Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannnen
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Harbour
Herr talman! Detta gäller en fråga som rör protokollet och utdelningen av den rapport som Kinnock utlovade som svar på min muntliga fråga i måndags, vilken togs upp i kammaren i går eftermiddag. Jag skulle vilja bekräfta att denna rapport är tillgänglig. Jag mottog den per e-post i går från Kinnocks kontor, men såvitt jag vet har den ännu inte officiellt delats ut till ledamöterna. Jag vet att Kinnock var mycket mån om att vi alla skulle få den så snart som möjligt, så skulle jag återigen kunna få be er att se till att den delas ut.
Herr talman, skulle jag angående samma fråga, och på alla parlamentsledamöternas vägnar, kunna få fråga er om vi skulle kunna få en rapport som liknar den som kommissionen utarbetar om framstegen för reformerna av personalresurserna när det gäller det arbete som pågår med parlamentets personal. Vi befinner oss nu i en situation där vet vi mindre om framstegen för personalreformerna i denna kammare än inom kommissionen. Skulle jag kunna få be er att diskutera det med era kolleger och ordna, så att ett uttalande och en rapport ställs till denna kammare så snart som möjligt om framstegen för dessa avgörande reformer, som kammaren gav sitt starka stöd när den godkände mitt betänkande förra året?

Talmannen
Angående den första delen av frågan, var jag här när talmannen försäkrade er om att Kinnocks rapport skulle delas ut. Jag skall be tjänsteenheterna att se till att så sker.
Angående den andra delen av frågan skall parlamentets presidium sammanträda i kväll. Jag kommer tyvärr inte att närvara, men jag skall be att denna fråga tas upp av presidiet i kväll.
(Protokollet justerades.)

Echelon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0264/2001) av Gerhard Schmid, för tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon, om förekomsten av ett globalt övervakningssystem för kommunikation från privatpersoner och företag (övervakningssystemet Echelon) (2001/2098(INI)).

Schmid, Gerhard
Herr talman, mina damer och herrar! För drygt ett år sedan tillsatte Europaparlamentet ett särskilt utskott med uppgift att undersöka förekomsten av ett system för avlyssning av kommunikation, drivet av den amerikanska underrättelsetjänsten. Systemet skulle svara mot följande kriterier: Det skulle arbeta globalt och kunna avlyssna alla telefonsamtal, alla telefax och all e-post i Europa. Det skulle drivas av en grupp stater dit även Förenade kungariket, alltså en medlemsstat i Europeiska unionen hör, och i slutändan skulle systemet stå i kalla krigets och framför allt industrispionagets tjänst. Detta system, påstods det, bar kodnamn Echelon.
Detta, herr talman, har varit ett svårt uppdrag, eftersom Europaparlamentet inte under några omständigheter har tillgång till material som tillhör säkerhetstjänsterna i EU:s medlemsstater och verkligen inte till detaljerad information om amerikansk underrättelseverksamhet. Ändå kan vi nu efter ett års noggrant undersökningsarbete meddela plenum följande utan att några tvivel kvarstår: Det finns inget system, drivet av någon som helst underrättelsetjänst, som klarar av att avlyssna varje form av kommunikation i Europa. Detta påstående får förvisas till den kreativa journalismens värld! Inte heller blir det hela mer verklighetsförankrat genom att påståendet dessvärre återfinns även i en analys som genomförts på uppdrag av Europaparlamentet, som därmed har gett påståendet en sorts kvalitetsstämpel.
Detta handlar inte alls om vad man tror. Telekommunikationen lyder under fysikens lagar, och har man ingen tillgång till bärarna av kommunikationen så kan man heller inte avlyssna något, och det finns ingen magisk specialfysik som gäller speciellt för underrättelsetjänster! För det andra existerar det faktiskt ett övervakningssystem med följande egenskaper: Det arbetar globalt och drivs av en allians mellan de så kallade UK-USA-staterna - det vill säga USA, Förenade kungariket, Kanada, Australien och Nya Zeeland. Detta är ingen tillfällig sammanslutning, utan det är en försvarsallians som har sina historiska rötter i andra världskriget. I allt väsentligt har systemet endast tillgång till den typ av interkontinental kommunikation som antingen förmedlas via kommunikationssatelliter eller löper genom undervattensledningar med ovan nämnda länder som mål.
Därför berörs den inomeuropeiska kommunikationen knappast av detta, men däremot den kommunikation som går exempelvis till de afrikanska staterna, till de arabiska staterna och till Latinamerika. Vad ambassader kan avlyssna av radiotrafiken i sitt närområde vet vi inte, men en sak är klar, nämligen att det inte rör sig om något större spionage. Till skillnad från polisiära avlyssningsoperationer som alltid berör en person eller en klart definierad grupp av personer, arbetar det avlyssningssystem som vi här har att göra med på ett annorlunda sätt. Det fångar upp all kommunikation som man har åtkomst till och lägger in det i en datoriserad sökmaskin. Denna filtrerar med hjälp av kriterier i en sökordskatalog ut den kommunikation som är av intresse för underrättelsetjänsterna. Systemet arbetar sålunda som en dammsugare, och det är underrättelsetjänsterna som ställer in filtret. Rent tekniskt kallas detta strategisk teleövervakning.
Sökmaskinen kan avläsa telefonnummer, röster tillhörande högintressanta personer, innehållet i e-postmeddelanden och maskinskrivna telefax. Med utgångspunkt i dagens teknik kommer handskrivna telefax eller talade meddelanden inte att kunna avläsas av sökmaskinen inom överskådlig framtid och är därmed inte heller tillgängliga för underrättelsetjänsternas analys. I övrigt har vi fått upplysningar som säger att systemet bär kodnamn Echelon. Namnet är dock oväsentligt. Det skulle kunna heta precis vad som helst, det väsentliga för oss är vad det klarar av!
Detta är vad undersökningen har kommit fram till, och, vill jag tillägga, inte något som vi bara påstår. Vi kan bevisa detta med hjälp av en indiciekedja som är så stark att den skulle stå pall inför domstol. Den som önskar ytterligare detaljer kan helt enkelt läsa rapporten. Jag skall nöja mig med att ta upp en sak: Om rapporten skulle innehålla en enda felaktighet så kan ni lita på att underrättelsetjänsterna i nämnda stater med nöje skulle ha slaktat oss offentligt! Detta har de emellertid inte gjort, vilket får tala för sig.
Hur utvärderar vi då resultatet av undersökningen? En måttstock för utvärderingen måste vara följande: Vad gör egentligen våra egna underrättelsetjänster? Detta är inte den enda måttstocken, men det är en måttstock som krävs för en ärlig diskussion. Säkerhetstjänsterna i majoriteten av EU:s medlemsstater bedriver strategisk teleövervakning.
Det är endast Belgien, Grekland, Irland, Österrike, Portugal och Luxemburg som inte utnyttjar denna teknik.
För det andra: Givetvis spelar även syftet med användandet en roll för utvärderingen. När det gäller kampen mot den internationellt organiserade brottsligheten, narkotikasmuggling, människohandel, vapenhandel, terrorism, spridning av kärnvapen eller om att embargon eller frågor som rör den nationella säkerheten skall respekteras finns inget att invända mot syftet som sådant. Om man däremot utsätter företag för spionage i syfte att ge den egna ekonomin fördelar, då måste utvärderingen se annorlunda ut.
För det tredje: Målet helgar inte medlen. Sålunda handlar det inte enbart om syftet, för varje avlyssningstillfälle, varje enskilt fall innebär ett intrång i den privata sfären. Detta är inte fråga om ett mängdproblem. De mänskliga rättigheterna är individens rätt och ingen fråga för statistiken. Ett sådant intrång kan endast tillåtas under särskilda premisser. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har en glasklar rättspraxis i fråga om detta. Förutsättningarna lyder i korthet som följer: Ett ingrepp skall vara rättsligt förankrat och får inte vara godtyckligt. Det skall således göras en avvägning mellan intrånget i den privata sfären och syftet. Det skall vara möjligt att förutse, det vill säga att medborgarna skall veta att systemet existerar. Och avlyssning får endast ske om det inte finns några andra möjligheter. Detta är alltså ultima ratio (ett sista alternativ). Det finns kolleger här i kammaren som säger att detta är i sin ordning så länge det handlar om en rättslig åtgärd, ifall polisen utför detta på order av en domare. Handlar det däremot om underrättelsetjänsterna så säger man att det är en kränkning av de mänskliga rättigheterna. Jag har djup förståelse för att man säger att man av rent politiska skäl inte vill att underrättelsetjänsterna skall göra detta. Jag kan förstå det. Det är inte min ståndpunkt, men jag kan förstå sådana tankegångar. Men när man säger att det skulle vara olagligt, då kör man över den rättspraxis som råder i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Industrispionage är absolut inget tillåtet syfte. Nu befattar sig alla underrättelsetjänster även med ekonomiska sakförhållanden, till exempel med utvecklingen på finans- eller råvarumarknader. I så måtto bedriver de flesta säkerhetstjänster industrispionage. Detta är heller inte den punkt som kritiken gäller. Problemet uppstår inte när man kastar ljus över allmänna sakförhållanden utan när detaljer läcker ut till det egna landets industri i syfte att ge vederbörande konkurrensfördelar.
Mellan EU-länder vore ett sådant förhållningssätt för övrigt oförenligt med EG-rätten, eftersom det vore fråga om en form av förbjudet statsbidrag. På det internationella planet vore det mer än bara ett ovänligt agerande, och mellan allierade vore det skandal! För övrigt är avlyssning inte den metod man väljer för industrispionage, detta utförs i regel med hjälp av klassiska metoder. Dock finns det enstaka fall där detta instrument kan användas med framgång.
Nu har framför allt Förenta staterna utsatts för en korseld av kritik. USA har hela tiden tillbakavisat att man skulle förmedla underrättelsetjänstens information direkt till amerikanska företag. USA har dock medgivit att man bedriver detaljerad avlyssning när det rör sig om internationellt upphandlade stororder. Argumentet och rättfärdigandet av detta är att de europeiska företagen skulle betala mutor och att man måste försvara sig mot detta.
Detta förhållningssätt - jag säger det mycket taktfullt och försiktigt - måste ifrågasättas. För det första vet vi att även amerikanska företag betalar mutor. I den globala korruptionsanalysen ligger USA någonstans i mitten när det gäller mutaffärer.
För det andra: Numera är sådant förbjudet inom OECD genom en konvention, och Europeiska unionens medlemsstater har anammat detta i sin nationella rätt. Om USA med sin cowboymentalitet trots detta vill ta till nävrätten, är detta inte förenligt med idén om att sådant regleras genom internationella rättsavtal.
(Applåder)
För det tredje: Om det är så att de amerikanska underrättelsetjänsterna inte bedriver något detaljerat industrispionage, varför finns det då ingen lag i Förenta staterna som förbjuder säkerhetstjänsten att göra så? Varför inte?
Det egentliga politiska problemet är i grund och botten att européerna i den offentliga debatten tror USA om detta. Det politiska problemet är en avgrundsdjup misstro som blir uppenbar här. Detta måste ur världen!
Vi har utvecklat en lång rad förslag, även när det gäller kontroll av våra underrättelsetjänster, även när det gäller en kodex mellan unionens medlemsstater och liknande. I slutändan står vi dock där med ett enkelt grundläggande problem. Privatlivets helgd garanteras av nationalstaternas rättsordning. Men kommunikationen blir allt mer internationell. Det finns ingen världsstat som skyddar den. För att åstadkomma ett skydd för den privata sfären även här måste vi sluta internationella rättsliga avtal - detta är ett av de många problemen med globaliseringen.
I övrigt återstår ett problem som jag har placerat i inledningen av betänkandet. Detta är en latinsk mening som lyder: Sed quis custodiet ipsos custodes, det vill säga: vem bevakar väktarna? Detta är och förblir ett ständigt problem!
(Applåder)

Neyts-Uyttebroeck
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Ordförandeskapet har med intresse tagit del av Europaparlamentets förslag till resolution om avlyssningssystemet Echelon och kommer uppmärksamt att lyssna på debatten om detta. Jag gläder mig åt parlamentets omfattande utredning i den här frågan. Detta initiativ sluter an till lagstiftande församlingars traditionella demokratiska kontrolluppgift. I betänkandet formuleras den oro som många av Europeiska unionens medborgare känner med tanke på det här systemet.
Jag vill för övrigt fästa uppmärksamhet vid det faktum att rådets ordförandeskap hela tiden har visat sig vara mycket villigt att samarbeta med parlamentet under den tid verksamheter har ägt rum på det här området. Såväl det portugisiska som det franska och det svenska ordförandeskapet har accepterat parlamentets inbjudan att förtydliga sin ståndpunkt i det här ärendet, både i plenum och i det tillfälliga utskottets möten.
Det är således också utifrån det här synsättet som jag i dag är närvarande vid behandlingen av det tillfälliga utskottets betänkande och förslag till resolution och som jag vill ge uttryck för min sympati för parlamentets oro i den här frågan, och ni vet att sympati, för att hänvisa till klassiska språk, betyder "medkänsla med".
Det faktum att även mitt eget lands parlamentariska organ har ägnat uppmärksamhet åt avlyssning av kommunikation - om det vittnar de två belgiska parlamentariska betänkanden som har skickats till Schmid och som omnämns i hans betänkande - stärker mig i min övertygelse att det här rör sig om ett invecklat men viktigt politiskt problem.
Inte desto mindre hoppas jag att ni förstår att jag som ordförande för rådet måste begränsa min reaktion till de aspekter som har att göra med rådet eller unionens inrättningar i allmänhet. Det åligger inte mig att reagera mot enskilda medlemsstater eller för enskilda medlemsstaters räkning.
De grundprinciper som bör gälla för alla övervakningssystem är väl kända. Artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, en artikel som unionen måste respektera i enlighet med artikel 6 i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, anger att varje person har rätt till respekt för sitt privatliv. Enligt samma artikel - och även enligt domstolens konstanta rättspraxis - får ingen offentlig myndighet blanda sig i utövningen av denna rätt, under förutsättning att detta inte föreskrivs genom lag och att det är nödvändigt för att förverkliga ett begränsat antal mål samt att proportionalitetsprincipen respekteras.
Vid rådets möte om Echelonsystemet den 29 och 30 maj 2000 bekräftade rådet (rättsliga och inrikes frågor) om att man är angelägen om respekten för grundläggande rättigheter och enskilda personers frihet, med stöd av dessa principer. Rådet framhöll också att ett system för övervakning av telekommunikationer under inga omständigheter får användas för kommersiella ändamål, även om det kan vara ett viktigt instrument för att bekämpa brottslighet och försvara den nationella säkerheten. Dessa principer återges också i konventionen av den 29 maj 2000 om inbördes rättshjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater. Artikel 20 i denna konvention fastställer under vilka omständigheter övervakning av telekommunikationer kan tillåtas inom ramen för medlemsstaternas samarbete i brottmål.
Respekten för privatlivet utgör numera också en av de rättigheter som stadfästs genom stadgan om de grundläggande rättigheterna, vilken antogs i Nice i slutet av förra året. Artikel 7 i stadgan anger att varje person har rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer. Rådet är självklart berett att se till att dessa bestämmelser får full verkan.
Man kan notera att Europaparlamentets och rådets förordning 45/2001 av den 18 december 2000, om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter, redan vittnar om gemenskapsinstitutionernas gemensamma vilja att skydda enskilda personer mot missbruk av personuppgifter.
Rätten till skydd av privatlivet och skydd av uppgifter hänger nära samman med varandra. Vi vet dessutom att den ständigt pågående tekniska utvecklingen gör att ett effektivt skydd av personuppgifter inte får begränsas till något som endast finns inom unionens gränser, utan att det måste utvidgas globalt. Unionen strävar därför efter att främja en dialog med tredjeländer i det syftet, liksom en transatlantisk dialog med Förenta staterna och Kanada. Redan i maj i år ägde det första expertmötet om lagliga system för skydd av uppgifter rum i Bryssel under det svenska ordförandeskapet.
Under ett möte om rättsliga och inrikes frågor med högt uppsatta amerikanska tjänstemän, ett möte som ägde rum den 17 juli i år, erkände både ordförandeskapet och den transatlantiska partnern nödvändigheten av att nå fram till ett avtal på det här området. Ännu ett möte kommer att äga rum under det belgiska ordförandeskapet, den här gången på initiativ av Förenta staterna, i syfte att lägga grunden för framtida avtal.
Parlamentet har med det här betänkandet från det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelon i hög grad och på ett kvalitativt sätt bidragit till reflexionen inom unionen, och alltså ligger Schmids betänkande till grund för en större medvetenhet vad den här problematiken beträffar. Rådet och ordförandeskapet kommer, var och en i enlighet med sina egna befogenheter, att göra sitt yttersta för att till fullo garantera skyddet av privatlivet och skyddet av uppgifter för medborgare både inom och utom unionen.
Den elektroniska kommunikationen kommer att bli alltmer intensiv i framtiden. Kommunikation har definitionsmässigt en privat karaktär och förtroendet för kommunikationen måste säkras. Av principiella skäl är det således fullkomligt oacceptabelt att kommunikation skulle kunna avlyssnas utan mycket legitima skäl och utan att de som avlyssnar kommunikationen blir föremål för någon form av demokratisk kontroll.
Det belgiska ordförandeskapet värderar säkerheten i datornätverk och information mycket högt. En politik som i synnerhet stöder sig på meddelandet från kommissionen KOM (2001) 298 som å ena sidan fäster uppmärksamhet vid nödvändigheten av att bekämpa cyberkriminalitet och å andra sidan pekar på nödvändigheten av att skydda uppgifter på telekommunikationsområdet.
Dagens meddelande banar vägen för nya tankegångar och det belgiska ordförandeskapet har för avsikt att gå vidare på den här vägen. Först och främst vill vi på ett framgångsrikt vis utarbeta ett alarm- och informationssystem som motverkar de risker som är förenade med användning av information. I synnerhet vill ordförandeskapet verka för att rådet (telekommunikation) den 15 oktober resulterar i en tydlig gemensam målsättning. Det måste göra det möjligt för rådet (telekommunikation) att i december utarbeta en detaljerad handlingsplan och ett tidsschema för e-säkerhet. Dessutom har vi också för avsikt att inom ramen för genomförandet av handlingsplanen e-Europe 2002 undersöka medlemsstaternas framsteg på området för systemsäkerhet i närmare detalj. I medlemsstaterna har man tagit olika initiativ i syfte att uppmuntra medborgare och företag att använda sig av säkra informationsmaterial. För övrigt borde också det sjätte ramprogrammet om forskning som för närvarande diskuteras i rådet lägga tonvikt på alla aspekter som har att göra med nätverkssäkerhet och säkerheten i informationstrafiken.
Den nya lagstiftningen om telekommunikationer innehåller nya bestämmelser som moderniserar gemenskapens förordningar, framför allt när det gäller skydd för personuppgifter och för privatlivet.
Inom mycket kort skall kammaren uttala sig om denna viktiga text inom ramen för en första behandling. Texten innehåller bl.a. allmänna bestämmelser om kommunikationers konfidentialitet och den allmänna principen om utradering av uppgifter angående trafik och belägenhet som har att göra med denna kommunikation.
Denna allmänna princip nyanseras självklart av det faktum att de myndigheter som ansvarar för allmänhetens säkerhet och bekämpning av brottslighet har möjlighet att kräva att få tillgång dessa uppgifter, enligt bedömningar som görs från fall till fall. Som ni vet är diskussionerna fortfarande öppna när det gäller lagringstiden för sådana uppgifter.
För att avsluta skulle jag vilja säga ytterligare ett par ord när det gäller underrättelseverksamhet. I förklaringen om militära kapacitetsåtaganden, en bilaga till slutsatserna från Europeiska rådets möte i Nice, medgav medlemsstaterna att det krävs seriösa ansträngningar på underrättelseområdet för att unionen i framtiden skall kunna få tillgång till fler strategiska upplysningar.
I parlamentets resolutionsförslag insisterar man på behovet av en demokratisk kontroll av den underrättelseverksamhet som skulle utvecklas inom ramen för Europeiska unionen. Denna allmänna princip kan man inte annat än skriva under på. Ordförandeskapet anser för närvarande att det finns anledning att undersöka vilka närmare bestämmelser som bör antas för att garantera en demokratisk kontroll av underrättelseverksamheten, om unionen konkret skall utveckla en sådan kapacitet. I dessa bestämmelser skulle man självklart behöva beakta det specifika med underrättelseverksamhet, som, för att fungera effektivt, kräver att den insamlade informationen är konfidentiell.
Sammanfattningsvis och för att avsluta, herr talman, skulle jag än en gång vilja gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete och önska er en intressant debatt. Jag stannar här för att lyssna till den.

von Boetticher
Herr talman, ärade kolleger! När jag nyligen hade anledning att förklara Echelonkommitténs uppgift tog jag följande exempel. Jag sade: Tänk dig att du är kriminalkommissarie. Olika personer söker upp dig och berättar om en terroristisk bombattack som har utförts av fem gärningsmän. På den angivna brottsplatsen finns två möjliga offer, men båda tiger. Även de fem misstänkta tiger. Tyvärr saknas också vapnen, och det är inte känt hur brottet gick till. Ett ganska knepigt fall, alltså.
Likadant var det när några journalister började berätta för oss att det fanns ett globalt övervakningssystem vid namn Echelon, och detta används av USA, Storbritannien, Kanada, Australien och Nya Zeeland och hade förmågan att avlyssna och analysera kommunikation per telefon, fax och e-post över hela världen. Medborgare, företag och institutioner övervakades systematiskt, sade man. Vad finns nu kvar efter ett års undersökningsarbete? Som kommissarie skulle jag säga att de fem misstänkta förövarna faktiskt befann sig på brottsplatsen, men att vapnet inte var en bomb utan bara ett precisionsvapen. Samtliga närvarande kan hantera detta gevär, men alla indicier pekar på en och samma gärningsman som uppträtt kriminellt. Offren har kommit med tips till undersökningarna men är inte beredda att vittna inför domstol, och därmed finns det tyvärr inte tillräckligt material för en fällande dom. Det synes dock lämpligt att hålla de misstänkta under uppsikt samt att vidta ytterligare försiktighetsåtgärder.
I klartext innebär detta: Det finns ett samarbete kring ett spionagesystem mellan nämnda stater. Namnet på detta spelar nu ingen roll, men varför inte kalla det Echelon. Detta kan dock endast avlyssna satellitburen civil kommunikation via Intelsat-satelliter. Via dessa går endast en liten del av världens telekommunikation och en ännu mindre del av privatsamtalen. Underrättelseverksamhet av detta slag har också tolererats på det internationella planet så länge detta har varit nödvändigt för bevarandet av den internationella säkerheten. Det finns dock indicier som pekar på att USA använder uppgifterna för andra syften än att försvara den nationella regeringens intressen. Exempelvis har USA beviljat avlyssning av europeiska företag som konkurrerar om utländska stororder, enligt uppgift därför att dessa sysslar med mutor. Därefter överlämnas de hemligstämplade protokollen till de amerikanska ambassaderna, så att den ansvariga ambassadören kan påverka den uppdragsgivande regeringen att reagera mot de påstådda mutförsöken. Samtidigt finns det på USA:s handelsdepartement ett advocacy center, som via dessa ambassadörer upprätthåller ett världsomspännande nätverk som har som enda uppgift att hjälpa amerikanska företag i konkurrensen om stororder. Misstanken om illegalt konkurrensspionage från USA:s sida är uppenbar. Tyvärr väljer berörda företag att tiga av rädsla att skada sin image.
Jag vill tacka föredraganden och hans grupp för att inte ha fallit för frestelsen att göra som De gröna och vänstern ville och skriva en kriminalroman till betänkande. Betänkandet är seriöst, sakligt utformat och kallar bevis och indicier vid sina rätta namn utan att döma på förhand. En och annan må tycka att slutsatserna inte går tillräckligt långt. Dock uttömmer de alla våra rättsliga möjligheter. Skyddet mot illegal, utomeuropeisk underrättelseverksamhet kan endast uppnås på det globala planet. När det gäller vårt eget ansvarsområde måste vi först och främst täta sekretessluckorna i kommissionen. Vad dataskydd och sekretess anbelangar lever kommissionen till skillnad från rådet och centralbanken kvar i medeltiden. De risker som i detta avseende utgår från utomeuropeiskt område har hittills helt uppenbart underskattats. Det ansvariga utskottet uppmanas därför att skriva ett initiativbetänkande. Utifrån den europeiska tillhörigheten uppmanas våra brittiska vänner att på ett effektivt och rättsstatligt sätt kontrollera den amerikanska spionverksamhet som riktas mot europeiska mål från brittisk mark, i annat fall bryter man mot europeisk dataskyddsrätt.
Ännu en gång ett stort tack till föredraganden för samarbetet. Jag är övertygad om att betänkandet kommer att få en överväldigande majoritet i kammaren!
(Applåder)

Wiersma
Herr talman! För cirka ett år sedan påbörjade det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelon och andra system för storskalig avlyssning sitt arbete. Då rådde allvarliga tvivel om att detta utskott skulle lyckas uppfylla det mandat de erhållit av parlamentet inom den givna tidsperioden. Min gruppkollega Gerhard Schmid har just presenterat betänkandet med resultaten av det tillfälliga utskottets arbete. Jag vill för min grupps räkning uttrycka vår stora uppskattning för det arbete som föredraganden, men också utskottets ordförande Coelho har utfört det gångna året. I betänkandet läggs för första gången bevis fram för att Echelon existerar, ett system baserat på fem länders samarbete för global avlyssning och inhämtning av internationell telefon- och meddelandetrafik. Samtidigt framgår det också att även andra länder, bland dem de flesta av Europeiska unionens medlemsstater, använder sig av system för avlyssning av internationell telekommunikationstrafik.
I betänkandet slår föredraganden emellertid också hål på myten om att man med hjälp av Echelon och liknande avlyssningssystem skulle avlyssna vartenda telefonsamtal och läsa varje faxmeddelande eller e-postmeddelande. Det är en teknisk omöjlighet, och de ifrågavarande länderna är i de flesta fallen demokratier som tydligt begränsar handlingsfriheten för de hemliga underrättelsetjänsterna, åtminstone i förhållande till de egna medborgarna. Främst tack vare information som offentliggjorts av den nederländska och tyska regeringen under loppet av Echelon-utskottets utredning vet vi att system för avlyssning av internationell telekommunikation framför allt används som ett hjälpmedel i kampen mot internationell terrorism, människohandel, narkotikahandel, illegal vapenhandel och vid upprätthållandet av internationellt fastställda embargon. Och det har ingen något emot, åtminstone under förutsättning att det sker med en god demokratisk och politisk kontroll och att nationella och internationella bestämmelser för skydd av medborgares privatliv garanteras.
Det onödiga hemlighetsmakeriet, underrättelsetjänsternas verksamhet i det fördolda och många regeringars brist på öppenhet förhindrar att system för avlyssning av internationell telekommunikation kan användas på ett mer öppet vis. Tydliga och bindande bestämmelser för att skydda privatlivet för alla europeiska medborgare i alla länder i Europeiska unionen måste utgöra en integral del av de grundläggande rättigheter som har slagits fast i den europeiska konventionen. Därvid måste man se till att de stränga regler för avlyssning av de egna medborgarna som nu gäller i de flesta länder inom en nära framtid kommer att gälla för samtliga medborgare i Europeiska unionen.
Effektiv demokratisk och politisk kontroll av underrättelsetjänsternas aktiviteter, och således också av avlyssningen av internationell telefontrafik, utgör en oumbärlig komponent av varje stats rätt att försvara sig mot externa anfall som riktas mot medborgarnas säkerhet eller landets demokratiska struktur.
Vi behöver en ny kultur. Det är oundvikligt att vissa aspekter av underrättelsetjänstens arbete måste förbli hemliga, men mycket är också sådant som tål att komma ut i öppenheten och demokratin. Endast länder som förhåller sig på ett öppet och ärligt vis gentemot sina medborgare i fråga om sina underrättelsetjänster kommer också att kunna delta i det nödvändiga samarbetet på europeisk nivå och kommer att kunna bidra till ett upprättande av en europeisk kapacitet på underrättelseområdet inom ramen för en effektiv gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
I det här sammanhanget måste underrättelsetjänsternas traditionella misstro mot utomstående och den lika traditionella benägenheten att sätta nationella intressen i första rummet omformas till ett samarbete som gör att det fördrag mellan Förenade kungariket och Förenta staterna som ligger till grund för Echelon helt försvinner ut i skuggan. Inte bara för att man under det europeiska toppmötet i Helsingfors enades om att en europeisk kapacitet på underrättelseområdet skall upprättas som en del av en europeisk interventionsmakt, utan framför allt också för att kampen mot exempelvis internationell terrorism och människohandel är en gemensam europeisk uppgift.
Här är det emellertid på sin plats att göra en anmärkning. Ett vidare europeiskt samarbete med syfte att samla in information, vilket också är av vikt för Europeiska unionens ställning inom ramen för förbundet med Nato, kommer att tvinga den brittiska regeringen att göra ett grundläggande val: antingen fortsätter de det transatlantiska samarbetet eller så tar de helt och fullt del i samarbetet på europeisk nivå. Lite av varje skulle inte bara vara föga trovärdigt, det skulle också vara en praktisk omöjlighet.
Under det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelons utredning har vi inte erhållit några bevis på att medborgares privatliv planmässigt kränks eller att system för storskalig avlyssning av internationell telekommunikationstrafik avsiktligt används för storskaligt och direkt företagsspionage. Även på direkt förfrågan hos större europeiska företag erhölls inga reaktioner. Anmärkningar från amerikanskt håll har emellertid visat att information som man erhållit av en tillfällighet trots allt har använts i vissa fall. Fiskar man efter sill så händer det att man får upp en lax då och då, och det är inte alltid laxen kastas tillbaka i sjön, ibland hamnar den på matbordet. Den som förfogar över konfidentiell information gör klokt i att skydda den konfidentiella informationen. Därvid måste Europeiska unionen och medlemsstaterna vara till hjälp genom att tillhandahålla råd, genom att utveckla användarvänliga kryptologiska maskinvaror och programvaror och framför allt genom att öka medvetenheten hos medborgarna.
Framför allt hoppas jag att betänkandet från det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelon har bidragit till det på ett avgörande vis.

Flesch
Herr talman, kära kolleger! Jag vill å min grupps vägnar gratulera föredraganden Gerhard Schmid till ett utmärkt betänkande. Han kommer fram till slutsatsen att det finns ett globalt system för övervakning av kommunikation inom ramen för UKUSA-avtalet, att systemet utan tvekan kallas Echelon, att det används för övervakning av kommunikation från privatpersoner och företag, och inte militär kommunikationstrafik, samtidigt som systemets tekniska kapacitet kanske inte är så stor som vissa har antagit, men att det krävs förebyggande åtgärder.
I motsats till vad som hävdas i vissa minoritetsståndpunkter har föredraganden inte visat sig mer bekymrad över företagsspionage än över avlyssning av enskilda personer. Han föreslår inte mindre än åtta konkreta åtgärder som skall förstärka skyddet av medborgarnas rättigheter inom ramen för olika internationella avtal, och han uppmanar medlemsstaterna och rådet att anta åtminstone sju specifika åtgärder på området för nationell lagstiftning i fråga om skydd för medborgarna. Visst föreslås ett antal specifika åtgärder till förmån för företag, men de är inte lika vassa och mindre långtgående än de åtgärder som rör avlyssning av enskilda personer.
Som medborgare i ett land vars underrättelseverksamhet med all säkerhet är mycket blygsam i förhållande till dess stora grannar eller allierade, tycker jag ändå att det framstår som illusoriskt och fruktlöst att föreslå att underrättelsetjänsterna skall läggas ned. De finns och kommer att fortsätta att finnas. Vi måste därför dra politiska slutsatser och söka efter lösningar på politisk nivå: underrättelsetjänsternas verksamhet bör övervakas, de bör underställas en rättslig och parlamentarisk kontroll, enhetliga regler om skydd för medborgarna bör fastställas - efter det land vars bestämmelser ligger på högst nivå - och det på hela unionens territorium. Det är i det perspektivet vi också bör se på förslagen i punkterna 16 och 17 i resolutionen. I takt med att den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken förstärks och Europeiska unionen deltar alltmer i krisförebyggande åtgärder och krishantering, kommer samarbetet mellan underrättelsetjänsterna att utökas, och förr eller senare kommer unionen att behöva förse sig med en autonom europeisk underrättelsekapacitet. Men detta är endast möjligt i förening med ett system för demokratisk kontroll.
När det gäller Echelon uppmanar resolutionen Tyskland och Förenade kungariket att sätta upp ett villkor för att tillåta Förenta staternas underrättelsetjänst övervaka kommunikationen på deras territorium, nämligen att denna övervakning måste ske i överensstämmelse med Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rättspraxisen i Europadomstolen för mänskliga rättigheter.
Föredraganden har långt ifrån velat avleda uppmärksamheten på ett systematiskt sätt. I stället har han satt "pricken över i:et", till fullo uppfyllt det mandat som han anförtroddes av den tillfälliga undersökningskommittén om Echelon och försett parlamentet med ett instrument som gör att vi kan fortsätta vårt arbete i medborgarskyddets intresse.
(Applåder)

McKenna
Herr talman! Vi välkomnar det faktum att man i betänkandet erkänner och accepterar att Echelon existerar. Detta är något som Verts/ALE-gruppen påstod för länge sedan i detta parlament, och vi har nu fått upprättelse. Det dras dock inga politiska slutsatser i betänkandet. Det är också oerhört hycklande, eftersom övervakningssystemet Echelon kritiseras i betänkandet, medan vi samtidigt planerar att inrätta en europeisk underrättelsetjänst. Med andra ord är det inte det att systemet i sig utgör ett problem, det är bara det att EU vill kunna göra samma sak, och ha sitt eget system. I betänkandet förmedlas naivt intrycket att om man har någon slags demokratisk kontroll kommer allt att lösa sig.
Det är ett välkänt faktum att det inte någonstans i världen finns någon verklig offentlig kontrollmekanism för underrättelsetjänster och deras odemokratiska verksamhet. Genom själva sin karaktär kan underrättelsetjänster inte kontrolleras, och därför borde vi, i egenskap av ledamöter av detta parlament, som påstår att vi bryr oss om mänskliga rättigheter och grundläggande medborgerliga friheter, ifrågasätta själva deras existens. Men betänkandet tjänar tvärtom till att legitimera en europeisk underrättelsetjänst, som oundvikligen kommer att begränsa de grundläggande rättigheterna på samma sätt som Echelon-systemet gör.
Det tillfälliga utskottet och betänkandet är huvudsakligen inriktade på hotet mot Europas industriella konkurrenskraft och det hot som industrispionage utgör. Men detta är inte den avgörande och grundläggande frågan. Den verkliga fråga som står på spel, och som fullständigt gått förlorad i betänkandet, är att ingen längre kan kommunicera i förtroende. Detta är det verkliga hotet mot oss alla. Politiskt spioneri är ett större hot än ekonomiskt spioneri. Det har nyligen förekommit rapporter i brittiska dagstidningar, där man påpekar att de europeiska ledarna har beordrat polisen och underrättelseorganisationerna att samordna sina ansträngningar för att identifiera och spåra upp anti-kapitalistiska demonstranter. Detta kommer att ge grönt ljus för underrättelsetjänster att sätta människor under bevakning vars verksamhet är fullständigt demokratisk och laglig. Hela politiska och sociala områden kommer att kriminaliseras. Mycket privata upplysningar om människor kommer att vara tillgängliga för polisen och underrättelsetjänsterna utan att dessa människor har något inflytande eller kontroll över detta.
I betänkandet görs stora ansträngningar för att sopa dessa slags faror under mattan. I betänkandet ignoreras också de planer som tränger sig fram om övervakningssystemet Enfopol inom EU. Som ledamöter av Europaparlamentet borde vi kräva att människors friheter och rätten till privatliv, som nämns i artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och artikel 6 i EU-fördraget, skall skyddas och att människor inte tvingas att leva under en ständig kontroll med möjligheten att varje kommunikation de har kan vara tillgänglig för okända grupper.
I betänkandet tillåts slutligen Förenade kungariket att komma undan. Man borde åtminstone ha krävt att Förenade kungariket skulle frigöra sig självt från förvaltningen av Echelon-systemet och man borde också ha begärt att Tyskland skulle stänga den avlyssningsbas som finns inom dess territorium. Dessa medlemsstater, som samarbetar, tilläts att fullständigt komma undan.

Di Lello Finuoli
Herr talman! Echelon, ett system för generell avlyssning och övervakning av samtal, data och dokument, existerar och har utvecklats kraftigt. Från och med nu kan unionens institutioner, framför allt företrädarna för rådet och kommissionen, inte längre hävda att detta är obekräftade tidningsuppgifter. Men det finns en skillnad mellan det som har påvisats och det som sägs i betänkandet, för här föreligger det en kraftig kränkning av den grundläggande rätten till skydd för privatlivet som anges i artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och av artikel 6 i unionsfördraget.
På grund av de avancerade tekniska möjligheterna upphäver faktiskt systemet den balans som borde finnas mellan det intrång som sker i privatlivet och de intressen man vill skydda genom avlyssningen enligt artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Detta blir än allvarligare om man betänker att tack vare dessa tekniska möjligheter kan avlyssningen ske från tredje land och till skada för medborgarna i unionens medlemsstater utan någon möjlighet till vare sig rättslig, administrativ eller parlamentarisk kontroll.
Ett annat problem är att ett av de länder som administrerar Echelon är Förenade kungariket, medlem av Europeiska unionen, medan andra medlemsstater, till exempel Tyskland, har upplåtit sitt territorium för att hysa antenner, avlyssningsstationer etc. Kort sagt, de anglofila länder som har ansvar för Echelon gör som de vill med de europeiska medborgarnas privatliv, vilket framgår klart av punkt 26 i slutsatserna, som även Flesch citerade, där det konstateras att det föreligger en kränkning av artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Men i stället för att, som man säger i mitt land, "sätta bocken till trädgårdsmästare" så måste vi åtminstone konstatera att Förenade kungariket överträder denna artikel och även slå fast att Förenade kungarikets deltagande i Echelon-systemet inte är förenligt med de åtaganden landet gjort genom att underteckna unionsfördragen.
Ett effektivt skydd av de grundläggande rättigheterna i USA är av avgörande betydelse för landets trovärdighet och för landets demokratiska legitimitet. Men än en gång har man gjort ett val som innebär att man, åtminstone inför oss, missat en chans att befästa en demokratisk princip. I ett historiskt ögonblick när tunga moln hopas över rätten att protestera i EU och på global nivå - det har Genua lärt oss - så är det däremot för andra fullständigt otänkbart att man skulle förbjuda eller ens modifiera eller banta detta generella avlyssningssystem, ett av de effektivaste systemen som finns när det gäller social kontroll och möjligheter till repression.
Herr talman! Den grundläggande rätten till ett skyddat privatliv som så högtidligt formulerats i våra fördrag och i stadgan över de grundläggande rättigheterna kommer i och med detta betänkande och bristen på lämpliga rekommendationer att förbli en rättighet som bara finns på papperet, dvs. i högsta grad en papperstiger!

Marchiani
Herr talman, mina kära kolleger! Å Gruppen Union för nationernas Europas vägnar skulle jag vilja hedra föredraganden Schmids kompetens och begåvning samt ordföranden i vårt utskott, som har lett diskussionerna och arbetet på ett ytterst belevat sätt. Vad vi däremot inte kan godta är den politiska slutsatsen i detta betänkande, varför vi kommer att rösta emot. Och jag vill be så många ledamöter som möjligt att rösta emot.
Detta betänkande klarlägger - vilket vi nyss har påpekat - att det finns ett amerikanskt spionagesystem som leds av amerikanerna i samförstånd med två medlemsstater, i strid med artikel 6 i unionens fördrag och de mest elementära reglerna om privatlivets helgd, samt ett intensivt företagsspionage till förmån för amerikanska företag.
I betänkandet har man kunnat visa att visst spionage har bedrivits gentemot de europeiska företagen Siemens, Dassault, Philipps, Thomson och Airbus, vilket har medfört svåra bakslag för de europeiska arbetstagarnas sysselsättning, Europas handelsbalans och våra länders försvarsindustrier.
Den anglosaxiska majoriteten i kammaren har prioriterat den atlantiska framför den europeiska solidariteten. Vi beklagar detta, men det finns två grundläggande frågor som betänkandet inte ger svar på. Den första frågan: eftersom man har slagit fast att åtminstone ett land, dvs. Förenade kungariket, har gjort sig medskyldigt till spioneri mot Europa i strid med unionens fördrag, vilka sanktioner skall vi då utfärda? Första frågan, första icke-svaret! Andra frågan: arbetet i vårt utskott har utförligt visat att så länge vi befinner oss inom Natosystemet och så länge vi inte kan klara oss utan Natos tekniska och logistiska medel kan Europa inte heller ha en självständig gemensam säkerhetspolitik. Det beklagar vi. Slutsatsen i betänkandet väcker helt enkelt bestörtning.

Turco
Herr talman! Som europeisk medborgare, snarare än som parlamentsledamot, vill jag i all ödmjukhet uttrycka min indignation över hur utskottets arbete har bedrivits. Utskottet har i sitt arbete systematiskt kränkt parlamentets arbetsordning, parlamentets skyldighet att visa öppenhet och skyldigheten att ge allmänheten tillgång till parlamentets handlingar.
Detta sätt att bedriva arbetet, utan att för den skull förringa det arbete som utförts av ordföranden Coelho och föredraganden Schmid, har varit nödvändigt, inte för att skydda den europeiska säkerheten - som på detta område är något ganska abstrakt - utan för att dölja medlemsstaternas ansvar. I betänkandet konstateras med absolut säkerhet att Echelon existerar, att det används för systematiskt och omfattande spionage mot medborgare och företag i unionens medlemsstater och att Förenade kungariket är en del av systemet. Men detta fördöms inte offentligt eftersom systematisk och generell avlyssning, filtrerad genom olika sökmotorer, redan utförs av Tyskland. Nederländerna, som uppenbarligen förfogar över den teknik som krävs, håller dessutom på att utarbeta den lagstiftning som krävs för att tillåta denna avlyssning.
Av betänkandet framgår att Echelon är en symbol för dem som inte vill respektera medborgarnas rätt till ett skyddat privatliv och som underordnar den rätten den nationella säkerheten, en säkerhet som äventyras i första hand av de ansvariga politikernas oförmåga att förutse, förhindra och avstyra de hot som finns.
Mot bakgrund av allt detta riktar betänkandet, som förslag på en konkret och omedelbar lösning, en uppmaning till företag och medborgare att kryptera sina dokument, som om man inte kände till den koppling som finns mellan utvecklingen av krypteringssystem, krypteringsanalys och avlyssningsteknik.
Herr talman! I minoritetsgruppens yttrande finns det enda politiska svar som det är möjligt att ge i dag, ett svar som i huvudsak bygger på demokratisk kontroll.

Belder
Herr talman! Det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelon resulterar i en utförlig studie som stöds av nästan hela det politiska spektret, åtminstone vad analysen beträffar.
Känsligare är däremot önskan om ett mer omfattande samarbete i fråga om underrättelseaktiviteter. Det skulle ha varit tillräckligt att konstatera att samarbetet i försvars- och säkerhetsfrågor ger medlemsstaterna ett gemensamt ansvar för skyddet av privatlivet. I betänkandet kan man inte gå in på alla politiska överväganden. Av den anledningen hade det varit bättre att utelämna anmärkningar om att det vore önskvärt med ett närmare samarbete i betänkandet. Av den nuvarande möjligheten till informationsutbyte använder man sig i ringa grad. Skyddet av privatlivet är redan nu problematiskt och olikheterna mellan medlemsstaterna är stor. Konsekvent informationsutbyte kommer därför inte att tillta nämnvärt inom den närmaste framtiden.
Den främsta anledningen till att tillsätta det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelon var rädslan för industrispionage. Det finns ingen anledning till att tvivla på att militära mål och säkerhetsmål kommer i första hand för underrättelsetjänsterna. Kännetecknande nog för de aktiviteter som underrättelsetjänster ägnar sig åt saknas bevis för att USA har ägnat sig åt industrispionage. Lika lite bekräftar resultaten för övrigt de amerikanska påståendena om mutor från europeiskt håll. De här begränsade kontrollmöjligheterna visar på vikten av en god tillgänglighet av kryptering.
Trots att hemlighållning ligger till grund för underrättelsetjänsternas aktiviteter så vore det önskvärt med en mer omfattande kontroll. Medlemsstaterna måste övervaka att underrättelsetjänsterna inte missbrukar sina mandat. Därav mitt ändringsförslag om att skydda kommunikation mot oövervakad avlyssning. Genom att rikta våra ansträngningar mot den delen av registreringen kan vi sträva efter att förekomma missbruk. Detta är medlemsstaterna skyldiga till i kraft av Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. Det gäller inte bara gentemot de egna medborgarna. De får inte heller tillåta att deras underrättelsetjänster i utlandet handlar i strid mot bestämmelserna om skydd av privatlivet. Liknande avtal kan också eftersträvas i större sammanhang, inte minst med Förenta staterna.

