Inrättande av ett europeiskt stödkontor för asylfrågor (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en andrabehandlingsrekommendation av Jean Lambert, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om rådets ståndpunkt vid första behandlingen inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av ett europeiskt stödkontor för asylfrågor (16626/2/2009 - C7-0049/2010 -.
Jean Lambert
Herr talman! Jag är inte säker på att det är inspiration som kommer att erbjudas, men detta är uppenbarligen en mycket kontroversiell fråga som många ledamöter i kammaren var skräckslagna att komma hit och tala om, så de av oss som är modiga nog att vara här måste passa på tillfället.
Jag vill till att börja med tacka alla skuggföredragande så mycket som arbetat med detta betänkande för deras stora delaktighet och vår förmåga att hitta en gemensam förhandlingsposition och agera som ett lag. Jag vill också tacka de två ordförandeskapen som varit delaktiga - det tjeckiska och framför allt det svenska - för deras mer öppna attityd till detta än vi har sett i några förhandlingar, eftersom vi kunde förhandla snarare än att känna att vi var där för att göra det rådet ville - i alla fall ibland.
Så vad uppnådde vi? Målet med det gemensamma europeiska stödsystemet för asylfrågor är att konsekvent fatta beslut av hög kvalitet för dem som behöver, och det kan verkligen vara en fråga om liv eller död för dem som behöver det. Det är välkänt att systemet inte fungerar konsekvent bland medlemsstaterna. Skillnaderna är ibland så stora mellan den bästa och den sämsta att det saknas förtroende, vilket kan leda till att de som försöker leverera objektiva beslut känner sig underminerade av dem som inte gör det. Och de som i slutändan lider är de som behöver skydd.
Vissa medlemsstater under särskild press har en mycket stark känsla av att det saknas solidaritet från andra, att deras behov av stöd inte får något verkligt praktiskt gensvar. Inom flyktingfonden har det funnits en finansieringsmöjlighet för samarbete mellan medlemsstater som har lett till viss positiv utveckling, men det har också varit tydligt att det finns gränser för detta mer stegvisa synsätt.
Stödkontoret för asylfrågor inrättas därför för att ge kontinuerligt stöd till att förbättra ett konsekvent synsätt och erbjuda aktivt stöd till länder som står under särskilda påtryckningar. Särskilda uppgifter tilldelas dem redan via annan lagstiftning.
Den viktigaste frågan för Europaparlamentet under förhandlingarna har varit Europaparlamentets egen roll i förhållande till stödkontoret för asylfrågor, hur större solidaritet mellan medlemsstater ska uppnås och det civila samhällets och UNHCR:s roll i förhållande till kontoret.
Frågorna om parlamentets roll har varit inriktade på vår relation med direktören när det gäller hans eller hennes utnämning och aktuella kopplingar. Vi har till slut kommit fram till att Europaparlamentet ska fråga ut den rekommenderade kandidaten, erbjuda en konfidentiell uppfattning och få feedback om hur detta beaktas.
Direktören kommer också att lägga fram årsrapporten för det relevanta utskottet - jag kan inte riktigt tro att vi var tvungna att slåss för det men ändå - och vi kan också bjuda in direktören för att rapportera om genomförandet av vissa uppgifter.
Parlamentets roll i förhållande till olika kontor är nu en fråga som diskuteras i den interinstitutionella arbetsgruppen, och jag är nu medlem i Europaparlamentets grupp för detta - delvis på grund av min erfarenhet och en viss känsla av frustration när det gäller förhandlingarna om stödkontoret för asylfrågor.
Beträffande solidaritet mellan medlemsstaterna ville parlamentet ha bindande mekanismer, rådet ville förankra frivilligheten när det gäller samarbete, och det slutliga språket är mer neutralt, men vi har en extern utvärdering av stödkontoret för asylfrågor att se fram emot, och den kommer att omfatta den inverkan som stödkontoret har på praktiskt samarbete inom asylfrågorna.
