juli som dag till minne av offren för massakern i Srebrenica (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om den 11 juli som dag till minne av offren för massakern i Srebrenica.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Srebrenica var som vi alla vet ett fruktansvärt brott. Massakern på fler än 8 000 bosnier i och kring Srebrenica utgör ett av de mörkaste ögonblicken i Bosnien och Hercegovinas historia, och även i f.d. Jugoslaviens och hela Europas historia. Det är utan tvekan det värsta dådet i Europa sedan andra världskriget.
När man ser tillbaka kunde mycket mer ha gjorts, och tidigare. Srebrenica var ett kollektivt misslyckande för det internationella samfundet, EU medräknat. Detta är en stor skam och vi ångrar det djupt. Det är vår moraliska, mänskliga och politiska skyldighet att se till att ett Srebrenica aldrig mer äger rum.
På 10-årsdagen av massakern i Srebrenica uttryckte rådet på nytt sitt fördömande av de brott som begicks och framförde sin medkänsla med offren och deras familjer.
Rådet erinrar om FN:s säkerhetsråds resolutioner 1503 och 1534 och understryker att ett fullständigt och obegränsat samarbete med Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien (Icty) förblir ett grundläggande villkor för ett fortsatt närmande till EU. Överföring till Haag av de återstående åtalade som är på flykt och fortsätter att undgå den internationella rättvisan vore en passande hyllning av Srebrenicas offer och samtidigt ett stort steg mot hållbar fred, stabilitet och försoning. Därför är det fortfarande rådets bestämda uppfattning att förövarna av brotten i Srebrenica och i Bosnien och Hercegovina i allmänhet, såväl som på annat håll i västra Balkan-regionen, måste ställas inför rätta.
Samtidigt har den europeiska integrationen genom historien visat sig kunna läka sår och orättvisor från det förflutna, så vi behöver koncentrera oss också på framtiden. Genom att utgöra den integrerande faktorn skapade EU fred, stabilitet, förtroende och välstånd i Europa under andra hälften av förra århundradet. Att hjälpa västra Balkan på vägen mot EU är därför en av det tjeckiska ordförandeskapets prioriteringar i frågor om yttre förbindelser. Försoning är nödvändig för integration, och försoning är svårt om inte rättvisa skipas till fullo.
Efter 13 år är det dags att avsluta det skamliga Srebrenicakapitlet. Radovan Karadžićs gripande har bevisat att någon straffrihet inte existerar för sådana groteska brott som de mot mänskligheten. Fortfarande måste Ratko Mladić föras till Haag så att familjerna till offren i Srebrenica får hjälp att handskas med det förflutna och välkomna framtiden.
EU kommer att göra allt i sin makt för att se till att detta sker. Men mycket mer behöver göras för att Srebrenica ska förvandlas från ett sorgligt historiskt minne till en plats där livet erbjuder möjligheter. Det internationella samfundets åtagande sker inte isolerat. Det sker i aktiv samverkan med lokala åtgärder på statlig nivå, och av båda enheterna. Många positiva insatser har gjorts.
Srebrenicas framtid kan bäst säkras genom ekonomisk utveckling och skapande av sysselsättning för att förbättra de ekonomiska och sociala förhållandena för befolkningen i Srebrenicaregionen. Såväl myndigheterna i Republika Srpska som Bosnien och Hercegovinas ministerråd och federationen har erbjudit finansiering och investeringar för Srebrenicaregionen. De avsatta medlen var ämnade för Srebrenicas återhämtning, inklusive uppbyggnad och återuppbyggnad, infrastrukturutveckling, företagsfrämjande åtgärder, förbättring av den offentliga tjänstesektorn, projekt med hållbar avkastning och utbildning.
Alla dessa lokala ansträngningar fick också stöd vid den givarkonferens för Srebrenica som anordnades för strax över ett år sedan, i november 2007. Det här kan vara ett bra tillfälle att vädja om fler nya investeringar för staden och regionen.
