Femtionde årsdagen av det tibetanska upproret och dialogen mellan Dalai lama och Kinas regering (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Marco Cappato, Marco Pannella och Janusz Onyszkiewicz för gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, och Monica Frassoni och Eva Lichtenberger för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, om femtioårsfirandet av det tibetanska upproret och dialog mellan Dalai lama och Kinas regering - B6-0012/2009).
Låt mig flika in en kort personlig synpunkt. Jag tror verkligen att vår debatt främjar friheten för samtliga medborgare i Tibet, utan att stärka någon enskild stats eller religions ställning.
Marco Cappato
Fru talman! Jag delar er förhoppning. Men vi kan tyvärr inte hoppas på att rådsordföranden utnyttjar dagens debatt och diskussion till att slå ett slag för Europeiska unionens ståndpunkt. Det tjeckiska ordförandeskapet tycks faktiskt anse att en gemensam europeisk politik lägger hinder i vägen för nationalstaternas egen storslagna utrikespolitik. Kina och Ryssland uppskattar den inställningen. Demokratifientliga förtryckarstater i hela världen tackar för denna europeiska frånvaro, som illustreras så bra av ordförandeskapets frånvaro från kammaren just nu.
När vi nu gemensamt tar itu med den här frågan vill jag klargöra för Benita Ferrero-Waldner vad detta i mina ögon handlar om. Det gäller inte bara lag och ordning, det vill säga om att räkna antalet gripna munkar och antalet tibetaner som nyligen dödats genom det brutala kinesiska förtrycket, och hoppas att antalet är lägre än det var för ett år sedan. Jag hade velat säga följande till rådet, och får nu säga det till kommissionen: Ni måste uttrycka en uppfattning om den grundläggande politiska frågan, det vill säga om förhandlingarna mellan Kina och Dalai lamas sändebud, om vad förhandlingarna ska syfta till och om varför de har avbrutits, för att inte säga misslyckats - om vi nu inte lyckas blåsa nytt liv i dem.
Här finns det två motsatta ståndpunkter. Å ena sidan har vi den kinesiska regimens ståndpunkt, som är att Dalai lama är en våldsverkare som leder ett våldsamt folk, och att Dalai lama och den tibetanska exilregeringen kräver en självständig tibetansk nationalstat, vilket strider mot Kinas territoriella sammanhållning. Detta är Pekings officiella linje. Å andra sidan hävdar Dalai lama, den tibetanska exilregeringen och Dalai lamas sändebud att de är ute efter något annat, att deras kamp följer ickevåldsprincipen och att det enda de kräver är verkligt självstyre - ett självstyre som låter dem behålla sin kultur, sin tradition, sitt språk och sin religion, eller snarare sina kulturer och religioner. Detta är innebörden av det memorandum som Dalai lamas tibetanska sändebud lagt fram för den kinesiska regimen. Detta memorandum har publicerats och innehåller tibetanernas krav.
Europeiska unionen uppmanas nu att välja sida, att ta ställning. Det föreligger två oförenliga ståndpunkter. Endera parten ljuger. EU kan spela en avgörande roll för att ta reda på sanningen. Som medlemmar av det radikala partiet föreslår vi att satyagraha, sökandet efter sanningen, blir en kollektiv och global politiskt handlingsprincip. Europeiska unionen bör använda sin diplomatiska verktygslåda - fru Ferrero-Waldner, var vänlig och hälsa José Manuel Barroso detta. För att komma fram till sanningen behöver vi träffa Dalai lama och hedra honom genom att ge honom möjlighet att hålla ett anförande. Har Peking rätt i att tibetanerna är våldsamma terrorister som är ute efter självständighet? Eller är det Dalai lama som har rätt när han hävdar att tibetanerna kräver en självstyrande stat med anständighet och värdighet? Europa får inte stå avsides och tiga medan denna konflikt pågår.
Eva Lichtenberger
Fru talman! För 50 år sedan satte den kinesiska armén in dödsstöten mot det tibetanska motståndet. Sedan dess har tibetanerna, under oerhörda vedermödor, flytt över Himalaya över gränserna till andra länder. Hittills har flera tusen människor, alla flyktingar, varje år gjort denna enorma ansträngning för att ta sig över passen på 5 000 meters höjd. Om tibetanernas situation nu är så storartad som kineserna alltid hävdar borde det väl inte finnas något skäl att fly. Det vore då också omotiverat att i flera månader hindra journalister, västerlänningar och observatörer från att över huvud taget komma in i landet, eller endast tillåta detta under sträng bevakning. Kvinnliga agenter från underrättelsetjänsten har till och med följt efter kvinnliga journalister in på toaletten för att se till att de inte gör något olagligt där.
