Europeiska unionens avtal om anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna * (debatt)
Talmannen
Vi återupptar nu sammanträdet.
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om EU:s avtal om anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Diego López Garrido
Fru talman! Idag förlorade tre människor i Aten sin viktigaste mänskliga rättighet: rätten till liv. Det var följden av våldshandlingar som vi absolut och kategoriskt fördömer. Det spanska ordförandeskapet i rådet vill på rådets vägnar uttrycka sitt deltagande och sin medkänsla med familjerna och ställer sig därmed bakom det uttalande som gjordes av parlamentets talman.
Det vi talar om är mänskliga rättigheter, om att följa Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilka som jag sade omfattar rätten till liv och fysiskt välbefinnande.
EU bygger på de mänskliga fri- och rättigheterna, och under hela dess existens har det ständigt hänvisats till rättigheter och grundläggande friheter i de texter som har antagits. Lissabonfördraget utgör kulmen på detta.
För första gången i EU:s historia omfattar Lissabonfördraget en juridiskt bindande stadga om grundläggande rättigheter för unionens medborgare. Det säger också till institutionerna att EU ska ansluta sig till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
Det vi ser är kulmen på EU:s politiska, kulturella och juridiska utveckling när det gäller mänskliga rättigheter, som unionen ställer i centrum för sin politik, sitt agerande och sitt väsen.
Vi anser i detta sammanhang att det är av största vikt att EU redan har satt igång processen, så att man när det blir dags kan underteckna Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det innebär bland annat att man erkänner Strasbourgdomstolens rättsliga behörighet och ökar garantierna för medborgarna. Det innebär också att de olika lagar om mänskliga rättigheter och friheter som finns i Europa kommer att föras närmare varandra: den nationella lagstiftningen - de garantier som finns i vart och ett av EU-länderna, som är demokratiska länder som respekterar och försvarar de mänskliga rättigheterna - EU:s lagstiftning och Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, som är ett annat stycke lagstiftning som inte bara har undertecknats av EU:s medlemsstater utan även av andra europeiska länder utanför unionen.
Vi ser alltså en process där dessa olika stycken lagstiftning närmar sig varandra, vilket EU:s undertecknande av konventionen blir ett uttryck för.
Den 17 mars lade kommissionen fram en rekommendation om att unionen skulle inleda förhandlingar om ett undertecknade av konventionen. Rådet har sedan dess gjort allt i sin makt för att skynda på diskussionerna om förhandlingsmandatet. Diskussionerna förs i en arbetsgrupp i rådet i nära samarbete med Europeiska kommissionen.
Rådet har i högsta grad tagit hänsyn till alla mandat i protokoll 8, som utgör den juridiska utgångspunkten i detta sammanhang, däribland EU:s eventuella deltagande i Europakonventionens kontrollorgan och vikten av att EU:s behörighet och institutionernas befogenheter respekteras. Man har också tagit ställning till om en EU-domare bör utses till domstolen, om parlamentet bör delta i Europarådets parlamentariska församling och om EU bör delta i ministerkommittén när den fullgör sitt uppdrag att tillämpa Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna.
Rådet har också mycket noggrant följt debatterna och utfrågningarna som hölls i parlamentet i mars i år och tar i högsta grad hänsyn till de synpunkter som parlamentet har uttryckt i det förslag till betänkande som har upprättats av Ramón Jáuregui Atondo, Kinga Gál och Cristian Dan Preda. Det spanska ordförandeskapets räknar, liksom rådet, med att mandatet för förhandlingarna med Europeiska rådet, vilka kommer att ta tid och vara tekniska och komplicerade, ska ha antagits före utgången av första halvåret 2010.
Viviane Reding
kommissionens vice ordförande. - (EN) Fru talman! Min kollega Olli Rehn har redan uttryckt kommissionens syn på och deltagande när det gäller den grekiska katastrofen, så låt mig bara se hur vi kan gå vidare med vårt arbete, eftersom detta kommer att vara av yttersta vikt för att EU:s system för skydd av de grundläggande rättigheterna ska bli komplett. EU:s anslutning till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna föreskrivs i Lissabonfördraget och är inte ett fritt val utan ett mål, vilket ordföranden beskrev så väl alldeles nyss. Anslutningen är emellertid bara ett av fyra inslag i en mycket ambitiös och omfattande EU-politik när det gäller de grundläggande rättigheterna.
För det första har stadgan om de grundläggande rättigheterna i och med Lissabonfördragets ikraftträdande blivit juridiskt bindande. Den juridiskt bindande stadgan utgör den allra senaste bearbetningen av de grundläggande rättigheterna internationellt och är ett politiskt åtagande för tydliga och rättssäkra grundläggande rättigheter, samt befäster alla de rättigheter som fastställs i konventionen. Rättigheterna har samma innebörd och räckvidd som i konventionen, men stadgan går ett steg längre. I den finner vi till exempel den så kallade tredje generationen grundläggande rättigheter: uppgiftsskydd, garantier för bioetik och för god och öppen förvaltning. Skyddet enligt stadgan ska alltid vara minst lika starkt som skyddet enligt konventionen, men i många fall är det starkare.
För det andra har vi främjandet av de grundläggande rättigheterna som en av prioriteringarna i Stockholmsprogrammet, i vilket fastställs strategiska riktlinjer för skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europa.
För det tredje inrättas det en ny portfölj - rättvisa, grundläggande rättigheter och medborgarskap - som visar hur viktigt kommissionen anser det vara att förstärka sitt arbete på detta område.
Och för det fjärde, EU:s anslutning till konventionen. Därmed garanteras att alla som hävdar att de har blivit offer för kränkningar av konventionen av en EU-institution eller ett EU-organ kan väcka talan mot EU vid Strasbourgdomstolen på samma villkor som när en talan väcks mot en medlemsstat. Rent politiskt innebär anslutningen att EU ånyo bekräftar den väsentliga roll som konventionens system för skydd av de mänskliga rättigheterna spelar i Europa - i Europa i vid bemärkelse, inte bara i EU - men genom att ansluta sig till konventionen ställer sig EU bakom Strasbourgsystemet, som är ett system för extern rättslig kontroll av grundläggande rättigheter, eftersom vi nu helt och formellt underställer vår rättsordning denna kontroll. Därmed får naturligtvis EU:s mycket starka engagemang för de grundläggande rättigheterna en starkare trovärdighet både internt och i omvärldens ögon.