Det är av yttersta vikt att Srebrenica aldrig glöms bort och att de gemensamma ansträngningarna fortsätter. Alla vi inom EU, det internationella samfundet och de lokala myndigheterna strävar efter att strukturerat arbeta tillsammans för att förbättra levnadsförhållandena i Srebrenicaområdet. Endast möjligheten till ett bättre liv kan bidra till att minska den politiska spänningen, skapa utrymme för dialog och därmed möjliggöra för offrens sörjande släktingar att gå vidare. Detta vore den bästa hyllningen av Srebrenicas offer.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! I juli 1995 mördades och försvann nära 8 000 män och pojkar i Srebrenica. De högsta internationella domstolarna har kallat denna massaker vid dess rätta namn: folkmord. Medan vi fortsätter vår strävan efter rättvisa mot förövarna, tycker jag det är rätt att vi minns offren och uttrycker vår medkänsla med familjerna. Därför ställer jag mig bakom er i dag och stöder initiativet att utse den 11 juli till en minnesdag för folkmordet i Srebrenica.
Srebrenica står som en symbol för skräck och otröstlig sorg. Hågkomsten är lika smärtsam som den är nödvändig. Den är nödvändig därför att vi inte kan och inte får glömma. Det är nödvändigt att motsätta sig dem som, ännu i dag, väljer vad de vill minnas och förnekar det som verkligen hände. Att erkänna det som hände i juli 1995 är grundläggande för en försoning inom Bosnien och Hercegovina för den regionala processen. Utropandet av den 11 juli till europeisk minnesdag för offren i Srebrenica skulle därför utgöra ytterligare ett steg mot försoning inom Bosnien och Hercegovina och regionen. Jag tror att detta är ett tillfälle att sända ett budskap, inte enbart om respekt och åminnelse utan även om hopp för framtiden - en framtid inom EU, som är byggd på försoning och där såren får läka med tiden.
Men enbart erkännande räcker inte. Rättvisan är lika angelägen. Jag tycker det är viktigt att alla förövare av dessa dåd ställs inför rätta, åtalas och sonar för de brott som de har begått. Det är därför oacceptabelt efter så många år att general Ratko Mladić fortfarande är på fri fot. Kommissionen stöder fullständigt arbetet vid Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien, Icty. Vi välkomnar Bosnien och Hercegovinas samarbete med Icty och deras hantering av ärenden som överförts från Tribunalen till lokala domstolar. Vi i kommissionen tar varje tillfälle i akt att uppmuntra myndigheterna att fortsätta sina ansträngningar och garantera att alla brott vederbörligen beivras.
Förutom domstolarnas rättvisa kan vi erbjuda offren en andra form av rättvisa, nämligen en bättre framtid för deras kära som överlevde. Detta är centralt i EU:s ansträngningar för västra Balkan. Vi vill att länderna i denna region ska gå mot en gemensam europeisk framtid. Vi vill se ett blomstrande Bosnien och Hercegovina, i en stabil regional omgivning, där gränser har mindre betydelse och förtroendet bland grannarna är återställt. Vi vet att det blir en lång resa, men om EU:s historia och utvidgning säger oss någonting är det att resan är värd besväret för alla inblandade.
Vi kan inte göra resan mot EU åt Bosnien och Hercegovina. Landet måste självt uppfylla villkoren och övervinna sina interna utmaningar på egen hand, men vi kan hjälpa till. Vi ska hjälpa och vi vill att landet ska lyckas som en överlevarnas triumf över dem som hade andra planer.
Doris Pack
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! Krig, koncentrationsläger, folkmord - aldrig mer! Efter ohyggligheterna under andra världskriget var det ingen i Europa som trodde att något liknande kunde inträffa igen.
Men det kunde inträffa igen: i mitten av 1990-talet, sex år efter Berlinmurens fall, medan Väst- och Centraleuropa närmade sig varandra under fredliga former, skedde det igen i Bosnien och Hercegovina. Världssamfundets misstag att under många år välja att blunda och ha ett nära nog bekymmerslöst samröre med skurkarna i området, att vänligt skaka hand med brottslingar som Ratko Mladić, stärkte acceptansen för honom och hans medbrottslingar: de slapp undan ostraffade efter att ha följt upp alla år av etnisk fördrivning och etnisk rensning med en massaker.
Ratko Mladić har ännu inte ställts inför rätta. Vem skyddar honom? Vem hjälper honom och spär därmed ytterligare på skuldbördan för både sig själv och honom? Många av förövarna är ännu på fri fot och många av dem lever fortfarande i Bosnien och Hercegovina bland offrens sörjande familjer. Därför måste vi insistera på att inte bara Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien i Haag, utan också de lokala krigsförbrytardomstolarna i Bosnien och Hercegovina, får möjlighet att sköta sina uppdrag på ett riktigt sätt.