Detta får mig att undra: Vad är Europeiska unionens uppgift här? På något sätt måste vi sörja för att dialogen mellan Kina och Tibet återupptas, men det måste ske på andra premisser. Allt som hittills har skett är att Kina har upprepat samma gamla anklagelser och krav, utan att lägga två strån i kors för att sätta sig in i den tibetanska sidans förklaring, som är att det inte handlar om att bryta sig ur Kina och bilda en egen oberoende stat, utan om att få rätt till självstyre.
Fru kommissionsledamot! Hur ska vi hantera det faktum att Internet övervakas strängare i Tibet än någon annanstans i Kina, och att den teknik som gör övervakningen så effektiv har levererats av europeiska företag? Vi måste göra något. Allmänheten här hemma uppmanar oss att inleda en dialog.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Det gläder mig mycket att denna diskussion hålls i dag, om en fråga som länge har engagerat många av oss, inte minst sedan de sorgliga händelserna i Tibet för ett år sedan. Därför anser jag att det är mycket bra att vi har denna öppna diskussion för att på nytt se vad vi kan göra.
Innan jag kommer till de många frågor ni tog upp i det framlagda gemensamma resolutionsförslaget vill jag bara säga några ord om våra förbindelser med Kina. EU:s politik i förhållande till Kina handlar om engagemang. Vårt strategiska partnerskap är starkt och det tillåter oss att ta upp alla frågor, även de allra känsligaste. Vi har skapat en imponerande ram av samspel på hög nivå där vi regelbundet tar upp alla de globala förändringar som våra medborgare står inför, utan att glömma bort de frågor där vi kanske är oense. Tibet är en av de frågorna. Jag vill vara mycket tydlig - vi är inte överens med Kina när det gäller Tibet och vi hyser fortfarande mycket konkreta och befogade farhågor om läget för de mänskliga rättigheterna i Tibet, som ni båda beskrev alldeles nyss. Vi är oroade över att Tibet i stort sett har hållits stängt för internationella medier, diplomater och humanitära organisationer under nästan ett år nu och över dödläget i samtalen mellan företrädarna för Dalai lama och de kinesiska myndigheterna, trots de tre samtalsrundorna förra året.
Dessa frågor stod också högst på dagordningen för flera EU-ledare vid bilaterala möten med den kinesiska ledningen förra året. Vi har försökt nå fram till ett samförstånd med Kina i denna känsliga fråga, och vi har varit mycket tydliga närhelst vi har tagit upp läget i Tibet med dem.
Låt mig än en gång nämna EU:s ståndpunkt, som inte lämnar utrymme för misstolkningar. För det första stöder vi Kinas suveränitet och territoriella integritet, inklusive Tibet. För det andra har vi alltid stött en fredlig uppgörelse genom dialog mellan de kinesiska myndigheterna och företrädarna för Dalai lama. Jag kommer ihåg att jag vid mitt besök med kommissionen, José Manuel Barroso och andra kolleger, hade särskilda dialoger med flera av mina samtalspartner om detta. Vi har alltid framhållit att det bör föras en försoningsdialog och att denna dialog bör fortsätta.
Dialogen måste vara konstruktiv och konkret och därför beklagar vi förstås att den hittills inte har lett till några egentliga resultat. Vi har alltid sagt att dialogerna bör handla om de grundläggande frågorna, som att bevara Tibets unika kultur, religion och traditioner, tillsammans med behovet av att åstadkomma ett system med meningsfullt självstyre för Tibet inom en kinesisk konstitution. Vi har alltid sagt att dialogen bör handla om hur alla tibetaner ska kunna delta i beslutsfattandet. Vi vill alltså gärna att dessa frågor behandlas i Kinas kommande nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna.
För oss är Tibet en fråga om mänskliga rättigheter och har därför ständigt tagits upp som en sådan. Vi har också konsekvent förmedlat detta budskap till våra kinesiska motparter och lyssnat mycket noga till deras åsikter. Vi har gjort allt för att försöka förstå deras uppfattning i en anda av ömsesidig respekt, men de mänskliga rättigheterna är universella och läget i Tibet är därför - med rätta - av legitimt internationellt intresse för hela det internationella samfundet, särskilt för Europeiska unionen. Detta understryks naturligtvis av att det i över 50 år har funnits internationella rättsakter om skyddet för de mänskliga rättigheterna.