Vad gäller rollen för det konsultativa forumet har medlemsstaterna mängder av verkligt expertkunnande att tillgå, och det var uppenbart för oss att sådant expertkunnande kunde vara värdefullt. Vi vet att vissa medlemsstater har aktiva förbindelser med icke-statliga organisationer, och vi ville se till att lokala myndigheter, som ofta tillhandahåller mycket av det som krävs enligt det gemensamma systemet, också skulle ha en möjlighet att ingå. Så vi är nöjda med att kunna ingjuta lite mer liv i det här organet.
Sammanfattningsvis anser vi att stödkontoret för asylfrågor spelar en mycket värdefull roll när det gäller att utveckla ett gemensamt system. Vi hoppas att det blir av hög kvalitet - även om vi inte riktigt kunde få med det i den slutliga texten - och bidrar till att skapa en känsla av ömsesidigt förtroende och stöd. Jag vill också be de delaktiga medlemsstaterna att vara mer öppna för vad andra institutioner, valda myndigheter och det civila samhället kan bidra med, för även om det handlar om samarbete mellan medlemsstater är det inte enbart en mellanstatlig fråga. Det är en europeisk institution vi skapar.
Cecilia Malmström
Herr talman! Jag är mycket glad över att vi nu är mycket nära att slutligt anta förordningen om inrättande av det europeiska stödkontoret för asylfrågor. Kommissionen föreslog detta i februari 2009, och rådet och parlamentet har varit mycket entusiastiska.
Inrättandet av ett gemensamt asylsystem har varit en målsättning för Europeiska unionen i många år, och kommissionen och jag är fortfarande mycket engagerade i detta.
Vi behöver inrätta ett system som är rättvist och effektivt och bygger på gemensamma standarder och gemensamma principer. Systemet ska också bygga på solidaritet, och det innebär solidaritet med invandrare, med ursprungs- och transitländerna och mellan medlemsstater. För att stärka solidariteten mellan medlemsstaterna är praktiskt samarbete mellan de olika myndigheterna inom asylområdet viktigt som en del av utformningen av det europeiska asylsystemet. För att förbättra detta praktiska samarbete krävdes att stödkontoret för asylfrågor inrättades av den europeiska pakten för invandring och asyl 2008 och att en överenskommelse träffades i Stockholmsprogrammet 2009. Stödkontoret kommer därför att bli en hörnsten i uppbyggnaden av ett gemensamt asylsystem.
Stödkontoret kommer som ni alla vet att placeras i Valletta. Det ska ge konkret och operativt stöd till medlemsstaternas myndigheter och underlätta utvecklingen av det nödvändiga samarbetet mellan medlemsstater och utvecklingen av gemensam praxis. Detta kommer att uppnås genom utbildning av enskilda personer som hanterar asylansökningar och genom utbyte av information och bästa praxis. Stödkontoret kommer också att ge stöd till medlemsstater som utsätts för stort tryck genom att sända expertgrupper som kan hjälpa till att registrera asylansökningar.
Jag vill verkligen tacka Europaparlamentet och alla föredragande som är ansvariga för detta - Jean Lambert, naturligtvis, för hennes arbete, liksom Claude Moraes för de nödvändiga ändringsförslagen till Europeiska flyktingfonden och alla medföredragande och skuggföredragande. Ert fulla och kontinuerliga stöd har varit mycket värdefullt, och jag ser fram emot att samarbeta med er om de sista stegen innan kontoret öppnas - förhoppningsvis mycket snart.
Simon Busuttil
Herr talman! Jag vill också börja med att gratulera Jean Lambert till hennes betänkande och till framgången med ärendet, men också till det lojala sätt på vilket hon samarbetat med oss, skuggföredragandena, i denna fråga. Europeiska folkpartiets grupp är positiv till stödkontoret för asylfrågor eftersom vi anser att det är ett viktigt steg i riktning mot att inrätta och genomföra en gemensam asylpolitik inom Europeiska unionen. På ett personligt plan, som parlamentsledamot från Malta, är jag självfallet inte bara nöjd utan även stolt över att kontoret kommer att inrättas i mitt lands huvudstad Valetta.