Den minnesdag vi har utropat syftar till att skaka om, att vara en påminnelse och ett sätt att visa de sörjande familjerna att vi sörjer med dem. Kanske kan den här dagen också bidra till att höja medvetenheten om dessa fruktansvärda brott även hos dem som trots att det finns videoinspelningar fortfarande inte tror på att de har ägt rum. Därefter kan grunden läggas för den nödvändiga försoningen. Utan ett erkännande av det direkta och indirekta ansvaret för denna massaker kan det heller inte bli någon fred. Utöver en fällande dom mot förövarna är detta det minsta vi kan göra för offren och deras familjer.
Richard Howitt
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Varje år i Storbritannien, när man hedrar minnet av 1900-talets krig, använder vi orden ”vid solnedgången och på morgonen ska vi minnas dem”. Detta är mycket rörande ord för mig och min generation, mina föräldrar som båda tjänstgjorde i andra världskriget. Även för de generationer som kom efter oss är detta högtidlighållande mer än bara en passande hyllning till alla de som tjänstgjorde. Det är en påminnelse om ondskan och det pris som människan betalar i krig, en varning till dessa generationer och en säkerhetsgaranti för fred och mot konflikter under kommande år.
Därför är det viktigt att minnas, och som kommissionsledamoten sa i kväll är ett erkännande direkt avgörande för nuvarande generationers försoning.
Vi är alla medvetna om det blodbad som skedde i Srebrenica 1995. Åtta tusen muslimska män och pojkar dödades när de sökte tillflykt i ett av FN:s säkerhetsråd utsett säkert område i Srebrenica.
Trots att detta skedde för nästan 14 år sedan är det rätt och riktigt att vi hedrar minnet av offren och påminns om de händelser och det rashat som ledde till denna fruktansvärda händelse.
För bara en månad sedan skapades på nätverkssajten Facebook en grupp som stolt uppvisade över tusen medlemmar som öppet hyllade folkmordet i Srebrenica. Gruppen, vars namn kan översättas som ”Kniv, Taggtråd, Srebrenica”, stödde morden på männen och pojkarna i Srebrenica enbart på grund av att de var bosniska muslimer. Gruppen uttryckte också sin respekt för Ratko Mladićs handlingar - ännu ett bevis, om det skulle behövas, på att Mladićs fortsatta frihet stärker hatet och ger bränsle till dem som vill få spänningarna från förr att växa.
Tack vara häftiga protester från allmänheten togs sidan bort från Facebook, dock först när över tusen medlemmar hunnit gå med under en enda månad mellan december 2008 och januari 2009.
Åminnelsen av Srebrenicas offer sänder ett tydligt budskap till de individer som hyllar Ratko Mladićs och Radovan Karadžićs handlingar att vi inte kommer att tillåta att detta sker igen och att de är ensamma och isolerade i sina åsikter.
En bosnisk domstol fick förra månaden höra av psykologer hur överlevande från Srebrenicamassakern är gravt skadade. Domstolen fick höra att problemet för många överlevande är att de aldrig kan få en möjlighet att ta farväl av sina anhöriga.
Vi kan inte vrida tillbaka klockan för att ge dessa släktingar en andra möjlighet, men vi kan förvissa oss om att detta folkmord inte glöms bort och att de ansvariga ställs inför rätta.
Jelko Kacin
för ALDE-gruppen. - (SL) Vår europeiska union föddes ur erfarenheterna från andra världskriget. Vi har en gemensam dokumenterad historia som har gjort det möjligt för oss att tillsammans skapa en gemensam europeisk framtid. Srebrenica är ett fasansfullt bevis för att ohyggligheterna från andra världskriget upprepade sig på det mest skrämmande sätt i Europa 1995.
