Avtal med Amerikas förenta stater om PNR-nummer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om avtal med Förenta staterna om PNR-nummer.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. (EN) Herr talman! Som ni redan vet har Förenta staterna och Europeiska unionen slutfört samtalen om ett långsiktigt avtal om uppgifter i passagerarregister (PNR). Jag vill ta tillfället i akt för att tacka det tyska ordförandeskapet och särskilt minister Wolfgang Schäuble för hans insatser för att genomföra detta. Det uppdrag som ministerrådet enhälligt gav har genomförts. Det nya avtalet ger ett höggradigt uppgiftsskydd och innehåller viktiga åtaganden om hanteringen av framtida passageraruppgifter från EU.
Flera viktiga intressen behövde tas till vara. För det första kampen mot terrorism och allvarlig internationell brottslighet, och samtidigt rätt till respekt för privatlivet och skydd av de grundläggande medborgerliga rättigheterna, lufttrafikföretagens behov av att iaktta diverse lagkrav till en godtagbar ekonomisk kostnad, de transatlantiska förbindelserna i vidare bemärkelse och dessa frågors verkligt internationella räckvidd. Förenta staterna har godkänt ett bindande internationellt avtal och därigenom har de förstått behovet av rättssäkerhet.
Avtalet består av tre delar. För det första ett avtal som är undertecknat av båda parter. För det andra en skrivelse till EU där Förenta staterna gör utfästelser om hur passageraruppgifter från EU kommer att hanteras i framtiden. Och för det tredje en skrivelse till Förenta staterna från EU där EU erkänner mottagandet av utfästelserna och bekräftar att EU på den grundvalen anser att det skydd som Förenta staternas Department of Homeland Security erbjuder är adekvat för passageraruppgifter från EU.
Tidigare utväxlade åtaganden var inte bindande. Enligt min egen uppfattning, men även enligt rådets, är det nya avtalet en stor framgång. Avtalet kommer att gälla i sju år, vilket ger rättssäkerhet under en avsevärd tid. Det blir ingen förlängning från 3,5 till 15 år av den tid som passageraruppgifterna bevaras. Det blir en förlängning från 3,5 till 7 år av den tid då uppgifterna bevaras i ett aktivt register. Den ytterligare perioden på åtta år föreskrevs redan i tidigare avtal och är inte ett nytillskott i det nya avtalet.
Det ändamål som uppgifterna får användas för förblir detsamma. Antalet passageraruppgifter har minskats från 34 till 19 genom rationalisering och sammanslagning. Känsliga uppgifter kommer att filtreras och göras tillgängliga enbart under exceptionella omständigheter som motiverats och uppgifterna kommer att raderas efter 30 dagar. De lufttrafikföretag som inte redan gjort det kommer att gå över från ett ”pull”- till ett ”push”-system så snart det blir tekniskt möjligt. Det är nu lufttrafikföretagens sak att införa nya tekniker så snart som möjligt, men både Förenta staterna och EU är överens om att det bör vara ett ”push”-system och inte längre ett ”pull”-system.
Kommissionsledamoten med ansvar för rättvisa, frihet och säkerhet och Förenta staternas Secretary of Homeland Security kommer att ansvara för tillsynen. Slutligen har Förenta staterna accepterat det tillsynssystem som i början av våra förhandlingar var det som sannolikt skulle avtalas.
Det skydd som ges enligt Förenta staternas Privacy Act kommer genom administrativa förfaranden att utsträckas till icke-amerikanska medborgare, särskilt i fråga om upprättelse och rättelse, och EU-medborgare kommer således att ha rätt till skydd enligt den lagen. Så var inte fallet enligt det tidigare avtalet.
Gemensamma insatser krävs för att skydda våra samhällen, inbegripet våra mänskliga rättigheter, mot försök från terrorister att undergräva dem. Händelserna nyligen i London och Glasgow har visat att terrorismen kommer att finnas kvar hos oss under en tid. Som jag redan tillkännagett kommer jag därför att lägga fram ett paket i höst med nya åtgärder - både rättsliga och operativa - för att förbättra och öka vår förmåga att samarbeta på internationell nivå mot terrorismen. Jag kommer också att föreslå att EU:s medlemsstater inrättar ett EU-system för passagerarregister på nationell nivå i så många medlemsstater som möjligt.