Coelho
Herr talman, ärade kolleger! Fem korta inslag: Det första för att tacka alla de som arbetat flitigt för detta slutresultat: specialisterna och teknikerna som vi bjöd in och de som skickade sina rapporter och synpunkter per brev och e-post, de politiska gruppernas och ledamöternas samordnare, vårt utskotts personal som hjälpte oss mycket i vårt arbete, och föredragande Gerhard Schmid, som har gjort ett utmärkt arbete och som än en gång visat prov på sina fina humanistiska och politiska kvaliteter. Det var lätt att vara ordförande för detta utskott med en föredragande av en sådan kaliber.
Det andra: Echelon finns, under detta namn eller något annat. Europaparlamentet kan inte tveka om den saken.
Det tredje: Echelon innebär en risk, en allvarlig risk att detta nätverk skall missbrukas, en risk som är kommersiell, som har att göra med begreppet fair trade, men även en risk för medborgarnas rättigheter. Samma union som utropade stadgan om de grundläggande rättigheterna förväntar jag mig skall anta den med stor styrka och den får inte förbise något i det här sammanhanget.
Det fjärde: förhållandet mellan Europeiska unionen och USA måste förbättras, vi måste vara effektivare. Då vi befann oss i USA fick vi ett fint mottagande av kongressen och administrationen var gästfri. Betänkandet innehåller olika rekommendationer som är viktiga. Europa och USA måste samarbeta troget (jag understryker troget) för de gemensamma värden de utan tvekan har.
Och slutligen, det finns 44 rekommendationer. Vi har härmed bevisat för dem som förespådde att utskottet inte skulle komma fram till något konkret: vi lägger fram 44 rekommendationer för detta plenum. Jag understryker behovet att stärka den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna i fråga om skydd av privatlivet i informationssamhället, behovet att parlamentarisk och rättslig kontroll över säkerhetstjänstens verksamhet, behovet av att börja använda skyddsmekanismer som kryptering och elektronisk signering, och behovet av att de egna europeiska institutionerna skall föregå med gott exempel och använda dessa tekniker. Och så slutligen, en uttrycklig begäran till unionens länder att se till att deras territorium i framtiden används för informationstjänster som respekterar den europeiska konventionen för mänskliga rättigheter.

Lund
Herr talman! Först av allt vill jag utbringa ett stort tack till Schmid för ett lysande arbete. Jag anser att det finns två skäl till att framhäva arbetet. Dels för att det är av en mycket stor omfattning, men också för att Schmid inte har hemfallit åt, låt oss säga det sensationella. Det är ju frestande i synnerhet i en sak som denna, men han har hållit sig till det sakliga och faktamässiga.
Det har nu avslöjats att Echelon existerar och det riktar naturligtvis fokus mot det dilemma som består i att länderna å ena sidan har ett legitimt intresse i att bl.a. genom avlyssning skydda sig själva och sina invånare mot övergrepp och terrorism, men att samma invånare och verksamheter å andra sidan har behov av skydd mot missbruk av just denna övervakning. Jag anser att Schmids betänkande som skall antas i dag har ett långt framtidsperspektiv och kommer med bra förslag till initiativ. Jag kan endast lyfta fram några enstaka av dessa, men skulle först och främst vilja nämna det som säger att medlemsstaterna bör utarbeta en uppförandekod för att säkerställa skyddet av invånare och verksamheter i hela Europa, så som framgår av stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Jag anser också att det är rätt att betona att vi behöver nå fram till en förståelse och upprätta ett avtal mellan EU och USA, så att vi får en ömsesidig respekt för skyddet av våra invånare och verksamheter. Vi behöver så starka internationella regler på detta område som överhuvudtaget är möjligt. Behovet av en parlamentarisk och en rättslig kontroll av underrättelsetjänsterna i medlemsländerna understryks också, och slutligen anser jag att vi som fjärde viktiga punkt har en skyldighet att både från EU:s men också från medlemsstaternas sida säkra att invånarna får ingående information om de risker som finns för avlyssning och om på vilket sätt invånare och verksamheter på bästa möjliga vis kan gardera sig mot denna typ av missbruk. Jag anser inte att medlemsländerna efter detta betänkande längre kan sticka huvudet i busken vad gäller denna fråga. De kan inte längre säga att det bara är någonting de läst om i tidningarna. Nu måste länderna ta sitt ansvar och skydda sina invånare och verksamheter mot kränkningar.

Plooij-van Gorsel
Herr talman, kolleger, fru rådsordförande och kommissionär! Echelon existerar. Det har vi hört sägas i många tonarter nu under morgonen. Men inser ni verkligen att det endast är tack vare denna kammares enträgenhet som detta har blivit känt, för när jag ställde rådet och kommissionen frågor om saken år 1997 så togs de absolut inte på allvar. Nu är situationen helt annorlunda. Den nederländska regeringen har publicerat en rapport i vilken det framgår att man håller det för troligt att Echelon existerar och även rådet har sagt att det skriver under på de resultat vi kommit fram till.
Även i Förenta staterna medger man öppet att 5 procent av all den information som USA samlar in för ekonomiska ändamål kommer från slutna källor. Enligt en uppskattning renderar detta det amerikanska näringslivet kontrakt till ett värde som överstiger 7 miljarder. Därför bör internationella avtal förhandlas fram, helst inom ramen för Världshandelsorganisationen.
Kryptografi är en kärnpunkt i debatten om skydd av medborgare och företag. Att skydda privatlivet genom lagstiftning är endast effektivt om lagen upprätthålls. Upprätthållandet är desto svårare om det handlar om gränsöverskridande spionage. Därför är det nödvändigt att kryptera information och göra det möjligt för människor att skydda sig mot spionage.
Därför, herr talman, skulle jag gärna vilja höra kommissionär Liikanens förslag till kompletterande bestämmelser eller åtgärder på det här området. För det som är tekniskt möjligt sker.

Buitenweg
Herr talman! Det är ingen hemlighet att gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen ville använda sig av ett starkare undersökningsinstrument, en undersökningskommitté, för att få reda på sanningen bakom Echelon, men det var tyvärr något som det här parlamentet inte vågade sig på. Däremot tillsattes ett tillfälligt utskott och det med framgång. Även om en undersökningskommitté kanske hade kunnat utröna mer, så kan jag i efterhand säga att det inte är bristen på fakta som har gjort min grupp besviken, det är de slutsatser man drar.
Avlyssning kan ibland vara nödvändig, men icke-riktad avlyssning av våra medborgare och icke-statliga organisationer strider mot EG-fördraget om skydd av de mänskliga rättigheterna, eftersom det definitionsmässigt inte är proportionellt. Även om Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna omnämns så står det ingenstans uttryckligen i slutsatserna att Echelon kränker de medborgerliga rättigheterna. Det står inte heller någonstans att Förenade kungariket och Tyskland måste upphöra med att möjliggöra Echelon. Världen förändras naturligtvis inte genast till följd av en omröstning här i parlamentet, men omröstningen är för den sakens skull inte oviktig, eftersom vi måste visa vad som är godtagbart och vad som inte är godtagbart.
I Nederländerna kommer inom kort lagen om underrättelse- och säkerhetstjänster att aktualiseras och i den legitimeras Echelon-liknande aktiviteter. Allt fler myndigheter vill tillgodogöra sig sådan information som redan innehas av andra myndigheter genom att själva ägna sig åt oriktad avlyssning i stor omfattning. Det är vår uppgift att stoppa den här snöbollseffekten genom att göra tydliga politiska uttalanden mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Annars ser jag ingen annan möjlighet än att rösta emot.

Krivine
Herr talman! Det betänkande som röstades igenom av en majoritet av ledamöterna i det tillfälliga utskottet hade åtminstone förtjänsten att förekomsten av ett Echelonsystem medges, trots de amerikanska myndigheternas brottsliga tystnad. Personligen har jag inte röstat för, på grund av slutsatsernas löjeväckande karaktär.
Echelon är en av de viktigaste delarna av NSA, som är en riktig bläckfisk, dvs. ett globalt spionagenät som har ca 90 000 anställda och tekniska kapacitet att genomföra hundratals miljoner avlyssningar varje dag. Detta system är en verklig krigsapparat mot de individuella friheterna, men kontrolleras endast av åtta personer, bl.a. Förenta staternas president - "de åttas gäng", som ordföranden i kongressens kontrollutskott cyniskt kallade dem inför oss.
Detta ekonomiska och politiska spionagesystem skapades under kalla kriget, och dess funktion är att försvara vad somliga dristar sig till att kalla den fria världen. I den andan - och inte utan irritation - tog de emot oss i Washington: "varför kommer ni hit och muckar gräl med oss när vi med våra pengar, våra arméer och vår spionagetjänst försvarar samma värderingar?" Dessa värderingar innebär bl.a. att frågan "Är ni kommunist?" numera har ersatts med "Är ni terrorist?", i de viseringshandlingar som krävs för inresa till Förenta staterna. Man kan således förstå varför det inte finns någon stat eller något företag som har anmält Echelons manövrer - utan tvekan en tacksamhetsskuld för tidigare tjänster.
Det är nu känt att Förenade kungariket och Tyskland fungerar som mellanhänder för detta system, samtidigt som de är medlemmar av Europeiska unionen och har undertecknat alla konventioner om de mänskliga rättigheterna. Andra länder, som Frankrike, har emellertid samma metoder. Det går inte att bemöta Echelon med vackra ord eller teknisk kryptering, det krävs verklig information och folklig uppslutning kring samhällets val, men också en strikt tillämpning av de grundläggande rättigheter som anges i konventionerna om de mänskliga rättigheterna.
Företagsspionage är ett öde som drabbar ett vinst- och konkurrenssamhälle; politiskt spionage är en konsekvens av ett odemokratiskt samhälle. Det är detta grundläggande problem som påkallas av Echelonsystemet. Den polisiära globaliseringen av avlyssningar måste bemötas med en globalisering av folkens vaksamhet och ingripanden, och jag envisas med att säga att den europeiska lagstiftningen i dag är bättre utformad för att skydda folk mot företagsspionage än mot spionage av enskilda personer. Detta förmedlar en uppfattning om Europa, men jag delar den inte.

Krarup
Det tillfälliga utskottets betänkande uttrycker en tankeväckande blandning av makt och vanmakt och det ser vi också i det inledande citatet från en av forntidens stora satiriker, Juvenalis, som formulerar den pinsamma men mycket tänkvärda frågan: "vem vaktar över väktarna själva?". Alla tycks vara eniga om att utskottets huvudslutsats utgör ett viktigt uttryck för att detta parlament kan uppnå en viss makt. Huvudslutsatsen består i att man nu har lyckats insamla fullständigt övertygande dokumentation för att detta världstäckande övervakningssystem faktiskt existerar, men det visste vi ju egentligen redan sedan tidigare. Utskottet har insamlat och registrerat den dokumentation som faktiskt har funnits tillgänglig i flera år, i alla fall för dem som varit villiga att forska i ämnet. Men den massiva mängd dokumentation som samlats in är värdefull och nödvändig läsning för envar demokrat.
Men det är nu vi stöter på vanmakten - främst när det gäller den dokumentation som vi tvingas undvara. I slutsatsen ger man uttryck för att det "förefaller oroande att många av de ledande personerna inom gemenskapen som hörts, i synnerhet kommissionsledamöter, förklarat att de inte har någon kännedom om detta system". Detta uttalande är det närmaste man kommer ett konstaterande av att de ansvariga inom kommissionen gömmer sig bakom en mur av tystnad och ett selektivt minne. För att säga det rakt ut så far de med lögner. Hörde ni det herr kommissionär? Och härefter visar sig vanmakten i den trista slutsatsen att det inte finns någon effektiv kontroll inom de nationella författningarna. Det finns en bilaga till betänkandet som rymmer en översikt över den parlamentariska och rättsliga kontroll som finns i medlemsstaterna. I flera medlemsstater finns varken någon rättslig eller parlamentarisk kontroll, och i andra, som t.ex. det land jag själv kommer ifrån, nämligen Danmark, finns det ett formellt system som i praktiken har visat prov på en otrolig brist på effektivitet. Det trista svaret på frågan "Vem vaktar över väktarna själva" är: Ingen.

Hernández Mollar
Herr talman! Jag tror att om man någon gång skall gratulera en föredragande och en ordförande i ett tillfälligt utskott så är det just denna, för att de har utarbetat ett betänkande i motvind och mot tidvattnet, som man säger i mitt land.
Det tillfälliga utskottets resultat om övervakningssystemet "Echelon", förmedlar, som jag ser det, en viktig politisk signal och den är att de europeiska institutionerna, och särskilt kommissionen, måste vara ännu mer uppmärksamma på den egna säkerheten i sina kommunikationer och att medlemsstaterna och den Europeiska unionen måste utforma en ny rättslig ram för att skydda sina medborgare och garantera att dessas privata kommunikationer inte riskeras, som en konsekvens av avlyssning av desamma eftersom det finns medel och teknisk möjlighet att använda dessa på felaktigt sätt.
I dag har e-posten, mobiltelefonin, videokonferenser eller Internet på global nivå smulat sönder de fysiska gränserna mellan länder. Och det som är ännu värre är att den organiserade brottsligheten använder dessa medel för egen vinning och även finansiering. Till följd av detta uppstår en fråga. Varför inte rikta all denna potential att avlyssna kommunikationer som, vilket visats att de stater som deltar i det så kallade Echelon-systemet har tillgång till, för att bekämpa terroristerna, drogsmugglarna eller den organiserade maffian som handlar med mänskliga liv, i stället för att använda det för en uppenbart illojal internationell konkurrens mellan stater?
Inte någon medlemsstat i Europeiska unionen bör samarbeta i något som inte handlar om att försvara medborgarnas rättigheter, vare sig dessa är av ekonomisk, social eller politisk karaktär, eftersom motsatsen vore en brist på lojalitet med åtagandena enligt fördragen och särskilt med den nya stadgan om de grundläggande rättigheterna som proklamerades av de femton medlemsstaterna vid toppmötet i Nice.

Evans, Robert J
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera föredraganden Gerhard Schmid och andra kolleger i utskottet.
Som Schmid sade, hade han i början ett mycket svårt uppdrag. Låt oss komma ihåg att påtryckningarna för detta betänkande kom som ett resultat av en rätt så fantasirik journalistik i olika länder och ganska vilda, konstiga och märkvärdiga påståenden, varav de flesta tjänade till att underminera själva det påstående som författarna själva försökte lägga fram. Det som är överraskande med detta betänkande är det faktum att mycket få av dessa anklagelser är bekräftade.
Flera talare har i dag nämnt Förenade kungarikets roll i denna fråga. I betänkandet erkänner man att alla stater inom Europeiska unionen och på andra håll i världen behöver någon slags avlyssning för att skydda den nationella säkerheten, och för att skydda sin ekonomi och bekämpa kriminalitet. Det är inget ovanligt. Alla medlemsstater gör det, och samarbetar med varandra och med andra vänligt sinnade demokratiska länder. För att bekämpa terrorismhot måste vi till exempel samarbeta med de som har de rätta kunskaperna och som kan hjälpa till. Jag vet att USA hjälper Spanien med deras nuvarande problem.
Förenade kungariket försäkrar också redan att all verksamhet inom Förenade kungarikets territorium utförs med den brittiska regeringens fulla kännedom och samtycke och enligt brittisk lag. Detta innebär - jag hoppas att McKenna lyssnar - att allt är förenligt med Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Jag hoppas att vi också kan lägga undan några av de påståenden och anklagelser som fortfarande cirkulerar om vad som händer i Förenade kungariket. Dessutom står Förenade kungariket fullständigt fast vid den slutsats som uppnåddes i rådet att avlyssning av telekommunikationer inte under några omständigheter får användas för att uppnå kommersiella fördelar. Ett flertal anklagelser gjordes innan betänkandet lades fram. De har i dag upprepats av en kollega som sedan har gått, och som Schmid kan intyga och som betänkandet visar, finns det inga bevis som kan bekräfta dessa anklagelser. Jag tackar föredraganden för hans mycket omfattande betänkande och Coelho för hans ordförandeskap i utskottet.

Dybkjær
Även jag skulle vilja tacka föredraganden för ett lysande arbete. Jag vill tacka honom för att ha klargjort frågan och ha funnit en bra balans i betänkandet. Det hade ju inte underlättat det fortsatta förloppet om parlamentet hade varit oenigt. Detta är ett av de bästa exemplen på att Europaparlamentet verkligen kan spela en avgörande roll och utföra ett arbete som annars inte hade kunnat utföras eftersom de enskilda nationella parlamenten inte skulle ha varit i stånd att göra det. Det är ett bra exempel på att det i Europa finns ett gemensamt forum som fungerar, och som kan vara till nytta för samtliga medborgare.
Syftet med arbetet kan sammanfattas i tre punkter. Finns det ett Echelonsystem? Hur ser det i så fall ut? Finns det behov av demokratiska initiativ? Vi kan slå fast att systemet existerar. En del säger att det visste vi redan sedan tidigare, men i ett rättssamhälle är det dock nödvändigt att också kunna lägga fram bevis. Vi kan också slå fast att det förekommer oacceptabla avlyssningar av såväl privat kommunikation som kommunikation inom näringslivet, och mot denna bakgrund föreslår Europaparlamentet en lång rad initiativ till vad som kan göras. Framför allt kan vi införa en utökad demokratisk kontroll. Det var i detta sammanhang också trevligt att lyssna till rådets ordförandeskap här i dag. Det ger hopp om att det kommer att hända någonting både i medlemsstaterna och inom unionen. För det är ju egentligen förbluffande så ovetande maktens företrädare har varit när de säger att de aldrig har hört talas om systemet, även om det har förekommit en hel del skriverier. Hade det inte varit för Europaparlamentet hade de kanske fått förbli ovetande, och det måste ju sägas vara en ganska speciell form av demokratiskt underskott när man varken verkar kunna höra eller läsa. "Vem vaktar över väktarna själva?". Ja, det gör ju folket, och om demokratin inte fungerar så måste folkets representanter ju bytas ut.

Schröder, Ilka
Herr talman! Vi har redan hört det ett par gånger: Echelon existerar alltså. Frågan är då, vad är det som existerar i och med Echelon? I och med Echelon existerar ett övervakningssystem som innebär ett massivt och globalt ingrepp i de grundläggande rättigheterna, inte bara för industriell kommunikation utan alltså även för all form av privat kommunikation. Det är ju det som är den egentliga skandalen med Echelon, nämligen kränkningen av de grundläggande rättigheterna.
Först och främst, vad är Europaparlamentets statement, (yttrande) i frågan? The message, (budskapet) i betänkandet är ju egentligen: Vi fördömer systemet därför att det främst används av USA och fungerar för bra. Och vad föreslås som motåtgärd? Som motåtgärd föreslår man uppbyggnaden av en säkerhetstjänst på EU-nivå. Dessutom finns det som vi vet övervakningsstandarder som till exempel ETST, och under namnet Enfopol finns det planer på en europeisk övervakning som nu har blivit röjda. Inget av detta nämns i betänkandet, trots att det egentligen är detta statliga övervakningsingrepp i de grundläggande rättigheterna som frågan gäller.
Några personer här inskränker sig till att tala om kontrollen av underrättelsetjänsterna och säger att om dessa bara kontrollerades demokratiskt så skulle vi ha löst problemet, men om man ser sig om i världen vilka underrättelsetjänster det finns, så kan man se att det hittills aldrig har fungerat med en demokratisk kontroll. Jag vet inget land där detta fungerar. Därför ser jag inte detta som ett alternativ.
Ännu en sak som rör den utrikespolitik som har tagits upp ett flertal gånger. Om man bygger upp en europeisk armé så blir den logiska följden att man också får en europeisk underrättelsetjänst. Men för mig innebär detta - och jag motsätter mig båda - en militarisering av unionen.
Om man menar allvar med det gemensamma området för frihet, säkerhet och rättvisa bör man lägga ner underrättelsetjänsterna, avveckla övervakningsmyndigheterna och ställa in deras tjänster. Då kanske till och med de före detta anställda vid övervakningsmyndigheterna skulle börja rådgöra med datahackarna om hur man effektivt kan skydda sig mot statliga ingrepp i de grundläggande rättigheterna.

Frahm
Herr talman! Folk utanför husets väggar måste verkligen undra vad som försiggår. Först slår vi fast att Echelon existerar, och därefter väljer denna politiskt valda församling att låta bli att dra några politiska slutsatser. Härefter slår vi fast att privatlivets helgd kränks, och sedan väljer Europaparlamentet, som annars brukar tala om att värna om medborgarnas rättigheter, att flytta över EU:s och medlemsstaternas ansvar för att säkra dessa rättigheter på den enskilda medborgaren som då själv får se till att skydda sig med hjälp av kryptering. Slutligen konstaterar man att Storbritannien och Tyskland deltar i detta samarbete på ett annorlunda sätt, men rekommenderar trots detta i betänkandet ett tätare samarbete vad gäller underrättelsefrågor, utan att det blir några konsekvenser för dessa två medlemsstater som bidrar till att kränka våra rättigheter. Tvärtom får de delta fritt i detta samarbete. Jag anser att Europaparlamentet missat ett tillfälle att markera att man menar allvar beträffande de medborgerliga rättigheterna, att det sträcker sig längre än till bara storstilade tal och kostnadskrävande dokument, att det också inbegriper handling, vilket inte märks av i betänkandet. Jag kommer därför inte att kunna stödja detta.

Cederschiöld
Herr talman! Ett stort tack till föredraganden Gerhard Schmid, men också till von Boetticher och utskottsordförande Coelho. Ni har alla gjort ett viktigt arbete.
Echelon visade sig vara av mindre omfattning än vi trodde och frågan är nu relativt avdramatiserad. Echelondebatten har dock bidragit till att öka medvetandet om dessa frågor, vilket var helt nödvändigt. Avlyssning och militärt spioneri är inte företeelser som vi kommer att kunna avskaffa, eller ens vill avskaffa, så länge det finns terror och hot mot unionen och dess medborgare. Framtidsfrågan om hur de totala säkerhetssystemen skall utvecklas utan att inkräkta på grundläggande principer har tagit ett steg framåt.
Något bevis för att Förenta staterna har skadat den globala konkurrenssituationen genom att sprida företagsinformation finns inte. Däremot visar betänkandet på vårt behov av att utveckla säkerhetsskydd och kryptering. Särskilt välkomnar jag det tydliga ställningstagandet mot mutor. I egenskap av svensk känns detta väldigt bra.
Självklart måste ett samarbete på EU-nivå i den här frågan ha nationella kontrollstationer, i enlighet med det nätverk som föreslås. Det arbete om Echelon som har utförts i utskottet bidrog till att närma oss varandra, mycket tack vare föredraganden Gerhard Schmids alldeles speciella kvaliteter.

Berger
Herr talman! Som företrädare för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor hade jag möjlighet att delta i arbetet med Echelon, en mycket välkommen omväxling, och jag skall koncentrera mig på några rättsliga och institutionella aspekter. Låt mig gratulera föredraganden till att vi i dag har ett betänkande som är utomordentligt såväl med tanke på metodiken som på innehållet. Utomordentligt skulle jag även vilja kalla det gensvar som betänkandet har funnit långt utanför Europeiska unionen.
Först helt nyligen hade jag tillfälle att diskutera saken med höga företrädare för USA:s senat. För det första kände de väl till betänkandet - högst ovanligt för att vara ett betänkande från Europaparlamentet - och för det andra var det inte bara det att de inte ifrågasatte resultaten i betänkandet, utan för att nämna ett exempel bekräftade de uttryckligen beteckningen eller kodnamnet "Echelon". En stor skillnad mot den situation som rådde bara för några få månader och år sedan, då vi även inom Europaparlamentet talade för många döva öron i våra ansträngningar att reda ut hur det låg till med Echelon.
De avledande och ignorerande svar som vi fick från tidigare och nuvarande kommissionärer som till exempel Bangemann och Bolkenstein, men även från ministerrådet, upptar ju stor plats i våra privata bibliotek. Desto mer glädjande, och det vill jag verkligen poängtera, blev det konstruktiva samarbetet med kommissionärerna Erkki Liikanen och Antonio Vitorino. Därför hyser jag stort hopp om att kommissionen kommer att hjälpa oss att också vidta de konkreta åtgärder som vi föreslår i förslaget till betänkande, framför allt de rättsliga åtgärderna för att förbättra skyddet för de europeiska medborgarna och företagen, det konkreta förslaget till ett tilläggsprotokoll som skall precisera artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter, nödvändigheten att nå en överenskommelse med USA och mycket annat.
En vädjan bör riktas till medlemsstaterna om att dra sig tillbaka från illegal verksamhet - i den mån sådant förekommer -, att ha en bättre demokratisk kontroll över sina underrättelsetjänster och att ta övriga EU-medborgares rättsskydd och inte bara sitt eget på större allvar.
(Applåder)

 Schmidt, Olle
Herr talman! Tack till föredraganden för ett bra betänkande! Den viktigaste slutsatsen kan synas simpel: Echelon existerar. Det tog dock lång tid innan vi kunde konstatera det.
Låt mig lyfta fram två aspekter av betänkandet. Det handlar enligt min mening inte tillräckligt om den personliga integriteten och skyddet för enskilda. Därför var det bra att föredraganden speciellt lyfte fram de frågorna i sitt anförande. De företagsekonomiska intressena är givetvis mycket viktiga, som också påpekats, de är dock inte allt.
Enligt vissa indicier har övervakningssystemet inte enbart används för industrispionage, utan även för avlyssning av enskilda individer eller organisationer. Echelon har ju kapacitet att avlyssna kommunikation som e-post, fax och telefon mellan enskilda. Den brittiska journalisten Duncan Campbell menar t.o.m. att Echelon används för att avlyssna Amnesty och Röda Korset. Om detta är sant är det oerhört allvarligt. I detta fall måste EU kunna agera, precis som tidigare nämnts, liksom nationella parlament och regeringar. I en demokratisk rättsstat måste alltid skyddet för den enskilde komma först, precis som rådsordföranden påpekade tidigare.
Min andra kommentar handlar om kryptering. Kryptering är det enda verkningsfulla skyddet mot avlyssning. Krypteringstekniken ligger dock ännu i sin linda och det finns flera exporthinder för civila krypteringssystem. Det omfattande informationsutbyte som sker i Europa aktualiserar dock frågan om gemensamma standarder och regler för kryptering. I denna fråga måste EU:s institutioner kunna agera gemensamt.

Papayannakis
Herr talman! Jag vill säga att jag delar den förtrytelse och de tvivel som många kolleger har gett uttryck för, och den kritik som de har framfört, angående Echelon, som naturligtvis inte, att döma av Schmitts betänkande, är en polishistoria.
Tillåt mig emellertid, herr talman, att inrikta mig på en fråga: Om jag har förstått saken rätt, ger Echelon vissa av Europeiska unionens medlemsstater - åtminstone en medlemsstat och kanske andra - möjlighet att delta i sammanträden i Europeiska unionens högsta institutioner med förhandskännedom om den förhandlingstaktik, de ståndpunkter och den strategi som andra staters regeringar har utarbetat. Jag frågar: Om så är fallet, hur stort värde har då de slutliga beslut som fattas, i vilken utsträckning kan vi sätta tilltro till dem, i vilken utsträckning är de, som våra vänner britterna säger, "biased" och hur är det möjligt att de andra medlemsstaternas stats- och regeringschefer godtar detta?
Fru rådsordförande! Jag skulle mycket gärna vilja höra er åsikt. Hur länge måste vi vänta, herr talman, innan vi i framtiden, i någon amerikansk presidents eller hög brittisk ämbetsmans memoarer, får veta i vilken grad de har dragit nytta av Echelon politiskt och hur mycket de har roat sig på vår bekostnad?

Martin, Hugues
Herr talman! Jag medger att jag blev något förvånad över den korta talartid som tilldelades vår utmärkta ordförande och kollega Coelho, som har lett besvärliga debatter med bravur och absolut opartiskhet. Tack också till vår kollega Schmid som helt klart har arbetat hårt i den här frågan, även om jag opponerar mig mot vissa punkter i hans betänkande.
Resolutionen väcker en grundläggande fråga. Här påpekas att Echelonsystemet existerar och att det startades av Förenta staterna med bl.a. Förenade kungarikets delaktighet. Dessutom behandlas problemet om huruvida en av unionens medlemsstaters deltagande i Echelonsystemet är förenligt med europeisk rätt. Detta är ett reellt problem i de fall Echelon utnyttjas för spionage på företag och industrier - jag skall återge skäl F i resolutionen: "Om systemet däremot missbrukas för företagsspionage så strider det mot kravet på lojalt samarbete mellan medlemsstaterna och mot tanken med en gemensam marknad med fri konkurrens, vilket skulle innebära att en medlemsstat som bedriver sådan verksamhet bryter mot gemenskapsrätten."
Denna punkt förefaller grundläggande och därför ger betänkandet mig blandade känslor, trots dess många kvaliteter. Jag kan framför allt inte godta att man banaliserar det faktum att ett tredjeland använder sig av en medlemsstats territorium - låt vara en vän - med argumentet att en annan medlemsstat, i det här fallet Frankrike, skulle ha kapacitet att förse sig med ett globalt övervakningssystem. Det rör sig faktiskt inte alls om samma situation och det ingick inte i Echelon-utskottets mandat.
I en tid av stundtals mycket hårda ekonomiska konflikter är företagsspionage endast ett instrument. Därför bör vi kanske vara försiktiga så att denna krigiska vokabulär inte tillämpas på allierade nationer, och än mindre på unionens medlemsstater. Vi är i vår fulla rätt att förvänta oss att den eller de medlemsstater som är berörda, rådet och kommissionen vidtar åtgärder och förebyggande insatser.

Vattimo
Herr talman! Även i min egenskap av ledamot av det tillfälliga utskottet för Echelon vill jag tacka Schmid för det enorma och viktiga arbete som han utfört genom att samla in och sammanställa en verkligen imponerande mängd information, ett arbete som också komplicerats av tekniska svårigheter.
Rapporten och det omfattande betänkande som förbereder slutsatserna utgör framför allt ett viktigt bidrag från parlamentets sida när det gäller att försvara medborgarnas och de europeiska företagens frihet. De viktigaste resultaten har redan presenterats av min kollega Schmid, varför jag inte tänker upprepa dem i mitt inlägg, även om inte samtliga slutsatser stämmer överens med en del av den information som lämnas i betänkandet, vilket Di Lello redan har understrukit.
För att förstärka betänkandets effekter och för att försvara, inte bara företagen, utan framför allt medborgarnas rätt till ett skyddat privatliv, så vill jag uppmana såväl Schmid som mina övriga parlamentsledamöter att godkänna ett antal av de ändringsförslag som lagts fram av Di Lello och andra, i första hand ändringsförslag 12, 20, 21, 22 och 30. Dessa ändringsförslag tillbakavisades av det tillfälliga utskottet, men jag tror att detta berodde på oron över faktiska förhållanden. Man har hävdat att någon form av global, massiv och generell avlyssning som Echelon, som enbart bygger på igenkännandet av vissa nyckelbegrepp via sökmotorer, skulle vara absolut nödvändig för att bekämpa terrorism och kriminalitet.
De ändringsförslag som jag rekommenderar att vi skall rösta för säger i stället tydligt och klart att sådan avlyssning, eftersom den strider mot den legalitets- och proportionalitetsprincip som skall styra alla ingrepp i sekretessen när det gäller kommunikationer, inte kan tillåtas.
Det är möjligt att vi i framtiden skulle kunna ändra de lagar det gäller, tack vare utvecklingen inom informationstekniken, men för närvarande är detta vad som gäller. Genom att uppta de ändringsförslag som anges i Schmids betänkande skulle vi på ett avgörande sätt kunna bidra till att de europeiska medborgarna känner igen sig fullt ut och att trovärdigheten för unionens institutioner inte skadas på detta sätt.

Paasilinna
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Jag tackar Gerhard Schmidt för ett stort arbete. Olovlig avlyssning och spioneri innebär intrång i människors privatliv och det står i direkt strid med artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.
När det kalla kriget tog slut sökte det enorma hyperutvecklade systemet nya uppgifter för att spionera på fienden. Det har uppenbarligen övergått till att spionera på vänner. Samma sak hände Nato: när det kommunistiska systemet upphörde sökte de välavlönade fiendebildsmålarna kvickt nya uppdrag och ser också ut att ha hittat dem. Det verkar till och med som om det i USA fortfarande härskar en sådan krigisk stämning. Där håller man nu på att upprätta en robotsköld mot ett hot som egentligen är svårt att finna. Även vissa av USA:s nya regerings själviska agerande den senaste tiden är förbryllande här i det mångkulturella Europa. Vad håller egentligen på att hända där? Kanske man borde åka dit och se efter på nytt, eftersom endast var tredje av de amerikanska kollegerna har utrikespass. De är som bekant inte de bästa resenärerna.
Jag tror att vi nu måste få till stånd ett hållbart avtal på grundavtalsnivå, om att vi inte idkar ekonomiskt spionage mot varandra, och vår viktigaste handelspartner och vän USA måste fås med på denna princip. Samtidigt måste vi säkerställa att vi kan kontrollera att integritetsskyddet inte kränks för medborgarna inom Europeiska unionen. Ännu för det tredje måste vi i de behöriga utskotten ständigt övervaka att så inte sker. Där är ett viktigt arbete för oss.

Karamanou
Herr talman! Det är ett faktum att många nationella underrättelsetjänster, efter det kalla krigets slut och den ena av de två supermakternas kollaps, har utvidgat sitt verksamhetsområde till affärs- och industrisektorn. I denna verksamhet har Förenta staterna, Kanada, Nya Zeeland, Australien och vårt eget Förenade kungariket utmärkt sig genom att upprätta Echelonsystemet, vars existens har bekräftats av vårt utskott, tack vare föredragandens, Schmitts, men även samordnarnas, utmärkta arbete.
Enligt min mening är Echelonsystemet en av de största skandalerna genom alla tider. Det är en politisk skandal, en ekonomisk skandal, en skandal som består i masskränkning av de mänskliga rättigheterna och demokratins principer. Därför måste man i varje strategi för att bemöta övervakningssystem av Echelons typ ställa regeringarna, men även de internationella organisationerna, inför deras ansvar.
Världsmarknadens utveckling bör åtföljas av rättsliga garantier för såväl skyddet av privatlivet som konkurrensreglerna. På nationell och europeisk nivå måste säkerheten i informationsinfrastrukturen förbättras, liksom genomförandet av en effektiv parlamentarisk och rättslig kontroll av säkerhetstjänsternas verksamhet, så att medborgarnas förtroende för informationssamhället inte rubbas.
Slutligen, bör de europeiska företagen utveckla skyddsmekanismer som inbegriper översyn av den interna verksamheten, information till och utbildning av personalen samt användning av program som skyddar den elektroniska kommunikationen. En sund konkurrens mellan företagen bör vara en hörnsten i världsekonomin. I alla händelser bör underrättelsetjänsterna i sin verksamhet respektera de grundläggande rättigheterna, i enlighet med stadgan, och artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Det är hög tid att de europeiska medborgarna äntligen får ett svar på frågan om vem som skall övervaka övervakarna.

Borghezio
Herr talman! Jag har kraftiga invändningar när det gäller den mjuka och i vissa avseenden försiktiga utformningen av betänkandet, eftersom det underskattar farorna med en global kontroll av kommunikationen och inte föreslår några lämpliga, självständiga skyddsåtgärder för Europa. Teoretiskt sätt skulle Europeiska unionen naturligtvis kunna förhandla fram ett avsiktsprotokoll som tillåter att medlemsstaterna använder denna information, men för tillfället och från och med nu måste Europeiska unionen tänka på att skydda sig på egen hand med ett krypteringssystem som skiljer sig från dem som finns för närvarande, till exempel det supermoderna systemet Hermes som utarbetats av europeiska forskare, med teleöverföring från punkt till punkt på ett sådant sätt att data inte kan fångas upp av spionsatelliterna.
Betänkandet förefaller ställa oss inför denna fråga: kan utnyttjandet av den information som samlas in via Echelon av säkerhetstjänsten i en av medlemsstaterna, Förenade kungariket, utgöra konkreta fall av spionage mot medborgare eller företag i Europa för USA:s räkning? Detta är frågor som man bör ställa sig, eftersom USA:s egen kongress frågar sig om inte den övervakning som NSA bedriver mot de amerikanska medborgarna egentligen strider mot konstitutionen. Det har påpekats och det bör upprepas att även icke-statliga organ som Amnesty International, Greenpeace, och till och med personer som står höjda över alla misstankar som moder Teresa i Calcutta har avlyssnats av Echelonsystemet. Detta gör att man undrar!
Ordföranden för STOA, vår före detta kollega Pompidou, påpekar att många europeiska företag redan har fått betala för Echelon, men de anmäler inte detta eftersom de fortsätter och måste fortsätta handla med Förenta staterna. Men då måste vi fråga oss: vilket rättsligt skydd finns det för de europeiska företagen när det gäller dessa skador? Vilka möjligheter har de för övrigt att bevisa detta? Vilken finansiering finns det, vill jag tillägga, för den europeiska forskningen inom strategiska och viktiga sektorer som kryptografi? Detta är frågor som betänkandet inte besvarar.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja gratulera ordföranden Coelho, och de ärade ledamöter i detta parlament som deltog i arbetet för det tillfälliga utskottet om övervakningssystemet Echelon, och särskilt föredraganden Schmid, för det omfattande och välskrivna betänkandet om övervakningssystemet Echelon. Jag skulle också vilja tacka parlamentet som helhet för denna mycket viktiga debatt.
Kommissionen har följt parlamentsarbetet under det senaste året med stort intresse. Frågan berör komplicerade tekniska och politiska faktorer. I betänkandet läggs det fram ett stort antal hänvisningar till att ett globalt avlyssningssystem existerar. Dessa bygger upp ett bevismaterial. Den 30 mars förra året konstaterade kommissionen att: "Det ligger i underrättelseverksamhetens själva karaktär att de som inte är delaktiga i denna verksamhet inte kan bekräfta eller förneka dess existens ". Även om kommissionen inte är delaktig i att samla in underrättelser, ifrågasätter vi inte de slutsatser som Europaparlamentet har dragit. Betänkandet från det tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon bygger på ett omsorgsfullt och noggrant arbete.
Europeiska unionen är grundad på respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, på artikel 6 i EG-fördraget och på Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Som fördragets väktare fäster kommissionen högsta vikt vid att dessa principer iakttas.
Missbruket av storskalig underrättelseverksamhet med kommunikationer är något som kan få en individ som lever i ett demokratiskt samhälle att känna sig mycket illa till mods. Privatlivet är en grundläggande rättighet. Alla avsteg från denna rättighet måste särskilt föreskrivas i lagstiftningen, och vara nödvändiga för att mål med allmänt intresse skall uppnås, och ske i proportion till och i enlighet med lämpliga kontroller och garantier mot varje slags missbruk.
Kommissionen är fast besluten att titta på de praktiska följderna av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, där särskilt skyddet av kommunikationer och personliga uppgifter kommer att ytterligare förstärkas. Kommissionen har redan konstaterat att den anser att det vore att föredra att stadgan införlivades i fördragen av hänsyn till synbarheten och rättssäkerheten. Samtidigt måste gemenskapen agera inom räckvidden för de befogenheter som den har tilldelats genom fördraget.
Utskottets slutsatser angående förenligheten hos ett system av Echelon-typen med EU:s lagstiftning skiljer på två händelseförlopp. För det första, användningen av ett sådant system enbart för underrättelsesyften, och för det andra, missbruket av systemet i syfte att samla in konkurrenskraftiga underrättelser.
Kommissionen delar åsikten att den verksamhet som förutses i det första händelseförloppet i statssäkerhetens intresse faller inom räckvidden för avdelning V i fördraget om Europeiska unionen, i vilken ramarna för inrättandet av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik anges. I denna avdelning anges inga bestämmelser för underrättelseverksamhet. Medlemsstaterna förblir ansvariga för utförandet och övervakningen av underrättelseverksamheten, såvida inte rådet beslutar annorledes. EU-fördraget ger inte kommissionen befogenheter att utöva sina förmånsrättigheter som väktare av fördraget inom detta område.
Att upprätthålla ett avlyssningssystem i syfte att samla in underrättelser, även om det är inom ramen för en medlemsstats försvar eller nationella säkerhet, ligger utanför räckvidden för de gällande dataskyddsdirektiven. Vad gäller det andra händelseförloppet, faller inte insamling av konkurrenskraftiga underrättelser inom räckvidden för en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Det är inte en verksamhet som skulle tillåtas i utövandet av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Vad beträffar gemenskapsrätten skulle sådan verksamhet kunna falla inom räckvidden för dataskyddsdirektiven. Det är fallet om uppgifter som samlats in genom Echelon-liknande system samlas in eller följaktligen lämnas vidare till kommersiella företag för syften som inte är relaterade till förhindrandet av lagöverträdelser eller ärenden som gäller statssäkerheten.
Vi känner alla till att elektroniska kommunikationer spelar en allt viktigare roll i vardagslivet. Korrekt fungerande elektroniska kommunikationsinfrastrukturer är avgörande för våra ekonomier. Som det konstaterades i Lissabon, vill Europa bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen. En förutsättning för detta är behovet av att bygga upp ett förtroende för elektroniska kommunikationer. Detta berör både våra medborgare och våra företag.
Den tekniska utvecklingen kan ge skydd mot övervakning. Det är betryggande att användningen av fiberoptiska kablar i stället för satelliter för transkontinental kommunikation har minskat möjligheten till rutinmässig avlyssning i stor skala.
Argumentet att den ökade kommersiella användningen av Internet betydligt har minskat möjligheterna till avlyssning är övertygande. I dag lämnar merparten av den kommunikation på Internet som sker via kabel inte längre den europeiska kontinenten.
Kommissionen har vidtagit viktiga åtgärder under de senaste åren för att utveckla en policy för att förbättra säkerheten hos elektroniska kommunikationer. Kryptering har ofta nämnts i detta sammanhang. Tillgången till och det fria omloppet av krypteringsprodukter och krypteringstekniker inom Europeiska unionen har nu tryggats med förordningen om dubbla användningsområden som trädde i kraft i september 2000. Detta stöd, genom gemenskapens ramprogram för forskning, i synnerhet informationsdelen i teknikprogrammet , har förbättrat förutsättningarna att utveckla toppmoderna europeiska krypteringsprodukter för att göra det möjligt för EU:s medborgare, företag och regeringar att skydda sina kommunikationer. Jag skulle inom detta sammanhang vilja be om ert stöd när det gäller våra diskussioner om nästa ramprogram.
Det är emellertid inte tillräckligt att garantera en omfattande användning av kryptering. Medborgarna och de små företagen är inte alltid medvetna om de möjliga konsekvenserna. Vi måste informera dem om möjligheterna med kryptering. Vi måste stärka dem. I juni i år antog kommissionen ett meddelande om nätverks- och informationssäkerhet. Syftet är att ta itu med detta medvetandeproblem och att vidareutveckla ett europeiskt sätt att se på säkerhetsrelaterade frågor. Det gläder mig att kunna konstatera att slutsatserna i det betänkande vi nu diskuterar i mycket stor utsträckning är i linje med den inställning som kommissionen antagit. De ärade ledamöterna känner till att det redan har införts en rättslig ram på EU-nivå som är inriktad på dataskydd och på operatörernas skyldigheter. En policy om Internetrelaterad brottslighet håller också på att ta form, vilken kommer att diskuteras senare i dag. Säkerhet för information i nätverk kommer nu som en tredje faktor för att fullborda bilden. Avsikten är dock inte att meddelandet skall innehålla en fullödig åtgärdsplan.
Vi har redan tagit initiativ till några omfattande åtgärdslinjer där framsteg måste göras. Jag skall belysa några av dem. För att öka medvetenheten borde kampanjer för information till och utbildning av allmänheten lanseras och bästa praxis borde främjas. Ett europeiskt varnings- och informationssystem behövs för att förstärka verksamheten inom Computer emergency response teams - CRT's - eller liknande enheter och förbättra samordningen mellan dessa. Jag har noterat parlamentets stöd för denna idé. Vi måste också bedöma hur vi på bästa sätt kan anordna aktiva och samordnade åtgärder på europeisk nivå för att utveckla framåtblickande svar på befintliga och kommande säkerhetshot, som det europeiska övervakningscentrumet för informationssäkerhet. När det gäller den rättsliga ramen slutligen, kommer vi att upprätta en förteckning över de nationella åtgärder som måste vidtas i enlighet med den berörda gemenskapsrätten. Här svarar jag på Plooij-van Gorsels fråga.
Jag skulle också vilja nämna att ytterligare åtgärder krävs för att stödja teknikutvecklingen, för att effektivisera standardiserings- och certifieringsarbetet, och för att införa en säkerhet i regeringsanvändningen och ett bättre internationellt samarbete.
Som en nästa åtgärd, är det vår avsikt att utveckla en plan före slutet av året som innehåller konkreta åtgärder med fasta tidsfrister för att inleda inrättandet av en europeisk policy för informationssäkerhet.
Kommissionen förbättrar slutligen ständigt tillverkningen av sina egna informationssystem när det gäller tillgänglighet, integritet och konfidentialitet, särskilt med hänsyn till den föränderliga karaktären hos de olika befintliga och potentiella hoten. Ingångspunkten till kommissionens nätverk övervakas ständigt och testas aktivt. Liknande ansträngningar genomförs genom projekt för säkra videokonferenser, säkra telefonsystem och kryptering av databaser. Dessutom genomförs säkerhetsgranskningar av kommissionens informationssystem regelbundet. En ny säkerhetspolicy för informationssystem har utarbetats och förbereds nu för diskussion inom kommissionens avdelningar.
Vidare ser kommissionen över sin allmänna säkerhetspolicy som en följd av en intern omstruktureringsverksamhet och en politikutveckling. Kommissionens nya interna säkerhetsbestämmelser kommer att följa modellen för rådets säkerhetsföreskrifter som antogs tidigare i år, och kommer att baseras på följande principer: proportionalitet för säkerhetsåtgärderna i förhållande till de befintliga riskerna, ett delat ansvar och ansvarsskyldighet för personalen, förvaltnings- och säkerhetsexperter, skapandet av alla nödvändiga faktorer för en sammanhängande säkerhetsstrategi, som till exempel personliga upplysningar och fysisk säkerhet, och slutligen ett nära samarbete mellan europeiska och nationella säkerhetsorganisationer.
Kommissionen har för avsikt att tilldela säkerhetsområdet ytterligare resurser. Knappa tekniska och personalmässiga resurser, särskilt inom området för specialister inom informationssäkerhet, hindrar emellertid en full användning av säkerhetspolitiken. Detta bekymmer är gemensamt för de flesta allmänna förvaltningar, och däribland de europeiska institutionerna. Jag välkomnar det stöd som ges i betänkandet för tilldelningen av ytterligare resurser så att man kan ta itu med uppgiften, och jag hoppas verkligen att parlamentet som budgetmyndighet kommer att följa utskottets ståndpunkt.
Det har blivit avgörande för ekonomierna att de europeiska medborgarna och företagarna litar på den elektroniska kommunikationen och att informationsinfrastrukturerna fungerar väl. Låt mig än en gång upprepa att kommissionen fäster högsta vikt vid respekten för de mänskliga rättigheterna och respekten för rättssäkerheten.