Srebrenica är en symbol för etnisk rensning. Srebrenica är synonymt med det skoningslösa och omänskliga dödandet av barn och vuxna - det är synonymt med folkmord. Men Srebrenica står också för förtigandet av dödandet och förstörelsen av massgravar. Vi måste innesluta Srebrenica i vårt gemensamma historiska minne och i grundvalarna för Europeiska unionens utvidgning mot västra Balkan. Vi får inte tolerera diskriminerande och utestängande stereotyper av enskilda nationer, och vi måste bekämpa ett kollektivt skuldbeläggande. De som bär ansvaret för folkmordet i Srebrenica måste ställas inför Haagtribunalen, de måste ställas inför rätta och sättas i fängelse, och vi måste arbeta tillsammans för att skapa och möjliggöra en europeisk framtid för Srebrenica, för lokalbefolkningen och för hela Bosnien och Hercegovina.
Det minsta vi kan göra är att försöka leva oss in i de trauman och kval som drabbar dem som tvingas leva med de obearbetade minnena av ett brott, som tvingas leva utan sina nära och kära. Jag vill tacka talmanskonferensen för dess enhälliga stöd till förslaget om att vi varje år ska bjuda in unga bosnier och serber från Srebrenica till Europaparlamentet, för att de i en miljö fjärran från Srebrenica, utan press och påtryckningar från sin hemmiljö, ska ges möjlighet att planera och skapa en gemensam och vackrare framtid för Srebrenica och hela Bosnien och Hercegovina. Denna resolution ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Milan Horáček
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! I resolutionen beskrivs FN och EU-institutionerna i öppet kritiska ordalag. Bristerna i beslutsfattandemekanismerna på det utrikes- och säkerhetspolitiska området bidrog inte till att förhindra de fruktansvärda brotten i Srebrenica. Avsaknaden av enighet är än i dag en brist inom den europeiska grannskapspolitiken, vilket dagens diskussion om konflikten i Gaza än en gång har visat.
Massakern i Srebrenica får aldrig glömmas bort och därför välkomnar och stöder vi initiativet att utropa den 11 juli som dag till minne av offren för detta folkmord. Samtidigt krävs emellertid försoning på båda sidor och en sådan utveckling är möjlig endast genom en kontinuerlig omvärdering av händelserna. Därför är det fullständigt oacceptabelt att de skyldiga och de som anklagas för detta brott fortfarande är på fri fot. Jag anser att inte bara Mladić utan även de övriga skyldiga måste ställas inför rätta.
Erik Meijer
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) Herr talman! Staden Srebrenica är ökänd i hela världen för massakern på 8 000 muslimska män år 1995. De överlevande kvinnorna och barnen gör rätt i att ständigt påminna oss om detta. Efter mitt besök i Srebrenica i mars 2007 bad jag Europeiska kommissionen att bidra till att skapa långsiktiga inkomster och arbetstillfällen genom olika projekt för att främja turism och på så vis se till att Srebrenica har mer att erbjuda än sin historia och den stora minnesplatsen. Srebrenica är också en symbol för optimistisk föreställningar om humanitära insatser och fristäder kommer på skam.
Det borde ha gjorts klart från första början att en utländsk militär närvaro endast kunde erbjuda falska illusioner. Detta gjorde Srebrenica till en bas för insatser mot de serbiska grupperna, samtidigt som det var oundvikligt att staden till sist skulle uppslukas av just dessa grupper. Utan en nederländsk styrka i Srebrenica skulle en krigssituation aldrig ha uppstått, och serberna skulle inte ha haft något behov av hämnd. För offrens skull är det nödvändigt att inte bara ställa herrarna Mladić och Karadžić inför rätta, utan att även kritiskt fundera över de misslyckade militära ingripandena och försöken att skapa nationell sammanhållning i det etniskt splittrade Bosnien.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! ”En röst från Srebrenica, stora tårar rullade nedför hans kinder. Han kramade mig, pussade mig och sa: 'Snälla mamma, gå!' De tog honom, jag vägrade gå, föll på knä och bönföll dem: 'Snälla, döda mig i stället! Ni har tagit mitt enda barn. Jag vill inte gå någonstans. Döda mig och gör slut på oss.”
Detta är den gripande redogörelsen från en bosnisk kvinna som förlorade både sin man och sin tolvårige son under massakern i juli 1995. Hennes röst och rösterna från de övriga drabbade förföljer oss än i dag, delvis tack vare den ovärderliga forskning som bedrivits av samvetsgranna forskare, däribland professor Selma Leydesdorff i Amsterdam.