Carlos Coelho
för PPE-DE-gruppen. - (PT) Kommissionsledamot Frattini, mina damer och herrar! Jag skulle vilja inleda med att gratulera kommissionsledamot Franco Frattini och det tyska ordförandeskapet till deras arbete för att ingå detta PNR-avtal. Det var oerhört viktigt att undvika ett rättsligt vakuum som skulle ha försatt europeiska flygbolag i en svår sits och hotat skyddet för våra medborgare.
Vi har alltid stött ett internationellt avtal på EU-nivå i stället för 27 bilaterala avtal, eftersom EU därigenom inte bara på ett kraftfullare sätt kan förhindra och bekämpa terrorism utan även på ett bättre sätt kan skydda de grundläggande friheterna. Därför var PPE-DE-gruppen för att kommissionen tilldelades ett mandat att återuppta förhandlingarna. Vi är väl medvetna om att förhandlingarna var besvärliga och även att EU-sidan var mer villig än den amerikanska sidan att hitta en ömsesidigt godtagbar lösning.
Jag tycker emellertid att det är beklagligt att detta avtal består av tre delar: ett avtal och två skrivelser, vilka inte är lika bindande. Det finns flera punkter som har ändrats till det bättre, och kommissionsledamot Franco Frattini har nämnt flera av dessa. Men det finns andra som inte alls motsvarar våra förväntningar. Jag skulle vilja lyfta fram följande punkter: För det första välkomnar jag minskningen av antalet PNR-uppgifter och jag välkomnar skiftet från ”pull”- till ”push”-systemet, som nämndes nyss. Vi vet att 13 flygbolag redan har genomfört systemet men många fler har inte gjort så. Jag skulle vilja veta vilka initiativ kommissionen planerar för att hjälpa och uppmuntra flygbolag att byta system.
Jag kan fortfarande inte godta uppgifterna ska lagras så länge. Jag är glad att man har infört ett krav på att passagerarna ska få adekvat information och jag välkomnar passagerarnas möjlighet att överklaga. De kan nu granska och korrigera de uppgifter som de amerikanska myndigheterna har. Det finns emellertid fortfarande inget bra rättsinstrument som gör det möjligt för EU-medborgare att överklaga om deras personuppgifter missbrukas.
Jag är rädd att de kompletterande åtgärderna för att skydda känsliga uppgifter inte är tillräckliga och jag beklagar avsaknaden av garantier beträffande andra amerikanska myndigheters användning av uppgifterna.
Mycket har gjorts, herr kommissionsledamot, men mycket återstår. Jag hoppas att den kontrollmekanism som ni har enats om kommer att rätta till en del av de negativa aspekter som fortfarande återstår.
Stavros Lambrinidis
Herr vice ordförande! Jag önskar verkligen att jag kunde gratulera er i dag till att ha enats om ett avtal med Förenta staterna. Min politiska grupp vet hur hårt ni har arbetat, framför allt i ljuset av Förenta staternas hot om att man, om inget avtal kom till stånd, ensidigt skulle införa ännu värre villkor för flygbolagen.
Men vad vi har framför oss är tyvärr först och främst inte alls ett avtal med Förenta staterna. Det är i själva verket ett avtal med Förenta staterna och varje annat land till vilket Förenta staterna beslutar att överföra personuppgifter om europeiska passagerare.
För det andra är det ett avtal som bara innehåller skyldigheter för EU, inte för Förenta staterna.
Även på de områden där det fastställs vissa gränser i avtalet är dessa gränser dessutom så oklara och fulla av rättsliga kryphål att de i praktiken kommer att göra det möjligt för amerikanerna att mer eller mindre göra som de själva vill.
Låt mig specificera vad jag menar. För det första anges det i avtalet och den bifogande skrivelsen från Förenta staterna att Förenta staterna kommer att kunna överför de uppgifter som vi sänder till dem till vilket annat tredjeland som helt, med knappt ens en skyldighet att meddela oss. Med andra ord undertecknar EU PNR-avtalet inte bara med Förenta staterna utan med varje annat land i världen som Förenta staterna beslutar sig för att vidarebefordra uppgifter till, länder som i dag inte kan få uppgifter om EU-medborgare direkt från EU eftersom vi inte har undertecknat något avtal med dem. Gav ert förhandlingsmandat från rådet verkligen er rätt att tillåta Förenta staterna okontrollerad överföring av europeiska uppgifter när EU självt inte kan överföra uppgifter?
För det andra, medan EU uttryckligen har förklarat att det är bundet av avtalet har Förenta staterna uttryckligen förklarat att der inte är bundet av avtalet. Det är bara bundet av de ensidiga försäkringarna i skrivelsen och av amerikanska lagar. Om dessa ändras kommer avtalet automatiskt att ändras.