Jag vill påpeka att kontoret måste erkänna att en gemensam asylpolitik behöver byggas upp på ett ord, vilket redan har nämnts, nämligen solidaritet: Solidaritet gentemot asylsökande som reser till Europa och som har rätt till skydd, vilket kontoret måste erbjuda, och som kommissionen mycket riktigt har sagt, solidaritet gentemot de länder som ensamma har burit bördan, utan stöd. Detta solidaritetskoncept måste därför uppfattas i sin helhet. Det är faktiskt som om vi tittade på två sidor av samma mynt, genom att visa solidaritet med dem som förtjänar skydd och solidaritet med de medlemsstater som bär en oproportionerlig börda.
Jag skulle vilja säga att hittills förefaller det som om budskapet om solidaritetens betydelse har gått fram. Vi har emellertid ännu inte tagit det ett steg längre. Jag skulle nu vilja se ord omvandlas till fakta och att principen aktiveras på praktisk nivå. Det är här som stödkontoret kommer att spela en stor roll - att sätta kött på principens ben, genomföra den och se till att det specifika initiativ det åtar sig verkligen kommer att bli en framgång när det gäller att utvidga solidariteten till alla dem som kräver det. Jag hoppas därför att kontoret kommer att vara igång så snart som möjligt, och jag vill lugna övriga med att vi som parlamentsledamöter noga kommer att övervaka dess arbetsmetoder under de kommande månaderna och åren.
Sylvie Guillaume
Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill börja med att gratulera både Jean Lambert och Claude Moraes till deras utmärkta arbete som inom de närmaste dagarna kommer att göra det möjligt för oss - så snart situationen i luftrummet har återgått till det normala - att formellt anta förordningen om inrättandet av det europeiska stödkontoret för asylsökande. Jag antar därför att vi alla kommer att vara överens på en punkt: att vi välkomnar det förestående inrättandet av kontoret.
Kontoret är beslutsamt inriktat på praktiskt samarbete och kommer att bidra till att minska betydande klyftor som fortfarande finns mellan asylpraxis i de olika medlemsstaterna, och detta trots en första så kallad harmoniseringsfas som inleddes vid Europeiska rådets möte i Tammerfors. Organet kommer att möjliggöra den konsekvens som saknas i den nuvarande tillämpningen.
Jag vill också betona den viktiga roll som det civila samhället kommer att spela för kontoret, genom att det deltar i konsultativa forum. Engagemanget från det civila samhällets gräsrötter kommer att ge tydligare insikter i de svårigheter som asylsökande möter och i de nationella systemens misslyckande.
Vi måste emellertid erkänna att denna fråga lämnar en något bitter smak i munnen. För parlamentet handlar det exempelvis om att inte kunna spela en fullständig roll vid utnämnandet av kontorets direktör, och för kontoret självt gäller det oförmågan att bidra till införandet av ett system med obligatorisk solidaritet mellan medlemsstater för att ge länderna vid Europeiska unionens gränser lättnader.
I praktiken är denna frivilliga solidaritet bara tomt prat. Faktum är att om vi vägrar att ens nämna ett mer bindande system, hur ska vi då någonsin kunna uppnå det? Detta är fortfarande en aktuell fråga i våra debatter, och vi kommer att fortsätta att erinra våra samarbetspartner, rådet och kommissionen, om det.
Inrättandet av kontoret illustrerar perfekt behovet av att inrätta ett gemensamt asylsystem. Alla medlemsstater är mycket positiva till det när det är en fråga om förklaringar såsom 2008 års europeiska pakt för invandring och asyl. Underligt nog förefaller emellertid dessa medlemsstater lida av minnesluckor när det handlar om att gå från ord till handling och omvandla sina åtaganden för gemensamma regler till texter.
Det är exempelvis högst beklagligt att se hur villigt rådet antar en hel rad åtgärder för att bekämpa olaglig invandring, som det gjorde under rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) i februari. Det visar emellertid större försiktighet under förhandlingarna om asylpaketet som har legat nere i flera månader nu. I stället för att enbart satsa på en passande politisk uppvisning som uppnåtts genom repressiva åtgärder uppmanar jag medlemsstaterna att bygga upp ett verkligt solidariskt Europa.
Å ena sidan vet vi att dessa repressiva åtgärder är ett betydande hot mot rätten till asyl i Europa för personer som, på grund av ökade undersökningar och andra hinder, genomför allt farligare resor. Å andra sedan skulle Europa äntligen kunna skryta med genuint harmoniserade asylförfaranden som bygger på att bevilja korrekta garantier till asylsökande.