I ert resolutionsförslag förutsätter ni en kommande dialog mellan Kina och Tibet. Som ni alla vet överlämnade den tibetanska sidan på den kinesiska regeringens begäran en förklaring om verkligt självstyre för Tibet i framtiden vid den senaste samtalsrundan. Jag anser att det dokumentet innehåller vissa inslag som kan ligga till grund för kommande samtal. Jag tänker på en punkt om kultur, utbildning och religion.
Jag tycker också att det är uppmuntrande att den tibetanska sidan för första gången i ett skriftligt dokument har uttryckt ett bestämt åtagande att inte eftersträva separation eller oberoende. Jag menar att detta är viktigt för att föra dialogen framåt. Det gläder mig också att Dalai lama här i parlamentet i december förra året bekräftade sitt engagemang för en medelväg och för dialog som det enda sättet att åstadkomma en ömsesidigt acceptabel och hållbar lösning.
Avslutningsvis vill jag uttrycka en personlig övertygelse. Under min politiska och personliga karriär har jag alltid haft en stark tro på att även de allra svåraste frågor kan hanteras genom engagemang och dialog och förhoppningsvis också, när tiden är inne, kan lösas. Därför vill jag vädja till Kina och till Dalai lamas företrädare att de ska återuppta dialogen så snart som möjligt med ett öppet sinne och i syfte att åstadkomma en hållbar lösning i Tibet. Jag kan garantera ett helhjärtat stöd för den processen från vår sida. Detta är vår ståndpunkt och det är denna ståndpunkt vi hävdar inför den kinesiska sidan.
Charles Tannock
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru talman! EU:s motto är ”Förenade i mångfalden”. Den principen har tjänat oss väl.
Tyvärr faller den inte alls i god jord hos den auktoritära kommunistiska diktaturen i Kina. Mångfald undertrycks i stället för att välkomnas. Minoriteter som vill uttrycka sig på något annat sätt än det konventionella partigodkända sättet marginaliseras och förföljs rutinmässigt. Denna tendens syns i behandlingen av många religiösa minoriteter, däribland kristna, muslimer och falun gong-utövare, och inte minst i Kinas inställning till Tibet.
Kommunistiska styrkor invaderade Tibet 1950 och tvingade Dalai lama i exil för 50 år sedan. Sedan dess har Tibet stått under Pekings kontroll. Den traditionella tibetanska kulturen, som var isolerad i hundratals år, har nu spätts ut kraftigt genom åtgärderna från regeringen, som har bemödat sig om att förhindra alla former av tibetansk nationalism från att komma upp till ytan. Det systematiska och ibland brutala undertryckandet av tibetansk kultur har i själva verket blåst liv i den tibetanska identiteten och uppmärksammat världen på det tibetanska folkets lidande.
Dalai lamas inspirerande ledarskap har gjort att Tibets framtid är högaktuell i den allmänna debatten, trots Kinas enorma ansträngningar för att läxa upp exempelvis rådets tidigare ordförande Nicolas Sarkozy, som vågade ifrågasätta Pekings synsätt.
Vi här i parlamentet har alltid intagit en kraftfull ståndpunkt för att försvara det tibetanska folkets rätt till självstyre, vilket inte automatiskt innebär rätt till självständighet eller oberoende. Detta gör vi inte för att försöka provocera eller reta Kina. Vi erkänner emellertid att vårt åtagande i fråga om vissa värderingar - mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatsprincipen och samvetsfrihet - inte kan ses som fristående från det otvivelaktigt viktiga strategiska ekonomiska partnerskap som EU utvecklar med Kina.
Kinavänliga röster på andra sidan kammaren kommer att få säga sitt i denna debatt, men folket i Tibet har förvägrats sin röst alltför länge och vi måste tala för dem.
Glyn Ford
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! Den socialdemokratiska gruppen är oroad över läget för de mänskliga rättigheterna i Kina. Samtidigt som vi erkänner att läget har förbättrats avsevärt under de senaste tio åren, återstår det fortfarande många områden där mänskliga rättigheter ännu inte skyddas tillräckligt eller tillfredsställande. Det kan finnas ett mått av tankefrihet, men det finns ingen handlingsfrihet. Vi vill inte minst lyfta fram att fria fackföreningar inte tillåts verka inom Kina. Vi är oroade över den svåra situationen för de 100 miljoner migrerande arbetare som har flyttat från landet till staden och som bara har den mest begränsade tillgång till hälsovård och utbildning. Vi är oroade över den svåra situationen för religiösa och etniska minoriteter i hela Kina.