Schmid, Gerhard
Herr talman! Låt mig avsluta diskussionen med att tacka först och främst ordföranden för utskottet. Utan att känna varandra på förhand arbetade vi redan efter några dagar tillsammans som om vi inte hade gjort något annat i flera år. Detta hör inte till självklarheterna, inte till det normala. Ett stort tack för detta!
(Applåder) Jag vill också tacka ledamöterna i utskottet. Vi har inte alltid varit av samma åsikt, men det mänskliga klimatet har varit helt i sin ordning och samarbetet konstruktivt. Inte heller detta är en självklarhet här i kammaren. Därför ett stort tack! Jag vill även tacka sekretariatet, dess chef, övriga medarbetare och alla dem som har hjälpt till med råd och information. Några av dessa omnämns i betänkandet. Det finns andra som har eget intresse av att inte nämnas. Tacket är dock inte mindre hjärtligt för det!
(Applåder)

Kamp mot terrorism
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0273/2001) av Watson för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om unionens roll i bekämpningen av terrorismen (2001/2016(INI)).

Watson
Fru talman! Jag har äran att lägga fram detta betänkande i kammaren för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Det ansågs lämpligt att ordföranden för utskottet skulle lotsa ett betänkande genom parlamentet om en fråga som kräver ett brett samtycke och stöd. Som liberaldemokrat betraktar jag terroristdåd som en unik kategori av brott som innebär att man förnekar demokratin. Terroristdåd är avsedda att förstöra själva grunden till det civila samhället och jag är tacksam inför kollegerna i utskotten för deras stöd för detta synsätt och för våra följande rekommendationer.
Det finns de som betraktar mitt betänkande som ett svar på de aktuella terroristattackerna på Iberiska halvön. Jag delar den djupa oron hos dem som ser detta som ett öppet sår i Europas statsskick och på utskottets vägnar framför jag min djupaste medkänsla och solidaritet till dem. Enligt min åsikt bör min analys och mina rekommendationer emellertid inte vara varken mer eller mindre ett svar på situationen där, än på liknande situationer som har funnits, och i vissa fall fortsätter att utgöra ett hot, i Nordirland, Förenade kungariket, Korsika, Frankrike, Tyskland, Italien eller andra länder som har utsatts för attentat av ideologiska terroristgrupper.
Terrorism är inget nytt fenomen, men den har i dag många nya aspekter och kännetecken. Förbindelser mellan terrorister i olika länder utgör nu en del av nätverket av internationellt organiserad brottslighet. I augusti såg vi bevis för kontakter mellan terrorister i Nordirland och deras motparter i Colombia. Sådana förbindelser förstärker förmågan hos dem som använder terror för politiska syften för att finna vapen, utbyta idéer om metoder och undkomma lagens arm.
Terrorismen inspireras också av nya motiv och nya vapen. Vissa grupper för djurs välbefinnande lanserar kampanjer för att terrorisera dem som är delaktiga, ibland endast obetydligt, i djurförsök på levande djur. Vissa miljöskyddsgrupper trakasserar dem som är delaktiga i oljeprospektering eller oljeutvinning. Dataterrorism och miljöterrorism är oroande kännetecken för dagens värld.
Tidigare försök från de demokratiska samhällenas sida att ta itu med detta hot har rönt skiftande framgångar. Det område där de fullständigt har misslyckats, är området för internationellt samarbete mellan organ som upprätthåller lag och ordning eller rättsliga myndigheter. När det gäller Europeiska unionen tillhandahålls verktygen för att förbättra sådant samarbete i artiklarna 29 och 31 i EU-fördraget, och ändå har regeringarna tvekat att använda dem. En sådan ovillighet är ovanligt olämplig i en union som är grundad på värderingar för mänsklighet och värdighet, frihet, jämlikhet och solidaritet, respekt för mänskliga rättigheter och friheter och rättssäkerhet.
Medlemsstaternas beslut att göra unionen till ett område för frihet, säkerhet och rättvisa borde ge en grund för det starka behovet av att ta itu med en växande terroristutmaning. Ett oförbehållsamt förkastande av terroristorganisationer och terrorism bör leda till en sammanhängande och tvingande uppsättning politiska linjer och en samarbetsanda mellan regeringar på alla nivåer. Samarbetet mellan Frankrike och Spanien eller mellan Förenade kungariket och Irland har förbättrats under de senaste månaderna och ändå har de möjligheter till effektivare åtgärder som ges i Amsterdamfördraget inte utnyttjats.
Jag skulle vilja tacka ledamöterna från alla partier i denna kammare för deras generösa råd och stöd under utarbetandet av detta betänkande. I betänkandet rekommenderas ett brett samförstånd mellan åsikter. Det gläder mig att man i betänkandet motsätter sig införandet av undantagslagar och undantagsförfaranden. Sådana åtgärder borde inte behövas. De berövar ofta regeringarna deras moraliska överordning, och kan sluta med exempel på statligt sponsrad terrorism. I detta ligger ett potentiellt hot mot demokratin. När en stat inte är ytterst noggrant förberedd för att vidta rättsliga åtgärder mot soldater eller poliser som har gjort sig skyldiga till tortyr, är dess legitimitet inte stor.
Icke desto mindre vänder jag mig mot ändringsförslag 2, som skulle kunna tolkas som ett berättigande av terrorism och ändringsförslag 1, som skulle kunna försena åtgärder för denna kamp. Jag anser att rättssystemen i alla EU:s medlemsstater har förmågan att garantera rättvisa. Det betyder inte att de rättsliga normerna inte kunde vara högre. De skulle kunna vara högre, och att höja dem innebär en stor utmaning för unionen. Såvida vi inte är beredda att lita på varandras rättssystem och demokratiska förfaranden, kommer emellertid fler och fler familjer att berövas sina nära anhöriga när oskyldiga människor mister livet till dem som mördar för politiska syften.
I mitt betänkande uppmanas därför ministerrådet att inrätta gemensamma minimilagar och böter för att motverka terroristdåd, att avskaffa formella utlämningsförfaranden för dem som misstänks eller är dömda för terroristbrott och att inrätta ett europeiskt mandat för efterspaning och gripande i kampen mot terroristgrupper. Somliga kan betrakta sådana åtgärder som extrema. Jag anser att de alla är berättigade när det gäller att ta itu med en typ av brott som utformats för att rasera en demokrati som grundas på rättssäkerhet, och jag hoppas att kommissionen och rådet kommer att svara tidigt på denna uppmaning till handling.
(Applåder)

Galeote Quecedo
Fru talman! I detta sammanträde slår vi åter in på en politisk kurs, med uppgifter som vi skulle kunna kalla historiska. Under de närmaste månaderna skall vi påbörja en konstitutionell reform av unionen, vi skall börja använda euron, vi skall ta oss an de viktigaste kapitlen i de förhandlingar som kommer att avslutas med en utvidgning utan motstycke av Europeiska unionen.
Dock rör sig dessa debatter för tusentals europeiska medborgare i stratosfären. Det grundläggande bekymret för dessa medborgare består i dag i att deras barn skall få en undervisning präglad av mångfald och öppenhet i skolan, att kunna promenera på gatorna i sina samhällen utan att vara rädda, att öppet kunna uttrycka det de tänker, att fritt kunna utöva sin rösträtt, att kunna bli förtroendevald utan att riskera vare sig sitt eget eller familjens liv. Och dessa tusentals europeiska medborgare väntar, med rätta, på att man från de lokala, nationella och europeiska förvaltningarna skall garantera deras grundläggande rättigheter.
Därför anser jag att det är alldeles nödvändigt att gemenskapens institutioner, förutom att bry sig om författningen, euron och utvidgningen, ger ett svar på det som vi europeiska medborgare, t.ex. i Spanien, anser är vår första prioritering: kampen mot terrorismen, dvs. för friheten, för respekten för de mänskliga rättigheterna, för rättstaten, som vi spanjorer byggt upp efter fyra decennier av diktatur.
Europeiska rådet i Tammerfors ville i oktober 1999 skapa ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa. Vi måste tacka det nuvarande belgiska ordförandeskapet, som tagit detta som ett av sina prioriterade områden, och vi uppskattar framför allt kommissionär Vitorinos för hans lovvärda arbete. Jag hoppas att han i denna debatt finner stöd att använda sin befogenhet att initiera lagstiftning.
Jag menar att Europaparlamentet, de europeiska medborgarnas valda kammare, har ett särskilt ansvar för denna uppgift. Vår talman, Nicole Fontaine, har antagit denna med beslutsamhet och mod, som de som direkt eller indirekt har drabbats av terrorn aldrig kommer att glömma. Jag är säker på att hennes efterträdare kommer att ha samma inställning.
Därför tror jag också att vi kan vara rätt så nöjda då vi i dag röstar om ett betänkande om Europeiska unionens roll i kampen mot terrorismen. Betänkandets vikt kan utläsas av det faktum att föredraganden är ordföranden själv i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, Graham R. Watson. Vår kollega har kommit till kammaren med ett betänkande som antogs i utskottet av en mycket bred majoritet, som han själv sagt. Det innehåller beaktanden som är så grundläggande som bekräftandet att den demokratiska dialogen skall bygga på ömsesidig respekt och icke-våld, och erkännandet av den skuld samhället har gentemot offren för terrorismen och deras familjer.
Då vi antar detta betänkande formulerar vi ett antal rekommendationer som, om de genomförs i praktiken, kommer att göra det möjligt för oss att utarbeta gemensamma brottsrekvisit för terroristbrott i Europeiska unionen, anta principen om ömsesidigt erkännande av domstolsdomar och ersätta de formella utlämningsförfarandena med ett europeiskt mandat för efterspaning och gripande för de brott som är mest socialt avskyvärda. Naturligtvis terrorismen men också människohandeln, brott mot barn, illegal handel med narkotika och vapen, bedrägerier och den organiserade brottsligheten.
Fru talman! Med all respekt för alla parlamentariska grupper, oberoende av politisk inriktning och naturligtvis med ledamöternas fria val vid röstningen, så skulle jag nu vilja be er att stödja betänkandet eftersom detta är en grundläggande fråga som går utöver partipolitiska dispyter. Med en utveckling av de åtgärder som föreslås i betänkandet, kommer rättvisan att ha tillgång till fler instrument för att garantera de grundläggande friheterna, som uppbyggnaden av Europa grundades på och som terrorismen i dag har begränsat för tusentals européer.

Díez González
Fru talman! Jag vill börja med att särskilt tacka Watson, föredraganden, och naturligtvis alla ledamöterna i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter för deras arbete, samarbete och initiativ till detta betänkande som vi i dag först skall studera och försvara och därefter rösta om.
Ledamöter! I dag känner jag mig lycklig som baskiska, spanjorska och europé. Lycklig över att Europa har förstått att när ETA begår brott mot de mänskliga rättigheterna, när den organiserade baskiska fascismen använder sig av främlingsfientliga brott och ideologisk rensning, när denna terroristorganisation, som i dag i Spanien är den sista kvarvarande glöden från Francotiden, fortsätter att agera, med sin kärna mitt i Europa så är det inte vi direkta offer som har ett problem, vi som lever med livvakter, som inte kan stå på vallistor, som måste komma över rädslan för att skriva varje dag eller för att tala i media. Europa har ett problem. Problemet är ett problem för hela den europeiska demokratin.
Därför reagerar också den europeiska demokratin gemensamt och enas för att besegra terrorismen.
Jag känner mig lycklig eftersom Europa har förstått att det är dags att göra något mer än att prata, mer än viktiga uttalanden, mer än bilateralt samarbete, som också är viktigt.
Det har redan sedan länge varit dags att ställa nödvändiga instrument till förfogande för att dra brottslingarna, terroristerna, fascisterna inför skranket för att i slutändan få stopp på de kriminella. Men också för att använda alla nödvändiga instrument som gör att de demokratiska europeiska institutionerna skall bli effektivare i att uppnå detta mål.
Det är också en lycka för mig att förstå att Europa har upptäckt att när det går brottslingar lösa, när det finns organiserade kriminella som angriper de mänskliga rättigheterna, de grundläggande friheterna och medborgarnas liv så är det första politiska beslut som måste tas att göra allt man kan för att lagföra de kriminella.
Vi gör vad vi måste göra för att alla medborgare skall kunna leva i frihet, oberoende av ideologi, tro, ursprung, efternamn, kulturell härkomst. Det är vad vi måste göra för att försvara, om ni tillåter mig att kalla det så, själva begreppet europeiskt medborgarskap: de mänskliga rättigheterna.
Watsons betänkande och dess rekommendationer är inte bara en förpliktelse gentemot ETA, de är en förpliktelse för demokratin. Syftet är att besegra ETA men det grundläggande åtagandet är att försvara demokratin i hela Europa. Försvara att man överallt i Europa kan leva i frihet, mångfald och att det skall vara möjligt att leva tillsammans. Och på en plats i Europa, i synnerhet i Baskien i Spanien sätter den fascistiska organisationen ETA sammanlevnaden och mångfalden på spel.
Det sägs att det blir problem i den operativa delen, att vissa länder kommer att få problem att harmonisera sina lagstiftningar. Ordförande Verhofstadt sade här i sitt första inlägg att de som inte tror på utopin inte är värda att kalla sig européer. Jag anser att den politiska viljan, som klarat av att sätta den gemensamma valutan i omlopp, också kommer att klara av att sätta gemensamma instrument för att bekämpa terrorismen i omlopp.
Ledamöter, tillåt mig att avsluta med en betraktelse utifrån inte bara min egenskap av europé, utan i synnerhet baskiska och spanjorska. Som baskiska och som spanjorska, som dotter till en generation av spanska medborgare som var demokrater, som förlorade kriget mot Franco och som genomlevde fyrtio år av diktatur, så anser jag att Europa med denna handling i dag gör en akt av historisk gottgörelse eftersom de spanska demokraterna under många år känt ensamhet, likgiltighet och avstånd till Europa. Vi kände det många gånger under Francotiden och jag kan försäkra er att vi känt det många gånger under dessa år med kampen mot ETA:s fascism, vår kamp för demokrati och frihet.
I dag regleras en likgiltighetsskuld och jag känner mig stolt över att dela detta ögonblick med er. Ledamöter, tillåt mig att som baskiska tacka er för detta beslut. Jag gör det å mina egna vägnar men särskilt å många enkla, anonyma människors vägnar som varje dag kämpar för frihet, som övervinner rädslan att sätta sitt namn på vallistorna, som övervinner rädslan att skriva. Å de människors vägnar som inte har möjlighet att tala, eftersom ETA slutgiltigt berövat dem orden.
Å alla deras vägnar, tack så mycket och lyckönskningar till alla för denna akt i dag.
(Applåder)

Esteve
Fru talman! För det första vill jag naturligtvis lyckönska Graham R. Watson, för hans utomordentliga arbete, hans viktiga och svåra betänkande.
Watson har inte teoretiserat utan har haft det som smärtar oss i beaktande och särskilt har han direkt talat om det som pinar oss när det gäller ETA, och det som påverkar det baskiska samhället, det spanska samhället och i mitt fall det katalanska samhället. Hans totala fördömande och hans vädjande om behovet att respektera offren, de drabbade, bör vara ständigt närvarande i våra uttalanden och våra ståndpunktstaganden.
Jag vill i detta betänkande för det första och tydligt framhäva det faktum att man planerar betydande positiva insatsåtgärder inom det rättsliga och polisiära området: fastställande av minimiregler, fastställande av ett utlämningsförfarande, erkännandet av domstolsutslag, tillämpning av mandatet att efterspana och gripa och tillnärmningen av de nationella lagstiftningarna. Jag anser att dessa insatser kommer att förbättra de viktiga och prioriterade rättsliga och polisiära åtgärderna.
Under den tid jag har till mitt förfogande tror jag att jag också bör framhäva att man i betänkandet inte har tagit avstånd från viktiga värden i kampen mot terrorismen i Europa. Det är mycket viktigt att man i skäl N innefattat att ideologier är legitima så länge de respekterar de demokratiska värdena.
Det är viktigt att uttrycket "demokratisk dialog" grundad på ömsesidig respekt och icke-våld återkommer i skäl O. Och det är viktigt att det i skälen R och S står att åtgärderna skall begränsas av staterna, så att det inte uppstår något missbruk av de rättsliga reglerna.
Jag anser att allt det är viktigt, för att nå den balans som prioritet och effektivitet i agerandet och respekten för de europeiska värdena innebär. Jag måste nämna min tillfredsställelse, eftersom det ändrar den resolution som antogs som skriftligt uttalande i september 1999 och där jag, även om jag undertecknade den, uttryckte mina farhågor över att uttrycket demokratisk dialog hade försvunnit.
Med detta betänkande återupprättar Europeiska unionen fullständigt sina värden i denna fråga, eftersom fred, förstått som förkastande av våld, å ena sidan och dialog å den andra är ett nödvändigt binom för Europeiska unionen, såväl i som utanför Europa. När Europa befinner sig någonstans, utanför eller i, så görs det med detta binom "fred och demokratisk dialog" och naturligtvis, eftersom jag insisterar på utanför och i Europa, vill jag inte citera något exempel då jag inte skulle vilja att ett av mig angivet exempel framkallar jämförelser som stör det positiva i detta betänkande och denna debatt.
Jag är mycket nöjd med att detta betänkande kommer att kunna antas och att det skall vara ett effektivt redskap för att lösa detta allvarliga problem som drabbar så många människor.

Schröder, Ilka
Herr talman, ärade kolleger! Detta är ett betänkande om terrorism. Därför vill jag gärna ta upp frågan om vad som menas med terrorism, eftersom detta står för något elakt och ofta får tjäna som legitimering av statliga kränkningar av de grundläggande rättigheterna. Jag har alltså tagit mig en titt på vad det är som här kallas terrorism. Vi har till exempel narkotikasmugglingen. Vilka droger som är olagliga och vilka som är lagliga är som vi alla vet relativt godtyckligt fastslaget och låter sig exempelvis heller inte förklaras hälsopolitiskt. Många här i parlamentet konsumerar ju också stora mängder droger. Här är det de illegala drogerna som avses, det vet jag. Jag menar bara att varje samhälle har sina narkotiska preparat, så har det alltid varit och så kommer det väl också att förbli. Man kommer ingen vart med kriminalisering.
Sedan har vi till exempel människohandeln. Om man därmed avser människosmugglingen, vilket ofta blandas ihop, då får man finna sig i att upplysa om att EU ger flyktingstatus åt asylsökande som varit tvungna att ta sig in i EU på illegal väg därför att vi har att göra med en europeisk fästning och därför att människor blivit tvungna att ta hjälp av andra - exempelvis av människosmugglare.
Om det är människohandel som avses, det vill säga en djup kränkning av personers grundläggande rättigheter och arbetstvång, då återstår ju frågan varför det betänkande som vi nyligen har röstat om handlar så lite om skyddet för offren eller de som blivit föremål för handeln. Detta vore ju den bästa metoden för att avskaffa något sådant som människohandel.
På ett ställe i betänkandet heter det: Terrorism är även illegal handel med vapen och narkotikasmuggling. Narkotika har jag redan nämnt - vad gäller vapen så anser jag att vapenhandel visserligen är illegalt men, ännu värre, omoraliskt. Frågan är bara: Är det enbart den illegala handeln med vapen som är omoralisk? Är det inte snarare så att även den legala handeln med vapen är omoralisk? Är det inte terrorism även när civila attackeras av Natobomber och dör eller får lida av detta resten av sina liv? Det finns människor reaktioner mot detta, åtgärder som vidtas, till exempel civil disobedience, det vill säga civil olydnad. De vet mycket väl att detta är något illegalt. Huruvida det är kriminellt får vara osagt. Många av dessa har nämligen, vilket också nämns, fått nog av bedrägerier och korruption från statens sida och opponerar sig mot detta, och här definieras detta som terrorism. När man inte ens antar förslaget från De gröna om att personers grundläggande fri- och rättigheter skall slås fast som en gemensam skyddsnivå inom EU, då kan man för dessa fri- och rättigheters skull bara rösta emot betänkandet.

Angelilli
Fru talman! Låt mig först av allt tacka föredraganden för det arbete han utfört när det gäller ett så allvarligt nutidsproblem som terrorismen, som för närvarande verkar komma tillbaka i skrämmande omfattning.
Vi levde kanske i den tron att vi hade utrotat detta gissel som orsakat så mycket blodspillan i Europa under så många år. Kanske är dagens terrorism svårare att bekämpa eftersom den är mindre ideologisk, mer PR-inriktad, eftersom man inte försöker hitta ett innehåll utan allt baseras på våld, enbart för att destabilisera institutioner och terrorisera allmänheten.
Vilken roll skulle då Europaparlamentet kunna spela? Å ena sidan naturligtvis fråga sig vilka orsakerna är till det missnöje och de sociala och kulturella problem som uppenbarligen finner utlopp i terrorism, men vi bör framför allt försöka på något sätt förhindra terrorism, föregripa den, upptäcka den så snart de första tecknen visar sig.
Många olika metoder står till vårt förfogande: databanker, lagstiftning och polisiära insatser. Men ändå, när vi ställs inför uppkomst eller förändring av stora brottsliga fenomen som de som är knutna till droger, till pedofili, till handel eller utnyttjande av människor och även, naturligtvis, terrorism, så tas alltid Europaparlamentet på sängen och resultatet blir att vi kommer för sent, utan att kunna hitta några effektiva förebyggande åtgärder.
Detta har hänt även när det gäller de våldsamma grupper som ofta står i kontakt med olika terrororganisationer, som har infiltrerat de fredliga och legitima rörelserna mot globaliseringen. De åtgärder som föreslås i betänkandet för att stoppa detta fenomen är med andra ord välkomna, framför allt det europeiska mandatet att eftersöka och arrestera och avskaffandet av det formella utlämningsförfarandet.
Jag avslutar, herr talman, genom att påminna om - för att ge ett exempel - att det fortfarande finns italienska medborgare som ingick i Röda brigaderna och som dömdes för mord i samband med terrorism för närmare tjugo år sedan och som sedan dess har hållit sig undan rättvisan som gäster i andra europeiska länder, trots upprepade krav på utlämning.

Bigliardo
Fru talman, ärade kolleger! Jag har lyssnat uppmärksamt på diskussionen om Watsons betänkande, som jag instämmer i till stora delar, även om jag måste fråga mig, och detta är något som jag ofta frågar mig: vad är egentligen terrorism? Under diskussionens gång har man pekat på nödvändigheten av att diskutera vad terrorismen egentligen är i dag. Det verkar som om det dokument som betänkandet grundas på gäller den europeiska terrorismen, inte bara den förkastliga terrorism som tyvärr utvecklas i Spanien av i dag, för om det är sant att den metoden är förkastlig, så måste man också säga att de metoder som tillämpas i andra europeiska länder är lika förkastliga, metoder som tillämpas av rörelser som har helt andra mål.
Italien har genomlevt en förskräcklig tid. Vi har tvingats bevittna mord på militanta i deras egna lokaler, på ungdomar på deras egna torg, på barn som bränts levande i sina egna hem, allt i namn av en ideologi som nu senast har lett till mordet på regeringsrådgivaren D'Antona och som, vilket också har hänt, lett till att ungdomar dör i samband med demonstrationer som utmynnar i ett blint våld som inte har något att göra med kampen mot marknadernas globalisering.
Det behövs med andra ord en politisk samordning mellan de europeiska medlemsstaterna, en samordning som utesluter de avskyvärda speciallagar som visade sig bli veritabla redskap för politiskt förtryck när det gällde att skada den ena sidan och redskap för tolerans när det gällde att skydda den andra, precis som Angelilli sade nyligen. Det behövs en europeisk arresteringsorder, men vi måste börja genast och på allvar: uppmana regeringarna att genast införa denna lag och se till så att vi slipper se det som hände i Genua för ett par dagar sedan på våra torg redan inom de kommande månaderna.

Sichrovsky
Fru talman! Betänkandet beskriver på ett mycket åskådligt sätt hotet från den gamla såväl som den nya terrorismen, den hotbild som utgår från detta, men även den hjälplöshet som de traditionella europeiska institutionerna känner inför hoten. Om jag tillåter mig att opponera mig på en enda punkt så har hotet från terrorismen egentligen inget med ett demokratiskt samhälle att göra - även om detta ofta är terrorismens mål - utan det är ett väsentligt och vittgående hot mot varje individ oavsett under vilka politiska villkor han eller hon lever.
Och därför är det så svårt och kanske inte heller så viktigt att närmare definiera begreppet terrorism, utan snarare bör man utgå från en definition av begreppet terrorism som beskriver hotet mot enskilda personer och grupper - så som det föreslås i betänkandet. Ett enat Europa är en förutsättning för att åtgärderna skall kunna samordnas bättre, och den påskyndade utlämning som föreslås i betänkandet är med all sannolikhet också viktig.
Förklaringen i artikel 29 i unionsfördraget som nämner terrorism som en form av kriminalitet måste vara bindande för alla unionens medlemsstater vars politiska företrädare allt efter sina egna politiska idéer försvarar våldsdåd inom eller utom EU som berättigade. När jag påminner mig om diskussionerna om konflikten i Mellanöstern så visade vissa kolleger plötsligt förståelse för terroristisk verksamhet från den ena eller den andra sidan, trots att det handlade om rena mordkommandon och attentat mot civilbefolkningen.
Vid sidan av de organisatoriska förutsättningarna, samarbetet mellan de ansvariga institutionerna, krävs det även en politisk vilja i kampen mot terrorattacker. Hotet mot en oskyldig människa kan aldrig rättfärdigas.

Hernández Mollar
Fru talman! Om något karakteriserat utarbetandet av detta betänkande om terrorismen har det inte bara varit föredragandens, vår kära kollega Watsons, som jag uttryckligen vill lyckönska, saklighet och skicklighet, utan också mottagligheten och förståelsen i nästan alla de politiska grupperna i denna församling för att spegla inte bara avståndstagandet och fördömandet av terrorismen, dess omgivning och medel den använder, utan också att nå samförstånd om de rättsliga instrument vi behöver förse oss med på europeisk nivå för att bekämpa och lagligen beivra de brott som typiskt sett begås av terrorister och den organiserade brottsligheten.
Vi kan utan förbehåll bekräfta, och åtminstone från min sida utan tvekan, att vi med antagandet av detta betänkande står inför en europeisk pakt mot terrorismen. För de europeiska medborgarna är våld och terror helt oförenligt med demokrati, dialog och de spelregler som de demokratiska staterna i Europeiska unionen försett sig med för att leva tillsammans i fred, och i synnerhet för att lösa alla, och jag vill understryka alla, våra problem och olikheter av vilket slag det vara må.
Den nationalism eller det oberoende som terroristorganisationer, som ETA i Spanien, använder som lockbete gömmer bara i realiteten en uppgift vars enda mål är att så terror, destabilisera demokratin och utan urskiljning mörda barn, ungdomar och vuxna, ur vilken yrkeskategori som helst.
Ett annat argument som detta betänkande tar upp är det brådskande behovet att uppdatera de rättsliga instrument som ett nytt område utan gränser, som Europeiska unionen, bör ha för att det inte skall vara lättare för våldsverkare och terroristgrupper att begå brottsliga gärningar än poliser och domare i att lagligen beivra och straffa dem. Fru talman, herr kommissionär! Det är orimligt att det existerar hinder och gränser för domare och poliser och att t.ex. kriminella gäng som organiserar sig i ett land i Europeiska unionen begår attentat i ett annat för att sedan återvända för att ta skydd av en lagstiftning som är obsolet och står i motsatsförhållande till ett gemensamt område för säkerhet, frihet och rättvisa. Därför behövs de fyra rekommendationerna, som är betänkandets ryggrad.
Det är sant att Spanien och dess regering är särskilt intresserade av vad vi beslutar här i dag, men även länder som Frankrike, Belgien, Italien eller Förenade kungariket och alla andra länder i unionen bör vara det, eftersom roten till terrorismen ligger i våldet, dess finansiering, den teknik de använder och värvningen av ungdomar, som med pengar och hat får lära sig att döda. Ledamöter, det är ett gränsöverskridande problem i Europeiska unionen.
Fru talman! Vi är på rätt väg. Jag vill åter insistera på hur bråttom det är med förslagen och hur bråttom det är att vi verkligen börjar utforma ett nytt område där bara de som vill leva i fred och frihet får plats och kan röra sig.
Kommissionär Vitorino har denna kammares politiska stöd. Vi väntar verkligen med stort intresse på era förslag.

Marinho
Fru talman! Av skäl som ibland är svåra att medge står Europa maktlös inför terrorismen. De flesta stater har ingen antiterroristlagstiftning, bara fängelsestraffen varierar från stat till stat och lagsökning av brottslingar utanför territoriet där brottet begåtts är endast möjligt - då det går - med hjälp av utlämning, vilken alltid är föremål för olika begränsningar på grund av medlemsstaternas inbördes överenskommelser och grundlagar.
På det här viset är nätet grovmaskigt för terrorismen i Europa. Lyckligtvis har Amsterdamfördraget, Europeiska rådet i Tammerfors och vår kommissionsledamot António Vitorino lyckats göra framsteg för rättsligt samarbete i Europa. Europaparlamentet rekommenderar därför rådet, i ledamot Watsons utmärkta betänkande, några minimiregler för att fastställa grundlagsenliga element för brott och straff, att utlämning skall ersättas av principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga beslut, en definition av ett EU-mandat för efterlysning, så att inte brottslingarna kan driva gäck med domstolar och polis, och bestämmelser om ett tillnärmande i invandrarfrågor.
Fru talman, förutom dessa aspekter av straffrättslig och juridisk art är det också nödvändigt att inte låta intellektuella fördomar och gamla historiska uppfattningar få fortsätta att ge terrorismen som frihetskamp ett sken av hjältemod och romantik. Friheten är garanterad i en rättsstat, vilket alla stater i Europeiska gemenskapen är i dag som tur är. François Mitterand visade oss att nationalism är lika med krig. Och i dag får vi uppleva, mycket nära oss alla, mitt framför våra ögon får vi se mord, död och våld i kulturens, språkets, regionalismens och religionens namn, sådant som Europa inte kan tolerera. Europa måste lita på sina egna värden annars kommer det att förgås av sin antites. Terrorismen är galenskapens och den etniska, religiösa och kulturella fanatismens beslutsamma vapen. Det är motsatsen till frihet och liv. Låt oss placera den med fasthet och laga kraft utanför Europa.
(Applåder)

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag tillhör och företräder det baskiska nationalistpartiet (Partido Nacionalista Vasco), vilket är det parti som utan avbrott regerat i Baskien sedan över tjugo år. Ett parti som med krav på att bli egen juridisk person, suveränitet och rätt till självstyre för baskerna dock med kraft förkastar och fördömer användandet av våld och terror som instrument för att uppnå vilket politiskt mål det vara må, och ännu mer fördömer den oacceptabla statsterrorismen, som baskerna också drabbats av, och som kommit från den spanska statsapparaten.
Naturligtvis är vi i vårt samhälle, och också i det spanska, särskilt känsliga för de frågor som formulerats av Watson i det svåra betänkandet om EU:s roll i bekämpandet av terrorismen, och i allmänna ordalag är vi håller vi med om innehållet i betänkandet och också med de ändringsförslag som lagts fram av Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster och min egen grupp Gruppen de Gröna/Europeiska fria alliansen.
På Nordirland hade de turen att räkna med det beslutsamma stödet från den nordamerikanska senatorn Mitchell, vilket ledde fram till överenskommelserna på långfredagen och en verklig fredsprocess, trots de med- och motgångar som snitslat dess bana.
Hur länge måste vi basker vänta för att Europa skall förstå att freden ligger i dess händer, att Europa bör inleda, uppmuntra och medla i en demokratisk och uppriktig dialog mellan de motstående parterna? Det vore det bästa receptet som parlamentet skulle kunna rekommendera mot terrorismen och för att uppnå fred.
Jag värdesätter särskilt skäl O i betänkandet som med stor säkerhet tar upp att den demokratiska dialogen med grund i ömsesidig respekt och icke-våld är det bästa sättet för att lösa konflikter, vilket rättar till tidigare resolutioner i detta parlament.
Det jag beklagar är att försöket att spegla just denna idé i de slutliga rekommendationerna misslyckats. Därför anser jag att dokumentet är ofullständigt och otillräckligt. Men trots denna otillräcklighet jag kommenterat och efter att ha funderat på saken kommer jag att rösta för Watsons betänkande för att enligt skäl O ge en möjlighet att lösa vår konflikt, dvs. genom den demokratiska dialogen,.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! För demokratins skull var den föregående debatten om Echelon-nätverket ett mycket lyckligt sammanträffande.
Medlemsstaternas hycklande inställning till kränkningen av medborgerliga rättigheter som har betonats av flera talare kan hjälpa oss i vår analys av betänkandet om terrorism. I betänkandet ignoreras statlig terrorism, vilket är mycket beklagligt. Men något som är ännu mer beklagligt är det faktum att det inte finns några särskilda rekommendationer som kan leda till åtgärder som skulle kunna införa en politisk dialog för konfliktlösning.
Trots det är det ytterst troligt att kammaren kommer att anta detta betänkande. Sedan kommer det att vara upp till er, kommissionär Vitorino, att lägga fram en text som ni redan har förhandlat fram, huvudsakligen tillsammans med de spanska och franska myndigheterna.
I måndags nämnde jag offren för det ojusta kriget i Spanien. Låt mig nu erinra om minnet av journalisten Fernando Pereira. Som ni vet dödades han av den franska underrättelsetjänstens ingripande mot Greenpeace.

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, mina ärade damer och herrar! Om vi med bred majoritet här i Europaparlamentet lyckas godkänna rekommendationerna till rådet, då har vi inte bara gett en signal, utan även beslutat om helt avgörande åtgärder mot en människoföraktande, människoförintande och demokratifientlig terrorism liknande den som uppträder främst i Spanien men dessvärre även i andra europeiska stater.
Dock bör Europeiska unionens medlemsstater inte enbart använda det åtgärdspaket som Graham R. Watson föreslår och som sträcker sig från en harmonisering av lagstiftningen via rättshjälp och en europeisk häktningsorder till ersättning för drabbade, för att motarbeta olika former av den redan kända terrorismen, utan även utnyttja paketet i kampen mot nya former av terror, liknande den vi fick stifta bekantskap med under det senaste toppmötet och som kan befaras upprepas vid liknande arrangemang i framtiden.
Mycket har gått snett i diskussionen om dessa nya former av terrorism. Man har inte diskuterat säkerheten för de medborgare som oskyldigt utsattes för våld, man har inte diskuterat skyddet av egendom mot förstörelsen från våldsamma och våldsstyrda aktivister, man har inte diskuterat de polistjänstemän som skadades allvarligt, vare sig när det gäller skadeståndet till offren eller ett internationellt polissamarbete. Likaså har man i för liten utsträckning diskuterat bakgrunden till den stödjande omgivningen, finansieringskällorna och de personer som håller i de politiska trådarna i dessa våldsakter. Det blev en förminskad diskussion.
Den terror som på nytt hotar att ta form visar dock att en internationell, en globaliserad terrorism håller på att utvecklas, en terrorism som faktiskt inte för den globaliseringsdebatt som skall föras, utan endast använder den som ett instrument mot regeringen, mot staten, dvs. mot våra demokratiska förhållanden. Därför förväntar jag mig att vi bemöter den hittills kända terrorismen med full kraft, men också att vi för medborgarnas skull, att vi med tanke på våra staters säkerhet och stabilitet och Europeiska unionens intressen också sätter hårt mot hårt mot dessa nya former av terrorism och tänker på alla dem som redan har fallit offer för denna terrorism. Jag ber er alla om ett brett stöd för detta åtgärdspaket som har förberetts så framgångsrikt, inte bara för Spaniens skull utan för hela Europa, för stabiliteten och för individens säkerhet!
(Applåder)

Ceyhun
Herr talman! Jag är säker på att vi är överens om att terrorismen utgör en av de farligaste utmaningarna som vårt samhälle någonsin har haft att handskas med. Det är en företeelse med strukturer som arbetar över hela världen. Och därför kan den endast bekämpas effektivt på internationell nivå. Kampen mot terrorismen betyder också försvar av de mänskliga rättigheterna och av demokratin. De fega terrorattacker och mord som på senare tid har upplevts starkast i Spanien är ett bevis för nödvändigheten av att det europeiska samarbetet mot terrorister drivs framåt.
Den internationella terrorism som får stöd av flera diktatorer och islamistisk-fundamentalistiska regimer kan endast bekämpas effektivt genom ett samarbete mellan de ansvariga myndigheterna på europeisk nivå. Parlamentet bär också ett ansvar, genom att vi i och med betänkandet om unionens roll i kampen mot terrorismen bekänner färg och tydliggör att det är en enad kamp vi för. Här vill jag passa på tillfället att tacka föredraganden för ett utmärkt arbete. Vi avser med våra förslag att skapa förutsättningar för ett effektivt europeiskt samarbete medlemsstaterna emellan för att förhindra ytterligare mord från terroristorganisationer som ETA i Spanien.

Paisley
Herr talman! Terrorism är demokratins raserande. Det kan inte föras någon framgångsrik dialog med den kriminella terrorismen, eftersom terrorismen är lögnen förkroppsligad. Att frige terroristfångar och att försöka köpa dem med platser i falska styrelseformer är att förhärliga terrorismen och inte att utrota den. Nordirland är ett exempel, med alla terroristfångar från båda sidor som friges, samtidigt som ingen av sidorna har lämnat ifrån sig ett enda mördarvapen.
Den brutala terrorismens plågade offer glöms i stor utsträckning bort. Jag välkomnar detta betänkandes uppmaning till handling i denna fråga för att skydda dessa plågade offers intressen och dess betoning av det omedelbara behovet att se till att det inte finns någon fristad för terrorism i denna europeiska union. Handling i denna fråga är absolut nödvändigt.

Andrews
Herr talman! Detta betänkande är av största vikt för Europas medborgare. Detta betänkande bör få största möjliga spridning inom gemenskapen. Det är ett sammansatt och komplicerat betänkande som tydligt bör påverka varenda medborgare, så att de i detalj kan förstå vad parlamentet försöker uppnå på deras vägnar. Betänkandet hedrar Watson, som är ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Vi kommer att rösta för betänkandet, men kommer dock att göra det med förbehåll för många av punkterna och rekommendationerna. Vi kommer utan tvekan att ta upp frågan vid ett senare tillfälle efter överläggning med våra nationella parlament och medborgerliga grupper.
Vi måste exakt och i detalj definiera vad vi menar med terrorism. Vi får inte blanda samman terrorism med fredliga protester, med lagliga och tillåtna protester från medborgarna. Vi har förbehåll angående ett antal punkter, men trots dessa förbehåll, som vi troligen kommer att ta upp i kommande diskussioner och debatter om frågan, kommer vi att rösta för betänkandet. Jag gratulerar Watson och alla som varit delaktiga i utarbetandet av detta betänkande.

Karamanou
Herr talman! I Watsons betänkande konstateras att Europeiska unionen är oförmöget att bekämpa det ständigt växande fenomenet terrorism och att unionen har hamnat i en återvändsgränd på detta område. Denna oförmåga beror såväl på att terrorismen har förändrats till sin natur och förstärkts med moderna tekniska och ekonomiska medel, som på det otillräckliga rättsliga och polisiära samarbetet mellan medlemsstaterna och avsaknaden av ett gemensamt regelverk.
I Grekland antogs i maj 2001 en ny antiterroristlag i ett försök att uppgradera och systematisera kampen mot terrorismen utan att kränka de grundläggande rättigheterna eller bryta mot rättsstatens principer. Att motverka terrorism, antingen den visar sig i Grekland eller Spanien, är emellertid en fråga för hela Europeiska unionen. Stadgan om de grundläggande rättigheterna bör utgöra referenspunkt vid utarbetandet av varje nytt initiativ. En ökad brottslig verksamhet från terrorgruppernas sida får följaktligen inte i något fall användas som förevändning, vare sig på nationell eller europeisk nivå, för att vidta åtgärder som inte är förenliga med rättsstatsprincipen och de demokratiska principerna.
När det gäller terrorbrott bör rådet emellertid omedelbart avskaffa formella utlämningsförfaranden och anta principen om ömsesidigt erkännande av beslut i brottmål, även sådana beslut som föregår det slutliga domstolsbeslutet, såsom föreslås i betänkandet. Utöver dessa åtgärder är det ett värdefullt förslag att förebygga terrorism genom att utveckla en utbildnings- och samhällspolitik som syftar till att undervisa medborgarna, särskilt ungdomarna, om värdet av dialog och det felaktiga i att använda varje form av våld.