För det tredje, när det gäller passagernas information om hur deras uppgifter används finns det inte någon skyldighet för regeringarna att se till att passagerarna informeras. Det riktas bara en uppmaning till flygbolagen att göra detta. Men information till medborgarna är en uttrycklig del av EU-lagstiftningen. Varför nämnde ni inte det?
För det fjärde, om Förenta staterna bryter mot avtalet är EU:s enda möjlighet att helt upphäva det. Hur kommer detta att gå till när det inte ens går att upphäva avtalet på EU-nivå om 26 medlemsstater anser att det har skett brott mot avtalet men en enda anser att så inte är fallet?
För det femte är den rättsliga användningen av de uppgifter som anges okontrollerad. I inledningen av skrivelsen sägs att användningen ska begränsas till kampen mot terrorism och allvarlig brottslighet. Direkt därefter anges att varje form av användning är tillåten i alla typer av brottsutredningar eller om det på något annat sätt krävs enligt amerikansk lag, dvs. nästan alltid.
Detta är inte ett internationellt avtal, åtminstone inte i den mening som allmänheten lägger i begreppet. Jag hoppas att dessa viktiga delar av avtalet kommer att ändras innan det undertecknas.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Först av allt konstaterar jag att rådets ordförandeskap är frånvarande under denna viktiga debatt, vilket är anmärkningsvärt eftersom det ansvarade för förhandlingarna. Jag är därför glad över att Franco Frattini är här.
Jag vill dock börja med att invända mot den underförstådda koppling som Franco Frattini gör till de misslyckade terroristattackerna i Storbritannien i förra veckan. Jag anser det osmakligt. Det hade inget med PNR att göra.
Detta för mig till en viktig punkt, som parlamentet många gånger har framhållit, och det är behovet av utvärdering. Vi behöver belägg för att användningen av passageraruppgifter leder till ökad säkerhet och att de inte används för att ta fast personer som begår urkundsförfalskning, narkotikasmuggling eller vad det nu kan vara. Vi behöver bevis i stället för bara anekdoter.
Franco Frattini säger att det är ett bra avtal. Visst, det tjänar två ändamål: för det första att legalisera flygbolagens dataöverföring, och för det andra att som han sa ge en hög nivå av uppgiftsskydd. Dessvärre misslyckas det kapitalt i fråga om det andra målet. Det är inte rättsligt bindande. Det står uttryckligen att avtalet inte beviljar någon person eller part några rättigheter. Hur mycket tydligare kan det bli? Ytligt sett ser det bra ut men det är fullt av kryphål, öppna definitioner och undantag, exempelvis när det gäller ändamål eller bevarandeperioder som förlängs till 15 år och kanske ännu längre, och de kommer att tillämpas retroaktivt. Jag är inte jurist men för mig förefaller detta avgjort komiskt.
Minskningen från 34 till 19 uppgifter är en förolämpning mot vår intelligens. Om man tittar på uppgifterna är det inte en minskning: de 34 uppgifterna slås samman i 19 datafält. Jag är inte dum. Vi kanske inte har någon makt men vi är inte dumma.
Och så detta med pull till push: vi fick det löftet redan 2004. Vi har fortfarande inte fått det! Det är tekniskt möjligt, så varför har vi inte det?
Demokratisk insyn saknas helt. Europaparlamentet har kanske inte längre någon behörighet men de nationella parlamenten utestängs helt. En del av de nationella parlamenten kommer att få godkänna avtalet, men de kan bara säga ja eller nej, eftersom de inte har tid, de får inte all nödvändig information - endast mycket översiktlig information - och det har just påpekats att om ett nationellt parlament säger nej så blir det inget avtal och inget parlament vill ta på sig det ansvaret och de är därför trängda mot väggen.
När det gäller Privacy Act är det bra att den nu omfattar EU-medborgare. Vi har begärt det många gånger. Men vi vet alla att Bushadministrationen utnyttjar alla möjliga undantag och dispenser för Privacy Act, vilket för övrigt i lika hög grad drabbar amerikanska medborgare som EU-medborgare.
Avslutningsvis, och när det gäller Franco Frattinis förslag till ett EU-system för passagerarregister - vilket inte är ett verkligt förslag eftersom han släppte nyheten på en presskonferens i stället för att lägga fram ett verkligt förslag för parlamentet, anser jag att tidpunkten - i förra veckan - var fel vald och jag vill veta vad det är som berättigar ett sådant system. Vi vet inte ens vilket syfte PNR-avtalet med Förenta staterna tjänar. Vi vet inte hur många terrorister som fångats, hur många attacker som förhindrats och hur många falska positiva utslag som förekommit. Vi har insisterat på en utvärdering innan ett nytt avtal undertecknas.
