra 1991.
Det er således den irakiske ledelse, der har ansvaret for den mangelfulde gennemførelse af Olie for Mad-programmet samt ansvaret for, at sanktionerne, som nu har været gældende i mere end otte år, stadig ikke kan ophæves. Jeg gør opmærksom på, at alle eksperter i 1991 kunne gå ud fra og gik ud fra, at Irak ville kunne have efterlevet kravene i resolution 687 i løbet af få måneder, hvis landet havde samarbejdet fuldt ud. Vi har her at gøre med en konflikt mellem humanitære principper og det nationale suverænitetsprincip, som begger er forankret i De Forenede Nationers pagt og derfor indskrænker vores handlemuligheder. Men der er efter min mening ingen tvivl om, at man kun kan fordømme den irakiske ledelses adfærd som dybt inhuman.

Karamanou
Jeg vil gerne takke formanden for de oplysninger, han har givet os. Jeg vil desuden rose Unionen for de initiativer, der blev taget på den sidste konference i Genève.
Imidlertid tror jeg, vi er nødt til at acceptere, at USA må ændre politik i Mellemøsten. Og her vil jeg bede Dem sige mig, hr. rådsformand, om Rådet mener, at man i bestræbelserne på at nå visse politiske eller militære mål kan ignorere omkostningerne i menneskeliv. Desuden vil jeg bede Dem udtale Dem om, hvorvidt De mener, at Wien-konventionen krænkes i forbindelse med Irak, idet denne konvention forbyder udsultning af borgere som krigsmiddel. Mener De ikke, at Menneskerettighedserklæringen og Konventionen om Barnets Rettigheder krænkes? For der er tale om 6.000 uskyldige børn, der dør hver måned på grund af embargoen, og jeg mener ikke, der findes nogen politiske mål, der kan sættes over menneskeliv.
Og da vi mener, at vi går ind for - hvilket vi også gør - beskyttelse af menneskerettighederne, vil jeg spørge Dem, om Iraks uskyldige befolkning, Iraks uskyldige borgere ikke indgår i den kategori af borgere, hvis menneskerettigheder skal forsvares.
Til sidst vil jeg spørge, om De tror, at denne politik har svækket eller snarere styrket Saddam Hussein set i sammenhæng med, hvad der er foregået i Kosovo, i Serbien med Milosevic.

Verheugen
Ærede medlem, De har naturligvis ret, når De drager en parallel til den lige så forfærdende situation for menneskerettighederne i Kosovo, men i begge tilfælde skal man jo undersøge årsag og virkning. I Iraks tilfælde er det entydigt således, at sanktionerne mod Irak byggede på beslutninger truffet i De Forenede Nationers sikkerhedsråd. Sanktionerne skyldtes, at Irak ikke opfyldte nogle forpligtelser, som er nødvendige for, at regionens sikkerhed og stabilitet fortsat kan garanteres. For at sanktionerne imidlertid ikke skulle få den effekt, De beskrev, blev det program, jeg har beskrevet, tilladt og iværksat, og jeg beskrev endvidere, hvilke bestræbelser netop Den Europæiske Union gør sig for, at dette program er effektivt. Når det i visse dele, navnlig for så vidt angår medicinsk udstyr, ikke virker, påhviler ansvaret for det udelukkende den irakiske regering, som handler ud fra virkelig foragtelige og lave motiver. Jeg siger endnu en gang, at den irakiske ledelse vil udnytte denne situation til at slippe af med de sanktioner, som har et helt andet politisk formål. Vi bliver nødt til at forlange af Irak, at det påtager sig ansvaret for sin egen befolkning.

Newens
Vil rådsformanden give mig ret i, at Olie for Mad-programmet, selvom det er rosværdigt, har mange bureaukratiske brister og ledsagende sanktioner, der stadig gør, at børn ikke får deres behov opfyldt, medens deres forældre kan gøre meget lidt for at slippe af med Saddam Husseins umenneskelige diktatur.
Under disse omstændigheder er det ikke rigtigt acceptabelt at begrunde de foranstaltninger, der er truffet af Vesten, med at give Saddam Hussein skylden - det accepterer vi alle. Der må stadig gøres noget, og der må gøres mere for at opfylde disse børns behov.

Verheugen
Hr. Newens, det var en politisk meningstilkendegivelse, og jeg kan ikke gøre andet end med respekt tage denne Deres mening til efterretning og anføre den under den næste drøftelse i Rådet, som beskæftiger sig med situationen i Irak. Jeg har en anden mening end De, men det er jo ikke det, det kommer an på her. I Deres spørgsmål var der et punkt, jeg gerne vil gå ind på, nemlig spørgsmålet om mulige demokratiske hæmninger i forbindelse med gennemførelsen af det humanitære program. Det er jeg enig i; de var der, og derfor har vi iværksat et initiativ til streamlining af dette program, men det har hidtil heller ikke ført til tilfredsstillende resultater.

Formanden

Spørgsmål nr. 19 af María Izquierdo Rojo (H-0349/99):
Om: Præsidentvalget i Algeriet Hvad er Rådets politiske vurdering af præsidentvalget i Algeriet den 15. april 1999?

Verheugen
Ærede medlem, Den Europæiske Union har opmærksomt fulgt præsidentvalget i Algeriet og fremsat en erklæring derom. I denne erklæring står der, at valgkampen har vakt store forhåbninger i Algeriet og hos landets partnere i det internationale samfund. Under valgkampen viste borgerne i Algeriet ved deres aktive deltagelse i drøftelserne forud for valget, hvor stor vægt de lægger på en fri, gennemskuelig og pluralistisk afstemning, således som de algeriske myndigheder jo også havde tilkendegivet. De havde lovet en sådan afstemning.
Den Europæiske Union tog den afgørelse, seks af de syv kandidater traf om at opgive deres kandidatur, til efterretning herunder de grunde, de gjorde gældende derfor. Den Europæiske Unionen har støttet og fremmet den demokratiseringsproces, der indledtes i Algeriet i 1995. Unionen er af den opfattelse, at Algeriet ved at fremme demokratiet og retsstaten samt ved at videreføre de økonomiske og sociale reformer kan komme ud af den krise, landet i mange år har været i.
Med henblik herpå vil Den Europæiske Union tillægge de initiativer, den valgte nye præsident, hr. Abdelaziz Bouteflika, tager, den allerstørste betydning. Den Europæiske Union bekræfter ved denne lejlighed sin vilje til at støtte reformprocessen i Algeriet navnlig inden for rammerne af samarbejdet mellem Europa og Middelhavsområdet og til at videreføre den politiske dialog med de algeriske myndigheder, der her er indledt.

Izquierdo Rojo
Hr. formand for Rådet, kan De med den samme konstruktive ånd, som jeg fornemmer ligger i Deres svar, konkretisere det mere præcist for mig, hvad Den Europæiske Union vil gøre for at bidrage til at få stoppet volden, og hvilke foranstaltninger man ligeledes vil træffe for at bidrage til at få bekæmpet korruptionen i Algeriet?

Verheugen
Ærede medlem, det glæder mig, at vi åbenbart er enige om, at vi skal fortsætte den politik, vi jo allerede har indledt over for Algeriet uafhængig af, hvorledes det, der skete forud for præsidentvalget i Algeriet, skal vurderes. Uafhængig deraf betyder, at vi skal bestræbe os på at støtte en demokratiseringsproces i Algeriet, og i Algeriet er forudsætningerne for demokratiseringsprocessen jo bedre end i mange andre lande, hvor der er underskud af demokrati. Vi har stærke demokratiske kræfter i Algeriet, vi har en meget fri presse, som også gør brug af denne frihed. Man må endvidere sige, at indtil det tidspunkt, hvor de seks kandidater trak deres kandidatur tilbage, havde valgkampen ret beset vist et land, som er på vej ind i demokratiet. Det forholdt sig virkelig således, at samtlige kandidater frit og uhindret kunne præsentere deres program, og at den politiske debat i Algeriet fandt sted i en konstruktiv atmosfære, der indtil da i lange tider havde været et ukendt fænomen. Vi har endvidere bemærket, at et af de fremherskende emner i denne algeriske valgkamp var den nationale forsoning.
Vi kommer således til det resultat, at trods det problem, vi begge kender, har den udvikling hen imod et civilt samfund i Algeriet, der indledtes i 90'erne, snarere fået et opsving gennem valgkampen. Deraf drager jeg den konsekvens, at vi bør anvende alle de muligheder, vi har for politisk dialog og politisk kontakt, til fortsat at fremme denne proces. Det betyder især kontakt med de demokratiske kræfter i Algeriet, støtte til disse kræfter f.eks. ved, at de indbydes til at aflægge besøg i Den Europæiske Unions medlemsstater og i Europa-Parlamentet. Det er vigtigt, at de demokratiske kræfter i Algeriet får international beskyttelse og international støtte.

Formanden

Spørgsmål nr. 20 af Eva Kjer Hansen (H-0351/99):
Om: Ansættelse af tjenestemænd uden afholdelse af optagelsesprøve Rådet har i sit svar på mit spørgsmål om den påtænkte ansættelse af medarbejdere fra Schengen-sekretariatet anført, at det i henhold til artikel 7 til den såkaldte »Schengen-protokol«, som er knyttet til Amsterdam-traktaten, er »forpligtet til at overtage Schengen-sekretariatets personale«, eftersom protokollen må betragtes som en del af traktaten og dermed som en del af den primære fællesskabsret.
Af »Schengen-protokollens« artikel 7 fremgår det imidlertid kun, at Rådet skal fastsætte de nærmere bestemmelser for integrationen af Schengen-sekretariatet i Generalsekretariatet for Rådet, det vil sige Schengen-sekretariatets funktioner, og ikke nødvendigvis dets personale. I det omfang ansættelse af nuværende medarbejdere ved Schengen-sekretariatet i EU-institutionerne kan komme på tale, forhindrer bestemmelsen i Schengen-protokollens artikel 7 på ingen måde Rådet i at lade eventuelt interesserede medarbejdere ansætte under overholdelse af personalevedtægtens gældende regler eller i at gøre brug af den alternative ansættelsesprocedure, der er hjemlet i »fusionstraktatens« artikel 24.
Kan Rådet på denne baggrund forklare, hvorfor det i dette tilfælde fortsat finder det legitimt at tilsidesætte personalevedtægtens gældende regler og lade hånt om Kommissionens initiativret, der er stadfæstet i »fusionstraktatens« artikel 24?

Verheugen
Hr. formand, i henhold til artikel 7 i den protokol, ifølge hvilken Schengen-sekretariatet i et bilag til Amsterdam-traktaten integreres i Den Europæiske Union, vedtager Rådet med kvalificeret flertal enkelthederne i forbindelse med indlemmelsen af Schengen-sekretariatet i Rådets generalsekretariat. Rådet traf den 1. maj en afgørelse, hvori enkelthederne i forbindelse med integrationen af Schengen-sekretariatet i genralsekretariatet fastsættes på grundlag af den nævnte artikel 7. Ifølge de oplysninger, jeg har, indbringes denne retssag ganske vist inden længe for Den Europæiske Domstol, derfor er jeg nødt til at lade det blive ved dette svar. Jeg vil ikke indlade mig på en juridisk drøftelse, fordi det er forbeholdt Fællesskabets kompetente domsmyndighed. Emnet er fra nu af udelukkende en sag for Domstolen.
Dog vil jeg gerne endnu en gang fremhæve, at Rådet er af den opfattelse, at i de vedtagne bestemmelser blev der truffet alle foranstaltninger for at sikre de ansatte personers kvalifikationer og kompetence. På given foranledning og med henblik på pressepublikationer, også fra i dag, gør jeg opmærksom på, at det ikke er Rådets generalsekretær, der er skyld i de spændinger, vi for tiden oplever i generalsekretariatet, men at det eneste grundlag for disse spændinger er en politisk afgørelse truffet af Rådet med dækning i traktaten. At give generalsekretæren skylden for det anser jeg for overordentlig unfair og ikke rimeligt i denne sag.

Kjer Hansen
Jeg vil gerne takke for svaret, men jeg forstår ikke, hvorfor man tilsidesætter personalevedtægtens bestemmelser, for der er jo ikke noget til hinder for, at man ved integrationen respekterer de gældende regler i Rådet. Der er ingen grund til, at man nu ansætter i stribevis af medarbejdere uden om optagelsesprøverne, så jeg savner stadigvæk et svar på mit spørgsmål om, hvorfor man ser bort fra de eksisterende regler. For mig at se ligner det her mere noget, man kan kalde national nepotisme, nemlig at der er en række medlemsstater, der ønsker at få nogle medarbejdere placeret et bestemt sted, og det nikker de øvrige medlemsstater så til. Kan den fungerende formand fortælle mig, hvilken begrundelse der er for, at man nu pludselig ansætter flere medarbejdere end de 58 personer, man oprindelig havde fastslået, at der var et begrundet behov for. Jeg synes, det er stærkt kritisabelt, at Rådet tillader sig at tilsidesætte de eksisterende regler. Er sagen ikke, hr. fungerende formand, at det er nødvendigt med en analyse af forholdene i Rådet for at få ryddet op og for at få klart dokumenteret, hvilke behov der er, og hvad ressourcerne er, så vi, ligesom vi kræver det i Kommissionen, også får mere åbenhed og mere gennemskuelighed i forbindelse med hvad, der foregår i Rådets regi.

Verheugen
Hr. formand, fru Kjer Hansen, der foregår absolut intet bag kulisserne her, vi taler her om en helt åben og offentlig procedure. Det er fastsat i traktaten, at Schengen-sekretariatet skal integreres i Rådets generalsekretariat, og at Rådet træffer afgørelse om de i den sammenhæng nødvendige enkeltheder. Det er, hvad Rådet har gjort!
Jeg bliver nødt til at sige endnu en gang, at det var traktatens politiske hensigt at integrere det eksisterende Schengen-sekretariat i det eksisterende generalsekretariat - uden at der blev foretaget nogen form for nyansættelser eller afholdt nogen form for optagelsesprøver - da der jo ikke er megen mening i, at en opgave, der hidtil er blevet varetaget af et sekretariat, der så sammenlægges med et andet, dernæst ordnes på den måde, at vi ansætter 80 nye folk efter de regler, der gælder for generalsekretariatet, og sætter de 80 folk, der hidtil har lavet arbejdet i Schengen-sekretariatet, på gaden. Jeg kan ikke tænke mig, at det ærede medlem anser en sådan dybt umenneskelig og usocial løsning for rimelig. Her er ikke foregået noget bag kulisserne, det er en helt normal åben procedure, og jeg må helt ærligt sige, at Rådet ikke forstår den modstand, denne sag har vakt blandt medarbejderne i generalsekretariatet.

Formanden

Spørgsmål nr. 21 af Pat the Cope Gallagher (H-0354/99):
Om: Bedrageri i forbindelse med fiskerfartøjer i Sydeuropa Har Rådet kendskab til, at Kommissionen kritiseres i beretningen fra Revisionsretten, fordi den har undladt ved hjælp af hensigtsmæssige forebyggende foranstaltninger at forhindre bedrageri i forbindelse med EU-støtte til modernisering af fiskerfartøjer, hovedsagelig i Sydeuropa? Har Rådet endvidere kendskab til, at støtten blev udbetalt til modernisering af skibe, som allerede var sunket, eller som aldrig mere ville blive taget i drift, og at der kun i ringe udstrækning blev foretaget kontrol på stedet? Vil Rådet nu klart og tydeligt forpligte sig til at gøre alt for at inddrive disse midler igen eller om nødvendigt pålægge alvorlige bøder ved beviser på underslæb?

Verheugen
Hr. formand, det spørgsmål må jeg besvare med ja. Den 9. december 1998 modtog Rådet Revisionsrettens beretning om fælles foretagender i fiskerisektoren. Indholdet af denne beretning blev drøftet i Rådet samtidig med behandlingen af det kommissionsforslag, der skulle fastsætte de nærmere bestemmelser for Fællesskabets strukturstøtte i fiskerisektoren. I dette forslag fra Kommissionen er der forskellige foranstaltninger, der tager sigte på at få bragt de misforhold, der er nævnt i Revisionsrettens beretning om styring af de fælles foretagender, til ophør. Det er formandskabets agt, at der træffes en endelig afgørelse om dette forslag i Rådet af fiskeriministre i juni. Det er en forudsætning, at meningsdannelsen i Parlamentet er tilendebragt inden da. Så vidt jeg kan se af dagsordenen, vil Parlamentet jo endnu i denne uge beskæftige sig med dette forslag.

Gallagher
Jeg blev dybt skuffet, da jeg i Revisionsrettens beretning læste, at millioner af britiske pund af skatteydernes penge synes at være blevet omdirigeret af bådejere i det sydlige Europa. Det lader til, at Kommissionen ikke har fået truffet de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger til at forhindre den påståede svindel. Jeg forstår, at de forsvundne midler var en del af et program på EUR 280 millioner til modernisering af næsten 200 fiskerfartøjer. Der blev givet tilskud til at renovere og modernisere både, der eften planen skulle fiske uden for Unionen.
Det påstås, at tilskuddene blev ydet til renovering af fartøjer, der allerede var sunket - at der blev ydet tilskud til at renovere fartøjer, der kun havde en lille chance for at komme i aktiv fart. Ja, jeg forstår endog, at der blev udbetalt et tilskud til et fiskerfartøj, der stod på grund i Atlanterhavet ud for Portugals kyst. Fartøjer var sunket under mystiske omstændigheder, og frem for at udtrykke det i mere generelle vendinger lader man det ane, at disse hørte hjemme i Italien, Spanien og Portugal.
Jeg vil gerne rejse dette spørgsmål over for kommissæren, mens han venter på særlige bestemmelser til at kunne tage sig af problemerne både på ledelsesplan og på operationelt plan. Jeg formoder, at jeg kan gå ud fra, at formandskabet fordømmer sådanne handlinger. Det behager mig aldeles ikke at rejse dette spørgsmål. Vi må alle påtage os en del af ansvaret, for hvis det er nødvendigt at ansætte ekstra personale, må Parlamentet godkende de ekstra bevillinger. Vi er allesammen involveret i dette, og hvis der er behov for yderligere penge for at kunne klare dette problem, må vi stemme for dem.

Verheugen
Hr. Gallagher, jeg har jo allerede sagt til Dem, at Rådet på baggrund af de meget drastiske enkeltheder i Revisionsrettens beretning, som De beskrev, har draget de nødvendige politiske og organisatoriske konsekvenser. Det er Rådets opgave, og den har det opfyldt. Rådet skal, når sådanne problemer dukker op, sørge for, at der laves bestemmelser, som forhindrer, at noget sådant kan ske igen.
Det konkrete spørgsmål, hvad der sker for på en eller anden måde at mindske de skader, der er sket, og muligvis også gøre retskrav gældende fra Den Europæiske Unions side, er et spørgsmål til Kommissionen og ikke til Rådet. Jeg går naturligvis ud fra, at Kommissionen benytter så massive henvisninger i en beretning fra Revisionsretten til særdeles energisk at varetage Den Europæiske Unions interesser.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 22 og 23.

Gallagher
Hr. formand, er det mon muligt, at hr. Fitzsimons og hr. Andrews, der er til et andet møde, får skriftlige svar?

Formanden
Nej, hr. Gallagher, det er nødvendigt at være til stede her. Hvorom alting er, hvis dette spørgsmål i henhold til reglerne var blevet tildelt Dem eller et andet medlem af Parlamentet skriftligt, ville vi godt kunne have gjort sådan, men i dette tilfælde begrænser forordningen de skriftlige svar til de spørgsmål, som ikke har kunnet blive stillet i løbet af den halvanden time, spørgetiden varer.

Formanden

Spørgsmål nr. 24 af Liam Hyland (H-0360/99):
Om: Støtte til et nyt LEADER III program Vil Rådet redegøre for sin nuværende politik med hensyn til at udvikle en fuldt integreret landbrugspolitik på EU-plan, og vil det bekræfte, at det som led i en sådan politik fortsat vil støtte et nyt LEADER program (III) og fastholde dettes navn, der er blevet synonymt med selvstændiggørelse og selvhjælp og et positivt syn på Unionen, og vil det yderligere sikre en konsekvent politik for udvikling i landområder ved at fastholde de samme lokale aktionsgrupper og dermed hjælpe til med at undgå lange indkøringsperioder, der kan medføre alvorlige tilbageskridt for gennemslagskraften i udviklingsprocessen?

Verheugen
Hr. Hyland, forslaget til forordning om udvikling af landdistrikter i landbrugsdelen af Agenda 2000 tager sigte på at sætte nyt liv i landdistrikterne og forenkle bestemmelserne om landbruget. Reformen af strukturfondene gør det nemmere at nå dette mål, idet den indebærer en reduktion af antallet af mål fra seks til tre. Det er jo allerede blevet drøftet indgående her i dag.
På det grundlag kan politikken vedrørende udvikling af landdistrikter trinvis etableres som anden søjle i den fælles landbrugspolitik. I denne sammenhæng videreføres også fællesskabsinitiativet Leader under betegnelsen Leader III. Leader III vil tilføre udviklingen af landdistrikterne mere dynamik, ved at programmet støtter lokale aktørers innovative projekter. Overlapningen mellem Leader og foranstaltninger inden for rammerne af forordningen om udvikling af landdistrikter undgås, ved at forordningen om udvikling af landdistrikter omhandler støtteforanstaltninger på nationalt og regionalt plan, dog ikke på lokalt plan. Gennemførelsen af projekter inden for Leader forbeholdes derimod fortsat lokale aktionsgrupper. Vi gør derudover opmærksom på, at dette spørgsmål var emnet for den debat, vi afbrød med spørgetiden.

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar. Men jeg er nødt til at stille et tillægsspørgsmål. Vil Leader bevare sin identitet og uafhængighed som et fællesskabsinitiativ med et højt niveau af frivillig fællesskabsdeltagelse? Vil rådsformanden tage skridt til at sikre, at det ikke bliver opslugt af obligatoriske nationale eller regionale strukturer, men af disse agenturer ses som et vigtigt, men uafhængigt udviklingsprogram?
En meget vigtig del af mit spørgsmål angår Leader's kontinuitet. Vi er ivrige efter at sikre, at der ikke bliver nogen forsinkelse mellem afslutningen af det nuværende Leader II og indledningen af Leader III. For ellers vil en masse professionelt personale, der er blevet rekrutteret i årenes løb, være tabt for programmet, og det ville være en alvorlig fejltagelse at begå.

Verheugen
Hr. Hyland, jeg kan hermed give Dem de tilsagn, De ønsker, vedrørende alle tre punkter i Deres tillægsspørgsmål.

Formanden

Spørgsmål nr. 25 af Gerard Collins (H-0364/99):
Om: Kuwaitiske krigsfanger i Irak Selvom der er gået ni år siden Iraks besættelse af Kuwait, befinder 598 kuwaitiske mænd og 7 kvinder, som blev deporteret, sig fortsat i irakiske fængsler. Resolution nr. 687 fra FN's Sikkerhedsråd opfordrede Irak til at samarbejde med Den Internationale Røde Kors Komité for at frigive disse krigsfanger. Irak har konsekvent obstrueret IRKK's arbejde ved at tilbageholde oplysninger, blive væk fra møder og hindre IRKK i at inspicere irakiske fængsler. Hvad har Rådet indtil dato gjort for at lette situationen for de 605 kuwaitiske krigsfanger? Hvordan agter Rådet at intervenere, eller hvilke andre foranstaltninger agter det at træffe over for de irakiske myndigheder for at løse dette humanitære spørgsmål?

Verheugen
Hr. Collins, Rådet deler Deres bekymring angående problemet med de forsvundne, herunder krigsfanger, der blev ofre for den irakiske besættelse af Kuwait. På det 55. møde i Menneskerettighedskommissionen fra den 22. marts til den 30. april 1999 i Genève forelagde Den Europæiske Union et udkast til en resolution, hvori Irak opfordres til at samarbejde med de relevante internationale organisationer og give oplysninger om de forsvundnes opholdssted eller skæbne.
Der skal udbetales erstatning til de pårørende til dem, der døde i irakiske fængsler eller forsvandt. Alle kuwaitere eller andre statsborgere, som stadig sidder i fængsel, skal omgående sættes på fri fod. De pårørende skal have oplysning om fængslede personers opholdssted, og derudover kræver vi af Irak, at der gives oplysninger om eksekverede dødsdomme over krigsfanger eller civile fanger, herunder udstedelse af dødsattester for afdøde krigsfanger og civile fanger. Jeg tror ikke, man kan gøre mere i denne sag. At vi desværre ikke her kan tvinge Irak til at efterkomme disse krav, ved De lige så godt som jeg.

Collins, Gerard
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for de oplysninger, han har givet. Det hele kan reduceres til, at vi ud over at fremsætte et udkast til resolution ved det 55. møde i FN's Menneskerettighedskommission i Genève, hvor vi udtalte vores holdning, ikke har gjort noget som helst siden, for vi har overhovedet ingen oplysninger om de 598 kuwaitiske mænd og syv kvinder, der blev sendt til irakiske fængsler. Findes der nogen yderligere pressionsmidler, som Rådet og Den Europæiske Union kunne overveje at bruge over for de irakiske myndigheder i en bestræbelse på i det mindste at få oplysninger om, hvor mange af disse folk der er i live, hvem de er, hvordan deres sundhedstilstand er, hvornår de vil blive løsladt, ja, og hvor mange der er døde? Kan vi gøre noget positivt nu her ni år efter?

Verheugen
Jeg vil ikke fortie over for Dem, hr. Collins, at jeg i dette spørgsmål er yderst pessimistisk. Forsøgene har nu strakt sig over en lang periode, og Den Europæiske Union har intensiveret dem. Jeg har i mit svar for et øjeblik siden end ikke nævnt alle de initiativer, vi har truffet. Der er væsenlig flere. Der foreligger også et nyt initiativ fra De Forenede Nationers sikkerhedsråd. Situationen er uændret, og jeg kan ikke se, hvilke pressionsmidler vi derudover kan anvende mod et land, som allerede er underlagt en så vidtgående embargo, som det overhovedet er os muligt.

Formanden

Spørgsmål nr. 26 af Per Gahrton (H-0365/99):
Om: Tolkning i Rådet Ifølge Nyhedsbureauet TT den 30.03.1999 tvinges svenske repræsentanter i Rådet i tre ud af fire tilfælde til at forhandle på et fremmedsprog under møderne i Rådet. Ifølge oplysningerne er der så godt som altid tolkning på engelsk, tysk og fransk. At skulle udtrykke sig på et andet sprog end sit modersmål må anses for at være en klar ulempe under forhandlinger. Kan Rådet derfor bekræfte eller dementere disse oplysninger og sige, om man agter at træffe foranstaltninger for at sikre, at svensk bliver behandlet på samme måde de store sprog i EU, og at svenske repræsentanter fortsat kan udtrykke sig på svensk og regne med at blive tolket?