Vi kan se att medlemsstaterna har ett stort motstånd mot asylpaketet och att tendensen går i riktning mot att bibehålla nationella tillämpningar. Motstånden märks i argument om budgetkostnaderna för en sådan gemensam politik, vilket skulle förefalla ohållbart i en krissituation. Europa har ändå ett stort ansvar när det gäller asyl.
Vi bör betona att det hittills oftast är tredjeland som har det sämre ställt än vi som har spelat en roll när det gäller att husera flyktingar. Låt oss därför hoppas att detta asylpaket är lika framgångsrikt som kontoret var och att det snabbt blir framgångsrikt eftersom vi snarast behöver agera.
Marie-Christine Vergiat
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Rätten till asyl är en av Europeiska unionens grundläggande värderingar, och ingen vågar ifrågasätta den offentligt i sina tal. Verkligheten bakom europeisk politik och medlemsstaternas politik på detta område reser emellertid frågor.
År 1999 började Europeiska unionen harmonisera sin politik i frågan, och det förefaller i dag finnas en känsla av tillfredsställelse inför den spektakulära minskningen av antalet asylsökande. Vi i inom gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster skulle också kunna vara nöjda med detta om siffran återspeglade en förbättrad situation för mänskliga rättigheter i världen. Vi vet alla att det inte är så. Våra debatter kommer att visa det, om det behövs, när de äger rum på torsdag eftermiddag.
Framför allt sedan 2004 har vi sett en harmonisering nedåt av mottagandeförfaranden och villkor. Skillnaderna är stora mellan ländernas praxis, och vi vet att vissa av ansökningarna har utlokaliserats och att vissa asylsökande i dag inte längre har möjlighet att registrera sina ansökningar. Ännu en gång går priset för den största minskningen av antalet asylansökningar till Frankrike. Som människorättsaktivist i Frankrike känner jag väl till vad som orsakat dessa resultat. Det räcker att ha följt med en asylsökande en enda gång till det franska kontoret för skydd av flyktingar och statslösa personer för att veta vad det beror på. Det är outhärdligt att se hur dessa män och kvinnor uppmanas att lämna bevis på de tortyrhandlingar de har utsatts för.
Det förslag vi granskar i dag förefaller därför vara en frisk fläkt. Det bidrar till att förbättra genomförandet av ett europeiskt system om rätten till asyl. Det syftar till att främja praktiskt samarbete mellan medlemsstater, framför allt genom att förbättra tillgången till korrekt information om ursprungsländer, vilket är bra. Större delen av parlamentets förslag vid den första behandlingen har redan antagits av rådet. Vi vet att det i stor utsträckning är det svenska ordförandeskapets förtjänst, och vi är tacksamma för det. Jag vill tillägga att enligt min uppfattning är Sverige en föregångare, och jag skulle verkligen vilja att andra stater följde efter på det här området.
Vi har stött vår föredragande både vid den första och andra behandlingen i utskottet, och även jag är angelägen att gratulera och tacka henne. Vi kommer att göra samma sak i kammaren, och vi hoppas uppriktigt att detta lilla steg framåt kommer att utgöra en ny vändpunkt i europeisk politik i den här frågan. Vi hoppas att vi, i stället för att Europa drar sig tillbaka i det som vi här i kammaren vågar kalla Fästning Europa, i stället kan välkomna dessa män och kvinnor som har rätt till asyl, enligt de internationella fördragen och Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, som vi snart kommer att ratificera.
Mario Borghezio
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har hört det påstås att denna åtgärd bygger på solidaritet. Enligt min ödmjuka uppfattning saknas något annat - nämligen säkerhet.
Och ändå behöver man bara tala med dem som är delaktiga i dessa frågor, exempelvis polisen - vid detta tillfälle hade jag turen att resa med företrädare för upprätthållandet av lag och ordning, karabinjärer från kontoret i Turin, vilka jag skulle vilja nämna vid namn, Romanini och Tavano. De bekräftade för mig att i många fall visar dessa asylsökande upp falska kort och handlingar. Sådana fall har rapporterats av olika polisstyrkor och andra organ.