Slutligen vill jag rekommendera att PPE-DE-gruppen stöder det gemensamma förslaget till resolution som vi kommer att behandla i morgon, studerar avtalet mycket noga och läser mellan raderna, för det är inte så bra som det ser ut.
Kathalijne Maria Buitenweg
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman! Detta är det tredje avtalet om överföring av passageraruppgifter till Förenta staterna som vi diskuterar här i parlamentet. Och det blir inte bättre. Kommissionsledamot Frattini! Ni påstår att uppgifterna endast används i kampen mot terrorism, eller mot allvarlig internationell brottslighet. Eftersom ni kan avtalet bra känner ni också till att det i bilaga II - precis som Stavros Lambrinidis påpekade - anges att uppgifterna även kan användas vid andra tillfällen om så krävs enlig amerikansk lag. Detta ökar givetvis avtalets räckvidd betydligt.
Rent generellt anser jag heller inte att detta är en plats där man ska försköna verkligheten. Detta gäller även frågan om personuppgifter, vilket Sophie in 't Veld påpekade för en stund sedan. Jag sitter med de två bilagorna framför mig. En gammal bilaga till ett gammalt avtal och en ny bilaga till ett nytt avtal. Den ena bilagan innehåller 19 uppgiftsområden och den andra 34. Jag skulle mycket gärna vilja veta vilka uppgifter som ni anser inte längre bör överföras till Förenta staterna. Jag vill ha mycket specifik information om detta eftersom det inte rör sig om enbart ett uppgiftsområde som inte längre kommer att överföras till Förenta staterna utan om 15.
När det gäller den andra frågan om ”push” och ”pull” är jag trött på människor som beter sig som om det har skett stora framsteg. Vid två tillfällen har amerikanarna skjutit upp detta avtal och ni har varit tvungen att förhandla igen bara för att få dem att hålla sina egna löften. Detta är utan tvekan ett oacceptabelt beteende i de transatlantiska förbindelserna.
Förenta staternas Department of Homeland Security (DHS) har en webbplats och där letade jag tidigare i dag efter information om hur man överklagar. På webbplatsen anges att om man tror att man är misstänkt och om man finns på en lista över personer som inte får komma ombord på flygplan kan man trots detta inte få ta del av uppgifterna om sig själv. I stället måste man själv försöka ta reda på varför man tror att man betraktas som misstänkt. Så här får inte en överklagandeprocess gå till! Jag skulle exempelvis kunna säga ”ja, jag är kanske vegetarian”. Men det skulle inte berätta någonting för er. Det går inte att i ord beskriva hur absurt det är att personer inte har tillgång till de uppgifter på grundval av vilka de verkar bedömas.
Jeanine Hennis-Plasschaert
(NL) Herr talman! Efter ändlösa debatter om ”push” och ”pull” hade jag hoppats på en ordentlig förklaring av effektiviteten, eller den påstådda effektiviteten, hos ett avtal som detta. Detta hopp försvann dock snabbt när jag läste avtalet, ett avtal som tillkännagavs med så mycket pompa och ståt av Wolfgang Schäuble och andra, inklusive er själv.
Inte ett ord om denna påstådda effektivitet. Hur många terrorister har stoppats på bar gärning tack vare det befintliga tillfälliga avtalet? Precis som kommissionen är även jag medveten om vikten av ett avtal, inte minst för den europeiska flygindustrins skull. Rättssäkerhet är viktigt för alla, men regler och bestämmelser bör inte antas för sin egen skull.
Vad som framför allt slog mig efter att ha läst detta avtal är att vi bekostar en stor del själva. Jag förstår inte alls varför vi i EU låter oss hunsas så. Både rådet och kommissionen skulle kunna lära sig en del av vår förkämpe Sophie in 't Veld. Hon själv och hennes insatser förtjänar stort beröm.