Verheugen
Hr. formand, hr. Gahrton, Rådet kender den melding fra et nyhedsbureau, som De anfører. Desværre er denne notits ikke dateret, og den indeholder noget om samlinger i Rådet og svenske tolke. Disse oplysninger er ganske vist ikke dateret og ikke specificeret nærmere. Med det næsten uendelige antal af Råd, som netop i den sidste tid har afholdt samlinger uendelig tit, har det selv med den bedste vilje ikke været muligt for formandskabet at konstatere, hvilke Råd og hvilke datoer det skal have drejet sig om. Vi har derfor ikke konkret kunnet undersøge de anledninger, der ligger til grund for spørgsmålet.
Principielt vil jeg gerne om tolkning af svensk sige, at den svenske regering har fået tilsendt et program fra Rådet om ansættelse og uddannelse af svenske tolke, og at dette program også allerede er ved at blive gennemført.

Gahrton
Tak for svaret, selvom det ikke var til den store nytte. Jeg anførte i mit spørgsmål, at oplysningerne stammede fra det svenske nyhedsbureau TT den 30. marts i år. Jeg vil antage, at de begivenheder, der henvises til, må have fundet sted ganske kort tid forinden. Der var imidlertid ikke tale om en enkeltstående begivenhed, men om en generel vurdering af, at det svenske sprog sjældent bruges, når de svenske repræsentanter forhandler i Rådet. Derfor er det mærkeligt, at Rådet ikke er bedre informeret om det forhold, som har givet anledning til en ganske intensiv debat i Sverige. Det synes jeg faktisk, at man burde have undersøgt nærmere, inden man møder op for at besvare spørgsmål.
Det er i hvert fald et meget vigtigt spørgsmål for én af medlemsstaterne. Mange har en mistanke om, at man generelt forsøger at afvikle de mindre sprog i EU-sammenhæng. Det ville derfor være godt, hvis Rådet med noget større eftertryk kunne udstede en garanti for, at der ikke er tale om, at man systematisk søger at sortere de mindre sprog bort og udnytte det faktum, at en del svenske repræsentanter måske er i stand til at udtrykke sig på andre sprog.

Verheugen
Hr. formand, hr. Gahrton, jeg kan kun sige til Dem, at jeg ikke selv har oplevet en samling i Rådet, hvor svensk ikke er blevet tolket fra begyndelsen til slutningen. Hvis De ligger inde med oplysninger om, at det ikke er tilfældet, vil jeg være Dem taknemmelig, hvis De vil stille disse oplysninger til min rådighed. Rådsformandskabet er ikke i besiddelse af sådanne oplysninger, og vi har også undersøgt den pressemeddelelse, De anførte, uden at kunne konstatere, hvornår og hvor det skal have fundet sted.
Rådsformandskabet har heller ikke modtaget nogen form for klage fra Sverige over, at svensk er blevet forsømt på Rådets samlinger, så jeg vil råde Dem til måske ikke at stole helt og fuldt på en anonym notits fra et nyhedsbureau, men hellere på den officielle meddelelse, De her får fra rådsformandskabet. Skulle De ligge inde med oplysninger, vil jeg være Dem taknemmelig for at få dem, så undersøger vi sagen. Der gælder det princip, at naturligvis må intet medlemsland blive stillet ringere, ved at forhandlingerne ikke tolkes til det pågældende lands sprog.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 27.

Spørgsmål nr. 28 af Marianne Eriksson (H-0368/99):
Om: Ligestillingskommissærer I henhold til Amsterdam-traktatens artikel 2, stk. 3, 137, stk. 1, og 141 skal EU prioritere ligestilling mellem kønnene meget højt. Mange taler endda om at prioritere dette spørgsmål allerhøjest. Derfor spørger jeg, hvorledes Rådet har tænkt sig at gennemføre en lige kønsfordeling blandt de fremtidige kommissærer, og hvad er Rådets holdning til at udnævne en kommissær, som udelukkende har ansvar for ligestilling?

Verheugen
Fru Eriksson, selvom Rådet - det vil jeg gerne indledningsvis fremhæve - virkelig tillægger foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder og den konkrete gennemførelse af bestemmelserne derom i Amsterdam-traktaten stor betydning, hvilket gælder for alle myndigheder, institutioner og organer, vi har i Europa, fra Europa-Parlamentet til Kommissionen og også Rådet selv, bliver jeg desværre nødt til at gøre Dem opmærksom på, at det i henhold til bestemmelserne i traktaterne udelukkende er medlemsstaternes ansvar at pege på medlemmerne af Europa-Kommissionen, samt at fordelingen af opgaverne i Kommissionen for øvrigt er et internt anliggende for Kommissionen. Rådet spiller overhovedet ikke nogen rolle i den sammenhæng, og jeg siger ikke engang: »desværre overhovedet ikke nogen rolle«. Kommissionens suverænitet, hvad angår organisationen inden for dens eget område, er en vigtig del af integrationspolitikken i Unionen, som vi ikke bør bringe i fare, ved at vi udefra foreskriver Kommissionen, hvorledes dens organisation skal være.

Eriksson
Jeg finder det trods alt lidt deprimerende, at jeg under Parlamentets sidste mødeperiode har skullet opleve denne passivitet vedrørende ligestilling, som Rådet jo ellers er fortaler for. Jeg er bestemt ikke tilfreds med svaret. Jeg synes, at Rådet efter den megen kritik af en manglende indsats på ligestillingsområdet burde være mere effektivt og tage initiativ til forhandlinger og sørge for, at der kommer flere end tre eller fire kvinder i den nye Kommission, sådan som rygtet i øjeblikket siger. Det er ganske forfærdeligt, at vi stadig kæmper med disse gamle problemer på tærsklen til et nyt årtusind, som alle siger skal være noget virkeligt nyt.
Jeg vil også gerne vide, om man i det hele taget har diskuteret, hvad man nu skal gøre for effektivt at fremme ligestillingen efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden, når alle grupper, selv kvinder, slås om artikel 13 - antidiskriminering.

Verheugen
Fru Eriksson, jeg er fuld af forståelse for Deres sindsbevægelse og Deres bemærkning, men Rådet vil heller ikke af medlemmer af Europa-Parlamentet lade sig forlede til at bryde traktaterne. Traktaterne er entydige på dette punkt. Rådet må ikke øve indflydelse på dette spørgsmål.

Hautala
Hr. formand, statssekretær Verheugen opfører sig som den fødte diplomat, han bringer slet ikke på tale, at Rådets ordfører naturligvis kan konferere med medlemslandene om at få opstillet et lige antal kvindelige og mandlige kandidater til Kommissionen. Hr. statssekretær, De har måske bemærket, at Europa-Parlamentet den 23. marts fremsatte sit krav om, at der i den kommende Kommission skulle være betydeligt flere kvinder end nu. Jeg spørger Dem derfor: Vedkender De Dem slet ikke Deres ansvar i denne sag? De kunne befordre dette mål betragteligt ved at konferere med medlemslandene. Kommissionens nye formand Prodi har allerede lært her i Parlamentet, at vi mener det alvorligt. Han har på pressekonferencen i dag meddelt, at han er opmærksom på sagen. De kunne samarbejde med ham. Men har De tænkt Dem at konferere med medlemslandene?

Verheugen
Fru Hautala, De har misforstået mig, når De siger, at mit svar var diplomatisk. Det skulle være alt andet end diplomatisk. Jeg ville gøre det klart, at der ingen mulighed er for, at Rådet, selvom det politiske anliggende er nok så ædelt og nok så rigtigt, tiltager sig beføjelser, det ikke har. Det samme gælder for formandskabet. Det er anderledes, end De tror. Formandskabet har ingen mulighed for at forhandle med medlemsstaterne om, hvem de skal sende til Bruxelles som medlem af Kommissionen. Den mulighed har den formand for Kommissionen, De i dag har godkendt, og denne formand for Kommissionen, som også er blevet valgt ud fra det synspunkt, om han effektivt kan varetage de beføjelser, der tilkommer ham, følger det mål, De nævnte. Formandskabet følger det også med stor sympati, men det kan desværre ikke gøre noget som helst. Da formanskabet varetages af et land, som har to kommissærer, kan det kun sikre for sit eget lands vedkommende, at det princip, De kræver, overholdes. Men jeg kan desværre ikke på nogen måde gøre det for Sverige, især da Sverige kun har én kommissær, og det vil være ret så vanskeligt at gennemføre kvoteringen i dét tilfælde.

Formanden

Spørgsmål nr. 29 af Jonas Sjöstedt (H-0369/99):
Om: Indførelse af ytringsfrihed Inden Kommissionens afgang blev den interne revisor Paul van Buiteren udelukket fra tjenesten med halv løn. Derefter fik han en ny stilling inden for et andet område under Kommissionen. Dette og lignende tilfælde rejser spørgsmålet om behovet for at give ansatte i Kommissionen det, der normalt betegnes som ytringsfrihed, og som er grundlovssikret i f.eks. Sverige.
Mener Rådet, at spørgsmålet vedrørende ytringsfrihed for Kommissionens ansatte bør diskuteres, efter det der skete inden Kommissionens afgang?

Verheugen
Der er opstået en vis forvirring, hr. formand. Det drejer sig her om hr. van Buiteren, passer det? Er det spørgsmålet?

Formanden
Det er spørgsmål nr. 29, og det drejer sig om beskyttelsen af informationskilderne.
Men hr. Sjöstedt omtaler faktisk hr. Paul Van Buiteren.

Verheugen
I anledning af hr. Sjöstedts spørgsmål skal det understreges, at Kommissionens interne organisation udelukkende er den pågældende institutions egen sag. Hvad angår Rådet, har det i en lignende situation - som den hr. Sjöstedt nævnte i sit spørgsmål - endnu aldrig været nødt til at skride til handling. Tværtimod, i nogle heldigvis sjældne tilfælde har Rådets administration følt sig foranlediget til at fare hårdt frem imod tjenestemænd, som ikke overholdt de faglige adfærdsregler, som udøvelsen af deres hverv kræver.

Sjöstedt
Jeg takker Rådet for svaret. Jeg mener, at spørgsmål om tjenestmændenes ret til at påtale uregelmæssigheder og offentligt kritisere uregelmæssigheder ikke er et internt spørgsmål om vedtægten for tjenestemænd m.m., men derimod et principielt spørgsmål om åbenhed.
Snart indledes en ny regeringskonference, der giver mulighed for en yderligere styrkelse af den åbenhed i Unionen, der er indledt med regler om adgang til dokumenter. Der kunne jo f.eks. være tale om at styrke de ansattes ret til at påtale uoverensstemmelser og fremsætte kritik, så de ikke dysses ned eller straffes aktivt, hvilket er sket i Kommissionen. Jeg vil gerne høre Rådets holdning hertil, det vil sige, om der kan ske en yderligere udvikling af åbenheden i Den Europæiske Union.

Verheugen
Rådet kan ikke udtale sig om Kommissionens interne organisation. Det er Kommissionens egen sag. Rådet ville kun kunne udtale sig om dette spørgsmål, hvis det var forekommet blandt dets eget personale. Men det er ikke tilfældet. I Rådet har der ikke været et sådant problem. Jeg kan heller ikke bedømme det, fordi personaleakter eller akter om disciplinærsager mod medarbejdere i Kommissionen naturligvis ikke står til disposition for Rådet. Det er helt umuligt for mig at bedømme, hvad der rent faktisk har fundet sted. De bliver nødt til at stille dette spørgsmål til Kommissionen. Den mulighed foreligger jo uden videre. Rådet kan ikke sige noget derom.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen. Jeg håber, at vi har genetableret koordinationen mellem Parlamentet og Rådet, for nu beder jeg Dem besvare spørgsmål nr. 30.

Spørgsmål nr. 30 af Bernd Posselt (H-0372/99):
Om: Aftale med Kroatien Da Kroatiens erhvervsliv og turisme har lidt betydelig skade som følge af kamphandlingerne i naboområdet og landet også er blevet truet militærisk, ville indgåelsen af en handels- og samarbejdsaftale med Kroatien i væsentlig grad bidrage til en stabilisering af hele området. Hvordan er situationen m.h.t. at give Kommissionen et forhandlingsmandat?

Verheugen
Hr. formand, hvad angår en mulig opgradering af aftalerne mellem Den Europæiske Union og Kroatien, tror jeg, det ærede medlem er klar over, at det sker inden for rammerne af EU's regionale tiltag som fastsat i konklusionerne fra samlingen i Rådet (almindelige anliggender) den 29. april 1997. Rådet undersøger hvert halve år, om de krav, der stilles i den sammenhæng, opfyldes.
Ved den sidste undersøgelse på grundlag af betingelserne den 9. november 1998 konkluderede Rådet, at Kroatien fortsat vil få selvstændige handelspræferencer, men at betingelserne for støtte via Phare-programmet endnu ikke er opfyldt, og at det ligeledes ville være for tidligt at føre forhandlinger om en handels- og samarbejdsaftale. Enhver forbedring af forbindelserne, herunder mulige kommende forhandlinger om en handels- og samarbejdsaftale, afhænger af yderligere fremskridt, som Kroatien gør i forbindelse med opfyldelsen af de krav, der stilles i betingelserne. Jeg kan for øjeblikket ikke forudsige, hvornår den næste undersøgelse af opfyldelsen af betingelserne finder sted.
Hvad angår Deres mere omfattende spørgsmål om stabiliteten i hele området enedes Rådet den 26. og 27. april 1999 om at indlede forberedelserne af en stabilitetspagt for Sydøsteuropa. Arbejdet derpå udføres med stor energi i EU. Det gennemføres i samarbejde med de relevante internationale organisationer og regionalinitiativer og navnlig med staterne i regionen med det formål, at der først afholdes en konference, hvortil højtstående embedsmænd indkaldes, om stabilitetspagten for Sydøsteuropa. Denne konference vil blive indkaldt af Den Europæiske Unions formandskab den 27. maj 1999 i Bonn.
Stabilitetspagten vil give alle lande på Balkan konkret udsigt til stabilitet og integration i de euroatlantiske strukturer. Jeg vil selv som repræsentant for formandskabet være i Kroatien i næste uge, hr. Posselt, for at drøfte udviklingen af forbindelserne mellem EU og Kroatien med den kroatiske regering, det kroatiske parlament og partierne.

Posselt
Mange tak, hr. formand for Rådet, for dette meget udførlige og informative svar. Alligevel vil jeg gerne stille et tillægsspørgsmål. De sagde, at der den 9. november var blevet truffet en afgørelse i forbindelse med den halvårlige undersøgelse. Men hvis jeg regner rigtigt, er der gået et halvt år siden da, og De sagde, at De ikke kunne se, hvornår den næste halvårlige undersøgelse finder sted. Derfor vil jeg blot spørge: Er der noget, jeg har misforstået, eller er tidsplanen skredet? For det andet vil jeg sige: Siden den 9. november er der jo sket noget betydningsfuldt, nemlig krigen i Kosovo, der jo har ændret tingene radikalt. Jeg er af den opfattelse, at Kroatien skal opfylde betingelser - og for øvrigt allerede har opfyldt mange, men der mangler stadig nogle - men at der ikke er nogen grund til aftalemæssigt at stille Kroatien ringere end f.eks. Albanien og Makedonien, som politisk også er meget ustabile og problematiske lande, mens Kroatien dog er et demokrati i udvikling. Men det er min opfattelse, mit konkrete spørgsmål er, hvornår de næste afgørelser træffes.

Verheugen
Hr. Posselt, som svar på Deres tillægsspørgsmål må jeg sige, at Kommissionen rent faktisk er blevet forsinket. Jeg vil bruge Deres spørgsmål som anledning til at overtale Kommissionen til, at den halvårlige rytme overholdes. Hvad angår Deres andet spørgsmål, er det netop meningen med min rejse til Kroatien at finde ud af, om det, De sagde, er rigtigt. Jeg er rede til efter samtalerne i Zagreb direkte og fortroligt at meddele Dem resultaterne.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 31.
Hr. formand for Rådet, jeg appellerer til Deres venlighed. Ved sidste møde bad De os om at slutte 10 minutter tidligere. Nu beder jeg Dem om at slutte et minut senere og give dagens og det tyske formandskabs sidste svar i denne omgang på spørgsmål nr. 32.

Spørgsmål nr. 32 af Brian Crowley (H-0377/99):
Om: Øremærkning af 1 % af Den Europæiske Socialfonds midler til en socialkapitalfond Vil Rådet med hensyn til reformen af strukturfondene garantere, at Kommissionens forslag om at øremærke 1 % af Den Europæiske Socialfonds midler til en socialkapitalfond vil blive bibeholdt på baggrund af dets betydning for hurtig adgang til ESF-støtte for ikke-statslige organisationer og de positive erfaringer med en sådan ordning i forbindelse med programmet for fred og forsoning i Nordirland?

Verheugen
Hr. formand, vi har haft problemer hele aftenen. Jeg har helt andre numre end De. Det er det, der gør sagen så besværlig. Men jeg har fundet det, for her står der hr. Brian Crowley.
Hr. Crowley, som svar på Deres spørgsmål vil jeg gøre opmærksom på Rådets fælles holdning, der blev vedtaget den 14. april og sendt videre til Europa-Parlamentet samme dag. I den går Rådet imod en mindstesum på 1 % af fondens midler til mindre tilskud til ikkestatslige organisationer. Forslaget herom fra Kommissionen forekom Rådet for ufleksibelt og blev erstattet af formuleringen »et rimeligt beløb«. Rådet agter imidlertid at ændre sin fælles holdning, som fastsætter muligheden for en samfinansiering på 100 % for disse tilskudsbeløbs vedkommende. Det ville være en tilskyndelse til at anvende midler fra Den Europæiske Socialfond til tilskud til ikkestatslige organisationer.

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar. Men det er med nogen bekymring, at jeg ser, at de har ændret især den fælles holdning. Grunden til, at vi søgte en øremærkning af 1 % af ESF for denne type foranstaltninger, er, at vi var bange for, at der, hvis det var op til Rådet at træffe afgørelse herom, ikke ville blive tilvejebragt nogen midler til ngo'erne og til disse andre foranstaltninger. Vi arbejder udelukkende ud fra de erfaringer, vi allerede har fra freds- og forsoningsprogrammet i Nordirland og fra nogle af miljøprogrammerne, der har været så succesrige, og hvor ngo'erne har taget teten og har fået tildelt bistand fra EU. Vi er bange for, at de vil blive berøvet disse midler i fremtiden. Kunne vi få en garanti fra rådsformanden om, at de, selvom de ikke kan gå ind for øremærkningen på 1 %, vil udtale en bestemt forpligtelse til, at der vil blive afsat en procentdel, når den nye EFS-operation bliver iværksat?

Verheugen
Hr. Crowley, den garanti kan jeg naturligvis ikke give Dem. Det ved De også godt, for det betyder jo en ophævelse af Rådets eksisterende afgørelse. Jeg er rede til at forelægge Deres argumenter for Rådet endnu en gang og endnu en gang overveje, om der kan tages hensyn dertil. Jeg vil dog sige Dem, at jeg slet ikke er enig i Deres vurdering. Jeg mener, at den formulering, Rådet har valgt, snarere øger end reducerer mulighederne for den støtte, De ønsker.

Formanden
Mange tak, hr. Verheugen.
Mine damer og herrer, da den tid, der er afsat til spørgetid til Rådet, er opbrugt, vil spørgsmål 33 til 39 blive besvaret skriftligt.
Vi tager afsked med spørgetiden til Rådet i denne valgperiode og også med hr.Verheugen, som vi takker for samarbejdet. Til trods for en til tider manglende koordination har viljen til koordination altid været til stede. Vi ønsker ham alt godt.
Hermed er spørgetiden til Rådet afsluttet.
Mødet udsat kl. 19.07 og genoptaget kl.21.00

Agenda 2000 (fortsættelse)
Funke
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, det glæder mig, at jeg i aften kan deltage i Parlamentets afsluttende debat om reformprojektet Agenda 2000. I eftermiddag kom ordførerne og kommissæren med deres udtalelser, og i aften fortsætter De, mine damer og herrer, debatten med en generel forhandling. Afstemningen i morgen bliver så afslutningen på Europa-Parlamentets politiske drøftelser om Agenda 2000. Man kan sige, at det bliver en veltilrettelagt afslutning, for med sin tilslutning til forslagene i Agenda 2000 lægger Europa-Parlamentet på sit sidste møde i denne valgperiode, som samtidig er det sidste møde under det tyske formandskab, fundamentet for Den Europæiske Unions fremtidige udvikling og ikke mindst fremtidens fælles landbrugspolitik. Denne beslutning afslutter imidlertid også en diskussion, som i to år har optaget både politikere og erhverv i alle medlemsstater.
Siden Kommissionen i foråret 1997 fremlagde sin meddelelse med den programagtige titel »Agenda 2000 - Et større og stærkere EU«, har der været kæmpet intensivt om den nye udformning af den fælles landbrugspolitik. I denne forbindelse har Europa-Parlamentet, det vil jeg gerne fremhæve, fra starten af umisforståeligt givet sin mening til kende. Med sine vedtagelser, især med fastlæggelsen af indholdsmæssige holdninger, har Parlamentet været med til at bestemme, hvordan projektet skulle udformes. Når De i morgen tager stilling til landbrugsministrenes og stats- og regeringschefernes vedtagelser, vedtager De et reformprojekt, som helt tydeligt også bærer Europa-Parlamentets håndskrift. Selvom nogle nok kunne have ønsket sig mere vidtgående beslutninger på det ene eller det andet område, kan man måske alligevel konstatere, at denne reform opfylder de krav, der blev stillet til den. Jeg vil nævne fire væsentlige områder.
I perioden fra 2000 til 2006 bliver der stillet højst EUR 297 milliarder til rådighed for landbrugsbudgettet. Dermed er landbrugsudgifterne reelt begrænset til det nuværende niveau. Med reformen af den fælles landbrugspolitik og førtiltrædelsesstøtten er Fællesskabet rustet til en udvidelse mod øst, også på landbrugsområdet. Den stærkere markeds- og miljøorientering i den fælles landbrugspolitik giver Fællesskabet mulighed for at anvende en offensiv forhandlingsstrategi i den forestående WTO-forhandlingsrunde. Dermed kan Fællesskabet også udtrykkeligt forsvare den europæiske landbrugsmodel med dens høje kvalitets-, sikkerheds- og beskyttelsesstandarder.
Initiativerne til støtte til udvikling af landdistrikter er blevet mærkbart udvidet og kan nu videreudvikles til en anden søjle i den fælles landbrugspolitik.
Set i lyset af emnets kompleksitet og de helt naturlige interessemodsætninger, også mellem medlemsstaterne, der er forbundet hermed, er det efter min faste overbevisning ikke nogen selvfølge, at det er lykkedes at finde en positiv afslutning på forhandlingerne om landbruget i Agenda 2000.
Det er resultatet af hårdt arbejde og - tror jeg - især også af et forbilledligt, tillidsfuldt og altid konstruktivt samspil mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Fra begyndelsen af har det i denne forbindelse også være vigtigt for mig personligt at fremme dialogen mellem Parlamentet og Rådet med inddragelse af Kommissionen. Måske er De enig med mig i, at vi med den uformelle koordinering har udviklet et instrument, som i de seneste måneder har stået sin prøve på forbilledlig vis. Som supplement til den procedure, der er fastlagt i traktaten, er der sket en regelmæssig udveksling af informationer, som har holdt Dem, mine damer og herrer, orienteret om, hvordan det gik med Rådets overvejelser. Omvendt har landbrugsministrene også hele tiden været orienteret om Deres opfattelse, om Deres holdning. Jeg vil gerne udtrykkeligt tilføje, at Europa-Parlamentets standpunkt også for mig som rådsformand altid har været et værdifuldt trumfkort under forhandlingerne, når der skulle findes løsninger.
Vi er nået til enden af en lang og - det bør vi ikke skjule - undertiden også møjsommelig vej. Jeg tror, at vi efter bedste evne har truffet en afgørelse, som vil være nyttig for Europa og dets borgere. Dette er hele vejen igennem et fælles værk, og jeg håber meget, at det også vil blive en fælles succes.
Jeg vil gerne takke alle for den støtte og tillid, jeg har mødt. Jeg tænker her især på kommissær Fischler under forhandlingerne. Det vil jeg gerne fremhæve udtrykkeligt. Jeg har haft stor glæde af dette tillidsfulde samarbejde, selvom vi har brugt mange timer - også nattetimer. Denne tak gælder også alle de medarbejdere, der har været involveret. Trods alle de kontroverser, vi har haft, har der altid været en fælles stræben efter at nå frem til løsninger. Især den måde, vi har kæmpet med hinanden på, taler for sig selv. Jeg tror, den hos alle - det har jeg også mærket på reaktionerne fra de forskellige involverede - et blevet betegnet som passende og venskabelig.

Formanden
Det er ikke mødeformandens opgave at kommentere indholdet i Deres udtalelser, men jeg tror godt, formanden kan takke Dem og Deres kolleger i det tyske formandskab for den respekt og samarbejdsvilje, De altid har vist, og fordi De altid har været villig til at møde op her i Parlamentet. Dette må vi anerkende og takke Dem for.

Jové Peres
Hr. formand, gennemførelsen af aftalerne fra Berlin vil forstærke udviklingen med nedlæggelse af landbrugsbedrifter og ødelæggelse af beskæftigelsen, som blev indledt med reformen fra 1992. Denne proces vil i større omfang berøre de små og mellemstore landbrugsbedrifter som følge af prisnedsættelsen, som kun delvis vil blive udlignet i form af indkomststøtten.
På den anden side - og det er efter min gruppes mening det værste - har man ikke truffet foranstaltninger til at korrigere de eksisterende ubalancer mellem den kontinentale produktion og produktionen i Middelhavsområdet og mellem de små og mellemstore bedrifter. Man har igen forøget de finansielle tilskud til den kontinentale produktion, mens man har fastfrosset den tilsvarende støtte til produktionen i Middelhavsområdet.
På den anden side vil det system, der blev vedtaget i Berlin, få en voldsom negativ indvirkning på det sociale netværk i landdistrikterne.
Forventer Kommissionen og Rådet virkelig, at denne indvirkning vil blive kompenseret af de undseelige foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne? De foreslåede foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne vil fortrinsvis blive gennemført i de rigeste medlemsstater, hvor landbobefolkningen har en relativt mindre betydning. Kommissionens forslag vil desuden udelukke frugt- og grøntssagsproducenterne fra de gevinster, der hidrører fra foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne.
Jeg kan ikke lade være med at give udtryk for min undren over den kendsgerning, at Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikterne har afvist et ændringsforslag, som min gruppe har fremsat for at korrigere denne situation, og at dette ændringsforslag ikke kunne antages til afstemning i plenarforsamlingen med henvisning til forretningsordenens artikel 60. Heldigvis forsøgte Det Europæiske Råd i Berlin at korrigere dette forhold, hvilket er udtryk for, hvor paradoksalt det, der er sket i Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikterne, er.
Siden 1992 er reformerne af den fælles landbrugspolitik tilsyneladende gået ud på at korrigere den uens økonomiske støtte til de små og store bedrifter. Efter Kommissionens undseelige forslag har aftalerne fra Berlin betydet et tilbageskridt for begrænsningen af støtten til de store bedrifter og for en stigning i støtten til de små og mellemstore.
Landbrugsudvalgets holdning har heller ikke betydet et fremskridt i denne forstand, og jeg vil endnu en gang beklage, at et ændringsforslag fra min gruppe vedrørende spørgsmålet om regulering af støtten ikke kunne antages til behandling.
Min politiske gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, vil derfor ikke give sin støtte til en reform af den fælles landbrugspolitik, som rent faktisk vil betyde en uddybning af dens vigtigste uligevægter.

van Dam
Hr. formand, denne afsluttende debat om Agenda 2000 skal indskrænke sig til de store træk. Hvis man nu forsøger at anbringe kontroversielle ændringer, falder Berlin-pakken sammen som et korthus. Jeg tænker f.eks. på ændringsforslaget i betænkningen af hr. Görlach om at forhøje etableringsstøtten til landmænd fra EUR 25.000 til EUR 30.000. Den slags udgiftsforhøjende forslag kan en række medlemsstater ikke klare.
Det centrale spørgsmål er i dag: Vedtager vi den finansielle opbygning af Agenda 2000, og fastlægger vi dette i en interinstitutionnel aftale? Mit svar er helt klart ja. Hvis Unionen vil give ansøgerlandene udsigt til tiltrædelse, skal man gøre det klart, hvordan det skal finansieres. Finansielle perspektiver, som aftalt i Berlin, er hertil uundværlige. Det er lykkedes Rådet at udarbejde et skrabet flerårsbudget og derved skabe finansiel mulighed for udvidelsen. Jeg har dog indvendinger imod bestemte dele i pakken. Således holder Rådet fast ved, at loftet for strukturudgifterne også er en målsætning. Men ulemperne udligner ikke fordelene.
Det er efter min mening ikke korrekt at falde tilbage på traktatens artikel 203, som mange i Parlamentet slår til lyd for. Det vil føre til en yderligere stigning i Unionens udgifter. Det kan især nettobetalende medlemsstater umuligt acceptere. Min største indvending imod håndteringen af artikel 203 er følgende: Man gør på den måde finansieringen af udvidelsen afhængig af de uvisse resultater af den årlige budgettvist mellem Rådet og Parlamentet. Det er uacceptabelt.