Skulle det inte vara en bra idé att titta på frågan även ur en säkerhetsaspekt? Jag tycker inte att frågan om säkerhet är särskilt uttalad i detta dokument, och ändå är den mycket viktig eftersom vi måste undvika att förstöra en mycket viktig princip, en viktig institution av sådant mänskligt värde, med andra ord rätten till asyl, med de sjaskiga intressena hos dem som transporterar illegala invandrare och som ofta använder asyl som ett sätt att infiltrera människor som inte har några rättigheter och ingen relation till dem som faktiskt förföljs.
För det andra anges i artikel 2 i förordningen att kontoret ska underlätta, samordna och stärka praktiskt samarbete mellan medlemsstater när det gäller alla aspekter av asyl, och bidra till att förbättra genomförandet av det gemensamma europeiska asylsystemet, inbegripet dess externa dimensioner. I artikel 7 ska detta specificeras, men det sker endast mycket vagt med att kontoret kan inrätta metoder för samarbete med tredjeländer i tekniska frågor.
Jag anser att vi måste gå mycket längre, och jag undrar varför - trots att många människor, även vi, föreslår det - ingen talar om eller granskar förslaget att upprätta dessa kontor även i tredjeländer? Vad hindrar det? Jag tycker att det är mycket viktigt att filtrera, delvis för att lätta på arbetsbördan och situationen i länder som behöver hantera detta mer direkt. Någon talade om dessa länders behov, men dessa länder behöver stöd, och jag anser att kontor bör inrättas i tredjeländer, exempelvis i norra Afrika, i Afrika söder om Sahara, där det samlas många asylansökningar och asylsökande.
Här behöver vi filtrera och kanske använda den europeiska avdelningen för yttre åtgärder och genomföra åtgärder som inbegriper att vissa utvecklingsländer tar lite ansvar. Vi behöver ge dem en känsla av ansvar när det gäller asylfrågan.
Jag tycker att dessa frågor är mycket viktiga och att vi inte får bortse från dem. Inte heller bör vi ignorera behoven i de europeiska Medelhavsländerna som påverkas av dessa frågor, och då menar jag inte endast att tala om dem eller sända iväg ett antal tjänstemän. Vi har redan vår egen byråkrati i Italien. Det vi behöver för att hantera denna situation är pengar, resurser och verkligt stöd.
Det har sagts att allt fungerar mycket bra i Sverige. Det kan så vara, men Sverige ligger mycket långt bort från behoven i Malta, Italien, Frankrike och Medelhavet: Det är där problemet finns och det behöver hanteras - och vi måste göra länderna i Europeiska unionen ansvariga för detta. Privilegier och bördor går hand i hand, och eftersom vi har bördan borde vi också ha medel för att hantera den.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Det är definitivt inte någon dålig idé att tillämpa asylbestämmelserna enhetligt, för att minska sekundär migration inom EU och stödja de medlemsstater där tillströmningen av asylsökande är mycket stor. Det föreligger emellertid allvarliga tvivel om huruvida det är nödvändigt att inrätta detta stödkontor för att åstadkomma förbättringar, och farhågor om att kontoret kommer att ingripa för mycket i medlemsstaternas befogenheter.
Inrättandet av denna byrå utgör ännu ett steg mot att centralisera EU:s asylpolitik. Syftet är att uppnå en hög skyddsnivå, som grundas på praxis i de generösaste medlemsstaterna, som Österrike. Befintliga skillnader ska avskaffas, genom att de generösare länderna fortsätter att hålla samma kurs som förut och de andra gör de nödvändiga förändringarna. Så långt är allt väl, men att inrätta ett stort antal nya EU-byråer (antalet har tredubblats sedan 2000) och att utvidga deras ansvarsområden strider uppenbart mot strävan att införa mer avreglering och subsidiaritet genom Lissabonsstrategin.