Inte minst nu när Europeiska unionen har gett länderna på västra Balkan utsikter om att få bli medlemmar, utgör de ohyggliga händelserna i Srebrenica en aktuell symbol och en förpliktelse i både ord och handling. Det handlar med andra ord om verklig omtanke om dem som fortfarande är i livet. Srebrenica i juli 1995. Jag var på den tiden utrikeskorrespondent för en nederländsk tidning och följde nära kriget i Bosnien. Jag kan inte beskriva hur skamsen och modlös jag som nederländsk medborgare kände mig inför världssamfundets fristadstanke.
”Kom vanavond met verhalen, hoe de oorlog is verdwenen, en herhaal ze honderd malen, alle malen zal ik wenen.” [Berätta i kväll historier om hur kriget har försvunnit, och upprepa dem hundra gånger, och jag ska gråta varje gång.] Från och med nu ska dessa ord av denna kända poet från mitt hemlands minneskultur, från andra världskriget, även höra samman med den 11 juli, då vi högtidlighåller minnet av de älskade offren från Srebrenica och Potocari.
Dimitar Stoyanov
(BG) Tack, herr talman! Vi har samlats här i kväll för att minnas ett fruktansvärt brott som verkligen utgör en enorm mänsklig tragedi i vår moderna historia. Men när jag läser det uttalande som har lagts fram, tillsammans med resolutionen och förslaget till resolution, kan jag konstatera att de endast återspeglar halva tragedin och halva folkmordet.
Texten innehåller namnen på personer som blivit beryktade i hela världen: Ratko Mladić, Radovan Karadžić, Krstić och andra. Men jag finner ingenstans namnen på de muslimer som faktiskt också begick brott både i Srebrenica och under hela denna fasansfulla konflikt. Var är Naser Orić, som förde befälet över den 28:e muslimska divisionen? Varför nämner man i resolutionen ingenting om massakern i den kristna byn Kravica på juldagen 1993? Varför finns inget omnämnande av de dussintals kristna byar som brändes ned av muslimska krigare i regionen Srebrenica? Vi måste sluta försvara ett ensidigt ställningstagande och tillämpa dubbelmoral när vi analyserar den här typen av fasansfulla händelser. Alla som påstår att det bara var kristna som dödade muslimer i Bosnien och Hercegovina och att det motsatta aldrig inträffade är hycklare. Har någon gjort sig mödan att kontrollera dessa uppgifter? Det har sagts att Srebrenica är översållat med massgravar, vilket är sant, men har någon gjort sig besväret att kontrollera hur många av dessa som är kristna massgravar?
Låt oss inte glömma att saker och ting inträffade på båda sidor. Vi måste sluta låtsas att de kristna inte existerar eller att de saknar mänskliga rättigheter, som om de vore något slags djur.
Anna Ibrisagic
Herr talman! Vad hinner man säga på två minuter när vi ska prata om och beskriva det som hände i Srebrenica, när vi ska lära oss hur vi ska minnas, så att det aldrig mer händer? Vad har vi ännu inte sett, och vad har ännu inte sagts om Srebrenica? Vad kan jag som den enda ledamoten av detta parlament som är född i Bosnien och som är flykting från kriget i Bosnien förmedla idag från denna talarstol, och som jag som svensk ledamot inte skulle kunna förmedla om jag inte hade denna erfarenhet av kriget? Jag har, herr Stoyanov, a real story från den tiden.
Kanske främst kan jag förmedla känslan av hopp då jag fortfarande trodde att om bara någon ute i Europa skulle se vad som händer, så skulle världen reagera, eller hopplösheten när jag förstod att jag är lämnad åt min egen olycka och att ingen hjälp kommer att komma. Jag minns blodspår på asfalten, hungriga barns skrik, en 10-årig flickas tomma blick när hon berättade om hur hon och hennes syskon först fick begrava och sedan förflytta sina döda föräldrars kroppar till en annan grav, när soldaterna försökte sopa undan bevis efter massmord i en by nära min stad. Jag minns pappas ansikte när vi fick veta att min farbror och min kusin sitter i ett koncentrationsläger. Jag minns min egen desperation när jag en morgon inte hade ens en deciliter mjölk att ge till min ettårige son.