Amadeo
Hr. formand, det er lykkedes Parlamentet før sin opløsning at udtale sig om iværksættelsen af reformen af strukturfondene. Det er lykkedes Parlamentet at videreføre sine holdninger i det, der endnu en gang risikerede at blive en styrkeprøve mellem de europæiske institutioner. Efter de gentagne uenigheder med Kommissionen om arbejdets gang - der risikerede at gå ud over resultatet af anstrengelserne - er vi nu endelig nået frem til ikke alene de nye forordningers tekster, men også til et udgangspunkt for et aktivt samarbejde om administrationen af fondene ved hjælp af adfærdskodeksen mellem Kommissionen og Parlamentet om gennemførelsen af strukturpolitikkerne. Parlamentet har givet et vigtigt bidrag til opstillingen af retningslinjerne for denne reform, og det skal give et endnu større bidrag, når det gælder reformens gennemførelse i hele programperioden.
Selvom det først skete ved forhandlingernes afslutning, glæder vi os over, at Rådet har accepteret Parlamentets krav om at lade Urban høre med til fællesskabsinitiativerne igen. Der er ikke tale om kværulanteri fra os parlamentsmedlemmers side, men derimod om at anerkende den nøglerolle, som byområderne spiller i den regionale udvikling. En harmonisk og yderligere udvikling af by- og landområderne er væsentlig for den økonomiske og regionale udvikling. Det er i den forbindelse nødvendigt at styrke samarbejdet på alle niveauer med de regionale og lokale myndigheder samt de socioøkonomiske aktører, som er dem, der er tættest på udviklingen i regionen. Med den øgede konkurrence mellem regionerne kan man ikke undgå at tage højde for risikoen for skævheder, der forårsages af forskellene i beskæftigelsesniveauet, de menneskelige ressourcer, infrastrukturernes kvalitet, det naturlige miljø og udviklingen, navnlig i den vanskelige fase, som nu begynder med fastlæggelsen af de regioner, der kan medtages under mål 2.
Vi går principielt ind for reformen, men vi må dog give udtryk for nogle forbehold med hensyn til de skyggesider, der har nogle aspekter, som endnu ikke er blevet grundigt undersøgt. Det gælder f.eks. konsekvenserne for de regioner, der på grund af koncentrationsprincippet kommer ud for en foreløbig standsning af deres udviklingsproces. Det vil gå ud over befolkningen i disse områder, hvilket ikke tjener til at vise, at Den Europæiske Union arbejder for en udvikling af de ugunstigt stillede regioner. Mit land, Italien, risikerer faktisk i høj grad at blive straffet ved beregningen af loftet for mål 2. Til den maksimale garanterede reduktion på 33 % skal man nemlig lægge den reduktion, der skyldes medtagelsen af de regioner, som ikke længere vil høre under mål 1.

Izquierdo Collado
Hr. formand, jeg indleder mit indlæg med en bekymret bemærkning om, at det ser ud til, at man gør sig store anstrengelser for, at de finansielle overslag kan blive vedtaget af Parlamentet i morgen uden kvalificeret flertal. Jeg håber ikke, at denne bemærkning bliver bekræftet, for så ville vi ende med et resultat, der ikke egner sig til et så vigtigt spørgsmål, som det vi drøfter her til aften.
For, hr. formand, problemet er, at vi på samme tid diskuterer »hvordan« og »hvor meget«. Og vi kan blive enige om »hvordan«, men ikke om »hvor meget«. Og ikke desto mindre skal vi her til aften udtale os om begge forhold.
Jeg vil gerne konkret omtale strukturfondene, Samhørighedsfonden og samhørighedspolitikkerne og sige, at jeg er enig i »hvordan«, sådan som det er foreslået af kommissæren - og jeg vil endda endnu en gang benytte lejligheden til at sige, at vi bør lykønske kommissæren og GD XVI, fordi vi har været sammen med hende, og hun har hjulpet os overordentligt meget med at komme videre med samhørigheden i løbet af disse fem år, og jeg tror, at det også vil gælde de kommende. Jeg er enig i betænkningerne af hr. Hatzidakis og hr. McCarthy med hensyn til samrådsforslagene, om partnerskab, om mål 1 etc. Og derfor får fru Wulf-Mathies og hr. Eneko Landaburu ikke kun støtte, men også agtelse fra det parlamentsudvalg, som har behandlet spørgsmålene med dem.
Men der begynder nu en ny epoke for os, hvor Den Europæiske Union får flere kompetencer. Den har den fælles beslutningsprocedure, den fælles mønt og det indre marked, og vi ønsker en styrkelse af samhørigheden og en værdig udvidelse. Vi ønsker at få politikker på det sociale område, for beskæftigelsen, for udviklingen af landdistrikterne og for de transeuropæiske netværk. Og hvad tilbyder Rådet os ved dets forhandling i Berlin? Ja, det tilbyder os at gå fra det mytiske tal på 1, 27 %, som var meget vanskeligt at overstige, til 0, 97 %. Det tilbyder os en de facto-nedgang og en renationalisering af de fonde, som Den Europæiske Union behøver, og hr. formand, jeg er nødt til at sige til Dem, at der i morgen vil være ganske mange medlemmer, som vil sige nej til Rådet, netop hvad angår spørgsmålene om de finansielle overslag.

Rack
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, beslutningsproceduren i forbindelse med Agenda 2000 fortjener set fra Parlamentets synspunkt ros og anerkendelse. Rådet og Kommissionen har i betragtning af tidsplanen for ratificeringen af Amsterdam-traktaten erklæret sig parat til i vidt omfang at give Europa-Parlamentet de rettigheder, især i forbindelse med strukturreformen, som vi formelt først har krav på fra 1. maj i år.
Under disse omstændigheder kan vi som Europa-Parlament og vel også som repræsentanter for vores lande tilslutte os de pågældende resultater i Agenda 2000 og i beslutningsproceduren med god samvittighed. De vigtigste mål, som Kommissionen havde opstillet, er særdeles fornuftige. Det giver helt generelt god mening at koncentrere sig om de virkelige problemer og problemområder, mindre bureaukratiske strukturer, større effektivitet og større gennemsigtighed.
Når der så desuden også kan realiseres vigtige, saglige, nationale og regionale anliggender, stemmer det hele virkelig. Som repræsentant for mit land er jeg således glad for den særlige hensyntagen til landområderne i forbindelse med det nye mål 2. Jeg synes også, at udfasningsordningen for hidtidige målområder, som næsten har klaret den, men som endnu har brug for en lille smule, er god. Og til de stakkels oversættere kan jeg sige, at en »Alzerl« betyder »en smule«.
Jeg er især tilfreds med den nye Interreg-ordning, for den har vi også arbejdet længe og målrettet med, og jeg håber, at især vores regioner ved EU's ydre grænser mod ansøgerlandene vil udnytte tiden og pengene. For Østrigs vedkommende er det trods alt ATS 5 milliarder for de næste syv år.
På et afgørende punkt er min glæde over Agenda 2000 dog behersket. Kan det virkelig forsvares, at man i en tid, hvor vi alle med rette råber på mere Europa, i forbindelse med beskæftigelsen og i forbindelse med strukturreformen generelt, i forbindelse med udvidelsesprocessen, i forbindelse med den solidariske hjælp til det større Europa, at man i en sådan situation fejrer det som en af de store successer fra Berlin, at vi allesammen fremover vil betale mindre til Europa? Er 1 % af det europæiske bruttonationalprodukt virkelig for meget, når der er offentlige udgifter i medlemsstaterne på den anden side af 40 % og mere? Jeg tror det ikke.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først gerne udtale min respekt for, at så mange kommissærer stadigvæk er til stede så sent på aftenen. Jeg mener, at det er et tegn på respekt for Parlamentet, hvilket også gælder for den tyske minister Funkes tilstedeværelse. Det fortjener også respekt. Dermed viser De, at De er villig til at lytte, uanset tidspunktet.
Hr. Flynn, De har selvfølgelig opfordret til at støtte reformforslagene inden for rammerne af Den Europæiske Socialfond. Min gruppe støtter med glæde reformforslagene, hvilket også gælder for en række ændringsforslag fra fru Jöns. Når det drejer sig om beskæftigelse og beskæftigelsesudvikling, skal vi sammen gøre alt, hvad vi kan. Men vi kan naturligvis ikke benægte, at en stor gruppe i samfundet, og det er mennesker nederst på samfundsstigen, hvorunder kvinder og mindretal skal have ekstra opmærksomhed. Det kommer især til udtryk i Parlamentets ændringsforslag, og det har især været Rådet, som ikke har været alt for gavmildt. Jeg håber, at vi sammen kan gøre fremskridt.
Det fører mig til noget, som ligger mig meget på hjertet såvel i forbindelse med Den Europæiske Socialfond, som, hr. Fischler, med det nye budget, som skal udarbejdes for udviklingen af landdistrikter. Jeg er glad for begge. Jeg mener, at Den Europæiske Socialfond er et middel til at give beskæftigelsesudviklingen i Europa et ekstra rygstød, ligesom fonden for landdistriktsudvikling er et middel til ar realisere den forandring, som store dele af landbrugssektoren skal gennemgå. Naturligvis er det sådan, at midlerne til landdistriktsudviklingen ikke er tilstrækkelige. Min største bekymring er, at medlemsstaterne ved gennemførelsen vil tage meget hensyn til deres egne interesser, hr. landbrugsminister i Tyskland. Jeg er meget bange for, at der sniger sig en række ting ind, som vi ikke vil have og heller ikke vil fremme, i disse gode budgetposter, som vi har udarbejdet. Det første, som kan snige sig ind, er, at medlemsstaterne løser deres problemer med EU-penge. Hvis det sker, siger befolkningen med rette, at vi pumper penge rundt i systemet.
Det andet, som vi er bange, er, at consultancies og andre mellemmænd i den sidste ende løber med de midler, som skal bruges til forandringerne. For så vidt vi kan styre og kontrollere det på europæisk plan, mener jeg, at det er én af de vigtigste opgaver i fremtiden. Europas befolkning vil ikke have tillid til os, hvis vi på den ene side siger, at en række problemer vil blive styret ved, at der stilles penge til disposition, og på den anden side lader vi pengene forsvinde ned i lommerne på organisationer og mennesker, der ikke skal have dem.
Dette er måske min sidste tale, for jeg stiller godt nok op til valget igen, men mit parti klarer sig ikke så godt, og derfor er min sidste anmodning til Kommissionen: Lad os især være opmærksom herpå, og jeg håber, hvis jeg ikke bliver genvalgt, at jeg engang kan læse i avisen, at De har lyttet til mig. Hvis jeg genvælges, vil jeg gøre alt for, at det sker.

Rosado Fernandes
Hr. formand, man skal virkelig kunne lide landbrug og være vant til de ofre, som det kræver, for på dette tidspunkt at komme til at tale to minutter. Men jeg gør det med stor glæde, eftersom det drejer sig om at tage et vigtig skridt, nemlig Agenda 2000, der vedrører særdeles komplekse forhold i det europæiske landbrug. Hvad den europæiske landbrugsmodel egentlig består i, ved hverken jeg eller nogen anden, men vi går alligevel ind for denne model, en model, der sikrer, at landmanden forbliver på landet og i de mindst beboede landområder.
Den fælles landbrugsordning er godt nok stadig - naturligvis - en ulige fælles landbrugsordning, da den er baseret på begrebet om historisk produktivitet, hvorved de rigeste lande tilgodeses klart mere end de fattigste, selvom det dog ikke kunne falde mig ind at gøre de fattige rige og de rige fattige. Hvis der i Europa var en vis udligning mellem de rigeste og de fattigste områder, ville de fattigste selvfølgelig ikke have behov for den såkaldte »udvikling af landdistrikter«, dette ret vage begreb, der ikke følges op med særlig mange midler, og som vi alle ved kan tjene til hvad som helst i en slags »spansk kro«.
Sagen er jo, at budgettet ikke rækker til denne »udvikling af landdistrikter«, der faktisk kunne være en måde til at udligne forskellene mellem de mindre gunstigt stillede områder i forhold til mere gunstigt stillede. Og selv i de sektorer, hvor vi virkelig er konkurrencedygtige - eksempelvis inden for vin - vil der ikke være penge nok til at erstatte de gamle vinstokke.
På den anden side mener Europa fortsat, at uld ikke er et landbrugsprodukt. Lad os håbe, at vi med den markedsføring, som vi dog har lov til for vores produkter, og på trods af de få midler, som bevilges os, stadig kan være konkurrencedygtige i det kapløb, der bliver stadig hårdere i den krig, der foregår på verdensplan.

Novo
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den finansielle ramme, der er blevet besluttet i Berlin, er fuldstændig skæv og utilstrækkelig, hvad angår de behov og mål, som samhørigheden stiller, og som burde lede den europæiske opbygning og dens nuværende og fremtidige ambitioner.
Det kan derfor heller ikke overraske, at samhørighedsfonden, selvom den blev opretholdt, således som det dog var at forvente, kommer ud af mødet i Berlin med færre midler, hvilket betyder nedskæringer for nogle landes vedkommende, herunder for mit eget, Portugal. Tilsvarende er det ikke acceptabelt, ligesom det også er i modstrid med det, som Europa-Parlamentet vedtog i november 1998, at man bibeholder sammenkoblingen mellem samhørighedsfonden og stabilitetspagten, og at Udvalget om Regionalpolitik nu forfatter en udtalelse til fordel for et forslag til en forordning, der lige præcis lægger op til en sådan sammenkobling.
Uafhængigt af de midler, som de enkelte lande tildeles, vil strukturfondbestemmelserne især gennem midtvejsevalueringer af den effektive reserve og generelt lavere medfinansieringsniveauer i praksis betyde at finansieringsrammerne kommer til at udgøre en »udgiftsgrænse«, hvor de før var »udgiftsmål«. Mellem det, der blev opstillet i Berlin, og det, der faktisk bliver anvendt, vil der helt sikkert være en stor forskel. Og positive elementer som bibeholdelsen af Urban-initiativet, som der i øvrigt ikke var stemning for i Berlin, vil ikke kunne påvirke den stærke tvivl, som man må nære, hvad angår godheden og effektiviteten i de fremtidige strukturfondbestemmelser.
Et sidste ord om den fælles landbrugspolitik og den reform, eller rettere sagt ikke-reform, der kom ud af mødet i Berlin. Det har ikke ført til en udligning eller ændring i den eksisterende forskelsbehandling af afgrøder og landmænd. Nogle punktvist øgede bevillinger til enkelte lande vil ikke ændre, men vil snarere forstærke, den interne uligevægt, selv inden for de lande, der tilsyneladende tilgodeses mest.

McKenna
Hr. formand, jeg vil fortrinsvis tale om Arias Cañete-betænkningen. Vi vil stemme imod den, som vi gjorde i udvalget. Det er meget vigtigt at understrege, at det ikke er, fordi vi ikke går ind for strukturfonde for fiskeriet. Tværtimod. En fond er vigtig for at gennemføre mange nødvendige strukturelle forandringer. Men det, vi er uenige med denne betænkning i, er den måde, den er fremkommet fra udvalget. Det, hr. Arias Cañete ønsker at gøre, er grundlæggende at fortsætte med det eksisterende system, som afviser forandringer og forbedringer foreslået af Kommissionen. Lad mig give to eksempler. Sidste år foretog Revisionsretten en grundig undersøgelse af finansieringen af blandede selskaber og kom med flere kritiske kommentarer. Kommissionens forslag forsøgte at indføje ændringer, der kunne forbedre systemet. Disse blev ikke taget med i Arias Cañete-betænkningen.
Den anden ting er, at Kommissionen ikke ønsker at finansiere fartøjers overgang til bekvemmelighedsflag, som lader hånt om internationale ledelsesbestemmelser. Men heller ikke dette blev taget op af udvalget eller i Arias Cañete-betænkningen. Ud over dette har vi to væsentlige problemer med Kommissionens forslag. Kommissionen har meget lidt kontrol med, hvordan pengene bliver anvendt og har offentligt vedgået dette. Alt for meget er overladt til medlemsstaterne. Der er ikke blevet gjort nok for at etablere kriterier for støttetildeling. Fartøjer er forskellige med hensyn til deres miljømæssige og sociale indvirkning, og der burde gives præference til at finansiere udtagningen af skadelige enheder og skabelsen af mindre destruktive enheder.
I udvalget fremsatte vi et ændringsforslag om gennemsigtighed, som ikke blev accepteret af udvalget. Ikke nok med, at det ikke blev accepteret af udvalget, men ordføreren støttede det heller ikke. Dette er uheldigt - og det samme er den kendsgerning, at forretningsordenen har gjort det umuligt for os at genfremsætte dette ændringsforslag, hvilket betyder, at vi ikke kan få en registreret afstemning ved navneopråb om, at medlemmerne ikke tilslutter sig hele spørgsmålet om gennemsigtighed. Det er grunden til, at vi stemmer mod denne betænkning.

Martinez
Hr. formand, mine kære kolleger, fru kommissær, de herrer kommissærer, dette er den sidste store debat i denne valgperiode, og det er en smuk debat om et meget symbolsk emne, Agenda 2000, og så oven i købet i Berlin. Berlin, med den tyske kansler, rigsdagen, som vi har genfundet, selv ørnen, som vi har genfundet, selv krigen. Dette er klart en afveksling fra de lidt barnlige debatter, vi af og til har haft gennem de seneste fem år, om lesbiske, fodboldspillerens transfer og de generiske lægemidler. Og det er en kendsgerning, at det er store spørgsmål, der står på spil, i forbindelse med Agenda 2000: den europæiske landbrugsstrategi, vores fremtid set ud fra et fødevaremæssigt synspunkt, strukturpolitikken, Europas finansiering for slet ikke at tale om åbningen mod øst.
Hr. kommissær, for så vidt angår landbruget, bliver vi på 92-linjen, McSharry-linjen, Steichen-linjen, Blair House-linjen. Man sænker priserne - 20 %, 15 %, 30 % - et lille kompromis i Berlin, den delvise kompensation og en del illusioner. En del illusioner, da det er helt sikkert, at man, mens man på verdensmarkedet morer sig med at sænke priserne, f.eks. aldrig vil kunne indhente Argentina med hensyn til kødproduktionen. Det er helt sikkert, at der er fare på færde, mens man på verdensmarkedet morer sig med at lade frihandelszoner overlappe hinanden - f.eks. med hensyn til vinproducenterne, som hr. Martin sagde det for et øjeblik siden, hvor Sverige og Irland er blevet vinzoner, hvilket giver dem mulighed for at skaffe koncentreret druemost for måske at påbegynde en fremstilling af industrielle vine.
Og hvad skal et kompromis i Berlin gøre godt for, når der om seks måneder skal afholdes forhandlinger vedrørende verdenshandlen, og vi som i 1992 begynder at gøre indrømmelser, allerede inden forhandlingerne er indledt? Dette fører mig videre til spørgsmålet om vores landbrugsmodel. Rosado Fernandes og mange andre har som De selv, hr. kommissær, taget ordet. Man taler om den europæiske landbrugsmodel. En model under kvalitetens og velværets tegn. En model modsat den amerikanske landbrugsmodel baseret på intensiv drift. Spørgsmålet er, om ikke De har en tredje model, som jeg kalder den østrigske landbrugsmodel. Østrigsk, fordi det ved siden af de amerikanske Wagner-produktioner er et operettelandbrug, hvor landmændene vedligeholder landskaberne, naturen, miljøet, så Heidi kan gå ture i weekenden. Det er uden tvivl det, De kalder miljøafsnittet i den fælles landbrugspolitik. Landmændene sørger for landbrugsplanlægningen, og på sigt genopretter de regionalfondene.
Dette fører mig igen videre til strukturfondene. Også der har Berlin skjult en del af sandheden. Der er åbenbart basis for et kompromis. Spanierne ville have EUR 240 milliarder, nederlænderne ville have 193, og man har skåret igennem ved 213. Men i realiteten bliver vinderne ved med at vinde - Spanien har stadig EUR 9 milliarder til at ligge under juletræet, og Storbritannien får stadig sin check - mens taberne bliver ved med at tabe. Frankrig har endda tabt med hensyn til mål 1, og landmændene taber med hensyn til mål 2, eftersom de nu er blevet blandet sammen med forstæderne. Oven i alt dette kommer landene fra Østeuropa, og eftersom den finansiering, vi har kalkuleret med, er ganske beskeden, nemlig EUR 3 milliarder om året i perioden op til den endelige optagelse, er bevillingen helt klart utilstrækkelig. Hvad gør vi? Enten deler vi miseren mellem de landmænd, der ankommer, og dem, der allerede er ankommet, eller også skaber man en ny ressource. Og det er det tredje problem, finansieringsproblemet.
Dette problem kender vi. Tyskerne vil ikke betale mere, og det har de ret i. Landet mister EUR 11 milliarder om året. Frankrig mister i øvrigt også mellem 1 og 4 milliarder. Medmindre der finder en udgiftsnedsættelse sted, er der kun en mulighed tilbage, nemlig at finde ressourcer. Toldafgifterne er på grund af Deres tåbelige idé om permanent nedsættelse, herunder den generelle præferenceordning, intet værd: 14 % af ressourcerne. Momsens andel falder. Der er selvfølgelig ressourcerne fra BNI. Men det er ikke føderale ressourcer, det er det klassiske bidrag til en international organisation, et statsbidrag. Og det er rigtigt, at Berlin ville øge BNI-bidraget. Det er bare ikke nok. Med overgangen til 20, 21 eller 25 medlemsstater og en budgetmæssig bevilling på 1, 27 % af BNI kan man kun holde i nogle få år. Der skal andre ressourcer til.
Da disse ikke seriøst kan komme fra CO2 -afgiften, sådan som Ripa di Meana og De Grønne mener, da man aldrig har oplevet kulilte danne skatter - ellers ville Pinatubo sikkert flyde over med euro - er der således kun en eneste ressource tilbage: den europæiske indkomstskat. Og det er præcis på det punkt, Berlin ikke fortalte hele sandheden. Ligesom frihandlens Europa, det store enhedsmarkeds Europa løj, da det ikke fortalte, at det var et Europa for 20 millioner arbejdsløse, 50 millioner udstødte, er også det ultraliberale Europa i gang med at lyve, og det siger først i år 2006, at det er et skatternes Europa og et Europa for den europæiske indkomstskat.
Derfor, hr. formand, mine kære kolleger, hr. kommissær, fru kommissær, derfor kommer vi tilbage den 14. juni, og vi kommer tilbage for at ændre Europa.

Karamanou
Hr. formand, efter hr. Martinez' charmerende indlæg er jeg bange for, at mit synspunkt vil lyde meget særpræget, da jeg faktisk mener, at den aftale vedrørende Agenda 2000, der blev indgået i Berlin, bortset fra enkelte mangler skal tælle på plussiden for det tyske formandskabs vedkommende. Alle spådomme blev gjort til skamme, og det bekræftedes, at den økonomiske og sociale samhørighedspolitik har høj prioritet for Unionen, og det samme gælder det fremragende og effektive samarbejde mellem Fællesskabets højeste politiske organer.
Som borger i et samhørighedsland, Grækenland, vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med de bestemmelser, som indgår i aftalens tre store kapitler.
For det første vedrørende landbruget om bevarelse af landbrugspolitikkens fællesskabskarakter på trods af det stærke pres, der har været for at indføre samfinansieringsforanstaltninger.-For det andet vedrørende strukturaktiviteterne om en stadigt voksende støtte pr. indbygger fra strukturfondene og Samhørighedsfonden til samhørighedslandene. Samt om prioriteringen af arbejdsløshedsbekæmpelsen.-For det tredje om det afsnit, der vedrører egne indtægter, vil jeg udtrykke min tilfredshed med vedtagelsen af en mere retfærdig ordning, der begunstiger de mindre udviklede lande, men samtidig ikke undlade at gøre opmærksom på, at jeg finder det nødvendigt med en ændring af systemet med egne indtægter, som kan øge fællesskabsbudgettet, hvorved behovene kan imødekommes og Den Europæiske Unions ambitiøse mål opfyldes.-Til sidst vil jeg gerne takke alle, der står bag denne historiske Berlin-aftale, og specielt kommissær Wulf-Mathies for hendes utrættelige indsats samt mine kolleger for deres gode redegørelser.
Tillich
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg skifter emne. Jeg taler på vegne af Budgetkontroludvalget. Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Colom i Naval, hjerteligt, for han har indarbejdet Budgetkontroludvalgets ændringsforslag i sin betænkning om finansielle overslag og om aftalen mellem institutionerne, og jeg vil samtidig gerne gøre opmærksom på det vigtigste, men også mest logiske af disse ændringsforslag. Vi er i fællesskab med Rådet i teksten blevet enige om, at der altid før vedtagelsen af budgettet for Den Europæiske Union skal finde et supplerende trepartsmøde sted, hvor det skal aftales mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen, hvordan man kan bruge de ikkeanvendte midler for det løbende regnskabsår til at dække et eventuelt ekstra behov - sidste år havde vi hjælpen til Rusland- eller hvordan man skal håndtere nye behov i det kommende regnskabsår, og hvordan man bliver fuldstændigt enige om det, før budgettet vedtages.
Med denne procedure tror jeg, vi kommer meget tæt på medlemsstaternes og også Europas borgeres ønske, nemlig hvert år at vedtage et sparsommeligt og effektivt budget i Den Europæiske Union. Jeg vil også gerne understrege et andet ændringsforslag, som ordføreren har indarbejdet, og som har at gøre med diskussionen mandag aften her i salen, nemlig dechargeproceduren 1996/97. Vi har nu den procedure, at Rådet meget ofte vedtager nye forordninger uden, at der overhovedet har fundet en evaluering af den gamle forordning sted. Her har vi ytret det ønske, og Rådet var indstillet på i det mindste at indarbejde det så vidt, at der fra Rådets side så vidt muligt ikke vil blive vedtaget en ny forordning, før evalueringen af den gamle forordning er afsluttet. Hvis dette kunne gennemføres, ville vi have en ægte succes, fordi det er meningsløst at konstatere under den løbende proces med en ny forordning, at den gamle egentlig ikke var i orden, og den nye har samme mangler. Jeg opfordrer altså Rådet til at fastlægge en principiel holdning i dette spørgsmål, for det har Parlamentet gjort.