Nicholson
Herr talman! Kan jag först och främst få ta tillfället i akt att gratulera Watson till utarbetandet av detta betänkande. Det är ett mycket väl avvägt och bra betänkande.
Terrorism har varit ett stort problem i västvärlden, och i Europa har det förvisso varit det förhärskande problemet sedan andra världskriget. Det har bevisat att några få hängivna kan hålla en majoritet gisslan. Vi måste böja oss inför det faktum att medlemsstaterna inte har samarbetat fullt ut. I Nordirland har vi erfarit detta mycket plågsamt under de senaste 30 åren.
Om terrorister har en fristad kommer de att fortsätta att blomstra, eftersom de kommer ha en plats att dra sig tillbaka på. Vi måste sätta stopp för fristäder. Jag har vissa förbehåll angående det faktum att om man avskaffar utlämning, så kanske inte det som införs i stället är effektivt. Om vi verkligen avskaffar utlämning, så måste vad som än ersätter det fungera och måste bevisligen fungera, särskilt medlemsstater emellan.
Medlemsstaterna måste ha fria händer att skydda sina medborgare. Jag anser att det är varje medlemsstats regerings plikt att skydda de oskyldiga, och inte de som begår våldsdåd. Det måste finnas ett maximalt samarbete för att uppnå detta.
Vi bevittnar också samarbete mellan terrorister över hela världen. Anhållandet av tre IRA-aktivister nyligen i Colombia visar mycket tydligt hur utbredd terrorismen är i hela världen och hur terrorister samarbetar i utvecklingen av nya och bättre vapen.
Vi måste också inse att många terroristorganisationer är inblandade i organiserad utpressning, drogsmuggling och många andra former av vanlig kriminell verksamhet. De använder vissa ord och pseudonymer. De hotar de gemenskaper som de lever i.
Vi måste ge offren erkännande. Det måste finnas ett ömsesidigt erkännande. Ingen har rätt att mörda i syfte att uppnå ett politiskt ändamål. Vi måste också komma ihåg att det är lätt att terrorisera: Jag har upplevt det. Men tro mig, det är mycket svårare att bygga upp fred efter terrorismen.

Cerdeira Morterero
Herr talman! Terroristernas gärningar har till syfte att försvaga demokratin och de grundläggande värden Europa byggs på. Därför anser vi att det är nödvändigt att stärka kampen mot terrorismen och skapa de mekanismer och initiativ som stärker samarbetet mellan medlemsstaterna. Särskilt med tanke på terroristernas ständigt grymmare metoder i Europeiska unionen. Medlemsstaterna bör också bland de unga främja ett ställningstagande att alla former av våld förkastas.
Av de fyra huvudsakliga rekommendationer som detta betänkande innehåller (definitionen av vad som är ett terroristbrott och tillämpliga påföljder, avskaffande av formella utlämningsförfaranden, tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av beslut i brottmål och det europeiska mandatet för efterspaning och gripande), skulle jag vilja framhäva just det sista som handlar om ersättningen till terrorismens offer, som kanske varit det som minst berörts av mina kolleger och i det avseendet understryka att denna kammare redan den 24 november 2000 antog ett betänkande, som jag hade äran att vara föredragande för, där det för första gången fastställdes en definition av begreppet brottsoffer och dess roll i den straffrättsliga processen.
Avslutningsvis, vill jag framhäva att om vi klarar av att utveckla rekommendationerna i detta betänkande så har vi tagit ett mycket viktigt steg i att utveckla ett europeiskt område för rättvisa, frihet och säkerhet.

Pomés Ruiz
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Graham R. Watson för hans arbete för att klargöra den roll Europeiska unionen måste utveckla mot terrorismen.
Jag vill också tacka för det personliga förhållningssätt vår talman här i parlamentet, Nicole Fontaine, visat vid öppnandet av detta sammanträde genom att ta emot familjen till ett av offren för terrorismen, en fullmäktigeledamot från Unión del Pueblo Navarro, José Javier Múgica, vars änka och tre barn i dag var närvarande i kammaren och som ber mig förmedla sitt tack till hela kammaren och vår talman.
Detta parlament har lyckats bli en förtrupp i den europeiska kampen mot terrorismen. Det var den första kammare som skriftligen rekommenderade att det är nödvändigt att politiskt isolera de politiska partier som inte fördömer terrorismen.
Det har också lyckats samla över 400 namnunderskrifter av ledamöter i denna kammare i ett offentligt ställningstagande för att bekämpa ETA:s terrorism.
Nu står vi inför Watsons betänkande i vilket jag vill framhäva behovet att vi så fort som möjligt får ett europeiskt mandat för efterspaning och gripande och att man en gång för alla avskaffar det formella utlämningsförfarandet för terroristbrott.
Terrorismen, och rent konkret ETA:s terrorism, påverkar alla europeiska medborgare och inte bara offren utan också ledamöter i denna kammare. Jag beklagar att Bárbara Dührkop på grund av sjukdom inte är här i dag. Hon skulle själv kunna berätta för oss hur ETA tog hennes man, senator Casas, ifrån henne. Även min egen fru och hennes familj har drabbats av tre attentat, då en polis dödades. Och andra ledamöter skulle också kunna tala om sina lidanden.
I Spanien och på andra platser i Europa lider vi av terrorismen. Vi teoretiserar inte längre eftersom vi är medvetna om, som Watsons betänkande föreslår, att vi måste tvinga medlemsstaterna att en gång för alla komma överens eftersom terrorismen utgör den största kränkningen av de mänskliga rättigheter vi européer drabbas av.

Santini
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill gärna framhålla den stora konkretionen, realismen och aktualiteten när det gäller detta betänkande. Här handlar det inte bara om bombernas terrorism, utan om ett terrorsystem som är mindre explosivt, mycket spritt, skyddat av politiska krafter som har som uppenbart mål att bekämpa de demokratiska systemen. Detta framgår tydligt av skälen E, F och G, där man understryker den europeiska terrorismens återkomst i praktiskt taget samtliga länder, man talar om en djupgående förändring när det gäller terrorismens utformning men man talar, framför allt i skäl G, också om förekomsten av internationella närverk med ett, som man säger, starkt logistiskt och finansiellt stöd. Och det var just detta vi bevittnade i Genua under G8-mötet. Internationella terrororganisationer utnyttjade Black Block och manipulerade vissa genuint pacifistiska organisationer, men skyddades av grupper av falska pacifister och deras sympatisörer bland ledarna, som i sin tur fick stöd från italienska och europeiska vänsterpartier, samma partier som i går gav dessa grupper tillgång till Europaparlamentets scen för att utslunga sina absurda slogan mot den italienska regeringen och mot värden som demokrati och respekt för människors idéer, värden som detta parlament stöder och försöker utveckla. Även detta, herr talman, ärade kolleger, är terrorism, dold, men effektiv.
Detta sägs uttryckligen i skäl M och i rekommendation 3, och det dokumenteras även på ett negativt sätt i ändringsförslag 2 som lagts fram av den enade vänstern, där man vill att detta parlament - om ändringsförslaget godkänns - skall uttala att när den demokratiska och konstitutionella strukturen fungerar på rätt sätt, då finns det ingen terrorism. På så vis skulle vi tydligt stämpla länder som Spanien och Irland, och kanske också Italien, som antidemokratiska och antikonstitutionella, länder vilkas regeringar, herr talman, ärade kolleger, är offer för terrorismen och inte skyldiga till den. Och även detta är terrorism!

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag tänker börja, även jag, med att lyckönska vår kollega Watson för hans utmärkta betänkande. Han har rätt då han understryker behovet av effektiva, tydliga och snabba åtgärder för att förebygga och bekämpa alla slag av terroristaktioner, under alla former och med alla uttryck. Vi avvisar och fördömer alla slag av terroristaktioner. De går inte att tolerera på grund av det blinda våld som kännetecknar dem och som oftast drabbar oskyldiga medborgare. Vi är medvetna om att terrorismen är en av vårt samhälles farligaste utmaningar.
Och det är ju faktiskt så att Europeiska unionen under senare år fått uppleva en ökning av antalet våldshandlingar och terroristaktioner. Denna ökning visar att de klassiska rättsliga och polisiära samarbetsmetoderna inte är tillräckliga, särskilt då man betänker att nya former av terrorism dyker upp hela tiden, som t.ex. dator- eller miljöterrorism. Vi vet också att dessa handlingar allt oftare kommer från internationellt organiserade nätverks verksamhet som utnyttjar olika rättsliga begränsningar och ländernas varierande lagstiftning. Det är beklagansvärt att så många medlemsstater inte har en specifik lagstiftning på det här området: endast sex medlemsstater, bland annat Portugal, har en särskild lagstiftning; och bland dessa sex är det bara fyra, där återigen Portugal ingår, som har infört en definition av begreppet terrorism i sin lagstiftning.
Amsterdamfördraget har banat vägen för nya möjligheter till samordnade aktioner i Europeiska unionen då principen om solidaritet vid terroristbekämpning antogs. Och med de överenskommelser som ingicks i Tammerfors har terrorismen kommit att ingå i den globala brottsbekämpningen. Det betänkande som nu diskuteras förtjänar vårt stöd, särskilt då det förespråkar en tillnärmning och harmonisering av de femton medlemsstaternas lagstiftning.

Méndez de Vigo
Herr talman! Att tala som näst sista talare, äran att avsluta debatten har kommissionär Vitorino, gör att jag kan avstå från att göra vissa betraktanden som redan gjorts av dem som talat före mig, och gjort det väldigt bra.
Jag kommer bara att göra två iakttagelser. En till dem som sagt att det vi i dag röstar om, detta förfarande med mandat att efterspana och gripa, utesluter utlämning. Så är det inte alls, utlämningen är ett komplement i vissa brott som är särkilt avskyvärda, som terroristdåd, just för att Europeiska unionen skall vara effektivare.
Därefter min andra iakttagelse, herr talman. Jag tror att om vi ser bakåt och landar i år 1992, när detta parlament röstade för Maastrichtfördraget, ser vi att det fanns ett stort område i de rättsliga och inrikes frågorna som låg i den tredje pelaren. Det var en stor nyhet att Europeiska unionen skulle hantera frågor som alltid legat i staternas kärnverksamhet. Det har inte gått så lång tid, nästan sju år, sedan Maastricht trädde i kraft och ändå har vi nått så långt. Vi har inte gått framåt bara i den europeiska solidariteten i ett specifikt problem, ETA:s terrorism, som är oerhört viktigt och av en grundläggande politisk vikt. Vi har också avancerat mot att skapa Europa. Detta är sättet att arbeta tillsammans i Europa och att, som nämnts, ta till sig medborgarnas verkliga bekymmer.
Förutom att tacka för den europeiska solidariteten, vill jag säga att Watsons betänkande också utgör en mycket viktig milstolpe på denna väg som vi från Europaparlamentet alla vandrar tillsammans för att bygga Europa. Och jag vill lyckönska föredraganden som har gjort ett oerhört arbete.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Europeiska unionen och dess medlemsstater grundar sig på respekten av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, människovärdets garanti och skydd av de personers och institutioners rättigheter som är medtagna i Europeiska unionens stadga för de grundläggande rättigheterna.
Alla dessa rättigheter kan bli föremål för terroristaktioner. I en fullständig demokrati, så som den som finns i Europeiska unionen och dess medlemsstater, kan terroristaktioner aldrig rättfärdigas, oberoende av plats för dess utförande eller mål. Terroristaktioner får aldrig ses som politiska brott eller brott relaterade till eller inspirerade av politiska motiv. Terrorismen får aldrig ses som en persons eller grupps sätt att lösa ett problem, oberoende av dess beskaffenhet.
Under senare år har en ökande terroristverksamhet kunnat konstateras inom Europas gränser som kännetecknas av stora förändringar av de begångna aktionernas art. De beväpnade attackernas faktiska eller eventuella effekt blir värre och livsfarligare för varje dag till följd av den tekniska utvecklingen på vapen- och sprängämnesområdet. Nya former av terrorism håller på att uppstå till följd av den ständigt pågående och snabba utvecklingen av informationsteknik, elektronisk registrering och datautrustning.
Terroristerna kan utnyttja de befintliga skillnaderna i många medlemsstaters rättssystem och de svårigheter som finns för att få dem utlämnade, framför allt då gärningen inte är straffbelagd i den stat från vilken utlämning begärs. Denna aspekt understryker, vilket har sagts flera gånger under debatten, hur inadekvata de traditionella rättsliga och polisiära samarbetsformerna för att bekämpa terrorismen är. Därför, i dag mer än någonsin, är det nödvändigt att vidta åtgärder för att bekämpa terrorismen genom att utarbeta lagförslag som syftar till en sanktionering av sådana handlingar.
Europeiska unionens institutioner har alltid fördömt terrorismen på ett politiskt plan, särskilt Europaparlamentet, kommissionen och rådet. Tyvärr har vi blivit tvungna att bekräfta unionens position ovanligt ofta på grund av ETA:s terroristaktioner i Spanien. Vår solidaritet med det spanska folket, och särskilt med terrorismens offer i Spanien är orubblig och konstant. Denna solidaritet måste kompletteras med mer effektiva åtgärder. Därför refererar artikel 29 i Amsterdamfördraget specifikt till gemensamma åtgärder på tre områden: ett stärkt samarbete mellan polis- och tullmyndighet och andra behöriga myndigheter, inklusive Europol, ett stärkt samarbete mellan medlemsstaternas rättsliga myndigheter och vid behov en tillnärmning av straffrättsliga bestämmelser. Enligt artikel 2 i Europolavtalet är terrorismen en del av Europols behörighet.
Enligt nummer b) i artikel 31 i EU-fördraget och Tammerforsslutsatserna, där man tog upp frågan att de formella förfarandena för utlämning bör upphävas mellan medlemsstaterna för de personer som försöker fly undan rättvisan och ersättas av en enkel överföring, har kommissionen redan meddelat sin avsikt att lägga fram ett initiativ för att undanröja de formella förfarandena för utlämning mellan medlemsstater för viss typ av brottslighet och skapa ett "EU-mandat för arrestering" för att inte bara bekämpa terrorismen utan också andra avskyvärda brott av transnationell art. På samma sätt avser kommissionen att föreslå en tillnärmning av den straffrättsliga lagstiftningen som rör terroristaktioner, enligt nummer e) i artikel 31 i EU-fördraget, inte bara för att behandla klassiska terroristformer utan också nya sådana. Slutligen, bör också den omständigheten att leda, främja, stödja eller tillhöra en terroristgrupp vara föremål för en gemensam straffbeläggning. Kommissionen identifierar sig med parlamentets oro när det gäller skydd av terrorismens offer och har för avsikt att under denna månad lägga fram en grönbok om hur brottsoffer i allmänhet skall kunna kompenseras och om terroristbrott inom Europeiska unionen i synnerhet.
Fru talman, ärade ledamöter! Sammanfattningsvis så håller kommissionen med principerna i ledamot Watsons utmärkta betänkande, vilken jag skulle vilja lyckönska varmt, samt riktlinjerna i förslaget till rekommendation som parlamentet i dag prövar. Efter det arbete som vi har ägnat oss under flera månader, i nära samråd med alla medlemsstater - jag upprepar, alla medlemsstater - inte bara några få, avser kommissionen att lägga fram lagstiftningsinitiativ för parlamentet och rådet under september månad, om harmonisering av terroristbrott, antagande av ett gemensamt arresteringsmandat och en ersättning av utlämningsförfarande med snabba överlämningsmekanismer för viss typ av brottslighet, bland annat terrorism. Därmed har vi, det är jag säker på, tagit stora hänsyn till era önskemål om förslag till rekommendation.
(Applåder)

Talmannen
Tack, kommissionär Vitorino.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Barón Crespo
Fru talman! Förutom att tacka kommissionären för hans inlägg vill jag be presidiet att vi för att ge mer kraft åt den gest vi gjort med denna debatt röstar om Watsons betänkande först och inte sist, som det ligger nu.

Talmannen
Herr Barón Crespo! När jag hör applåderna får jag en känsla av att kammaren helt håller med om med förslaget, och eftersom ingen har kommit med invändningar kommer vi att inleda omröstningarna med betänkandet av Watson.

Välkomsthälsning
Talmannen
Jag vill å parlamentets vägnar välkomna en delegation från Sveriges riksdags trafikutskott, ledd av Monica Öhman, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder)
Det är med stor glädje vi välkomnar våra kolleger, som företräder fem politiska partier i den svenska riksdagen och som är här för att träffa sina motsvarigheter i vårt utskott för regionalpolitik, transport och turism.
Kära kolleger! Vi önskar er en trevlig och givande vistelse.

Nogueira Román
Fru talman! Jag måste insistera på en fråga som jag redan talat om ett flertal gånger i dessa ordningsfrågor. Sedan vårt förra sammanträde i detta parlament har trettio personer med ursprung från den afrikanska kontinenten som försökte få arbete i Europa dött på de spanska stränderna.
Under samma period har 2 800 anhållits och jag anser att det nu är dags, fru talman, att vi från detta parlament tar oss an detta så väsentliga problem, som borde få oss alla att skämmas och som kräver en insats från detta parlament.

OMRÖSTNING
Maes
Fru talman! I skäl M hänvisas tydligt till den definition som Europarådet ger begreppet terrordåd. Den definitionen hänvisar man för övrigt till ett flertal gånger i betänkandet. Jag skulle vilja be om att den nederländska texten i skäl M ändras så att den helt överensstämmer med denna definition. I den nederländska texten bör det stå: "...och som leder till strävan efter...", och inte bara: "...som leder...", eftersom det nu inte finns något samband mellan våldet och strävan, och det är uppenbart att Europarådets definition åsyftade detta samband.

Talmannen
Självklart, fru Maes. Jag kan försäkra er att vi skall se till att alla språkversioner harmoniseras. Det är faktiskt viktigt att respektera ordens exakta betydelse.
(Parlamentet antog rekommendationen.)
Förenklat förfarande - Förfarande utan betänkande
Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 685/2001 av den 4 april 2001 för att fastställa fördelningen mellan medlemsstaterna av tillstånd som erhållits genom avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Rumänien om fastställande av vissa villkor för godstransporter på väg och om främjande av kombinerade transporter (KOM(2001) 334 - C5-0273/2001 - 2001/0138(COD))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Rekommendation utan debatt (A5-0268/2001) av Hatzidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till rådets beslut om slutande av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Rumänien om fastställande av vissa villkor för godstransporter på väg och om främjandet av kombinerade transporter (8010/1/2001 - C5-0317/2001 - 2001/0032(AVC))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0281/2001) av Ruffolo för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om det kulturella samarbetet i Europeiska unionen (2000/2323(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0279/2001) av Schmitt för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställandet av gemensamma bestämmelser på luftfartsområdet och inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet (KOM(2000) 95 - C5-0663/2000 - 2000/0246(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0266/2001) av Swoboda för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av protokoll 9 till anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige beträffande systemet med miljöpoäng för transittrafik med tung lastbil genom Österrike (KOM(2000) 862 - C5-0769/2000 - 2000/0361(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0538/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om utvidgningen av Europeiska unionen
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0251/2001) av Carlsson för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Estlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och läget i förhandlingarna (KOM (2000)704 - C5-0604/2000 - 1997/2177(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0252/2001) av Schroedter för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Lettlands ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och förhandlingsläget (KOM(2000)706 - C5-0606/2000 - 1997/2176(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0253/2001) av Souladakis för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Litauens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och förhandlingsläget (KOM(2000)707 - C5-0607/2000 - 1997/2178(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0254/2001) av Gawronski för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Polens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och läget i förhandlingarna (KOM(2000)709 - C5-0609/2000 - 1997/2174(COS))
Före omröstningen om ändringsförslag 2 från Gruppen De Gröna

Graefe zu Baringdorf
Fru talman! Jag var tvungen att vänta och se om ändringsförslaget från Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp skulle gå igenom. Nu gäller det ändringsförslag 2. Detta rör upplysningarna om galna ko-sjukan i ansökarländerna. Betänkandet nämner riskerna endast i samband med Polen. Jag har alltså lämnat in ett ändringsförslag om att riskerna består även i andra länder, eftersom det annars skulle röra sig om en diskriminering av Polen. I det sammanhanget har jag begått ett misstag. Det fick heta "i alla övriga länder", dock skall det heta: "i andra länder". Det finns en skillnad i värderingen av detta. I övrigt vill jag rekommendera kammaren att godkänna förslaget för att Polen inte skall behöva diskrimineras.
(Parlamentet samtyckte till att detta muntliga ändringsförslag beaktades.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0255/2001) av Jürgen Schröder för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Tjeckiska republikens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och det aktuella förhandlingsläget (KOM(2000)703 - C5-0603/2000 - 1997/2180(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0256/2001) av Wiersma för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Slovakiens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen samt förhandlingsläget (KOM)(2000)711 - C5-0611/2000 - 1997/2173(COS))
Före omröstningen

Oostlander
Fru talman! Jag skulle vilja be de närvarande i kammaren godkänna ett muntligt ändringsförslag till betänkandet om Slovakien och som lyder enligt följande - och jag läser det på tyska -:
beklagar att man i fråga om den nya indelningen av förvaltningsområden inte har kunnat nå en kompromiss som även den ungerska minoriteten har kunnat godkänna.
Fru talman! Jag föreslår det här eftersom det skulle kunna få ett brett stöd. Jag har också talat med föredraganden om det.

Talmannen
Herr Oostlander! Detta ändringsförslag skulle således föras in i början av betänkandet och vi röstar om det direkt? Skall det inte fogas in i ett annat ändringsförslag?

Oostlander
Det beror på vad Gruppen De gröna anser om det. Om gruppen De gröna vill att vi röstar om deras ändringsförslag först, så skulle vi kunna rösta om det här ändringsförslaget efteråt, eftersom det är en svagare version.

Talmannen
Jag skall rådgöra med föredraganden Wiersma.

Wiersma
Fru talman! Med tanke på formuleringen i ändringsförslaget och vår oro angående den pågående diskussionen i Slovakien om regional decentralisering, kan vi stödja detta ändringsförslag, också med tanke på vetskapen att förhandlingar och samtal äger rum om dessa provinsers behörighet. Vi hoppas alla att koalitionsregeringen i Slovakien skall finna en lösning för det allmänna paketet med regional decentralisering. Inom den ramen, och i egenskap av föredragande, stöder jag detta ändringsförslag. Jag hoppas att min grupp kommer att följa mitt exempel.

Schroedter
Fru talman! Om jag har förstått Oostlander rätt, så handlar detta om vårt ändringsförslag 3. I så fall skulle vi dra tillbaka detta och dokumentet formuleras enligt honom.

Talmannen
Bra, det är ett förslag som verkar helt godtagbart.
(Kammaren samtyckte till att det muntliga ändringsförslaget beaktades.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0257/2001) av Queiró för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Ungerns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och läget i förhandlingarna (KOM(2000)705 - C5-0605/2000 - 1997/2175(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0258/2001) av Van Orden för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Bulgariens ansökan om anslutning till Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(2000)701 - C5-0601/2000 - 1997/2179(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0259/2001) av Nicholson of Winterbourne för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Rumäniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och läget i förhandlingarna
(KOM(2000)710 - C5-0610/2000 - 1997/2172(COS))
Före omröstningen

Nicholson of Winterbourne
Fru talman! Jag vill klargöra mina yttranden från i går om mitt betänkande för att undvika eventuella missförstånd angående spanska familjers adoption av rumänska barn under de tio senaste åren.
Jag kan kategoriskt säga att den stora majoriteten av dessa fall har behandlats fullständigt och korrekt av de spanska myndigheterna och av familjerna i fråga. Jag vet faktiskt att de har lett till många fall med lycklig utgång, av vilka mina spanska kolleger här i parlamentet känner till några.
Jag kan lägga till att myndigheterna i Europeiska unionens medlemsstater naturligtvis har agerat med fullständig anständighet i denna känsliga fråga och att ingen har agerat mer strängt än de spanska myndigheterna.
Jag tackar de spanska kollegerna i kammaren för att de fäste min uppmärksamhet på behovet av klargörande, och särskilt Gil-Robles Gil-Delgado och Salafranca Sánchez-Neyra. Jag ser fram emot ett fortsatt givande samarbete med alla mina spanska kolleger i detta parlament i framtiden.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0260/2001) av Volcic för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Sloveniens ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(2000)712 - C5-0612/2000 - 1997/2181(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0261/2000) av Poos för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Cyperns ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget (KOM(2000) 702 - C5-0602/2000 - 1997/2171(COS))
Före omröstningen om ändringsförslag 16 från ELDR-gruppen

Van der Laan
Fru talman! I motsats till min kollega Wiersma kommer jag helt enkelt att säga några ord på nederländska. Det finns ett litet fel i röstlistan. Liberalernas ändringsförslag 16 och Gruppen De grönas ändringsförslag 9 är nämligen identiska. Vi har avtalat det på så vis, och alltså anser jag att det vore bäst om vi röstade om dem samtidigt för att inte skapa någon förvirring.

Talmannen
Gruppen De Gröna har inga invändningar, varför jag kan låta ändringsförslag 16 från den liberala gruppen och ändringsförslag 9 från Gruppen De Gröna tas upp till omröstning, med klargörandet att föredraganden är positiv till detta.
Före omröstningen om ändringsförslag 5 från Gruppen De Gröna

Frassoni
Fru talman! Vi skulle vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 5. I stället för "triggered by unrest and acts of violence starting in the early sixties" (som utlöstes av oroligheter och våldsdåd i början av sextiotalet), skulle vi vilja ersätta orden "triggered by" (utlöstes av) med orden "which followed" (som följde på).
Avsikten med detta muntliga ändringsförslag är bara att klargöra alla eventuella missförstånd som skulle kunna berättiga Turkiets invasion av Cypern.

Talmannen
Finns det någon som motsätter sig att det muntliga ändringsförslaget beaktas?

Poos
Fru talman! Jag ser mig tvingad att uttala mig emot att detta muntliga ändringsförslag beaktas. Alla vet att Cyperns historia är invecklad och att bägge sidor har begått misstag. Men detta är inte ett betänkande om historia, det är ett betänkande om Cyperns framsteg på väg mot anslutning, och därför tror jag inte att detta ändringsförslag har en plats i detta betänkande.
(Talmannen konstaterade att fler än tolv ledamöter motsatte sig att detta muntliga ändringsförslag togs upp till omröstning.) (Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0262/2001) av Stenzel för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Maltas ansökan om medlemskap i Europeiska unionen och om förhandlingsläget [
(KOM(2000)708 - C5-0608/2000 - 1999/2029(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0249/2001) av Collins för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om meddelandet från kommissionens till Europaparlamentet och rådet - skydd av flygpassagerarnas intressen i Europeiska unionen (KOM(2000) 365 - C5-0635/2000 - 2000/2299(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0264/2001) av Gerhard Schmid för det tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon om förekomsten av ett globalt övervakningssystem för kommunikation från privatpersoner och företag (övervakningssystemet Echelon) (2001/2098(INI))

Vattimo
Fru talman! I mitt inlägg om detta betänkande angav jag fel nummer på de ändringsförslag som jag begärde att vi skulle rösta om. Numret på de ändringsförslag som jag rekommenderar att vi röstar för är 16, 17, 18, 19 och 22. Detta är numren i de dokument som används under plenarsammanträdet.
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0273/2001) av Watson

Banotti
Fru talman! Min grupp röstade för Watson-betänkandet, som är utmärkt och mycket omfattande. Men i betänkandet föreslås mycket radikala förändringar som eventuellt kan orsaka problem i vissa medlemsstater, särskilt de i terrorismens frontlinje. Utan någon klar och ömsesidigt godkänd definition av begreppet terrorism, måste staterna kunna vidta vilka som helst åtgärder som de anser är lämpliga för att hantera dessa allvarliga hot. Detta utesluter dock inte att medlemsstaterna identifierar de områden där det finns problem i samarbete mellan medlemsstaterna och finner vägar att förbättra ett sådant samarbete.
Effektiva åtgärder måste införas för att förhindra att våldsamma grupper uppstår och verkar i Europa och för att förhindra samarbete mellan sådana grupper.
Jag berömmer Watson för hans betänkande.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Jag röstade emot detta betänkande, eftersom det inte tar upp statlig terrorism.
Jag anser att Europaparlamentet har blundat inför det faktum att statlig terrorism bedrivs ostraffat och att Europeiska unionen förkastar de grundläggande principer som det är meningen att vi skall kämpa för.

Korakas
. (EL) Watsons betänkande om initiativtagande på EU-nivå för bekämpning av terrorismen innehåller ståndpunkter som är utomordentligt farliga för gräsrotsrörelsen och de demokratiska friheterna. Detta initiativ syftar till, som föredraganden talar om för oss, att alla medlemsstater skall anta minimiregler för brottsrekvisit och straff på området terrorism. Föredraganden anser att det är en oemotsäglig sanning att EU har uppnått en så hög nivå av demokratisk funktion att användning av andra medel än "demokratisk dialog" och "lösning av konflikter genom de medel som föreskrivs i en demokratisk rättsstat" måste bestraffas. Han uppmanar medlemsstaterna att vidta effektiva åtgärder för att förhindra etablering av "våldsbenägna" grupper samt uppkomst eller fortlevande av "en stödjande miljö för terrorister".
Vi anser att denna beskrivning tydligt visar att syftet med dessa ordvändningar inte är något annat än att hota och underkuva alla dem som gör motstånd mot det våldsamma anfall som det globala kapitalistiska systemet har inlett, särskild efter det socialistiska systemets upplösning. Under förevändning att det är nödvändigt att motverka de terrorister som man gärna talar om, eftersträvar man att med våld undertrycka - om möjligt i dess linda - den kamp som Europas folks lyckligtvis har utvecklat mot den människofientliga politiken och den nya imperialistiska ordningen, såsom den har uttryckts på såväl nationell som europeisk nivå (t.ex. i Nice, Göteborg och, framför allt, Genua).
De röster från europeiska regeringstjänstemän som jämställer demonstranterna med brottslingar och terrorister är ännu få. Nu försöker man ytterligare förstärka, och harmonisera, medlemsstaternas straffrättsliga arsenal mot terrorism. Vi räknar med att man i övermorgon kommer att förbjuda och kriminalisera demonstrationer och varje form av politisk olydnad. Ett sådant syfte har det beslut som nyligen fattades enhälligt av rådet (rättsliga och inrikes frågor), som sammanträdde i efterdyningarna av demonstrationerna i Göteborg och strax före demonstrationerna i Genua.
Är det då inte en terrorhandling att upphäva mötesfriheten och att med våld undertrycka massmötena i Göteborg och Genua? Är inte de två dödsoffren för den svenska och italienska statens statsterrorism offer för en terrorhandling, och bör inte de anhöriga ersättas? Det belgiska ordförandeskapet har redan påbörjat intensiva förberedelser för att med ännu mer våld bemöta "folket-terroristen", med anledning av de demonstrationer som planeras under toppmötet i Laeken (Bryssel).
Vårt hemland hör till dem som nyligen har fått en särskild tilläggslagstiftning för den så kallade kampen mot terrorism och organiserad brottslighet. Det rör sig om en lag som röstades igenom av ett tjugotal närvarande ledamöter och som utgör ett direkt hot mot de demokratiska friheter som det grekiska folket har vunnit genom kamp och offer. Genom denna lag avskaffas grundläggande rättigheter och placeras den politiska och syndikalistiska verksamheten i den statliga egenmäktighetens sikte. Ett stort antal framstående demokratiförespråkare, liksom syndikalistiska och andra sociala organisationer, har slutit upp i motståndet mot denna lag.
Av ovan nämnda skäl kommer Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) att rösta emot betänkandet.

Fatuzzo
Fru talman! Jag tackar er framför allt för vänligheten att uppmana ledamöterna att lyssna på mina sjutton - som i verkligheten är sexton - röstförklaringar, bland annat eftersom det i förslaget till ändring av arbetsordningen har lagts fram ett ändringsförslag riktat mot Fatuzzo, med syftet att begränsa antalet muntliga röstförklaringar under våra sammanträden till tre. Det är därför med glädje jag noterar er uppmaning till ledamöterna att lyssna på Fatuzzos röstförklaringar, som i dag börjar med Watsons betänkande om Europeiska unionens roll i kampen mot terrorismen.
Pensionärspartiet föreslår - samtidigt som jag förklarar att vi, genom mig, har röstat för betänkandet - att press och TV, som ett sätt att bekämpa terrorismen, iakttar total tystnad när det gäller terrorhandlingar.
Terroristerna vill att deras brott lyfts fram och medierna bör inte tillåta detta. Man bör godkänna direktiv som ålägger press och TV att iaktta tystnad när det gäller terrorhandlingar.

Alavanos
Ruffolos resolution om kulturellt samarbete inom Europeiska unionen innehåller många positiva förslag och ändringsförslag inför kommissionens inledande behandling, till exempel de som avser
avsättande av 1 procent av den gemensamma budgeten till konst- och kulturprojekt,
kommissionens årsrapport om Europeiska unionens kulturpolitik,
de treåriga programmen för kultursamarbete,
inrättande av ett europeiskt observationscentrum för kultursamarbete,
harmonisering av mervärdesskatter.
Jag måste i detta sammanhang understryka att ett viktigt och olöst problem i kultursamarbetet mellan de femton länderna är att Förenade kungariket olagligen förvarar marmorföremål från Parthenon på British Museum. Europaparlamentet har tagit ställning för ett återlämnande av skulpturerna till Grekland, genom det formella antagandet för några år sedan av Lomas skriftliga förklaring. Jag anser att vi i högre grad bör verka i den riktningen.

Ahern
. (EN) Utlämningsförfaranden mellan medlemsstater kan i praktiken avskaffas utan gemensamma miniminormer för processlagstiftning för att garantera de grundläggande rättigheterna. Förkastandet av det ändringsförslag från Verts/ALE i vilket man kräver att medlemsstaterna skall uppnå ett sådant avtal innebär att betänkandet, som är allvarligt och viktigt, har grundläggande brister. Detta är av sådan grundläggande vikt för de europeiska medborgarna att det tyvärr har hindrat mig från att rösta för detta betänkande.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi är motståndare till terrorismen på grund av de medel som används, men också för att upphovsmännen i allmänhet strävar efter att införa en förtryckande regim för sitt eget folk.
Vi får dock en känsla av avsmak inför hyckleriet i betänkandet. Man angriper visserligen terroristgrupper men utesluter samtidigt statsterrorism, när den utövas eller har utövats av stater som påstår sig vara demokratiska och som i dag är medlemmar av Europeiska unionen.
För att ta fallet Frankrike som exempel: när generaler tar på sig ansvaret för tortyr och mord som begicks under kriget mot det algeriska folket för att förhindra det att frigöra sig från det koloniala förtrycket - är inte det att legitimera terrorism?
Eller skall man frikänna sådana skändliga gärningar - om så bara med tystnad - under förevändning att dessa terrordåd utfördes medvetet och kanske t.o.m. på rekommendation från statens högsta myndigheter?
Hur många terrordåd begick Förenade kungariket i Indien eller Kenya före avkoloniseringen? Hur många begår Förenade kungariket i Sierra Leone i dag?
I betänkandet andas inte ett ord om denna form av statsterrorism, som inte är bättre än mindre gruppers terrorism. Men bland de aspekter som skall bekämpas räknar man cyniskt nog upp "extremistiska ideologier" och "intellektuellt stöd", vilket givetvis öppnar för alla slags angrepp på yttrandefriheten.
Därför har vi röstat emot det här betänkandet.

Caudron
. (FR) Jag skulle vilja framföra mitt stöd till detta initiativbetänkande, som uppmanar Europeiska unionens medlemsstater att samordna sig i större utsträckning i kampen mot terrordåd.
Antalet terrordåd i Europeiska unionen har ökat under de senaste åren, och ingen stat har besparats. De klassiska metoderna för rättsligt och polisiärt samarbete har ofta visat sig vara otillräckliga för att bekämpa denna nya form av terrorism, som är ett resultat av verksamheten i internationellt organiserade nätverk. Dessa nätverk är etablerade i flera länder och utnyttjar de rättsliga luckor som uppstår med den geografiska begränsningen för att väcka åtal, och de får ibland betydande logistiskt och finansiellt stöd. Vi måste självklart fördöma dessa dåd, som chockskadar hela familjer och skapar ett terrorklimat i de mest drabbade regionerna. Men vi måste framför allt lägga fram konkreta förslag som skall sätta stopp för dessa förhatliga handlingar. Detta är betänkandets syfte. Ett antal intressanta förslag kan nämnas:
att utforma ett "europeiskt mandat för efterspaning och gripande", så att kampen mot terrorism kan föras inom ramen för bekämpning av brottslighet, organiserad eller ej, människohandel, brott mot barn, olaglig vapen- och narkotikahandel, korruption och bedrägeri,
att införa minimiregler på europeisk nivå när det gäller definition av brott och straff som är tillämpliga på området terrorism,
att avskaffa formella utlämningsförfaranden och anta principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål som rör terroristbrott,
att anta relevanta rättsliga instrument för att tillnärma de nationella lagarna om ersättning till offer för terrorbrottslighet.
I likhet med föredraganden förefaller det mig också vara av största vikt att arbeta med att förebygga terroristaktiviteter. I det avseendet bör medlemsstaterna fortsätta att föra en utbildnings- och socialpolitik som syftar till att bekämpa alla former av social, ekonomisk och kulturell utslagning. Fattigdom och brist på utbildning bidrar till att skapa en gynnsam jordmån som utnyttjas av alla typer av integrister. Vi får inte längre blunda för de handlingar som hotar våra samhällens demokratiska framtid.

Kirkhope
. (EN) De brittiska konservativa röstade för Watson-betänkandet för att sända ett budskap om att vi inte kommer att ge någon pardon i kampen mot terrorism, och särskilt för att visa solidaritet med våra kolleger som är delaktiga i den pågående kampen mot terrorister, särskilt ETA.
Samtidigt som de konservativa har ett långt och stolt rykte av kamp mot terrorism, är emellertid vår oro angående otillbörlig inblandning och politisering under vederbörliga rättsliga förfaranden lika gammal. Vi är oroliga att en utvidgning av gemenskapens behörighet till detta område kommer att skada medlemsstaternas förmåga att vidta de åtgärder som de anser nödvändiga för att ta itu med detta problem. Vi anser att det är för tidigt att bevilja Europol långtgående befogenheter, och vidhåller vår övertygelse om att olika nationella rättsliga traditioner innebär att vägen framåt måste gå genom samarbete, och inte harmonisering.
Vi kommer aldrig under några omständigheter att bistå dem som vill använda tvång för att underminera legitima demokratiska institutioner.

Lambert
Jag beklagar att jag inte ansåg mig kunna stödja begäran om enhällighet i parlamentet för detta betänkande. Som ledamot i Gruppen De gröna är den väg jag föredrar alltid en icke-våldsväg, och jag anser att det absolut inte finns något berättigande för våld som ett förändringsmedel i en demokratisk stat. Där valurnan är ett alternativ, är våld inget alternativ. Jag välkomnar de distinktioner som görs i skäl T när det gäller tredje land. Min "nej"röst bör inte tolkas som ett stöd för terrorismen, grundas på en huvudfaktor.
Denna faktor är frågan om ömsesidigt erkännande av avgöranden i brottmål. Såvida det inte finns några gemensamma miniminormer för processlagstiftning, bör denna fråga inte föras vidare. Vi kan inte använda kampen mot terrorismen för att underminera de rättsliga förfaranden och demokratiska garantier som skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. Parlamentet valde att inte anta ändringsförslag 1 i vilket man skulle ha krävt sådana miniminormer.
Jag måste också erkänna att jag hyser en bakomliggande oro när det gäller att stödja ett betänkande i vilket vissa frågor utelämnas, som till exempel statlig terrorism, förbud för vissa organisationer som är aktiva i länder utanför EU, och grunden för sådana beslut, och förvisso, avsaknaden av en definition för "miljörelaterad terrorism".
Avsaknaden av ett åtagande för rättsliga minimigarantier är dock den avgörande faktorn för min "nej"röst.

Nicholson
. (EN) Jag beslutade att rösta för denna reform, trots att jag har många förbehåll angående följderna av några av rekommendationerna.
Jag röstar för reformen i hoppet om att vi kommer att få se ett meningsfullt samarbete mellan medlemsstaterna i utrotningen av våld och terrorism. De unionsvänliga i Ulster har varit emot våld i årtionden och kommer att fortsätta att vara emot det i framtiden.
Vi bevittnar en globalisering av terrorister i och med anhållandet i Colombia av tre IRA-aktivister. Detta visar klart hur utbredd terrorismen och dess konsekvenser har blivit.
Betänkande (A5-0281/2001) av Ruffolo

Fatuzzo
Fru talman! För två veckor sedan befann jag mig i Verona. Jag gick till arenan i Verona och lyssnade på en mycket vacker opera av Giuseppe Verdi, La Traviata. Jag hade aldrig tidigare haft möjlighet att direkt avnjuta - och detta beklagar jag - en opera. Föreställningen var så vacker att jag tycker det skulle vara rätt att låta hela Europa få ta del av dessa kulturprodukter
Ett betänkande som Ruffolos, som framför tanken på ett kulturellt samarbete, är med andra ord välkommet. Naturligtvis är det inte bara Italien som måste göra de egna kulturaktiviteterna kända, utan även de övriga 14 medlemsstaterna i Europeiska unionen och de tolv ansökarländerna.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) I betänkandets motivering uppmanas kommissionen och medlemsstaterna att engagera sig mer till kulturens fördel. Och det finns skäl till det: i betänkandet anger man att kulturen, inbegripet den audiovisuella sektorn, endast fick 0,1 procent av gemenskapens budget år 2000!
Men vilken betydelse har orden "europeisk kultur" i detta betänkande, ord som ständigt flyter ur författarnas penna? Förutom att uttrycket är tvetydigt - på vilket sätt utmärker sig denna kultur från den universella kulturen, som berikas av samtliga kontinenters bidrag?
I ett av skälen räknas följande sektorer till kulturverksamhetens område: upphovsrätt och senare rättsakter, avregleringen av telekommunikationsmarknaden och den internationella konkurrensrätten (finansiering av film, fasta bokpriser, subventioner för teater, mediekoncentration, osv.) Man påstår sig tala om kultur, när det egentligen handlar om marknader, om det inte är affärer!
Däremot behandlas inte i högsta grad grundläggande frågor i betänkandet. Har alla som bor i unionen rätt och slätt tillgång till kultur? Kan alla läsa och skriva? Har de kunnat delta i en skolundervisning anpassad efter sina egna möjligheter?
Den här typen av frågor intresserar inte de europeiska myndigheterna - så pass upptagna är de av att reglera konkurrensen inom den kulturella näringen.
Vi har följaktligen röstat emot detta betänkande.

Caudron
. (FR) Det gläder mig att Europaparlamentet, en instans som är representativ för de europeiska medborgarnas önskningar, har utnyttjat sin initiativrätt för att uppmuntra Europeiska kommissionen att föreslå konkreta åtgärder på kulturområdet.
Sedan 1974 har parlamentet framhållit betydelsen av att utveckla en kulturpolitik på gemenskapens nivå. Och det är inte för inte som kulturen är en grundläggande del av Europeiska unionens identitet; den utgör den bas kring vilken folken samlas, känner igen sig i och upplever känslan av att tillhöra samma område.
Självklart handlar det inte om att främja en europeisk kulturpolitik som syftar till likformighet. Tvärtom handlar det om att sätta värde på den kulturella och språkliga mångfalden och det faktum att vi delar ett gemensamt arv.
I en tid då unionsmedborgarna tvivlar på det europeiska projektet måste vi verka för att stärka känslan av europeiskt medborgarskap. Det är en nödvändig förutsättning för utvecklingen av en europeisk konstitution.
Betänkandet av Ruffolo faller inom ramen för det perspektivet. Där redogörs för flera vägar som kan följas. Kommissionen ombeds således:
att för Europaparlamentet och rådet lägga fram ett förslag till rekommendation, där kommissionen skall åta sig att lägga fram en årlig rapport till dessa båda institutioner om Europeiska unionens och medlemsstaternas kulturpolitik, och där kommissionen skall uppmana medlemsstaterna att aktivt bidra till att utveckla och genomföra en treårsplan för kultursamarbetet,
att inrätta ett europeiskt observationscentrum för kultursamarbete,
att - i syfte att utvärdera och ompröva ramprogrammet Kultur 2000 - sammankalla ett andra kulturforum som med denna resolution som grund skall arbeta fram nya värderingar, mål och former för det europeiska samarbetet på kulturområdet,
att genomföra en studie om möjligheterna att på gemenskapsnivå harmonisera principerna för hur konstverk och konstnärligt arbete skall behandlas skattemässigt,
att inför WTO:s kommande toppmöte hävda Europeiska unionens ståndpunkt.
Jag skall avsluta med att jag, i egenskap av föredragande för det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling, har lagt fram ändringsförslag som syftar till att förstärka forskningen på kulturområdet.