Ändå emotsatte sig den socialdemokratiska gruppen denna debatt och detta resolutionsförslag. Skälet var proportionalitet. Det är rätt att kritisera Kina för dess agerande i fråga om mänskliga rättigheter, precis som vi kritiserar Förenta staterna för dess användning av dödsstraff, Guantánamo och extraordinära överlämnanden, men vi behöver inte göra det vid varje sammanträde. Detta börjar rent ut sagt bli kontraproduktivt. Det fanns en tid då de kinesiska myndigheterna lyssnade till våra resolutioner, men inte nu längre. Vissa individer och grupper fortsätter sina desperata försök att få uppmärksamhet genom att höja insatsen och, för första gången tror jag, kräva att medlemsstaterna ska upphäva politiken för ett enat Kina och erkänna den tibetanska exilregeringen.
Dalai lama var här så sent som i december och talade på Tibets vägnar här i plenum. Varför måste vi ta upp frågan på nytt? Det finns inget nytt i resolutionsförslaget.
Jag själv hade tillsammans med Elmar Brok, Philippe Morillon och andra ledamöter av det här parlamentet möjlighet att besöka Lhasa förra sommaren. Vi var den första internationella grupp som reste dit efter oroligheterna i mars och vi talade både med myndigheterna och med dem som sympatiserade med den tibetanska proteströrelsen. Som jag skrev tidigare var verkligheten den att fredliga protester - och vi stöder fredliga protester - blev till raskravaller där affärer, hem och hankineser angreps och brändes, med dussintals dödsoffer. Skolor stacks i brand och sjukhus och moskéer för den muslimska minoriteten attackerades. Dalai lama själv erkände situationens allvar när han hotade med att avsäga sig titeln som levande gud.
Kina har gjort enormt mycket för Tibet i fråga om infrastruktur, som den nya järnvägen mellan Qinghai och Lhasa och högre nivåer av socialt skydd än i andra landsbygdsområden i Kina. Problemet är att detta börjar väcka förbittring på annat håll i Kina.
(Protester)
Problemet är, för att citera The Beatles, att ”money can't buy you love”. Tibetanerna vill fortfarande ha ett visst kulturellt och politiskt självstyre som går långt utöver det som Kina är villigt att gå med på. Som jag sa då behöver Kina föra en dialog med företrädare för Tibet för att hitta en lösning som kan ge självstyre, samtidigt som provinsens etniska och religiösa gruppers minoritetsrättigheter skyddas.
Alternativet är att otåliga unga tibetaner tar till våld och terrorism. Till följd av en artikel som jag skrev vid det tillfället blev jag ombedd att diskutera frågan med Dalai lamas företrädare i London, vilket jag gjorde utförligt. Jag håller med kommissionsledamoten: det är genom dialog och engagemang som vi kommer att hitta vägen framåt, inte genom högljudda, ständigt upprepade, omtuggade resolutioner som den vi har här i dag.
Hanna Foltyn-Kubicka
Fru talman! De senaste årtiondena har de demokratiska länderna flera gånger uppmanat ickedemokratiska stater att respektera de mänskliga rättigheterna. Dessa uppmaningar har bara gett resultat när stater och internationella organisationer har uppträtt och framfört sina krav med konsekvens. Handelsförbindelserna brukar tyvärr ofta komma i första hand, så att Tibetfrågan - eller den mer allmänna frågan om mänskliga rättigheter i Kina - har hamnat i skymundan. Världen skulle fortfarande veta ganska lite om situationen i Tibet om det inte vore för OS i Peking, och för att många samhälls- och frivilligorganisationer har agerat så beslutsamt.
Europaparlamentets uppgift är att få demokratiska länder att reagera kraftfullt och energiskt på de kinesiska myndigheternas åtgärder, till exempel kampanjen ”Slå hårt” som genomfördes för en tid sedan. Men vi åstadkommer bara detta genom att konsekvent och eftertryckligt fördöma samtliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna som Kinas kommunistiska myndigheter begår.
Vi bör komma ihåg att Europaparlamentet i sin resolution av den 6 juli 2000 uppmanade medlemsstaterna att erkänna den tibetanska exilregeringen, om Kina och Dalai lamas administration inte hade nått en överenskommelse inom tre år. Peking vägrar som bekant fortfarande att inleda förhandlingar med det tibetanska folkets obestridde ledare. Låt oss inte heller glömma att den elfte Panchen lama, världens yngsta politiska fånge, har suttit fängslad hos kineserna i 14 år nu. Han fyller 20 år i år.
Jag vill därför än en gång uppmana parlamentet att handla konsekvent och ta sina deklarationer på allvar. Om vi inte menar det vi säger, blir det svårt att kräva att andra håller sina löften och uppfyller sina skyldigheter.