Vad jag minns allra tydligast och aldrig kommer att glömma är emellertid känslan av obeskrivlig ensamhet när man till slut förstår att ens egen olycka, desperation och agoni har utspelats inför öppen ridå, att man har sett hur vi led men att man inte förhindrade detta. Det är denna känsla som jag delar med människor från Srebrenica, herr Stoyanov. Det är denna känsla som jag förmedlar med alla andra offer från Balkankrigen.
Att Europaparlamentet imorgon kommer att rösta om minnesdagen för Srebrenicas offer är någonting som ger mig lite ro. Denna minnesdag kommer inte att ge Srebrenicaborna tillbaka deras mördade familjemedlemmar, men det kommer för oss alla som har varit krigsoffer att innebära ett erkännande att Europa har sett vårt lidande, att vi inte är ensamma, och att Europa vill minnas så att det inte händer igen.
Personligen hoppas jag och arbetar för att Srebrenica tillsammans med Bosnien och alla andra Balkanländer så fort som möjligt ska bli medlemmar av den europeiska familjen. Det är det allra minsta som man kan förvänta sig efter Europas skamliga oförmåga att förhindra detta folkmord och det faktum att Ratko Mladić fortfarande inte är gripen.
(Applåder)
Diana Wallis
(EN) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för hennes kommentarer i kväll till stöd för detta initiativ. I juli hade jag förmånen, skyldigheten och den ödmjukande upplevelsen att, på vårt parlaments talmans vägnar, närvara vid minnesceremonin i Srebrenica. Detta har satt spår i mig. Det är något som jag aldrig någonsin kommer att glömma. Tusentals människor samlade under den heta solen i juli: värdiga, sorgsna, en ceremoni av minnen, hågkomst och naturligtvis sorg.
Men vi måste minnas, för vi har alla som européer en känsla av déjà vu när det gäller Potočari, en känsla av delaktighet. Vi såg alla på våra tv-skärmar scenerna före massakern, före flykten till Tulsa. Vi känner den hjälplöshet och hopplöshet som vi kanske delade. Vi kan aldrig säga ”aldrig mer”, men vi kan säga att vi ska minnas, vi ska lära och vi ska hjälpa människor att gå vidare. Det är vad den europeiska minnesdagen ska handla om. Jag glömmer aldrig det jag fick uppleva. Jag glömmer aldrig de mödrar, döttrar, familjer som jag mötte under denna period. Jag hoppas vi kan ge dem något varaktigt och positivt för framtiden.
Zita Pleštinská
- (SK) Jag stöder erkännandet av den 11 juli som dag till minne av folkmordet i Srebrenica, då världssamfundet inte lyckades ingripa i konflikten och skydda civilbefolkningen. Jag anser att det här är det bästa sättet att visa vår respekt för massakerns offer. Inom loppet av ett sju dagar långt blodbad efter Srebrenicas fall förlorade över 8 000 män och pojkar livet. Tusentals kvinnor, barn och äldre deporterades och stora skaror av kvinnor våldtogs.
Vi får aldrig glömma offren för de brutala brott som begicks i före detta Jugoslavien. Jag tror att samtliga länder på västra Balkan kommer att stödja detta erkännande.
Vi måste sända ett tydligt budskap till framtida generationer så att de aldrig tolererar en upprepning av det som hände i Srebrenica. Jag är helt övertygad om att ytterligare ansträngningar kommer att göras för att se till att de som ännu är på fri fot ställs inför rätta, så att alla familjer kan få visshet om vad som hände deras fäder, söner, äkta män och bröder.
Pierre Pribetich
- (FR) Herr talman! Vill man övervinna spänningarna från det förflutna och göra sitt yttersta för att stabilisera västra Balkan, krävs kanske först och främst att befolkningen där kommer över sin egen historia. Den högst symboliska handlingen att föreslå att den 11 juli ska göras till en europeisk minnesdag utgör en del av denna process och fyller en rad olika syften. Det första syftet är att hedra alla offer för de illdåd som begicks i Srebrenica och att hedra deras familjer. För det andra syftar förslaget till att påminna alla medborgare och folk om behovet av vaksamhet och om att staters oförmåga att ingripa ofelbart leder till den här typen av ogärningar. Syftet är också att påpeka att Europeiska unionen behöver bygga upp en ordentlig försvars- och säkerhetspolitik, så att man kan ingripa till försvar för de principer och värderingar som förenar och vägleder oss. Slutligen är syftet också att upprepa för länderna på västra Balkan att det vore naturligt för dem att bli medlemmar inom en snar framtid, även om det förutsätter ett kontinuerligt samarbete med Internationella krigsförbrytartribunalen för att se till att krigsförbrytarna kan ställas inför rätta. Detta är vårt budskap, detta är parlamentets budskap till nuvarande och framtida generationer, så att inte tiden likt rost fräter sönder minnet utan i stället håller minnet levande.