I mitten av mars hade kommissionen lagt fram ett förslag om förhandlingsmandat till rådet. Enligt protokoll 8 till Lissabonfördraget måste det finnas ett visst antal väsentliga garantier i avtal om anslutning eftersom vi måste bevara EU-lagstiftningens särskilda egenskaper, och detta beaktas till fullo i kommissionens rekommendation till rådet. Låt mig bara nämna två av dessa garantier.
EU:s behörighet och befogenheter enligt fördragen får naturligtvis inte påverkas av anslutningen, och detta måste vara fullständigt klart i avtalet om anslutning. EU:s anslutning får inte heller påverka enskilda medlemsstaters förhållande till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna eller till protokollen där och förbehållen. Man måste därför under förhandlingarna se till att avtalet om anslutning bara leder till skyldigheter enligt konventionens materiella bestämmelser som gäller EU-institutionernas och EU-organens rättsakter och åtgärder.
Kommissionen försöker nu se till att EU inordnas på ett smidigt sätt i konventionens system. Anslutningen måste därför bevara detta systems innehålls- och förfarandemässiga särdrag. Den måste dock uppfylla två krav. För det första måste EU-lagstiftningens särdrag som sagt bevaras - att skydda EU-domstolen och dess prerogativ efter anslutningen är en viktig fråga. Intressanta förslag har lagts fram som går ut på att EU-domstolen ska involveras i ärenden där Strasbourgdomstolen ska ta ställning till om en EU-rättsakt är förenlig med konventionen och det inte har gjorts någon begäran om förhandsavgörande. Dessa förslag kan förmodligen utformas på ett sätt som gör att det inte krävs fördragsändringar, och de förtjänar att noggrant analyseras och diskuteras i rådets arbetsgrupp. Jag vet att det spanska ordförandeskapet gör allt för att föra diskussionerna framåt.
För det andra är det viktigt att hantera den särskilda situation som det innebär att EU är en egen juridisk person med självbestämmanderätt, som kommer att bli en avtalspart sida vid sida med medlemsstaterna i en mekanism som ursprungligen inte utformades för detta - utan som utformades för medlemsstaterna - och det måste därför göras ett begränsat antal tekniska och förfarandemässiga anpassningar av konventionerna på grund av EU-lagstiftningens särställning. Det handlar bland annat om den så kallade medsvarandemekanismen.
Denna mekanism är särskilt viktig för att ta hänsyn till att EU-lagstiftningen genomförs decentraliserat av medlemsstaterna och ger EU rätt att delta som medsvarande i mål mot en medlemsstat som rör EU-lagstiftningen.
Från institutionell synpunkt vill jag även framhålla att kommissionen anser att företrädare för EU ska få delta i konventionens organ på samma villkor som företrädare för andra avtalsparter. Detta gäller till exempel valet av en domare för varje avtalspart som en av konventionens grundprinciper. Denna princip är en garanti för att alla rättssystem är representerade i domstolen och är även ett uttryck för det system för kollektiv garanti som inrättas genom konventionen och som alla avtalsparter är skyldiga att delta i. Vi måste alltså ha en permanent och fullvärdig domare vald av EU som har samma status och skyldigheter som sina jämlikar och kan intervenera i alla mål.
En specialdomare som bara intervenerar i mål mot EU eller i mål som rör EU-lagstiftningen skulle inte vara tillräckligt. När det gäller hur domaren ska väljas bör det normala förfaringssätt som föreskrivs i konventionen gälla. Det skulle innebära att Europarådets parlamentariska församling väljer en domare från en lista med tre kandidater som läggs fram av EU. Vi anser att ett lämpligt antal ledamöter från Europaparlamentet bör få delta i den parlamentariska församlingens sammanträden när den väljer domare till Strasbourgdomstolen.
Jag vill tacka föredragandena från utskottet för konstitutionella frågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Ramón Jáuregui Atondo och Kinga Gál, för deras förträffliga samverkan i denna fråga, och den utfrågning som anordnades av utskottet för konstitutionella frågor den 18 mars gjorde verkligen stor nytta. Det gläder mig också att det spanska ordförandeskapet i rådet har gett frågan så hög prioritet. Jag är därför säker på att vi kommer att kunna inleda förhandlingar om en anslutning efter sommaren. Jag kommer att se till att kommissionen, i egenskap av EU:s förhandlare, håller parlamentet fullständigt informerat under hela förhandlingsprocessen.
Det är knappast nödvändigt en dag som denna att återigen understryka hur viktiga de grundläggande rättigheterna är för EU och för alla lagförslag som vi lägger fram. Jag är säker på att det inte kommer att vara svårt för EU att uppfylla konventionens krav, men anslutningen till konventionen kommer alldeles säkert att förbättra skyddet för de grundläggande rättigheterna i EU, och med detta menar jag för varje enskild individ som lever i EU.
Marietta Giannakou
Fru talman! Jag skriver definitivt under på uttalandena av Diego López Garrido för det spanska ordförandeskapets räkning och av Viviane Reding, och jag vill tacka Ramón Jáuregui Atondo och Kinga Gál för deras betänkanden och det arbete de har lagt ned.
EU:s anslutning till Europarådets Europakonvention och dess protokoll är en följd av tillämpningen av Lissabonfördraget och utvidgar skyddet för medborgarnas mänskliga rättigheter. Därmed upprättas ett paneuropeiskt system för skydd av grundläggande friheter och mänskliga rättigheter som omfattas av den rättspraxis som har utvecklats vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg. Förutom det externa skyddet får EU samtidigt ett internationellt externt skyddsorgan, vilket stärker dess trovärdighet inför tredjeländer, som EU ofta kräver ska respektera Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna inom ramen för sina bilaterala förbindelser.