Uca
. (DE) Ett fördjupat kulturellt samarbete på europeisk nivå är både välkommet och önskvärt. Jag har röstat för Ruffolo-betänkandet, eftersom jag är övertygad om att ett fördjupat kulturellt samarbete leder till ett ömsesidigt berikande. Genom att lära känna andra kulturer utvecklas de olika folkens ömsesidiga förståelse för fred. Den kultur och det språk som bärs av Europas invandrare får inte förbli oomnämnda, och jag kräver att Europeiska unionen skall stödja även deras kulturella skapande genom finansiella bidrag.
Det kulturella samarbetet i Europa är en grundläggande aspekt på en fördjupad europeisk integration. Genom att lära känna de olika kulturerna kan man absolut skapa en europeisk identitet för medborgarna. Detta är mycket viktigt, för Europa är fortfarande avlägset för medborgarna. Europa ligger i det fjärran Bryssel.
Europa utmärker sig vid sidan av sin enhetlighet genom sin kulturella mångfald. Detta har ett omätligt värde och är till stöd för en fredlig samvaro i Europa. Jag vill arbeta för att människorna i Europa inte bara skall leva parallellt sida vid sida, utan framför allt tillsammans med varandra.
Betänkande (A5-0279/2001) av Schmitt

Fatuzzo
Fru talman! Som ni vet så ökar sedan en tid antalet äldre människor och pensionärer konstant, något som gläder mig i min egenskap av företrädare för pensionärspartiet. Dessa äldre och pensionärer som blir allt fler reser runt i världen, framför allt inom Europeiska unionen, och i allt högre grad utnyttjar de flyget för sina förflyttningar.
Jag har fått höra diverse klagomål från de äldre om behandlingen på flygplanen, om tidtabeller och förseningar och därför kan jag inte annat än applådera och rösta för ett betänkande som har till syfte att förbättra lufttransporternas kvalitet.

Krivine och Vachetta
. (FR) Frågan om att få säkerhetsreglerna på luftfartsområdet samstämmiga och enhetliga ställs i dag på sin spets. Eftersom flygtrafiken har utvecklats avsevärt måste säkerhetsfrågorna behandlas med särskild uppmärksamhet. Vi bestrider inte behovet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, men är inte positivt inställda till att en sådan byrå inrättas på de grunder som föreslås.
Vad som står på spel går tydligt hand i hand med fördjupningen av den internationella marknaden. Den europeiska byrån för luftfartssäkerhet hänger samman med avregleringen på luftfartsområdet och är ett redskap i kriget med Förenta staternas normer. När det handlar om samstämmighet rör det sig snarare om att öppna konkurrens. Denna byrå blir en obligatorisk övergång till den avreglering som har aviserats på lufttransportområdet. I andra hand kommer personal och flygtrafiktjänsten också att påverkas av de beslut som fattas av byrån. Man har informerat och rådgjort med personalen, men de har aldrig erkänts som experter. I ett skede då omfattande omstruktureringar och uppsägningar har aviserats inom bl.a. AOM, Sabena och Swissair är detta oroväckande. Byrån måste koncentrera sig på ett enda uppdrag: säkerhet. Och detta skall ske genom att låta de anställda delta i arbetet och genom att tillnärma alla medlemsstaters regler ovanifrån.

Markov
. (DE) Kollegan Schmitts betänkande har stöd av majoriteten i min partigrupp. Fördelarna med att en skapa en på europeisk nivå förankrad byrå för flygsäkerhet i stället för 15 nationella inrättningar är obestridliga, eftersom detta ger enhetliga
metoder för tillståndsgivning
regler för flygsäkerhet och miljöskydd
säkerhetsföreskrifter för produkter, personer och apparatur
som går att genomföra och samtidigt skapar en erkänd partner för utländska luftfartsmyndigheter.
Byråns uppgifter är tydligt definierade: sakkunnig verksamhet, tekniskt stöd till kommissionen, utfärdande av nödvändiga dokument, genomförande av inspektioner och undersökningar, övervakning av tillämpningen av föreskrifter, utarbetande och finansiering av forskningsprojekt och samarbete med tredjeland.
I utskottet för regionalpolitik, transport och turism har man ställt sig positivt till ytterligare några viktiga ändringsförslag som både stärker byråns oberoende av kommissionen och definierar byråns informationsplikt gentemot Europaparlamentet.
För min partigrupp är det även viktigt att en ökad öppenhet slås fast. Byrån
lyder under det allmänna budgetförfarandet
är underkastad gemenskapens regler om bedrägeribekämpning
utvärderas regelbundet externt.
Av dessa skäl har vi till övervägande del avgivit positiva röster.

Meijer
. (NL) Luftfarten löper stor risk att hamna i ett farligt kaos. Eftersom olika företag med kraftigt varierande priser och service konkurrerar om samma livligt trafikerade förbindelser, är risken för vårdslöshet och oaktsamhet större än hos den fram till nu tämligen översiktligt reglerade persontrafiken på marken. Dessutom blir lufttrafiken allt tätare, vilket gör att olyckstillbuden blir fler. Att luftfarten inte bara är farlig utan dessutom ohälsosam framgår av det faktum att många passagerare har drabbats av en blodpropp efter att ha suttit stilla en längre tid i ett alltför litet utrymme. Därför är det bra att vi får ett organ som entydigt kan genomföra de bästa möjliga bestämmelserna för säkerhet inom flygtrafiken i Europa. Om vi anser att tolv års 'Joint Aviation Authority' är för fritt från förpliktelser och vill utarbeta ett nytt organ som i enlighet med Europeiska unionens föreskrifter måste uppnå högsta möjliga säkerhetsnivå, så är frågan om detta nya europeiska organ för säkerhet inom luftfarten skall vara fristående från Europeiska unionen. Det kan ju inte vara berättigat att inom en snar framtid avreglera luftfarten till fördel för det man kallar en 'single sky', vilket för med sig att konkurrerande företag blir ansvariga för säkerheten inom luftfarten, nu befintliga kontrollorgan avvecklas och luftfartsföretagen kan minska sin personal ytterligare.

Titley
. (EN) Jag skulle varmt vilja välkomna Schmitts betänkande vilket efterlyser inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet. Om detta förslag förverkligas kommer en enhetlig hög säkerhetsnivå inom den civila luftfarten med gemensamma säkerhetsföreskrifter att inrättas.
Många fördelar, både finansiella och praktiska, kan vinnas genom inrättandet av en gemensam europeisk byrå för luftfartssäkerhet: om olika nationella tillsyns- och godkännandeförfaranden kan ersättas av ett gemensamt enhetligt europeiskt system, kommer de olika skillnaderna att avskaffas. Detta kommer i slutändan att leda till lägre kostnader, en standardisering av förfaranden och ännu viktigare, mindre paragrafrytteri och byråkrati. Det är förvisso enklare att övervaka ett säkerhetssystem snarare än femton. Det är av högsta vikt att passagerarna känner sig säkra när de reser med flygbolag, och inrättandet av gemensamma europeiska föreskrifter för civil luftfart kommer att ta oss en bit på vägen mot att uppnå detta.
Betänkande (A5-0266/2001) av Swoboda

Fatuzzo
Fru talman! Swoboda har lagt fram ett dokument som handlar om långtradartrafiken genom Österrike, framför allt genom dalgångarna, de vackra områden som finns i Österrike och som vi alla känner till eller skulle vilja lära känna.
Jag är mycket positiv till att Europeiska unionen agerar för att buller och föroreningar från långtradare och andra transportmedel bekämpas med allt större beslutsamhet, så att luften till slut blir ren, framför allt i de bostadsområden och turistorter som besöks av de äldre och pensionärerna.

Ebner
Fru talman! Låt mig avge min röstförklaring till Swoboda-betänkandet. Det problem i alptransversalen som tas upp i Swobodas betänkande rör visserligen i första hand Österrike, men det berör även Brenneraxeln i sin helhet. Här har problemet uppstått att mycket av trovärdigheten har gått förlorad i området mellan Verona och München, eftersom avtalsrätten i och med kommissionens förslag och föreställningar skulle komma att ändras på ett ensidigt sätt. Vi är för att man upprättar ekologiska gränser. Vi är för att man vidtar åtgärder som tar hänsyn till och behandlar de personer och företag som verkar i området på ett jämlikt sätt. Men avtalsrätten måste absolut respekteras, även i framtiden.

Caveri
. (IT) Österrike och i Schweiz har i samarbete med Europa infört begränsningar för internationella vägtransporter och nya järnvägar byggs eller befinner sig på planeringsstadiet. Detta är en del av det transeuropeiska transportnätet som har Turin-Lyon som alternativ till landsvägen. Kommissionen har angett sträckningen för tunneln Aosta-Martigny, ett förslag som på nytt framförts av de boende i Valle d'Aosta, i enlighet med transportprotokollet i Alpkonventionen, undertecknat av medlemsstaterna och som skall undertecknas av kommissionen.
Det finns i dag ett test för att kontrollera kommissionens goda vilja, och det är Mont Blanc- och Fréjustunnlarna: den första är stängd för trafik efter tragedin och i den andra har transittrafiken med långtradare mångdubblats. De boende i dalgångarna på båda sidor har framfört sina klagomål och sin oro genom att kräva att långtradartrafiken genom Chamonixdalen stoppas och att den begränsas i Valle d'Aosta.
I västra alpregionen finns det inga gränser för den tunga trafiken. Italien och Frankrike borde införa sådana - jag påminner om mitt lagförslag till deputeradekammaren - i samförstånd med lokalbefolkningen och informera Europeiska unionen så att den ändrar det transeuropeiska transportnätet och tydligt anger detta i kommissionens vitbok, som även kommer att handla om alptransporter.
Vi måste ange villkoren för vägtunnlarna mellan Italien och Frankrike för att hitta en enhetlig lösning för alperna i samband med att Mont Blanc-tunneln öppnas.

Flemming, Karas, Pirker, Rack, Rübig, Schierhuber och Stenzel
. (DE) Undertecknade parlamentsledamöter i delegationen från Österrikiska folkpartiet/Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har idag enats kring ett uttalande mot kommissionens förslag att i förtid och utan kompensation lyfta ut den så kallade 108-procentsklausulen om begränsat antal genomfarter som skrevs in i dåvarande protokoll 9 om miljöpoäng för transittrafik med tung lastbil genom Österrike. Dessa planer från kommissionens sida motsäger i ord och mening det regelverk som då utarbetades.
Nu liksom då vill vi dock värna om detta och har genom våra röster om punkt 2 a) till c) i lagstiftningsresolutionen bidragit till att skapa samstämmighet mellan de europeiska institutionerna, kommissionen, rådet och Europaparlamentet, i de fortsatta stegen i sökandet efter vägledande och hållbara lösningar på trafikproblemet i så kallade känsliga regioner - och därmed även i Österrike och alpområdet.

Markov
. (DE) Jag och mina partikolleger ger vårt fulla stöd för slutsatserna i Hannes Swobodas betänkande om kommissionens förslag till miljöpoäng för transittrafik med tung lastbil genom Österrike - nämligen för ett avslag av det dokument som kommissionen har lagt fram.
Vi ställer oss bakom föredragandens motivering att gränsen för antalet transitvägar genom Österrike skall behållas, eftersom de ursprungliga målen som sattes i protokoll 9 om trafiken på väg och järnväg såväl som den kombinerade trafiken ännu inte har uppnåtts. Dessa mål gällde en reducering av kväveutsläpp, buller och påverkan på trafiksäkerheten. Tvärtom finns det en tendens att genomfartstrafiken ökar, vilken bara på huvudsträckan för lastbilar, dvs. sträckan Inntal-Brenner ökade med 16 procent mellan 1993 och 2000 - i hela Österrike med 52 procent, dvs. 580 188 körningar! EU:s gränsvärde för NO2 på 40 milligram per kubikmeter överskrids genomgående längs motorväg A12 vid mätstationen i österrikiska Vomp, toleransmarginalen inräknad. Samma sak sker i andra alpdalar där transitsträckan går. Därmed har de totala CO2-utsläppen ökat, trots att de enskilda lastbilarna släpper ut mindre skadliga ämnen som en följd av tekniska förbättringar. För att de ursprungligen uppsatta målen att uppnå en långsiktig och hållbar minskning av de skadliga utsläppen skall uppfyllas, krävs det således även en begränsning av antalet genomfarter med lastbil. Detta är skälet till att vi stöder ett nej till kommissionens förslag.
Inom ramen för denna diskussion vill jag lägga fram ett förslag: Enligt schweizisk förebild bör särskilda vägbankar upprättas för lastbilstrafiken genom Österrike.
Resolutionsförslag om utvidgningsprocessen (B5-0538/2001)

McKenna
Fru talman! När det gäller betänkandena om utvidgningen - inte bara Broks betänkande, utan också de om de individuella ansökarländerna - är det intressant att se att Brok har erkänt Irlands förkastande av Nicefördraget. Han har bekräftat vad vi har sagt hela tiden, att Nicefördraget egentligen inte är nödvändigt för utvidgningen. Utvidgningen kan fortsätta utan Nicefördraget. Det är beklagligt att vår egen regering försöker tvinga människor att ändra åsikt.
Angående betänkandena om de enskilda staternas ansökan, är jag allvarligt oroad över betoningen på den gemensamma utrikes- och säkerhetsaspekten, det faktum att länderna tvingas att gå med i Nato. I betänkandet om Malta beklagas exempelvis det faktum att Malta är oenigt i frågan om medlemskap. Jag anser att det är upp till malteserna själva att besluta huruvida de skall gå med eller inte. Om det finns en klar oenighet, borde det finnas ett fritt val. I Malta används Irland som ett exempel på hur man kan vara medlem i Europeiska unionen och få en fantastisk ekonomisk framgång och fortfarande förbli neutral. Allt detta är osant. Vi måste sluta att vifta med konstgjorda morötter framför ansökarländerna och vara ärliga. Irland är inte längre neutralt. Irland samarbetar inom den gemensamma utrikes- och säkerhets- och försvarspolitiken. Irlands ekonomiska framgång beror inte enbart på EU, vilket många ekonomiska experter skulle kunna tala om.

Fatuzzo
Fru talman! När det gäller utvidgningen av Europeiska unionen i allmänhet, så måste jag säga att jag röstade för. Pensionärspartiet är för utvidgningen av Europeiska unionen av två skäl: det första och viktigaste är att länderna i Central- och Östeuropa har levt i över femtio år under en diktatur som inte har tillåtit dem att andas fritt och de förtjänar att bli hörda när de kräver att få tillhöra Europa, precis som vi. Det andra skälet, fru talman, är att det i dag finns många gamla och pensionärer i Europeiska unionen. I och med anslutningen av dessa ansökarländer blir de gamla och pensionärerna ännu fler, och jag kan bara glädja mig åt att få ett Europa med många pensionärer som imorgon kanske skulle kunna rösta för Pensionärspartiet.

Berthu
. (FR) Den debatt som just har pågått i kammaren om Europeiska unionens kommande utvidgning gör oss nöjda på tre plan. Först och främst visar det sig att tio av tolv ansökarländer (sannolikt med undantag för Rumänien och Bulgarien) redan 2004 kan bli medlemmar samtidigt. MPF-ledamöterna (Mouvement pour la France) anser att det är en utmärkt nyhet, som innebär en viss återhämtning efter en alltför lång väntan.
För det andra har vi noterat en förändring i ton gentemot ansökarländerna, som nu behandlas som länder värdiga respekt. Den resolution som röstades igenom betonar t.o.m. att "befolkningens värdighet i kandidatländerna aldrig [får] kränkas genom okänsliga krav från EU:s sida". Vi har ofta påtalat federalisternas högburna, ja t.o.m. föraktfulla attityd, då de har krävt att länderna i öst skall ge upp sin suveränitet. Låt oss hoppas att denna nya utveckling innebär mer än en språklig förändring.
Ett tredje skäl till tillfredsställelse är slutligen att punkt 10 i resolutionen innebär att man godtar ett mer flexibelt Europa, bestående av differentierade cirklar. Enligt vår uppfattning är det en mer realistisk ståndpunkt, dock under förutsättning att de cirklar där Frankrike skall ingå inte domineras av ultrafederalister. Det vore nämligen detsamma som att medge flexibilitet för helheten i utbyte mot ökad rigiditet för en del, vilket vore ologiskt.
Den genomröstade resolutionen innehåller dock ett antal otillfredsställande, och t.o.m. oacceptabla, stycken. Det är t.ex. motsägelsefullt att kräva både en bättre kontroll vid kandidatländernas yttre gränser och en uppmjukning av deras asylpolitik; det är knappast ansvarsfullt att uppmana till att strukturpolitiken skall tillämpas i "hela unionen" efter utvidgningen, när man under en begränsad tid i stället borde koncentrera den på de nya medlemsländerna; man kan inte godta att vi bör ta lärdom av den irländska folkomröstningen genom att konstatera att vi måste finna ett nytt sätt att revidera fördragen som gör att sådant motstånd kan kringgås (skäl E). Förändringen i ton tycks inte gälla så långt att man respekterar de nationella demokratierna när de säger nej!

Bonde och Sandbæk
. (DA) För att det inte skall råda något tvivel om att vi är positivt inställda till upptagandet av de nya ansökarländerna har vi röstat för betänkandet. Det finns dock flera förhållanden i betänkandet och i utvidgningsförhandlingarna överhuvudtaget som kan kritiseras. Särskilt punkt E "... Europas invånare inte förstår unionens historiska insats för att skapa fred, säkerhet och välstånd över hela kontinenten", utstrålar arrogans.
Vi röstade emot under omröstningen med namnupprop men är principiellt sett inte emot att man ändrar på proceduren för ändring av unionens fördrag. Men vi ställer oss tveksamma till om den föreslagna ändringen överhuvudtaget skulle få några praktiska konsekvenser för det resultat man vill uppnå med en eventuell konventsmodell. Positivt är dock att man i punkt 2 talar om att "utveckla alternativa möjligheter för säkerhets skull".

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Bakom en presentation som vill vara optimistisk förmedlar betänkandena en dyster beskrivning av länderna i öst - som utgör den stora majoriteten av dem som kandiderar för medlemskap i unionen.
"Oroande omfattning av korruption", "överbefolkade fängelser", "omfattande handel med kvinnor och barn för prostitution och sexuellt utnyttjande", "hög arbetslöshet", "fattigdom", "allvarligt försämrad miljö", "föga lovande ekonomiska framtidsutsikter", "ökad spridning av hiv-viruset", förtryck av minoriteter, diskriminering av romer - dessa är några av de uttryck som används om olika länder i öst, ja t.o.m. för flera eller alla av dem.
Trots allt detta uttrycks i betänkandet en glädje över att privatiseringarna fortskrider - även på sjukvårdsområdet - vilket gör att en betydande del av befolkningen inte får tillgång till vård - och att de utländska investeringarna och exporten ökar i många länder.
Att dessa länder återgår till den otyglade kapitalismen och att det västerländska storkapitalet får ett allt större grepp tar sig uttryck i betydligt ökade sociala orättvisor. Men bortsett från några moraliserande förmaningar uppmanar betänkandet dessa länders regeringar att avlägsna de sista hindren för utländskt kapital och att öka "arbetskraftens flexibilitet och rörlighet", vilket innebär att arbetarklasserna utsätts för ett ännu allvarligare utnyttjande.
Eftersom vi är anhängare av ett helt enat Europa från den ena sidan av kontinenten till den andra, har vi inte röstat emot utvidgningen. Att vi avstår från att rösta nu visar att vi motsätter oss förbindelser grundade på dominans, som Europeiska unionen strävar efter att påtvinga dessa länder i samarbete med deras privilegierade klasser, och den arbetarfientliga politik som tvingas fram med utvidgningen som förevändning.

Eriksson, Frahm, Krarup, Okking, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. (DA) Vi har inte röstat för Broks resolution. Den är ett uttryck för en utveckling av det europeiska samarbetet som vi inte kan stödja. Vi anser således inte att utvecklingen av ett gemensamt försvar är till gagn för varken nuvarande eller framtida medlemsstater, och vi är emot inblandningen av Nato i en resolution om utvidgningen av EU. Vi anser att man i resolutionen tar alltför lättvindigt på de problem som Schengen innebär för flera ansökarländer, exempelvis vad beträffar den regionala samhörigheten i form av handel och annan kontakt med grannländer utanför unionen, däribland frågan om Kaliningrads framtid som inte behandlas på ett seriöst sätt av föredraganden.
I resolutionen behandlas dessutom i alldeles för liten utsträckning de problem som uppkommer i och med de övergångsordningar som krävs från EU:s sida t.ex. vad gäller arbetskraftens fria rörlighet. En sådan ordning skulle dels förlänga problemet med illegal arbetskraft från ansökarländer i de nuvarande medlemsstaterna, dels få befolkningarna i ansökarländerna att känna sig som andraklassens medlemmar av EU. Vidare anser vi att resolutionen är alldeles för svag vad gäller jordbruks- och strukturfonderna. Vi välkomnar att föredraganden understryker nödvändigheten av att ta hänsyn till såväl miljön som de sociala konsekvenserna av ordningarna, men om utvidgningen skall bli rättvis är en mindre justering av dessa två områden långt ifrån tillräcklig.
Slutligen, är författarens arrogans gentemot befolkningen helt obegriplig och vi kommer att hålla fast vid rätten för varje lands befolkning att själva bestämma.

Figueiredo
. (PT) Motsägelserna i detta förslag till resolution, vilket blivit föremål för 31 ändringsförslag, visar att det finns stora skiljaktigheter i synen på utvidgningen och de mål man vill uppnå.
De ansvariga i Europeiska unionen har ingått förpliktelser gentemot kandidatländerna, och nu dröjer de inte bara med att uppfylla kraven utan kommer också med oacceptabla krav som klart och tydligt kan drabba de mål som de uttalat och som faktiskt bör vara de stora riktlinjerna vid anslutningsförhandlingarna, som t.ex. freden, utvecklingen och alla folkgruppers välstånd, med tanke på principen om ekonomisk och social sammanhållning.
Men om man å ena sidan bekräftar den resolution som en majoritet i Europaparlamentet röstat för, där "under inga omständigheter medborgarnas i kandidatländerna värdighet får såras på grund av Europeiska unionens okänsliga krav" och där behovet att rätta till några diskriminerande aspekter som godkänts i Nice erkänns, och å den andra drar ett oacceptabelt likhetstecken mellan utvidgningen av Europeiska unionen och Nato, och lyckönskar sig för ingångna överenskommelser om avreglering av jordbrukshandeln och vädjar om fortsatt avreglering med tanke på nuvarande och kommande skyldigheter när det gäller WTO, medan man i socialt hänseende banar väg för övergångsperioder av fri rörlighet av personer och därmed tillmötesgår den tyska och österrikiska inställningen om att hindra legaliseringen av situationen för arbetstagare från kandidatländerna under sju år, vilket vi avfärdar.
Frågan om Europeiska unionens framtida budget har heller inte behandlats adekvat, trots att man vet att det finns stora olikheter när det gäller utvecklingsnivå, inte bara mellan länderna i Europeiska unionen utan också mellan de flesta av de femton nuvarande medlemsstaterna och de tolv kandidatländerna, vilket vi inte kan acceptera. Vägen mot en ekonomisk och social sammanhållning kräver en noggrann översyn av de finansiella perspektiven och betydande ansträngningar av EU:s fonder för att åtminstone kunna behålla de aktuella stöden för sammanhållningsländerna, inklusive Portugal, och stödja kandidatländernas utveckling på ett betydande sätt.

Krivine och Vachetta
. (FR) I den här utvidgningsprocessen likställer rådet de tolv kandidatländerna utan att ta hänsyn till särdragen för kandidatländerna i öst. Samtidigt ålägger man dem en övergripande systemförändring, vilket gör att denna utvidgning kvalitativt sett blir en annan fråga än någon tidigare utvidgning.
Europeiska unionen kräver följaktligen att varje kandidatland skall ge prov på sin kapacitet att möta konkurrensen genom att förstöra sin miljö, sitt sociala trygghetssystem och sina medel för en verklig politik för modernisering och full sysselsättning, och orsakar därigenom fattigdom och arbetslöshet.
Vad man bör göra är långt ifrån att utdela beröm till dem som har privatiserat mest och dragit ned på sina finansiella utgifter. I stället bör man gå igenom de verkliga sociala och ekonomiska effekterna, införa ett moratorium för privatiseringar och ett offentligt utvecklingsstöd samt omdefiniera det europeiska samhällsprojektet för Europeiska unionen, ett projekt som är öppet mot öst och syd och som skyddar sysselsättningen, miljö, hälsa och levnadsstandard.
I stället förbereder sig EU på att ta emot nya länder såsom andra klassens medlemmar, som uppmanas att tillämpa gemenskapens regelverk men utesluts från den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna. Befolkningarna måste rådfrågas i förväg, framför allt genom folkomröstningar, och Europa måste åta sig att respektera deras svar, oavsett vilket svar som ges.
Under dessa förhållanden har vi därför inte röstat för en fortsatt utvidgningsprocess.

Martinez
. (FR) Utvidgningen är utan tvekan ett mycket stort äventyr. Men här degraderas den till ett offentligt uppköpserbjudande av kommersiellt slag eller en bolagssammanslagning, i stället för att bli en stor historisk händelse när kristna folk skall återförenas i en tid då den urgamla fienden återigen hotar södern. I detta frihetens och upplysningens läger gentemot den traditionalistiska obskurantismen hade Ukraina och Ryssland - västerlandets yttersta vaktpost - för övrigt kunnat ha en plats.
Denna tekniska förtvining av en högprioriterad politisk fråga kan sammanfattas med uttrycket "gemenskapens regelverk". Ett trettiotal kapitel - från jordbruk till skatter via miljö, små och medelstora företag, utbildning och transporter, kandidatländernas lagstiftning, administration, sociologi och t.o.m. moral - nagelfars med en polisiär blick, som måste påminna om forna tiders länder där den proletära moralen i bondetraditionerna var rådande, vilka ännu inte har glömts bort. En av staterna kritiseras således för att dess strafflagstiftning undertrycker en viss sexuell läggning, såsom ett hinder mot medlemskap. Många läxas upp för bedrägerier och korruption, som om den europeiska mervärdeskatten sedan 1993 inte har varit en faktor för massivt skattebedrägeri. Och Malta kritiseras för att ha lockat till sig alltför många utlokaliserade företag, tack vare ett förmånligt skattesystem. Som om Irland inte hade gjort detta och som om Förenta staterna inte tillämpade detta system i stor skala med gemenskapens strukturfonder, som fördöms av WTO men tolereras av Europa, som böjer sig fullständigt för imperiet.
Inte någonstans framhålls att utvidgningen är ett tillfälle till dialog om erfarenheter och utbyte av framgångar. Polen har med all rätt påpekat att dess erfarenheter på jordbruksområdet är väl så goda som erfarenheterna i Europa, där åtta miljoner djur har slaktats på grund av mul- och klövsjuka eller BSE och där 136 000 antas bära på den dödliga sjukdomen atypisk Creutzfeldt-Jakob.
I stället för att berika sig och bevara östländernas tillgångar i form av biologisk mångfald i växt- och djurriket, för att inte tala om deras tillgång i form av sociala band som ännu inte har brutits ned av det ultrakapitalistiska barbariet, nedvärderar Europeiska kommissionen detta historiska tillfälle till en villkorslös anslutning. En Anschluss kort sagt. På så sätt kan vi förstå varför frågan har anförtrotts en tysk kommissionsledamot och Europaparlamentets betänkande till en - som av en slump - tysk ledamot.
Saker och ting framstår tydligare på det sättet. Det rör sig om en utvidgning, men precis som 1990 är den fortfarande tysk. Parentesen från 1945 avslutas. Imperiet återbildas. Mitteleuropa är här. Geografiskt och historiskt evigt.

Meijer
. (NL) Brok utgår från en sammanflätning av Nato och Europeiska unionen. Det är sant att Polen, Tjeckien och Ungern nyligen har lockats att bli medlemmar i Nato med förespeglingen att detta skulle påskynda deras anslutning till EU. Därvid har man inte fäst någon uppmärksamhet vid det faktum att fyra av Europeiska unionens nuvarande medlemsstater, Irland, Sverige, Finland och Österrike, inte är medlemmar i Nato, och de har inga planer på att bli det heller. Jag motsätter mig tanken på att Nato skall betraktas som ett militärt samarbetsorgan för fem medlemsstater, närmare bestämt USA, Europeiska unionen, Kanada, Norge och Turkiet. För övrigt anser jag att det inte bara är hos Nato problemet ligger i Broks ståndpunkter. Utvidgningen av EU kan förstärka nationella motsättningar, delvis på grund av att många av företagen i öst fortfarande inte uppfyller villkoren i regelverket på miljöområdet, vilket gör att man i bästa fall kan ägna sig åt typisk, tillfällig låglöneproduktion enligt mexikansk förebild. De nya medlemsstaterna kommer å ena sidan att drabbas av de problem som fanns i det forna DDR, och å andra sidan av de problem som finns i Mexiko som är Förenta staternas fattiga bakgård. Optimismen i Broks förslag leder slutligen till ett Europa fullt av olösta problem, delvis på grund av att han bortser från alla sociala frågor.

Souchet
. (FR) När Europeiska unionens medlemsstater äntligen utvecklar, till följd av Erika-katastrofen, mer bindande bestämmelser i fråga om sjöfartssäkerhet - ett område där det gemensamma intresset är uppenbart - kan man bara beklaga att de olika betänkandena om de direkt berörda kandidatländerna ger denna livsviktiga fråga ett så pass undangömt utrymme.
Alla minns bilderna av vraket Erika och namnet på hennes hemmahamn: la Valette.
Alla vet att sex kandidatländers handelsflottor förekommer på den "svarta listan" i överenskommelsen från Paris. Förutom Turkiet vill jag påpeka att det rör sig om Malta, Cypern, Lettland, Rumänien och Bulgarien.
Att dessa länder skall anta Erika I- och Erika II-paketen och åta sig att ta kontroll över frågan om mottagande av bekvämlighetsflaggade fartyg är frågor som bör prioriteras i anslutningsförhandlingarna. Säkerheten för våra kustsamhällen hänger på det.
Betänkande (A5-0251/2001) av Carlsson

Fatuzzo
Fru talman! För ett par dagar sedan var jag på semester i Estland. Där såg jag en fiskare - trots att det var sommar där uppe i norr så var det mycket kallt - som fiskade i Östersjön. När jag stannade för att prata lite med honom, så upptäckte jag att det var en pensionär som försökte dryga ut sin pension med att fånga ett par fiskar. "Men varför?" frågade jag. "Har ni inga rejäla pensioner?" "Dessvärre", svarade han, "så är våra pensioner mycket låga." Jag hoppas med andra ord att vi här tar upp pensionsfrågan i samtliga kandidatländer, framför allt när det gäller Estland.

Krarup
. (DA) Jag har röstat emot betänkandena om utvidgningen av Europeiska unionen eftersom den verkliga politiska målsättningen bakom EU:s utvidgningsprojekt består i en ekonomisk och politisk underkastelse av ansökarländernas befolkningar. Det handlar om att införliva en grupp länder och inte om verkliga förhandlingar mellan likvärdiga parter. En långsiktig freds- och välfärdsstrategi skulle syfta till att öppna EU:s marknader i stället för att ställa orimliga krav på utarbetande av ett omfattande regelverk som ansökarländerna inte har något inflytande över.
Den viktigaste uppgiften för folkrörelsen mot EU är att internationalisera det folkliga motståndet mot hela EU-projektet och att arbeta för ett fritt Europa med öppna och mångsidiga samarbetsmöjligheter som inte låses fast av EU:s slutna överstatliga byråkrati.

Wuori
. (FI) Som röstningsförklaring till följd av dagens omröstningar om utvidgningsbetänkandet vill jag till att börja med meddela att jag förenar mig med de aspekter som Patricia McKenna lade fram beträffande utrikes- - och säkerhetspolitiska frågor i anslutning till utvidgningen. Jag meddelar samtidigt att jag av misstag röstade för ändringsförslag 4 till Carlssons betänkande, fastän jag i själva verket motsatte mig detta ändringsförslag som jag anser vara oroande med tanke på stabiliteten i området.
Betänkande (A5-0252/2001) av Schroedter

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för att även Lettland skall bli medlem av Europeiska unionen. I Östersjöländerna finns det, fru talman, många kulturskatter som säkerligen många pensionärer, men även många av de ungdomar som lever i hela Europeiska unionen, skulle ha glädje av att besöka. Att ge Europeiska unionen, som alltså även utvidgas med Lettland, en möjlighet att se alla dessa fantastiska konstverk och denna natur och dessa människor, kan inte vara annat än positivt.
Betänkande (A5-0253/2001) av Souladakis

Fatuzzo
Litauen, fru talman, har stora problem med energi och sysselsättning. Jag röstade för, men jag uppmanar Europeiska unionen att ingripa med kraftiga stödinsatser, även ekonomiska, för att bekämpa bristen på energi och arbetstillfällen i Litauen.
Betänkande (A5-0254/2001) av Gawronski

Fatuzzo
Polen, fru talman, borde vara det första kandidatland som blir medlem av Europeiska unionen. Det borde vara det första, eftersom den fredliga revolution som förde Östeuropa till den demokratiska världen, till demokratiernas värld, som vi alla minns startade just i Polen, med fackföreningsrörelsen Solidaritet och med en polsk påve. Jag röstade med andra ord för och jag hoppas att det snart skall finnas företrädare från Polen bland oss i denna kammare.

Caudron
. (FR) I egenskap av medlem av den gemensamma parlamentarikerkommittén Europeiska unionen/Polen är det en stor glädje för mig mycket att kunna uttala mig om betänkandet av Gawronski. Vad det handlar om är en analys av läget i anslutningsförhandlingarna med Polen och en kontroll av huruvida Köpenhamnskriterierna är uppfyllda (politiska och ekonomiska villkor som skall uppfyllas samt villkor som gäller genomförandet av gemenskapens regelverk).
När det gäller Polen har regeringen gett prov på sin vilja att genomföra nödvändiga reformer som gör att landet skall kunna ansluta sig till Europeiska unionen så snart som möjligt. Det visar sig att detta land antagligen kommer att kunna delta i nästa val till Europaparlamentet, 2004, vilket jag gläder mig åt!
Ett antal återkommande problem kvarstår dock, och de rör framför allt jordbruket. De polska myndigheterna och kommissionen måste absolut nå fram till ett kompromissavtal om landets deltagande i den gemensamma jordbrukspolitiken, och vi måste, med kommissionär Fischlers förslag som grund, genomföra en phasing in av direktbetalningarna, vilket skulle leda till att den polska jordbrukssektorn gradvis införlivas i gemenskapens system.
Det framstår också som nödvändigt att återkomma till en fråga som inte nämns i betänkandet, eftersom den väcker alltför mycket polemik. Jag tar mig dock friheten att påminna om det smärtsamma problemet med att återgälda egendom som konfiskerades efter andra världskriget. Jag är väl medveten om att det är synnerligen svårt för de polska myndigheterna att lösa det här problemet, såväl på ett finansiellt som på ett känslomässigt plan. Men det är en debatt som måste föras, om man skall kunna nå fram till en balanserad lösning som på bästa sätt tar hänsyn till allas intressen.
Till sist bör man framhålla det polska parlamentets ansträngningar för att anpassa den nationella rätten efter gemenskapens regelverk. Det är uppenbart att detta kan medföra åtgärder som gör folkets vardagsliv krångligare. Den typen av åtgärder bör därför åtföljas av en informations- och kommunikationspolitik, för att övertyga polackerna om fördelarna med ett medlemskap i unionen.
Hur som helst vill jag insistera på det faktum att kostnaden för utvidgningen, både för medlemsländernas och för kandidatländernas befolkningar och ur alla aspekter, inte är någonting i jämförelse med kostnaden för en utebliven utvidgning!
Vi har alla ett historiskt ansvar.

Krivine och Vachetta
. (FR) Detta betänkande "manar" Polen att påskynda ett effektivt och verkligt genomförande av gemenskapens regelverk, så att landet skall kunna infria de förpliktelser som det har ingått och till fullo utnyttja de fördelar som ett medlemskap i Europeiska unionen så småningom kommer att ge. Men vad innehåller egentligen gemenskapens regelverk, som befolkningen och särskilt de polska bönderna kan förvänta sig?
Vi stöder självklart alla kandidatländers och särskilt Polens krav på att inte bli behandlade som andra rangens medlemmar. Men reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna innefattar långt mer än snäva budgetberäkningar. Jordbruket handlar om stora frågor om tillfredsställelse av behov och grundläggande rättigheter, alltifrån rätten till självständighet på livsmedelsområdet till frågor om hälsa och miljö, jämvikt mellan regioner och regional sysselsättning. Kandidatländerna, och bland dem Polen, måste få delta fullt ut i arbetet med att utveckla en ny europeisk jordbrukspolitik.
När det gäller den polska industriapparaten har den med full kraft drabbats av denna Europajakt, som har gjort att landet har halkat ner från platsen som favoritkandidat till outsider. De ambitiösa recepten har ödelagt hela regioner, som har en officiell arbetslöshet på 16 procent. Polens sociala och ekonomiska misslyckande kommer att bli de s.k. "liberala" receptens misslyckande, som landet påtvingats med hänsyn till anslutningen. Därför har vi inte röstat för detta betänkande.
Betänkande (A5-0255/2001) av Jürgen Schröder

Vatanen
Herr talman! Fatuzzo är inte ensam här, vilket är trevligt för honom. Vi ledamöter brukar inte försena oss från lunchen, men jag vill förklara varför jag röstade emot Nicholson of Winterbourns och Shröders betänkanden. Självklart vill jag hälsa dessa länder, Tjeckien och Rumänien, välkomna med i EU med öppna armar, men jag vill protestera mot det sätt på vilket parlamentet förhåller sig till kärnkraft. Vår uppgift är inte att ge självständiga stater råd om hur de skall sköta sina energifrågor, och vår egen trovärdighet naggas i kanterna när vi gång på gång behandlar kärnkraften på ett populistiskt sätt och glömmer fakta. Till exempel har man gjort flera internationella forskningsresor till Temelin och det uppfyller alla internationella kriterier. Varför borde man demontera detta splitternya kärnkraftverk? Rumänien har å andra sidan 40 år gamla kolkraftverk - de är ju nästan lika gamla som jag- det vore alltså klokt av dem att bygga ett modernt kanadensiskt kärnkraftverk där. Man måste bara konstatera att när man i dessa kandidatländer läser våra kärnkraftsidéer, får de nog koldammet i halsen och också maten i vrångstrupen.

Adam
Fru talman! Jag vill ansluta mig till de anmärkningar som Vatanen just gjorde. Jag stödde inte heller Schröder-betänkandet, särskilt på grund av att färdigställandet av kärnkraftverket Temelin ifrågasätts i punkterna 43 och 44 och för att dessa punkter faktiskt motsäger den tidigare punkten 42, i vilken Melk-avtalet mellan Tjeckiska republiken, den österrikiska regeringen och Europeiska kommissionen i december 2000 välkomnas. Innehållet i detta avtal, och särskilt undersökningen av den miljökonsekvensbeskrivning som man hade enats om, har till stor del genomförts. Enligt min granskning av informationen finns det inga säkerhetsskäl till varför bemanningen av reaktor nr 1 inte skulle fullföljas. Utifrån denna motsägelse i betänkandet gav jag det inte mitt stöd.

Fatuzzo
Fru talman! Tjeckien har ansökt om medlemskap i Europeiska unionen och jag röstade för. I punkt 7 i betänkandet, på sidorna 7 och 8, sägs att för att kunna minska sitt underskott så måste Tjeckien reformera sitt sjukvårds- och pensionssystem. Detta håller jag inte med om. Medborgarnas sjukvård och pensioner får inte användas som ett redskap för att få medlemsstaternas budgetar att gå ihop. Medborgarnas sjukvård och pensioner borde vara den sista posten i medlemsstaternas budgetar som man rör. Först måste man införa en sund administration.

Gil-Robles Gil-Delgado
. (ES) De spanska ledamöterna i PPE-DE röstade för baronessan Nicholsons betänkande om Rumäniens anslutning till Europeiska unionen efter föredragandens förklaringar avseende adoption av rumänska barn av spanska familjer, förklaringar vi tackar för. Vi anser att man på detta sätt på ett effektivare sätt kan handskas med den oro som framtida spanska pappor och mammor känner, som med allt allvar fullgjort de nödvändiga förfarandena för adoption och som blivit mycket oroade av de åtgärder för granskning eller stopp av ärenden som nyligen antagits.
De spanska ledamöterna i PPE-DE följer aktivt tillämpningen av dessa åtgärder och kommer att göra allt som behövs vid de rumänska och gemenskapens myndigheter för att skydda rättigheterna för de barn som kommer att adopteras genom att införa bestämmelser som stänger varje möjlighet att dölja fall av handel med barn under adoptionens flagg, samt de föräldrars rättigheter som osjälviskt vill adoptera och för att kunna göra det genomgår alla slag av uppoffringar.

Krivine och Vachetta
. (FR) I betänkandet sägs att man "är bekymrad över det ökande budgetunderskottet, som efter avdrag för privatisering kan komma att uppgå till 7 procent av bruttonationalinkomsten under 2001, och uppmanar därför den tjeckiska regeringen att omgående genomföra nödvändiga reformer inom hälso- och pensionssystemen" och man "påminner om att konsolideringen av budgeten inte bör genomföras på ett sätt som är till men för målsättningen på medellång sikt om social sammanhållning i enlighet med den europeiska samhällsmodellen, och då särskilt bekämpandet av fattigdom och social utslagning".
I motsats till den europeiska ideologin tillägger föredraganden dessutom - som för att svara på trycket från demonstrationerna i Prag mot IMF:s och Världsbankens toppmöte - "att det finns ett stort behov av framtidsinriktade offentliga investeringar för att förbättra den sociala tryggheten, den offentliga hälsovården och utbildningsväsendet."
Denna schizofreni - mellan uttalanden om goda avsikter och "liberala" recept inriktade på generaliserade privatiseringar och konkurrens - kommer att öka. Den avspeglar en vägran att verkligen inse resultatet av ett misslyckande och föreskrifter som leder till sönderdelning.
Vi kräver ett moratorium för den här typen av politik samt kriterier för det europeiska bygget som inte framtvingar metoder som försämrar levnadsstandarden och uppfyllandet av de grundläggande behoven. Av dessa skäl har vi inte kunnat rösta för detta betänkande.

Raschhofer
. (DE) FPÖ-gruppen har röstat för utvidgningsbetänkandet om Tjeckiska republiken. Jag vill dock ännu en gång klargöra vår ståndpunkt i fråga om punkterna 42-44 i betänkandet.
Den process som har inletts mellan Österrike och Tjeckien har hittills inte lett till önskvärda resultat. De uppsatta målen har inte nåtts. Endast om Temelinfrågan lyfts från bilateral till europeisk nivå kan tillfredsställande resultat nås. Därför krävs det ett europeiskt avvecklingsalternativ, där kommissionen och medlemsstaterna arbetar fram tidsram och finansieringsmöjligheter för en slutgiltig stängning av Temelin.