Jag anser att det mycket omdiskuterade målet cirkulär migration - att vistas ett litet tag här och ett litet tag där - är fullständigt fel. Det fungerar inte i praktiken, och cirkulär migration blir ofta permanent. Det finns förstås annan kritik som man kan framföra. Orealistiska villkor för förvar i väntan på avvisning införs på bekostnad av säkerhet och på bekostnad av vår verkställande makt. Att utvidga begreppet familj till att omfatta alla inklusive farmödrar och mormödrar kommer att resultera i större tillströmning av invandrare, och att förbättra tillträdet till arbetsmarknaden under en period av hög arbetslöshet är ohållbart.
Att höja den grundläggande sociala tryggheten till samma nivå som i länder som Österrike och Tyskland kommer inte att vara möjligt att finansiera. Det nya stödkontoret för asylfrågor uppfyller därför inte sitt syfte och borde inte inrättas. Vi måste utarbeta en gemensam asylstrategi från grunden, för det som ni rekommenderar kommer inte att fungera i de berörda länderna.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! Att inrätta ett europeiskt stödkontor för asylfrågor är verkligen ytterst viktigt, och därför anser jag det vara symboliskt betydelsefullt att kontoret ska förläggas till Malta, ett land i södra delen av Europa där trycket från asylsökande är stort. Det är även betydelsefullt med tanke på problemet med illegal invandring.
Det är mycket viktigt att vi ytterligare stärker och samordnar samarbetet mellan medlemsstaterna i asylfrågor, och att vi som slutmål försöker att komma ifrån skiftande nationell praxis och nå fram till en enhetlig metod, särskilt som vi alla medger att skillnaderna är enorma i nuläget. Exempelvis kan en irakisk asylsökande ha 71 procents chans att få sin ansökan beviljad i en viss medlemsstat, men bara 2 procents chans i en annan medlemsstat - dessa uppgifter står till kommissionens förfogande, men jag tror att den redan vet det. Dessutom finns det naturligtvis olika problem medlemsstaterna emellan.
Dublin II-förordningen kommer oundvikligen att innebära att vissa medlemsstater belastas mer jämfört med andra, och naturligtvis kommer kontoret för asylfrågor också att stödja de solidaritetsmekanismer som finns tillgängliga genom Europeiska flyktingfonden. Jag åsyftar transport och omplacering av flyktingar både från tredjeländer i Europa och den så kallade interna ”omplaceringen” av flyktingar.
Med omplaceringen från tredjeländer gör vi små framsteg, men de är likaväl framsteg. När det gäller den interna omplaceringen av flyktingar vill jag emellertid betona att trots att vi alla medger att vissa medlemsstaters börda är tyngre än andras, särskilt medlemsstaterna i södra Europa, har vi inte lagt fram något specifikt förslag; vi har inte tagit något initiativ i dessa frågor. Vi inväntar kommissionens förslag, och vi har också översänt en skrivelse om detta ämne via utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Om inte annat måste vi vara djärvare i dessa frågor, för trycket är mycket stort.
Avslutningsvis vill jag säga att det är mycket viktigt att vi utvecklar mekanismer inom EU för mottagande av flyktingar och för beviljande av asylansökningar, inte bara av humanitära skäl och av de skäl som redan tagits upp av flera ledamöter, utan också så att vi kan bekämpa illegal invandring. Vi måste nå fram till alla som söker ett bättre hemland och en bättre framtid med budskapet att i Europa har den som väljer den lagliga vägen en bättre chans än den som väljer vägen via illegal invandring, som vi tyvärr utsätts för starkt tryck från.
John Bufton
(EN) Herr talman! Inrättandet av ett europeiskt stödkontor för asylfrågor strider totalt mot Storbritanniens undantagsklausul från invandringspolitiken och går stick i stäv med Storbritanniens avvisande av Schengenregelverket. Förslaget att lägga 40 miljoner euro på att inrätta och bemanna ett helt kontor på Malta för att hantera asylsökande i hela EU tyder på att kommissionen vill fatta beslut som borde lämnas åt de nationella regeringarna.
Alla former av gemensam europeisk asylpolitik hotar det brittiska självbestämmandet över gränskontrollen. De upprepade kraven på att Storbritannien ska få bestämma vem som får resa in i och ut ur landet, och vem som kan tas emot där, beror på att vi har ett enormt befolkningsproblem som inte liknar situationen någon annanstans i Europa.
