Forbud mod anvendelse af cyanid i forbindelse med minedrift (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om den mundtlige forespørgsel til Kommissionen af János Áder og László Tőkés for Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater) om forbud mod anvendelse af cyanid i forbindelse med minedrift - B7-0206/2010).
János Áder
spørger. - (HU) Fru formand! Gennem de sidste par år er der i EU blevet truffet meget vigtige beslutninger, der tilsigter at beskytte miljøet. Jeg vil blot nævne beslutningen om biodiversitet og vandrammedirektivet. EU's vandrammedirektiv gør medlemsstaterne ansvarlige for at beskytte vandkvaliteten og forhindre forurening. Er det et værdigt mål? Ja, det er det. Er det vores ansvar at gøre alt, hvad vi kan for at nå dette mål? Helt sikkert. Findes der teknologier til minedrift, der udgør en fare for vores vand og vores miljø? Det gør der desværre. Der findes især én yderst farlig og samtidig forældet teknologi. Sammen med en hel del kolleger her i Parlamentet ønsker jeg denne teknologi forbudt i hele EU. Cyanidkatastrofen i Tisza-floden for ti år siden og ulykker, der er indtruffet siden da, er også påmindelser om dette problem.
Dette øjeblik er både heldigt og presserende. Heldigt, for i henhold til oplysninger fra Kommissionen er der i dag kun tre lande, der stadig anvender cyanid til minedrift, og også heldigt, fordi der er tre andre lande, der har forbudt brugen af cyanid til minedrift og dermed udgør et godt eksempel for andre EU-medlemsstater. Samtidig er det også presserende, for på grund af stigende guldpriser er der planer om at åbne nye miner i hele Europa, hvor denne farlige og forældede teknologi skal bruges. Det udgør en alvorlig trussel mod miljøet.
Hvis vi tager behovet for at beskytte vandet alvorligt, kan vi ikke skabe cyanidforgiftede søer side om side med vores floder og søer. Men det er konsekvensen af denne forældede teknologi. Hvis vi tager beskyttelsen af biodiversiteten alvorligt, kan vi ikke tillade brugen af teknologier, der kan dræbe enhver form for liv i vores floder, fra mikroorganismer til krabber og fisk. Tiden er inde til at gøre noget. Lad os ikke afvente en advarsel i form af en ny katastrofe.
Sluttelig, lad mig takke alle de medlemmer, der er til stede, og dem, der vil deltage i forhandlingen, men som ikke kan være her på grund af vulkanudbruddet, som har gjort meget for at hjælpe med at forberede dette beslutningsforslag, og som har æren for, at vi var i stand til at fremlægge for Parlamentet et fælles forslag til en tekst, der er frugten af kompromis, og som støttes af ikke kun Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater), men også af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa og De Europæiske Konservative og Reformister. I betragtning af sagens alvorlige karakter mener jeg, at det er fuldstændig berettiget. Jeg vil bede mine kolleger om at fortsætte deres støtte hele vejen igennem sidste fase af beslutningsprocessen.
Cecilia Malmström
Fru formand, mine damer og herrer! Min kollega, kommissær Piebalgs, beder sig undskyldt. Han kan desværre ikke være her i dag, så han har betroet mig opgaven med at deltage i denne forhandling med Dem. Tak for lejligheden til at forklare Kommissionens standpunkt om brugen af cyanid til udvinding af guld i EU.
For det første har vi, som det ærede medlem ved, fået foretaget en omhyggelig og meget omfattende undersøgelse af den dramatiske ulykke og dens årsager i Baia Mare i Rumænien i 2000, hvor en dæmning, der opdæmmede giftige stoffer, brød sammen. Konklusionerne af undersøgelsen blev taget til efterretning, da EU i 2006 vedtog et særdirektiv om håndtering af reststoffer fra udvinding.
Det er kun to år siden, medlemsstaterne havde sidste frist for at gennemføre direktivet, og det betragtes stadig som en tidssvarende, forholdsmæssig og passende tilgang til risiciene ved brug af cyanid.
Direktivet indeholder flere krav om forbedring af sikkerheden på anlæg til behandling af reststoffer fra udvinding og begrænsning af deres indvirkning på miljøet.
Der opstilles udtrykkelige og præcise krav til opførsel og styring af anlæg til behandling af reststoffer, som skal drives ud fra princippet om den bedst tilgængelige teknologi.
Der kræves en fuldstændig ulykkebekæmpelsespolitik for de anlæg, hvor der behandles eller opbevares giftige stoffer. Der skal udarbejdes nødplaner til brug i tilfælde af ulykker, ikke kun hos virksomheden, men også hos de kompetente myndigheder. Direktivet indeholder krav om tydelig information, hvis der forventes grænseoverskridende virkninger.
Lovgivningen omfatter også krav i forbindelse med lukning af udvindingsanlæg og efter lukningen. De omfatter krav om at etablere en underskrevet økonomisk garanti for hvert anlæg inden idrifttagelse. Direktivet indeholder strenge grænseværdier for koncentrationen af cyanid, inden stoffet oplagres i bassiner med henblik på, at tilbageværende rester skal nedbrydes ved oxidering eller ved udsættelse for sollys eller bakterier.
For at opfylde de strenge grænseværdier er det i praksis nødvendigt at installere særligt udstyr, der nedbryder størstedelen af cyanidet, inden det oplagres i bassinet.
Desværre findes der så vidt vides ingen hensigtsmæssige alternativer til brugen af cyanid til udvinding af guld på markedet. I de fleste europæiske forekomster er guld bundet til andre metaller, hvilket betyder, at der er behov for en separationsmetode. Et totalforbud mod cyanid ville indebære et stop for europæisk udvinding og dermed en forøgelse af guldimporten, tit fra lande med lavere miljømæssige og sociale standarder.
Ikke desto mindre følger Kommissionen den teknologiske udvikling på området, og hvis der dukker alternative teknologier op i de kommende år, kan debatten meget vel tages op igen.
I mellemtiden er en god gennemførelse af direktivet afgørende for at garantere sikkerheden på disse anlæg og minimere risikoen i forbindelse med driften af dem. Lad mig også påpege, at medlemsstaterne er ansvarlige for at beslutte, om der skal åbnes guldminer på deres territorier.