Wuori
. (FI) Med tanke på Schröders betänkande konstaterar jag att de farliga kärnkraftverken inte är något enskilt lands interna sak. Därför var det viktigt att godkänna punkterna 43 och 44 som berör Temelin. Man får hoppas att de ger det rätta budskapet till Tjeckiens regering och att även nollalternativet tas på allvar när man dryftar Temelins framtid.
Betänkande (A5-0256/2001) av Wiersma

Fatuzzo
Slovakien har begärt att få bli medlem av Europeiska unionen och håller för närvarande på med att införa gemenskapens regelverk. Pensionärspartiet röstade för anslutningen av detta land och det är med glädje jag kan konstatera att, som sägs på sidan 14 i betänkandet, Slovakien har godkänt användningen av flera olika regionala språk i den egna republiken. Detta är ett exempel som vi bör ta efter i samtliga medlemsstater!

Meijer
. (NL) I rapporterna om kandidatländerna ägnar man tyvärr knappt någon uppmärksamhet alls åt risken för att nykomlingarna från öst faller tillbaka i den traditionella situation som rådde före 1940. Då var de Västeuropas fattiga bakgård som exporterade billiga mineraler och jordbruksprodukter för att på så vis få råd att importera dyra industriprodukter. Endast genom att avskärma sin marknad från störande och valutaslukande import har de under 40 år kunnat skydda sin industri och skapa en tryggad existens. Om vi inte tillåter nykomlingarna ett långsiktigt skydd så kommer de varken att kunna skydda sig mot utförsäljningen av mark och företag till invånare i länder med en starkare ekonomi eller mot importvaror från sådana länder. Det kan leda till att de döms till långvarig fattigdom och stagnerad utveckling. Därmed växer risken för att väljarna i dessa länder lägger sina röster på krafter som profilerar sig med att beskydda den nationella självständigheten, den nationella identiteten och den nationella ekonomin. I synnerhet i Slovakien, ett land med svag ekonomi och en av majoriteten föraktad minoritet bestående av romer och ungrare, framkallar denna fattigdom inte endast en aversion mot EU utan också motstridigheter inom landet. Obemärkt tickar en tidsinställd bomb bland Europeiska unionens utvidgningsplaner.
Betänkande (A5-0257/2001) av Queiró

Fatuzzo
Jag röstade även för betänkandet om Ungerns närmande till Europa. I detta betänkande, som jag helt instämmer i, skulle jag framför allt vilja att man framhåller att de ungerska medborgarna, för övrigt i likhet med alla andra medborgare i Europeiska unionens medlemsstater, bör informeras om att i och med att de ansluts till Europeiska unionen, så får de den förmånen att de kan lägga samman de år de arbetat i det land där de bor med de år de eventuellt arbetat i en annan medlemsstat. Anslutningen till Europeiska unionen kan för många gränsgångare medföra bättre och större pensioner.

Krivine och Vachetta
. (FR) Europeiska unionen lovade Ungern ett snabbt inträde i Europa. Men detta löfte har aldrig hållits. Betänkandet "understryker därför behovet av att man, med tanke på att Nicefördraget nu har undertecknats, inför fasta datum för slutförandet av förhandlingarna och för anslutningen för att på detta sätt undvika att känslor av besvikelse eller till och med missnöje uppträder i det ungerska samhället."
Men besvikelsen breder ut sig. Grunden till det ligger i förseningarna, men också de uppoffringar som man försöker få alla att ta som besk medicin inför bättre dagar inom EU. Vissa länder måste dessutom ta denna beska medicin utan att vara försäkrade om att få bli fullvärdiga medlemmar av EU.
Fruktan för att befolkningarna skall förknippa social tillbakagång med de strukturanpassningskriterier som föreskrivits av IMF och EU gör att diskursen ändrar inriktning. Betänkandet "välkomnar [...] att den nationella minimilönen höjts med omkring 60 procent, samt uppmanar den ungerska regeringen att främja ingåendet av sektorsvisa kollektivavtal", men innehållet i de sociala åtgärder som förordas är ett annat, eftersom betänkandet "noterar att ny arbetslagstiftning antagits som grundar sig på principen om flexibilitet och arbetskraftens rörlighet och vars syfte är att anpassa arbetsmarknadens bestämmelser och organisation till de krav som ställs på ekonomisk tillväxt [...]". En liberal logik som vi inte har lättare att godta för de nya kandidatländerna än för Europeiska unionen av i dag. Av dessa skäl har vi inte kunnat rösta för detta betänkande.

Queiró
. (PT) Trots att jag naturligtvis röstade för detta betänkande måste jag få uttrycka mitt missnöje med slutsats nummer 13 i samma betänkande, som härrör från ett godkänt ändringsförslag i utskottet. Där ber man den ungerska regeringen att upphäva de bestämmelser i strafflagen, nämligen paragraf 199, som diskriminerar homosexuella män och kvinnor. Om det var det saken egentligen gällde, om det verkligen handlade om det, skulle nämnda slutsats inte förtjäna någon uppmärksamhet. Det förhåller sig i stället så att jag efter samråd med de ungerska myndigheterna blev informerad om att ifrågavarande bestämmelse i strafflagen endast rör homosexuella förhållanden där någon part är under 18 år. Det handlar därför om en bestämmelse, inte om en sexuell diskriminering, en bestämmelse om barnskydd, en omständighet som helt och hållet ändrar min inställning.
Till följd av detta, då jag begärde att omröstning skulle ske separat, röstade jag emot punkten ifråga.
Betänkande (A5-0258/2001) av Van Orden

Fatuzzo
Även Bulgarien har ansökt om medlemskap i Europeiska unionen. Men jag är ganska orolig, fru talman, över den politiska situationen i det landet. Jag hoppas att kung Simeon, som har blivit Bulgariska republikens regeringschef, men som inte har egen majoritet i parlamentet och som har erhållit makten i landet genom att ta med ministrar från det turkiska samfundet och ministrar från det kommunistiska lägret i sin regering, ändå snart skall lyckas införa gemenskapens regelverk så att landet så snart som möjligt kan bli en del av en utvidgad union, förhoppningsvis ett av länderna i första "vågen" som går med i Europeiska unionen och inte i andra.
Betänkande (A5-0259/2001) av Nicholson of Winterbourne

Adam
Fru talman! Angående Nicholson-betänkandet röstade jag emot det, eftersom man i punkt 20 eftersträvar en uppskjutning av färdigställandet av den andra kärnkraftsreaktorn i Cernavoda. Det är en CANDU-reaktor i västerländsk utformning. Det finns inga följder för säkerheten.
I punkt 20 i betänkandet efterfrågas inrättandet av en hållbar energistrategi. Denna strategi har redan införts. Den har betalats genom Phare-programmet. Det förvånar mig att ett utskott som utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik inte tycks känna till detta.
Av den anledningen röstade jag emot Nicholson-betänkandet. Denna särskilda fråga var felaktig, onödig och förarglig för ett land som vill ansluta sig till oss. Jag önskar att de människor i dessa utskott som är emot kärnkraft skulle inse att detta ständiga hackande på ansökarländerna i denna fråga inte alls är bra för våra förbindelser med dem.

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för Rumäniens inträde i Europeiska unionen. Och detta inte enbart av de skäl - även om det även var därför - som anges i betänkandet, utan för att jag inte kan glömma de nuvarande relationerna mellan Rom och Rumänien. Alla vet att Rumänien är ett samhälle vars medborgare till största delen utgörs av avkomman till de romerska legioner som där hade anlagt ett stort läger. Alla vet att det språk som talas av rumänerna är ett romanskt språk, till skillnad från de språk som talas i alla de övriga regionerna. Dessa band har gjort mig ännu mer övertygad om att stödja och att ställa mig bakom betänkandet, som för övrigt är så positivt när det gäller situationen i Rumänien. Jag hoppas att det landet snarast kan ta igen den tid som gått förlorad jämfört med de andra länder som har ansökt om medlemskap i Europeiska unionen.

Banotti
. (EN) Ett TV-team från Rumänien frågade mig nyligen om jag allvarligt menade att förhållandena på rumänska barnhem skulle kunna äventyra deras ansökan om medlemskap i EU. Dessa unga journalister var fullständigt förbluffade över den djupa oro som många av oss hyser angående alla aspekter av barnavård i Rumänien. Vår oro angående handel med barn, samtidigt som världen banade sig väg fram till deras dörrar i sökandet efter barn, överskuggades av föräldrar som desperat letade efter barn att adoptera och de tydliga tecknen på att många av dem som underlättade kommersiell handel med barn blev en del av det politiska livet i Rumänien, och särskilt i de länder vars invånare utövade påtryckningar för öppen adoption, särskilt USA.
Baroness Nicholson har i sitt utmärkta betänkande betonat dessa frågor och har genom sitt djupa engagemang slutligen väckt de rumänska myndigheterna till insikt, och hennes betänkande kommer förhoppningsvis att leda till de radikala förändringar som krävs för att skydda barn.

Krivine och Vachetta
. (FR) I och för sig kan vi inte annat än ställa oss bakom den nya strategin, som fastställdes vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors den 10-11 december 1999, och som innebär att förhandlingar skall inledas med samtliga kandidatländer i Östeuropa. Men inte till vilket pris som helst.
Samtidigt som landets sociala situation fortsätter att försämras och reformprocessen inte övertygar på några områden, dristar sig föredraganden att säga: "Rumänien har i dag möjligheter till snabba framsteg som saknar motsvarighet i modern tid. Ett starkt politiskt ledarskap, exceptionella ekonomiska signaler, tydligt utformande av och engagemang i reformprocessen [...]." Men de verkliga avsikterna tycks mer avlägsna: "anser att ett Natobeslut om att erbjuda Rumänien medlemskap i den nordatlantiska alliansen 2002 vore ett viktigt bidrag till den regionala stabiliteten; gläder sig därför åt Rumäniens ansträngningar att uppfylla kraven för anslutning till Nato och särskilt landets insatser för att omstrukturera sin militär och anpassa sin försvarspolitik". Rumänien har stora möjligheter att få se Nato presenteras som en ersättning för medlemskap i Europeiska unionen, eftersom det sistnämnda blir allt mindre tänkbart då reformerna ökar utvecklingsskillnaderna och därmed den explosiva integrationskostnaden. Men man begär ändå att Rumänien skall förbereda sig på... inträde i Nato. Av dessa skäl har vi inte kunnat rösta för detta betänkande.
Betänkande (A5-0260/2001) av Volcic

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för betänkandet som beskriver Sloveniens tillnärmning till Europeiska unionen. Om två dagar, nästa lördag, kommer jag att vara gäst hos Sloveniens utrikesminister i Ljubljana. Varför? Jo, därför att han är medlem i Sloveniens pensionärsparti, och detta kommer att bli det första mötet mellan det pensionärsparti som är företrätt i Europaparlamentet och något av de många pensionärspartier som finns i kandidatländerna. Av dessa blir det slovenska partiet det första och jag hoppas att det partiet, som är på väg att lyckas i sin föresats att få in Slovenien i Europeiska unionen, skall förena sig med mig i ansträngningarna att förbättra livet för alla Europas pensionärer.

Muscardini
. (IT) Det är med sorg i hjärtat som delegationen från Nationell allians i Europaparlamentet röstar emot Sloveniens anslutning till Europeiska unionen: med sorg, eftersom vi tror på det slovenska folkets demokratiska och Europavänliga inställning, ett folk som - det är vi övertygade om - kommer att lämna viktiga bidrag till uppbyggnaden av ett Europa som hela tiden blir mera kapabelt att skapa enhet i sitt politiska och ekonomiska handlande och att förmedla de europeiska folkens historiska och kulturella mångfald. Men på grund av den likgiltighet som den slovenska regeringen visar gentemot de italienska landsflyktingarnas legitima och historiska krav kan Nationell allians i dag inte rösta för Sloveniens anslutning.
Denna likgiltighet kyler ner våra förhoppningar, som trots allt lever vidare i en önskan att den slovenska regeringen så snart som möjligt skall inse att demokratibegreppet även måste uttryckas genom att man erkänner och ersätter de skador och det lidande som så många italiensktalande medborgare utsatts för i det förgångna.

Alavanos
Republiken Cyperns anslutning till Europeiska unionen skiljer sig utan tvekan från de östeuropeiska ländernas anslutning på flera sätt. Cyperns anslutning är viktigare och mer angelägen, eftersom den kan utgöra grundbulten till en rättvis lösning av Cypernfrågan på grundval av FN:s resolutioner och få slut på den spänning som försämrar det politiska klimatet i östra Medelhavet, särskilt efter invasionen av den norra delen av ön av den turkiska militären, vars barbariska ockupation nu har pågått i över ett kvarts sekel. Anslutningen kommer inte att påverka någon av öns befolkningsgrupper negativt, och det är kännetecknande att en majoritet - 90 procent - av turkcyprioterna, trots Turkiets och Denktas-regimens rakt motsatta ståndpunkt, i enlighet med en artikel som nyligen publicerades i den turkiska tidningen Radikal, ser positivt på Republiken Cyperns anslutning till Europeiska unionen.
Poos resolution är korrekt, balanserad och politiskt välriktad. Om rådet följde denna Europaparlamentets linje, i stället för att ständigt ge vika för det turkiska etablissemangets påtryckningar, skulle vi se positiva, men även snabba, resultat såväl för Republiken Cypern som för den grekcypriotiska och den turkcypriotiska befolkningen.
Betänkande (A5-0261/2001) av Poos

Alyssandrakis
. (EL) Det enda positiva i betänkandet från det tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon är att man erkänner existensen av ett sådant system och möjligheten att det kan finnas andra, liknande system. Man försöker emellertid dämpa oron genom att förringa systemets möjligheter och dess mer allmänna inverkan.
Värst av allt är att man i betänkandet försöker legitimera insamlingen av personuppgifter, eller uppgifter av annan karaktär, genom att se sådan insamling som ett tillåtet medel inom ramen för utvecklingen av EU:s säkerhets- och försvarspolitik, för att möta snabbinsatsstyrkans behov, för att bekämpa "terrorismen" och så vidare. Man anser också att det är nödvändigt att underrättelsetjänsterna i EU:s medlemsstater samarbetar. Det sägs emellertid att parlamentet med eftertryck "uppmanar [...] medlemsstaterna att se över sin egen lagstiftning och vid behov anta lagar om underrättelsetjänstens verksamhet med avseende på dess överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna, i den form dessa definierats i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna samt i rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna".
Man talar i betänkandet om "demokratisk övervakning av och uppsikt över" övervakningsverksamheten och påstår att parlamentet "uppmanar de nationella kontrollorgan som övervakar säkerhetstjänsterna att vid utövandet av sina kontrollbefogenheter lägga stor vikt vid skyddet av den privata sfären, oberoende av om det är de egna medborgarna, andra EU-medborgare eller medborgare utanför EU som berörs"! En viss oro uttrycks i fråga om industrispionage, uppenbarligen i avsikt att skydda monopolens övervinster. I alla händelser föreslår man i betänkandet kryptering av informationen som den främsta skyddsåtgärden.
Allt detta är enormt upprörande, och det är en provokation mot det grundläggande kravet på skydd av privatliv och syndikalistiska och politiska verksamheter. Betänkandet syftar till att övertyga oss om att vi måste leva med övervakningen, med Schengenavtalets elektroniska register och under Europols uppsikt, liksom det syftar till att flytta över ansvaret för skyddet till var och en av oss.
Av alla dessa skäl har Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) röstat emot betänkandet.

Fatuzzo
Även när det gäller betänkandet om Cypern röstade jag för. I somras, fru talman, semestrade jag även på Cypern, förutom vid havet i norr. Jag delade upp min tid rättvist mellan den grekiska delen av Cypern och mellan den turkiska delen. Jag var vid havet och jag blev solbränd. Först hade jag sällskap av en vacker grekcypriotisk flicka, och därefter en vacker turkcypriotisk flicka. Jag kunde inte hitta någon som helst skillnad mellan den första delen av min semester och den andra delen: det var en mycket vacker semester, såväl på norra delen av Cypern som på södra delen. Jag hoppas med andra ord att Cypern blir medlem av Europeiska unionen så snart som möjligt.

Alavanos
Jag har röstat emot resolutionsförslaget om övervakningssystemet Echelon eftersom jag anser
för det första, att man i resolutionen förringar betydelsen av och rollen för ett system för världsomfattande övervakning som styrs av USA och i vilket ett gemenskapsland, Förenade kungariket, deltar,
för det andra, att resolutionen innehåller konstateranden som inte kan vara fullt underbyggda, som att systemet inte används för militära ändamål,
för det tredje, att förhållningssättet i resolutionen i fråga om det lagliga i att samla in uppgifter lämnar vägen öppen för en fortsatt ytterst farlig likgiltighet på detta område,
för det fjärde, att Förenta staternas möjlighet att fortsätta sin "spionräd" in i Europeiska unionen legitimeras, naturligtvis på otillräckliga villkor,
för det femte, att man, i stället för att kräva att öppenheten i och den demokratiska kontrollen av säkerhetstjänsternas verksamheter måste godkännas, leker med tanken att bygga upp ett "riktigt" EU-Echelon.

Balfe
. (EN) Jag uppskattar det hårda arbete som min vän och kollega Jacques Poos har lagt ned i utarbetandet av detta betänkande, men beklagar att jag inte kan rösta för det i den slutliga omröstningen.
Om de ändringsförslag som min vän Andrew Duff lade fram hade antagits, hade jag kunnat stödja detta betänkande.
Europa har under de senaste åren bevittnat och accepterat Tjeckiska republikens skiljande från Slovakien, f.d. Sovjetunionens upplösning och Jugoslaviens gradvisa upplösning.
Ändå verkar vi inte kunna acceptera Cyperns turkiska befolknings rättighet att beviljas sin rätt till en enskild förvaltning, och om detta inte kan uppnås, förvisso rätten att utträda ur Republiken Cypern och följa en väg med självbestämmande långt från världens minsta land.
Turkcyprioter har lika mycket rätt till självbestämmande som grekcyprioter. Under många år sökte grekcyprioterna "enosis" (union) med Grekland. Turkcyprioterna borde ha samma rätt, även om jag själv skulle föredra två likvärdiga stater som var enade i något slags tvåzons- och tvågruppsförbund inom Europeiska unionen.

Berthu
. (FR) Cypern är i dag det kandidatland som har kommit längst i sina förhandlingar med Europeiska unionen (23 kapitel av 29 har avslutats preliminärt), och på papperet kan man således tänka sig en anslutning redan år 2004. Men i praktiken kommer detta att ställa till med fruktansvärda problem på grund av att Turkiet olagligt har ockuperat öns norra del (37 procent av hela territoriet) sedan 1974.
Europeiska unionen anser att den cypriotiska regeringen på den södra delen företräder hela ön, i överensstämmelse med internationell rätt, och att denna regering således förhandlar om medlemskap för samtliga invånare. Det gör EU rätt i, eftersom ett annat agerande skulle innebära att det erkände en gränsförändring som framtvingats med våld. Men resultatet skulle kunna bli att unionen kommer att innefatta en stängd zon (eftersom kommunikationerna är brutna, förutom med Turkiet), där de mänskliga rättigheterna inte respekteras (Europadomstolen dömde Turkiet så sent som den 10 maj i år för dess handlande gentemot Cypern) och där den ekonomiska situationen inte uppfyller några normer. Hur skall man hantera sådana motsägelser?
I betänkandet av Poos, som kammaren nyss antog, förklarar man med rätta att om Turkiet beslutar att annektera norra delen av ön "skulle detta innebära att Turkiet omintetgjorde sina möjligheter att bli medlem i EU ". Men om Turkiet inte annekterar denna del och vägrar att återuppta förhandlingarna, dvs. om den nuvarande situationen håller i sig, vad gör man då? Det minsta man kan säga är att Turkiets attityd inte motsvarar vad man kan förvänta sig av ett land som vill vara ett kandidatland.

Lulling
. (DE) Först och främst vill jag lyckönska föredraganden Jacques F. Poos till betänkandet. Det gläder mig att utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har tagit till sig mitt huvudsakliga krav, nämligen att betrakta det gemensamma egendomsförhållandet på området jämställdhet mellan man och kvinna som en odiskutabel förutsättning för anslutning.
Dock vill jag ge uttryck för min besvikelse mot utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor därför att andra konkreta krav inte har funnit gehör.
I sammanhanget vill jag poängtera att siffrorna för förvärvsarbetande kvinnor på Cypern är mycket lägre än genomsnittet i gemenskapen. Åtgärder måste vidtas för att stödja kvinnornas möjligheter till yrkesutbildning och arbete, för att förbättra situationen för kvinnorna på arbetsmarknaden samt göra det möjligt att bättre kunna kombinera förvärvsarbete med de familjära plikterna.
Vidare beklagar jag att Cypern inte har deltagit i gemenskapens handlingsprogram för lika möjligheter för kvinnor och män. Inte minst med tanke på att Cypern skall vara det land som hunnit längst i förhandlingarna om kapitlet om det gemensamma egendomsförhållandet, vore det önskvärt om Cyperns deltagande i programmet kunde garanteras inom ramen för det första nationella programmet för en övergång till ett gemensamt egendomsförhållande.
I Europeiska unionens medlemsstater har begreppet "gender mainstreaming", dvs. integreringen av ett jämställdhetsperspektiv under de senaste åren infogats i de viktigaste politiska områdena och reformerna. Med tanke på Cyperns kommande medlemskap i Europeiska unionen vore det klokt att anpassa sig till medlemsstaternas nuvarande nivå liksom att behandla frågan om könsroller inom ramen för programmet Karolus när det gäller utbyte av nationella tjänstemän.
Avslutningsvis, vill jag betona att det trots att Cypern har lagar som rör både bekämpning av kvinnohandel och våld i hemmet fortfarande krävs framsteg på båda dessa områden.

Meijer
. (NL) Tyvärr kan jag inte stödja Poos betänkande, eftersom det utgår från att den regering som utövar auktoritet över den södra grekiskspråkiga delen av Cypern även har befogenhet att förhandla om anslutning till EU för den turkiskspråkiga norra delens räkning. På femtiotalet delade jag åsikten att ett odelat och självständigt Cypern skulle vara en bättre lösning än den uppdelning av ön mellan Grekland och Turkiet som ägde rum efter avkoloniseringen. Tyvärr visade det sig att den cypriotiska enhetsstat som bildades 1960 inte var livskraftig och 1964 upplöstes den. Redan under mina besök på Cypern år 1964 och 1966 kunde jag observera hur utländska militärer på uppdrag av FN höll de områden som de olika befolkningsgrupperna bodde i åtskilda från varandra. Det var alltså långt innan den turkiska ockupationen av den norra delen år 1974. Jag förväntar mig inte att ett tillbakadragande av armén kommer att leda till att den turkiskspråkiga minoriteten återigen vill göra sig självständig från den grekiskspråkiga majoriteten. En fredlig lösning som grundar sig på frivillighet är endast möjlig tack vare en konfederation. Om EU förbinder sig att efter 40 år erövra den norra delen med den turkiska befolkningen så leder det till krig. Det krig och den uppdelning mellan vinnare och förlorare som det leder till är något som jag avvisar.
Betänkande (A5-0262/2001) av Stenzel

Fatuzzo
Jag röstade även för betänkandet om Malta, fru talman, och jag noterade punkt 8 i betänkandet, på sidan 7, där följande sägs: "Malta uppmanas att införa lagar mot diskriminering, i enlighet med artikel 13 i Amsterdamfördraget". Men, fru talman, detta innebär ju att vi begär något av Malta som inte finns i t.ex. Italien! I Italien förekommer det diskriminering mellan handikappade och sjuka som är över 65, och som inte får sjukpension, och sjuka som är under 65, och som i stället får sjukpension. Jag förstår inte vad det är för skillnad mellan den som är handikappad och som är över 65, och den som är handikappad och under 65!
Betänkande (A5-0249/2001) av Collins

Fatuzzo
Detta sista betänkande avser meddelandet om skydd för flygpassagerare. Här fick jag hjälp av pensionären Roberto Roberti, fru talman. När Roberto Roberti steg av flygplanet tillsammans med mig här i Strasbourg, så sade han: "Men vilken dålig mat vi fick på flygplanet! Varför serverar de inte Parmaskinka, spaghetti med pestosås från Genua, polenta från Veneto och doftande tomater från Neapel på planet?" Men nu är det dags för lunch, fru talman. Och hur skulle jag kunna avsluta bättre än med ett "Smaklig måltid!"?

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har godkänt flera punkter i detta betänkande som kan förbättra skyddet av flygpassagerarnas intressen. Vi har dock inte röstat för hela betänkandet eftersom:
man strävar efter att frikänna flygbolagen från deras ansvar för en hel rad funktionsbrister genom att skjuta över felet på flygplatserna och de som ansvarar för kontrollen av lufttrafiken, samtidigt som passagerarna drabbas av det faktum att flygtransporternas funktion i sin helhet styrs efter reglerna om vinst,
avregleringen och liberaliseringen av luftfartssektorn - något som på ett vilseledande sätt hyllas i betänkandet - har påskyndat jakten på vinst och därmed ökat de skador som följer därav, för passagerarna liksom för dem som arbetar på flygtransportområdet.
Man driver med världen då man antyder, vilket också sägs i betänkandet, att passagerarskyddet kan förbättras utan att konkurrensen berörs och genom att räkna med bolagens frivilliga engagemang.

 Eriksson, Frahm och Sjöstedt
. Vi vill meddela att vi har röstat mot Collins betänkande, inte för att vi är mot information till kunderna eller för att vi anser att dessa frågor är oviktiga, utan för att vi anser att detta är frågor som inte bör behandlas i Europaparlamentet.

Markov
. (DE) Den europeiska luftfartstrafiken växer med rasande hastighet. Skyddet för användarna av lufttrafikens tjänster, det vill säga passagerarna, samt garantin för deras säkerhet och hälsa och deras grundläggande rättigheter som konsumenter får allt större betydelse ju mer luftfartstrafiken ökar, inte minst därför att fördelarna med bokning och köp av flygbiljetter på Internet även innebär risker.
Kommissionens förslag som ligger till grund för betänkandet förbättrar skyddet för flygpassagerarna, särskilt när det gäller information om bevakningen av passagerarnas rättigheter. Samtidigt får flygbolagen en möjlighet att på frivillig väg införa egna förpliktelser på flygplatserna. Jag välkomnar särskilt den planerade förstärkningen av den rättsliga ramen för konsumentskyddet, eftersom detta ger tydliga, allmängiltiga och åtalbara regler som skall efterlevas av samtliga flygbolag. Erfarenheten säger att sådana rättsliga ramvillkor är nödvändiga för att den enskilda användaren skall få ut sin rätt i en tvistefråga. Detta betyder inte att jag principiellt är emot frivilliga åtaganden, dock skulle jag föredra att det slås fast åtalbara regler även för förhållandet flygbolag/flygplats. Detta är dock inte självklart. Därför uppstår frågan om vem som skall kontrollera att egna förpliktelser efterlevs respektive vilka medel som skall användas vid brott mot dessa självpåtagna förpliktelser.
Utifrån dessa överväganden stöder vi även kollegan Collins krav på att kommissionen i egna kompletterande förslag bör ta upp de frågor som rör egna åtaganden och som ur konsumenternas synvinkel inte har kunnat klargöras med önskvärd tydlighet.
På min partigrupps vägnar vill jag därför ge mitt stöd för Collins betänkande.

Titley
. (EN) Jag välkomnar varmt Collins betänkande i vilket Europeiska kommissionen uppmanas att anslå forskningsfinansiering för att studera hälsoriskerna för passagerare på långdistansflygningar. Med hänsyn till den aktuella oron angående hälsorisker på långdistansflygningar, som till exempel djup ventrombos, kommer detta betänkande lägligt. I betänkandet går man också så långt att man rekommenderar ytterligare åtgärder som är inriktade på att skydda alla europeiska medborgares rättigheter, som till exempel handikappade medborgare. Jag stöder detta fullständigt. Rekommendationen i betänkandet att utse en ombudsman för flygpassagerarna i EU, som passagerarna kan lämna in klagomål till när de stöter på problem med flygbolag, skulle dessutom delvis gå mot att stärka europeiska medborgare som har stött på problem med europeiska flygbolag. Efterlysningen av ett enklare förfarande för registreringen av klagomål skulle slutligen förenkla klagomålsförfarandet och göra det begripligt för de europeiska medborgarna. Detta skulle vara en seger för vanliga medborgare mot de stora bolagen.
Betänkande (A5-264/2001) av Schmid

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat emot detta betänkande, inte bara för att vi kritiserar eftergivenhet i förhållande till Echelonsystemet - för att inte tala om den löjeväckande förhoppningen att Europaparlamentet kan påverka beslut som fattas av dem som har inrättat systemet - utan framför allt för att vi kritiserar hela systemet med förbindelser mellan stater, liksom förbindelserna mellan finans- och industrigrupper. Deras globala spionage är endast en av många konsekvenser.
Det politiska och militära spionaget är ett instrument i rivaliteten mellan stormakterna, i deras konkurrerande ansträngningar att systematiskt utplundra världen. Den industri- och affärssekretess som förordas av alla försvarare av den kapitalistiska ordningen, vilken syftar till att dölja de många olika sätten att lägga beslag på och slösa bort samhällsrikedomarna för de egna befolkningarna, har oundvikligen industrispionage som komplement. Dessa metoder, som delas av alla stater som har medel därtill, kränker de demokratiska friheterna och de mänskliga rättigheterna.
Det man i grunden intresserar sig för i betänkandet är ingenting annat än att skydda de europeiska industriidkarna mot det handikapp som uppstår då deras amerikanska konkurrenter upptäcker deras små hemligheter med hjälp av Echelonsystemet.
De förändringar som har gjorts, genom ett antal ändringsförslag som vi har röstat igenom, ändrar inte vårt motstånd till betänkandet i sin helhet, och inte heller det faktum att vi inte kan godta någon av minoritetsståndpunkterna, varav de mest oskyldiga inte skiljer sig från huvudtexten mer än att de uttrycker den futtiga önskan att kunna förbättra, kontrollera eller tillrättavisa ett system som varken är möjligt att kontrollera eller tillrättavisa. Och vi sällar oss definitivt inte till dem som försvarar "logiken om den fria marknaden", som inte är någonting annat än djungelns lag.

Caudron
. (FR) Jag tillhörde dem som skrev under för ett tillfälligt utskott. Av effektivitetsskäl anslöt jag mig till det tillfälliga utskottet.
Det ångrar jag inte i dag! Vårt utskott (där jag var medlem) har gjort ett bra arbete och föredraganden G. Schmid har varit synnerligen kompetent.
För några månader sedan förnekade de flesta ansvariga politiker att Echelon överhuvudtaget existerade.
Nu, i början av september 2001, erkänner alla (eller nästan alla) att detta olagliga amerikanska spionagenät täcker en bra bit av världen och "övervakar" företags marknader och medborgares privatliv!
Visst är systemet mindre "effektivt" än man skulle kunna frukta, men det existerar, och det kan vi inte acceptera!
Föredraganden föreslår ett antal åtgärder. Flera grupper anser dem otillräckliga. Jag kan förstå vissa av dem, de som är riktiga demokrater. Men jag accepterar inte att undervisas av dem som - särskilt de från extremhögern - struntar helt och hållet i de individuella friheterna.
Det viktiga, det grundläggande för mig är att frågan tas upp på "offentlig plats".
Oavsett om detta sker vid förhandlingarna inom WTO eller inom ramen för forskning och utveckling av ny teknik (se mina ändringsförslag om det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling), kommer ingenting att bli riktigt som förr! Ingen kan längre säga att man ingenting visste.
Med det utmärkta betänkandet av Schmid, som jag har röstat för, har vår kamp på det här området bara börjat.

Eriksson, Frahm, Krarup, Okking, Sandbæk, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. (DA) Vi har röstat emot betänkandet från det tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon. Betänkandet har en positiv sida men alldeles för många negativa. Det positiva är att utskottet konstaterar att Echelon existerar. Bland de negativa aspekterna bör i synnerhet följande tre punkter understrykas.
1. Trots utskottets slutsats att Echelon faktiskt existerar har de inte lyckats exakt specificera några politiska konsekvenser, vilket enligt vår uppfattning är det minsta man hade kunnat förvänta sig av en politiskt vald församling.
2. Utskottet har valt att fokusera på den illegala avlyssningen av privata verksamheter och ägnar mycket lite uppmärksamhet åt det allvarliga brottet mot privatlivets helgd, så som det bl.a. är formulerat i den europeiska människorättskonventionen. Utskottet kommer heller inte med andra politiska slutsatser än att människorättskonventionens uppgift att skydda de grundläggande medborgerliga rättigheterna också kommer den enskilda medborgaren till godo, medan denne uppmanas att med hjälp av kryptering skydda sig själv mot olovlig avlyssning.
3. Utskottet konstaterar att en medlemsstat deltar i Echelon-samarbetet om olovlig avlyssning, men drar inte heller någon politisk konsekvens av detta. Tvärtom uppmanar man till en snabb uppbyggnad av ett gemensamt europeiskt samarbete vad gäller underrättelsefrågor. Ett samarbete i vilket Echelon-landet Storbritannien fritt kan delta om det så önskar.
Vi ser resultatet av utskottets arbete som en besvikelse. Europaparlamentet har inte levt upp till sitt ansvar att stärka de mänskliga rättigheterna. Kampen för de mänskliga rättigheterna verkar vara som starkast när det är dags att hålla högtidliga tal. När det kommer till konkret handling får de medborgerliga rättigheterna stå i skuggan av det privata näringslivets intressen.

Figueiredo
skriftligt. (PT) Europaparlamentets tillfälliga utskott för Echelon visar att det inte råder några tvivel om att det finns ett världstäckande kommunikationsövervakningssystem som drivs i samarbete med USA, Kanada, Australien och Nya Zeeland, men utskottet försöker minska dess betydelse och kapacitet och det undanröjer inte risken för alla allvarliga följder vid en urskillningslös kommunikationsövervakning, varför vi röstar emot.
Det är oacceptabelt att det får finnas ett sådant nätverk som samlar in och behandlar uppgifter, under sekretess och utan någon kontroll, som kan vara av alla de slag, särskilt politiskt, ekonomiskt och militärt, som uppenbart kränker den fundamentala rätten till respekt för privatlivet, behandlad i artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och artikel 6 i EU-fördraget, och därför det är nödvändigt att oskadliggöra detta världstäckande nätverk för övervakning av telekommunikation helt och hållet.
Även om betänkandet tar upp några åtgärder som handlar om att utveckla system och vidta skyddsrutiner, nämligen sekretess, i förhållande till detta system (och andra liknande...), och talar om åtgärder för samarbete mellan medlemsstaterna (nödvändigtvis på rättslig nivå och inte genom att samla in uppgifter, grundat på en analys från fall till fall, under domstolens kontroll), eller om åtgärder för kontroll av informationssystemen, särskilt på nationell parlamentarisk nivå, då är det underförstått att systemet kommer att fortsätta och att ett informationssystem kan komma att skapas inom EU integrerat i GUSP och den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, vilket heller inte går att acceptera.
Det är oförståeligt att man i samband med betänkandets slutsatser inte ens har bett Förenade kungariket att det skall sluta använda Echelonsystemet och att Tyskland skall stänga övervakningsbasen som finns på deras territorium. Det är beklagligt att EU bekymrar sig djupare för industrispionage än avlyssning av enskilda och tar lätt på att en medlemsstat har ett spionagesystem i en annan medlemsstat med tredje lands deltagande och eventuell kontroll, särskilt USA.

Lambert
. (EN) Med tanke på att parlamentet frivilligt begränsade sig självt genom utredningens karaktär, finns det mycket att välkomna i detta betänkande. Det gläder mig att man bekräftar Echelons existens och att behovet av internationella avtal med öppenhet erkänns.
Det finns dock 3 huvudsakliga skäl till varför jag röstade mot betänkandet.
För det första anser jag att de medlemsstater som är delaktiga i Echelon måste dra sig ur detta skumma, odemokratiska system - detta framgår inte klart i betänkandet.
För det andra har jag intrycket av att det i detta betänkande finns ett lugnt accepterande av att EU måste driva ett underrättelsesystem som en del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). Jag anser att GUSP hotar friheter som till exempel fri tillgång till information och privatlivet. Vi vet att dessa inte alltid tillämpas i praktiken, oberoende av vilka garantier som finns på papper.
För det tredje är inte sådana systems följder för individer klara. Medan det i betänkandet sägs mycket om behovet av att skydda privatlivet och av att övervaka underrättelsetjänsterna, vad skall individen göra? De kan inte längre kommunicera i förtrolighet. Det finns inget verkligt svar.
Jag kan alltså inte ge betänkandet mitt stöd.

Marchiani
. (FR) Den främsta konsekvensen av Schmids omfångsrika betänkande är att det i princip får oss att glömma den fråga som först ställdes.
Varken föredragandens begåvning eller artigheten hos ordföranden i detta utskott bör få oss att glömma att man under alla dessa arbeten har följt en strategi som går ut på att dränka frågans sakinnehåll i en allmän debatt - med alltifrån moraliska bedömningar om underrättelsetjänsters verksamhet till osäkra betraktelser över tekniska komplex - där man har försökt tala om allt och alla utom om Echelon och de som medverkar till att få det att fungera.
Dessa grundläggande frågor hade trots allt förtjänat ett bättre öde än denna beklagliga tystnad, och det i en tid då det europeiska bygget saknar drivkraft i den aspekten.
För det första: om det visar sig att medlemsstater i Europeiska unionen deltar i Echelon, inbegriper då denna affär en uttalad kränkning av unionens fördrag, ja eller nej? Och om svaret är ja: vilka sanktioner planerar man att utfärda?
I ert betänkande gav ni ett jakande svar på den första frågan. Men vilka slutsatser drar ni av det? Ingen alls - eftersom ni inte ens har tagit upp det smärtsamma men logiska problemet med sanktioner, inte ens för att förklara varför ni anser att man inte bör använda sig av dem. Man kan således andas lugnt i London och Berlin, eftersom en uttalad kränkning av fördragets principer inte ens påkallar en förmaning från parlamentets sida, ett parlament som ändå är så pass beredvilligt att uppröras över minsta angrepp på rättsstaten i minsta vrå av världen!
För det andra: eftersom det av våra arbeten framgår att Europeiska unionen inte kan starta en större operation på försvars- och säkerhetsområdet utan tekniskt och logistiskt stöd från Nato, är det då verkligen seriöst att lägga grunden till ett europeiskt system motsvarande Echelon, utan att först reda ut de politiska begreppen kring förbindelserna mellan unionen och de europeiska stater som är medlemmar av Echelon, framför allt mellan unionen och Nato?
För det är just där grunden till era svårigheter ligger: så länge den påstådda europeiska solidariteten är så uppenbart tekniskt och finansiellt bunden till Nato kommer den att överträffas av den atlantiska solidariteten, vilket är en efterverkning av det kalla kriget som står i strid med en självständig europeisk försvars- och säkerhetspolitik.
I klartext: majoriteten i detta parlament - samma majoritet som vidtog förebyggande "apartheidåtgärder" mot den nya demokratiskt valda regeringen i Österrike och som allvarligt planerade att ställa Silvio Berlusconis regering under övervakning - avstår från att vidta åtgärder mot medlemsstater som man numera vet deltar i en verksamhet som strider mot bestämmelserna i fördraget, allvarligt skadar de europeiska företagen och ständigt hotar de individuella friheterna. Det minsta man kan säga är att det obestridligen finns två olika betydelser, två olika sätt att gå tillväga, och att man rent objektivt kan kalla den här affären en riktig skandal.
För en gångs skull hade vi dock kunnat föra, med utgångspunkt i de verkliga problem som Echelon väcker, en riktig debatt om det europeiska byggets grunder och mål, vi hade kunnat få grepp om de europeiska nationerna som de är, med deras historia och lojalitetsband. Vi hade kunnat fundera över vilket Europa vi vill bygga.
Det uteblivna svaret, dvs. dimmans och det outsagdas Europa som räddhågat går med på att underkasta sig den starkares lag, är i många avseenden mycket upprörande.

Meijer
. (NL) För några år sedan förnekades Echelons existens med eftertryck. Organisationen var ju hemlig, och syftet med en sådan hemlighållning är att människor inte skall få veta att organisationen existerar. Ett sådant tillvägagångssätt står naturligtvis helt i strid med demokratiskt beslutsfattande, öppenhet, medborgerlig kontroll och skydd av privatpersoner. Det är ett viktigt steg framåt att man nu öppet erkänner att en av Europeiska unionens medlemsstater sedan länge har ägnat sig åt världsomfattande spionage i samarbete med Förenta staterna, Australien och Nya Zeeland, vilket även kan skada privatpersoner, organisationer och företag inom Europeiska unionens område. Tyvärr drar man knappt några slutsatser av detta i betänkandet. Man accepterar att sådana avtal har ingåtts och är i kraft som en följd av utgången av andra världskriget, med Förenta staternas dominerande roll i Västeuropa. Slutsatsen borde ha varit att Förenade kungariket måste välja mellan ett medlemskap i EU och ett medlemskap i Echelon, att de invånare i Europeiska unionens medlemsstater som har bidragit till arbetet med det här systemet bestraffas, och att liknande spionagesystem som tillhör andra medlemsstater upphävs och telefontrafiken inte längre avlyssnas. Till följd av att två tredjedelars majoritet av denna kammare intar en passiv hållning legaliserar vi ett Europa som tillhör avlyssnarna. Det kan jag inte instämma med.

Muscardini
. (IT) Vi röstar emot, med all den styrka som vår indignation ger oss: vi hade aldrig kunnat föreställa oss att vi var utsatta för spionage som européer, som fria medborgare, som företag, och inte bara från våra allierade inom Nato, utan till och med från våra partner i Europa.
Förenade kungarikets uppträdande kräver en särskild undersökning för att grundligt klarlägga, inte bara regeringens ansvar, utan också med vilka känslomässiga band Förenade kungariket är knutet till resten av Europeiska unionen och om sådana känslomässiga band och en sådan politisk vilja över huvudtaget existerar.
Vi ställer oss ett antal frågor: när nu detta spionsystem existerar, varför har man då inte använt det för att förhindra de våldsamheter som ägde rum under de internationella toppmötena, nu senast i Göteborg och Genua? Tänker man demontera systemet eller göra det demokratiskt tillgängligt för alla så att vi även får en globalisering av våra personliga tankar? Vad säger England och Tyskland till de europeiska medborgarna för att förklara sitt förräderi? Är det möjligt att uppbromsningen när det gäller den europeiska sammanhållningen, ett begrepp som blir allt mer urvattnat politiskt, kulturellt och ekonomiskt, kanske också beror på information som mottagits och spridits genom Echelon?
Detta är viktiga frågor som torde kräva att det tillsätts en undersökningskommission.

Souchet
. (FR) Min invändning mot resolutionsförslaget, som har utarbetats med stöd av betänkandet från parlamentets tillfälliga utskott om övervakningssystemet Echelon, motiveras av två viktiga skäl.
Dels förefaller förslaget till en konvention mellan Europeiska unionen och Förenta staterna inte lämpligt. Bortsett från att avsikterna är goda riskerar det att bli verkningslöst. Kan Echelon däremot utgöra, vilket förespråkarna gör gällande, ett effektivt multilateralt instrument i kampen mot organiserad brottslighet, terrorism, narkotika- och vapenhandel och penningtvätt, ja då är det inte en konvention med ömsesidiga goda avsikter som vi bör underteckna tillsammans med Förenta staterna. Det vi i stället bör förhandla om är att varje stat som vill ansluta sig till ett aktivt internationellt samarbete på dessa centrala områden skall ges möjlighet att bli medlem av Echelonsystemet, som då skulle bli ett öppet system.
Dels tjänar resolutionsförslaget som förevändning för att diskutera en rad skilda frågor som inte har något som helst att göra med det tillfälliga utskottets egentliga uppgift. Mitt i denna disparata skräpkammare har man i punkt 5 smugit in den federalistiska tvångstanken om att nästa regeringskonferens skall ge stadgan om de grundläggande rättigheterna en bindande status och se till att den blir en rättslig grund för överklagande, som om det skydd som för närvarande garanteras genom nationernas författningar och de allmänna och europeiska förklaringarna om de mänskliga rättigheterna vore värdelösa och utan verkan. Detta är verkligen ett sätt att leda den påbörjade debatten om Echelon i andra banor, vilket inte får godtas.