Raül Romeva i Rueda
Fru talman! Jag har i många år följt Tibetfrågan. Jag har besökt regionen och talat med många tibetaner, både i och utanför landet. Jag anser att det tibetanska folkets krav är legitima och till viss del logiska. Jag anser framför allt att deras nuvarande farhågor är minst sagt berättigade, med tanke på det brutala förtryck som de kinesiska myndigheterna har utsatt dem för i över 50 år nu, med undantag för en kortvarig och, skulle jag säga, bedräglig vapenvila under OS.
Tibetanerna är mer beredda att samtala och nå fram till överenskommelser är de flesta människor. Jag begriper därför inte varför de kinesiska myndigheterna är så besatta av att förvränga verkligheten, och varför de envisas med att gång på gång hindra förhandlingarna.
Ett lands storhet bygger inte på militär styrka, eller på ekonomiska rikedomar. Den uppkommer genom att landet handlar storsint och generöst. Europeiska unionen kan och måste hjälpa till att lösa situationen. Vi behöver handla kraftfullt, men samtidigt naturligtvis respektera parternas rätt till självbestämmande. Vi kan göra detta genom att ställa oss bakom tibetanernas uppmaning att förhandlingarna mellan Kina och Tibet ska återupptas, och genom att erkänna att om det är någon part som i åratal har gett efter för de kinesiska myndigheternas påtryckningar, så är det det tibetanska folket.
Detta är ingen konflikt mellan jämbördiga parter. Vare sig kapacitet eller motiv är jämförbara. Europeiska unionen måste bemöta båda parter med respekt, men vi kan inte förhålla oss neutrala till förtryck, godtyckliga fängslanden, tortyr eller mord, eller till ett religiöst, språkligt och kulturellt folkmord.
Det memorandum om verkligt självstyre för det tibetanska folket som Kina nu har avvisat som arbetsdokument visar att det tibetanska folket redan har gjort en verklig ansträngning och har avsagt sig en enormt stor del av sina anspråk - som, det vill jag framhålla, är legitima.
Kina har nu en chans att visa omvärlden att landet är storsint och vill ha fred och harmoni. Men framför allt är detta en chans för Europeiska unionen att hjälpa Kina att handla så som det anstår ett land med dess storhet.
Thomas Mann
(DE) Fru talman! Den 10 mars 1959 utsatte kineserna det tibetanska folket för ett ohyggligt lidande. Under månaderna som följde omkom 60 000 människor, samtidigt som hundratusentals greps, fördes bort och torterades. För ett år sedan blossade våldsamheterna upp igen. Över 200 tibetaner dog - vissa sköts till döds med avsikt. I dag, en kort tid efter femtioårsdagen, är klostren stängda för yttervärlden, tillfartsvägarna kontrolleras och soldater och säkerhetsmän står beredda för att slå ned varje demonstration. Vi har fortfarande inte fått veta om det äger rum upplopp. Vad har denna maktdemonstration utlöst för reaktioner? I medierna är det tyst. Dalai lama har uppmanat sitt folk att fortsätta följa ickevåldsprincipen. Han har efterlyst en dialog men utan att få något positivt gensvar från Peking. När ett sändebud från Dalai lama i ett memorandum presenterade specifika åtgärder för självstyre, avvisades dessa av president Hu Jintao. ”Vi måste bygga en kinesisk mur mot separatismen”, sa han. Denna föreställning är en ren provokation, men ännu värre var att man planerar att tvinga på tibetanerna en helgdag: den 28 mars ska bli slavarnas befrielsedag. Så ser den bittra verkligheten ut.
För två dagar sedan bekände Europaparlamentet färg. Ett imponerande antal ledamöter ställde Tibets flagga på sina bänkar, och på så vis har vi visat vår solidaritet med tibetanernas lidande. Fredliga protester ägde rum i alla delar av EU. Våra kolleger Marco Cappato, Eva Lichtenberger, Charles Tannock och Raül Romeva i Rueda har alldeles rätt i att den resolution som vi antagit i dag talar klarspråk. Tibetanernas memorandum ska vara utgångspunkten för vidare förhandlingar. Det är ett dokument för ett verkligt självstyre inom ramen för Kinas konstitution. Vi behöver få ett slut på Tibets isolering - för invånarnas, turisternas och journalisternas skull. Vi måste ha ett svar till 600 fängslade tibetaner.