Kommissionens rolle er at sikre fuld gennemførelse af direktivet, og god gennemførelse og håndhævelse er højt prioriteret.
I henhold til direktivet er medlemsstaterne forpligtet til at informere Kommissionen om gennemførelsen senest i 2012, og vi er til gengæld forpligtet til at analysere og aflægge rapport på dette grundlag.
Det vil tydeligvis være det rigtige tidspunkt for os at vurdere effektiviteten af denne tilgang på, og hvis den nuværende tilgang til den tid konstateres ineffektiv, bør vi ikke udelukke muligheden for et decideret forbud.
Afslutningsvis vil jeg insistere på vigtigheden af at sikre en høj grad af genvinding af reststoffer og forbedret ressourceeffektivitet i udvindingssektoren. Selv uden at tage brugen af cyanid i betragtning er guldminedrift langt fra godt for miljøet.
For at udvinde 1 g guld skal der i gennemsnit flyttes og behandles 5 000 kg malm. Man kan skaffe samme mængde ved at genvinde ca 5 kg gamle mobiltelefoner. Dette eksempel illustrerer vigtigheden af separat indsamling og genvinding af affald - i dette tilfælde affald af elektrisk og elektronisk udstyr, der kan indeholde guld og andre ædelmetaller. Derfor prioriterer Kommissionen ressourceeffektivitet højt.
Richard Seeber
Fru formand! Det glæder mig, at kommissær Malmström er til stede, men i dette tilfælde havde jeg hellere set hendes kollega hr. Potočnik, den ansvarlige kommissær, for det her er et problem, han må løse.
Først og fremmest vil jeg gerne sige, at Europa producerer 0,73 % af verdens guld, og at der i øjeblikket drives guldminedrift i Bulgarien, Finland, Ungarn, Italien, Rumænien og Sverige. Den farlige praksis med at bruge cyanid anvendes ikke alle steder. Jeg vil også gerne påpege, at den arbejdsgruppe, der blev nedsat for at undersøge ulykken i Baia Mare, har slået fast, at anlæggets konstruktion var uegnet til opbevaring og bortskaffelse af reststoffer fra minedrift, at godkendelsen af konstruktionen ikke var kontrolleret af tilsynsmyndighederne, og at overvågningen af dæmningen og driften var utilstrækkelig, så virksomheden med ansvar for driften begik mange fejl. Som kommissæren korrekt har konstateret, har vi lært af ulykken. Men jeg mener, at Kommissionen burde drage yderligere konsekvenser i lyset af denne meget farlige teknologi.
Eftersom de alternative teknologier, der findes på markedet, så vidt jeg ved, endnu ikke tilbyder de resultater, vi faktisk ønsker, bør vi også overveje, hvad vi kan gøre inden for forskning og udvikling for at sikre guldproduktionens fremtid, men også garantere anlæggenes sikkerhed. Ved mange lejligheder har Europa forpligtet sig til at overholde høje standarder for beskyttelse af miljøet. Jeg vil minde Dem om vandrammedirektivet, der tydeligt tilsigter at forhindre disse farer, men også indfører forpligtelser i forhold til biodiversitet. Derfor beder jeg fru Malmström om at sige videre til kommissær Potočnik, at vi forlanger, at Kommissionen, Europas lovgiver, opnår fremskridt i forhold til produktion af guld.
Csaba Sándor Tabajdi
Fru formand! Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet støtter uforbeholdent forbuddet mod brug af cyanid i forbindelse med minedrift, for jeg vil henlede kommissærens opmærksomhed på, at det ikke er tilstrækkeligt, at Kommissionen gør noget, når ulykken er sket. Desværre byder europæisk miljøbeskyttelse - og især i Udvalget for Andragender - på utallige eksempler på, at miljøforurening begynder og fortsætter, uden at vi kan forhindre det. Derfor må EU fremover gøre forebyggelse til sit mål. Mine kolleger hr. Áder og hr. Seeber omtalte også cyanidkatastrofen ved minen i Baia Mare. Når vi indtrængende opfordrer til et forbud mod brugen af cyanid i forbindelse med minedrift, guldminedrift, gør vi det på grundlag af erfaringen fra en specifik og meget sørgelig miljøkatastrofe.
Hvad angår de aktuelle investeringer i Roşia Montană, omfatter planerne en eksponentielt større guldmine. Der er utallige problemer i forbindelse med investeringen. Der er ingen garanti for, at den overfladeudvinding, der følger investeringen, ikke vil forvandle landskabet. Der vil blive sluppet en hel del gift ud i miljøet. Minens forventede levetid er kun 20 år, og den vil ikke skabe særlig mange arbejdspladser. Der er ingen garanti for, at investoren vil genskabe miljøet, når minen er udtømt. Af alle disse årsager nøjes Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet sammen med Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre ikke med at lancere initiativet, vi beder også Kommissionen om inden 2010 eller 2011 at udarbejde lovgivning, der endelig forbyder brugen af cyanid i forbindelse med minedrift i EU, fordi miljøforurening ikke stopper ved landegrænserne. Selv om et par lande forbryder brugen af cyanid i forbindelse med guldminedrift, er det nyttesløst, hvis vi ikke løser problemet på EU-plan.
Michail Tremopoulos
Fru formand! Det er et meget vigtigt emne, vi har til forhandling, for cyanid er et usædvanlig farligt stof. Vi kan ikke acceptere Kommissionens repræsentants udtalelser om, at der ikke findes sikre alternativer. Det er vores holdning, at de tre aktuelle planer om at investere i udvinding af guld ved hjælp af cyanid i Grækenland skal mødes med et forbud mod denne metode. I Evros, Rodopi og Halkidiki har der været stærke reaktioner fra lokalsamfundene, og Grækenlands øverste forvaltningsdomstol, statsrådet, har afsagt kendelser.
Truslen om Den Internationale Valutafonds indblanding som følge af krisen i mit land skaber frygt for et muligt pres for at slække miljøbeskyttelseslovgivningen og restriktionerne. Der er sædvaner og erfaringer fra andre lande med tragiske resultater. I Grækenland stammer faren fra udvinding af guld i Bulgarien, som er Evros-samlebassinet.