Ryynänen
Hr. formand, jeg vil gerne fremdrage hovedpunkterne fra de to betænkninger vedrørende ansøgerlandene, som jeg har lavet for det områdepolitiske udvalg. Ved allokering og prioritering af EU-støtte til ansøgerlandene er det vigtigt specielt at tage hensyn til miljø- og sundhedsaspekterne. For at det indre marked, herunder den frie handel med levnedsmidler, kan fungere, er det ekstremt vigtigt, at man i ansøgerlandene efterlever de regler, som EU har udstukket for hygiejne og sundhed. Dem kan EU ikke gå på kompromis med inden for rammerne af nogen overgangsperiode. I stedet må man have fleksibilitet inden for allokeringen af EU-støttemidler.
I det områdepolitiske udvalg har vi villet betone tre vigtige spørgsmål ud over fleksibiliteten. For det første betoner vi det grænseoverskridende samarbejdes betydning for forberedelsen til medlemskab. Dette er særlig vigtigt ved udviklingen af netværker inden for administration, virksomheder og organisationer. For det andet vil vi betone betydningen af atomsikkerheden, og derfor bør de EU-midler, der tildeles, koncentreres under Phare-instrumentet. For det tredje vil vi på ny betone uddannelsens betydningen for udviklingen af den omstrukturering, som nu er i gang i ansøgerlandene.
Alt i alt kan man sige, at prioritering er vigtig, men den skal foretages i nært samarbejde med ansøgerlandene. Derfor må man heller ikke skabe en for tung administration eller praksis, i særdeleshed når vi tager hensyn til, hvor forholdsvis begrænsede midlerne er. Jeg støtter tanken om at give Kommissionen en vis handlefrihed for at få den størst mulige effektivitet ud af midlerne.

Pérez Royo
Hr. formand, jeg vil gerne komme med et indlæg i forbindelse med betænkningen af Arias Cañete om strukturpolitikkerne på fiskeriområdet, der naturligt hører ind under drøftelsen af Agenda 2000. Agenda 2000 har efter vores mening mange kritisable aspekter, og den bør kritiseres, og det har nogle kolleger givet udtryk for her til aften og i løbet af dagen.
Det er imidlertid ikke tilfældet i forbindelse med fiskeripolitikken. Resultaterne ved reguleringen af interventionsforanstaltningerne inden for fiskerisektoren kan anses for tilfredsstillende takket være holdningen i Fiskeriudvalget, som lige fra begyndelsen af modsatte sig Kommissionens indledende udkast. Det var imod, fordi det indledende udkast var et brud med interventionsforanstaltningernes horisontale karakter og fastsatte en finansieringsordning, som blev betalt af EUGFL's garantisektion, hvilket gjorde planlægningen af denne intervention yderst vanskelig.
Disse aspekter ved det indledende forslag er blevet ændret efter Parlamentets negative stemmeafgivelse for nogle måneder siden, og det endelige forslag opretter således et enhedsinstrument til intervention inden for fiskerisektoren. Selvom man fastholder to forordninger, fortsætter man med en enkelt fond, som gør det muligt at håndtere den strukturelle intervention inden for fiskerisektoren på passende vis.
Jeg vil slutte mit indlæg nu, hr. formand, men jeg vil ikke så gerne afslutte det uden at henlede opmærksomheden på et faktum, jeg synes er vigtigt: Det er helt sikkert vigtigt at få moderniseret fiskerflåden, og den strukturelle intervention er af stor betydning, men udviklingen af fiskeriet, vores flåde, afhænger i stort omfang af, at der opnås internationale aftaler med tredjelande, som gør det muligt at finde fiskepladser, hvor man kan fiske og udvikle denne flådes handlemuligheder.
I forbindelse med dette spørgsmål er der grunde til at føle sig bekymret, i det mindste i nogle områder af Den Europæiske Union. I mit tilfælde må jeg, som kommer fra Andalusien, helt konkret sige, at den marokkanske regering netop har bekræftet, at den ikke har til hensigt at forlænge den gældende aftale, hvilket giver meget alvorlige problemer for titusindevis af fiskere i denne region, i Andalusien og også i Galicien. Og jeg vil ikke afslutte dette indlæg - selvom jeg ved, at det ikke lige præcis er det emne, man taler om i dag - uden at gøre opmærksom på dette særdeles alvorlige problem.

McCartin
Hr. formand, som en politiker, der repræsenterer en meget landlig valgkreds, der er meget afhængig af landbruget, vil jeg gerne sige, at resultatet af Berlin-topmødet om Agenda 2000 ikke var så skuffende for mig selv eller min valgkreds, som vi først troede. Fischler-forslagene kastede en mørk skygge over det landlige Europa, da de først kom frem, men da det kom til stykket, måtte vi sige, at resultatet, skønt det ikke er fuldstændigt tilfredsstillende, bestemt ikke på nogen måde er katastrofalt.
Det, at vi planlægger at bruge flere penge på det landlige Europa, såvel som den kendsgerning, at der bliver færre personer beskæftiget i landbruget, sikrer, at de personer, der er beskæftiget i landbruget, får en garanteret minimumslevestandard i de næste syv år.
Jeg håber, at det vil blive gjort klart for alle til enhver tid, at de indrømmelser, der forventes af os i WTO-forhandlingerne, er blevet givet, og at vi ikke vil stille flere indrømmelser til Europas landmænd i sigte, før den nuværende syvårsperiode er udløbet. Vi har haft MacSharry-reformen og endnu en del af den nu. Landmændene har været traumatiseret af faldet i deres indkomst, så jeg håber, at dette er det sidste.
Jeg vil gerne sige til hr. Fischler, at selvom hans budskab ikke var nemt at sælge, gjorde han en stor indsats for at forsøge at forklare det for Europas landmænd. Hans indsats er meget værdsat, hans bestræbelser på at belære og informere og få offentligheden med, var prisværdig.
Jeg var ikke lige så glad for resultatet af spørgsmålet om regionalpolitikken. Vi nedtrapper regionalpolitikken. Den region, som jeg tilhører, bevarede sin mål 1-status, men ikke desto mindre er det kun reelt mål 1 i overgang, da det beløb, den modtager under det nye mål 1, faktisk er stærkt reduceret i forhold til det beløb pr. indbygger, der blev tildelt under det sidste program. Under alle omstændigheder værdsætter også vi den indsats, der er blevet gjort af den afgående kommissær. Hun arbejdede uhyre hårdt, ikke blot ved at besøge de kriseramte områder af Unionen, men især i relation til Nordirland og alle de tværnationale ordninger. Hendes tilstedeværelse var meget værdsat, og hendes samlede engagement over for hele spørgsmålet om regional udvikling er accepteret.
Endelig er der kun en person til stede her i aften, der vil skulle stemme i mit valg. Kommissær Flynn vil få mulighed for at stemme på mig. Jeg vil gerne sige, at vi sætter stor pris på alt det hårde arbejde, han - ja, og alle kommissærerne - har gjort.

Pohjamo
Hr. formand, jeg repræsenterer EU's nordøstligste grænseområde, Nordfinland. Jeg gransker nu Agenda 2000's indflydelse på dette område, som er afhængigt af landbruget, selvom produktionsforholdene er meget svagere end i de centraleuropæiske landdistrikter. I betænkningen om Unionens nordlige dimension er der et udsagn om, at den nordlige dimension ifølge beslutningerne på Det Europæiske Råds møde i Wien også skal være med i enhver beslutningsproces, der har at gøre med Unionens interne udvikling. Desuden blev det på topmødet i Luxembourg besluttet, at landbrugets fremtid skulle sikres i hele EU-området.
Hvorledes tager løsningerne i Agenda 2000 hensyn til disse synspunkter? EU's nordligste landdistrikter, som også er verdens nordligste, fik under forhandlingerne et par vigtige bevillinger til udjævning af de udgifter, der er forårsaget af den ugunstige natur. Korntørringserstatning og græsstøtte er rigtige arbejdsredskaber, de skulle bare kunne fås i et tilstrækkeligt mål.
Strukturelle foranstaltninger er vigtige, men med dem alene kan man ikke løse de nordlige områders rentabilitetsproblemer. Markerne er dækkede af sne i april, om man så har 30 eller 200 ha. Endnu i morges var der i min hjemstavn omkring 10 graders frost.
Den logik, man baserer hektarstøtten på, er meget svær at forklare de nordfinske bønder. Hvorfor skal man give dem, som får det bedste udbytte, mange gange mere i støtte end dem, hvis udbytteniveau på grund af naturforholdene er mindre? Forhåbentlig kommer der en ændring i den retning, som Parlamentet allerede har godkendt, eller niveauforskellene i hektarstøtten bliver formindsket.

Lage
Hr. formand, tout est bien qui finit bien , som franskmændene siger så vist. Vi er kommet nogenlunde godt frem efter en lang march. Resultaterne er ikke perfekte, men på trods af de budgetmæssige utilstrækkeligheder, den meget beskedne reform af den fælles landbrugsordning og de uretfærdigheder og uligheder, der består, har vi i alle tilfælde undgået en alvorlig krise i Den Europæiske Union, og EU vil i de kommende år kunne bevæge sig fremad i tillid og stabilitet.
Denne proces er endt godt, den har fået en lykkelig afslutning for samhørighedslandene og for de fattigste regioner, hvortil strukturstøtten fra nu af faktisk særlig kommer til gå. Den er endt godt, kan jeg ikke undlade at sige, for mit eget land, der årligt vil modtage en gennemsnitlig strukturstøtte en anelse over gennemsnittet for perioden 1994-1999. Portugal og samhørighedslandene har således forudsætningerne for udvikling og modernisering og for at nærme sig det europæiske gennemsnit, således som det er ved at ske for mit eget lands vedkommende.
Derfor siger vi ja til de finansielle overslag, den institutionelle aftale og strukturpolitikken. Vi vil gerne fremføre en hilsen og en tak til Rådet og det tyske formandskab for det arbejde, som det har udført, imod den skepsis, som omgav netop dette formandskab. Og til fru kommissær Wulf-Mathies kan jeg med udnyttelse af den foregående talers ord sige, at hvis hun var opstillet til Europa-Parlamentet i Portugal, ville hun få mange stemmer fra portugiserne.

Formanden
Hr. Lage, jeg må sige, at De giver os et problem her, for hvis alle medlemmer fordobler deres taletid, bliver vi først færdige kl. 4 i morgen tidlig.
Jeg har stor forståelse for de medlemmer, som er så uheldige kun at have et minuts taletid, men det er, hvad forhandlingen kan give.
Jeg bliver siddende, fordi jeg skal, men Parlamentets tjenestegrene kan ikke blive til kl. 4. Jeg vil anmode Dem om ikke at overskride Deres taletid. Jeg ved, hvor svært det er, for hvor meget kan man nå at sige på et minut? Men det er ikke min skyld. Bed Deres gruppe om at give Dem lidt mere tid. I aften sætter vi rekord: 30 talere med hvert et minut! Hvordan skal jeg stoppe dem? Det har jeg det dårligt med. Men på den anden side, når et minut bliver til to, bliver klokken hurtigt 3 om morgenen.

Fraga Estévez
Hr.formand, jeg vil gerne sige, at Fiskeriudvalgets største fortjeneste består i, at det for et år siden fremlagde forslag til Agenda 2000, at det hurtigt fik diagnosticeret de alvorlige fejl, der var i forslagene om strukturpolitikken for fiskeriet, og at det umiddelbart fik udarbejdet en strategi, som blev støttet seriøst af alle ordførerne for udtalelser, og naturligvis af hr. Arias Cañete, som var ordfører på området.
Jeg bør også sige, at der blev skabt enighed om nævnte strategi i vores udvalg gennem tre offentlige høringer, såvel med alle repræsentanterne fra fiskerisektoren som med hver og en af de nationale fiskeriforvaltninger. Og dette gav anledning til en seriøs betænkning, hr. Arias Cañetes storartede betænkning, som har været grundlag for forhandlingerne med Rådet. Jeg finder, at denne betænkning har ført til et fremragende kompromis, som jeg glæder mig over, og jeg takker især for det frugtbare samarbejde, som der var mellem Parlamentet og Rådet. Min tak omfatter også alle de tjenestemænd, som hjalp os med at nå et kompromis, som indeholder tre af de vigtigste hovedmål, som vi havde i Parlamentet: at råde over et juridisk instrument af horisontal karakter, at råde over et enkelt finansielt instrument, FIUF, og derudover at opnå, at alle de finansielle strukturforanstaltninger en gang for alle kom med i basisforordningen.
Jeg mener, at dette har været en af Parlamentets største successer, men man må ikke af den grund glemme, at vi med hensyn til gennemførelsesforordningen - og dette er anden del af betænkningen af Arias - skal sikre kontinuiteten af visse aktioner, for uden denne kontinuitet vil strukturpolitikken for fiskeriområdet efter min mening miste en stor del af sin betydning. F.eks. kontinuiteten i de aktioner, der går ud på at opretholde en moderne, sikker og konkurrencedygtig flåde, eller dem, der har vist sig at være meget effektive instrumenter for fiskeripolitikken, f.eks. blandede selskaber med tredjelande, som Kommissionens forslag tømmer for indhold, når de kan være en fremragende model for samarbejde med tredjelande, som det sikkert vil være tilfældet med Marokko i fremtiden.
Disse anmodninger afspejles meget fint i betænkningen af hr. Arias Cañete, der med dette arbejde, som er hans sidste for Europa-Parlamentet, efterlader os et af de bedste og mest fyldestgørende fiskeridokumenter, som vi har haft lejlighed til at behandle. Derfor beder jeg om, at man stemmer for denne betænkning.

Lindqvist
Hr. formand, jeg vil tale lidt om udviklingen i det nordlige Sverige, hvor jeg også selv kommer fra. Der er meget alvorligt at sige om udviklingen i det nordlige Sverige. At situationen er alvorlig, skyldes bl.a., at store dele af både den statslige og den private sektor nedlægges eller svækkes i denne del af Sverige. I to tredjedele af områdets kommuner er befolkningstallet faldet gennem de seneste år, og i forvejen er der en meget lav befolkningstæthed på blot tre til fire personer pr. km2 . Mange af arbejdspladserne inde i landet forsvinder, og kommunernes økonomi er stærkt belastet. Regionalpolitikken fungerer ikke særlig godt - man kan ligefrem sige, at den fungerer skidt.
Da Sverige forhandlede om medlemskab af EU, fik vi et særligt målområde, mål 6, netop for at støtte det indre Norrland. Det skal nu lægges ind under mål. 1. På samme måde skal mål 5b, der handler om støtte til landdistrikter og skærgårde, lægges ind under mål 2. Vi håber nu, at disse målområder vil undergå en positiv udvikling under de nye målområder 1 og 2, så de allerede stærkt belastede områder i det nordlige Sverige og det nordlige Europa ikke rammes af en endnu større affolkning og udflytning, end det allerede er tilfældet i dag. Vi håber, at det kommer til at indgå i kravene om, at de nye områder under mål 1 og 2 skal have den del af de samlede ressourcer, som er nødvendig for en positiv udvikling i det nordlige Sverige.

Malone
Hr. formand, Irland har Europa-Parlamentet at takke for, at det sikrer ekstra finansiering til områder, der befinder sig i krise. Denne beslutning er særlig vigtig for Dublin. Det kan ikke gentages ofte nok, at der i en ellers meget succesfuld by er lommer, der er stærkt kriseramte. Urban-initiativet vil gøre det muligt at iværksætte projekter i disse områder, der kan tackle rodfæstede problemer med langtidsledighed og bymæssig forfald.
Rådet, og herunder den irske regering, fik ganske vist ikke genindført dette projekt. Men det gjorde Parlamentet. Det havde vi held til. Det viser igen, hvor relevant Parlamentet er for almindelige mennesker.
Dette er min afskedstale, hr. formand. Jeg vil gerne takke Dem og alle medlemmerne og give udtryk for, hvor stor en glæde det har været at arbejde her i Parlamentet i de sidste fem år. Min kollega har talt om enden. Enden er nær. Jeg håber, at jeg kommer tilbage. Vi har et demokrati i Irland, en sjov form for demokrati. Det bestemmer, hvem der bliver valgt, og hvem der ikke gør det. Vi har ikke noget listesystem. Kommissær Flynn vil være bekendt med det. Jeg vil gerne takke den afgående Kommission, for i alle de ophidsede debatter, vi har haft, er der ingen, der er stoppet op for at takke de medlemmer af Kommissionen, der har arbejdet meget hårdt for Europas folk, de folk, som vi alle her har forsøgt at repræsentere. Vi har en meget god repræsentation af hårdtarbejdende kommissærer til stede her i aften.

Oostlander
Hr. formand, når man ser på, hvor vi befinder os i behandlingen af udvidelsen, kan man konstatere, at Parlamentets standpunkter har haft stor indflydelse. Politik har været vigtigere end økonomien også i den måde, hvorpå Parlamentet har udtrykt og gennemfører sin strategi med hensyn til ansøgerlandene. Det er glædeligt, at førtiltrædelsesstøtten primært er rettet mod styrkelsen af de forvaltningsmæssige og institutionelle kapaciteter i de pågældende lande, herunder den sociale dialog. Det er også et vigtigt punkt for samfundet i disse stater. Demokratiet og retsstaten er grundstenene i EU. De udgør hjertet og omfatter meget mere end kun acquis communautaire . Den, der vil have denne retsstat, kan deltage, og hvis man ikke vil, kan man bare ikke være med. Denne klare holdning har spillet en stor rolle. I Slovakiet, Rumænien og de baltiske lande har man taget meget til sig, selvom det er svært at gennemføre de politiske kriterier i praksis. Et godt eksempel herpå er de russisktalende mindretals situation i Estland og Letland.
Decentralisering som målsætning hører til de politiske og forvaltningsmæssige kriterier, og det skal EU holde sig til. Jeg er derfor glad for, at betænkningerne klart henviser til det punkt. Hvor det er muligt, skal forvaltningsbeføjelserne overdrages til regeringerne i ansøgerlandene, som i øvrigt allerede er involverede gennem samfinansiering. Det er godt, at EU med hensyn til alt dette holder fast ved Phare-prioriteterne som en selvstændig strategi. Dertil hører også, at man tilstræber ansøgerlandenes deltagelse i den europæiske politiske union, som aftegner sig stadigt tydeligere ved at fokusere på politiske kriterier. Ansøgerlandene, hr. formand, er meget forskellige, og netop derfor skal de generelle retningslinjer og flerårsprogrammeringen udarbejdes pr. land og sektor. Her er det landenes egen indsats, der tæller, men det er ikke fair hele tiden at udarbejde ekstra krav til ansøgerne på grundlag af vores egne nationale interesser. Jeg henviser f.eks. til beslutningen om atomkraftværket i Temelin i Tjekkiet, som er på dagsordenen i morgen. Atomsikkerhed er vigtigt, men vi kan i tiltrædelsesprocessen ikke uden videre aftvinge lukningen af atomkraftværker eller lægge pres på landene. Tiltrædelsesbetingelserne må ikke bruges til at udligne bilaterale regninger.

Howitt
Hr. formand, i to års forhandlinger om syv års europæisk regionalstøtte er der naturligvis områder, hvor vi kunne have ønsket, at vi var nået længere, nemlig med klarere forpligtelser, med partnerskabet mellem lokale og regionale myndigheder, ja og med yderligere garantier om, at der vil blive foretaget udbetalinger i tide til de projektansvarlige, et særligt tal for social risikokapital, som de mindre, frivillige organisationer kunne nyde gavn af. Ikke desto mindre er vores intentioner klare. Jeg vil gerne understrege navnlig to ting, som Parlamentet har præsteret.
For det første har vi ikke blot sikret, at fattigdom og forfald i byer for første gang bliver behandlet direkte, men imod alle forventninger har vi også bevaret et bysamfundsinitiativ, der kan rettes mod de små og mellemstore byer, der for nærværende modtager mindre end 10 % af finansieringen.
For det andet har vi også, mens vi har bevaret en 5 %'s støtteberettiget befolkning i fattige landdistrikter, haft held til at omfordele en del af støtten fra den fælles landbrugspolitik fra budgetpost 1, uden for landbruget, og budgetpost 2, udvikling af landdistrikter.
Min egen region, Essex, i det østlige England har 18 bydistrikter blandt de 25 % mest kriseramte i Det Forenede Kongerige. I Cambridgeshire Fens, der har deltaget i et program over hele East Anglia til GBP 50 millioner - 5 milliarder - men hvor 73 % af landsbyerne ikke har nogen fødevareforretninger, 74 % ingen daglige busforbindelser og ikke en eneste bank, giver disse beslutninger håb. Men for Europa som helhed sørger det for, at behovene blandt folk i alvorlig fattigdom og krise kan tackles samtidig med, at man hjælper store regioner, der lider under industriel tilbagegang. Det er en aftale, som vi kan bifalde.

Berend
Hr. formand, kære kommissionsmedlemmer, kære kolleger, med denne debat er vi nået til vejs ende med en lang diskussions- og beslutningsproces om reformen af struktur- og regionalpolitikken. Man kan have forskellige meninger om de enkelte punkter, men én ting bør man klart fremhæve, nemlig at det faktum, at vi har overholdt denne tidsplan, er et enormt plus, så denne revision af strukturfondene i forhold til den fra 1994 kan få virkning i rette tid, og vi ikke ender i samme dilemma som for fem år siden.
Min gruppe har fra begyndelsen af arbejdet for en reform af struktur- og regionalstøtten, som koncentrerer de økonomiske midler, der er at gøre med, på de regioner, der har det største udviklingsbehov, men som samtidig giver medlemsstaterne et større ansvar, især dér, hvor hele regioner falder ud af EU's strukturstøtte.
Vi er glade for, at de nye mål 1-områder får 70 % af midlerne. Dermed er der virkelig mulighed for en målrettet støtte. Vi beklager imidlertid, at det ikke er lykkedes at indføre landområderne som et særskilt mål, som vi hele tiden har talt for. Vi beklager ligeledes med hensyn til de nationale deltagelsesmuligheder, at udvælgelsen af mål 2-områderne uden for de hårde kriterier ikke er overladt til medlemsstaterne, men fortsat er begrænset af kriterier og af Kommissionens godkendelsesforbehold.
Vi har altid plæderet for, at man konsekvent skulle anvende et regionalt bruttonationalprodukt pr. indbygger på under 75 % af gennemsnittet for Fællesskabet som udvælgelseskriterium for de kommende mål 1-områder. Det er stort set lykkedes, selvom der undervejs hele tiden har været risiko for at tale for fleksibilitet i denne sag. Hvad angår samhørighedsfonden, er der delte meninger i min gruppe. En del - især kollegerne fra de sydeuropæiske lande - går ind for Kommissionens og Rådets forslag om at fremskrive samhørighedsfonden i den nuværende form. En anden del er af den opfattelse, at for de lande, som deltager i Den Økonomiske og Monetære Union, har samhørighedsfonden opfyldt sit mål og bidraget væsentligt til den nominelle konvergens. Der er derfor ingen begrundelse for at opretholde den i dens nuværende form.
Naturligvis kan man ikke få alt, hvad man drømmer om. Der er stadig ønsker, som ikke er opfyldt. Men samlet set er kompromiset et skridt i den rigtige retning for den næste planlægningsperiode.

Elles
Hr. formand, de sidste få uger har været nogle vellykkede uger for Europa-Parlamentet, for så vidt angår vores beføjelser i henhold til Amsterdam-traktaten, med spørgsmålet om decharge for at få bedre kontrol med Kommissionens ledelse og også men ikke mindst afstemningen om statutten, som vi havde i dag for at undgå, at en rådsbeslutning blev trukket ned over hovedet på os. Men hvad med de finansielle overslag?
Der er blevet gjort store fremskridt, og jeg vil gerne takke det tyske formandskab for det, det har gjort for at øge de finansielle overslag over for Berlin-topmødet. Vi har gjort betydelige fremskridt ikke mindst med klassificeringen og den måde, hvorpå vi kan få forlig for hele budgettet. Men for mig og for min gruppe er der stadig en række mangler i relation til de finansielle overslag, sådan som de ser ud nu.
Det første går på en opstramning - ikke af kategori 1 og 2, men af 3, 4 og 5, hvor der hersker tvetydighed i nogle af erklæringerne, i noget af ordlyden, som bør afklares.
For det andet har vi, hvad fleksibiliteten angår, i sandhed indført en opstramning i det finansielle overslag, men hvor vi ser, at der er en meget lille mulighed for fleksibilitet, hvor noget af det er blevet opslugt af Urban-initiativet under kategori 2, og hvor vi ikke har nogen midler til at kunne bruge de parlamentariske beføjelser, vi har i henhold til artikel 203, så betyder det for mig, at der er blevet påført os et stramt korset for den budgetmæssige disciplin, som er uhensigtsmæssig for de kommende år.
Sidst i denne sammenhæng er der ikke nogen generel revisionsklausul i forbindelse med dette finansielle overslag, som skal gælde for de næste syv år. Der er ikke fastsat nogen dato for revision og er derved ikke nogen mulighed for Parlamentet eller den nye Kommission til sammen at kunne revidere det på en bestemt dato, uanset udvidelsen.
Sidst, men ikke mindst er der et problem, som jeg bemærker lige har vist sig. Det kommer fra vores egen formand. Hr. formand, jeg ville være taknemmelig, hvis De ville undersøge dette, for vores formand synes at være mere opmærksom på indflydelser uden for Parlamentet end på de parlamentariske rettigheder, når han kræver, at afstemningen om de finansielle overslag bør foregå med simpelt flertal frem for med kvalificeret flertal, selvom formanden for Budgetudvalget faktisk sagde, at det skulle ske med kvalificeret flertal. Jeg ville sætte pris på, hvis dette kunne være afklaret i morgen, for ellers vil der være en kraftfuld modstand her i Parlamentet mod det, som øjensynligt vil blive pålagt det af formanden.
Hvad Parlamentet selv angår, må jeg så endelig sige, at jeg tror, at vi risikerer at komme til at være foruden en større fleksibilitet og derved vil vi få det, jeg kalder bureaukratens drøm om at være i stand til at bruge penge uden at have en effektiv parlamentarisk kontrol i en lang periode. Vi bør fortsætte med at forhandle og komme frem til en god aftale med Rådet så snart, som vi overhovedet kan, formentlig i det tidlige efterår samtidig med aftalerne om statutten. På denne måde vil vi sikre, at de parlamentariske rettigheder bliver bevaret på rette måde, og at vi samtidig bevarer den kontinuitet, som vi bør i budgetprocessen.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, med denne aftale vil det spanske landbrug miste ESP 100.000 millioner om året, og det vil gå 5 % ned i landbrugsindkomster. Det går ud over de små landmænds interesser, som må se på, hvordan de skal konkurrere med de store multinationale selskaber under ulige vilkår. Indkomsten fra markafgrøderne vil falde med ESP 40.000 millioner, hvoraf 23.000 millioner vedrører kornafgrøder.
Loyola de Palacio har holdt skjult, at de 550.000 t, der udgør stigningen i mælkekvoten, ikke har ret til præmie, og for oksekødet vil stigningerne ikke kompensere for den aftalte prisnedsættelse på 20 %, hvilket vil forårsage en indkomstnedgang inden for denne sektor på ca. ESP 30.000 millioner.
Hr. formand, for det spanske landbrug er dette en dårlig aftale for Europa og en dårlig aftale for Spanien, og vi vil derfor stemme nej.