Kommissionen erbjuder inte hjälp och stöd när Storbritannien har det svårt. I stället avser kommissionen att ta de brittiska skattebetalarnas pengar för att täcka kostnaderna för att fatta beslut i vårt ställe. 40 miljoner euro skulle komma till bättre användning om de satsades på att bygga nya skolor, sjukhus och bostäder i Storbritannien liksom på att finansiera viktiga samhällsfunktioner som rent vatten, som vi är i desperat behov av om vi ska kunna fortsätta att erbjuda alla en dräglig livskvalitet värdig ett utvecklat land.
Vid en av fyra födslar i Storbritannien är modern till barnet inte själv född i landet. Det är 170 000 födslar per år. Var finns pengarna för att hjälpa de brittiska skattebetalarna att kunna betala för allt detta? I era fickor, eller spenderat på att inrätta ett nytt asylkontor som utan tvivel kommer att belasta Storbritannien med än större bördor?
I våra valkampanjer i Storbritannien lovar alla partier att göra något åt invandringen, för folket kräver att något ska göras. Men vad kan regeringen i Westminster göra så länge vi är med i EU, när Europeiska kommissionen samtidigt vill att alla befogenheter som rör asylsökande ska överföras till dem?
Gång efter gång har denna kommission bara visat nonchalans inför det brittiska folkets vilja och behov. Är det kommissionens avsikt att upphäva Storbritanniens undantagsklausul även på detta område? Folket i Storbritannien förtjänar ett ärligt svar från er, för denna fråga är ytterst viktig för dem. Ni ska föreställa deras företrädare, och de förtjänar att få veta vad ni har planerat.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi får inte gömma ett kontor bakom solidaritet när det måste stödja ett förfarande för att avgöra de verkliga villkoren för asylsökande.
Vi anser att detta är viktigt och nyttigt. Man måste emellertid garantera å ena sidan att de som faktiskt har rätt till asyl beviljas detta snabbare, och å andra sidan att de som inte uppfyller de nödvändiga kraven och som försöker missbruka detta system bemöts med fasthet, för det står klart att inte alla som har rätt till asyl beviljas det.
Jag vill mycket snabbt återkomma till Mario Borghezios iakttagelser: vissa länder, som Italien, och i synnerhet södra Italien som jag kommer ifrån, utgör naturliga inresevägar vid invandring och får ta emot särskilt många asylansökningar på grund av sina historiska traditioner av att välkomna invandrare.
EU måste ta ansvar på detta område, och dess uppmärksamhet och insatser, inklusive de ekonomiska insatserna, måste inriktas mot de områden som tar emot flest invandrare.
Cecilia Malmström
Herr talman! Jag är tacksam för det starka stöd som inrättandet av denna byrå har fått från en majoritet av parlamentet. Som ni vet har det funnits ett enhälligt krav från medlemsstaterna om att inrätta denna byrå, även från de stater som omfattas av en undantagsklausul, eftersom de vet att kommissionen inte har någon avsikt att tvinga fram några förändringar av Storbritanniens undantagsklausul. Det är det brittiska folkets beslut.
Men det har också funnits starkt stöd här i parlamentet för en byrå, och jag är mycket glad att den kommer att bli till nu. Vi vet att särskilt under vissa årstider är trycket stort på länder kring Medelhavet, och denna byrå kan hjälpa och stödja. Det kommer även invandrare till norra, östra, västra och centrala Europa, så detta är en byrå för hela Europa, även om det inte är någon tillfällighet att den är förlagd till Valletta.
Detta är inte bara ytterligare en byrå. Det är faktiskt en hörnsten för att bygga upp ett gemensamt asylsystem. Stödkontoret kommer att bli ett viktigt instrument för att stödja medlemsstaterna, för att hjälpa till att utveckla praxis och gemensamma normer, och för att stötta medlemsstater som är utsatta för ett särskilt starkt tryck. Det skulle samla in information, det skulle upprätta en portal, det skulle ha experter, och så vidare. I slutändan är det alltid upp till medlemsstaterna att avgöra vem som får stanna, men det finns vissa förfaranden som behöver harmoniseras.