Desuden er der spørgsmålet om de tyrkiske kyster og de dermed forbundne farer for Det Ægæiske Hav. Der er også lignende planer i andre lande. Men som vi allerede ved, besluttede Ungarn så sent som i december at forbyde al brug af cyanid i forbindelse med minedrift.
Der burde også være støtte fra europæisk lovgivning i form af et fuldstændigt forbud og samtidig etablering af et sikkerhedsnetværk for økonomisk sårbare lande som Grækenland. Vi opfordrer til, at EU's svage lovgivning strammes op, og at de forskellige grænseværdier for tilladte forurenende stoffer i de forskellige medlemsstater afskaffes.
Nikolaos Chountis
Fru formand! På vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre vil jeg gerne sige, at vi ser meget alvorligt på denne sag. Der må gøres noget med det samme, og dette er ikke tiden til at obstruere.
Kommissionen og dens holdning er afslappet, og direktivet er fyldt med huller og forhindrer ikke de farer, som andre medlemmer har omtalt. Vigtigheden og konsekvenserne af brugen af cyanid til udvinding af metaller er veldokumenteret, og vi har set, hvad der skete i Rumænien. Et medlem omtalte tidligere mineprogrammer, der i øjeblikket er under forberedelse i Grækenland. Da jeg spurgte Kommissionen om etableringen af cyanidbaserede guldminer i Bulgarien, forøgede Kommissionens svar min frygt og behovet for, at lovgivningen må strammes op og anvendes mere beslutsomt. Vi er sikre på, at borgerne vil reagere, men vi må også handle. Derfor slutter vi os til alle, der opfordrer til et fuldstændigt forbud mod brugen af cyanid i forbindelse med metalminedrift, og alle lande bør tilslutte sig et sådant forbud, som Ungarn gjorde for nylig.
Jaroslav Paška
Fru formand! Repræsentanterne for EU's organer kan godt lide offentligt at lægge stor vægt på at beskytte borgernes sundhed, naturen og miljøet. Derfor er det bemærkelsesværdigt, at europæiske bestemmelser er næsten mistænkeligt inkonsekvente i forhold til brugen af et meget giftigt stof, cyanid, i forbindelse med minedrift efter ædelmetaller.
Det er velkendt blandt fagfolk, at cyanid er et af de mest giftige af alle kemiske stoffer. Det kan komme ind i kroppen ved indånding, gennem ubeskadiget hud eller efter brug. Hvis koncentrationen er høj nok, er det dræbende inden for få sekunder eller minutter.
Mineselskabernes argument om, at de kan sikre forhold for guldminedrift, der forhindrer risikoen for skader på helbredet og på miljøet, har altid vist sig værdiløse. Nogle gange sker der menneskelige fejl, og nogle gange overrasker naturen os. Det har vi set i forbindelse med masser af ulykker i hele verden, der har ført til omfattende ødelæggelse af naturen, sundhedsskader og tab af menneskeliv.
Lad os mindes nogle få fra de seneste år: Summitville i Colorado, Carson Hill i Californien, Brewer i South Carolina, Harmony i Sydafrika, Omai i Guyana, Gold Quarry i Nevada, Zortman-Landusky i Montana, Kumtor i Kirgisistan, Homestake i South Dakota, Placer i Filippinerne, Baia Mare i Rumænien og Tolukuma i Papua Ny Guinea. Alle disse steder har både indbyggere og naturen betalt en høj pris for grådigheden hos vore dages guldgravere, som lever højt på myndighedernes ligegyldighed.
Tiden er inde til at vise EU's befolkning, hvad der er vigtigst: miljøet og folks sundhed og liv eller mineselskabernes profit.
Claudiu Ciprian Tănăsescu
(RO) Fru formand! Vi må blive enige om, at forbuddet mod brug af cyanid i forbindelse med minedrift vil blive et vigtigt spørgsmål for miljøet ikke kun i Rumænien, men i hele EU. På verdensplan er der sket over 25 større ulykker og udslip mellem 1998 og 2006. Det har gjort det stadig mere indlysende, at cyanid har udgjort en konstant fare for miljøet i årevis. Disse mineulykker rejser en række spørgsmål om metoder og om anvendelsen af reglerne for håndtering af cyanid, selv om de involverede selskaber har gode intentioner.
Desuden kan vanskelighederne i forbindelse med transport, opbevaring og brug af cyanid kombineret med mangler ved driften og vedligeholdelsen af slambassiner for ikke at nævne dårligt vejr medføre katastrofale situationer, der har voldsomme konsekvenser for miljøet. Der findes alternativer til brugen af cyanid i forbindelse med minedrift, men mineindustrien går ikke ind for dem, selv om der indføres bestemmelser på EU-plan, som aktivt fremmer nye sikre teknologier.
I november 2005 vedtog Parlamentet og medlemsstaterne direktivet om minedriftsaffald. Dette direktiv er en ineffektiv retsakt, hvilket skyldes stort pres fra mineindustrien og de bekymringer, som lande i Central- og Østeuropa udtrykte i forhold til at frafalde alle anmodninger om og ansvar for oprensning af gamle, forladte miner. Nogle af hullerne i direktivet bliver tydelige, hvis vi tænker på, at det f.eks. ikke omtaler cyanidudledninger til luften.
Lad os tage mineudviklingsområdet Roşia Montană i Alba-distriktet som eksempel. Hvis driften kommer i gang, anslås det, at der vil blive udledt 134,2 kg cyanid til luften dagligt under normale driftsforhold. Det betyder en årligt udledt mængde på 48 983 kg eller 783 728 kg i de 16 år, minen skal være i drift. Desuden findes der ikke engang nogen europæiske bestemmelser om luftkvalitet ved sådanne udledninger. I den forbindelse er det vores moralske pligt over for kommende generationer og i overensstemmelse med globale tendenser til at forbyde brugen af cyanid i forbindelse med minedrift at støtte dette lovforslag.