Debatten om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna sammanfaller idag med mordet på tre medborgare, tre arbetare, av extremistiska element på ytterkanten i mitt hemland, i Aten, i samband med demonstrationerna mot regeringens åtgärder för att hantera den ekonomiska krisen. Förutom den djupa bedrövelse och smärta som jag känner vill jag för mina kollegers räkning i det största oppositionspartiet i Grekland understryka att vår politiska fraktion är fast besluten att ge ett avgörande bidrag till att värna demokratin och fungerande institutioner.
Vi respekterar de pengar som våra partner och Internationella valutafonden har gett oss i detta kritiska läge och är fast beslutna att hjälpa till med de reformer som krävs för att vi ska ta oss ur denna kris. Vi är ett ansvarsfullt parti och kommer därför att bidra till ansträngningarna att uppehålla lugn och värna det grekiska folkets enighet genom att få bort de extremistiska element som undergräver vår demokrati.
Ramón Jáuregui Atondo
för S&D-gruppen. - (ES) Fru talman! Om jag var tvungen att reducera det vi pratar om idag till en enda idé skulle jag säga högt och tydligt till den europeiska allmänheten att de för första gången kommer att få en domstol som garanterar deras mänskliga rättigheter och grundläggande friheter i förhållande till EU och sina hemländer, när dessa tillämpar EU-lagstiftningen.
Själva grundtanken är att det finns en ny domstol för européerna, Strasbourgdomstolen, som ska garantera att EU-lagstiftningen och dess tillämpning i de enskilda medlemsstaterna uppfyller de minimigarantier som ligger till grund för Europatanken. Dessa minimigarantier är en del av navelsträngen, av den historiska processen av europeisk integration. Det är en integrationsprocess som är civiliserande och bygger på tanken om mänsklig värdighet - om folkets värdighet - och den sker i form av demokrati, rättssäkerhet, en välfärdsstat baserad på rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter.
Lissabonfördraget har gett EU en möjlighet att formalisera den stadga som Viviane Reding påpekade är den mest fullständiga stadga om grundläggande rättigheter som har upprättats på detta område, vilket förutsätter att vi underställs Strasbourgdomstolen.
Det är detta vi nu ska anta. Jag vet att det finns många tekniska problem, men låt mig bara framhålla hur viktigt kommissionens snabba och effektiva arbete har varit för att få fram ett konkret mandat som gör det möjligt för oss att komma vidare i dessa förhandlingar.
Jag vill tacka er, fru Reding, för ert arbete, som alltså har varit snabbt och effektivt, och jag vill också tacka det spanska ordförandeskapet. Jag vill tillkännage att vi kommer att anta parlamentets betänkande under nästa sammanträdesperiod och be om er uppföljning, information och medverkan under de förhandlingar som kommer att vara komplicerade men som är mycket viktiga för EU.
Cecilia Wikström
för ALDE-gruppen. - Fru talman! EU:s anslutning till Europakonventionen har länge stått på agendan. Nu finns det en rättslig grund för att anslutningen ska bli verklighet. Vi kan alla glädjas åt detta. EU:s anslutning till Europakonventionen innebär att skyddet av de grundläggande rättigheterna kommer att kompletteras och förstärkas, att medborgarna i våra medlemsstater får bättre skydd i förhållande till EU:s verksamhet, och att det blir bättre samklang i rättspraxis på människorättsområdet i de båda europeiska domstolarna, Haag respektive Strasbourg.
Med anslutningen till Europakonventionen kommer EU:s institutioner att vara föremål för Europeiska domstolens rättsskipning. Det kommer att garantera en oberoende extern kontroll av EU:s respekt för människors grundläggande fri- och rättigheter.
Detta är ett mycket viktigt steg. Det är så lätt att vaggas in i tron att vi i Europa står fria från det slags kränkningar av mänskliga rättigheter som begås i andra delar av världen. Som medlemsstater i unionen har vi lagar, stadgar och en djupt rotad europeisk värdegrund som säkrar våra rättigheter. Utgår man från den text som finns i början av Lissabonfördraget är yttrandefrihet, pressfrihet och religionsfrihet europeiska friheter som undantagslöst ska respekteras överallt inom unionen. Så är tyvärr inte alltid fallet, eftersom det finns medlemsstater som kränker grundläggande rättigheter i EU. Dessvärre händer det att också vi i detta hus står handfallna och låter detta ske.
I och med att EU ansluter sig till Europakonventionen i syfte att förstärka och komplettera medborgarnas fri- och rättigheter är det viktigt att vi i parlamentet lagstiftar och agerar i samstämmighet med konventionen. Faktum är nämligen att det i våra medlemsländer finns en hel del kvar att göra för att städa vår egen bakgård innan de vackra ord som utgör vår gemensamma värdegrund blir verklighet.
Heidi Hautala
för Verts/ALE-gruppen. - (FI) Fru talman! Det är mycket viktigt att vi betraktar de mänskliga rättigheterna som något som har ett intrinsikalt värde, även om de också har ett instrumentellt värde, vilket jag inser när jag som ordförande i underutskottet för mänskliga rättigheter talar med företrädare för tredjeländer.
Så sent som idag talade jag med några marockanska parlamentsledamöter. Det är mycket bra att kunna säga till dem att EU betonar vikten av mänskliga rättigheter även i sin egen verksamhet och inte bara försöker lära andra hur viktiga de är. Då kan vi förklara för företrädare för tredjeländer att EU:s anslutning till Europakonventionen om mänskliga rättigheter faktiskt innebär att vår verksamhet blir föremål för extern kontroll, vilket här har gjorts klart. Jag kan också säga att vi för första gången har en kommissionsledamot som uttryckligen ansvarar för detta inom ramen för rättsliga frågor.
Jag vill nämna att EU:s anslutning till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna naturligtvis inte kommer att lösa problemet med att Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna är alldeles överbelastad. Vi bör fundera över hur vi kan lösa detta problem, som är en följd av eftersläpningar i hanteringen av ärenden.
Jag vill också starkt förorda att EU även beslutar sig för att ansluta sig till de meningsfulla tillkommande protokollen som handlar om frågor som motstånd mot tortyr och bekämpning av rasism, samt effektivare lagar.