Vattimo
. (IT) Den italienska socialistiska delegationen och andra socialistiska kolleger, framför allt franska, avstod från att rösta i slutomröstningen om Schmid-betänkandet. Det gjorde även jag och nu vill jag gärna förklara varför och visa att det är anledningar som jag på goda grunder tror att mina kolleger instämmer i.
Jag tycker det är fullständigt obegripligt, för att inte säga skandalöst, att Europaparlamentet, och framför allt PSE-gruppen som jag tillhör, tillbakavisade vissa ändringsförslag - jag nämnde dem i mitt inlägg under debatten: nr 16,17,18,19 och 22 - som uttryckligen var avsedda att understryka att den typ av massiv och urskillningslös avlyssning som sker via Echelon är en klar kränkning av de mänskliga rättigheter som anges i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och andra internationella konventioner. Genom att tillbakavisa dessa ändringsförslag, med stöd från majoriteten av socialisterna, har parlamentet gett sitt tysta samtycke - kanske utan att ens inse det - till att de europeiska medborgarnas samtal från och med nu kan avlyssnas av Echelon och liknande system dygnet runt, utan någon respekt för principerna om legalitet och proportionalitet som stöds av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och vår egen stadga om de grundläggande mänskliga rättigheterna. Jag hoppas att rådet och kommissionen, som är känsligare när det gäller behovet att respektera de principer som ingår i fördragen, skall korrigera denna farliga avvikelse.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.43 och återupptogs kl. 15.00.)

Slutsatserna från G8-mötet i Genua
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om slutsatserna från G8-mötet i Genua.
Fru minister! Jag ger er ordet för rådets tjänstgörande ordförandeskap.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Sedan slutet av 1999 förekommer stora demonstrationer vid varje viktigt internationellt toppmöte. Vid Världshandelsorganisationens ministermöte, IMF:s eller Världsbankens möte och World Economic Forums möte i Davos, överallt såg vi demonstranter samlas.
Sedan slutet av förra året är också Europeiska rådets möten föremålet för massiva protestaktioner. Tänk bara på Nice och Göteborg. Allra senast var det G8:s möte i Genua som var anledningen till omfattande protester. Om dessa demonstrationer skulle ha förlöpt utan våld, så skulle vi bara ha behövt tänka på att svara på de frågor och funderingar som de demonstrerande och deras sympatisörer kommer med. Tråkigt nog förenades demonstrationerna i Nice, Göteborg och Genua med en hel del våld trots det faktum att de som organiserar demonstrationer tar avstånd från våldet. Vid sidan om den olägenhet som det här har orsakat för invånarna i de städer där demonstrationerna har ägt rum, vid sidan om de materiella skadorna på hus och annan egendom, så har även människor kommit till skada under sammandrabbningarna och dessutom - och det är det värsta av allt - har två demonstranter omkommit.
Vi är beredda att föra en konstruktiv dialog med det civila samhället, med icke-statliga organisationer, med alla som på ett fredligt sätt ger uttryck för sin oro över globaliseringen, men vi förkastar och fördömer det våld som har svärtat ned den senaste tidens demonstrationer.
Fru talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen måste ge två svar på de händelser jag just tog upp.
Å ena sidan bör vi förhindra våld, vilken form det än antar, för att bevara det område med frihet, säkerhet och rättvisa som unionen är, inte bara rättsligt sett utan också i praktiken.
Förutom denna ytterst viktiga fråga måste vi också bemöta den oro och de frågor som framförs av dem som demonstrerar. Som ni säkert vet ägnade sig rådet (rättsliga och inrikes frågor) åt den första aspekten vid mötet den 13 juli och den 16 juli ägnade sig rådet (allmänna frågor) åt den andra frågan.
Ministerrådet (rättsliga och inrikes frågor) har uttalat sig för ett nära internationellt samarbete med stöd av befintliga rättsliga instrument och med hjälp av instrument som Schengenavtalets tillämpningskonvention och den gemensamma åtgärden av den 26 maj 1997 om samarbete på området för allmän ordning och säkerhet.
Faktum kvarstår dock att ansvaret för att bibehålla den allmänna ordningen på EU-medlemmarnas territorium under alla omständigheter uteslutande är en behörighet för myndigheterna i varje medlemsstat.
Rådet har inte befogenhet att inta en ståndpunkt på ett område där fördraget inte ger rådet någon behörighet. Jag kan försäkra parlamentet att mitt land kommer att låta sig vägledas av omsorg om förebyggande arbete, och inte en vilja till repression.
Rådet (allmänna frågor) har framhållit, jag citerar: "nödvändigheten av att Europeiska unionen och dess demokratiskt valda regeringar bemödar sig om att tolka den politiska dimensionen av globaliseringen och bemöter den oro som globaliseringen väcker i samhället genom att på ett passande sätt hantera de strukturella förändringar som pågår, i syfte att bidra till politiska, sociala och ekonomiska framsteg i det internationella samfundet."
I detta sammanhang, och jag citerar fortfarande: "anser ministrarna att det är värdefullt att föra den konstruktiva dialogen med arbetsmarknadens parter, enskilda organisationer och andra representanter för det civila samhället om globaliseringen och dess följder. Parlamenten måste anslutas till denna dialog. Kommissionen och rådet kommer att offentliggöra en detaljerad redogörelse som visar Europeiska unionens redan mycket positiva roll i detta sammanhang. Rådet anser att den politiska debatten om globaliseringen och dialogen med det civila, europeiska samhället är en uppgift som det åligger Europeiska unionen att fylla under de kommande åren för att påverka följderna av den och fullt ut utnyttja dess fördelar. Rådet betonar behovet av att inleda en mer djupgående dialog med utvecklingsländerna för att beakta deras farhågor i samband med globaliseringen."
Fru talman! Unionens ordförandeskap tillmäter den här typen av frågor ett särskilt intresse, och inom de kommande veckorna kommer den belgiske premiärministern Guy Verhofstadt att offentliggöra sina personliga idéer i ett öppet brev, som kommer att få mycket bred spridning.
I likhet med många andra ledamöter av Europaparlamentet hör jag till den generation som höll på att avsluta mina studier och som började arbeta när en storm av protester bröt ut, en storm som hade sitt ursprung i Förenta staterna, men som här fick en helt egen europeisk prägel. Traditionen säger att det var det magiska året 1968, men missnöjet hade grott i många år och tvisterna skulle pågå i många år efter det. Det var en oerhört fängslande tid, det brusade av idéer, förslag och handlingar. Jag är glad att jag fick uppleva den.
Men jag minns också att jag skämdes för dem som då var lika gamla som jag är nu och påstod att de stod på vår sida, att de förstod oss fullkomligt och att de var helt överens med oss. Jag skall alltså inte göra mig skyldig till samma sak, men jag vill för ordförandeskapets och även egen räkning säga klart och tydligt att oenighet och debatt i sig är en bra sak. En pensée unique, vilken pensée unique det än rör sig om, är aldrig fruktbar på lång sikt, och historien upphör aldrig, vad än Marx, Engels och långt senare även Fukuyama kan ha trott om den saken.
Som rådets ordförande vill jag inte våga mig på en ideologisk diskussion. Jag vill emellertid understryka att det just är de internationella, ja, till och med globala organisationernas uppgift att kontrollera och reglera globaliseringen, och att Europeiska unionen är ett utmärkt exempel på det. Det är alltså paradoxalt att de som motsätter sig densamma vänder sig mot dessa inrättningar och organisationer. Världshandelsorganisationen organiserar exempelvis inte den ekonomiska och kommersiella anarkin som vissa tycks tro. Världshandelsorganisationen ordnar och reglerar handeln, bestämmer de regler som gäller för alla och fungerar i samråd med alla anslutna stater, som för närvarande uppgår till mer än 140.
Mina damer och herrar! Det vore skamligt att påstå att det endast följer fördelar av handelns och industriproduktionens globalisering och utvecklingen av ekonomins penningaspekter. Det vore falskt att hävda att uppkomsten och utvecklingen av ny teknik endast har varit till nytta. Vi måste erkänna att denna utveckling ger upphov till nya klyftor, nya former av utslagning. Förutom den gamla klyftan mellan fattiga och rika - vare sig det handlar om enskilda personer eller om nationer - har det uppkommit en ny klyfta: mellan dem som har tillgång till den nya tekniken och dem som inte har tillgång till den, eller som saknar utbildning för att kunna använda sig av den. Eftersom samhällskritiken ställer alla dessa frågor måste vi ge svar på dem. Och eftersom debatten är ideologisk, t.ex. då samhällskritiken angriper kapitalismen, är det uppenbart att svaren kommer att variera i enlighet med våra respektive ideologiska ståndpunkter.
Vad som däremot obestridligen tycks vara oberoende av ideologiska splittringar, är frågan om att kontrollera globaliseringen. Hur skall vi utnyttja den på bästa sätt? Hur skall vi minimera de skador som globaliseringen orsakar? Hur skall vi undvika utslagning och låta det stora flertalet gagnas av dess fördelar? Det åligger våra samhällen, och framför allt våra samhällens politiska instanser, att ge svar på dessa frågor. Förutom att det krävs regler som skall styra globaliseringen, måste världssamfundets medlemmar föra en viljestark politik för att bevara den internationella freden, göra en bättre uppdelning av vinsterna från världshandelns tillväxt, i syfte att skapa större respekt för principerna om rättvisa, demokrati och de mänskliga rättigheterna.
I det sammanhanget måste de internationella organisationerna, särskilt Förenta nationerna, spela den roll som deras grundare hade avsett. Europeiska unionen är särskilt väl rustad för att bemöta globaliseringen. På europeisk nivå är unionen på något sätt en förebild när det gäller att hantera globaliseringen. Unionen har haft förmåga att förena uppbyggnaden av en inre marknad med respekt för normer i fråga om social rättvisa och miljö. På det här området är unionen en föregångare. Att den är en av samhällskritikens främsta måltavlor är ytterligare en paradox. Europeiska unionen och dess instanser har således ett oändligt upplysningsarbete framför sig. Jag sade er att vi har för avsikt att ge oss i kast med detta, men det är endast möjligt under fredliga förhållanden, utan våld.
(Applåder)

Vitorino
. (EN) Fru talman, ärade ledamöter! Jag gläder mig över att på kommissionens ordförandes vägnar kunna lägga fram en rapport om G7/G8-mötet i Genua.
Mellan den 20 till 22 juli i år, deltog kommissionens ordförande i G7/G8-mötet, tillsammans med Europeiska rådets nuvarande ordförande, Guy Verhofstadt.
Ett antal viktiga beslut fattades vid mötet. Merparten av medias uppmärksamhet var dock riktad mot de händelser som ägde rum utanför toppmötet, på stadens gator. Dessa händelser bekräftade att G8 måste inleda en verklig dialog med det civila samhället och med icke-medlemsländerna.
Demonstranter måste ha tillfälle att ge uttryck för sin åsikt. Detta är en omistlig rättighet, som inte bara garanteras enligt lag, utan som också försvaras i praktiken. Människor är uppriktigt oroade när det gäller ett flertal aspekter av globaliseringen, och vi måste uppmärksamma deras oro.
Våld förstör emellertid alla demonstrationer, även de som hålls i ett gott syfte. Vi kan inte tillåta att fredliga demonstranter som ger uttryck för verkliga rädslor och farhågor dras över samma kam som de som begår våldsdåd.
För att bekämpa våldet, vare sig det är i Göteborg eller Genua, måste vi förbättra det europeiska samarbetet inom området för lag och ordning. Rådet (rättsliga och inrikes frågor) diskuterade dessa frågor i slutet av juli, och händelserna i Genua visar hur brådskande det nu är att vidta åtgärder.
Men jag skulle vilja påminna er alla om att det i enlighet med artikel 33 i EU-fördraget är medlemsstaterna som har det huvudsakliga ansvaret för att upprätthålla lag och ordning. Medlemsstaterna erkänner dock att ett bättre samarbete krävs mellan deras myndigheter för upprätthållande av lag och ordning och de rättsliga myndigheterna för att trygga den allmänna ordningen vid Europeiska rådets möten och vid andra arrangemang. Rådets (rättsliga och inrikes frågor) beslut byggde på de befintliga strukturerna och på befintliga rättsliga instrument, vilket innebär att det inte kommer att inrättas några särskilda institutioner som skall hantera dessa frågor. Det är underförstått att kommissionen alltid har betonat behovet av polisiära och rättsliga åtgärder för att respektera medborgarnas medborgerliga och mänskliga rättigheter och den lagstiftning i vilken skyddet av privatlivet och respekten för de medborgerliga friheterna föreskrivs.
Vi måste fundera över ett politiskt gensvar på de 200 000 demonstranterna i Genua. Det är kommissionens bestämda åsikt att unionen borde främja en aktiv dialog med bona fide-organisationer som fredligt utövar sin rätt att fritt uttrycka sin åsikt och samlas. Vi anser att Europaparlamentet borde spela en stor roll i främjandet av denna dialog.
Demonstranterna vill att vi skall ta itu med den allt större klyftan mellan vår världs norra och södra halvklot, en klyfta som skapats av ojämlikhet, fattigdom, sjukdomar och krig. Trots våra ansträngningar och till och med några bedrifter under de senaste fyrtio åren, kvarstår den tragiska bristande jämlikheten och de sociala orättvisorna, och vi har en lång väg att gå när det gäller att överbrygga dem.
Detta är utmaningen inte bara för G8, utan också för vårt Europa under de kommande åren och årtiondena. Unionen måste stödja de politiska ledare, särskilt i Afrika, som står på demokratins sida. Den måste förhindra illegal vapenhandel mellan nord och syd, och den måste införa politiska linjer som stärker de fattigaste nationernas ekonomi. Politiska linjer som till exempel "Allt utom vapen"initiativet, som har öppnat upp våra marknader för produkter från de minst utvecklade länderna är ett bra exempel på detta tillvägagångssätt.
Lyckligtvis är man inom den allmänna opinionen i dag allt mer intresserad av vart världen är på väg och människor erkänner att denna nordliga-sydliga ojämlikhet inte kan tolereras. Kommissionen är väl medveten om det civila samhällets allt större betydelse och är ivrig att engagera medborgarorganisationer och icke-statliga organisationer i utformningen och genomförandet av EU:s politiska principer.
Som kommissionens ordförande sade i går, under debatten om styrelseformer i kammaren "är unionen fortfarande det enda konkreta, praktiska och demokratiska svaret på globaliseringen". Det är därför nödvändigt att de europeiska institutionernas verksamhet bygger på fem grundläggande principer: öppenhet, delaktighet, ansvarsskyldighet, effektivitet och sammanhållning. Vi måste inleda en öppen och systematisk dialog med det civila samhället och engagera alla berörda parter i utformningen av unionens politikområden.
Det är också nödvändigt att stärka unionens röst och inflytande i världen så att Europa kan bidra i större utsträckning till den internationella välfärden och stabiliteten. Multilaterala institutioner är nyckeln till att utnyttja globaliseringen, men vi betonar naturligtvis att vi vill bidra till att förbättra de multilaterala organisationerna, göra dem öppnare, ge dem större ansvarsskyldighet och göra dem mer demokratiska.
I detta sammanhang ägde en särskilt viktig händelse rum i Genua - "outreach"mötet med ledare från flera icke-medlemsländer. Detta var ett mycket nyttigt möte, som gjorde det möjligt för viktiga företrädare för sydliga länder att uttrycka sina åsikter direkt och uppriktigt och att öppet diskutera frågor med G8:s stats- och regeringschefer. Som en följd av mötet beslutade G8 att göra Afrika till ett av huvudämnena vid nästa års toppmöte i Kanada.
Kommissionen kan för sin del vara nöjd med flera av de beslut som fattades i Genua. Dokumentet om handel, livsmedelssäkerhet, klimatförändringar och överföringsbara sjukdomar, såväl som betoningen på Afrika återspeglar i stort sett kommissionens förberedande bidrag till toppmötet.
När det gäller handel, fanns det en fullständig enighet om behovet av att lansera en ny samtalsrunda vid ministerkonferensen i Doha i november. Detta behov togs förresten åter upp förra veckan i Mexico City.
Under diskussionen om handel konstaterade president Putin att Ryssland var redo att följa det exempel som Europeiska unionen föregått med genom sitt "Allt utom vapen"initiativ.
Angående livsmedelssäkerhet insisterade den europeiska sidan med framgång på att det slutliga meddelandet skulle innehålla en hänvisning till försiktighetsprincipen.
G8 förde en mycket lång diskussion om klimatförändringar, vilket beredde vägen för de slutsatser som uppnåddes i Bonn ett par dagar senare och jag tror att ni har diskuterat dessa slutsatser vid detta sammanträde.
Toppmötet gav också ett tillfälle att lansera världshälsofonden. Syftet med denna internationella fond, som inte kommer att begränsas till G8-länder, är att bidra till att minska fattigdom genom att ta itu med problemen med aids, malaria och tuberkulos. Gemenskapen å sin sida har åtagit sig att bidra med 120 miljoner euro.
Som vid varje tillfälle när unionens innevarande ordförandeskap innehas av en stat som inte är medlem i G8, företräddes unionen vid mötet av rådets ordförande och kommissionens ordförande. Detta gemensamma arrangemang fungerade mycket bra, och det gläder mig att kunna betona det här.
Vi är medvetna om det faktum att flera aspekter av G8 kommer att behöva ändras i framtiden och inte bara på ytan. Kommissionen kommer för sin del att uppmuntra till en tillbakagång till G8-mötenas ursprungliga anda. Ett gemensamt beslut fattades förvisso i Genua om att minska delegationernas storlek, och det toppmöte som skall hållas i Kanada nästa år kommer att vara mycket enklare och - hoppas vi - mer effektivt.
(Applåder)

Tajani
Fru talman! Jag lyssnade med viss tillfredsställelse på inläggen från rådet och kommissionen, för äntligen börjar man ta upp de grundläggande frågorna i samband med G8. Under de senaste veckorna har man faktiskt försökt diskutera frågorna om den allmänna ordningen och det finns metoder för att bemöta även detta. Men vi har pratat väldigt litet om resultaten från toppmötet i Genua, som jag anser vara mycket positiva när det gäller kampen mot världssvälten, fattigdomen och aids: positiva resultat från ett toppmöte under italiensk ledning där vi äntligen fick bevittna hur Amerikas president och Rysslands president stod enade: detta var något nästan otänkbart och därmed sände vi ett kraftfullt fredsbudskap från G8-mötet.
Vi ville genomföra en debatt om toppmötets innehåll i Europaparlamentet före toppmötet, men det blockerades eftersom vårt förslag tillbakavisades av många parlamentariska grupper från vänstern. Vi är övertygade om att G8, för första gången, vilket också kommissionär Vitorino har påmint om, innebar en hård konfrontation om konkreta frågor mellan ledarna från världens mest industrialiserade länder och ledarna från de afrikanska länderna, där man diskuterade konkreta frågor och även inledde ett samarbetsprojekt kring förslaget om en afrikansk union, ett projekt som lagts fram av övriga länder för att skapa ett partnerskap med dessa länder. Man inledde skuldavskrivningen för 23 länder till ett totalt värde av 50 miljarder dollar, 70 procent av hela beloppet.
Man startade ett projekt som syftar till en modernisering av länderna i tredje världen: detta är något mycket positivt! Man har nått fram till konkreta, positiva resultat. Därefter försökte man förvandla G8-mötet till enbart en fråga om den allmänna ordningen. Det finns mycket att säga om det som hänt, om det sätt på vilket händelserna utnyttjats, även i detta parlament, som inte borde bli en arena för konfrontationer om stora nationella frågor, inte borde bli den plats där de nationella debatterna förs. Självklart kan man protestera mot globaliseringen - och på den punkten måste vi vara tydliga - med demonstrationer som är lagliga och där det inte förekommer något våld, men man får inte protestera mot toppmöten med våldsamma demonstrationer där man angriper polisen. De utredningar som det italienska rättsväsendet utfört visar att det även finns skyldiga bland medborgare i Europeiska unionen som kommit till Italien utifrån för att organisera våldsamma demonstrationer.
Herr talman! Låt mig avslutningsvis bekräfta min solidaritet med den italienska ordningsmakten och även peka på behovet av ett bättre samarbete mellan polisen och inrikesministrarna, ett samarbete som kanske inte varit tillräckligt starkt i samband med G8-toppmötet och som vi måste lägga ner mycket arbete på.
Till sist vill jag beteckna de förslag som lanserats i detta parlament om att Italien skall sättas under observation som löjliga, eftersom jag inte tror att Italien behöver några lektioner i demokrati från någon politisk kraft i detta parlament.

Barón Crespo
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, ledamöter! Den socialdemokratiska gruppen har begärt denna debatt av två anledningar.
Den första eftersom slutsatserna och arbetet i G8-mötet förblev i dunkel, eftersom debatten lades fram som en fråga om allmän ordning. Och jag vill särskilt tacka Vitorino som talat om resultaten av ett toppmöte vars dagordning utarbetades av en regering, av Olivos, i Italien och diskuterades i Europaparlamentet. Herr Tajani, ni var upptagen med den kommunala valkampanjen, men den diskuterades här. Dessutom har vi begärt en resolution om denna debatt som besvarats och nekats av PPE. Vi förstår inte att de vill tala och att de samtidigt nekar till att det skrivs en resolution.
Ledamöter, det jag hur som helst vill visa är att vi tydligt sagt att kommissionens och rådets ordförande var med på fotot i Genève och vi beklagar att de inte hunnit komma till denna debatt om de ansåg att det var så viktigt.
Och jag måste visa att det finns vissa positiva framsteg. Kommissionär Vitorino talade om dem. Jag skulle vilja säga att man inte kommit särskilt långt när det gäller skuldavskrivningen. Fonden för aids, malaria och tuberkulos är ett positivt steg även om det inte är tillräckligt ännu. Afrika bör prioriteras, viljan till flexibilitet i TRIPS-avtalen likaså, och initiativet "Allt utom vapen" samt utvidgningen av systemet med generella preferenser är aspekter som vi européer kan vara stolta över, och som vi borde värdera högre. Dessutom har vår bestämda uppfattning om Kyoto möjliggjort att vi nått en lösning i Bonn, trots det nordamerikanska motståndet.
Jag anser att vi som parlament bör begära räkenskaper över detta och diskutera varför. Dessutom är min politiska familj, de europeiska socialdemokraterna, som är medlemmar i den socialistiska internationalen (vi är internationalister och vi är globaliserade sedan artonhundratalet), en organisation som finns i 160 länder i världen och det är inte bara en organisation för de vita utan en organisation som finns på alla kontinenter. Därför bör globaliseringstemat, som på internationalens senaste kongress i Paris för två år sedan ledde till en resolution om globaliseringens utmaningar, vara en ständig del i den europeiska politiken.
Slutligen en reflektion om den allmänna ordningen. Min grupp har från början sagt att den väntar på att den undersökning som görs av det italienska parlamentet skall avslutas, eftersom vi respekterar ett parlament i en betydelsefull demokrati som är medlem i Europeiska unionen. Det hindrar inte att vi uttrycker en mycket kritisk inställning i förhållande till de europeiska medborgarnas mänskliga rättigheter som finns i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Det finns inga politikområden för den allmänna ordningen som begränsar rätten att demonstrera och yttra sig för alla medborgare. Jag säger det och riktar mig mot det belgiska ordförandeskapet. Det en ansvarsfull politik för allmän ordning skulle göra är att garantera dem, inte förtrycka dem. På samma sätt som man inte kan förbjuda fotboll när man bekämpar huliganer, bör man inte begränsa rättigheterna på grund av att det finns små grupper av provocerande vandaler.
En slutlig begäran fru rådsordförande, herr kommissionär, ledamöter. Att ta upp det civila samhället har blivit något så allmänt att det nästan är omöjligt att hålla ett politiskt tal utan att tala om det civila samhället. Men det jag inte riktigt förstår är att man säger att man skall prata med det civila samhället och därefter sätter man ett kommatecken och så säger man: "naturligtvis också med parlamentet": Samhället blir civilt när det väljer sina företrädare och därför är rådets och kommissionens ordförandes första skyldighet då de åker till dessa toppmöten att komma till parlamentet och redogöra.

Procacci
Fru talman, företrädare för rådet och kommissionen! De händelser som ägt rum i samband med det senaste G8-mötet i Genua skulle kunna få oss att bortse från de verkligt stora och viktiga frågor som ligger framför oss. Jag tänker därför uppehålla mig vid de senare och tillfälligt bortse från aspekter - även om de är viktiga - som kommer att diskuteras i vårt utskott för medborgerliga fri- och rättigheter och där det är lämpligt att avvakta yttrandet från det italienska parlamentet, som har tillsatt en särskild undersökningskommission. I framtiden kommer detta parlament utan tvekan att kunna behandla frågan med full kännedom om fakta, även om man redan nu kan brännmärka och fördöma alla former av våld, oavsett varifrån det kommer, som ett instrument för att lösa dessa problem.
Under tiden är det absolut nödvändigt att vi i dag i detta parlament diskuterar globaliseringens stora frågor och att man i framtiden kan utforma en tydlig politisk handlingslinje när det gäller dem, att vi anstränger oss för att hitta konkreta former för att styra globaliseringsprocessen och att vi ser till att denna process har som slutmål konstruktionen av en ny humanism, en humanism som ställer den mänskliga värdigheten snarare än de stora finansiella intressena i historiens centrum. På det viset kan globaliseringen, i stället för att bli en oundviklig källa till lidande, visa sig bli ett fantastiskt tillfälle för att äntligen kunna ändra balansen på vår planet och besegra de förfärliga gissel som plågar en stor del av mänskligheten och som gör att ingen av oss i dessa tider kan känna sig säker på att vara fri från moralisk skuld.
Även om man tar hänsyn till de för mänskligheten viktiga beslut som fattades vid G8-toppmötet, så är det inte lätt att acceptera den grundläggande oviljan att ingripa, även om det bara är i vissa delar och gradvis, när det gäller att modifiera utvecklingsmodellen: här handlade det i första hand mer om konsumtionssamhället och en otyglad marknad än om ett försök att finna gemensamma kriterier som bygger på solidaritet och deltagande.
Den grundläggande frågan är med andra ord hur vi skall kunna hitta ett politiskt och institutionellt fält som delas av alla, som skulle kunna leda globaliseringsprocessen och som uppenbarligen inte enbart kan vara G8. När det gäller denna fråga måste vi öka takten för att undvika skador som blir omöjliga att reparera, för man måste utgå ifrån det faktum att politikens globalisering, dvs. den demokratiska kontrollen av globaliseringsprocessen, utvecklas i en förtvivlat långsam takt jämfört med vad som sker i andra sektorer.
Det finns i dag inget färdigt recept, men enligt min mening skulle man kunna utgå från förslaget från fredsprisstagaren 1996 som vill se ett permanent toppmöte som förenar Europeiska unionen, G8, Världsbanken, de 77 utvecklingsländerna, ONLUS och företag för att lansera och administrera en stor Marshallplan i global skala, en plan som skulle grundas på en gemensam universell strategi. Vissa talar om utopi, men för att citera Tommaso Moro, grundaren av vårt Europa: "Vad skulle vår politik vara utan detta?"

Lannoye
Fru talman, herr kommissionär! Jag tror att G8-toppmötet i Genua kommer att bli ett viktigt ögonblick i vårt politiska liv och förmodligen markera en vändning i det europeiska och internationella politiska livet. Tyvärr inte på grund av att världens rikaste länder gjorde gemensamma åtaganden för att bemöta de fattigaste ländernas allvarliga problem - jag vill påpeka att obalansen mellan nord och syd aldrig har varit så stor - utan på grund av sammanhanget kring toppmötet.
Vitorino framhöll med rätta ett antal beslut, eller åtminstone riktlinjer som fastställdes vid toppmötet, men jag anser inte att man får skänka dem en innebörd som de inte har. Det stämmer att man i all blygsamhet erkände att det vore lämpligt att skriva ned skulden för de allra fattigaste länderna, men man gick inte längre än så. Det stämmer att man inrättade en internationell fond för bekämpning av infektionssjukdomar, men också att den totala finansieringen i stort sett är otillräcklig, eftersom man fastställde anslaget till 1,3 miljarder euro, samtidigt som FN:s generalsekreterare anser att det behövs 10. Däremot finns det ingenting som tyder på en gemensam vilja att komma tillrätta med orättvisor, framför allt genom att förverkliga det länge utlovade målet att anslå 0,7 procent av bruttonationalinkomsten till bistånd. Det talar man inte längre om.
Däremot har deltagarna med bestämdhet framhållit sin tro på marknadens, frihandelns och den nya genteknikutvecklingens dygder och världshandelns regler. Att starta en ny förhandlingsrunda inom WTO är med all säkerhet Europeiska unionens vilja i dag, men är det svaret på de problem som följer av WTO:s orättvisa regler? WTO:s beslutsregler är i själva verket orättvisa, eftersom de bestraffar de fattigaste länderna i förhållande till de rika, om inte annat så för att de fattiga länderna har begränsat tillträde till element som gör det möjligt för dem att delta på ett riktigt sätt i beslutsprocessen.
Inget svar således, ingen verklig öppenhet för krav och kritik från tiotusentals demonstranter, och mer allmänt från den mycket stora europeiska allmänheten, som förkastar eller opponerar sig mot en globalisering som i allt väsentligt avser finansiella aspekter och handel. Och det är inte globaliseringen i sig som bestrids, utan dess i allt väsentligt finansiella och handelsmässiga karaktär. Jag tror att man måste vara noggrann med den åtskillnaden.
Jag anser följaktligen att Europeiska unionen måste ta konkreta initiativ i det sammanhanget, främst genom att sluta stänga av de kritiska rösterna. I det avseendet gläder jag mig åt den belgiska regeringens förslag att diskutera Tobinskatten vid nästa toppmöte i Ekofin-rådet. Det tror jag är ett bra initiativ som bör följas av fler liknande initiativ. Men man måste också och framför allt få till stånd en verklig dialog med parlamenten. Baron Crespo har rätt: parlamentet är trots allt allmänhetens främsta företrädare, det är uppenbart. Europaparlamentet och de nationella parlamenten bör därför vara de platser där regeringarna redogör för sina initiativ. Förutom parlamenten - sedan ett halvt sekel befinner vi oss inte längre i den klassiska politiska världen - måste man tala med det organiserade civila samhället. Det tror jag är avgörande. Många sammanslutningar framför viktiga idéer och seriösa argument - att inte lyssna till dem vore ett politiskt misstag.
Liksom alla andra här beklagar jag våldet, och jag fördömer Black Blockers-demonstranternas våld, men jag kan inte avstå från att samtidigt fördöma de italienska polisstyrkornas oacceptabla beteende då de skändade de mänskliga rättigheterna i Genua.

Wurtz
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Många i min grupp var på plats i Genua, och krävde redan dagen efter G8-mötet att denna debatt skulle föras upp på föredragningslistan för höstens första sammanträdesperiod.
Den konservativa majoriteten i kammaren har agerat mycket defensivt och förhindrat att denna debatt skall kunna avslutas med en resolution där parlamentet ges tillfälle att uttala sig. Vad den däremot inte kan undvika är att de allvarliga frågor som väcktes genom händelserna i Genua ständigt kommer att återkomma på vår politiska dagordning, i en eller en annan form, under hela den period som nu avtecknar sig: "efter Genua" har bara börjat.
En av de kärnfrågor som väcktes i Genua rör själva legitimiteten för G7, G8 - uppfattad som den faktiska ledningsgruppen för världens stora. Jag skall inte gå in på detta i dag. En annan viktig fråga från Genua är naturligtvis våldsproblematiken, och framför allt den ofattbara repression som drabbade de fredliga demonstranterna och förföljde dem ända till sätet för Genuas sociala forum.
I går tog vi initiativ till att anordna en stor debatt i ämnet, tillsammans med samordnaren för det sociala forumet i Genua, Agnoletto, ett initiativ som Gruppen De Gröna, organisationen Attac och de socialistiska parlamentsledamöterna anslöt sig till. De ytterst allvarliga omständigheter som då framhölls och klargjordes stärkte oss i vår övertygelse om att vi måste få full belysning på det händelseförlopp som ledde till den tragedi och de övergrepp vi vet inträffade, och på hela den kedja av ansvar för de regler och värderingar som Europeiska unionen åberopar.
Jag föreslog dessutom att vi skall inrätta en uppföljningskommitté här i parlamentet, vilken skall samarbeta med italienska parlamentsledamöter, det sociala forumet i Genua och andra partner som vill hjälpa till med att få fram hela sanningen. I samma anda har vi upprepat vårt stöd till den sociala rörelsens aktörer, som inte tänker låta sitt budskap förvrängas av våldshandlingar, t.ex. de som utfördes av Black Block, som lätt kan manipuleras av våra motståndare. Vi tänker inte låta detta fantastiska medborgarengagemang i full utveckling misskrediteras och t.o.m. kriminaliseras. Detta leder mig in på den tredje och i våra ögon kanske allra viktigaste frågan "efter Genua", nämligen de politiska svar som vi kommer eller inte kommer att kunna ge på frågorna från de män, kvinnor och myriader ungdomar som man högst olämpligt betecknar som antiglobalister, när de allra oftast vill ha en demokratisk och solidarisk globalisering.
I ett skede då Europeiska unionen diskuterar sin framtid, ambition och roll på världsarenan och sina förbindelser med det civila samhället, ser vi inte på de här frågorna som ett hot att beveka, utan snarare som en möjlighet att gripa tag i för att få Europa att förändras.

Muscardini
Fru talman! Efter de positiva resultaten från G8-mötet måste våra regeringar förbinda sig att bekämpa fattigdomen och reglera globaliseringen; det får inte bli så som det blivit tidigare, att de åtaganden som gjorts inte respekteras eller blir alltför urvattnade över tiden.
Två tredjedelar av världens befolkning lever i extrem fattigdom. Vårt stöd måste inriktas på att ge effektiv hjälp åt befolkningarna och inte på ekonomiska och politiska vinster för de regeringar som har bidragit till att öka eländet för sina befolkningar och som fortsätter att förhindra att de mänskliga rättigheterna respekteras. Vi vill se riktade insatser som syftar till att förverkliga konkreta initiativ som verkligen kommer befolkningen till godo, vilket leder till att vi måste försöka revidera planerna för globaliseringen. Finns det kanske en europeisk väg? Kan man förhindra att globaliseringen förvandlas till en bumerang som alltid drabbar de fattigaste?
Dessvärre har händelserna i Genua med anknytning till den allmänna ordningen, enligt media av en viss politisk inriktning, gjort att de frågor som diskuterades och de riktlinjer som bestämdes av toppmötets ledare har hamnat i skymundan. Och ändå har man för första gången tagit upp frågor som har en grundläggande betydelse för mänsklighetens fredliga utveckling i närvaro av företrädare för tredje världen.
Dessvärre skymdes även de fredliga demonstranternas legitima krav av det globaliserade våldet från dem som nu har som yrke att fiska i grumliga vatten. När det gäller den stadsgerilla som upprepade sina våldsamma attacker under toppmötena i Nice och Göteborg måste vi ta itu med två brännande problem: för det första, hur skall vi kunna garantera respekten för demokratin vid liknande tillfällen? Vi måste med andra ord fråga oss hur vi skall organisera de framtida toppmöten som skall äga rum i Europa för att garantera att mötet mellan företrädarna för olika institutioner blir produktiva och inte leder till fruktlös och våldsam polemik. För det andra, hur skall vi agera politiskt och kulturellt för att förhindra att legitima missnöjesyttringar förvandlas till organiserade våldshandlingar som utnyttjas i olika syften? Finns det något rättsligt utrymme för Interpol att agera preventivt och kontrollera spridningen av våld och terrorism?
Med tanke på kommissionär Vitorinos uppmaning om ett fördjupat samarbete för att förhindra våld, så frågar vi oss hur det kan komma sig att Echelon, som med hjälp från England lyssnar på allt som sker i Europa, inte varnade och hjälpte till att förhindra att våldet kunde äga rum, först i Göteborg och sedan i Genua.
Detta är oroande frågor, som vi kommer att återkomma till. Det är inte Italien som måste hållas under uppsikt, utan de delar av Europa som talar om mänskliga rättigheter i denna kammare och som sedan tillåter att dessa rättigheter kränks och den allmänna snällhet från vissa delar av vänstern som använder beklaganden av våldet som en metod för att övertyga.
Kära talman och kära kolleger! I dag måste Europeiska unionen framför allt agera, för att göra det möjligt att uppnå de mål som bestämdes i Genua, och så att regeringarna inte i inrikespolitiska syften utnyttjar de smärtsamma händelser som måste bemötas i enighet.
Europa måste hitta tillbaka till unionstanken och inte handla utifrån olika särintressen!

Cappato
Fru talman! När det gäller den politiska reaktionen på globaliseringen så ber vi er att inte tvinga oss att välja mellan Genua och Durban, mellan G8-mötet mellan några av de största demokratierna i västvärlden, G8 i Genua, och FN:s konferens i Durban. Naturligtvis skulle vi välja G8 i Genua snarare än de internationella organ där denna världens diktaturer har majoriteten, den beslutande makten, och som sedan slutar i beslut som är typiska för en rasistisk konferens, inte en konferens om rasism. Alternativet är att vi inte kan vara tillfredsställda med de metoder som tillämpats i G8 eller den metod som tillämpats av denna europeiska union. Vi kräver att de västerländska demokratierna blåser nytt liv i demokratins och rättsstatens principer, att de inte spelar defensivt utan går på offensiven och åter lanserar idén om en globalisering av rättigheter och demokrati.
Herr rådsordförande! Om det verkligen funnes en vilja hos Europeiska unionen, så borde det inte vara möjligt att stadgan om den internationella brottmålsdomstolen ännu inte ratificerats efter alla dessa år av arbete. Det borde inte vara möjligt att det allmänna stoppet för dödsstraffet ännu inte har godkänts i FN. Det är i frågor som dessa som de västerländska demokratierna bör gå till motattack.
När det gäller G8: sådana toppmöten borde vara offentliga. Det handlar inte om att få med företrädare för icke-statliga organ eller att få med företrädare för de fattigaste länderna. Det handlar om att engagera parlamenten och samtliga medborgare i dessa problem, att visa förhandlingarna i direktsändning i TV, på Internet, att öppna arbetet i dessa internationella toppmöten för alla medborgare och att blåsa nyt liv i den demokratiska modellen och i rättsstaten. Detta tror jag är alternativet om man vill förbättra G8, förbättra Europeiska unionen, och det är alternativet till dem som kräver att i centrum av globaliseringen skall det finnas styrande organ där de värsta diktaturerna på denna planet fortfarande har vetorätt.

Ferri
Fru talman! Jag begärde ordet för att protestera å det bestämdaste mot dem som har framfört en mycket allvarlig anklagelse mot den italienska ordningsmakten, en anklagelse som saknar såväl bevis som stöd. Uppenbarligen känner min kollega inte till verkligheten, och därför kräver jag att man stryker denna allvarliga anklagelse ur protokollet, en anklagelse som jag inte tycker bör få framföras i denna kammare, eller alternativt att Europaparlamentet i sin församling drar konsekvenserna av detta.

Talmannen
Herr Ferri! Det var inte en ordningsfråga.

Fiori
Fru talman! Samtidigt som jag tackar det belgiska ordförandeskapet och kommissionär Vitorino för deras inledning, vill jag göra två politiska reflexioner.
Första reflexionen: jag tror att alla märkt den för första gången aktiva och starkt närvarande roll som Europeiska unionen spelat inom ramen för G8-toppmötet. Även om det är sant att resultaten förmodligen hade kunnat vara bättre ur konkret synpunkt - vilket andra har påpekat - så vill jag citera en politiker som inte tillhör min kultur, men som är bekant av många i denna kammare: "Alla långa resor börjar med ett litet steg!" Och i Genua etablerades verkligen ett helt nytt sätt att arbeta jämfört med alla andra G8-möten.
Andra reflexionen: jag tror alla i denna kammare har som mål att skapa en union som blir allt fastare mellan Europas folk, och vi grundar vår arbetshypotes och vår politiska hypotes på enighet, demokrati och rätt.
Vid toppmötet i Genua och i de budskap som därefter har framförts via olika medier så är det en sak som oroar mig, och det är försöket att förneka den representativa demokratin, något som jag anser vara oacceptabelt. Detta kan tillhöra vissa kulturer, men vi måste tillbakavisa våldet, för våldet strider mot vårt sätt att umgås som civiliserade människor, men framför allt måste vi tro på en konstruktion som är vitt skild från denna totalt låsta konfrontation.
Låt mig avsluta med två korta upplysningar. Vi ville inte ha resolutionen, för - vilket säkert några av er minns - i juli ville vi ha en diskussion så att Europaparlamentet, tillsammans med rådet och kommissionen, kunde komma förberedda till toppmötet i Genua. Detta tilläts inte: vi fick bara tid för en muntlig fråga.
För det andra: eftersom jag känner väl till hur balanserade en del av de kolleger är som har talat före mig, så tror jag att innan vi skjuter pilar eller drar förhastade slutsatser om hur den italienska ordningsmakten har handlat, så bör vi avvakta slutsatserna från de undersökningar som åklagarmyndigheten just nu genomför.

Napoletano
Fru talman! Det nyss genomförda G8-mötet i Genua ger regeringarna en del att fundera på, framför allt de åtta regeringar som deltog, men även kommissionen och rådet, institutionerna, partierna och den rörelse i vars mitt det har påbörjats en intressant diskussion som ifrågasätter till och med definitionen no global. Detta är inte tillfället att diskutera de problem i samband med säkerhet och allmän ordning som numera har europeiska proportioner, vilket vi påmints om, och som kräver svar som är effektiva, men som samtidigt respekterar rättigheter som mötes- och demonstrationsrätten, rättigheter som tas upp i Europeiska unionens stadga över de grundläggande rättigheterna.
Parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter har mycket påpassligt beslutat att utarbeta en rekommendation till rådet (rättsliga och inrikes frågor) före nästa sammanträde i november. Men vi kan inte undvika att här uttrycka vår djupa smärta över att en ung människa, Carlo Giuliani, förlorade livet och entydigt fördöma det våld som även i Genua delvis utövades av grupper av minderåriga, samt vår oro över de onödigt hårda åtgärder som vissa sektorer av ordningsmakten gjorde sig skyldiga till i syfte att skydda medborgarnas säkerhet. Om allt detta pågår en undersökning som tillsatts av det italienska parlamentet, förutom den som genomförs av åklagarmyndigheten. Snart kommer vi själva att få tillgång till den.
Om vi återgår till själva dagordningen, så måste det sägas att G8, som är ett informellt forum, riskerar att skapa förväntningar som praktiskt taget aldrig leder till konkreta åtgärder. Men bland annat tack vare den uppmärksamhet som rörelsen lyckats skapa runt detta toppmöte så är det numera omöjligt att undvika frågan om vilken roll de fattigaste länderna skall spela och att det krävs ett mer övertygande engagemang när det gäller skulder, fattigdom, handel, kamp mot sjukdomar och miljö.
Om rörelsen, avslutningsvis, är ansvarskännande nog att fundera över sin framtid, vilken form kampen skall ta, och över risken att lösas upp i protektionistiska och agitatoriska småsekter, så åligger det institutionen att styra de globala processer som hittills har främjat ekonomisk koncentration och spekulationsvinster och som har förvärrat klyftor och orättvisor på ett oacceptabelt vis. Nästa gång som Europeiska unionen och kommissionen kommer att ha ett helt annat ansvar än de hade under G8 är den nya förhandlingsrundan i Världshandelsorganisationen WTO.
Europeiska kommissionens förslag "everything but arms" förstärks i slutdokumentet från Genua. Det är nu vår uppgift att föra idén vidare i samverkan med våra respektive medborgare och med de fattiga länder som utesluts från flödena i världshandeln.