Zuzana Roithová
(CS) Fru formand, mine damer og herrer! Her ti år efter den store miljøkatastrofe, hvor der slap cyanid ud i Europas floder fra en rumænsk guldmine, skal vi stemme om en beslutning, hvor vi forlanger, at udvinding af guld ved hjælp af cyanid skal forbydes i hele EU. Det er en yderst farlig metode, ikke kun i forbindelse med ulykker, der truer store områder, men også fordi det udgør en miljømæssig byrde under udvindingen, og det kan ikke længere tolereres. For hvert ton bjergart, der forurenes med et yderst giftigt stof, som kun vanskeligt nedbrydes i miljøet, bliver der kun udvundet nogle få gram guld. Samtidig bliver der dannet rigtig mange tons giftig bjergart. Desuden er de fleste udenlandske mineejeres indvendinger mod vores aktiviteter grundløse, eftersom der findes andre og sikrere, om end noget dyrere udvindingsmetoder.
Jeg vil gerne anmode om Deres støtte ved afstemningen om vores fælles beslutning, som opfordrer Kommissionen til at forbyde cyanidbaseret minedrift i EU fra 2012, og om, at hverken Kommissionen eller medlemsstaterne støtter mineprojekter i EU eller tredjelande, hvor der anvendes cyanid. Forbuddet er allerede i kraft i dag i Tjekkiet, Tyskland og Ungarn, og andre lande bør også forbyde denne form for minedrift. Jeg betragter det som afgørende, at mineselskaber har obligatoriske forsikringer mod skader forårsaget af ulykker, herunder omkostninger til genoprettelse områder påvirket af ulykker til deres oprindelige tilstand. Jeg vil gerne slutte med at understrege, at de ubetydelige profitter, der opnås ved billigere udvinding af guld ved hjælp af cyanid, ikke kan fritage os fra ansvaret for et fungerende økosystem og for at bevare økosystemet for kommende generationer.
Kriton Arsenis
(EL) Fru formand, fru kommissær! Efter Tjernobyl forstår vi alle faren ved atomkraft. Men i 2000 indtraf den næststørste miljøkatastrofe i Europas historie - måske endda i verdenshistorien - som følge af ulykken ved Baia Mare i Rumænien, som mange medlemmer har omtalt. 100 000 kubikmeter vand med meget høje koncentrationer af cyanid og tungmetaller slap ud fra en guldmine og ud i Tisza-floden og derfra ud i Donau, hvorved det fik konsekvenser for Ungarn og Serbien foruden Rumænien, dræbte titusindvis af fisk og forgiftede drikkevandet.
Forureningen af fødekæden i de direkte ramte områder var langvarig. Ungarn rapporterede om 1 367 t døde fisk. Mere end 100 mennesker, primært børn, blev forgiftet ved at spise forurenede fisk og blev straks behandlet.
Men ikke nok med at guldminedrift ved hjælp af cyanidopløsninger fortsætter, ikke nok med at det ikke bliver forbudt på europæisk plan, tværtimod modtager de pågældende investeringer støtte fra medlemsstaterne og fra EU. Minedrift fortsætter eller er planlagt i Sverige, Finland, Slovakiet, Rumænien, Bulgarien og Grækenland, mens det er forbudt ved lov i Ungarn og Tjekkiet og ved retspraksis i Tyskland.
De tider, hvor vi ofrede det lokale miljø og vores borgeres sundhed for arbejdspladser, er forlænget forbi. Selv den økonomiske overlevelse for netop denne aktivitet ville kollapse, hvis princippet om forebyggelse og om, at forureneren betaler, gjaldt.
Enhver økonomisk aktivitet er velkommen, forudsat at den er i tråd med miljøbeskyttelse og beskyttelsen af vores borgeres sundhed. Men når vi bruger cyanid, udsætter vi både miljøet og vores borgeres sundhed for uoprettelige farer.
Er kommissær Malmström i stand til at forsikre os om, at der vil blive indført passende og stærk lovgivning, og at Baia Mare ikke vil gentage sig i Sverige, Finland, Bulgarien eller Grækenland? Jeg opfordrer Kommissionen til at bevise, at den vil honorere de løfter, den afgav til Parlamentet for blot to måneder siden.
Jeg slutter op om de lokalsamfund, som er de første, der lider under konsekvenserne, og slutter mig til miljøbevægelsernes kamp, samtidig med at jeg opfordrer til et øjeblikkeligt forbud mod brugen af cyanid til guldminedrift i EU.
Theodoros Skylakakis
(EL) Fru formand, fru kommissær! Guldet er, hvor det er. Det kan ikke slippe væk. Det, vi opfordres til at drøfte, er hvornår, hvordan og med hvilken miljøpåvirkning vi beslutter at udvinde det.
Hvis der gennemføres en investering med brug af cyanid, er konsekvenserne uoprettelige, for guldet er væk, og slammet, der indeholder farlige giftige cyanidforbindelser, som direktivet selv indrømmer, ligger tilbage i mineområdet i store mængder. Det er ikke kun et spørgsmål for de pågældende medlemsstater, for der ligger også medlemsstater nede ad floderne, hvis installationer ligger ud til floderne.
Det eksisterende direktiv har én ulempe, og det er, at den økonomiske garanti, som det indeholder bestemmelser om, ikke dækker alle negative konsekvenser i tilfælde af en ulykke, især efter at den pågældende installation er lukket. Dermed brydes der med det grundlæggende princip om, at forureneren betaler, især i lyset af, at de selskaber, der anvender denne metode, i det store hele er hjemmehørende uden for Europa, og når de er færdige med at drive minedrift, vinker de blot pænt farvel.
Derfor er vi nødt til at tage alternative metoder til minedrift op til alvorlig fornyet overvejelse og genindføre det grundlæggende princip om, at forureneren betaler, med fuld og pålidelig dækning i tilfælde af en ulykke, fra nu af og lige så længe, som disse farlige stoffer stadig findes i jorden. Indtil disse forudsætninger er mødt, mener jeg, at denne metode skal forbydes. Det vil formentlig motivere selskaberne til at forske seriøst i alternative, mindre forurenende metoder, for hvis man har en billig metode og ikke betaler for den forurening, den forårsager, har man ingen grund til at forsøge at finde alternativer.