Schröder
Hr. formand, for ikke at komme under tidspres vil jeg gerne have lov at indlede med noget, som man normalt gør i slutningen af et indlæg, jeg vil nemlig gerne inderligt takke fru Wulf-Mathies for det konstruktive samarbejde med Parlamentets Regionaludvalg.
På nuværende tidspunkt er alt i og for sig blevet sagt mindst en gang her i Parlamentet om det emne, som vi behandler i dag. Jeg vil gerne bede kollega Langen om ikke at komme med tilråb. Der er imidlertid en omstændighed, som ikke er blevet påpeget, som den efter min mening bør, nemlig, at vi bør genopdage markedsøkonomien, hvis vi ønsker, at Central- og Østeuropas folk, de nye demokratier i Central- og Østeuropa en dag skal nå et niveau, så de kan blive medlemmer af Den Europæiske Union. Hvis vi virkelig er solidariske eller ønsker at være det, er det ikke nok at uddele penge. Jeg ved, hvad jeg taler om, for jeg kommer fra en del af Tyskland, som modtager betragtelige summer fra Den Europæiske Union og fra den vestlige del af Tyskland. Men det er ikke nok i sig selv. Det, det handler om, er, at markedsøkonomien bliver modtaget mentalt. Hvis vi virkelig vil være solidariske, skal vi hjælpe befolkningerne i Central- og Østeuropa med at genopdage dette instrument. Det betyder imidlertid, at vi først må begynde i Den Europæiske Union med virkelig at tage denne markedsøkonomi til os igen. De har sikkert ikke noget imod, at jeg ikke udnytter mine to minutter.

Schierhuber
Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, Agenda 2000 har holdt os beskæftiget i mange måneder og har krævet af alle involverede, synes jeg, en stor indsats. Derfor vil jeg gerne indlede med at takke alle fra Parlamentet, Kommissionen og Rådet for det arbejde, de har ydet. Vi måtte gennem utallige forhandlingsrunder for at nå frem til et acceptabelt kompromis. Det lykkedes Parlamentet at opretholde sin aktive medvirken og indflydelse på diskussionen til det sidste.
Vi har altid bekendt os til en videreudvikling af den fælles landbrugspolitik og politikken for landområderne. Der er afstukket vigtige retningslinjer for den kommende udformning af den europæiske landbrugspolitik. Jeg vil f.eks. gerne pege på udvidelsen af politikken for landområderne som anden søjle af landbrugspolitikken.
Det betyder, at en række vigtige foranstaltninger inden for økologiseringen virkelig kan fortsættes. Landmændenes miljøinitiativer kan sikres på langt sigt, og der kan gives yderligere støtte til landmænd i bjergområder og ugunstigt stillede områder. Jeg er glad for, at de enkelte medlemsstater får mulighed for at være med til at udforme ordningerne. Det lykkedes ganske vist ikke at forhindre, at interventionspriserne for oksekød og korn blev sat ned, men man kan takke Europa-Parlamentets indsats for, at reduktionen ikke blev så stor, som det oprindeligt var foreslået af Kommissionen.
Jeg beklager, at der ikke er opnået enighed om reformer på mælkeområdet. For mig er det imidlertid afgørende, at mælkekvoteordningen videreføres, også ud over år 2008, og igen med henblik på støtten til ugunstigt stillede områder.
Hvad angår det horisontale område, kan jeg aldrig gå ind for en degressionsmodel for de direkte betalinger. Principielt vil jeg gerne sige, at det kompromis, der allerede er udarbejdet af Kommissionen, Rådet og Parlamentet, har givet resultater, som jeg kan acceptere. Den afsluttende afstemning, som Parlamentet skal gennemføre, bør ikke på nogen måde true resultatet. Det er nu op til de enkelte medlemsstater at udnytte de nationale spillerum bedst muligt, og der er en række muligheder for at tage særligt hensyn til de nationale særegenheder. De bør også kunne gennemføres til gavn for vores landmænd og også for at genskabe og fastholde arbejdspladser i landområderne.
Europas landmænd og dermed vores europæiske kulturlandskab må ikke ofres for verdensmarkedet, vi kræver derimod fair betingelser for det europæiske landbrug, også ved de kommende WTO-forhandlinger.

Gillis
Jeg vil også gerne takke Kommissionen, de tilstedeværende kommissærer og alle andre, der har arbejdet så hårdt i den periode, jeg har været her i Parlamentet.
Min gruppe, PPE-gruppen, kan kun bemærke sig resultatet af Berlin-topmødet, og selvom det udgør en betydelig forbedring i forhold til det oprindelige kommissionsforslag, befinder det sig stadig langt fra det, som producenterne har brug for.
Det løfte om fuld kompensation for prisfald, der blev afgivet i 1992, er ikke blevet honoreret i beslutningerne i Agenda 2000, og mens landmændene lider under meget lavere priser, fortsætter omkostningerne i forbindelse med den fælles landbrugspolitik med at stige. Og hvad der er vigtigere, forbrugerne betaler fortsat mere og mere for deres mad.
Jeg er fuldt ud klar over det absolutte krav, der skal bane vejen for udvidelsen af Unionen mod øst og sikre et tilfredsstillende resultat af den næste WTO-runde. Men det er ikke acceptabelt, at så mange landmænd ikke bliver givet noget andet alternativ end at opgive landbruget, fordi det er umuligt at opnå en rimelig indkomst. Affolkningen af landdistrikterne er i fuld gang til trods for alle foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne. Som jeg gentagne gange har sagt, kan de fleste projekter til udvikling af landdistrikter ikke lykkes uden landbrugskerneaktiviteten, for de kan ikke klare sig alene.
Jeg anerkender, at det er vanskeligt for kolleger fra andre medlemsstater at erkende, hvor meget landbrugsindkomsterne er faldet i mit land, Irland, hovedsagelig som følge af, at Irland er stærkt afhængig af eksportmarkederne både i EU og i tredjelande. 90 % af vores samlede oksekødsproduktion og 80 % af vores mælkeproduktion eksporteres. BSE-krisen i Det Forenede Kongerige har næsten ruineret vores eksportmarkeder. Da forbruget falder stærkt, og andre lande er selvforsynende med deres egen produktion og ikke importerer, har den russiske økonomis sammenbrud svækket et skrøbeligt marked yderligere.
Forslagene til en landbrugsreform er, selvom de udgør en forbedring i forhold til Kommissionens oprindelige forslag, ikke nogen løsning på langt sigt. Hvis vi mener det alvorligt, når vi siger, at vi vil beskytte den europæiske landbrugsmodel med alle dens begrænsninger og ekstra omkostninger, og når vi siger, at vi vil bevare den landlige natur, må vi vende tilbage til priser, der på en eller anden måde er baseret på eller forbundet med produktionsomkostningerne. Ønsker vi pulserende, levende og velholdte landdistrikter, eller ønsker vi en kæmpemæssig nationalpark uden mennesker - og især uden unge mennesker? Jeg tror, at det er den vej, Agenda 2000 vil føre os, hvis vi ikke med det samme fremsætter en række ændringer.

Glase
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil føre Dem ind på et andet vigtigt område, væk fra landbruget og over til socialpolitikken. Under førstebehandlingen af Den Europæiske Socialfond kunne jeg med tilfredshed konstatere, at vi får en programagtig retning i fonden, som vil give en stor effekt i de pågældende mål og områder. Næsten alle vores ændringsforslag er blevet indarbejdet af ordføreren. ESF vil grundlæggende fortsat have et arbejdsmarkedspolitisk sigte. Det har PPE-gruppen lagt særlig vægt på. Støtte fra ESF giver kun mening, hvis der vokser bæredygtighed ud af projekterne, og målgrupperne faktisk nås. PPE-gruppen er indforstået med den fælles holdning til ESF.
Vi ønsker en hurtig og gnidningsløs indførelse af den nye ESF næste år uden tidsspilde og med rettidig og pålidelig planlægningssikkerhed for projektarrangørerne og medlemsstaterne. Derfor afviser vi kategorisk en tredjebehandling og stemmer imod samtlige ændringsforslag, som ville føre til en sådan. Jeg kan som skyggeordfører gå ind for de ændringsforslag, som er opstået som et kompromis fra rådsforhandlingerne, hvis vi fra Rådets og Kommissionens side får bekræftet, at disse ændringer virkelig vil blive indarbejdet, og der således ikke opstår risiko for en tredjebehandling.
Vores borgere forventer, at vi støtter udviklingen i deres regioner hurtigt, praktisk og ubureaukratisk. Vi giver de pågældende medlemslande en fond i hånden, som de ikke bør belaste og vanskeliggøre med ekstra reglementer, men som de i ordets sande betydning kan anvende målrettet.

Langen
Hr. formand, vi springer noget i denne debat. Det er egentlig ikke passende, men jeg springer igen, nemlig til emnet markedsordning for vin. I den store pakke i Agenda 2000, den landbrugspolitiske del, er der jo meget at anke over. Det har vi hørt. På ét punkt må man rose Kommissionen - hr. Fischler var længe om at fremlægge et så godt forslag, De nægtede jo i lang tid at trække det gamle forslag tilbage - rådsformandskabet, hr. Funke, også kollegerne i Parlamentet. Vi har i fællesskab fået gennemført en fornuftig reform af markedsordningen for vin, og jeg tror, at efter en sådan debat bør der jo ikke kun kritiseres, men også roses. Det er sørgeligt, at vi må holde det sidste nattemøde i denne valgperiode uden vin. Hr. Funke var jo til stede, da den tidligere forbundskansler Helmut Kohl på den tyske vindag udråbte parolen for den kommende vinavlspolitik: Der skal drikkes noget mere. Et citat fra tidligere tider!
Jeg vil imidlertid gerne komme tilbage til sagen. I denne reform af vinmarkedet fik vi gennemført Parlamentets krav, og jeg kan kun gentage, at det ville være godt, hvis Parlamentet fremover kunne være med til at træffe beslutninger, for studehandler er vi lige så gode til som Rådet. Det, der er kommet ud af markedsordningen for vin, er i hvert fald rosværdigt. Det drejer sig om korrekturer af destillationsbestemmelserne, af nyplantningsrettighederne. Medlemsstaternes eget ansvar styrkes. Der bliver mulighed for europadækkende brancheorganisationer. Reformen omfatter EU-finansierede programmer til omstrukturering og sortsomstilling, til modernisering af produktionsteknikkerne. Rådets kompetence bevares. Vi vil jo ikke give Kommissionen for mange kompetencer, f.eks. i forbindelse med etiketteringsbestemmelserne og de ønologiske metoder. Her drejer det sig altså om at bevare de traditionelle dyrkningsmetoder i Europa. Det har hr. Fischler også indset og støttet det med handling. Vi er altså tilfredse med denne reform, og jeg synes, det var en storartet præstation fra Parlamentets side, at der blev opnået bred enighed om markedsordningen for vin.
Kun den, som kender striden i de sidste fem år her i Parlamentet om markedsordningen for vin, kan vurdere, hvor stort et fremskridt der var tale om. Jeg vil gerne takke Dem alle, og jeg håber, at vi i den næste valgperiode, hvis ikke allerede i aften, vil få lejlighed til at skåle i et glas vin på denne succes.

Otila
Hr. formand, områdepolitikken er central for en retfærdig udvikling inden for Den Europæiske Union. Unionens strukturpolitik spiller en væsentlig rolle som supplement til det nationale udviklingsarbejde. Lige så vigtigt som spørgsmålet om, hvor meget Unionen kan støtte med, er det, hvorledes støtten anvendes. I sidste ende er det medlemslandene, der har ansvaret for, hvor fornuftigt der handles. En områdepolitik, der forvaltes ud fra klare principper, forøger også den nationale tillid til Unionens virke og til, at der kan opnås resultater.
EU's strukturpolitiks kraftressourcer bør rettes målrettet mod at befordre investeringer, som støtter oprettelsen af rigtige arbejdspladser. Udgangspunktet skal være en konsolidering af forudsætningerne for beskæftigelse og velstand i de forskellige dele af kontinentet. Områdernes udviklingspolitik skal være helhedsbetonet, inspirerende og den skal fremme foretagsomhed.
Slutkonklusionen i Agenda 2000 er et godt europæisk kompromis. Skabelsen af forhandlingsresultater i en situation, hvor Kommissionen netop er afgået, er et bevis på Unionens handlekraftighed. Unionen kan lykønske sig selv med gennemførelsen af reformpakken.

Costa Neves
Hr. formand, ærede kommissærer, kære kolleger, som alle kompromiser har også det, der blev opnået i Berlin, sine plusser og minusser. Lad os springe de mange positive aspekter over. Samtidig med, at jeg mener, at man altid kan formindske de negative virkninger, vil jeg fremhæve tre: reformen af den fælles landbrugspolitik, som jeg tilskriver den svage udformning af begrebet »udvikling af landdistrikter«, thi de tilgodesete og de ikketilgodesete er stadig de samme; nedbringelsen af den offentlige deltagelse i profitskabende private projekter, der ved at skade virksomhederne skader beskæftigelsen; koncentrationen af bevillingerne i den kommende fællesskabsramme til de første år, hvilket sammen med de midler, der overføres fra den nuværende, vil skabe vanskelige betingelser for strukturfondudnyttelsen, eftersom manglende anvendelse betyder tab.
Til disse generelle aspekter vil jeg gerne føje et, der er væsentligt for mig selv: den manglende praktiske anerkendelse af de yderste randområder. Efter års arbejde for at få dem anerkendt i Amsterdam-traktaten er det bittert at se, at de ignoreres i Agenda 2000.

Peijs
Hr. formand, man kan sige, at vi i sidste øjeblik er i gang med at reformere strukturfondene. Det er i sidste øjeblik, for klokken er 22.45, og Parlamentet er stadigvæk i fuld gang sammen med Rådet, hvilket jeg har respekt for, hr. rådsformand. Jeg har aldrig oplevet, at Rådet var til stede i Parlamentet indtil klokken 22.45. Det har jeg respekt for, og det må også godt blive sagt.
Hr. formand, vi har nu i mere end et år været i gang med reformerne af strukturfondene i den kommende periode. Det er nu på høje tid at give vores endelige godkendelse, for kun da kan projekterne starte i tide, og jeg er imod alle udsættelser. Jeg er derfor glad for, at Rådet og Parlamentet efter det, jeg har hørt i dag, er blevet enige om en række ændringsforslag til Den Europæiske Socialfond, som var lige ved at føre til en uacceptabel udsættelse.
Hr. formand, i november slog jeg til lyd for at fortsætte det fælles initiativ Urban for også de mellemstore og små byer uden for målområderne, de områder, som ofte er svage, sølle og elendige, har problemer. Jeg har oven i købet slået til lyd for at udarbejde et nyt fælles initiativ, som skulle være i stand til at reagere fleksibelt på uventede, alvorlige økonomiske kriser. Jeg mener, at vi i en tid, hvor vi lever i Euroland, har brug for sådan noget, hvis man sammenligner det med USA.
Parlamentet støttede begge initiativer. Rådet derimod ville kun have tre, og vi havde allerede tre. De to var altså overflødige. Men på grund af traktatændringerne fra Amsterdam-topmødet skulle der imidlertid tages hensyn til Parlamentets ønsker, og vi har heldigvis opnået et kompromis. Urban og Restruct er blevet lagt sammen til et nyt Urban. Den Europæiske Regionalfond skal nu bidrage til at løse de økonomiske og sociale problemer i kriseramte byer og bydele med henblik på en varig udvikling. Det er jeg glad for, og det ville være en god ting, hvis Kommissionen fik flere penge til dette initiativ. Jeg har allerede hørt om den nye fordeling, fru kommissær, og jeg er Dem taknemmelig for, at også de innovative foranstaltninger har fået flere finansielle midler.
Hr. formand, jeg har lige en bemærkning til kommissæren. Som ordfører for decharge for 1997 for fondene vil jeg pege på det problem, at et land som f.eks. Nederlandene altid kommer dårligt frem i beretningerne fra Revisionsretten, fordi det har en mere nøjagtig måde at rapportere på end alle de andre lande. Vil De være så venlig at undersøge systemerne, så Nederlandene ikke altid kommer så negativt frem i nyhederne?

Fabra Vallés
Hr. formand, i fem år har jeg i Budgetudvalget hørt og lært, at den eneste mulighed for at udarbejde et godt budget og udnytte alle mulighederne består i at opnå en interinstitutionel aftale, som sikrer de finansielle overslag i syv år.
I dag har vi her hørt nogle forslag, som går ind for, at man opsiger den interinstitutionelle aftale, og som følge heraf vil vi ikke få nogle finansielle overslag.
Hr. formand, jeg finder ikke, at den budgetnedskæring, som fandt sted i Berlin, og hvis vi tager den sidste forhandling og den fleksibilitet, som Rådet har accepteret, i betragtning, gør det berettiget at bringe hverken strukturfondene eller Samhørighedsfonden i alvorlig fare. Hvis der ikke kommer nogle endelige aftaler mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, er jeg bange for, at det eneste, vi gør, er at forøge den eksisterende EU-skepsis.

Langenhagen
Hr. formand, den europæiske fiskerisektor befinder sig i en vanskelig situation, og den kommende strukturpolitik tager i videst muligt omfang højde for dette. Denne indrømmelse, hr. minister Funke, kommer jeg gerne med i dag, men fiskeriet er en relativt svag gren i den europæiske økonomi og har brug for særbehandling, især fordi der i de egne, som er afhængige af fiskeriet, for det meste ikke findes nogen alternative arbejdspladser. Det har heller ikke været muligt at gennemføre vores oprindelige krav om vores eget mål 4 »landområder« med separat behandling af de områder, der er afhængige af fiskeriet.
For fremtiden vil det altså være sådan, at et og samme projekt i de forskellige målområder støttes fra forskellige kasser, idet mål 1-områder vil være klart bedst stillet. Der er derfor risiko for, at virksomheder fra de nye mål 2-regioner vil udvandre til mål 1-regioner, ene og alene fordi støttebetingelserne er bedre dér. Hjemme hos mig i Cuxhaven-Bremerhaven har vi dette damoklessværd hængende over hovedet, og en sådan konkurrenceforvridning må ikke være resultatet af europæisk strukturpolitik. Hr. Funke og fru Wulf-Mathies, her tror jeg, der ligger en vigtig opgave.
Til slut vil jeg gerne takke alle, som har hjulpet med til, at vi fortsat beholder et selvstændigt fiskeriudvalg i Europa-Parlamentet. Det er også en grund til, at jeg glæder mig til den nye valgperiode.

Günther
Hr. formand, kære kommissærer, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne kort vende tilbage til betænkningen af kollega Barón Crespo og konstatere, at vi forbereder os på en udvidelse, som er kendetegnet ved, at der står en række lande uden for vores dør, som vi ikke havde troet det muligt om for 10 år siden. Diktaturer er også tidligere blevet foretrukket ved optagelse i Den Europæiske Union, hvis de da kunne ændre deres regering til et demokrati og fandt vejen derhen. Hvis det var sådan tidligere, skal det så sandelig også være sådan fremover.
Kollega Hatzidakis henviste i sit indlæg til, at vi udover transformationslandene i Central- og Østeuropa også har en ø i Middelhavet, og han talte om Cypern, som også tænker på optagelse. Jeg vil gerne inddrage den anden ø i Middelhavet i samtalen, nemlig Malta. De to øer falder ikke ind under de initiativer, som gælder for forberedelsen af de andre landes tiltrædelse, men dette land har ligesom Cypern en geostrategisk betydning. Det har et stabilt demokrati, og begge lande har ganske vist fået forlænget den fjerde finansprotokol med et år, men strukturerne for en førtiltrædelsesfase er ikke til stede, og hvis man her tænker på en slags mini-Phare, vil jeg bede om, at Kommissionen snarligt ridser de perspektiver op for disse kandidater, under hvilke de kan indlede deres førtiltrædelsesfase, så de kan få planlægningssikkerhed på lige fod med de andre, for netop vi fra de store medlemsstater i Den Europæiske Union bør også føle os ansvarlige for de små kandidater.

Schiedermeier
Hr. formand, mine damer og herrer fra Kommissionen, hr. formand for Rådet, Agenda 2000 er blevet diskuteret længe, og der er blevet kæmpet længe om den. Resultaterne foreligger i dag. Som jeg ser det, er vinderne medlemsstaterne i Samhørighedsfonden, især de tre, som efter vores mening egentlig ikke skulle have været med mere, mål 1-områderne, som får endnu flere midler end hidtil, i det nye mål 2, byområderne, fru kommissær, som sågar også får fællesskabsinitiativet Urban, og tiltrædelseskanditaterne, hvor jeg bare håber, at det ikke bliver markedsøkonomi, som kollega Schröder sagde, men social markedsøkonomi.
Bifald
Taberne er helt sikkert landområderne og i særlig grad grænseregionerne til tredjelande. Når jeg ser på kommissæren og de to kommissærer her foran, så forstår jeg også, hvorfor der ikke er taget særligt hensyn til grænseregionerne til tredjelande. De kommer ikke fra disse områder.
Tilråb
Tre kilometer fra grænseregionen har jeg ladet mig fortælle! Kriteriet arbejdsløshed, fru kommissær, det har vi diskuteret længe, er stadig op til 50 %. Men 50 % er bløde kriterier. Problemet er, at man godt kan have få arbejdsløse, men at der alligevel godt kan være dårlig infrastruktur og få kvalificerede arbejdspladser, og de unge, som er veluddannede, udvandrer så eller pendler. Det kan vi ikke have. Et vigtigt punkt, som er negativt, og hr. kommissær Fischler kom selv ind på det i dag, er naturligvis loftet over landbrugsudgifterne. Det fører naturligvis til, at der vil være endnu færre midler til rådighed i landområderne, især i de områder, hvor vi har presserende behov for dem.
Jeg vil ikke lægge skjul på, hvor positivt det er, at vi nu har et sikkerhedsnet i de gamle 5b-områder, fru kommissær, at vi har fået overgangsfrister, hvilket ikke var nogen selvfølge, og at fællesskabsinitiativerne Interreg og Leader har fået flere midler end hidtil. Det må man retfærdigvis sige. Jeg tror også, vi får nytte af Equal.
Dette var min sidste tale i Europa-Parlamentet. Jeg takker Dem for det gode samarbejde, takker også medarbejderne hjerteligt og især tolkene, som nok har haft deres vanskeligheder ind i mellem med mit bayriske!
Bifald

Formanden
Hr. Schiedermeier, her bringer De mig også i en vanskelig position. Jeg tænkte på Dem og andre medlemmer, der måske i aften afslutter en lang periode med et meget regelmæssigt fremmøde her i Parlamentet, og vi bør vise dem den ære, de fortjener.
Men De har givet udtryk for dette, og jeg mener også, Præsidiet bør udtrykke sin anerkendelse af Deres regelmæssige fremmøde her i Parlamentet og hele Deres indsats, og det samme gælder andre medlemmer, som også fortjener at blive æret.

Cunha
Hr. formand, jeg vil gerne bruge 10 sekunder af min kostbare tid til at hilse både Dem og de kommissærer, der er til stede, og ikke mindst takke Dem alle for, at De så stoisk bliver her sammen med os så sent på aftenen.
Med hensyn til de finansielle overslag anser jeg det for afgørende, at Europa-Parlamentet godkender den ramme, som er blevet fastlagt i Berlin. Hvis det ikke bliver tilfældet, vil vi skabe en enorm forvirring og ustabilitet i gennemførelsen af Fællesskabets politikker, og vi kan ligefrem risikere at forvride de fundamentale elementer i Agenda 2000.
Hvad angår den fælles landbrugspolitik, vil jeg gerne understrege, at den endelige aftale blev væsentlig bedre end aftalen i Bruxelles. Imidlertid endte aftalen i Berlin meget langt fra Europa-Parlamentets synspunkter. Den fælles landbrugsordning er ikke blevet udlignet i tilstrækkeligt omfang i retning mod lighed og samhørighed, de mindre gunstigt stillede og fjerntliggende regioner trues stadig af affolkning og ørkendannelse, der er ikke blevet skabt betingelser for i praksis at implementere den europæiske landbrugsmodel, og der er ikke skabt betingelser for, at EU kan optræde offensivt i den kommende forhandlinger i WTO.
Hvad angår Portugal, beklager jeg dybt, at nogle af de vigtigste særforhold for vores land ikke er blevet taget i betragtning. For det første, fordi konsekvenserne af udvidelsen ikke blevet taget i betragtning, når det nu er påvist, at den portugisiske økonomi er den langt mest sårbare over for konkurrencen fra de fremtidige partnere. For det andet, fordi det portugisiske landbrugs særlige forhold ikke er blevet anerkendt, ligesom der heller ikke er sket forhøjelse af de forskellige typer af produktionskvoter, hvor Portugal er det land, der har størst underskud i EU, eller er sket tildeling af de øgede overrislingskvoter, som skal til, da overrisling i Portugal, som har det mest tilbagestående landbrug i EU, er afgørende for, at dets landbrug kan blive moderniseret.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil begrænse mine bemærkninger til Arias Cañete-betænkningen om strukturforanstaltningerne for fiskeriet. Når man udtænker strukturforanstaltninger for det nye årtusinde i denne sektor bør det gennemgående mål være at holde dem så enkle og så sammenhængende som muligt for at sikre, at de er fleksible nok til at kunne reagere på konkrete regionale behov i fiskerisektoren og inden for områder, der er afhængige af fiskeriet, eller hvor der måtte være betydelige fiskerisamfund.
Kommissionens oprindelige forslag om strukturforanstaltninger var uden at sige for meget komplekse, og på nogen områder kunne de bestemt ikke anses for at være sammenhængende. F.eks. kunne et forslag om, at samme foranstaltning kunne finansieres fra FIUF for mål 1- og 2-regioner, men fra EUGFL's garantisektion, for andre regioner kun tilskynde til »finansieringsjagt«, hvorved fiskevirksomheder kunne finde på at flytte omkring inden for Fællesskabet blot for at kunne opnå finansiering til deres særlige projekt. Hvis der nogensinde har været en opskrift på regional forvridning og forskelsbehandling mod traditionelle, lokale industrier, der med sandsynlighed ville skabe unødvendig arbejdsløshed i fiskerisektoren, var dette en sådan.
Selvmodsigelser i Kommissionens forslag om en omstrukturering af fiskerflåden, der er underkastet reglerne om flerårige udviklingsprogrammer, der kræver en national programmering, sammenlignet med mål 2-regionerne, som nu er underkastet regional programmering, kan kun tjene til at forvirre sagerne. Den mindre gunstige omdefinering af kystområder i mål 2 fra områder, der er afhængige af fiskeri, og i mål 1, som vil fjerne områder, der ligger fjernt fra kysten, men som har behov for strukturfinansiering til støtte af akvakultur og forarbejdning måtte modgås og ændres, da dette er klart forskelsbehandlende.
Jeg må bifalde Kommissionens beslutning om at ændre sit forslag om at kræve, at fiskerne skal købe yderligere 30 %'s tonnage, hvilket, hvis det var blevet til noget, kun kunne have været beskrevet som en straffelov, der var udtænkt til at forhindre det meget presserende behov for en modernisering og fornyelse af flåden. Kravet om at droppe dette forslag blev med stor styrke presset igennem af Parlamentets Fiskeriudvalg, og den enstemmige holdning spillede ikke nogen beskeden rolle med at få denne beslutning ændret.
Jeg vil gerne give min støtte til, at Unionens fiskerisektor får én eneste sammenhængende strukturpolitik. Det er væsentligt at garantere, at alle regioner med fiskerisamfund fortsat har forbedret adgang til fiskeristrukturfonde uden nogen forsøg på at reducere finansieringsniveauerne eller begrænse eller udelukke adgangen gennem øget kompleksitet.