Zbigniew Ziobro
Fru talman! Effekterna av att underteckna avtalet om EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna tycks bli begränsade, eftersom konventionen sedan länge accepteras i Europa som en måttstock för människorättsskyddet. Det är en status som den har både i EU:s lagstiftning och i enskilda medlemsstaters politik.
Men det är också nödvändigt att peka på vissa problem som kan uppstå till följd av konkurrensen mellan EU-domstolen och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna när det gäller vilka rättsliga beslut som de får fatta. Frågan bör därför analyseras mycket noggrant så att man inte begår misstag som sedan måste rättas till.
Det kan dessutom antas att EU-domstolens beslut och tolkning av EU-lagstiftningen kommer att granskas av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Det innebär att Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna kommer att få en betydande rättslig behörighet över EU:s institutioner. Man bör därför tänka igenom alla rättsliga konsekvenser av detta beslut så att man inte gör något förhastat. Samtidigt bör även frågan om att reformera verksamheten vid båda dessa viktiga europeiska domstolar övervägas.
Krisztina Morvai
(HU) Som advokat som arbetar med människorättsfrågor förstår jag inte vilket mervärde det skulle innebära för skyddet av EU-medborgarnas mänskliga rättigheter om EU anslöt sig till samma människorättskonvention som samtliga europeiska länder redan har anslutit sig till. Låt mig klargöra några punkter för, som jag ser det har våra kolleger som inte är advokater vilseletts i betydande utsträckning. Situationen är som följer: Det finns ett människorättsinstrument som verkligen är mycket viktigt, kallat Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Denna konvention har inte undertecknats av EU utan av dess halvtvilling, Europarådet.
Om ett land kränker de medborgerliga rättigheter som beskrivs och fastställs i konventionen har dess medborgare rätt att vända sig till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg för att få upprättelse och driva igenom sina rättigheter gentemot landet i fråga. Denna möjlighet har, som vi alla vet, idag alla medborgare i EU. Jag tror inte att det finns en enda ledamot bland oss som inte känner till ett fall där någon i hemlandet hotade att driva en sak hela vägen till Strasbourg och sedan även gjorde det och vann målet mot sin medlemsstat. Så vad är nytt, vari ligger mervärdet, förutom att någon från EU:s nätverk får ett välavlönat jobb som domare i Strasbourg?
Kinga Gál
(HU) Fru talman, herr minister, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vår debatt idag markerar en mycket viktig händelse i EU:s historia. Vi diskuterar här något som för många år sedan tycktes vara ett oöverstigligt hinder: ett mandat för kommissionen att förhandla om EU:s anslutning till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Det är i år 60 år sedan konventionen ratificerades, och under dessa 60 år har den fått många medborgare att känna tilltro till att rättvisa kan skipas även mot deras egna hemländer. Vad kommissionsledamot Viviane Reding redan har tagit upp har en nära anknytning till denna debatt och bör därför betonas igen och igen, nämligen att EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna sedan december är juridiskt bindande. Detta dokument är ett av de mest progressiva dokumenten när det gäller grundläggande rättigheter.
Genom konventionen stärks stadgan samtidigt som stadgan kompletterar konventionen. Sedan december har EU en skyldighet enligt Lissabonfördraget att ansluta sig till konventionen om de mänskliga rättigheterna. Vårt mål måste därför vara att se till att genomförandet blir så bra som möjligt. Den viktigaste frågan här är vilket mervärde anslutningen till konventionen kommer att medföra för EU-medborgarna. Mitt betänkande om anslutningen till konventionen upprättades med detta i åtanke och ratificerades enhälligt av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag vill därför be rådet och kommissionen att göra allt de kan under förhandlingarna för att se till att anslutningen till konventionen verkligen skapar ett värde, ett mervärde, för medborgarna i EU, men utan att inge överdrivna förväntningar.
Det finns samtidigt flera frågor som klargöras under förhandlingarna. En av dessa viktiga frågor gäller förhållandet mellan domstolarna. Det är också en förutsättning att interna rättsmedel måste vara uttömda. Jag anser samtidigt att det är viktigt att under förhandlingarna ta hänsyn till att reformeringen av verksamheten vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg kommer att sammanfalla med EU:s anslutning till konventionen. EU:s anslutning till konventionen kommer att vara ett unikt experiment, men det får inte hota något som redan fungerar när det gäller upprätthållandet av de mänskliga rättigheterna. Anslutningen till konventionen kan bara bli en framgång om den verkligen befäster de redan fungerande institutionerna och ger medborgarna möjlighet att vända sig till dem. Vi måste vara försiktiga så att vi inte äventyrar denna process och se till att vi i vår stora entusiasm inte kastar ut barnet med badvattnet, som det ungerska talesättet så träffande lyder. Jag menar att detta är ett mycket viktigt ögonblick och att vi är på rätt väg. Jag vill be kommissionen och rådet att fastställa sitt mandat och föra de kommande förhandlingarna för att befästa det som här har tagits upp.
Fru Gál! Ni är den första ungerska ledamot som jag har träffat sedan vi fick nyheten om att vår kollega och vän Pál Schmitt har valts till talman i det ungerska parlamentet. Jag vill säga att vi verkligen kommer att sakna vår vän Pál Schmitt och ber er vidarebefordra våra lyckönskningar direkt till honom. Jag är säker på att han kommer att göra en storartad insats som ledare för sitt lands parlament.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Trots att alla medlemsstater har undertecknat konventionen kommer anslutningen av EU som helhet inte bara att skapa en ny dimension i människorättsskyddet i EU, utan också - vilket jag vill framhålla - sända en rättslig och politisk signal om starkare förbindelser mellan EU och Europa. Jag vill också uttrycka mitt stöd för tanken att man i samband med EU:s anslutning till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna också på allvar bör överväga att i stor skala införa lagstiftning om sociala rättigheter - till exempel skulle antagandet av en reviderad europeisk social stadga på EU-nivå naturligtvis vara ett välkommet steg.