Jan Březina
(CS) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg besluttede at tage ordet i denne sag, fordi jeg nøje har fulgt begivenhederne omkring eftersøgningen efter og åbningen af forekomsterne ved Mokrsko og Kašperské Hory i Tjekkiet, hvor spredte guldpartikler skulle have været udvundet ved hjælp af cyanid. Dengang, midt i 1990'erne, overvejede vi, hvordan de anvendte kemiske stoffer påvirkede miljøet, og at brugen af cyanid indebærer behandling af enorme mængder malm. Derudover var der ikke kun de skadelige virkninger ved cyanidet, men også ved de stoffer, der bruges til fjernelse af cyanidet, nemlig klor og kalciumoxid. Desuden er der den tungtvejende kendsgerning, at sundhedsfarlige ledsagende grundstoffer kan blive aktiveret af disse processer. Der er især tale om arsen, som er yderst sundhedsfarligt og ofte forekommer i form af arsenpyrit, et meget hyppigt ledsagende mineral. I mange tilfælde støtter jeg personligt minedrift som en nødvendig forudsætning for teknologisk fremskridt, men jeg er imod cyanidbehandling af guldmalm, og det glæder mig, at Tjekkiets lov om minedrift i 2000 blev ændret, så det ikke længere er tilladt at behandle guld med denne metode. I lyset af de betydelige risici i forbindelse med cyanidbehandling ville det være godt, hvis denne metode blev forbudt, ikke kun i EU, men i hele verden, eftersom risiciene forbundet med cyanidbehandling er uforholdsmæssige store, især i udviklingslande, hvor der ikke er samme grad af miljøbeskyttelse. Er kommissæren sikker på, at mulighederne for nye alternative teknologier og nye former for separation og flotation er blevet ordentligt undersøgt?
Alajos Mészáros
(SK) Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at takke initiativtagerne, hr. Áder og hr. Tőkés, for at tage dette meget alvorlige emne op. Jeg støtter fuldt og helt beslutningsforslaget om et generelt forbud mod brug af cyanid i forbindelse med minedrift i hele EU.
Enhver, der oplevede følgerne af miljøkatastrofen i Baia Mare, som skyldtes svaghederne ved denne metode, og det efterfølgende udslip af giftigt spildevand indeholdende cyanid til vandløb med vidtrækkende følger for faunaen i Tisza-floden i Ungarn og for Donau i Bulgarien, ville gøre alt, hvad de kunne for at sikre, at noget lignende aldrig kunne ske igen i EU.
Mit eget land, Slovakiet, blev alvorlig påvirket af katastrofen, fordi den fandt sted ved vores grænser. Desuden er der en lignende trussel i Slovakiet fra genåbningen af flere gamle ædelmetalminer, hvor brugen af cyanid overvejes på grund af de lave koncentrationer af ædelmetallerne.
Det ville være en komplet misforståelse og forkert at karakterisere denne proces som en bilateral sag mellem to af EU's medlemsstater. Jeg håber, at Kommissionen vil anlægge et noget mere beslutsomt standpunkt end det, kommissæren giver udtryk for her.
Vi må støtte et generelt og vidtfavnende forsvar for europæiske værdier i vores miljøpolitik ved at vedtage beslutningen.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at takke kommissæren for den afbalancerede holdning, hun præsenterede som indledning på forhandlingen. Metoder, hvor der benyttes cyanid, er farlige. Men der findes andre teknologier, der er lige så farlige, f.eks. produktionen af atomteknologi. Der findes regler, standarder og normer, som skal forhindre ulykke. Vi behøver ikke indføre et forbud, vi behøver bare overholde reglerne. Beslutningen omtaler 30 ulykker inden for de sidste 25 år. Den angiver ikke, hvor mange af dem der fandt sted i Europa, for der har været meget få, primært i lande der ikke var medlemmer af EU, da ulykkerne indtraf. Faktisk strammede Kommissionen reglerne som følge af den uheldige ulykke, der skete i 2000.
Der anvendes metoder, hvortil der bruges cyanid, til at fremstille en række produkter, herunder endda lægemidler og vitaminer. Beslutningen omhandler kun minedrift, nærmere bestemt udvinding af guld. Hvorfor? Fordi problemet ikke har noget med cyanid at gøre, men med guld. Man ønsker ikke alene at forbyde denne metode, men også at standse igangværende projekter fra datoen for det foreslåede forbud. Det eneste kommende guldmineprojekt, jeg kender til i Europa, er i Rumænien.
Jeg vil gerne bede mine kolleger nærlæse beslutningen, især udsagn som at kraftig regn i fremtiden vil forøge risikoen for udslip, eller at mineindustrien ikke skaber mange jobmuligheder, og dem, der skabes, har begrænsede fremtidsudsigter på 16 år, eller at der kan ske menneskelige fejl, fordi visse medlemsstater ikke er i stand til at håndhæve lovgivningen. Jeg synes ikke, sådanne udsagn hører hjemme i en tekst fra Parlamentet.
Derfor beder jeg mine kolleger om at afveje både årsagerne til og konsekvenserne af at stemme imod en beslutning, der mindsker vores troværdighed i Kommissionens øjne og reducerer chancen for, at de beslutningsforslag, Parlamentet vedtager, bliver taget i betragtning, ikke kun i den foreliggende sag, men også generelt.
Mariya Nedelcheva
(BG) Hr. formand, mine damer og herrer! Brugen af cyanidforbindelser i mineindustrien er tydeligvis en sag, som man ikke bare kan trække på skuldrene over. Vi er klar over de juridiske foranstaltninger, som EU har indført. De sender et klart signal om, at vi må fortsætte med at garantere en høj grad af beskyttelse af folks sundhed og af miljøet ved brug af passende ressourcer, strukturer, kontrolmekanismer og styringssystemer. Det er også en del af vores mission fortsat at mobilisere den offentlige mening i Europa. Men når det sker ved at spille på folks frygt og trække miljøkortet for at beskytte en anden form for interesser, mister standpunktet enhver værdi.
Ifølge rapporten fra SRE Consulting bruges størstedelen af de cyanidforbindelser, der i øjeblikket anvendes i industriel målestok, i den kemiske industri og til overfladebehandling af metaller. Det betyder, at selv om vi forbryder brugen af dem til guldminedrift, vil de fortsat blive anvendt til andre formål, og vores forbud vil ikke medføre en væsentlig reduktion i den samlede brug af dem. Jeg er fuldstændig enig i, at der er et uomgængeligt behov for at vurdere konsekvenserne for miljøet og for, at både virksomheder og tilsynsmyndigheder i vores lande udviser foreløbig og efterfølgende tilbageholdenhed.