Kampen mot terrorismen är givetvis en viktig kamp. Avslutningsvis kan jag trots detta inte skaka av mig känslan av att vi riskerar att förlora verklighetsförankringen. Detta avtal är långt ifrån tillräckligt.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Jag är rädd att jag kommer att fortsätta i ett något skeptiskt tonläge, men först av allt en fråga till kommissionsledamoten. Kan kommissionsledamoten vara vänlig och tala om vad den rättsliga grunden till avtalet är från EU:s sida? Den enda hänvisning jag kan hitta till något rättsligt instrument är till den amerikanska författningen. Jag kan inte hitta någon hänvisning till den rättsliga grunden i fördragen. Jag kommer ihåg att artiklarna 24 och 38 har nämnts tidigare. Om artikel 38 är en av dem, varför har då inte Europaparlamentet formellt rådfrågats?
För det andra hör vi en massa om behovet av att bekämpa terrorismen. Om terrorism är en så viktig prioritering för EU, varför har vi varit utan samordnare för kampen mot terrorism i fyra månader?
För det tredje handlar avtalet om att samla in en stor mängd uppgifter om alla, som grund för profilering, datautvinning etc., men vi har ett mycket bristfälligt genomförande av målinriktade åtgärder mot terrorism.
Chefen för Interpol har just startat vad som i pressen har kallats en ”veritabel attack mot Storbritannien” för att ha underlåtit att kontrollera besökare i Interpols databas över stulna pass. När kommissionen lade fram en rapport förra året om den gemensamma ståndpunkten från januari 2005, var den allt annat än imponerad över medlemsstaternas framsteg. Endast ett fåtal medlemsstater har skapat infrastrukturer som gör det möjligt för myndigheterna att söka i Interpols databaser - åtta av 25 medlemsstater svarade inte på kommissionens förfrågningar - och mycket få medlemsstater hade sett till att deras rättsvårdande myndigheter sökte i databasen. Medlemsstaterna nonchalerar helt sina skyldigheter.
Slutligen har vi EU:s APIS-direktiv från 2004, som skulle ha genomförts förra året. Kan kommissionsledamoten tala om för oss om medlemsstaterna har genomfört detta direktiv, varför det enbart gäller illegal invandring och varför det inte föreskrivs att besökare ska kontrolleras mot terroristbevakningslistorna? Det finns gott om åtgärder som medlemsstaterna lämnat helt ogenomförda. Låt oss göra det först innan vi har massövervakning av hela befolkningen.
Franco Frattini
kommissionens vice ordförande. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka alla som har talat, även om jag inte delar den uppfattning som de flesta av er ger uttryck för. Men ni vet att jag alltid ärligt talar om var jag står.
Avtal ingås mellan två parter. Förenta staterna har makten att godta eller avvisa ett avtal. Vi hade först och främst en skyldighet att be ministerrådet om ett mandat, vilket vi fick och inom vilket vi har arbetat. Medlemsstaterna har godkänt avtalet - när allt kommer omkring var det de som gav oss rätten att förhandla - så de tyckte tydligen att det var klart bättre att ha detta avtal än att riskera att inte få något avtal alls efter den 31 juli i år, vilket bara ligger några dagar bort.
Helt ärligt skulle jag vilja att de som kritiserade detta avtal så kraftigt åtminstone skulle ha gjort någon kommentar om följderna av att inte ha något avtal alls. Kan ni föreställa er att flygbolagen skulle ha kunnat föra bilaterala förhandlingar med Förenta staterna och fått ett bättre skydd för personuppgifter? Jag tror inte någon tror det. Skyddet för EU-medborgarnas personuppgifter skulle ha varit starkt hotat utan den säkerhet som bindande regler ger.
Som ni känner till har vi nu för första gången ett bindande avtal, till skillnad från det föregående avtalet som inte hade några bindande skyldigheter utan endast ensidiga skyldigheter. I detta avtal har vi erkänt push-principen som det grundläggande kriteriet, vilket Europaparlamentet vid flera tillfällen har begärt. Att vissa flygbolag har sagt sig inte vara redo att byta från ”pull” till ”push”-systemet ännu beror varken på Förenta staterna eller EU, utan snarare på att vissa av dem än så länge inte har kunnat byta system av tekniska skäl. Eftersom andra har kunnat göra detta måste det bero på deras tekniska förmåga och deras vilja och vi kommer att hjälpa dem att ta steget.
Vi har satt upp push-systemet som ett kriterium. Om ett flygbolag emellertid säger att det inte kan tillämpa detta system måste andra förslag undersökas. Kan vi neka landningstillstånd för detta bolag? Jag är redo att undersöka varje förslag men vi har också fastställt slutet av detta år som frist. Det verkar tekniskt möjligt eftersom IATA (the international Air Transport Association) har meddelat att det är rimligt att förvänta sig att alla flygbolag har teknisk kapacitet att införa systemet under de kommande sex månaderna. Det beror helt och hållet på de tekniska förutsättningarna.