EU:s anslutning till konventionen ger även upphov till frågan om EU:s politiska representation i Europarådets organ. Det sägs samtidigt att även Europaparlamentet bör spela en aktiv roll i denna process. Jag håller i princip med om detta, fru kommissionsledamot, men jag är rädd att denna process, och dess enskilda komponenter, inte alls kommer att vara enkel. Trots att jag just nu delar er entusiasm - och rådet bör naturligtvis också tackas för sin starka insats - måste vi vara beredda på att processen kommer att bli mycket komplicerad och att vi fortfarande har mycket att göra när det gäller detta.
Marek Henryk Migalski
(PL) Herr talman! EU grundades på respekt för de mänskliga rättigheterna. Det är faktiskt en av de finaste aspekterna med denna institution. Det är bara det att jag får intryck av att vi bara skapar dessa mänskliga rättigheter för våra egna medborgare. Monika Flašíková Beňová och Cecilia Wikström tog upp detta. Ändå får jag intrycket av att vi bortser från det som Heidi Hautala talade om, dvs. arbetet för att sprida de mänskliga rättigheterna utanför EU. Det är min övertygelse att EU saknar engagemang på detta område.
Det är med hoppfullhet som jag välkomnar EU:s anslutning till konventionen, eftersom det gör det möjligt att uppnå en viss enhetlighet i systemet av rättigheter och skyddet av mänskliga rättigheter i EU. Man måste tänka på att skapandet av nya rättigheter inte får leda till att andra friheter inskränks. Detta är naturligtvis en fråga för filosofer och rättsteoretiker, men det finns verkligen en spänning mellan fri- och rättigheter. Det är något som både lagstiftare och de domare som i senare led verkställer lagen bör vara medvetna om.
Angelika Werthmann
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! I artikel 6 i Lissabonfördraget sägs att EU ska ansluta sig till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilket skulle stärka systemet för grundläggande rättigheter inom EU. Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna är oerhört viktig för skyddet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter i Europa. Vår anslutning till detta rättssystem skulle stärka EU-medborgarnas grundläggande rättigheter, eftersom de skulle få ännu ett rättsmedel att kunna tillgripa om de ansåg att deras grundläggande rättigheter hade kränkts.
Jag ser EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som ett mycket positivt steg, eftersom det dessutom kommer att öka medvetenheten om de grundläggande rättigheternas betydelse i EU och i bästa fall stärka EU:s trovärdighet i de yttre förbindelserna.
Rafał Trzaskowski
(EN) Herr talman! Låt mig börja med att tacka våra båda föredragande - Kinga Gál och Ramón Jáuregui Atondo - och även kommissionen och ordförandeskapet.
(ES) Tack så mycket för det mycket hårda men nödvändiga arbete som ni har gjort.
(EN) När vi har talat om EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna - och jag tror att vi har talat om det i EU de senaste tio åren - har det funnits rätt många farhågor om att det skulle uppstå konkurrens mellan Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och EU-domstolen, att det skulle uppstå problem kring den rättsliga behörigheten och att EU-domstolens självständighet skulle kunna ifrågasättas.
Men jag tror att det vi har lyckats uppnå i vårt arbete är att vi får en situation där dessa två domstolar kan komplettera varandra. Vi har försökt göra allt för att undvika ett hierarkiskt tänkande och i stället fått en korsbefruktning mellan dessa två system för skydd av de mänskliga rättigheterna. Med tanke på utvecklingen på senare tid, där EU-domstolen följer Strasbourgdomstolens rättspraxis och vice versa, tror jag att de två systemen kan samexistera och att det faktiskt inte kommer att uppstå någon konkurrens, och därmed har de flesta farhågorna skingrats.
I Bosphorus-domen nyligen som vi alla väl känner till slog Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna fast att det inte var nödvändigt att pröva ärendet eftersom EU i sig erbjuder ett tillräckligt skydd för de mänskliga rättigheterna. Frågan blir då: varför är anslutningen till konventionen nödvändig? Denna fråga har ställts av våra kolleger här, och, jo, den är faktiskt nödvändig. Varför är den nödvändig? Det är inte enbart för att den är av symbolisk betydelse, vilket är viktigt, utan för att hela EU:s system för skydd av de mänskliga rättigheterna kommer att få ökad trovärdighet hos de medborgare som kommer att få ett skydd mot EU:s agerande, och inte bara mot medlemsstaternas agerande som är fallet i dag. När det inte görs någon faktisk rättslig prövning på vare sig nationell nivå eller gemenskapsnivå - när till exempel klaganden förvägras talerätt eller talan inte kan väckas mot det berörda EU-organet - det är i dessa situationer som vi kommer att få ett mervärde.
Vi ansluter oss till konventionen för att göra systemet för skydd av de mänskliga rättigheterna mer enhetligt, inte för att undergräva dess trovärdighet. Det krävs lojalitet, vilket är skälet till att vi förutsätter att stater inte ska väcka mellanstatlig talan om påstådda överträdelser om handlingen i fråga omfattas av unionsrättens tillämpningsområde. Vi förutsätter detta, och måste göra vårt yttersta för att fastställa det i lag.
Jag vill slutligen rikta ett stort tack till kommissionen för att man har inrättat ett generaldirektorat för mänskliga rättigheter. Jag minns när jag som student läste Joseph Weilers artiklar om skyddet av mänskliga rättigheter. Hans slutsats var att man kan göra vad som helst när det gäller att ansöka om och ansluta sig till konventionen om mänskliga rättigheter - utan verkställande och uppföljning i kommissionen kommer den att vara fruktlös.
Så äntligen, tack vare er, har vi den! Vi kommer förhoppningsvis att komma vidare och få ett bättre skydd av de mänskliga rättigheterna i EU än vi har idag.
Csaba Sógor
(HU) Jag är mycket glad över att EU genom att underteckna det mest grundläggande människorättsdokumentet tar ännu ett steg mot ett verkligt enat Europa och stärker sin trovärdighet när man agerar mot brott mot de mänskliga rättigheterna i tredjeländer. Vi får emellertid inte glömma bort att Europarådet i många avseenden ligger före EU när det gäller skyddet av de mänskliga rättigheterna. Jag uppmanar därför kommissionen att undersöka om det är möjligt att underteckna andra av Europarådets konventioner och upprätta en förteckning över de internationella fördrag som har ingåtts i Europarådet och som om vi anslöt oss till dem skulle kunna hjälpa oss att höja kvaliteten på EU:s människorättslagstiftning.