Som somliga av er har nämnt är detta en del i att utveckla ett gemensamt asylsystem inom EU. Detta är bara en av delarna: som jag tror att föredraganden nämnde har vi svårt att komma vidare när det gäller resten av asylpaketet. Kommissionen räknar med hjälp och stöd från Europaparlamentet för att kunna göra framsteg med dessa frågor, så att vi inom en inte alltför avlägsen framtid verkligen kan upprätta en gemensam asylpolitik för EU.
Jean Lambert
Herr talman! Jag vill bara ta tillfället i akt att reda ut ett par frågor som har uppkommit, även om det är synd att en del av frågeställarna inte finns här för att höra svaren.
Asylskyldigheter fastställs tydligt i internationella konventioner som alla medlemsstater enskilt har undertecknat. Detta är inte samma sak som en invandringspolitik, och folk borde verkligen inse den skillnaden.
Till dem som bekymrar sig över pengarna vill jag säga - om jag får lov att ta upp en partipolitisk och nationell politisk fråga här - att om vissa av våra medlemsstater slutade upp med att skapa asylsökande från Irak och Afghanistan är jag säker på att vi skulle kunna spara mycket mer pengar och sannerligen bespara folk mycket lidande.
Som svar på vissa av de andra frågor som togs upp vill jag säga att man hoppas att en förbättring av systemets kvalitet i vissa medlemsstater ska kunna öka förtroendet medlemsstater emellan och komma över blockeringar i vissa av de andra delarna i asylsystemet. Detta ska också bidra till att medlemsstater upplever att det finns stöd när de står inför särskilt stor belastning. Som andra har påpekat utsätts visserligen somliga av våra medlemsstater för betydande geografiskt tryck från de invandrarströmmar som anländer, men många av de överbelastade länderna ligger faktiskt inte alls i Europeiska unionen utan på andra platser.
Jag tyckte att det var mycket intressant att höra en kollega argumentera för extra stöd i samband med stödkontoret för asylfrågor, men tyvärr missade jag ändringsförslagen som han lade fram i detta ämne.
Jag vill också vara tydlig med att stödkontoret för asylfrågor inte finns där för att avgöra status. Det ska inte ta över medlemsstaternas roll på detta område.
Sammanfattningsvis välkomnar jag kollegernas vänliga kommentarer, och jag välkomnar det aktiva engagemanget från dem som har hjälpt mig så mycket med detta betänkande. Jag är säker på att vi alla - eller i alla fall de flesta av oss - ser fram mot att vara där i Valletta vid invigningen när bandet klipps i stödkontoret för asylfrågor och vi kan påbörja vårt arbete.
Talmannen
Jag kommer nu att avsluta denna debatt. Jag tänker emellertid inte göra det utan att först säga med stor erkänsla att jag inte är oberörd vid tanken på att den person som var ordförande för debatten åtnjöt rätt till asyl tack vare generositeten och gästfriheten hos regeringarna och folket i Frankrike, Österrike och Belgien. Dem vill jag hylla och tacka här i dag, för det finns ingen tidsgräns för tacksamhet, även om detta hände för mer än 40 år sedan.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under sammanträdesperioden den första veckan i maj.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Ioan Enciu  
Att inrätta det europeiska stödkontoret för asylfrågor är ett extremt viktigt steg i att upprätta det gemensamma europeiska asylsystem som förutses i den europeiska pakten för invandring och asyl och i Stockholmsprogrammet.
Kontoret kommer att bidra till ökat samarbete mellan europeiska institutioner, lokala myndigheter och civilsamhället, samt utarbeta gemensam praxis i asylfrågor. Jag är förvissad om att detta kommer att föra medlemsstaternas ståndpunkter närmare varandra inom politik som har med asylfrågor att göra. Detta är en absolut nödvändighet, med tanke på att vissa medlemsstater står inför stor tillströmning av asylsökande. Samarbete och solidaritet behövs också medlemsstater emellan, inte bara för att hjälpa dessa länder att hantera de problem de står inför, utan också för att förbättra det gemensamma europeiska asylsystemet.
Jag måste nämna att ur ett rättsligt och praktiskt perspektiv sett kommer detta system att grundas på fullständig, genomgående tillämpning av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