Vi har fastställt att känsliga uppgifter kommer att förstöras inom 30 dagar, en åtgärd som vi tidigare inte hade kommit överens om, och vi har fastställt att Förenta staternas Privacy Act ska gälla EU-medborgare, något som i många debatter här i parlamentet nämndes som ett grundläggande villkor. EU-medborgare kommer att kunna klaga med stöd av samma lag som amerikanska medborgare om Förenta staternas Department of Homeland Security missbrukar deras uppgifter. Detta är något som inte fanns tidigare och jag talar bara om hur det verkligen ligger till.
Stavros Lambrinidis har med rätta nämnt tredjeländer. Det är sant att uppgifterna i fråga kan vidarebefordras till tredjeländer. Men som ni mycket väl vet anges det att missbruk av sådana uppgifter kommer att omfattas av samma kontroller som i avtalet. Det faktum att de vidarebefordras till ett tredjeland påverkar inte kontrollbefogenheten. Det berörda tredjelandet ska använda uppgifterna i enlighet med exakt samma regler som fastställs i detta avtal och vi kommer att ha samma rätt att kontrollera huruvida uppgifterna har använts på rätt sätt.
Någon frågade mig om möjligheten att upphäva avtalet. Denna möjlighet finns givetvis, vid allvarliga överträdelser. Ni är säkert medvetna om den rättsliga grund som har antagits. Artikel 24 i fördraget är en överstatlig grund och tyvärr inte en gemenskapsgrund eftersom EG-domstolen har fastställt att så är fallet. Ett avtal hade tidigare förhandlats fram på grundval av en rättslig grund som gav Europaparlamentet rätt att delta fullt ut. Tyvärr slog EG-domstolen fast att denna rättsliga grund var felaktig och som ni vet kan allt härledas från detta domstolsavgörande.
Herr Graf Lambsdorff! Det är många medlemsstater som inte följer EU-åtgärder fullt ut på det sätt som de borde. Ni vet mycket väl att jag för några dagar sedan inte bara redogjorde för tillståndet land för land, utan också att jag har inlett överträdelseförfaranden. Jag tror inte jag behöver vänta på resultaten av dessa för att kunna anta användbara förslag för att bekämpa terrorism.
Jag håller inte med dem som säger att vi bör göra andra saker först och sedan därefter ta itu med terrorismen. Terrorism utgör ett allvarligt och reellt hot. Jag tror att detta avtal hade kunnat vara bättre om vi hade förhandlat fram det ensamma, men eftersom avtal ingås av två parter är det en kompromiss. Och i en anda av kompromiss antog ministerrådet det enhälligt. Jag anser att det var rätt att göra detta. Och det tyska ordförandeskapet fick rättmätigt beröm för det hårda arbete som det har lagt ned på detta avtal.
Detta är ett bindande avtal som säkerligen kommer att bli ett stöd i kampen mot terrorism, eller ännu bättre förhindra terrorism. Ingen ledamot i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt inrikes och rättsliga frågor bör glömma att den amerikanska inrikesministern kom till parlamentet och gav er viss information och i vissa fall specifika uppgifter om terroristmisstänkta som stoppats tack vare PNR-uppgifter. Det rörde sig bara om några få fall, men det var personer som stoppades tack vare PNR-uppgifter och som senare var inblandade i bombdåd på andra håll i världen.
Trots alla konsekvensbedömningar som vi har gjort - och eventuellt kommer att göra - anser jag utan tvekan att det aktuella avtalet är bättre än att inte ha ett avtal alls, eftersom avtalet ger ett visst mått av rättssäkerhet. Jag är ledsen att vi inte är överens om detta, men jag måste vara ärlig.
Kathalijne Maria Buitenweg
(EN) Herr talman! Vi saknar en viktig uppgift. PPE-DE-gruppen bygger sin positiva ståndpunkt delvis på att mängden uppgifter som nu ska skickas till USA minskas från 34 till 19. Jag har uppmanat kommissionen att säga vilka av de 15 uppgifterna som inte längre ska överföras till USA, eftersom så vitt jag kan se - och det nämnde föredraganden Sophia in 't Veld också - har fälten slagits samman så att förändringen huvudsakligen är kosmetisk. Jag vill försäkra mig om att motsatsen gäller. Jag vill att kommissionen räknar upp de 15 uppgiftsfält som inte längre ska överföras till USA.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 12 juli 2007.