Jag anser att EU kommer att behöva samarbeta med Europarådet och anamma de framsteg som det har gjort på människorättsområdet för att verkligen kunna bli en region av frihet, säkerhet och rättvisa. Till de framsteg som särskilt bör uppmärksammas hör stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk och ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter, i vilken det fastställs minimikrav i frågor som rör inhemska nationella minoriteter på grundval av europeiska värderingar, respekt för mångfald och rättigheterna i stadgan om grundläggande rättigheter. EU:s medlemsstater är alla medlemmar i Europarådet, och de flesta av dem har undertecknat och ratificerat de nämnda dokumenten. Det skulle vara naturligt att unionsrättens utvidgning på detta område skedde genom att man anslöt sig till dessa allmänt ratificerade konventioner.
Elena Băsescu
(RO) Lissabonfördragets ikraftträdande innebär att EU måste ansluta sig till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg ska i själva verket skydda grundläggande fri- och rättigheter mot åtgärder från EU:s sida. Detta är desto viktigare som medlemsstaterna har överfört viktiga befogenheter till EU. Jag vill framhålla att anslutningen inte kommer att påverka principen om EU-rättens oberoende, eftersom EU-domstolen i Luxemburg även i fortsättningen kommer att vara den enda högsta instansen för frågor som rör EU-rätten.
Rumänien undertecknade Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna 1993. Det är viktigt att påpeka att det i artikel 20 i den rumänska konstitutionen fastställs att internationella författningar om grundläggande mänskliga rättigheter som Rumänien har undertecknat har företräde framför nationell lagstiftning.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr kommissionsledamot! Det är mycket viktigt att Europarådet har en mekanism som har utvecklats och fungerat i flera decennier under överinseende av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, och att EU nu kommer att få dela den. Jag har länge sagt att när det gäller skyddet av mänskliga rättigheter och minoriteter i Europa så är det mycket oroande att det är Europarådet som har ett fungerande system för att skydda mänskliga rättigheter och minoriteter, samtidigt som den verkliga politiska tyngden i Europa ligger hos EU. Jag vill lyfta fram Kinga Gáls utmärkta betänkande, i vilket hon påpekar att relevant prejudicerande lagstiftning eller rättspraxis ofta utgör ett starkt stöd för skyddet av minoriteters rättigheter som EU inte kan erbjuda. Jag vill också instämma i det Csaba Sógor sade. Detta kan bli ett prejudikat för EU:s anslutning till Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter, med tanke på att 8,5 procent av EU:s invånare tillhör minoriteter och unionen inte har något som helst system för att skydda minoriteter.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Herr talman! Jag vill tacka Ramón Jáuregui Atondo för hans mycket seriösa insats.
Detta betänkande klargör de institutionella och operativa aspekterna av EU:s undertecknande av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Det var för tre decennier sedan som Europeiska kommissionen och parlamentet båda antog resolutioner om att unionen skulle underteckna konventionen. Idag, då unionen är mer komplicerad och har 27 medlemsstater, är det ingen som ifrågasätter om detta borde ske. Enigheten kring dessa principer utgör själva grunden för den politiska sammanhållningen och identiteten i EU, och när det uppstår kriser kring dessa frågor så leder det till politiska, men också ekonomiska problem.
Att i alla lägen och utan att tveka försvara alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter innebär att arbeta för att stärka demokratin och för framsteg, och att helt avvisa alla yttringar av våld, tvång eller totalitarism. Vi får inte glömma bort att det var detta som var det viktigaste rättesnöret i EU-projektet. Det är denna kurs vi måste hålla, och jag ber kommissionen och rådet att verka för att så blir fallet.
Jag vill också sända en hälsning och uttrycka mitt deltagande med familjerna till offren i Grekland.
Jacek Olgierd Kurski
(PL) Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är en av hörnstenarna i den europeiska värdeteori som försvarar individens rättigheter och de mänskliga rättigheterna. Det var detta som utgjorde värdegrunden för upprättandet av Europeiska unionen.
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har i många år mycket väl fullgjort sitt uppdrag att försvara de svaga och förföljda. På senare tid har det emellertid förekommit flera domar som ifrågasätter Europadomstolens tolkning av principen om individens frihet. Förra året utlöste en dom som förbjöd kors på offentliga platser en debattvåg och protester i hela Europa.
När EU nu ansluter sig till konventionen i enlighet med bestämmelserna i Lissabonfördraget anser jag att man även ska börja diskutera och debattera på djupet, så att den här typen av förvrängningar av individens frihet och felaktiga tolkningar av de mänskliga rättigheterna inte upprepas i framtiden.
Jarosław Kalinowski
(PL) Herr talman! Europaparlamentet har många gånger antagit resolutioner i vilka man har fördömt brott mot de mänskliga fri- och rättigheterna i olika delar av världen. Det bör emellertid konstateras att vi i EU inte klarar av att hantera uppenbara kränkningar av dessa grundläggande rättigheter i EU:s medlemsstater.
Låt mig ta upp ett mycket relevant exempel. Nyligen bestraffade Litauens huvudkommitté för etiska frågor i officiella sammanhang Valdemar Tomaševski, ledare för den polska minoriteten och ledamot i Europaparlamentet, för att han ställde en fråga till José Manuel Barroso om respekten för minoriteters rättigheter. Det är en bisarr och fullkomligt skandalös situation. Jag vill ställa följande fråga: kommer anslutningen till ramkonventionen att innebära någon förändring? EU bör uppnå en standard i dessa frågor som är mycket högre än den som fastställs i ramkonventionen. Det är hög tid att sätta stopp för sådana fall av diskriminering i EU:s medlemsstater.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! Låt mig börja med att beklaga att tre grekiska medborgare i dag har dött i Grekland under fredliga demonstrationer för en bättre framtid. Vissa personer i utkanten av demonstrationerna, vissa personer som agerade på ett antidemokratiskt sätt, bär ansvaret för dessa personers död.