Roberta Angelilli
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Parlamentet får inte låta Dalai lamas rop på hjälp nyligen förklinga ohört. För bara några månader sedan kunde vi lyssna på hans anförande här i Bryssel. Som vi alla vet är han en fridens man, en fredsmäklare som företräder den tibetanska kulturen, som mer än någon annan kultur är orienterad kring harmoni och broderskap. Dalai lama har i dessa värdens namn, men med skärpa, för sina ”kinesiska bröders” räkning påmint om de plågor och fruktansvärda lidanden som hans folk har utsatts för, och begärt att Tibet ska få ett legitimt och verkligt självstyre. Det är en begäran som det borde hedra parlamentet att stödja. Vår institution måste göra sin politiska plikt och verka för demokrati, mänskliga rättigheter och frihetliga värderingar. Tibetanerna ser Europa som sitt kanske enda hopp. Vi får verkligen inte svika dem.
Georg Jarzembowski
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det råder ingen tvekan om att vi kristdemokrater erkänner Kinas överhöghet över sitt territorium, inklusive Tibet.
Men vi avvisar samtidigt Kinas ståndpunkt att alla uttalanden från Europeiska unionen om mänskliga rättigheter i Kina utgör en oacceptabel inblandning i Kinas inre angelägenheter. Enligt den moderna tolkningen av folkrätten och de mänskliga rättigheterna, som vi hoppas att Kina snart delar, är världssamfundet skyldigt att uttrycka sin oro var än i världen mänskliga rättigheter kränks, i synnerhet om det rör sig om grova kränkningar.
Om Internationella tribunalen saknade rätt att ingripa för att försvara de mänskliga rättigheterna - hur skulle den då kunna vidta åtgärder och avkunna domar för brott mot mänskligheten i länderna i före detta Jugoslavien?
Diskussionen om mänskliga rättigheter som mötesfrihet, fria och oberoende medier, trosfrihet och kulturella minoriteters rättigheter i Tibet och i andra delar av Kina utgör därför ingen oacceptabel inblandning. Kina och dess regering bör inse detta och finna sig i diskussionen.
Men den viktigaste punkten här i dag är att vi helt enkelt vädjar till Kina och dess regering att återuppta överläggningarna med Dalai lama, ledaren för en stor del av tibetanerna. Jag förstår därför inte Glyn Fords inställning till den här frågan, även om han i och för sig alltid har stått mer på den kinesiska regeringens sida.
Som min kollega redan sagt ska det i ärlighetens namn medges att regeringen faktiskt genomförde överläggningar i fjol, men avbröt dem efter OS. Men, herr Ford, vi får inte glida in på ett stickspår här. Vi kommer att föra upp det här på dagordningen gång på gång. Vi uppmanar den kinesiska regeringen att inleda verkliga och allvarligt menade överläggningar med Dalai lama, eftersom de mänskliga rättigheterna fortfarande kränks i Tibet. Vi måste se till att situationen förändras.
Marcin Libicki
(PL) Fru talman! När vi nu diskuterar hur det ska gå för de förföljda tibetanerna måste vi också inse att det enda sättet att ge dem en bättre framtid är att hela världssamfundet åstadkommer ett politiskt tryck mot Kina. Jag måste därför också framhålla att alla ansträngningar som görs av Benita Ferrero-Waldner, och av andra parter som kan påverka världspolitiken, mycket väl kan ge resultat.
Jag måste också framhålla att det var med djupaste beklämning som jag lyssnade på anförandet av företrädaren för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, där det hette att Kinas brott går att rättfärdiga med anläggandet av en järnvägslinje i Tibet. Det påminner mig om hur man i Europa förr i världen använde motorvägsbyggen för att rättfärdiga inrättandet av koncentrationsläger. Vi får aldrig tillåta att förföljda människors smärta och lidande blir byggmateriel för järnvägar och motorvägar.
Cornelis Visser
(NL) Fru talman! För ett år sedan stod jag här när vi debatterade oroligheterna i Tibet. Vi vädjade till Kina att släppa in medier och internationella organisationer i området. Det glädjer mig att kunna konstatera att parlamentet den gången uppmanade Kina och Dalai lama att inleda en uppriktigt menad dialog.
I fjol organiserade och genomförde Kina OS på ett sätt som bevisade att landets förmåga att förnya sig kan slå hela världen med häpnad. Inför OS gav Kina de utländska journalisterna ett visst manöverutrymme. Jag är medveten om att denna tillfälliga och begränsade pressfrihet enbart omfattade journalister från utlandet. Tyvärr var den kortlivad. I tisdags var det omöjligt för journalister att ta sig in i Tibet för att rapportera om läget där.
Jag beklagar djupt att den kinesiska regeringen har slutat att garantera pressfriheten. Men samtidigt finns det ingen som helst pressfrihet för kinesiska journalister, vars självcensur tvingar dem att stödja regeringens ståndpunkter. Även här finns det en enorm klyfta mellan vad som står i lagen, som ju är förnuftig och garanterar pressfrihet, och verkligheten på plats, där journalister tvingas att hålla tand för tunga. Samtliga medier tvingas rätta sig efter partiernas censurföreskrifter.