I øjeblikket har mit land, Bulgarien, ikke et udtrykkeligt forbud mod brugen af cyanidforbindelser til udvinding af guld. I dette tilfælde har brugen af andre metoder, især under den aktuelle krise, ikke vist sig at være mere effektiv. Det betyder ikke, at vi går på kompromis, men at vi lytter til sund fornuft og ikke går til yderligheder. Derfor går broen, der forbinder en gruppe mennesker, som er imod enhver form for forbud, med den gruppe, der har en anden holdning, via Dem. Jeg opfordrer Dem indtrængende til, at vi ikke brænder denne bro.
Sari Essayah
(EN) Hr. formand! Jeg er enig i, at slamdæmninger som den, der forårsagede ulykken ved Baia Mare i 2000, ikke bør opføres. Finland er en stor guldproducent efter europæisk standard. Den nye mine i Kittilä er Europas største med en årlig produktion på 5 000 kg guld. Nu er vi nødt til at holde os en videnskabelig kendsgerning for øje, nemlig at guld ikke kan opløses i nogen anden væske end cyanid. Derfor benyttes der også cyanid i udvindingsprocessen i Kittilä, men i lukkede processer. Det cyanid, der bruges til behandling af det berigede slam, bliver genbrugt, og cyanidresterne destrueres efter processen. Selv det vand, der indvindes fra slammet, renses for rester af cyanid. Udvinding ved hjælp af bakterier ville være mere miljøvenligt, men denne metode benyttes endnu ikke til guld.
Den første mine i verden, der bruger mikrobiel udvinding fra bunker af nikkelmalm, ligger i Talvivaara, også i Finland. Der arbejdes på at udvikle mikrobiel rensning for cyanidrester, og resultaterne er lovende, så jeg anbefaler kraftigt, at man ser i den retning. Derfor støtter jeg ikke forslaget om et totalforbud mod brug af cyanid, men jeg vil bestemt opfordre til streng miljøkontrol med den bedste tilgængelige teknologi og lukkede processer.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! Efter min mening er initiativet til at forbyde brugen af cyanidbaserede metoder til udvinding af guld uberettiget. Som allerede nævnt er der række europæiske retsakter i kraft på området, og vilkårene for brug af cyanid er blevet stadig strammere siden den beklagelige førnævnte ulykke, der fandt sted i Baia Mare og desværre medførte forurening.
Derfor bør vores indsats i denne situation fokusere på at håndhæve denne lovramme strengt på nationalt plan i hver medlemsstat. Cyanidbaserede metoder har været anvendt til udvinding af guld i over 100 år under forhold, der sikrer beskyttelse af miljøet og som led i en effektiv proces til udvinding af guld. Faktisk er 90 % af det guld, der er blevet udvundet i hele verden gennem de sidste 20 år, blevet udvundet med denne metode, ikke med et alternativ.
De tekniske bestemmelser for brug og neutralisering af cyanid har været med til at minimere risiciene for miljøet og for arbejdstagernes sundhed. Jeg føler også trang til at understrege, at korrekt brug af forsigtighedsprincippet ikke indebærer en følelsesmæssig reaktion i form af et forbud mod en metode, der har bevist sine fordele, og hvis risici er fuld ud kendte og kontrollerbare. Når man bruger forsigtighedsprincippet, må man også tage de miljørisici i betragtning, der opstår ved brug af andre alternative stoffer, der minder om cyanid. Ifølge eksperter udgør brugen af sådanne alternative stoffer en større risiko end brugen af cyanid.
Csaba Sógor
(HU) Hr. formand! Det at tillade eller forbyde mineprojekter, der anvender cyanid, er et følsomt spørgsmål i visse medlemsstater. For det første må vi slå fast, at en løsning på dette problem ikke kan holdes som gidsel af politiske intentioner og interesser. Eksperter må vurdere faren for forurening, og hvis der er en sådan fare, er det op til politikere at beskytte borgernes interesser. Hvad dette angår, rækker spørgsmålet længere end miljøbeskyttelse, for forurening kan bringe folks sundhed i fare i strid med EU-borgeres ret til en høj grad af sundhedsbeskyttelse (artikel 35 i chartret om grundlæggende rettigheder). På dette område kan man ikke tale om stor eller lille risiko. Hvis borgernes sundhed er i fare, er der intet formål med en politisk debat, og myndighederne må gribe ind over for den potentielle forurener. Selv om brugen af cyanid er forbudt i visse medlemsstater og tilladt i andre, må medlemsstaterne rådføre sig med hinanden med det formål at danne partnerskaber. Kommissionen bør for sin part indtage en holdning i sagen og tage initiativ til bestemmelser, der udelukker muligheden for skader på EU-borgeres sundhed.
Hannu Takkula
(FI) Hr. formand! Eftersom jeg stammer fra området med guldforekomster i det nordlige Lapland, ønsker jeg at bidrage til forhandlingen. Som fru Essayah sagde i sit fortrinlige indlæg, kan guld opløses med cyanid, og det finder sted i lukkede processer i Finland.
I Kittilä-guldminen, som ligger ret tæt på, hvor jeg bor, bliver der produceret over 5 000 kg guld årligt. Der har ikke været problemer, for der er blevet taget hånd om miljømæssige problemer på en sådan måde, at lovgivningen er tidssvarende, processerne er lukkede og reststoffer bliver destrueret. Teknologien er også væsentlig her. I denne sag er der bestemt et betydeligt antal forskelle mellem de europæiske lande, og jeg mener, at vi er nødt til at samarbejde og udveksle bedste praksis.
Et andet vigtigt spørgsmål er brugen af mikrober, hvilket er en ny opfindelse. Det må vi også investere i i fremtiden, så vi kan skifte til en endnu mere miljøvenlig og effektiv metode til at opløse guld med. Vi må foretage en fælles indsats i hele Europa, så mineaktiviteter kan fortsætte, samtidig med at der tages hensyn til miljøet på en bæredygtig måde.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Indlæggene fra fru Roithová, hr. Březina og hr. Mészáros overbeviste mig, for de beskrev, hvordan der skete en tilsvarende ukritisk udnyttelse i det land, hvor de boede tidligere, nemlig det kommunistiske Tjekkoslovakiet, hvordan der er sket en holdningsændring, og hvordan de i dag er dem, der taler for miljøbeskyttelse og fælles europæiske standarder.