Nicholson
Hr. formand, der hersker ingen tvivl om, at Agenda 2000 vil medføre uhyre store forandringer i Den Europæiske Union, det være sig i landbrugs- såvel som i regionalpolitikken. Hvad regionalpolitikken angår, må jeg indrømme, at jeg er yderst skuffet over, at Nordirland ikke bevarer sin mål 1-status. Men jeg vil gerne hylde førsteministeren og viceførsteministeren af den nordirske forsamling for deres støtte til mig, Rådet og Kommissionen, for jeg mener, at vi har nået frem til en aftale, som vi kan leve med, og som vil være god for Nordirland på langt sigt. Det er jeg tilfreds med. Det er et kompromis - et kompromis, der var godt for min region. Men jeg mener, at der er et reelt behov for at refokusere, omrokere og revurdere og nå mål, som det ikke har været muligt for os at nå før og at sikre, at vi ikke blot får valuta for pengene, men at vi også efterlader noget positivt bag os, hvor der har været europæiske penge involveret.
Hvad landbruget angår, vil forslagene ikke forbedre mine landmænds situation. Det er en meget vanskelig situation, som landbruget befinder sig i for øjeblikket, ikke blot i min egen region, men over hele Europa. Lave indkomster har været et uhyre stort problem. Men vi i Europa må forsvare princippet om familielandbruget og ikke lade andre i resten af verden importere mad ind i vores område, der ikke lever op til vores standarder.
Dette er mit sidste bidrag i dette Parlament, men jeg nærer ethvert håb om at vende tilbage til et fremtidigt Parlament. Jeg vil gerne takke Dem, hr. formand, Parlamentets tjenestegrene og kommissærerne. Jeg forstår, at jeg på fredag vil have den store glæde at hilse kommissær Kinnock velkommen i Nordirland. Jeg forstår, at jeg vil have den store glæde at skulle hilse kommissær Wulf-Mathies velkommen i Nordirland, inden valgperioden er overstået. Jeg er blot ked af, at jeg ikke vil være i stand til at hilse kommissær Fischler velkommen i Nordirland, inden valget er overstået, men hvis han skulle ændre mening, ville han være yderst velkommen.
Det har været en stor glæde ikke blot at være medlem af dette Parlament, men i de sidste 10 år har jeg fundet, at Parlamentet har gjort et uhyre godt stykke arbejde. Og jeg siger til Dem, hr. formand, mange tusind tak. Det kan godt være, at De nogen gange er blevet kritiseret - vi bliver alle kritiseret, og hvad så! De har været en god formand.

Formanden
Tak, hr. Nicholson for Deres venlige ord. Vi er nået til afslutningen af en marathonforhandling om Agenda 2000. Mere end 80 kolleger talte, om end nogle i meget kort tid. Jeg havde al sympati. Selvom jeg forsøgte at være en smule hård på grund af den korte tid, vi har til rådighed, er vi stadig en halv time bagud i forhold til tidsplanen, hvilket betyder, at det vil blive et godt stykke over midnat, før vi er færdige. Jeg vil gerne takke alle deltagerne, for det første formanden for Rådet. En kollega bemærkede tidligere, at det var ret sjældent, at en rådsformand er med så sent om aftenen for at lytte udmattet til en meget udtømmende debat. Kommissærerne har naturligvis været mere vant til at sidde med sammen med os til sent ud på nætterne.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Vilkår for udøvelsen af Kommissionens gennemførelsesbeføjelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Á4 0169/99) af Aglietta for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål om forslag til Rådets afgørelse om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen (KOM(98)0380 - C4-0501/98-98/0219(CNS)).
Formanden for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål træder i stedet for ordføreren, fru Aglietta.

De Giovanni
Hr. formand, som De sagde, er jeg stedfortræder for fru Aglietta, der ikke havde mulighed for at være iblandt os i aften, og jeg vil gerne indlede min redegørelse om komitologi med at takke Adelaide Aglietta og anerkende hendes omhyggelige og vigtige arbejde. Det er et kompetent, fint, skarpsindigt og effektivt arbejde, der naturligvis har fået støtte fra hele sekretariatet i Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, ikke mindst fra Patrizia Prode, og som har nydt godt af Monica Frassonis uafbrudte assistance. Hvorfor gør jeg opmærksom på dette? Det er der en meget simpel grund til, nemlig at komitologi er et helvede, hvilket vi alle sammen er klar over. Det er et problem, der tilsyneladende er teknisk, men som i virkeligheden er dybt politisk, da det drejer sig om kontrollen med gennemførelsen og om ansvaret for kontrollen med gennemførelsen.
Det har altid været et alvorligt problem, som Europa-Parlamentet ofte har været mistroisk over for, også fordi det ikke altid stod klart, hvem der havde ansvaret, og hvordan det var muligt med nogen som helst kontrol og nogen som helst information fra Europa-Parlamentets side. Jeg må sige, at denne mangel på kontrol og information er blevet stadig mere utålelig, efterhånden som den fælles beslutningssprocedure er blevet mere omfattende. Man bør efter min mening altid tage højde for den tætte forbindelse, der er mellem den fælles beslutningstagning og komitologien, og nu efter Amsterdam-traktaten gælder det, at jo større betydning den fælles beslutningstagning får, desto mere nødvendigt er det, at kontrollen med gennemførelsen er aktiv, effektiv og reel. Det er derfor, at Europa-Parlamentet på visse tidspunkter har følt det nødvendigt at indtage en radikal holdning og endda er gået så vidt som til at standse beslutningsprocessen for fællesskabsbudgettets finansiering af udvalgene.
Jeg vil gerne minde om, også fordi jeg var sammen med Jean-Louis Bourlanges, at jeg behandlede modus vivendi , og at modus vivendi til tider også viste sig at være et interessant aspekt. Den førte ligeledes til nogle fremskridt, men den blev faktisk anvendt meget lidt og på en dårlig måde. Den viste ikke mindst noget, som jeg gerne vil bekræfte her, nemlig at man under ingen omstændigheder kan løse komitologispørgsmålet blot ved hjælp af en øget information eller blot ved at modtage papirer og dokumenter fra Kommissionen. Dette er naturligvis også vigtigt, men det er ikke nok! Vi befinder os nu i en anden fase. Vi står over for en beslutning fra Kommissionen, og i denne betænkning - som derfor er meget vigtig - redegøres der for Europa-Parlamentets holdning, der kommer efter mange måneders forhandling med Kommissionen og Rådet. Efter denne forhandling må vi anse os for at være delvist tilfredse, men det er kun meget delvist, for der er stadig meget, der mangler at blive gjort.
Jeg vil derfor gerne gøre det klart, hvad der er Europa-Parlamentets sande prioriteringer, idet jeg er klar over - og det vil jeg gerne sige meget tydeligt - at det er nødvendigt at skabe en stadig større klarhed omkring disse prioriteringer, da der ellers stadig vil være en kraftig risiko for en konflikt mellem institutionerne.
Parlamentet har således fire prioriteringer. Den første af disse vedrører informationen, og på dette punkt har Europa-Parlamentet opnået meget, eller rettere næsten alt, hvad det havde bedt om. Det gælder naturligvis om at sørge for, at denne principaftale kommer til udtryk på en tilfredsstillende måde i beslutningens endelige tekst; om at undgå, at Kommissionen og de udvalg, der bistår den, vedtager en akt af lovgivningsmæssig karakter uden om den regulære fælles beslutningsprocedure; om at sikre Europa-Parlamentets mulighed for at gribe ind inden for en kort tidsfrist for at bestride retmæssigheden og indholdet i en gennemførelsesbestemmelse, hvilket er et punkt, som der er delvis tilfredshed med i forhandlingerne; og om at opnå en reel forenkling, der ikke er begrænset til afskaffelsen af varianterne af de udvalg, der er omtalt i afgørelsen af 1987. Som alle er klar over, hentyder jeg naturligvis til det store spørgsmål om Forskriftsudvalget; et spørgsmål, der stadig står åbent, efter at disse forhandlinger er blevet indledt. Vi håber naturligvis, at der i fremtiden vil være en større tilfredshed med dette punkt, for Europa-Parlamentet kan ikke undlade at tage kontrolspørgsmålet op på en stadig mere radikal og tydelig måde.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, mine kære kolleger, jeg vil ikke begynde at rulle det komplekse tema komitologi ud igen, men jeg vil gerne meddele Dem, hvad jeg som ordfører for Retsudvalget har været med til at udarbejde, og hvad Retsudvalget også har vedtaget. For os drejede det sig om at få ryddet ud i denne veritable jungle af delegerede kompetencer og skabe det, vi i grunden alle sammen ønsker, nemlig gennemsigtighed, klar deling af lovgivende og udøvende beføjelser og en demokratisk kontrol.
At udvalg, som bistår Kommissionen, principielt kan være nyttige, vil jeg slet ikke anfægte. Men jeg vil gerne komme med en meget kritisk bemærkning med det samme. Fællesskabets handelspolitik er et af de vigtigste områder for Den Europæiske Union, men netop på dette område har Parlamentet så godt som ingen muligheder for at medvirke.
I denne valgperiode er vi ikke en eneste gang blevet inddraget via den fælles beslutningsprocedure. Det vigtigste udvalg i denne forbindelse, udvalg 113, er helt uden for vores kontrol. Dette er en tilstand, som ikke er forenelig med en virkelig demokratisk institutionsstruktur. Den må derfor reformeres snarest muligt.
Vi ønsker desuden at forhindre en snigende renationalisering af kompetencer. Det går ikke an, at embedsmænd fra medlemsstaterne kan omgøre afgørelser, som er truffet forlængst, f.eks. i forbindelse med Phare, Tacis eller Med, ved at de i et forskriftsudvalg endnu en gang skal give deres accept til mere omfangsrige projekter eller kan vælte dem. Dermed overtager de nærmest lovgivende funktion, og institutionen »forskriftsudvalg« bør derfor afskaffes i det hele taget.
Endelig om emnet information. Vi giver ikke noget for den vage formulering, at Europa-Parlamentet bliver informeret regelmæssigt. Vi har brug for nøjagtige og fuldstændige informationer, dagsordener, udvalgenes sammensætning og tidsplaner. I e-mailens tidsalder burde det ikke være noget problem, heller ikke hvad informationen til offentligheden angår. Jeg håber, at også Kommissionen vil være lydhør over for Retsudvalgets forslag.

Corbett
Hr. formand, alle parlamentariske systemer uddelegerer gennemførelsesbeføjelser til den udøvende magt. De fordyber ikke sig selv i alt for mange detaljer. Men noget, der er enestående ved EU-systemet, er, at Rådet i alle de år, hvor det alene har fungeret som lovgivende myndighed, kun har været villigt til at uddelegere gennemførelsesbeføjelserne til Kommissionen på den betingelse, at et embedsmandsudvalg skulle arbejde sammen med Kommissionen.
Vi havde tre indvendinger mod et sådant system. For det første blev der nedsat så mange udvalg med så mange forskellige procedurer, at ingen var helt klar over, hvem der sad hvor, og det førte til et større problem med hensyn til gennemsigtighed.
For det andet havde disse udvalg, der var nedsat af Rådet eller medlemsstaterne, ret til at blokere en gennemførelsesbeføjelse fra Kommissionen, men Parlamentet havde ikke nogen sådan ret. Det var kun muligt for Rådets udvalg, ikke Parlamentets.
For det tredje blev en foranstaltning, hvis den blev blokeret og sendt tilbage til den lovgivende myndighed, kun sendt til Rådet, ikke til Parlamentet og Rådet, selvom de sammen udgør den lovgivende myndighed. Det har vi fundet uacceptabelt.
Men med den fælles beslutningstagning er det nu Parlamentet og Rådet, der sammen og ligestillet vil beslutte, hvilke foranstaltninger der skal videredelegeres til Kommissionen, og hvilke procedurer der vil blive vedtaget. Den beføjelse vil vi bruge, hr. formand - og jeg advarer Rådet om, at vi er fast besluttede på at gøre brug af denne beføjelse - for at sikre for det første, at der er åbenhed og gennemsigtighed (og jeg bifalder de fremskridt, der er gjort i denne henseende i Rådets arbejdsgruppe), men for det andet for også at sikre, at der hersker lighed mellem Parlamentet og Rådet. Med andre ord, hvis rådsudvalgene har ret til at blokere Kommissionen og henvise en foranstaltning til fornyet behandling, bør Parlamentet også have denne ret. Og hvis en foranstaltning bliver henvist til den lovgivende myndighed til fornyet behandling, bør den henvises til fornyet behandling i begge grene af den lovgivende myndighed og ikke kun til den ene.
Der er nogle, der hævder, at Parlamentet ønsker at fordybe sig for meget i detaljerne af gennemførelsesbeføjelserne. Det er langt fra tilfældet. Det er en form for garanti, en ret til at råbe vagt i gevær lejlighedsvis, når man mener, at noget er ved at gå galt. Det er en ret, der eksisterer i mange nationale parlamenter - ikke i dem alle, på dette område er de forskellige fra hinanden, men det er en ret, der burde gælde på EU-plan.
Hvis De ser på den måde, hvorpå vi har gjort brug af denne beføjelse i de uformelle procedurer, der allerede eksisterer, er det rent faktisk meget usædvanligt, at parlamenter griber ind og råber vagt i gevær. Vi har gjort det lejlighedsvis - modermælkserstatning er et eksempel, der er værd at nævne. Vi råbte vagt i gevær, Kommissionen gik i dialog med os, ændrede sit forslag, og det var så dette, der blev vedtaget. Det fungerede. Men det er meget usædvanligt. Vi ønsker ikke at gøre det særlig ofte, men vi ønsker at have en ret til at gribe ind, hvis det skulle blive nødvendigt. Hvis vi har den ret, vil vi være meget mere villige til at uddelegere flere foranstaltninger, fordi vi har denne sikkerhedsforanstaltning. Men hvis vi ikke har denne ret, vil vi være meget tilbageholdende med at vedtage vidtrækkende gennemførelsesbestemmelser. Vi vil ønske at holde dem tilbage i de lovgivningsmæssige procedurer. Vi vil ikke ønske at uddelegere nogen af vores beføjelser. Jeg advarer Rådet om, at der, selvom det har gjort fremskridt med hensyn til gennemsigtigheden, ikke vil blive tale om nogen aftale, hvis arbejdsgruppen fortsætter med at være så restriktiv med hensyn til Parlamentets ret til at gribe ind, og vi vil i den ene lovgivningsmæssige procedure efter den anden blokere komitologiforanstaltningerne og modsætte os vedtagelsen af sådanne restriktive foranstaltninger, og vi vil være meget restriktive, når vi skal stemme om budgettet og de lån, der skal gøre det muligt for udvalg af komitologitypen fortsat at mødes.
Vi søger ikke at bemægtige os nogle beføjelser til at gribe ind i detaljer, men vi søger at få denne sikkerhedsforanstaltning. Den er meget vigtig. Den er et princip, som vi vil insistere på, og medmindre man når til enighed i denne sag, kan jeg fortælle Rådet, at den ene fællesbeslutningstagningsprocedure efter den anden vil skulle gå hele vejen til forlig, og der vil igen og igen blive vanskeligheder med dette problem.
Jeg opfordrer Rådet til at tage de sidste par skridt, der skal til for at nå til enighed med os om dette.

Herman
Hr. formand, kære kolleger, komitologiproblemet forgifter i bogstaveligste forstand forholdet mellem Parlamentet og Rådet. Og værre endnu - det fungerer som en skærm for offentlighedens øjne, da det er lykkedes denne komitologimekanismes kompleksitet at gøre den uigennemsigtige tåge, der ligger over beslutningstagningsprocessen, endnu tykkere i borgernes øjne. Det er derfor i den offentlige sundhedstilstands interesse at gøre denne obskure proces mere klar og lidt mere gennemsigtig.
Man kunne tro, at man med opnåelsen af Europa-Parlamentets ret til fælles beslutningstagning skulle kunne behandle den lovgivende myndigheds to grene ens. Det har ikke været tilfældet. Om det er bedrag, ond tro, inkompetence, sløsethed, uvidenhed? Jeg ved det ikke, jeg vil ikke udtale mig om det. Hvorom alting er, så er traktatens artikel 145 om uddelegering af den udøvende myndighed ikke blevet ændret, mens dette efter juristernes generelle mening burde være sket. Den er ikke blevet det, hvilket gør, at Rådet sidder alene med denne magt, mens den burde være tildelt de to grene af den lovgivende myndighed.
Da denne sag blev indbragt for Domstolen, begrænsede denne sig, idet den fraveg sin klassiske integrationistiske retspraksis - der varede, helt indtil antallet af medlemmer oversteg ni - til en yderst formel fortolkning af teksterne, hvilket var imod enhver logik og de grundlæggende principper om kohærent juridisk fortolkning. Det er ikke normalt, at den enhed - binær i påkommende tilfælde - der fastlægger loven, ikke er den samme som den, der uddelegerer den udøvende myndighed. Det er en fejl i logikken, som kun skyldes juristernes sløsethed i forbindelse med traktaternes tilpasning.
Sagen kunne være blevet rettet til fordel for Maastricht-traktaten. Det blev den ikke, og når den ikke blev det, er det igen, fordi hverken Parlamentet eller Kommissionen har gjort sig alt for store anstrengelser for at kaste lys over sagen. Kommissionen har på dette punkt været yderst tilbageholdende for ikke at sige overdrevent tilbageholdende. Man forsøger derfor i dag at reparere denne fejl via en interinstitutionel aftale.
Man havde kunnet håbe, at både Kommissionen og Rådet endelig i forbindelse med denne aftale ville anerkende berettigelsen af Parlamentets krav. Det er ikke tilfældet. Man har gjort nogle indrømmelser, man har taget et lille skridt. Det er en smule mindre komplekst, en smule mere gennemsigtigt, men ikke meget. Vi tager selvfølgelig det, der byder sig. Vi accepterer enhver form for forbedring, men vi skal på samme tid give udtryk for vores utilfredshed og vores håb om, at den kommende traktatændring - denne gang - får rettet denne fejl.

Langenhagen
Hr. formand, der er trods alt tre obligatoriske og to ikkeobligatoriske udvalg, som spiller en rolle i forbindelse med komitologi og den fælles fiskeripolitik. Disse udvalg har en vigtig rolle bl.a. ved forberedelsen af de totale fangstmængder og kvoter og ved gennemførelsen af de flerårige programmer for Fællesskabets fiskerflåde.
Forbindelserne mellem Fiskeriudvalget og de nævnte komitologiudvalg har to hovedaspekter. For det første modtager Fiskeriudvalget informationer om aktiviteterne i udvalgene, og for det andet har udvalgets medlemmer mulighed for at deltage i det pågældende udvalgs møder som observatører. Men informationerne er utilstrækkelige og kommer ofte for sent, og den nuværende ordning om udsendelse af observatører er mere end utilfredsstillende, egentlig ligefrem uværdig. En anmodning om ændring er desværre hidtil blevet afvist hver gang.
Fru Aglietta beskriver tre mål for os, det vil sige tre gode grunde til en ny beslutning om komitologien, nemlig forenkling, demokratisering og gennemsigtighed. Fiskeriudvalget deler den opfattelse, at der absolut er behov for forbedringer på dette område, og at de skal komme meget hurtigt.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, undskyld jeg beder om ordet igen, men det ser ud til, at der har været eller kan have været en fejl i oversættelsen. Det er ikke et retsudvalg, jeg vil afskaffe, men Forskriftsudvalget. Jeg tror, det er ganske vigtigt, hvis kommissær Kinnock har opfattet det anderledes. På italiensk blev det tilsyneladende oversat anderledes. Det er altså Forskriftsudvalget, jeg gerne vil have afskaffet.

Kinnock, Neil
Jeg er taknemmelig for hr. Kreissl-Dörflers bidrag. Det er ikke så længe siden, at der var folk her i Parlamentet, der ønskede at afskaffe Kommissionen, så jeg er meget lettet over det, han siger.
Jeg vil indlede med at overbringe min hjerteligste tak til fru Aglietta, ordføreren, som har gjort et fremragende stykke arbejde med at afklare det såkaldte komitologispørgsmål, der i relation til Den Europæiske Unions procedurer virkelig er raketvidenskab. Personligt beundrer jeg det ærede medlems ihærdighed i forfølgelsen af denne sag i mange vanskelige måneder. Jeg beklager, at andre forpligtelser forhindrer hende i at være iblandt os og drøfte hendes betænkning her i aften. Men vi har imidlertid fået en fremtrædende erstatning, nemlig hr. De Giovanni, som udviste sin sædvanlige veltalenhed og fremfor alt sin meget betydelige tekniske indsigt, da han beskrev komitologi som det rene helvede.
For fem år siden troede jeg, at komitologi var en tarminfektion eller en hoftenerve, der var kommet i klemme. Nu ved jeg meget bedre, og det deler jeg med Parlamentet. Det har virkelig været et fremskridt i min almenviden.
Som det er blevet sagt under debatten, muliggør systemet åbenbart en vigtig forbindelse mellem Kommissionen og repræsentanterne for de nationale myndigheder, der sidder i komitéerne og bistår Kommissionen i dens udøvende rolle. Men som vi også har hørt, giver antallet og kompleksiteten af både udvalgsfunktionerne og -typerne anledning til bekymring omkring hele systemets gennemsigtighed. Det morer mig undertiden at høre folk beskrive Parlamentet, ja, og for den sags skyld også Kommissionen, som institutioner, der blokerer fremskridtet i Den Europæiske Union. Hvis bare den almindelige dagspresse kendte til komitologi og medlemsstaternes akkumulerende vaner, kunne det være, at de fik en åbenbaring.
Med Maastricht-traktatens og den fælles beslutningstagningsprocedures ikrafttræden insisterede Europa-Parlamentet, og efter min mening med rette, naturligvis på, at alle gennemførelsesbeslutninger burde underkastes en form for kontrol fra den lovgivende magts side. Den deraf følgende modus vivendi, der blev vedtaget i december 1994, gik et lille stykke vej mod at nå dette mål. Men som vi har hørt fra hr. De Giovanni, stod det klart allerede dengang, at spørgsmålet ikke var blevet endelig løst.
I juni 1998 fremlagde Kommissionen derfor i overensstemmelse med den erklæring, der er vedlagt Amsterdam-traktaten, et forslag om en revision af komitologibeslutningen fra 1987, og det gjorde vi med henblik på at gøre processen mindre kompliceret, mindre uigennemsigtig og mere åben for parlamentskontrol.
De ærede medlemmer vil, ved jeg, være bekendt med de væsentligste elementer, så jeg vil ikke sinke Parlamentet med en beskrivelse. Jeg vil nøjes med at sige, at vi - som følge af drøftelserne under det østrigske formandskab og det tyske formandskab, der har gjort stærke og prisværdige bestræbelser på at få en aftale i stand i Rådet inden udgangen af juni og med et betydeligt input fra Parlamentet i beslutningsforslaget i september sidste år og nu i Aglietta-betænkningen - har nået et stadium i forhandlingerne, der forhåbentlig sandsynligvis vil føre til et resultat. Parlamentets krav har naturligvis stået i centrum for drøftelsen. Jeg vil gerne komme med nogle få svar på de mere fremtrædende spørgsmål, der er blevet rejst.
Hvad retten til at føre kontrol angår, går artikel 7 (a), som foreslås i fru Agliettas ændringsforslag, i retning af det, Kommissionen ønskede. Den får fuld retlig værdi, og den muliggør en politisk dialog med Kommissionen i de tilfælde, hvor Parlamentet finder, at en foreslået foranstaltning giver for store gennemførelsesbeføjelser på bekostning af den lovgivende magt - et argument, som hr. Corbett afsagde med eftertryk. En interinstitutionel aftale vil derefter kunne indgås for at afklare, hvordan denne bestemmelse rent faktisk vil fungere i praksis.
Hvad den forudgående orientering af Parlamentet angår, har Kommissionen tillid til, at man vil nå til enighed i Rådet om opfyldelsen af de krav, om vidtgående orientering, der stilles i den betænkning, vi drøfter. For at kunne nå dette er Kommissionen villig til at etablere de mest moderne kommunikationsmidler, således at Parlamentet vil kunne udøve sin kontrol hyppigt og via moderne medier.
Vi er ligeledes enige i idéen om at have større klarhed omkring rækkevidden af de udøvende foranstaltninger, der er fastsat i den grundlæggende lovgivning selv. I den sammenhæng er det klart, at for os, ligesom i Domstolens retspraksis, kan en eventuel tilpasning eller opdatering af retsakter ikke medføre ændringer af væsentlige elementer i den oprindelige retsakt.
Sidst men ikke mindst er det efter vores mening uheldigt, hvad forskriftsproceduren angår, at man ved drøftelserne i Rådet har forkastet Kommissionens forslag om en tilbagevenden til den lovgivende forsamling og ofte til medlovgiverne, når udvalget ikke afgiver en gunstig udtalelse. Men de nuværende opskrifter, der er udtænkt af forhandlerne, ville være acceptable for Kommissionen, når blot der ikke er et dobbelt sikkerhedsnet eller contrefilet, der ville give Rådet midler til at forkaste en foreslået udøvende foranstaltning. Hvis der var en form for dobbelt sikkerhedsnet, ville det hurtigt blive uigennemtrængeligt, og Fællesskabet ville ikke kunne træffe nogen som helst beslutninger. I Unionens, medlemstaternes, ja og institutionernes interesse finder vi det derfor væsentligt at støtte de relevante ændringsforslag til den lovgivningsmæssige løsning, som fru Aglietta har fremlagt.
Vi har nu nået et væsentligt punkt i processen med at forenkle komitologisystemet og gøre det mere demokratisk. Efter en grundig gennemgang og mange uformelle kontakter på alle niveauer skulle Parlamentet nu være i stand til at afgive sin udtalelse om forslaget, således at Rådet kan fortsætte sit arbejde med et krystalklart indtryk af Parlamentets ønsker. Kommissionen vil naturligvis fortsat bidrage aktivt til dette arbejde i håbet om, at vi ved udgangen af det tyske formandskab kan nå frem til en aftale, der vil stille alle tre institutioner tilfreds og følgelig gavne unionsborgernes interesser, da det jo er dem, vi er til for at tjene, og millioner af dem er uden tvivl stadig vågne i aften og venter på resultatet af denne debat.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Tidsbegrænsede ansættelseskontrakter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Á4 0261/99) af Jöns for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som UNICE, CEEP og EFS har indgået (KOM(99)0203 - C4-0220/99).