Det är verkligen en ödets ironi att vi genom dagens debatt om EU:s anslutning till Europakonventionen om skyddet för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna just debatterar hur vi ska stärka och fördjupa skyddet av EU-medborgarnas mänskliga rättigheter och grundläggande friheter.
För att kunna stärka Europatanken, ett Europa som bygger på gemensamma värderingar, ett Europa där människan sätts i centrum, måste vi inse att vi - hur effektivt domstolen i Strasbourg än fungerar - först och främst måste prioritera solidariteten. Vi måste prioritera solidaritet mellan medlemsstater, solidaritet mellan nationer, den solidaritet som Grekland så väl behöver för närvarande.
Diego López Garrido
Herr talman! Nästan alla ledamöter som har yttrat sig har uttryckt sitt stöd för EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Vi delar helt denna syn.
Jag vill ta upp de två anföranden i vilka det uttrycktes förbehåll eller som inte verkade dela denna syn, och i vilka anslutningen till konventionen antingen sågs som ett hot mot unionens befogenheter, som i Zbigniew Ziobros fall, eller som något onödigt, som i Krisztina Morvais fall.
Jag vill ta upp båda dessa anföranden och besvara båda specifikt. När det gäller Zbigniew Ziobros argument kommer domstolen i Strasbourg inte att inkräkta på unionens behörighet. Detta är inte dess syfte, och dessutom fastställs detta i protokoll 8 till Lissabonfördraget. Det framgår tydligt att detta inte ändrar EU-institutionernas behörighet eller befogenheter.
Utöver mekanismen med ”medsvarande” - dvs. att EU tillsammans med en medlemsstat fungerar som svarande - vid en talan mot en medlemsstat vid domstolen i Strasbourg, är ett av de ämnen som en särskild arbetsgrupp håller på att behandla just frågan om att man först måste uttömma möjligheterna att överklaga till domstolen i Luxemburg, innan man går vidare till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Detta är en av de tekniska frågor som man diskuterar i arbetsgruppen. Det ska inte råda något tvivel om att Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna inte inkräktar på unionens behörighet. Domstolen ska enbart fastställa huruvida det har skett en kränkning av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Det andra argumentet framförs av Krisztina Morvai. Hon säger: ”Jag kan överklaga ett beslut av en myndighet i mitt hemland, och jag kan vända mig till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, så vad vinner jag på att EU undertecknar konventionen?” Jag tycker att detta tydligt framgår. EU har befogenheter som medlemsstaterna inte har. EU har inte bara befogenheter; det har dessutom fått utökade befogenheter.
EU har blivit en institution som fattar rättsliga beslut med hjälp av direktiv, förordningar och beslut. Detta skulle kunna inkräkta på Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. På samma sätt som medlemsstaterna blir föremål för Strasbourgs jurisdiktion när de undertecknar Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna innebär EU:s väg mot institutioner med allt större makt därför att även EU måste bli föremål för Strasbourgs jurisdiktion. Det är därför detta fastställs i Lissabonfördraget.
Dessutom har Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna en historia och en rättspraxis som verkligen har gynnat de mänskliga rättigheterna i Europa. Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som är den text som domstolen tillämpar, är ganska gammal - den författades på 1950-talet - och undertecknades precis som Romfördraget i Rom. Över tiden har det sedan dess tillkommit olika protokoll. Konventionen är gammal, men ändå har den resulterat i en omfattande rättspraxis som omvandlats till rättspraxis i medlemsstaternas författningsdomstolar och högsta domstolar. Den har skapat ett slags gemensam doktrin, vilket i grund och botten är den doktrin som domstolarna i Luxemburg och Strasbourg tillsammans försöker tillämpa i sin framtida tolkning av mänskliga rättigheter.
Därför anser vi att det är helt rätt att EU undertecknar konventionen. Vi tror dessutom att detta inte bara kommer att skydda människor i medlemsstaterna utan även människor som kommer från länder utanför EU och som räknas som tredjelandsmedborgare. Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna skyddar nämligen alla som omfattas av en medlemsstats jurisdiktion och i framtiden alla som omfattas av jurisdiktion som påverkas av de beslut som EU fattar. Om EU undertecknar konventionen är det därför inte bara medlemsstaternas medborgare utan även de personer som inte är medborgare i någon av medlemsstaterna som kommer att skyddas av konventionen.
Det gläder oss att det råder samförstånd om hur viktigt det är att gå vidare och utveckla det mandat som Europeiska kommissionen har presenterat, och att det enligt Ramón Jáuregui Atondo är parlamentet som kommer att inneha detta mandat. Jag vill passa på att tacka honom och de andra föredragandena som har varit inblandade i detta betänkande, Kinga Gál och Christian Dan Preda. Det spanska ordförandeskapet tänker dessutom verka för att detta mandat - baserat på det förslag som lagts fram av kommissionen, som vi håller med om måste ha ansvaret för att förhandla fram mandatet med Europeiska rådet - antas av ministerrådet (rättsliga och inrikes frågor) den 4 juni.
Viviane Reding
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Låt mig först och främst tala om hur mycket jag håller med de svar som det spanska ordförandeskapet precis har gett på några av ledamöternas frågor. Jag tänker inte upprepa svaren, för jag skulle bara säga exakt samma sak.
Låt mig bara tacka de ledamöter som på ett så positivt sätt har bidragit till att framhålla hur viktiga de mänskliga rättigheterna är, vilka utgör grunden för vår union. Att stärka varje enskild medborgares grundläggande rättigheter är en positiv utveckling av det som vi betraktar som Europas sanna värden.
Jag vill särskilt tacka de två föredragandena. De har gjort ett mycket viktigt arbete för att få parlamentet att enas om det grundläggande mandatet. Som påpekats här i kammaren är detta emellertid bara början. Vi måste även förhandla. Förhandlingarna kommer säkert att ta lång tid, och när förhandlingarna har avslutats måste ratificeringsprocessen inledas.