Dessutom blockerar regeringen webbplatser. Internetanvändarna underrättar snabbt varandra om den senaste politiska utvecklingen. Tillgång till korrekt information är en avgörande förutsättning för dialogen mellan tibetanerna och Kinas invånare och befolkning. Förhandlingar kräver tillgång till fakta, och pressfrihet i Kina är en viktig förutsättning för detta. Det krävs yttrandefrihet i medierna, så att journalister kan berätta för de övriga invånarna i Kina vad som händer i Tibet.
Vi européer behöver slå näven i bordet och stå upp för de mänskliga rättigheterna i Kina. Detta krävs för att dialogen mellan Kina och Tibet ska kunna återupptas. Det är upp till kineserna att skapa förutsättningar för dialogen genom att ta detta första steg åt rätt håll. För att citera den kinesiske filosofen Lao Zi: ”Även en tusenmilaresa börjar med ett enda steg.”
Zita Pleštinská
- (SK) Jag var i Kina när de tråkiga händelserna i Tibet ägde rum i mars 2008, och kunde bara följa utvecklingen på Internet eftersom vi inte släpptes in i Tibet. Jag såg tibetanernas stora behov av hjälp.
Jag hävdar bestämt att Europaparlamentet genom denna resolution måste sända kineserna ett budskap från Dalai lama om att det inte finns några separatistiska strömningar i Tibet, och att man endast strävar efter ett kulturellt självstyre för Tibet inom ramen för den kinesiska staten.
Jag inser att EU försöker bygga upp goda ekonomiska förbindelser med Kina. När delegationen från utskottet för inre marknaden och konsumentskydd besökte Peking i mars 2008 framförde vi detta under våra överläggningar med den kinesiska regeringen och parlamentsledamöterna. Men vi får inte bortse från situationen i Tibet, de ständiga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, repressalierna, lidandet eller våldet.
När det nu har gått 50 år sedan Dalai lama gick i indisk exil förväntar jag mig att de kinesiska myndigheterna beviljar oberoende observatörer och utländska medier obegränsat tillträde till Tibet, så att de kan bilda sig en uppfattning om situationen på plats.
Victor Boştinaru
(RO) Fru kommissionsledamot! Tack för er välavvägda ståndpunkt, som ni än en gång har redogjort för under parlamentets sammanträde här i dag.
Europeiska unionens förbindelser med Kina är av strategisk betydelse för samtliga parlamentsledamöter och påverkar hela världen, både nu och i framtiden. Jag hade räknat med att vi skulle kunna diskutera Europeiska unionens samarbete med Kina i samband med reformen av det globala finanssystemet. Kinas ståndpunkt har ju varit både välavvägd och konstruktiv, särskilt nu inför G20-ländernas möte i London. Detta hade bland mycket annat kunnat vara rätt tillfälle att föra upp Afrika på den gemensamma dagordningen, med tanke på Kinas viktiga roll där.
Detta är angelägna frågor. Europeiska kommissionen har sin egen dagordning för förbindelserna med Kina, men de 27 medlemsstaternas kinesiska dagordning är mycket mer konsekvent och balanserad. Jag kan i det läget bara beklaga att vi här i Europaparlamentet använder en strategisk förbindelse som politiskt slagträ i partigruppernas valkampanjer.
Mänskliga rättigheter är, och ska vara, den viktigaste frågan för oss. Men det får inte vara den enda frågan.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Fru talman! I början av 1950-talet tvingade den kinesiska regeringen företrädare för Tibet att skriva på ett avtal som tillförsäkrade Tibet ett långtgående självstyre. Trycket från den allmänna opinionen, och rädslan för en bojkott av OS, fick Kinas regering att inleda överläggningar med företrädare för Dalai lama. Dessa överläggningar genomfördes dock på en förolämpande låg nivå - dialogen liknade mest två TV-apparater som visade olika kanaler.
Vi kräver inte dialog, utan förhandlingar. Vi vill att Kina förhandlar med Dalai lamas företrädare, på grundval av det memorandum som lagts fram. Om Kinas regering anser att detta memorandum är otillräckligt som utgångspunkt så får den förklara varför, i stället för att gömma sig bakom vaga påståenden om att detta bara är ett memorandum där det föreslås att Tibet ska bli självständigt, för så är det absolut inte.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Fru talman! Jag håller helt och hållet med om det kommissionsledamoten sa om att dialog och engagemang är avgörande. Samtidigt måste vi erkänna att det vi ser i dag är en tydlig brist på politisk vilja från kinesiskt håll att föra en seriös och resultatinriktad dialog med Dalai lamas företrädare.