Jöns
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, med Amsterdam-traktaten har vi fået fælles beslutningsprocedure på det socialpolitiske område. Men det er fuldkommen ligegyldigt, om vi stemmer for rammeaftalen mellem arbejdsmarkedets parter om tidsbegrænsede ansættelseskontrakter. Det vil nu hyppigere være tilfældet, for med integreringen af den sociale protokol i Amsterdam-traktaten skal arbejdsmarkedets parter altid høres først. Først hvis de ikke når frem til noget, er bolden spillet over til os igen. I denne procedure forlanger Amsterdam-traktaten ikke en gang, at der indhentes en udtalelse fra os. At vi alligevel kan komme med en udtalelse i dag skyldes ene og alene, at det tyske rådsformandskab insisterede på det.
Kommissionen fremsendte først udkastet til direktiv til Parlamentet i mandags. Vi oplever altså i dag, knapt en måned før valget til Europa-Parlamentet, at Amsterdam-traktaten på det socialpolitiske område beskærer vores rettigheder ganske væsentligt. Det gør det ikke ligefrem lettere at forklare i valgkampen til valget til Europa-Parlamentet, hvorfor det er så vigtigt for borgerne at gå til valgurnerne i juni.
Det kan vel ikke gå an, at der her laves europæiske love, uden at Europa-Parlamentet er involveret formelt bare på en eller anden måde. Amsterdam-traktaten har med den næsten uændrede indskrivning af den sociale protokol i traktaten ikke kun undladt at afskaffe demokratiunderskuddet på det socialpolitiske område, den har ligefrem styrket det. Denne atavisme må overvindes hurtigst muligt. Derfor retter jeg en indtrængende appel til Rådet og den kommende Kommission om inden den næste traktatsændring så hurtigt som muligt at indgå en interinstitutionel aftale med os, som lever op til Parlamentets direkte demokratiske legitimation.
At vi afviser den nuværende procedure betyder imidlertid ikke, at vi dermed automatisk er imod alle resultater af den sociale dialog. Jeg minder blot om vores enstemmige tilslutning til forældreorloven. Aftaler mellem arbejdsmarkedets parter fritager os imidlertid ikke fra pligten til at efterprøve dem kritisk, sådan som vi også har gjort det med aftalen om deltidsarbejde. Nu til selve sagen. Stadigt flere mennesker arbejder med tidsbegrænsede ansættelseskontrakter. I Den Europæiske Union er antallet af arbejdstagere, som er ansat på tidsbegrænsede kontrakter, alene i de sidste tre år steget fra 14 til 17, 5 millioner. Det varige ansættelsesforhold anvendes imidlertid stadig som eneste retningslinje både for socialforsikringen og for ansættelsesbetingelserne.
Det medfører igen mangfoldige former for diskriminering af tidsbegrænset ansatte, som vi alle ved. Desto mere må det hilses velkomment, at arbejdsmarkedets parter nu er blevet enige om et ikkediskrimineringsprincip for tidsbegrænset ansatte. Det gælder imidlertid desværre ikke for den lovmæssigt regulerede sociale sikkerhed, selvom arbejdsmarkedets parter kunne have udvidet ikkediskrimineringsprincippet til også at omfatte den. Det har de sågar mulighed for allerede med Maastricht-traktaten.
Det eneste fremskridt i forhold til den meget omstridte deltidsaftale er, at undtagelserne fra ikkediskrimineringsprincippet er nævnt klarere her. Jeg har derimod absolut ingen forståelse for, at ordningerne til bekæmpelse af misbrug af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter overhovedet ikke omfatter den første, men kun de følgende kontrakter. Medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter kan endda vælge mellem tre muligheder. Enten fastlægger de objektive grunde eller en maksimal varighed, eller man fastlægger antallet af forlængelser.
Denne aftale opstiller ikke en eneste fælles minimumsstandard. Den fælles bestemmelse, som gælder for alle, siger kun, at alle skal have en af de tre mulige ordninger. For fremtiden må vi - og jeg tror, det haster - én gang for alle principielt afklare, hvad vi forstår ved fælles sociale minimumsstandarder. Jeg beder alligevel om, at man stemmer for denne aftale, for ellers har vi jo slet ingenting.

Hughes
Hr. formand, medlemsstaterne har forpligtet sig til den europæiske beskæftigelsesstrategi og til de fire søjler i retningslinjerne om beskæftigelse, herunder søjlen om fleksibilitet. De har også opfordret arbejdsmarkedets parter til at indlede forhandlinger med henblik på at nå frem til en aftale på alle niveauer for at fremme fleksibiliteten ved at afbalancere fleksibilitet på arbejdspladsen med sikkerhed for arbejdstagerne.
Kommissionen har gjort det samme i sin grønbog om et partnerskab for den fremtidige arbejdstilrettelæggelse og i sin efterfølgende meddelelse. Arbejdsmarkedets parter bør derfor lykønskes med at kunne tilføje denne nye aftale om tidsbegrænset ansættelse til deres tidligere aftale om deltidsarbejde, og jeg håber, at de snart vil arbejde på en ny aftale om arbejdstagere, der bliver ansat gennem vikarbureauer.
Men det gør, hr. kommissær, at vi stadig står tilbage med vanskelighederne i forbindelse med socialsikringsregler for arbejdstagere i atypiske ansættelsesforhold, som er en del af det oprindelige direktiv om atypisk arbejde. Det er klart, at dette ikke kan tackles af arbejdsmarkedets parter, og det er noget, som Kommissionen vil være nødt til at gøre noget ved straks. Det er et udestående spørgsmål, som vi meget hurtigt bør gøre noget ved.
Som enhver aftale i henhold til bestemmelserne om den sociale dialog i det sociale kapitel illustrerer denne aftale en ny facet af det demokratiske underskud, som ordføreren lige har forklaret. Vi, Parlamentet, har ingen formel regel i relation til aftaler af denne art. Det bør også tackles straks ved ændringsforslag til traktaten og i mellemtiden med en interinstitutionel aftale.
Det sidste punkt, jeg ønsker at rejse, hr. formand, er følgende: Jeg har hørt rygter om, at en eller flere af medlemsstaterne skulle være interesseret i at skabe vanskeligheder for denne aftale i Rådet. Jeg håber ikke, at disse rygter taler sandt, men hvis det er tilfældet, ser jeg gerne, at de involverede tænker sig nøje om. Ønsker de at være ansvarlige for at dræbe den sociale dialog på EU-plan og disse vigtige skridt til fremme af fleksibilitet? Det ville være resultatet.
Jeg håber, at de fremfor at obstruere vil støtte denne aftale så hurtigt som muligt.

Pronk
Hr. formand, jeg er glad for, at vi i dag kan drøfte betænkningen af fru Jöns. Jeg vil gerne lykønske ordføreren med, at hun har fået det på dagsordenen på dette sidste møde i denne valgperiode. Jeg mener stadigvæk, at den sociale dialog er vigtig, og at vi skal drøfte følgerne heraf. Jeg mener ikke, at man kan bebrejde Kommissionen noget. Vi ville behandle dette emne på det sidste møde, og Kommissionen har kun fulgt den almindelige fremgangsmåde, og hvis dette ikke var det sidste møde, ville det være kommet på dagsordenen i næste måned. Jeg mener ikke, at man kan bebrejde Kommissionen noget som helst. Jeg mener ikke, at Rådet har spillet en nævneværdig rolle. Hvis Rådet havde gjort det, havde det været nødt til at indgå en interinstitutionel aftale, som kunne sætte en stopper for det misforhold, at Parlamentet i formel henseende er utilstrækkeligt involveret i den sociale dialogs resultater.
Så er der også punktet om social beskyttelse, hr. formand. Jeg mener, at det er umuligt at anmode de sociale parter om at behandle følgerne af den sociale beskyttelse i deres aftale. Det modsætter Rådet sig, og der skal kun være én medlemsstat, som står fast ved modstanden, og så sker der slet ingenting. Men jeg gentager endnu en gang min anmodning til Kommissionen om nu endeligt at udarbejde et direktiv med hensyn til social beskyttelse, således at Rådet ikke længere kan skjule sig bag de undskyldninger, som det hidtil har brugt, men at man nu også på rådsplan virkelig begynder at drøfte et direktiv om social beskyttelse. Jeg mener, at det er de vigtigste ting.
Det sidste punkt er, hr. formand, at vi mener, at ordførerens betænkning er alt for kritisk over for de sociale parters arbejde. Det ser virkelig ud til, at Den Socialdemokratiske Gruppe har utilstrækkelig tillid til de sociale parter, som man samtidigt ser ud til at have al tillid til. Det er modstridende, hr. formand, og det har vi set i debatten. PPE-gruppen har tillid til de sociale parter og vil gerne overlade denne opgave til dem. Derfor vil vi også vedtage dette og forbedre proceduren, men det skal så også være alt. Vi skal ikke gå alt for detaljeret ind på alle punktummer og kommaer, som de sociale parter er blevet enige om.

Ilivitzky
Hr. formand, Jöns' betænkning er efter min mening god, for selvom hun opfordrer Rådet til at godkende den aftale, som arbejdsmarkedets parter har forhandlet sig frem til, kritiserer hun den samtidig kraftigt. Denne aftale betyder jo heller ikke andet end et meget lille og beskedent skridt i retning af en forbedring af situationen for dem, der udfører atypisk arbejde. Den nye Kommission vil umiddelbart kunne begynde sit arbejde, således at man kan få løst nogle af de problemer, som stadig står åbne. Det væsentligste af disse er en regulering af udbredelsen også til andre former for atypisk arbejde såsom arbejde via et personaleudlejningsbureau og telearbejde, som i den senere tid er tiltaget kraftigt. En anden opgave er at garantere den sociale sikkerhed for alle arbejdstagere uafhængigt af arbejdsforholdets natur.
Der er betydeligt flere kvinder end mænd i atypiske arbejdsforhold. Således er diskriminering af personer, som laver atypisk arbejde, samtidig et eksempel på den kønsdiskriminering, der forekommer på arbejdsmarkedet. At stoppe den burde være en af Unionens vigtigste opgaver.

Andersson
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren for betænkningen. Jeg glæder mig over denne overenskomst mellem arbejdsmarkedet parter. Det er vigtigt med selve den sociale dialog, at arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau indgår overenskomster. Det her er den tredje overenskomst. Jeg så gerne flere overenskomster - f.eks. om personer, der er ansat af vikarbureauer, om telearbejde m.m. Der skal imidlertid findes en balance mellem overenskomsterne og lovgivningen, hvilket jeg vil vende tilbage til.
Denne overenskomst er ligesom andre overenskomster et kompromis mellem arbejdsmarkedets parter. De to vigtige dele er dels, at tidsubegrænset ansættelse er den sædvanlige ansættelsesform, og dels at personer med tidsbegrænsede ansættelsesforhold ikke må diskrimineres. Nu omfatter det ikke socialforsikringsområdet. Det har arbejdsmarkedets parter ikke kunnet blive enige om. Derfor har vi opfordret Kommissionen til at fremsætte forslag på dette område, da det givetvis også er vigtigt. Vi håber, at Kommissionen kan gøre dette inden alt for længe.
Efter min mening er der trods alt tale om en god ordning. Hvis der, sådan som Hughes siger, findes tegn på, at visse lande inden for Rådet ikke ønsker at vedtage dette forslag, for sidenhen at implementere det i lovgivningen, er det meget alvorligt. Det er en vigtig overenskomst mellem arbejdsmarkedets parter. Det vil også være til stor skade for den sociale dialog, hvis forslaget ikke vedtages af Rådet.

Flynn
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke dem, der har bidraget og navnlig Dem, fru Jöns, for Deres meget hurtige reaktion på arbejdsmarkedets parters aftale om tidsbegrænset ansættelse. Kommissionen vedtog først direktivforslaget sidste onsdag. Jeg ved, at det er et kort tidsrum, men det er et meget vigtigt initiativ både rent principielt og i virkeligheden.
For tredje gang har de tværfaglige arbejdsmarkedsparter indgået en større aftale på europæisk plan inden for rammerne af den sociale dialogproces. Aftalen anvender princippet om ikkeforskelsbehandling for arbejdstagere i tidsbegrænset ansættelse, og den fastsætter også en ramme, der gør, at man kan undgå det misbrug, der ville kunne opstå ved anvendelsen af successive tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller -forhold.
Kommissionen hilser aftalen velkommen. Den hilser den velkommen som et betydeligt fremskridt for ansættelsesformer, der ikke følger standarden, og som den mest omfattende og raffinerede aftale, arbejdsmarkedets parter hidtil har frembragt.
På opfordring af arbejdsmarkedets parter har Kommissionen nu vedtaget mit forslag om et direktiv, der skal gøre bestemmelserne i aftalen bindende i medlemsstaterne. Ved at afgive Deres udtalelse så hurtigt vil De gøre det muligt for Rådet at gå videre med vedtagelsen af direktivet ved udgangen af denne måned, tidsnok for topmødet i Köln.
Aftalen kommer på et vigtigt tidspunkt i udviklingen af vores fælles dagsorden. Ikke blot er Amsterdam-traktaten lige trådt i kraft, men vi befinder os også på et væsentligt tidspunkt i gennemførelsen af Unionens beskæftigelsesstrategi. Disse begivenheder giver de europæiske arbejdsmarkedsparter reelle muligheder og naturligvis også et alvorligt ansvar. Den bekræftelse af deres engagement og deres evne til at bidrage til fastsættelsen af sociale rettigheder, som denne aftale udgør, er et vigtigt og velkomment budskab. Det er vigtigt, fordi vi har brug for at finde en ny balance mellem arbejdspladsfleksibilitet og naturligvis arbejdstagersikkerhed, navnlig nu, hvor den nye teknologi, konkurrencen og arbejdsstyrkens nye demografiske profil ændrer betingelserne for virksomheder og arbejdstagere, ja, og også for den offentlige politik.
Dette sociale partnerskab kræver en tilpasningskultur og en foregribelse af forandringer. Det kræver tillid og samarbejde på grundlag af et informeret valg. Det kan ikke ske uden praktiske skridt som det forslag, De har liggende foran Dem her i dag.
Selvom Europa-Parlamentet ikke er blevet givet nogen formel rolle i de procedurer, som dette direktiv vil blive vedtaget under, har jeg samarbejdet tæt nok med Dem indtil nu til at være sikker på, at Rådet nyder den fulde gavn af Deres synspunkter og til at sikre, at Parlamentet får den bredest mulige rolle inden for traktatens rammer. For mig har dette været en oplevelse, det har været værd at tage med. Jeg vil gerne takke Dem for den måde, hvorpå De har fortsat med at arbejde med aftalen og direktivforslaget til trods for den vanskelige tidsplan, vi har haft her.
Hvis vi tænker tilbage til 1990, hvor vi fremsatte det første forslag om atypiske ansættelsesforhold, var der tre strenge deri, og intet skete. Rådet blokerede det hele, det var umuligt at komme nogen vegne, og her har vi to kollektive aftaler, som er blevet indgået i mellemtiden. Så jeg er tilfreds med, at vi gør fremskridt her.
Hvad angår spørgsmålet om den interinstitutionelle aftale, må jeg sige, at jeg finder den nødvendig. Der er blevet udarbejdet papirer til at fremme indgåelsen af en sådan aftale. Desværre kan den ikke indgås lige nu, men det er helt bestemt en sag, der bør gives høj prioritet af det næste Parlament og den næste Kommission.
Jeg anser det for et godt forslag, og jeg vil gerne udtrykke min enighed med ordføreren, fru Jöns. Det er blevet krævet, som De med rette sagde, af både formandskabet og Europa-Parlamentet, at det blev behandlet som en hastesag. Man må takke Parlamentet for at være så generøs at lade dette ske.
Som hr. Hughes sagde, er det et godt eksempel på den sociale dialog i funktion, i handling, og vi kan forhåbentlig se frem til en succes i maj. Jeg har også hørt rygter, men måske er der en tilstrækkelig god vilje i Rådet, der erkender, at den sociale dialog er en grundlæggende sag, og at dette er en »indgået aftale«, en aftale mellem arbejdsmarkedets parter. Hvordan kunne de vende ryggen til det? Jeg ser frem til den form for godt resultat i maj.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Beskyttelse af arbejdstagere mod risici fra eksplosiv atmosfære
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (Á4-0155/99) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (13836/4/98 - C4-0003/99-95/0235(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om minimumsforskrifter vedrørende forbedring af sikkerhed og sundhedsbeskyttelse for arbejdstagere, der kan blive udsat for fare hidrørende fra eksplosiv atmosfære (Ordfører: Pronk).

Pronk
Hr. formand, vi er nu i gang med andenbehandlingen af den fælles holdning om sundhedsbeskyttelsen af arbejdstagere, som løber risici på grund af eksplosive atmosfærer. Det er andenbehandlingen, og det, vi har forsøgt at gøre, er at sammenligne Rådets fælles holdning med det oprindelige forslag fra Kommissionen og den udvikling, som det har gennemgået på grund af Parlamentets ændringsforslag, der i øvrigt ikke kommer fra mig som ordfører, men jeg overtog dem på et senere tidspunkt. Resultatet er blevet, at vi i godt samråd med Kommissionen har ment, at det er nødvendigt at fremsætte en række ændringsforslag. Vi vidste på det tidspunkt naturligvis ikke, at det var én af de første betænkninger på det sociale område, som er omfattet af den fælles beslutningstagning.
Den 1. maj, og d.v.s. for få dage siden, trådte Amsterdam-traktaten i kraft, og siden da falder sikkerhed og sundhed ind under den fælles beslutningstagning. Efter min mening er det en meget vigtig forskel fra tidligere. Det betyder, at Kommissionens rolle er uforandret, men at den bliver lidt lettere, for Kommissionen stilles ikke længere foran den enige front af medlemsstater, der opstår, og som så siger, at de vil tilbage til det, som allerede var aftalt i den fælles holdning. Så sidder Kommissionen altid med det problem, om den skal stå fast og forsvare Parlamentets ændringsforslag til det yderste, eller om man alligevel kan komme til en afslutning af sagen?
Hr. formand, det bliver nu noget nemmere, for hvis man ikke bliver enig, kommer sagen bare tilbage til Parlamentet, og så skal vi sammen drøfte den og blive enige. Jeg tror, at Rådet, som med hensyn til det sociale område ikke hører til de mest progressive i sit forhold til Parlamentet, skal vænne sig hertil. Jeg glæder mig derfor til i fremtiden at debattere med Rådet.
Hr. formand, jeg har et spørgsmål, og det er kommet efter, at vi havde afsluttet ændringsforslagene. Det vedrører LPG's stilling i direktivet. Det vil jeg gerne have, at De forklarer nærmere. Der er medtaget en undtagelse i den første artikel, men der er en forskel mellem min og Deres tjenesters vurdering på den ene side - vores vurdering er den samme - og på den anden side de engelske institutioners, som har en anden og mere vidtgående vurdering. Jeg vil gerne høre et sidste ord fra Dem om dette punkt, så den senere lovgivningproces kan gøres lettere ved hjælp af protokollerne.

Hughes
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Pronk for det arbejde, han har gjort efter hr. Mather, der tog sig af dette spørgsmål ved førstebehandlingen. Ved andenbehandlingen af denne betænkning har han gjort ret i at genfremføre Parlamentets ændringsforslag, som ikke blev accepteret af Rådet, og også i at medtage dele af Kommissionens tekst, der blev slettet af Rådet. Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe vil støtte de ændringsforslag, han har fremsat.
Der hersker visse bekymringer om nogle af ændringsforslagene. Jeg har set en række instruktioner om f.eks. ændringsforslag 7. Hr. Skinner vil komme ind på dette om lidt. Jeg har læst og genlæst teksten flere gange og har også været i kontakt med Kommissionens tjenestegrene. Jeg kan ikke se, hvordan ændringsforslag 7 kan tolkes som betydende, at alt udstyr skal udskiftes; tilpasses ja, men det er en helt anden sag. Sådanne tilpasninger forekommer mig meget vigtige for arbejdstagernes sundhed og sikkerhed.
Det er i den forståelse af betydningen af ændringsforslaget, at vi vil støtte ændringsforslag 7 såvel som de andre ændringsforslag.
Måske er det godt det samme, at dette forslag nu vil blive underkastet den fælles beslutningstagningsprocedure. Forlig kunne give os en mulighed for at nå frem til en forståelse med Rådet om disse spørgsmål.
Som afslutning på mit sidste indlæg i Parlamentet i denne valgperiode som formand for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg gerne takke medlemmerne af Parlamentet for deres samarbejde med at få behandlet den række sager, vi har haft inden for dette arbejdsområde i de sidste fem år, og også Dem, hr. kommissær, for Deres værdsatte samarbejde. De fremskridt, der er blevet gjort, vil fremstå som et vidnesbyrd for Deres engagement over for den europæiske beskæftigelses- og socialpolitik.

Skinner
Hr. formand, jeg vil gerne tilføje min mest dybtfølte tak til ordføreren, som vi ved mange lejligheder har set tage sundheds- og sikkerhedskappen på, og til Dem, hr. kommissær, og Deres tjenestegrene for at udarbejde meget af den lovgivning, der har været nødvendig inden for dette område, og for Deres bistand både formelt og uformelt med at få Parlamentet til at forstå, hvad der kan, og hvad der ikke kan gøres.
Som hr. Hughes lige har sagt, bevæger vi os jo nu ind i det vanskelige område, der hedder fælles beslutningstagning, som kan hjælpe os. I dette særlige direktiv kan vi søge yderligere afklaring fra Rådet. Det er lykkedes hr. Pronk og mig at finde et kompromis til ændringsforslag 2, som har ført til en bedre tekst. Jeg ser frem til, at Kommissionen og Rådet accepterer denne tekst. Men ændringsforslag 7, som der er uenighed om, kræver bestemt en betydelig afklaring. Indtil vi får en sådan, vil jeg ikke være glad for at støtte det.
Men fælles beslutningstagning vil handle om fornuftig diskussion. Jeg håber, at Rådet vil reagere på Parlamentets stemme i morgen. Jeg vil også gerne sige, at jeg har nydt at arbejde inden for sundheds- og sikkerhedsområdet. Jeg har været med til at arbejde på mange af disse betænkninger. Jeg må rose udvalgsformanden, hr. Hughes. Intensiteten af denne diskussion om sikkerhed og sundhed er ført gennem den formandspost. Jeg ønsker ham alt godt og håber, at vi måske, når vi begge kommer tilbage i juni, kan fortsætte med dele af den særlige diskussion. Jeg vil dog gerne høre fra Kommissionen, hvad vi kan gøre med ændringsforslag 7.

Flynn
Hr. formand, lad mig først takke Dem, hr. Pronk. De har gjort et bemærkelsesværdigt godt stykke arbejde med noget, der anses for at være en meget teknisk sag.
Kommissionen er rede til at acceptere alle de foreslåede ændringsforslag. Kommissionen betragter rent faktisk Rådets fælles holdning som et fremskridt frem imod at opnå en bedre beskyttelse af sundheden og sikkerheden for arbejdstagere, der kan blive udsat for fare hidrørende fra eksplosiv atmosfære, hvor der sker ulykker med dødelig udgang hver dag. Ikke desto mindre ved De, at Kommissionen har bevaret nogle forbehold, hvad angår den fælles holdning, f.eks. vedrørende passende tilsyn og slettelsen af punkter i bilag 2 om nye farer i forbindelse med afbrydelse af energitilførslen og behovet for manuel standsning, hvis der opstår afvigelser fra den normale drift såvel som behovet for hurtig og sikker bortledning af akkumuleret energi i tilfælde af nødnedlukning.
Kommissionen finder, at teksten til den fælles holdning er svagere end det ændrede forslag på disse områder. Kommissionen finder derfor, at de ændringsforslag, der er fremsat af Europa-Parlamentet, er væsentlige for at etablere en stærk og sammenhængende forebyggelsesstrategi imod farer hidrørende fra eksplosiv atmosfære.
Hvad angår ændringsforslagene om udarbejdelsen af et vademecum og kravene om information til virksomheder og navnlig SMV er jeg enig i Deres synspunkt om, at en enkelt udtalelse i Rådets protokol ikke udgør en tilstrækkelig garanti om opfølgning.
Endelig finder jeg, at ordførerens tilgang om at bringe det foreslåede sikkerhedsskilt i overensstemmelse med den internationale CEN ISO-standard er god. Hvad LPG angår, er situationen naturligvis den, at landevejstrafikbestemmelserne omfatter spørgsmålet om f.eks. levering af LPG-tankvogne til et tankanlæg. LPG i et anlæg er omfattet, men på et tankanlæg er den endelige bruger, f.eks. en bil, ikke omfattet af artikel 118a eller 137. Jeg vil også gerne sige, at vi ikke har nogen problemer med ændringsforslag 7, da det også er vores forståelse, at udstyret skal tilpasses, ikke udskiftes. Det er en forståelse, jeg kan overbringe Parlamentet.
Om forlov, hr. formand, dette er sandsynligvis vores sidste møde sammen om nogle meget vigtige brede spørgsmål, der beskæftiger sig med arbejdstagerne. Jeg vil gerne slutte af med at udtale min personlige glæde og tilfredsstillelse med det, vi har nået sammen omkring udviklingen af beskæftigelsespolitikken og den socialpolitiske agenda for Den Europæiske Union. Jeg vil gerne understrege min værdsættelse af det betydelige bidrag, De har ydet for at nå vores fælles mål. Når der skal skrives historie om udviklingen af socialpolitikken og beskæftigelsespolitikken, efter at jeg forlader Kommissionen, vil perioden 1993-96 blive registreret som en periode, der har været præget af markante forandringer, avanceret tænkning og støtte til ændring af traktaten. De af Dem, der ikke vender tilbage efter valget, vil jeg gerne lykønske for det bidrag, De har ydet til fremskridtene inden for socialpolitikken i de senere år. De er ret betydelige, og de vil udgøre en reel forskel for Europas borgere. For Dem, der kommer tilbage i juli, vil ansvaret for at bygge videre på det grundlag, som vi har startet sammen, være ret enormt. Jeg tror, at det vil være gjort nemmere på grund af det arbejde og det samarbejde, vi har haft i de senere år.
Jeg vil gerne sige til Dem, hr. Stephen Hughes, som formand for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, at det har været en personlig fornøjelse for mig at arbejde sammen med Dem, ikke blot som en god parlamentariker, men også som en troværdig gentleman med integritet. De fortjener Deres plads her i Parlamentet, og jeg ved, at De vil vende tilbage til Deres venner her og fortsætte det gode arbejde. Det har været en personlig fornøjelse for mig i disse år, og jeg har høstet mange fordele af erfaringen. Jeg er fuld af forventninger til de gode ting, der vil blive nået i de kommende år for Europas borgere. Det har været en fornøjelse at være del i det fremskridt.
Bifald

Formanden
Jeg må sige, at det måske ikke er særlig originalt, men alligevel giver det anledning til følelser. Det lader til, at dette er en aften, hvor vi bliver mindet om Shakespeare, der opfordrede os til at »komme med sejrskranse«. Vi uddeler sejrskranse her i aften. Men det er med rette efter års hårdt arbejde. Det har undertiden været vanskeligt, men vi har også haft et tilfredsstillende samarbejde. På vegne af Parlamentets formandskab må jeg takke kommissær Flynn for at have været meget behagelig her - undertiden lidt lang i sine forklaringer, men ellers meget ihærdig.