Jeg mener, at vi behøver denne holdningsændring i hele Europa. Vi må være opmærksomme på, at vi er i færd med at udvikle nye teknologier. Hvorfor ikke strække udvindingen af en forekomst, der er ved at løbe ud alligevel, og først udvikle disse nye teknologier? Jeg vil gerne gøre en ting helt klar. Hvis vi ikke er forsigtige, vil noget uerstatteligt blive ødelagt, og kommende generationer vil forbande os for det.
Derfor må jeg anmode om en langsigtet tilgang her. Det er afgørende, at vi har ensartede europæiske standarder, eftersom floder krydser grænser, og cyanid naturligvis også er en miljøtrussel, der krydser grænser.
Elena Băsescu
(RO) Hr. formand! Jeg er enig i, at vi må træffe enhver mulig foranstaltning på EU-plan for at reducere risiciene ved brug af giftige, sundhedsfarlige stoffer som cyanid. Men et forbud mod stofferne må ikke ses som den eneste løsning. Der bruges giftige, sundhedsfarlige stoffer til mange andre industrielle processer end minedrift. Ud over ulykken i Baia Mare i 2000 har mineindustrien oplevet to andre større ulykker. Den ene indtraf i Spanien i 1998, den anden i Sverige 2003, og begge var større ulykker. Men årsagerne var de samme, nemlig slambassiner der brød sammen.
Der benyttes cyanidbaserede udvindingsmetoder ved over 90 % af den globale guld- og sølvproduktion. Indførsel af et betingelsesløst forbud mod denne metode til fordel for metoder, der er baseret på stoffer, som udgør en mindre risiko for miljøet, men som er urimelig dyre og medføre lavere afkast, vil betyde, at det pågældende land vil blive nødt til at standse udvindingen af disse metaller med de økonomiske og sociale følger, det indebærer.
Michael Theurer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Som hr. Takkula netop sagde, er brugen af cyanid helt almindelig inden for minedrift. Men som vi har hørt, er det meget farligt. Den katastrofe, som fru Băsescu netop nævnte, forurenede dengang Donau og chokerede os alle, og De ved, at jeg kæmper hårdt for Donau-området. Derfor spekulerer jeg som erhvervspolitiker over, hvad vi kan gøre. Vi har kun begrænset kapacitet til udvinding af guld i EU. Målet er at gøre en global forskel med teknisk nytænkning. Her findes der højteknologiske løsninger, det ved jeg. I Tyskland er der udviklet miljøteknologier, der kan hjælpe os med at undgå cyanid i fremtiden. Vi må gøre disse europæiske højteknologiske løsninger kommercielt levedygtige, og vi må gøre dem billige. Jeg kan se et stort forretningspotentiale her. Vi må ikke begrænse os til EU, men sikre, at vi også på dette område opnår et gennembrud i forhold til international handel af hensyn til miljøet og vores økonomi.
Miroslav Mikolášik
(SK) Hr. formand! Udvindingsmetoder baseret på cyanid er forbundet med stor risiko for skader på miljøet og udgør dermed også en trussel for menneskeliv og menneskers helbred. Udludning af ædelmetaller såsom guld ved hjælp af cyanid er forbudt i en række medlemsstater, men risikoen for en naturkatastrofe med forurening af overfladevand går på tværs af landegrænser.
Den berygtede ulykke i Baia Mare (som ligger i Rumænien, så her må jeg rette min kollega hr. Posselt: ulykken indtraf ikke i Tjekkoslovakiet, men i Rumænien, og den forurenede både Ungarn og Slovakiet og dermed det tidligere Tjekkoslovakiet) forårsagede uoverskuelige skader helt op til 1 000 km eller mere fra ulykkesstedet. Mit eget land var blandt dem, der blev ramt.
På trods heraf tillader loven i mange europæiske lande fortsat brugen af sådanne teknikker. For at beskytte menneskers sundhed og miljøet og set i lyset af, at udvindingsmetoder baseret på cyanid kan påvirke en række stater i tilfælde af ulykker, er det min faste overbevisning, at det er nødvendigt og endda afgørende at indføre fælles lovgivning på europæisk plan.
Iosif Matula
(RO) Hr. formand! Et kemisk stof, der er ude af kontrol og er sluppet ud i miljøet, forårsager alvorlige problemer, men der findes over 10 mio. kemiske stoffer. Der findes endnu flere steder, hvor der udføres arbejde ved hjælp af kemiske stoffer. Her i Parlamentet kunne vi diskutere millioner af potentielt farlige scenarier. Cyanider er bestemt giftige, men jeg er kemiker, og jeg kan fortælle, at vi har et globalt problem, for færre end 18 % af cyaniderne bruges i mineindustrien. Resten bruges til fremstilling af medicin, forbrugsgoder inden for kosmetikbranchen og mange andre områder.
Men der bruges stoffer på vores planet, der er tusinder af gange mere giftige end cyanider. Overordnet betragtet, hvis kemiske stoffer havner i vand, ødelægger de liv. Vi har mange døde floder rundt omkring i vreden, der er uberørt af cyanider. Der er intet tegn på liv i Det Døde Hav, fordi det indeholder store mængder natriumklorid, med andre ord bordsalt. Når man bruger et kemisk stof, må man anvende og overholde alle de teknologier og bestemmelser til beskyttelse af miljøet, der er gældende i 2010. Som europæisk stat er det bestemt den rute, Rumænien har valgt at følge. Alle verdens lande må gøre det samme.