För många av oss är fallet med Tibet - dess självstyre - ett avgörande prov för de kinesiska myndigheterna. Tibet avspeglar läget för de mänskliga rättigheterna i Kina, liksom läget för förkämpar för de mänskliga rättigheterna, som 2008 års Sacharovpristagare Hu Jia. Jag kan inte se Glyn Ford i kammaren just nu, men jag vill försäkra honom om att mänskliga rättigheter alltid har och alltid kommer att stå överst på vår politiska agenda.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! Den kinesiska regeringen har döpt årsdagen av ockupationen av Tibet till ”trälarnas befrielse”. Tyvärr används fortfarande detta orwellska nyspråk: slaveri är frihet, lögn är sanning. Men det visar att de kommunistiska kinesiska ledarna sedan länge har varit fångna i sitt eget dåliga samvete.
Att åstadkomma verkligt självstyre för Tibet hänger nära samman med genomförandet av budskapet från en annan dag: snart är det 20 år sedan händelserna vid Himmelska fridens torg.
Att åstadkomma verklig demokrati i Kina är nyckeln till en lösning för Tibet, men tiden håller på att rinna ut och mycket hänger på vår egen moraliska övertygelse.
Jag uppmanar även rådets ordförandeskap att göra ett uttalande i linje med vår resolution vid detta tillfälle och även i juni med anledning av massakern på Himmelska fridens torg.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Denna debatt har kort men tydligt än en gång visat vår stora oro över läget i Tibet. I anförandena har det betonats att vår oro fortfarande är verklig och välgrundad, 50 år efter det tibetanska upproret den 10 mars 1959. Dessutom menar jag att vår diskussion har lyft fram att båda parter måste återuppta dialogen snabbt. Jag säger ”dialog” eftersom dialog alltid är det första viktiga steget innan man kan gå vidare med förhandlingar. Det är också det bästa sättet att undvika frustration och våld bland unga tibetaner. Jag tycker att det är ett mycket kraftfullt skäl. Därför ligger en mer innehållsrik dialog i båda sidors intresse.
Dalai lama är en respekterad religiös ledare och bl.a. nobelpristagare. Även om enskilda europeiska ledare har träffat honom i olika, vanligen religiösa, sammanhang, ingår det inte i vår strategi att träffa honom i politiska sammanhang. Däremot kommunicerar vi ofta med hans utsända, särskilt i fråga om framstegen med dialogprocessen, och detta kommer vi att fortsätta med.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Även jag hoppas att det tibetanska folket blir fritt, men också att det inte behöver underkasta sig vare sig en stat eller en religion.
Jag har mottagit fem resolutionsförslag, som ingetts i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Filip Kaczmarek  
I 50 år har de tibetanska flyktingarna krävt att deras grundläggande mänskliga rättigheter ska respekteras. Jag är övertygad om att det utan tvekan ligger i Kinas eget intresse att respektera dessa rättigheter, och att återuppta dialogen med det tibetanska folket. I dag fungerar världen så att ett lands anseende påverkar dess förmåga att fungera i den globala ekonomin och samarbeta med andra länder. Genom att Kina vägrar att inlåta sig på dialog med Dalai lamas företrädare och avvisar tibetanernas ytterst blygsamma krav skadar landet sitt eget anseende. Det vore inte behäftat med någon nämnvärd risk för Kina om landet började överlägga om rättigheter som är förankrade i den kinesiska konstitutionen - tvärtom. Stora länder och stora nationer bör visa storsinthet. Genom att uppträda så kan de bevisa sin egen storhet.
Att inleda en dialog med tibetanerna är en chans för Kina att visa upp sin goda, positiva sida. Det är inte antikinesisk verksamhet att visa solidaritet med Tibet och det tibetanska folket. Det förmedlar att man respekterar mänskliga rättigheter, trosfrihet, språklig frihet, kulturell mångfald och rätten till en egen nationell identitet och självstyre. Vi försöker därför inte blanda oss i Kinas inre angelägenheter utan vill bara försvara normer och värderingar som vi finner lika värdefulla överallt - i Europa, Asien och hela världen. Kina hängs inte ut på något särskilt sätt. Vi försvarar små nationers rättigheter även när det är jobbigt eller obekvämt. Vi gör det därför att vi anser att det är rätt.
(Sammanträdet avbröts kl 11.55 och återupptogs kl. 12.05.)