Jag förväntar mig därför att väldigt ofta komma tillbaka hit till parlament - givetvis med glädje - för att rapportera var vi står, vilka framsteg som görs, vilka problem som finns och hur dessa kan lösas. Jag är säker på att ledamöterna kommer att hjälpa oss att nå det gemensamma målet, ett Europa som bygger på värderingar och rättigheter.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Philip Claeys  
skriftlig. - (NL) Europaparlamentet måste se till att EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna inte förstärker den tendens som domare vid EU-domstolen och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna för närvarande har att upphäva medlemsstaternas demokratiskt fattade beslut, exempelvis på asyl- och invandringsområdet. Det finns flera färska exempel på detta. Domarna, som inte är valda och är därför inte behöver svara inför någon, blandar sig alltmer i medlemsstaternas lagstiftningsmakt och verkställande makt. Denna utveckling är farlig och förstärker EU:s demokratiska underskott.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är något som länge har stått på EU:s dagordning. Tack vare att Lissabonfördraget tillhandahåller en rättslig grund för detta kan förhandlingar nu inledas. Detta är ett mycket viktigt steg som gör att EU-medborgarnas grundläggande rättigheter kan upprätthållas på ett mycket effektivare sätt.
Vi måste emellertid vara medvetna om att det återstår mycket arbete innan EU blir part i konventionen. Det finns många frågor av juridisk karaktär som måste besvaras under förhandlingarna. Bland annat följande frågor: Bör EU endast ansluta sig till själva konventionen, eller bör det även bli part i protokollen? Hur ska frågan om EU:s representation i Europarådets organ lösas? Avslutningsvis, och viktigast av allt, vilket förhållande ska råda mellan de två domstolarna - EU-domstolen i Luxemburg och Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg?
Låt oss komma ihåg att en grundläggande princip i EU:s rättssystem är EU-domstolens exklusiva behörighet att tolka EU-rätten. Det gläder mig att den nytillträdda kommissionen har behandlat anslutningen till konventionen som en prioriterad fråga och har utarbetat en rekommendation om att inleda förhandlingar. Det viktigaste just nu är att medlemsstaterna måste enas i grundläggande frågor så att förhandlingarna kan flyta på utan störningar.
Andreas Mölzer  
skriftlig. - (DE) Med Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna skapar EU vissa problem för sig självt. Jag tänker exempelvis på den påstådda kränkningen av konventionen i samband med Italiens tvångsrepatriering av afrikanska flyktingar. I det fallet framhölls Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning, trots att skyddet av flyktingar uttryckligen gäller politisk och religiös förföljelse. I dag rör det sig främst om ekonomiska flyktingar. Försöker vi via omvägar enas om att ta emot dessa?
Rent allmänt slår vår misslyckade invandringspolitik under de senaste årtiondena nu tillbaka mot oss. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna kommer kanske att införa minareter och burka i EU, och vissa rättsprocesser som rör detta pågår redan. Omvänt, kommer krucifixet att försvinna från skolväggar och så småningom från första hjälpen-lådor, stämplar, vapensköldar och nationsflaggor? Avsikten med religionsfriheten var faktiskt att den skulle tillämpas mot en stat som förbjuder utövande av religion på allmän plats. Den ursprungliga befolkningen borde inte tvingas förneka sitt västerländska kulturarv för ett fåtal individers rätt att känna sig väl till mods. Framför allt kommer lagringen av uppgifter troligen inte heller att vara förenlig med Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Frågan inställer sig om den nuvarande planen på att blockera barnpornografi på Internet är förenlig med konventionen, framför allt eftersom underhållningsindustrin använder blockering av Internet som en möjlighet att installera upphovsrättsfilter, och en majoritet av webbplatserna har sitt ursprung i USA och därför inte omfattas av EU-rätten. Därför kommer man inte åt roten till missbruket.
Cristian Dan Preda  
Som föredragande för utskottet för utrikesfrågor i frågan om EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna frågade jag mig, i likhet med andra ledamöter, vad ett sådant beslut egentligen innebär. Svaret är att anslutningen ger en extra extern kontrollmöjlighet på EU-nivå för att se till att dessa rättigheter respekteras. Detta bidrar till att stärka den allmänna ordningen i Europa, vilken som vi alla vet är något som bygger på mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen. Avslutningsvis ger anslutningen EU ökad trovärdighet i EU:s utrikesförbindelser.
Å andra sidan måste vi vara medvetna om att det finns ett antal frågor som måste lösas. Vilket område omfattas av anslutningen? Bara konventionen eller även tilläggsprotokollen? Vilken typ av representation ska EU använda sig av i konventionsorganen? Vilken roll kommer parlamentet att spela vid utnämningen av EU:s domare till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna? Jag är övertygad om att alla dessa frågor snart kommer att få ett svar.
Joanna Senyszyn  
EU saknar fortfarande ett effektivt system för skydd av de mänskliga rättigheterna. Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är det viktigaste instrumentet för att skydda de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna i Europa. Detta är av särskild betydelse för medborgarna i mitt hemland, som regeringar på högerkanten har fråntagit möjligheten att skydda de grundläggande rättigheter som anges i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg, som upprätthåller konventionen, har prövat över 100 000 mål sedan den inrättades. Antalet mål ökar kraftigt för varje år som går. År 2009 lämnades nästan 60 000 klagomål in till domstolen, vilket utgör en ökning med 20 procent jämfört med 2008. Medlemsstaterna har ingen brådska när det gäller att erkänna domstolens domar. Om detta gjordes snabbt och effektivt skulle antalet klagomål minska betydligt.
EU:s anslutning till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna kommer att vara en extra sporre för att uppmuntra effektivt verkställande av domstolens beslut - en institution som upprätthåller medborgarnas rättigheter och gör det möjligt för dem att få rättslig prövning. Domstolen kommer att kontrollera att rättsakter är förenliga med konventionstexten. I samband med detta bör domstolens beslut även lysa igenom i EU:s politik. Tack vare detta kommer den polska högern kanske att, bland annat, förstå att staten bör garantera konfessionell neutralitet i statliga utbildningsanstalter, där närvaroplikt råder oavsett religiös tillhörighet (från domstolens dom i målet Lautsi mot Italien).