Traian Ungureanu
(EN) Hr. formand! Med al respekt må jeg sige, at denne forhandling dybest set er på galt spor. Det emne, vi diskuterer, er meget underligt. Det skaber fornyet kontrovers om en ulykke, der skete for 10 år siden. Hvorfor? Hvorfor har der været tavshed om det så længe? Og hvorfor netop nu? Hvorfor en forhandling nu? Hvis vi følger dette mønster, kunne og burde vi forbyde alting, der kan knyttes til en ulykke i fortiden. Jeg synes, hele sagen er uberettiget. Jeg synes, den bruger miljøet som dække og er baseret på den massefrygt, der er så moderne nu om dage. Efter min mening er sandheden, at det bare er en dårlig politisk sammensværgelse.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Jeg vil blot kort afklare en misforståelse hos min kollega, måske på grund af oversættelsen. Jeg kender ganske udmærket Baia Mare, og jeg ved, at det ikke ligger i det tidligere Tjekkoslovakiet, men nord for Transsylvanien. Jeg kender det ganske udmærket. Det var en fejl i oversættelsen. Jeg nævnte blot indlæggene fra hr. Březina, fru Roithová og hr. Mészáros, der henviste til begivenheder i Kašperské Hory eller Bergreichenstein osv. Jeg kender godt Centraleuropas geografi.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Tak for forhandlingen. Jeg vil naturligvis sørge for, at hr. Potočnik får en fuld redegørelse.
Vi deler Deres bekymring over cyanid. Det er naturligvis et meget farligt giftstof, og det er vi klar over. Men lad mig forsikre Dem om, at Kommissionen har draget sine konsekvenser efter den forfærdelige ulykke, der indtraf for 10 år siden i Baia Mare. Det direktiv, vi har indført for kort tid siden, indeholder en masse begrænsninger, betingelser, restriktioner og krav for at sikre maksimal beskyttelse i forhold til virkningerne på miljøet og menneskers sundhed. Direktivet vil også reducere sandsynligheden for, at en sådan ulykke sker igen, og hvis der skulle ske en ulykke, vil det i høj grad begrænse de mulige konsekvenser. Derfor er det yderst vigtigt, at direktivet gennemføres korrekt.
I betragtning af de meget strenge krav i direktivet om minedriftsaffald og manglen på hensigtsmæssige alternativer i dag, virker et generelt forbud mod brugen af cyanid til udvinding af guld ikke passende i øjeblikket. Men vi holder øje med sagen, vi studerer den seneste teknologiske udvikling, og der vil ske en evaluering i 2012. Vi må forøge genvindingsgraden af produkter, der indeholder ædelmetaller i EU for helt at reducere afhængigheden af guldminedrift.
Tak for forhandlingen. Hr. Potočnik vil naturligvis stå til rådighed for at besvare yderligere spørgsmål om emnet. Kommissionen tager sagen meget alvorligt. Hvis De nærlæser direktivet, vil De se, at mange af Deres bekymringer allerede er omtalt. Lad os hjælpe med at presse medlemsstaterne til virkelig at gennemføre det fuld ud, for det ville i høj grad reducere risiciene.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i mødeperiode maj I.
Kom godt hjem. Lad os håbe, at rejsen ikke bliver afbrudt af vulkaner eller noget andet!
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Daciana Octavia Sârbu  
Den 30. januar 2000 revnede dæmningen omkring det slambassin, der indeholdt affald fra firmaet Aurul i Baia Mare, Rumænien, så omkring 100 000 kubikmeter forurenet vand indeholdende 100 t cyanid og tungmetaller kunne løbe ud. Udslippet betød, at drikkevandsforsyningen til 2,5 mio. mennesker i tre lande blev afbrudt. Floden Somes indeholdt cyanidkoncentrationer, der lå 700 gange over det tilladte. Alle vandlevende organismer blev udryddet i en afstand af op til flere hundrede km. Vi må ikke glemme detaljerne om denne katastrofe, som er blevet det internationale symbol på forurening. Den fremhæver, at den slags ulykker kan ske når som helst på trods af lovgivning og tilsyn. Farlige stoffer hører ikke hjemme i mineindustrien, hvis vi ønsker at forhindre katastrofer. Det er hensigten at bygge Europas største åbent brud-guldmine ved Roşia Montană, og den skal baseres på cyanider. Hvilke konsekvenser vil det få? Miljøet bliver ødelagt, landsbyen forsvinder, indbyggerne bliver fordrevet, kirker og kirkegårde skal flyttes, og de uvurderlige ruiner, der stammer fra romersk og præromersk tid, får en dødsdom. Vi kan lære af historien. Det påhviler os alle at tage ved lære af den. Det er fuldstændig afgørende, at vi indfører et totalforbud mod brugen af cyanid i mineindustrien i EU for at undgå tragedier, der rammer mennesker og miljøet.
László Tőkés
skriftlig. - (HU) I de sidste to år har jeg ved adskillige lejligheder, både under Parlamentets plenarmøder og i dets forskellige fora, givet udtryk for farerne ved brug af cyanid i forbindelse med minedrift. Desuden har jeg skrevet et brev til miljøkommissær Stavros Dimas om spørgsmålet om mineaktiviteterne i Rumænien (Roşia Montană) og Bulgarien (Chelopech og Krumovgrad). Brugen af cyanid i forbindelse med minedrift omtales nogle gange som en farlig "kemisk atombombe" på grund af dens indvirkning på det levende miljø. Siden 1990 har der været omkring tredive tilfælde i hele verden, hvor brugen af cyanid i forbindelse med minedrift har medført alvorlig forurening. Katastrofen ved Tisza-floden for ti år siden anses for at være den mest alvorlige miljøkatastrofe i Europa siden Tjernobyl. Blot inden for de sidste par dage er floden Arieş, der flyder ud i Tisza, blevet forurenet af en guldmine, der blev lukket for 40 år siden. Sidste år udtalte præsident Traian Băsescu selv under et besøg hos et nærliggende mineselskab (Roşia Poieni), at vi ikke kan sidde på en økologisk bombe af denne type, for det er ganske enkelt mord. I lyset af de nye planer for mineprojekter i Rumænien (Roşia Montană, Baia Mare, Certeju de Sus osv.) understreger jeg, at et forbud mod brug af cyanid i forbindelse med minedrift ikke kun er et rumænsk eller på nogen måde et "etnisk" problem, men et universelt - europæisk - spørgsmål, som både EU's medlemsstater og Parlamentets grupper kan nå frem til en fornuftig aftale om. Europa kan ikke være ligeglad med fortidens cyanidkatastrofer eller med truslen om nye i fremtiden. Det er i vores alles interesse at beskytte folk og miljøet, ikke kun mod radioaktivitet og luftforurening, men også mod cyanidforgiftning. Jeg opfordrer Parlamentet til at stemme for vores initiativ.