Jelko Kacin
(SL) Jag vill ta till orda på nytt eftersom offrens släktingar har bett mig att i dag framföra deras tacksamhet gentemot er för den förståelse och det stöd som ni har visat genom att godkänna den här resolutionen.
Tack till alla er som hörsammat uppmaningen att delta i dagens debatt. Jag vill även passa på att avsluta mitt anförande med två kommentarer. Den här resolutionen är inte inriktad på det förflutna, även om den har fokus på dem som dödats. Uppmärksamheten riktas här mot de levande och en bättre framtid för dem.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Massakern i Srebrenica i juli 1995 är, tillsammans med alla övriga illdåd som begicks under det krig som utmynnade i Jugoslaviens upplösning, ett mörkt kapitel i Europas historia.
Vi kan dra tragiska lärdomar av historien och det gör det möjligt för oss att på nytt förstå hur viktigt det är att utveckla förmågan att göra effektiva ingripanden inom Europeiska unionen, inom försvars- och säkerhetspolitiken och framför allt inom den europeiska grannskapspolitiken, mot regionala konflikter och etniska uppdelningar av det slag som möjliggjorde de illgärningar som begicks i Bosnien.
Europa behöver en starkare och mer expansiv europeisk union, med en förebyggande politik som inte tillåter att dessa illdåd inträffar igen.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Låt mig sammanfatta dagens debatt om Srebrenica.
Först och främst vill jag försäkra er om att rådet står fast vid att förövarna av brotten i Srebrenica, i Bosnien och Hercegovina, såväl som på andra platser i västra Balkan-regionen, måste ställas inför rätta.
Vårt ESFP-uppdrag i Bosnien och Hercegovina fortsätter att ge stöd och hjälp till Icty och berörda myndigheter.
Srebrenica är, och kommer att förbli, en känslig och viktig faktor i det politiska livet i Bosnien och Hercegovina och också i EU och det bredare internationella samfundet.
Låt mig ta tillfället i akt att uppmana de politiska ledarna i Bosnien och Hercegovina att inte missbruka denna smärtsamma och avskyvärda historiska händelse för egna politiska ändamål. De bör hellre ägna sig åt att aktivt leda sitt land mot en bättre framtid. Det finns ett behov av att fortsätta arbeta tillsammans, inte bara i Srebrenica utan i hela Bosnien och Hercegovina. Om Srebrenica var en följd av otillräcklig europeisk anda ska vi göra vårt yttersta för att hjälpa detta land att komma på rätt spår. Det vill säga ett närmande mot EU.
Det första stora steget mot EU togs redan när man skrev på stabiliserings- och associeringsavtalet (SAA) som början på en lång anslutningsprocess, men mycket mer krävs, mer mod och självförtroende, i strävan efter en helhjärtad försoning understödd av konkreta integrationsmöjligheter.
Vi har alla en skyldighet gentemot de döda att inte göra de levande till offer. Det är vår skyldighet gentemot kommande generationer.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman, fru Ibrisagic! Jag var en av dem som såg på tv när dessa hemska saker skedde. Vi trodde alla att en fristad var en fristad. Därför var jag, som många andra, djupt chockad när jag hörde vad som hade skett - eller långsamt upptäckte verkligheten.
Inom EU har vi, tror jag, endast genom den svåra vägen lärt oss vad vi måste göra, och vi började då sakta utforma en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Detta var den första punkten, så att säga, och vi har därefter fortsatt, för vi insåg att denna hemska massaker skedde på grund av att vi inte var enade.
Ännu en gång kan jag bara hylla er för er närvaro här i dag och för att ni så öppet talar om försoning. Det måste vara väldigt svårt för dem som lever med detta minne, men samtidigt tror jag att Bosnien och Hercegovinas möjlighet att i framtiden bli medlem i EU kanske kan bidra till försoning med alla dessa hemska dåd.
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon (torsdagen den 15 januari 2009).