Pronk
Hr. formand, jeg er meget glad for, at kommissæren har accepteret alle syv ændringsforslag. Syv er et helligt tal, der udtrykker en vis fuldstændighed, og det er meget godt. Jeg vil gerne takke Dem for alt samarbejdet med vores gruppe, Parlamentet og hr. Hughes, som har været en fremragende formand i denne forbindelse. De har været udholdende. I skøjteterminologien er det én, der måske starter lidt langsomt, men fortsætter og når en hel masse til sidst. Det er det, det handler om i politik. Det takker jeg Dem meget for. Vi har nået meget på det socialpolitiske område. Vi kan nu gå til vælgerne med disse resultater, og det er delvis eller snarere hovedsagelig takket være Dem.

Flynn
Der hænger en lille plade i mit kontor. Det er et citat af Abraham Lincoln, der var USA's præsident fra 1861 til 1865. Det har været mit politiske motto hele mit liv. Som afslutning vil jeg gerne gengive det for Dem: »Jeg gør det bedste, det allerbedste, jeg kan, og det har jeg til hensigt at gøre til min død. Hvis det til sidst viser sig, at jeg havde ret, vil alle de ting, folk har skrevet mod mig, ikke tælle. Men hvis det til sidst viser sig, at jeg havde uret, vil de engle, der svor, at jeg hele tiden havde, ret ikke gøre mig noget godt.«

Formanden
Jeg er ked af at måtte afbryde denne ret så poetiske atmosfære, men vi har stadig noget arbejde tilbage at gøre.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.

Partnerskabsaftale EF/Mexico
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (Á4-0220/99) fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vedrørende forslag til Rådets afgørelse (KOM(97)527-11618/97 + 11620/97 + RETT. 1 - C4-0023/98-97/0289/(AVC)) om indgåelse af aftalen om økonomisk partnerskab og politisk samordning og samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og dettes medlemsstater på den ene side og De Forenede Mexicanske Stater på den anden side (Ordfører: de Lage).

Miranda de Lage
Hr. formand, hr. næstformand for Kommissionen, ærede medlemmer, med denne forhandling, som jeg indleder om den kendte og allerede berømte globale aftale med Mexico, afsluttes en periode på fem år, hvor Parlamentet har arbejdet og samarbejdet aktivt med Europa-Kommissionen for at forny og udbygge relationerne med alle de latinamerikanske lande, herunder Mexico.
Kommissionens meddelelse til Mexico gav os anledning til at udarbejde den første betænkning i 1995. I konklusionerne blev Parlamentets prioriteter angivet, og som en uomgængelig betingelse for at vedtage en fremtidig aftale med Mexico blev den såkaldte »opfyldelse af forpligtelser«-klausul eller menneskerettighedsklausulen, den politiske dialog og den parlamentariske dialog givet førsteprioritet, såvel som den regionale udvikling, den sociale udvikling, hensynet til fattigdomsramte kvinder etc., etc. Ud over målet om liberalisering af samhandlen ønskede vi naturligvis også, at aftalen skulle indeholde garantier om beskyttelse af miljøet og respekt for Den Internationale Arbejdsorganisations arbejdsretlige regler.
Parlamentets krav afspejles tilfredsstillende i artiklerne. Denne aftale, som indeholder målene for samhandlen fra interimsaftalen, indarbejder en social filosofi, en mangfoldighed af muligheder for samarbejde inden for områder som erhvervsuddannelse, regional udvikling eller støtte til den kulturelle mangfoldighed.
Betragtning 7 indeholder det sociale og miljømæssige spørgsmål. Jeg fremhæver det, fordi jeg gerne vil takke for den positive holdning, som Frie Faglige Internationale har udvist i forbindelse med denne aftale. Jeg tillader mig derfor at foreslå, at vi finder en formel, der gør det muligt at indarbejde betragtning 7 i den bilaterale politiske dialog, og herved påpege, at ethvert krav, og her tænker jeg også på Den Internationale Arbejdsorganisations grundlæggende regler, skal forpligte de 15 medlemslande og Mexico på samme måde, og ikke kun sidstnævnte.
Hvis man analyserer teksten omhyggeligt og upartisk, kan man konkludere, at Parlamentets indflydelse har været betydelig. Det skal derfor også understreges, at denne indflydelse har været mulig takket være Kommissionens gode og fremragende udkast, og jeg takker den for samarbejdet under denne proces.
Hr. formand, på andre områder er det hele ikke rosenrødt, og jeg bør i dette tilfælde være krævende i forhold til de mexicanske myndigheder. Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser afviser på det bestemteste - og bid godt mærke i det - de forøgede toldtariffer, som blev dekreteret af Mexico den 1. januar i år. Det er en ubelejlig og vilkårlig beslutning, for den bliver ikke dekreteret erga omnes . Jeg må være hård i mit krav om, at denne foranstaltning bliver ophævet snarest muligt. Det er en uheldig beslutning, for den bidrager til at accelerere den stadig tydeligere skade, der er sket på samhandlen i de sidste fem år på grund af dynamikken i NAFTA, og som i denne periode har reduceret vores markedsandel på det mexicanske marked fra 11 % til beskedne 6 %. En omstændighed, som Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser allerede har gjort opmærksom på i den betænkning, der blev udarbejdet af hr. De Vries i 1990. Konsekvenserne af NAFTA's ikrafttræden har været negative for vores interesser, og det vil jeg gerne understrege.
Vedtagelsen af den betænkning, som vi forhandler, vil styrke vores politiske position og gøre det muligt for os at bruge dette instrument til at følge op på de politiske, sociale og økonomiske forhandlinger, som ikke mindst omfatter et afsnit om demokratisering og menneskerettigheder. For det er et kapitel, man skal tale om. Lovbestemmelserne vedrørende forbedring og værn heraf er blevet væsentligt forøget i Mexico, og det bør vi rettelig anerkende.
Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender og Udvalget om Udvikling og Samarbejde understreger nødvendigheden af at udbygge og forbedre betingelserne for udviklingen, og det samme gør Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, der gentager det igen i et afsnit i betænkningen. Vi tilbyder et loyalt samarbejde, og vi går også ind for, at man finder en endelig løsning på konflikten i Chiapas.
Mexico er et udviklet, dynamisk land, som er medlem af OECD og tiltænkt en stadig mere aktiv rolle i de interamerikanske relationer og over for Europa. Vores forbindelse med Mexico er mere end et marked, det er mere end mulighederne for at få adgang til NAFTA. Det er en meget betydningsfuld politisk forpligtelse. Vedtagelsen af denne henstilling er et godt signal til Mellem- og Sydamerika på et tidspunkt, hvor der opstår tvivl om vores vilje til at øge den europæiske indsats i regionen.
Unionen står over for flere udfordringer: dens pligter og fredsforpligtelser og dilemmaet om vores udvidelse. Vi har lejlighed til at henvende os til det kommende topmøde for stats- og regeringscheferne - 15 + 33 - med et positivt signal. Filosofien bag denne aftale omfatter betydelige udviklingspolitikker. Den kan som ethvert kompromis være utilstrækkelig på nogle områder, men ingen kan benægte, at den åbner dørene til en bred og opmuntrende samarbejdsmulighed, og ingen kan på den anden side benægte, at den netop på grund af sit indhold har givet anledning til en hel del polemik.
Hr. formand, ved denne lejlighed, som måske ydermere bliver mit sidste indlæg i Parlamentet, vil jeg gerne særlig takke kommissær Marín for hans indsats for samarbejdet med Latinamerika. Jeg vil også gerne takke dem, der har samarbejdet om dette gennem årene, og alle dem, som har ment, at samarbejdet med Latinamerika var et meget interessant samarbejde for os. Og jeg vil også gerne takke tolkene - indtil videre - for deres tålmodighed.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, min gruppe anbefaler en vedtagelse af denne samstemmende udtalelse til den globale aftale med Mexico af fire grundlæggende årsager, hvoraf de to udspringer af ren demokratisk logik.
For det første er det, hr. formand, åbenbart, at alle Parlamentets involverede udvalg, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, Udvalget om Udvikling og Samarbejde og Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, har bedt om den.
For det andet, hr. formand, er det, fordi de vigtigste mexicanske politiske kræfter og de vigtigste politiske grupper også har bedt om den, og alle Den Europæiske Unions medlemsstater har bedt om den og vedtaget den.
Jeg tror ikke, hr. formand, at det er legitimt at sammenblande og stille betingelser for den kurs, som interimsaftalen skal følge, og som Parlamentet i sin tid kom med i sin samstemmende udtalelse, med det forløb, som denne globale aftale skal følge.
Og endelig, hr. formand, fordi jeg tror, at det er helt legitimt, at man, hvis det drejer sig om at forsvare menneskerettighederne - og som for øvrigt lader noget tilbage at ønske i Mexico - forsvarer dem meget bedre med en aftale, som indeholder en demokratiklausul - som det er tilfældet med denne globale aftale - end med den gældende aftale, som ikke indeholder denne demokratiklausul.
Jeg vil gerne, hr. formand, benytte denne forhandling til at sige to ting, som jeg finder vigtige: for det første at gentage den kommentar, fru Miranda er kommet med om, at den mexicanske regering skal påtage sig en forpligtelse til at trække den ensidige stigning i toldtarifferne tilbage. Og det skal ske inden udløbet af indeværende budgetår. Og for det andet, hr. formand, at Europa-Kommissionen skal forpligte sig til at holde Parlamentet informeret om resultatet af handelsforhandlingerne, før de afsluttes.
Og endelig, hr. formand, vil jeg gerne af alle disse årsager sige, at min gruppe går ind for, at Europa-Parlamentet vedtager denne samstemmende udtalelse, og at vi med samme beslutsomhed og hårdhed, som vi i sin tid fordømte overtrædelserne af menneskerettigheder, som havde fundet sted dér, med samme fasthed, gentager jeg, beder om, at man nu støtter denne samstemmende udtalelse.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, på det her tidspunkt er det svært at sige noget nyt, og ikke mindst i forbindelse med betænkningen af fru Miranda de Lage, som er så fuldstændig, og ydermere på grund af det min kollega, Ignacio Salafranca har tilføjet.
Der er virkelig mange grunde til at begynde med at sige, at Mexico mangler en referenceramme, en demokratisk toldplombe etc. Men det bedste, vi kan gøre for Mexico, for demokratiet og for aftalen med Den Europæiske Union, er at sige ja. For når vi ønsker at gøre noget perfekt, er det eneste, vi ofte opnår, at modsætte os en fremtidig virkelighed, som bliver bedre og bedre. Og i dette tilfælde er det bedste, vi kan gøre, at sige ja til denne aftale, som har mange positive sider. Vi ved, at Mexico har et demokratisk underskud, men det bedste, vi kan gøre, for at Mexico får en demokratisk struktur, er at vedtage denne aftale med Den Europæiske Union.
Jeg vil også gerne fremhæve de punkter, der efter min mening er de mest spændende i aftalen. F.eks. at demokratiklausulen er medtaget som et væsentligt element i aftalen, eftersom den vil fremme respekten for menneskerettighederne i dette latinamerikanske land. Det vil give bedre resultater på området end en eventuel forsinkelse af afstemningen, som ville vanskeliggøre det politiske og sociale samarbejde.
På den anden side må det forventes, at den nye aftale - og det er allerede blevet sagt her - vil være med til at genoplive den vigtige samhandel mellem to partnere - Den Europæiske Union og Mexico. Den kendsgerning, at kun 9 % af den samlede mexicanske eksport til Den Europæiske Union er landbrugsprodukter, og at der findes en stor grad af komplementaritet i samhandlen, burde være medvirkende til en hurtig forhandling og ikrafttræden af denne aftale.
Jeg vil kort sagt gerne gentage det, som de tidligere talere har sagt, og jeg finder, at denne aftale er særdeles positiv for Mexico, for Den Europæiske Union og dermed også for demokratiets fremgang i den vestlige verden.

Newens
) Hr. formand, jeg vil gerne tale for aftalen om økonomisk partnerskab mellem EU og Mexico og lykønske ordføreren med hendes arbejde og takke hr. Marín for hans bidrag. Jeg er helt bestemt ikke nogen fortaler for nyliberale politikker, men fjernelsen af handelsbarrierer er en kendsgerning her i livet, og Den Nordatlantiske Frihandelsaftales ikrafttræden har øget Mexicos afhængighed af handel med USA. Der er derfor et stort behov for aftalen mellem EU og Mexico for at hjælpe med at genskabe balancen og skabe politiske og kulturelle såvel som økonomiske forbindelser mellem Mexico og Europa i begge parters interesse.
Jeg har længe været meget kritisk over for krænkelserne af menneskerettighederne i Mexico og har været involveret i de forslag til uopsættelig forhandling, der er vedtaget af Parlamentet, såvel som i andre tilkendegivelser af vores dybe bekymring. Men jeg tror, at indgåelsen af denne aftale vil lette den fortsatte dialog om disse spørgsmål, og at den vil give Europa-Parlamentet en større indflydelse end, hvis aftalen ikke var blevet til noget. Jeg er imidlertid meget ivrig efter, at Kommissionen skal overvåge situationen, og vi bør ikke tøve med at sige vores mening. Jeg er foruroliget over, at der er bekymringer i Mexico over, at der ikke er givet fuld orientering, at det civile samfund er blevet udelukket, og at de multinationale selskaber og private kapitalinteresser har fået for meget at skulle have sagt. Dette er spørgsmål, som de mexicanske repræsentanter har enhver ret til at hæve deres stemmer over, og jeg vil om nogen håbe, at de vil blive mødt med et sympatisk svar i Europa. Men udsættelsen af beslutningen om denne aftale ved afslutningen af det nuværende Parlaments valgperiode vil ikke efter min mening være i mexicanernes eller europæernes interesse på langt sigt. Mange af os har kæmpet hårdt for at etablere forbindelser og skabe solidaritet mellem Europa og Latinamerika som helhed, og den tilfældige udsættelse af aftalen kan være meget skadelig.
Jeg mener, at vi alle bør stemme for, at denne aftale skal blive til noget, for den vil bl.a. hjælpe med til at nå frem til en bedre menneskerettighedssituation og større demokratiske rettigheder i Mexico i fremtiden.

González Álvarez
Hr. formand, jeg finder, at det første, man bør sige, for det er den generelle holdning i Parlamentet i dag, er, at vi alle er enige i - jeg tror ikke, at der er nogen, der ikke er det - at det er nødvendigt at styrke de kommercielle og politiske forbindelser med Mexico og Latinamerika i al almindelighed. Det er en skam, at Mexicos samhandel med USA vokser så meget på baggrund af en handelsaftale, som ikke indeholder nogen demokratiklausul eller andre af de heri indeholdte klausuler, og at samhandlen med Europa falder.
Når dette er sagt, og når det er tydeligt, at vi ønsker en aftale med Mexico, kan vi ikke se bort fra alle de mange spørgsmål, der er bragt på banen af de forskellige ngo'er. Det drejer sig ikke om blot en enkelt eller to, og de er ikke ubetydelige: Amnesty International, Human Rights Watch, Den Internationale Menneskerettighedssammenslutning, Intermon etc. Det vil sige, at der er mange, der har givet udtryk for deres bekymring, som er magen til vores. Og for det første er forhandlingerne jo ikke afsluttet endnu, og for det andet har der været for lidt gennemsigtighed, for lidt deltagelse og for lidt information, og endelig findes der ikke en mekanisme til at følge op på hverken de miljømæssige og sociale klausuler eller demokratiklausulen. Der findes ikke en tydelig opfølgningsmekanisme.
Jeg vil gerne, hr. formand, slutte med at sige, at vi er en pluralistisk gruppe, og der vil måske fremkomme forskellige holdninger ved afstemningen. Jeg har foreslået, at man ikke stemmer, at man aktivt undlader at stemme, og min kære veninde Ludivina García Arias, som er meget glad for Mexico, har spurgt mig: »Og hvad betyder det aktivt at undlade at stemme?« Det betyder, hr. formand, hverken mere eller mindre, end at vi ikke tager afstand fra aftalen med Mexico, at vi ønsker, at den bliver indgået, men at vi ønsker, at den bliver lavet ordentligt. Derfor foreslår vi, at man undlader at stemme, og vi vil bestræbe os på, at man til sidst når frem til en aftale, som er tilfredsstillende for mexicanerne og europæerne.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, Amsterdam-traktaten har været i kraft i få dage. Denne traktat giver endelig Europa-Parlamentet flere rettigheder til at varetage en af de mest grundlæggende opgaver for et parlament, nemlig at være med til at tage beslutninger og kontrollere de andre institutioner. Det var præcis den begrundelse, der for et år siden fik os til kun at stemme for den midlertidige aftale med Mexico og først at godkende den samlede aftale, når alle delområder i aftalen er færdigforhandlede.
Vi vil ikke udstede en blankocheck til Kommissionen. Det var i øvrigt også ordret begrundelsen fra vores ordfører, fru Ana Miranda de Lage. Det mexicanske parlament har i øvrigt også kun godkendt aftalen med det forbehold, at det skal høres igen, når forhandlingerne er afsluttet. Det er altså ikke fair at hævde, at mexicanerne har godkendt aftalen forlængst. Siden da har situationen ikke ændret sig. Der er ikke noget nyt kommissionspapir, vi kan tage stilling til.
Forhandlingerne kommer til at vare længe endnu, og det civile samfund i Mexico er højst utilfreds. Forskellige partier som PRD, som også har skrevet til os, og De Grønne i det mexicanske parlament er heller ikke indforstået med forhandlingernes forløb. De efterlyser en grundlæggende nyorientering og beder os udtrykkeligt om ikke at godkende aftalen endnu. Det ville altså efter min mening være helt uansvarligt over for de europæiske borgere, men også over for vores mexicanske partnere, at slippe sagen nu.
Hvorfor godkender vi noget nu, som slet ikke foreligger i sin helhed endnu? Det gør jo slet ingen forskel for Kommissionens muligheder for at fortsætte forhandlingerne. Men jeg slår her på et parlaments ret til at stemme om noget, som så principielt skal foreligge i sin helhed. Hvordan skal vi kunne forsvare det udadtil - vi kæmper for flere rettigheder til Parlamentet, men siger så, at vi ikke vil tage stilling, men giver en blankocheck? Netop det forstår jeg ikke.
Jeg må sige én ting mere om denne sag, og det er jo den sidste runde i aften. Jeg går ind for en aftale med Mexico, helt klart, det gælder for hele De Grønnes gruppe. Jeg sætter stor pris på kollega de Lage, og jeg sætter også pris på hendes arbejde. Men her er der for mit vedkommende tale om et principielt problem, hvordan et parlament forholder sig til en afgørelse. Det er det, det handler om, og ikke noget andet.

Marín
Hr. formand, mine damer og herrer, aftalen om økonomisk partnerskab og politisk samordning og samarbejde, som i dag skal ratificeres af Parlamentet, udgør en vigtig etape i det ambitiøse forløb, som vi indledte for fire år siden for at få etableret et nyt forhold til Mexico, som kunne leve op til vores ambitioner.
Den nye mexicanske kontekst foranledigede Europa til at fastsætte en ramme for forbindelserne med dette land, som var af strategisk karakter, og som baserede sig på gensidighed i partnerskabet, og som var baseret på fælles interesser. Vores bevæggrund var vores interesse i at bidrage til opbygningen af et internationalt samfund, som bygger på de demokratiske principper, retsstaten og en fuldstændig respekt for menneskerettighederne; interessen i at gøre vores økonomier dynamiske og følgelig at fremme væksten i verdenshandlen; og endelig interessen i at konsolidere vores respektive tilstedeværelser i geografiske områder, som har brug for hinanden.
Det var Parlamentets opfattelse, da betænkningen af fru Miranda allerede i 1995 kom med den nødvendige politiske tilskyndelse til stræbe efter mere ambitiøse mål. Parlamentets opfattelse var den samme, da det i maj 1998 kom med sin samstemmende udtalelse til interimsaftalen. Og jeg benytter denne lejlighed - eftersom jeg citerer Dem, fru Miranda - til at takke Dem for Deres store arbejde samt det, der blev udført af dem, der kom før Dem, hr. Newens, og andre, som også har beskæftiget sig med dette område, og som har haft ordet, hr. Salafranca, fru González Álvarez, og i al almindelighed også dem, der altid har givet udtryk for kritik, eller som har valgt en meget mere kritisk tilgang til vores relationer med Latinamerika som helhed.
I dag sidder De med en global aftale, som fastsætter retsgrundlaget for vores fremdige, langsigtede forbindelse. Som det var tilfældet med interimsaftalen lægger denne nye aftale særlig vægt på det, der har været et af Europa-Parlamentets krav, og som Kommissionen og Ministerrådet har tillagt allerstørst prioritet: klausulen om respekt af de demokratiske principper og de grundlæggende menneskerettigheder som det essentielle og fundamentale grundlag for denne forbindelse.
Aftalen består af tre hovedelementer: institutionalisering af den politiske dialog på højeste niveau; udvidelse og udbygning af vores samarbejde - og i denne forbindelse har man for første gang eksplicit forudset samarbejde om menneskerettigheder og demokrati - og den omfatter også så vigtige områder som det sociale, kampen mod fattigdommen og beskyttelsen af miljøet og forbrugerne. Jeg bekræfter, hvad de fleste af Dem har sagt: Arbejdet med den politiske dialog går meget bedre med en aftale end uden en aftale, hvis man ønsker at gøre fremskridt inden for de områder, jeg netop har nævnt.
Og endelig er der det tredje element, den økonomiske del, som også er meget vigtig, med oprettelsen af et frihandelsområde mellem Den Europæiske Union og Mexico, som omfatter såvel tjenesteydelser som varer.
Jeg vil informere Dem om de fremskridt, der er opnået indtil dato i handelsforhandlingerne.
Vi har nu haft fire forhandlingsrunder, hvor der er konstateret væsentlige fremskridt i de store kapitler om varer og tjenesteydelser og meget store fremskridt inden for investeringer, offentlige markeder, konkurrence og intellektuel ejendomsret. Selvom det er rigtigt, at der stadig er nogle punkter, hvor vi ikke er blevet enige, drejer det sig mere om en tilkendegivelse af det høje og intensive niveau, som vi har ført forhandlinger på, end om grundlæggende forhindringer.
Vi deler, og det vil vi atter viderebringe til mexicanerne, den store bekymring, som Parlamentet har givet udtryk for på grund af den stigning i toldtarifferne, som Mexico har gennemført. Vi ønsker, at Mexico snarest tager skridt til at fjerne denne stigning.
Vi regner bestemt med at opnå væsentlige resultater på topmødet i Rio til juni med det mål at kunne afslutte denne opgave i andet halvår af i år. Det er klart, at Parlamentets samstemmende udtalelse til aftalen i væsentligt omfang vil være en betydelig politisk tilskyndelse til at få, som jeg siger, afsluttet denne proces.
Jeg vil gerne forsikre Dem om, at Kommissionen formelt forpligter sig til hele tiden at holde Parlamentet orienteret - som det allerede er tilfældet - om fremskridtene i den løbende forhandling og om det endelige resultat, før aftalen bliver forelagt for Rådet i sin helhed. Og Kommissionen vil naturligvis høre Parlamentet om disse resultater i overensstemmelse med de i traktaten fastsatte procedurer. Jeg kan derfor ikke se, på hvilken måde man er ved at give Kommissionen en blankocheck. Det er umuligt, for Parlamentet vil altid få det sidste ord, når forhandlingen er afsluttet.
Endelig stoler Kommissionen på, at Parlamentet vil finde det passende at komme med sin samstemmende udtalelse, således at aftalen kan træde i kraft, og den takker endnu en gang for den store opbakning, den til hver en tid har fået fra Parlamentet, ikke kun til en styrkelse af forbindelserne med Mexico, men også til etablering af en virkelig alliance mellem Europa og Latinamerika, som efterhånden er ved at blive opbygget.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg ønsker ikke, at denne forhandling bliver afsluttet, uden at jeg på vegne af min gruppe har givet udtryk for min anerkendelse af det arbejde, som kommissær Marín har gjort i kraft af hans ansvar som kompetent kommissær for forbindelserne med Latinamerika. Jeg vil også gerne give udtryk for vores tilfredshed, fordi de forklaringer og afklaringer, han er kommet med her i aften, til fulde tilfredsstiller det krav, som Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender har fremsat - i den udtalelse som jeg har været ordfører for - om, at Parlamentet bliver informeret om udviklingen i forhandlingerne, før de bliver afsluttet. Så mange tak, hr. næstformand for Kommissionen, for Deres informationer og for Deres reaktion på Parlamentets forslag.

Formanden
Også jeg vil gerne takke næstformanden, hr. Marín, for den tid, han har samarbejdet med Europa-Parlamentet.
Jeg har været mødeformand under mange forhandlinger, hvori han har deltaget, og har bemærket den opmærksomhed, han altid har udvist over for Parlamentets synspunkter, og den store samarbejdsvilje, han altid har haft.
Aftenens forhandling udviklede sig desværre til en maratonforhandling. Jeg har været i forsædet i tre og en halv time og er nu kommet til afslutningen på en meget udmattende dag, men vi var nødt til at gøre behandlingen af alle disse spørgsmål færdig, da vi ikke har andre muligheder, selvom der - hvilket er naturligt på dette sene tidspunkt - kun er få medlemmer tilbage.
Der er desværre ingen journalister til at se det store arbejde, der foregår her i Parlamentet. De kommer midt på dagen og skriver kun om skandaler, men de bliver her ikke ret længe, så de når at se, at der i hvert fald er nogle, der arbejder meget sent og meget intenst.
Som afslutning på aftenen vil jeg gerne rette en personlig tak til medlemmerne fra alle fløje for denne valgperiode for det fremragende samarbejde, vi har haft. Som bekendt ligger det ikke til min natur at bede om ros, men jeg glæder mig over medlemmernes vurderinger og den velvilje, som jeg synes jeg har haft, og som jeg gerne vil takke Dem for.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Mødet hævet kl.00.35