Di Pietro
Fru talman! Jag yttrar mig som företrädare för "Italia dei Valori", en italiensk politisk rörelse som tillhör ELDR, som befann sig i Genua och som såg vad som hände. Sammanfattningsvis vill vi peka på den grundläggande improduktiviteten hos toppmöten sådana som G8, så som de hittills varit upplagda. Aldrig tidigare har vi som i Genua kunnat bevittna hur liknande uppvisningar av muskelstyrka och makt från världens stora inte är annat än en tom gest som sannerligen inte kan lindra hungern i världen eller förbättra jämlikheten mellan människor, om det inte återföljs av konkreta handlingar som efterskänkning av skulder, omfördelning av rikedomar, skydd av materiella rättigheter och avskaffande av alla typer av utnyttjande av länderna i tredje världen.
För det andra: det fanns i Genua, tillsammans med mängder av personer som utövade sina legitima rättigheter att demonstrera sina egna åsikter, även många provokatörer och infiltratörer som utnyttjade demonstrationen för att begå olagliga och omotiverade våldshandlingar och därigenom förnedra såväl regeringar som demonstranter. Till dessa - och detta är den tredje punkten - är det nödvändigt att även från detta parlament sända en klar och otvetydig signal om fördömande och ogillande: det är de som är brottslingarna som tände våldets stubintråd.
För det fjärde: när det gäller dessa grupper misslyckades dessvärre de organ som skulle stå för förebyggande åtgärder, kontroll och repression, och som tillsattes av den italienska regeringen, delvis med sitt uppdrag. De misslyckades både på grund av överdrifter och brister: brist på information, på underrättelseverksamhet och på prevention; överdrifter när det gäller repression från vissa delar av ordningsmakten, tyvärr förekom det repressiva handlingar som kunde och borde ha undvikits.
Slutligen, skall man visserligen fördöma detta sätt att agera, men inte med hänvisning till enskilda individer inom ordningsmakten, utan med hänvisning till dem som har gett order och som borde styra och samordna verksamheten, såväl ur teknisk som ur polisiär synpunkt. Detta har inte gjorts, och det är något vi beklagar. Vi avvaktar lugnt resultaten från åklagarmyndigheten och det italienska parlamentet och vi hoppas att det inte skall förekomma några våldshandlingar i framtiden.

Frassoni
Fru talman! Ministern började sitt inlägg med att tala om sin generation. Jag tillhör den generation som i Italien kallas "reaktionens" - jag är för ung för såväl -68 som för -77 - och jag har blivit van vid att se poliser och karabinjärer som de som skall garantera människors säkerhet och som har gjort det möjligt att besegra terrorismen i Italien. Det som därför var mest överraskande och chockerande för mig av det som hände i Genua var att se hur det inom ordningsmakten räckte med nästan ingenting, ett byte av regering, en smädelsekampanj mot anti-G8-rörelsen, en dålig organisation och ett gäng våldsamma huliganer för att det i delar av ordningsmakten - jag understryker, i delar av den - skulle uppstå en lust att handla som redskap för ett förtryck som är blint och djupt obegåvat.
Detta, Tajani och kommissionär Vitorino, är en europeisk fråga och inte en nationell. Det dike som är på väg att grävas från Nice till Göteborg och till Genua och kanske i morgon till Laeken - även om ministerns vackra ord kanske kan tillåta oss att vara optimistiska - oavsett om det är fel eller rätt, oavsett om vi vill det eller inte, mellan å ena sidan personer som i god tro anser att de handlar för att skapa en bättre värld och å den andra institutionerna - polis, parlament, regering - är ett problem som borde engagera oss alla, till vänster och till höger.
Jag är säker på att om samarbetet mellan poliserna hade skötts effektivt och med respekt för individens rättigheter, om rätten att röra sig fritt vore en verklig rättighet, en prioriterad rättighet på samma nivå som kapitalets fria rörlighet, om stadgan om grundläggande rättigheter hade trängt in i allas vårt DNA, så kanske de värsta händelserna i Genua inte skulle ha inträffat. Det är därför jag tror vi måste göra två saker för att undvika nya Nice, nya Göteborg, nya Genua: det första är att skapa klarhet. I Italien arbetar redan åklagarmyndigheten, arbetar redan en parlamentarisk undersökningskommission. Här måste vi göra en detaljerad bedömning av det sätt på vilket samarbetet mellan de olika europeiska polismyndigheterna har hanterats och försöka förstå om man har kränkt stadgan om de grundläggande mänskliga rättigheterna i behandlingen av fångarna, ja eller nej.
Den andra och sista frågan, fru talman, gäller att försöka förstå om upphävandet av Schengenavtalets regler kan motivera ett urskillningslöst och kollektivt upphävande av den fria rörligheten.
Detta är vad vi måste ta itu med i denna kammare, och jag hoppas att vi kan göra det tillsammans.

Vinci
Fru talman! G8-mötet i Genua har i allt väsentligt inte gett den fattiga befolkningen i tredje världen någonting: detta är sanningen! Framför allt förlöjligades Kofi Annans krav på att avsätta ett belopp för att bekämpa aids som var någotsånär anständigt och inte en allmosa.
Anspråken från de styrande i väst på att regera världen och deras organs krav på en liberal världsekonomi har, från och med Seattle, varit föremål för kritik och aktivt motstånd från en rörelse som består av tusentals föreningar, miljontals personer och även stater - jag tänker på Sydafrika - som hävdar en alternativ globaliseringsmodell, demokratisk och inriktad på att tillfredsställa de många gånger dramatiska behoven hos befolkningarna i framför allt tredje världen.
I Genua, kallade av Genoa social forum - dvs. av tusentals organisationer som alla var fredliga, hälften italienska - samlades 300 000 personer för att demonstrera sitt missnöje och sina alternativa mål.
Ni såg alla i massmedia bilderna och filmerna av det som hände i Genua. Det är bevis, Ferri! Jag läste tidningar och lyssnade på televisionen. Ett hundratal huliganer, mellan 600 och 800 enligt den italienska polisen, fick dra fram genom staden Genua, trots att man visste var de var förlagda, och förstöra butiker, banker och offentliga inrättningar, medan polisen på det mest brutala vis gav sig på de fredliga demonstranterna. De trängde in på de platser där dessa fredliga demonstranter låg och sov och de ställde till med en massaker. De arresterade hundratals ungdomar och i polisens kaserner blev de slagna, förolämpade och misshandlade, tvingade att stå i timmar med händerna mot en mur och med särade ben, tvingade att sjunga fascistsånger och att hylla Mussolini; slutligen hotades flickorna med våldtäkt.
Jag var i Genua de dagarna och jag blev direkt vittne till hur polisernas jeepar körde med full fart och hur polisen gjorde utfall mot fredliga demonstranter, hur man kastade hundratals tårgasgranater mot tusentals oskyddade personer, bland annat barn och handikappade. Sedan var jag i fängelserna dit man fört hundratals unga flickor och pojkar från Italien, Spanien, Tyskland, Österrike, Sverige, Schweiz, ungdomar på 18-20 år och jag samlade in deras vittnesmål: alla, jag säger alla, hade blivit slagna, förolämpade och misshandlade, många hade sytts i huvudet och allt detta hade hänt i kasernerna efter arresteringen.
Högerns auktoritära utveckling har en lång historia i Europa! Till den historien hör, förutom vissa grundfaktorer, enskilda händelser å ena sidan och den moderata, liberala och katolska högerns samtycke och viljelöshet å den andra.
Den underskattning som här växer fram från rådets sida, samt från en del av de politiska krafter som är företrädda i detta parlament när det gäller den allmänna kurs som Italien har slagit in på och som så dramatiskt visades upp i Genua, är med andra ord - tillåt mig säga detta - oansvarig, inte bara gentemot demokratin, utan gentemot just dessa krafter själva. För betydligt mindre, på grund av Haiders prat, har Österrike underkastats kontroll och sanktioner från de övriga 14 länderna i unionen.

Segni
Vinci! Det förekom även utfall mot polisen, inte bara de överdrifter från polisens sida som jag fördömde, låt oss inte glömma det. Men det är inte det problemet jag vill ta upp i dag.
Det gäller i stället en fråga som förenar oss alla, och det är följande: vad kan Europa göra? Fru utrikesminister! Ni sade att Europa skulle kunna bli en förebild när det gäller att lösa morgondagens problem i samband med globaliseringen. Det är sant, men låt oss säga som det är, fru utrikesminister, inte detta Europa. Självklart de mänskliga rättigheternas Europa, de rättigheters, vars vagga stod här, det Europa som står för respekt för minoriteter och mångfald, det Europa som säger nej till dödsstraffet, ett Europa som tar hänsyn till den oro som en stor del av mänskligheten, kanske den bästa delen, upplever. Men en sådan förebild skulle vi endast kunna bli om Europa hade en röst och ett gemensamt instrument för att kraftfullt föra fram den idén i världen. Ett splittrat Europa har inget att komma med. G8 gav inte intryck av ett kraftfullt Europa som skulle kunna påverka några beslut. G8 har gett världen bilden av en stor supermakt och ett Europa som är delat, svagt och ineffektivt, eftersom det är splittrat. Detta är det verkliga problem vi står inför.
Om vi verkligen vill att Europa skall kunna reagera på den oro som många känner inför globaliseringen, så måste vi gå vidare på vägen mot en politisk union och skapa ett Europa som talar med en gemensam röst. Om det inte vore fyra olika europeiska stater utan en enda företrädare som talade för hela Europa vid sammanträdena med G8, så skulle det inte längre finnas ett stort USA och en mängd småstater: det skulle vara två röster med samma vikt.
Fru utrikesminister! Er regering skulle kunna lämna ett viktigt bidrag till denna utveckling i Laeken genom att presentera och utveckla ett förslag till konstitution som inte ligger utanför de verkliga problemen, så som debatten fortfarande förs i dag, utan som på ett par år, efter den gemensamma valutan och efter globaliseringsproblemen, skulle kunna bli ett instrument som gör det möjligt för Europa att tala med en gemensam röst och som en politisk enhet.

Gollnisch
Fru talman, mina kära kolleger! Händelserna i Genua avslöjar flera saker. Den första händelsen, om jag skall våga ge mig in på den, är att de europeiska eller internationella ledarna, Europaglobalisterna, barrikaderades inne i denna stad. Detta ger anledning till det tämligen enkla konstaterandet att de inte är bra på att styra, men väl på att skydda sig.
Den andra händelsen får oss dock inte att sluta upp bakom de organiserade motdemonstrationernas brutala former, avsiktligt våldsamma, som inte väckte särskilt stor indignation i de egna leden så länge de användes som instrument mot den nationella högerns partier. När våldet vänder sig mot flamländska, italienska, franska, tyska eller andra militanta nationalister har man ingenting emot det, och det saknades inte ledare inom det franska socialistpartiet som uppmuntrade och organiserade det som man kallade den demokratiska attacken. I alla fall till den dag då också socialistiska ledare får stenar emot sig - en illustration på fabeln om bevattnaren som själv får vatten på sig Den blodiga verkligheten i Genua visar faktiskt att protesterna mot globaliseringen inte är uttryck för en moralisk protest som föds ur en önskan om en mer rättvis fördelning av världens tillgångar. Det som står på spel, i dag precis som i går, är av politisk och ideologisk karaktär. Luca Casarini, ledare för de Vita Overallerna, bekräftade detta i en intervju för "La Repubblica". Negri, som har dömts för väpnat uppror mot den italienska staten och som för närvarande är under frigång, har uttryckt detta i en bok. Dessa personer är inte längre internationella socialister, internationella proletärer, men de är fortfarande internationalister. Folket i Seattle är inte all världens fattigas röst: de är ett politiskt instrument som riktas mot västvärlden. I Genua utlöste folket sin attack genom att utgå från själva hjärtat i det imperium som det gör anspråk på att förstöra. Men den dialektiska motsatsen till den liberala globalismen är i realiteten en annan, lika subversiv globalism. Vi ansluter oss varken till den ena eller den andra: det rätta svaret består i att försvara nationella identiteter.

Gawronski
Fru talman! Efter den goda stämningen i Rambouillet under det första G5-mötet har vi fått uppleva de trista händelserna i Genua, och många börjar tro att dessa toppmöten har blivit för stora, massiva och byråkratiska och att de har förlorat sin fruktbara anda av diskretion. Kommissionen talade om detta för ett tag sedan och utan tvekan är detta en fråga som vi måste analysera vidare.
Men det är många av oss som har förstått att i detta parlament finns det krafter som har förmågan att utnyttja till och med tragedier, som den tragedi som dödsfallet i Genua innebar. Och detta enbart för att nå sina politiska mål, dvs. att misskreditera center-högerregeringen i Italien. För att uppnå detta mål utnyttjar de Europaparlamentet, organiserar de i detta parlament, till exempel i går, möten med företrädare för globaliseringsmotståndarna som sprider löjliga anklagelser och lögner och som förolämpar en av unionens medlemsstater genom att beskriva den som en bristfällig demokrati som skall hållas under uppsikt. Det smärtar mig att även mina italienska kolleger deltog aktivt i dessa möten - jag nöjer mig med att nämna Vinci - och att de kanske inte inser att de inte så mycket diskrediterar sin center-högerregering som hela sitt land.
Min fråga är självklar och banal: om det hade suttit en vänsterregering vid makten i Italien, hade vi då fått se samma mobilisering av krafterna i detta parlament, med pilgrimsfärder från våra kolleger bland parlamentsledamöterna, som aldrig tidigare ens drömt om att närvara vid de tidigare toppmötena men som - underligt nog - var närvarande i Genua?
Jag hoppas verkligen att protesterna i Genua och på andra håll aldrig skall lyckas hindra de politiska ledarna i världen från att fortsätta tala med varandra, vilket de riskerar att göra.

Van den Berg
Fru talman! Till globalisering som en synonym för den starkas rätt säger vi som socialister nej, men globalisering med ett mänskligt ansikte hyllar vi.
Över hela världen knyts vi allt närmare varandra och vi blir mer beroende av varandra. Därför är det absolut meningslöst att gömma oss själva bakom nationella, europeiska eller andra godtyckliga gränser. Samtidigt ser vi dock globaliseringens baksida. Världshandeln blomstrar, men de rikaste länderna tjänar 37 gånger mer än de fattigaste länderna och trots en enorm tillväxt i världshandeln under de senaste åren så har klyftan mellan fattiga och rika bara blivit större. En av fem personer som bor i denna global village har fortfarande ingen tillgång till undervisning eller hälsovård. Just i denna global village är denna stora orättvisa något som rör oss alla.
Europa - det är för mig kommissionen, rådet, parlamentet, medlemsstaterna - måste tala med en röst. Det går och alltså kan vi också spela en avgörande roll. Som största handelsmakt har vi möjlighet att spela en roll som föregångare. Vi i Europa måste försvara vår sociala modell både inåt och utåt och i och med det ta på oss ett ansvar, och stödja nya sociala och innovativa lösningar. Vi måste exempelvis stödja de fattiga länder som strävar efter en billig produktion av billiga aidsmediciner. Vi måste göra detta möjligt och försvara deras rättigheter.
Om vi går från ord till handling så visar vi att vi menar allvar. Inte minst i dessa tider då Förenta staterna då och då hotar att vända sig bort från multilateralismen och dra sig tillbaka bakom egennyttans mur är det ytterst viktigt att Europa spelar en aktiv roll i världen. Frågan är då naturligtvis vilken roll och vilka verksamheter vi skall ägna oss åt.
Jag nämner ett antal mycket lovande initiativ: "Allt utom vapen", vårt åtgärdsprogram mot aids och Jospins och Schröders initiativ beträffande Tobinskatten. Är kommissionen och rådet också beredda att åtminstone låta undersöka och stödja initiativ på den punkten på allvar? Jag nämner också våra svaga punkter: vägran att snabbt reformera jordbruket. Jag tänker också på det faktum att kommissionens ordförande Prodi förvisso avsätter 120 miljoner euro till vår Global Health Fund, men att vi måste ta de pengarna ur vår egen budget. Det är en cigarr ur egen låda. När kommer förresten parlamentets förslag, för den åtgärden kommer väl att behöva ett formellt godkännande. Här i parlamentet är vi för extra pengar och emot cigarrer ur egen låda. Jag tänker också på de medlemsstater som inte använder 0,7 procent av BNP till utvecklingssamarbete.
Om Europa vill vara en vän till dem som vill ge globaliseringen ett mänskligt ansikte, om Europa på allvar vill lyssna och föregå med ett exempel för alla dem som nu oroar sig och demonstrerar, då måste Europa leva upp till det i egna ord och handlingar. Däri ligger enligt mig kärnan för partnerskap med utvecklingsländerna. Däri ligger också grunden för framgång för en ny WTO-runda. Det är emellertid ett annat Europa än det Europa som ställer sig på ett fåtal profitörers sida. Om vi verkligen vill att rätten skall gälla för alla, så har vi en gyllene chans att tillsammans förverkliga det här i Europa. Den vägen vill socialdemokraterna gärna gå.

Voggenhuber
Fru talman, mina damer och herrar! Förnekandet av demokratin och en social dimension på den europeiska integrationen skapar konflikter. Vad blir vårt svar? Otaliga unga människor har under sommaren väntat på detta Europaparlamentets första sammanträde. I Genua fick de stifta bekantskap med en stat och ett Europa som traumatiserade dem djupt. Detta trauma växer för varje dag som vi inte kan ge dem ett lämpligt.
Vad blir parlamentets svar? Poettering gratulerade Berlusconi redan första dagen. Kristdemokraterna och högeranhängarna i parlamentet avslog resolutionen och gjorde klart att de även kommer att säga nej till en undersökningskommitté. De måste få klart för sig vad det är de identifierar sig med. Polisens övervåld, systematisk misshandel, ja tortyr i fängelser och häkten, hundratals godtyckliga arresteringar, sexuellt ofredande, nazistiska slagord på polisstationerna.
Jag var i Genua under en vecka. Jag besökte fängelserna. Jag talade med de ansvariga, och under tio timmars tid förde jag protokoll med människor som hade plågats och misshandlats systematiskt, till vissa delar under trettio timmar. Allt detta vill ni sopa under mattan! Ja, kristdemokraterna har överlåtit åt den italienska högern att förneka debatten. Och så har en av er mage att påstå att det inte finns några bevis.
Mina damer och herrar, rösta för en undersökningskommitté så skall vi leverera flera kappsäckar med bevis på hundratals fall av tortyr, av misshandel, av övervåld och övergrepp från polisens sida. Detta är inte bara en sak för den italienska polisen, för runt hela Europa har dessa unga människor inväntat detta första sammanträde i förtröstan på att de grundläggande fri- och rättigheternas väktarna sitter här i kammaren och att detta parlament inte kommer att tiga och göra gemensam sak med den högervridna italienska regeringen.
Tillåt mig att som österrikare säga ett bittert ord. Vad hade skett om ett så oerhört toppmöte hade ägt rum i Österrike för ett år sedan? En död, 500 skadade, 470 häktade och körda till fängelse, av vilka 90 procent måste släppas av brist på bevis därför att polisen gripit dem på godtyckliga premisser i en omkrets av upp till 50 km runt Genua och belagt dem med manipulerat bevismaterial. Det finns en europeisk dimension på detta, och detta parlament står nu inför frågan ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Cossutta
Fru talman! Uppriktigt sagt var de politiska resultaten från G8-mötet praktiskt taget noll, snarare negativa, och under alla omständigheter förmörkades alltsammans, som vi vet, av de våldsamma sammandrabbningarna.
Vi understryker här våra kraftiga protester mot den italienska regeringen och poliskåren, som var toleranta och släpphänta mot de våldsamma och som var omänskligt grymma mot de oskyldiga. Europa har kunnat bedöma och har med bestörtning och förakt fördömt de otäcka bilder av handlingar som hör hemma i tredje världen, förföljelse av den typ vi såg i Chile, från en stat som är medlem av unionen.
Även här upprepar vi vårt klara fördömande av det vettlösa våldet från vissa demonstranters sida och vår entydiga kritik mot de organisatörer som med ord fördömer våldet, men som, när det kommer till kritan, vare sig kunnat eller velat avbryta alla kontakter med dem som predikar och utför våldshandlingar inuti rörelsen.
All tolerans när det gäller detta våld spelar folkens fiender i händerna; all naivitet från deras sida som tror att det räcker att ha rätt, eftersom det som är rätt alltid segrar, och som inte ägnar sig åt att bekämpa, isolera, utestänga de våldsamma av alla de slag, är inte en tillgång, utan det bär inom sig en förgiftad frukt, det utgör en verklig bumerang som riktas mot behovet att utvidga och utöka den stora motståndsrörelsen mot den nyliberala globaliseringen.

Bodrato
Fru talman! Europaparlamentet måste vara mycket försiktigt när det genomför sina debatter om de nationella parlamentens ansvar, för att inte ge ett intryck av att blanda sig i de olika ländernas inre angelägenheter, på det ena eller andra sättet. När det gäller G8 delar jag de positiva och negativa slutsatserna i rådets och kommissionens slutsatser, för även jag frågar mig: varför exploderar våldet varje gång man organiserar internationella toppmöten, från Seattle till Göteborg och till Genua, våld som hotar den allmänna ordningen, som om det gällde att bekämpa en osynlig tyrann? När det gäller denna paradox måste vi fundera och inleda en dialog med de unga som kan återge politiken dess roll.
Våldet skall bekämpas utan förbehåll; våldet kan aldrig förenas med demokratin; extremismen blir ofta våldets vagga. Den italienska åklagarmyndigheten, som vi har fullt förtroende för, håller på med att utreda våldet i Genua.
Men det finns också ett politiskt problem, det finns många olika sätt att försvara institutionerna. Vi får inte blanda samman Black Block, som ville att det skulle bli våld, med de personer som utövade sin rätt att demonstrera på gator och torg. Den förvirringen föder en spiral som leder till nytt våld och som får terrorismen att växa. I sådana här situationer är det mycket svårt att upprätthålla respekten för lagen utan att ta till våld, men detta är regeringarnas skyldighet. För att isolera de extrema rörelserna måste utgångspunkten vara de nationella och europeiska institutionernas moraliska auktoritet och förmågan att visa att man till fullo respekterar medborgarnas rättigheter.

Terrón i Cusí
Fru talman! Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor skall utarbeta en rekommendation om det förslag som rådet för rättsliga och inrikes frågor lagt fram för oss om att säkerställa den allmänna ordningen under mötena.
Vi skall värdera behovet av att försvara friheten och medborgarnas grundläggande rättigheter. Sedan Nicefördraget är Europaparlamentet skyldigt att utöva sin rätt enligt fördraget att vaka över att dessa rättigheter respekteras.
Vi bör dessutom utöva den demokratiska kontrollen över de säkerhetsåtgärder som föreslagits av rådet, dess proportionalitet och effektivitet. Jag kommer inte att anklaga den italienska polisen, men jag anser att upphävandet av rätten att cirkulera för vissa medborgare och tillåta att de som företrädde det de företrädde i Genua kan kallas mindre effektivt och inte särskilt verkningsfullt.
Allt detta skall vi göra men jag tror att i dag, fru talman, så bör vi framför allt av de europeiska institutionerna begära en politisk reaktion på en situation som inte är en naturkatastrof, som man kan utarbeta en räddningstjänstplan för som det verkade som minister Duquesne gjorde för några dagar sedan i vårt utskott, utan ett politiskt fenomen som man bör reagera på. Och denna reaktion bör också och framför allt komma från Europaparlamentet.
Vi har i detta parlament skyldighet att skapa utrymmen för politisk medling inför ett krav som för var dag blir starkare, och vi bör göra det särskilt eftersom Europeiska unionen har tillgång till denna institution som är vald i demokratisk ordning. Det är den enda internationella organisation som har en sådan, och inför den diffusa uppfattningen att det inte finns möjlighet att genomföra det politiska kravet på detta internationella område måste vi vara kapabla att ta ett steg framåt och erbjuda detta utrymme så fort som möjligt, och hoppas att övriga institutioner gör detsamma.

Lucas
Fru talman! Trots det som tidigare sades på andra sidan av denna kammare, är det tydligt att polisen utövade systematisk fysisk och psykisk tortyr i Genua. Liksom andra beklagar jag att vi inte har någon resolution framför oss där vi kunde ha uttryckt vårt fullständiga fördömande av polisbrutalitet och av det våld som utövades av de svartklädda demonstranterna i Genua, vår övertygelse om att de ansvariga måste ställas inför rätta, vårt engagemang för att försvara rätten till att protestera på fredlig väg, och vår beslutsamhet att klargöra det allt starkare beviset för att agents provocateurs låg bakom mycket av det våld som utövades och den materiella förstörelse som ägde rum i Genua.
Men vi har en annan uppgift framför oss, och det är att ta itu med den fullständiga anledningen till varför 300 000 människor - på sin egen tid och på sin egen bekostnad - valde att resa till Genua, precis som hundratusentals har rest till Seattle, Göteborg och andra platser för att demonstrera mot de fattigas fortsatta skuldbelastning, mot de ökande och groteska ojämlikheterna mellan rika och fattiga, och mot den ökande bolagskontrollen av många aspekter av våra liv. Det innebär att vi måste konfrontera realiteten att Europeiska unionens neo-liberala ekonomiska politik för tillfället utgör en del av problemet, och inte lösningen.
Det är till exempel EU som skrupellöst driver på dagordningen för en ny, ambitiös och omfattande samtalsrunda i Doha i november inför motståndet från merparten av utvecklingsländerna och de sociala rörelserna runt om i världen. Kommissionär Vitorino sade att enighet uppnåddes i Mexiko förra helgen. Ja, det kanske fanns en enighet mellan Quad-gruppen, men den hade sannerligen inte något stöd från de afrikanska länderna, de minst utvecklade länderna, Indien, Malaysia, Indonesien och så vidare.
I de flesta av EU:s medlemsstater ligger nivån för statligt utvecklingsbistånd dessutom fortfarande långt under FN:s mål, och i motsats till slutsatserna från Göteborg, föreslår rådet för sin budget för 2002 ytterligare en nedskärning på 3,2 procent i åtagandena för externt stöd jämfört med förra årets budget.
Som ledamöter av Europaparlamentet har vi ett ansvar att se till att Europeiska unionens medborgare fortsätter att utnyttja rätten att protestera på fredlig väg. Vi har också ett ansvar att lyssna på vad de demonstrerar om, och att reagera. Om vi inte gör det kan vi inte bli förvånade om ryktet om EU:s institutioner som avlägsna och onåbara fortsätter att spridas.

Marset Campos
Fru talman! Jag var i Genua inbjuden av Genuas sociala forum och jag blev förvånad eftersom jag aldrig sett ett liknande beteende från polisen, trots att jag sedan 1966 kämpat för demokrati och frihet i Spanien.
Inte ens under Francos diktatur betedde sig polisen på det sätt som jag såg i Genua. Det liknade snarare den situation jag upplevde i Chile den 11 september 1973 vid Pinochets militärkupp.
Det ger upphov till ett allvarligt problem för Europeiska unionen: att garantera att lika väl som G8-länderna skall kunna mötas så skall alla människor, ungdomar som vill ha en annorlunda värld ur demokratisk synvinkel, kunna mötas. Det är Europeiska unionens ansvar, Europaparlamentets.
Därför anser jag att vi måste vaka över att utveckla demokratin och friheten för alla.

Patrie
Herr talman! Samtidigt som man ännu inte har fått fullständig klarhet i det polisvåld som drabbade dem som demonstrerade mot antiglobaliseringen vid det senaste G8-toppmötet i Genua, tyder alla vittnesmål på att den unge demonstranten Carlo Giulianis död inte bara är följden av polisvåld. På samma sätt tycks de italienska myndigheternas metoder inte bara bero på att polisen överhopades av ligisternas agerande, ett agerande som vi självklart fördömer. Var det inte så att den privata italienska TV-kanalen Sette visade bilder på personer klädda som Black Blocks som pratade lugnt med kravallpoliser, för att sedan gå därifrån?
Man måste betona att händelserna i Genua inte endast hör till Italiens inre angelägenheter, även om det inte passar anhängarna av en snäv uppfattning om staters suveränitet. De europeiska institutionerna är direkt berörda, framför allt Europaparlamentet som väljs i allmänna direkta val. Europa berörs i första hand för att unionen inte får bli en språngbräda för den liberala globaliseringen, utan också ett fritt område där medborgarna garanteras rättigheter genom Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och, mer nyligen, unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. När medborgare av alla nationaliteter samlas för att utöva sin kollektiva frihet, yttrandefrihet och rätt att demonstrera är det Europeiska gemenskapens skyldighet att garantera att de faktiskt kan utöva dessa rättigheter.
För det andra får Europa inte förhålla sig passivt inför en så pass oroväckande manipulation. Europa får inte godta att det inom unionen finns en regering som utvecklar metoder som är oförenliga med demokrati och frihet - unionens värderingar. Till sist har vi i egenskap av demokrater ett ansvar att inte stödja det förhållandet att en militant minoritets våldsamheter sammanblandas med det fredliga tänkandet hos tusentals demonstranter som riktar kritik mot den liberala globaliseringen, eftersom unionen i sin tur måste bli en motor för en demokratisk och solidarisk globalisering.
Jag beklagar att man förkastade förslaget om en resolution från Europaparlamentet. Jag hade önskat att man tillsatte en undersökningskommitté. Tillsammans med några av mina socialistiska kamrater och andra kolleger kommer jag att delta aktivt i en grupp för övervakning och vaksamhet, som Francis Wurtz tog upp, och vi kommer att granska slutsatserna från den italienska undersökningskommissionen med stor noggrannhet.

Alyssandrakis
Herr talman! Det är naturligt, käre kollega, att det monopolistiska kapitalets försök att uppnå världsherravälde nu när det socialistiska systemet inte längre kan bjuda motstånd, att den människofientliga politiken som slår mot arbetstagarna i utvecklingsländerna och plundrar tredje världen på dess rikedomar framkallar reaktioner bland folket, och det är ingenting att skratta åt.
Trots försöken att manipulera och vilseleda, som rådets och kommissionens påståenden här om att man för en dialog med det civila samhället, är vi säkra på att denna rörelse kommer att radikaliseras ytterligare, att den kommer att vända sig ännu tydligare mot det kapitalistiska systemet. Parallellt med denna manipulering tillgriper man även brutalt polisvåld, som i Göteborg och - framför allt - i Genua. Utan att tona ned den italienska regeringens ansvar understryker vi att våldet i Genua har fötts och utvecklas i Europeiska unionen, genom Schengenavtalet, polissamarbetet, rådets beslut av den 13 juli och förberedelserna för att undertrycka demonstrationerna i Belgien. I alla händelser har historien lärt oss att hur starka förtryckarna än är, hur mycket våld de än använder, är de förtryckta i slutändan starkare.

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Herr talman, kolleger! Många av er har efterlyst en dialog med det civila samhället i allmänhet och med denna kammare och de nationella parlamenten i synnerhet. Det är just tack vare att ordförandeskapet, inte bara jag utan också Belgiens premiärminister, tar den här dialogen på så stort allvar som premiärministern har utsett mig att företräda ordförandeskapet här i dag, och naturligtvis inte för att begränsa mig till att avlägga en kort förklaring, utan för att uppmärksamt lyssna på allt vad ni har att säga och därvid behålla mitt lugn, även om jag absolut inte håller med om vissa saker som sägs. Men det hör självfallet till.
Jag har alltså lyssnat med stor uppmärksamhet på vad båda sidor om centrum har sagt i den här debatten och ni kan vara säkra på att vissa saker kommer att inspirera oss. Även om det är sant att Belgiens premiärminister efter toppmötet i Göteborg sade att ordningsmakten i mitt land har stor och lång erfarenhet av demonstrationer av alla de slag, eftersom det ibland genomförs mer än 2 000 demonstrationer om året i mitt lands huvudstad, så får ingen tro att vi inte tar situationen på allvar.
Personligen har jag sagt att det spektakel som det innebär att hålla ett toppmöte i en helt avskild zon, som i juni eller som för ett par veckor sedan, egentligen är ett oerhört intetsägande spektakel. Men inte desto mindre tycker jag att det är förskräckligt att ha blivit tvungen att bevittna det gatuvåld som har ägt rum. Det är absolut dramatiskt och tragiskt när situationer urartar så till den milda grad att, som vi har sett med egna ögon, unga demonstranter omkommer under dessa demonstrationer. Det får inte ske, det måste vi förekomma. Det finns mycket få, utomordentligt få saker som är värda att dö för. Och naturligtvis måste man få ha rätt att demonstrera, naturligtvis har man rätt att protestera, naturligtvis har man rätt att uttrycka vad man vill på det sätt man vill, men det bör inte få vara så att vissa också dör eller skadas fysiskt eller mentalt i samband med det.
Ni kan alltså räkna med att vi från vår sida kommer att göra vad som krävs inför rådets möten under de kommande dagarna och veckorna. Min första prövning - och jag hoppas att det inte blir någon svår prövning - , kommer att äga rum i morgon kväll. I morgon kväll börjar utrikeshandelsministrarnas informella möte i Brygge och det är det första i en lång rad möten. Vi gör vårt yttersta för att finna den rätta balansen mellan öppenhet och tillgänglighet, men vi kommer också att se till att säkerheten upprätthålls, och att vi kan förekomma en upprepning av de överhettade situationer vi har bevittnat tidigare. Detta vill jag klargöra för er i tydliga ordalag.
För övrigt, herr talman, är jag också övertygad om att debatten om globalisering egentligen bara har börjat och att vi kommer att ägna oss åt den frågan en lång tid framöver. Självfallet kommer vi inte alltid att vara överens, det har jag redan sagt, men det är inte heller nödvändigt. För att debatten skall vara fruktbar är det av största vikt att vi inte bara hör vad motparten säger, utan att vi också gör vårt bästa för att förstå vad motparten säger. Jag har exempelvis sagt att ordningsarbetet och det sätt på vilket ordningen upprätthålls är en exklusiv befogenhet för medlemsstaten. Det stämmer, men i början av mitt anförande sade jag också att rådet (rättsliga och inrikes frågor), inom ramen för unionens befogenheter och med de instrument som står till förfogande, kommer att göra vad som krävs för att i möjligaste mån förhindra våldsyttringar.
Under frågestunden återkommer vi till den saken och då kommer jag att ha tillfälle att förtydliga mina svar lite mer. Dialog, ja, konstruktiv dialog, absolut. Men då kan vi inte bara lyssna på varandra, då måste vi också försöka förstå vad den andra säger, i synnerhet när vi inte instämmer i det.

Vitorino
. (FR) Mina damer och herrar ledamöter! Först och främst anser jag att denna debatt mynnar ut i ett erkännande av behovet att strukturera den politiska debatten om en styrning av globaliseringen. Och i det sammanhanget anser jag att kommissionen har gett flera förslag till "hur debatten kan struktureras". Vi menar- det vill jag säga mycket klart och tydligt - att Europaparlamentet, européernas valda företrädare, har en central roll i arbetet med att strukturera denna debatt. Detta arbete måste nämligen påbörjas med viss ödmjukhet: vi söker alla efter svar, men ingen kan på ett betryggande sätt säga sig sitta inne med alla svar på den invecklade fråga vi alla är konfronterade med.
Därför vill jag betona, som ett svar till Barón Crespo, att ordförande Prodi verkligen ville vara här i dag för att delta i denna debatt. Han hade för avsikt att delta, om debatten hade hållits enligt den föredragningslista som Europaparlamentet först antog, dvs. under förmiddagen. Parlamentet ändrade emellertid på arbetsplanen och Prodi var tvungen att åka tillbaka till Bryssel för toppmötet med Folkrepubliken Kina, vilket gjorde att han inte kunde vara här i dag, varför jag fick äran och nöjet att vara här med er för att delta i denna debatt.
Min andra punkt rör innehållet. Jag anser att kommissionen har arbetat bra tillsammans med parlamentet om sakinnehållet i de beslut som fattades i Genua. Jag måste säga att vi har samma övergripande synsätt. Enligt vår uppfattning gjordes det framsteg, det fattades positiva beslut vid G8-mötet. Självklart är de otillräckliga. Det finansiella anslaget till fonden för bekämpning av sjukdomar är otillräckligt, det är vi överens om, men vi anstränger oss åtminstone för att bidra till finansieringen.
Det som jag på samma sätt inte förstår - det måste jag mycket uppriktigt säga er - är att man inom ramen för förhandlingen om en ny internationell handelsorganisation kan kritisera oss för att stå för en strikt frihandelsvänlig syn på världshandeln. Vi har ett mycket nära samarbete med parlamentet, och det vi försöker göra är att fastställa innehållet för förhandlingen, som också skall ta direkt hänsyn till frågor som miljöbalans, den sociala dagordningen och de minst utvecklade ländernas intressen. Enligt min mening överensstämmer Mexikos slutsatser helt och fullt med den politik som kommissionen förordar när det gäller reglering av globaliseringen.
För att till sist svara Frassoni vill jag betona att man måste tolka mina ord så strikt som möjligt. Det jag sade, och det är för övrigt vad som sägs i fördragets artikel 33, är att det i första hand är medlemsstaterna som ansvarar för att upprätthålla den allmänna ordningen. Jag medger dock att frågan om den allmänna ordningen har en europeisk dimension.
1997 godkände rådet en gemensam åtgärd om upprätthållande av den allmänna ordningen. På den tiden var det kanske så att man knappast uppmärksammade innehållet i detta beslut, men det existerar, och slutsatserna från rådet (rättsliga och inrikes frågor) från den 13 juli grundar sig på den gemensamma åtgärden från 1997. Denna gemensamma åtgärd föreskriver ett polisiärt och rättsligt samarbete när det gäller att upprätthålla den allmänna ordningen på europeisk nivå och placerar detta samarbete inom ramen för Europolkonventionen. Denna rättsakt är den förordning som gäller för frågan om upprätthållande av den allmänna ordningen.
Sedan finns Schengenavtalen. I det avseendet måste jag säga er att mötet i Genua var en gemensam insats av "de två italienska regeringarna". Låt oss säga så här: den påbörjades av den tidigare regeringen och avslutades av den nya. Ni ser alltså att kommissionens neutrala ställning står över alla misstankar i den interna italienska debatten. Sanningen är dock att den italienska regeringen uppfyllde sina förpliktelser i enlighet med Schengenavtalen när den återinförde gränskontrollerna i samband med G8-mötet i Genua. När det gäller kontrollen av hur Schengenavtalen tillämpas har naturligtvis både kommissionen och Europaparlamentet befogenheter. Dessa befogenheter har begränsad räckvidd, men det, fru Frassoni, det är en annan debatt.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.

Elektronisk kommunikation och bekämpning av datorrelaterad brottslighet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
(A5-0270/2001), av Cappato, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation
(KOM(2000) 385 - C5-0439/2000 - 2000/0189(COD));
(A5-0284/2001), av Cederschiöld, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om strategin för " Ett säkrare informationssamhälle - ökad säkerhet i informationsstrukturen och bekämpning av datorrelaterad brottslighet" .

Cappato
. (IT) Herr talman! Det är synd att efter en hel dag när parlamentet har diskuterat frågor där det saknar lagstiftningsbehörighet, så är det först på eftermiddagen och därefter på kvällen som vi diskuterar saker där vi kan stifta lagar; detta är en brist till förfång för det parlamentariska systemet och vi måste på något sätt försöka bekämpa dessa massmediala frestelser.
Kommissionens förslag till direktiv är emellertid ett viktigt arbete och ett bidrag till försvaret av de rättigheter och även de friheter som finns på nätet, inte bara när det gäller de europeiska medborgarnas elektroniska meddelanden, och därför gratulerar vi till det arbete som utförts. Jag vill emellertid understryka att kommissionen själv i större utsträckning borde hålla i åtanke hur svårigheterna och långsamheten när det gäller att tillämpa direktiven i medlemsstaterna riskerar att göra så att vi får europeiska lagar som blir allt precisare och allt mer detaljerade, som i viss mån följer med den tekniska utvecklingen, medan vi är hänvisade till att uppdatera ett direktiv från 1997, fyra år gammalt, när detta direktiv ännu inte har införts i samtliga medlemsstater: ett specifikt direktiv jämfört med det allmänna direktivet från 1995, inte heller det ännu infört av medlemsstaterna. Det är med andra ord förmodligen detta lagstiftningsförfarande som måste ifrågasättas!
Men efter att ha sagt detta så tror jag att direktivet anger och garanterar viktiga regler till skydd för de europeiska medborgarnas privatliv, regler som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och dess föredragande har gett sitt enhälliga stöd i utskottet och som har godkänts.
Låt mig så uppehålla mig vid två punkter, kanske politiskt något mer kontroversiella: frågan om de offentliga och statliga myndigheternas befogenheter att lämna ut personuppgifter om medborgarna i Europeiska unionen och frågan om oönskade kommersiella meddelanden.
När det gäller den första frågan har utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter accepterat Europeiska kommissionens önskan att inte lämna det carte blanche, den in blankocheck, som vissa medlemsstater skulle vilja se, när det gäller att kunna avlyssna och få tillgång till personliga uppgifter om medborgarna i unionen, till exempel genom att få tillgång till de uppgifter som samlats in från telefonbolagen.
Europeiska kommissionen gör rätt i att insistera på och hålla fast vid detta. Vi hoppas att kommissionen stöder oss också när det gäller kravet, som uttryckts av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, att införa ett förbud mot alla undantag från europeiska direktiv och regler som inte är uppenbart exceptionella och som baseras på en speciell lag som är tillgänglig för allmänheten och begränsad i tiden, vilket lett till att vi skrivit in ett förbud mot generell avlyssning i betänkandet. Det är viktigt att kommissionen kan stödja detta, för jag tror att den största faran för medborgarnas privatliv ligger just i statens allomfattande befogenheter när det gäller att få tillgång till personuppgifter.
När det gäller den andra frågan - oönskade e-postmeddelanden - så har jag föredragit, och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter höll med mig, att inte godkänna förslaget från Europeiska kommissionen att införa ett harmoniserat europeiskt system för opt in utan jag har lämnat det upp till de enskilda medlemsstaterna att välja om de vill opt in eller opt out. Jag tror dessutom att båda dessa system är ineffektiva när det gäller att stoppa så kallad spamming: äkta spammare som blockerar e-postbrevlådorna gör det i bedrägligt syfte, med dolda adresser och de har därför inget som helst intresse av att respektera vare sig opt in eller opt out. I det förbud som kallas opt in ser jag en risk för yttrandefriheten för den som bedriver sin kommersiella verksamhet på ett korrekt sätt: när det gäller yttrandefriheten är det inte så lätt att skilja kommersiella meddelanden från icke-kommersiella meddelanden. Det kan finnas journalistiska eller politiska texter som är sponsrade och som därför skulle kunna behandlas som kommersiella meddelanden.
I dag finns det dessutom system för självreglering, filter och teknik som kan lösa problemet på ett flexiblare och effektivare sätt, eftersom det inte kan lösas i domstolarna; även de kostnader som konsumenterna skall stå för kommer att sjunka, tack vare den avreglering av telekommunikationerna som Europeiska kommissionen strävar efter i andra direktiv i paketet. Med enhetstaxor och bredband kommer med andra ord även kostnaderna hela tiden att bli mindre viktiga när det gäller ett par sekunders uppkoppling: det är därför som vi, inför de eventuella risker som finns med systemet opt in, motsätter oss ett enda, harmoniserat europeiskt system.

 Cederschiöld
. Herr talman! Vi berörs alla dagligen av riskerna med de nya datorbrotten. Det sker varje gång vi handlar med kreditkort, lyfter telefonluren, öppnar e-post eller ger oss ut och flyger. Det handlar om traditionella brott som når oss med hjälp av informationsteknologi: barnpornografi, förfalskning, främlingsfientlighet samt handel med narkotika, människor, organ, vapen osv. Det handlar emellertid också om nya typer av brott mot samhällets funktion: virusspridning, olagliga intrång, hacking, Denial of Service-attacker osv.
Traditionella bekämpningsmetoder räcker inte, även om kriminalitet on-line är lika kriminell som kriminalitet off-line. Den undre världen hotar samhället med nya metoder från en digital plattform. Förbrytarna utnyttjar skillnaden i lagstiftningen i medlemsländerna, och då måste EU hålla ihop.
Kommissionen har lagt fram förslag som utskottet tillskyndar och utvecklar. Vi efterlyser gemensamma definitioner för att lösa kompetenskonflikter, tillnärmning av straff- och processrätt samt ömsesidigt erkännande av förundersökningsförfaranden. Vi vill göra Europol och Eurojust mer effektiva, men samtidigt sätta tydliga gränser.
Nu reses också kontroversiella krav på avlyssning, registrering och lagring av våra kommunikationer. I detta hänseende kräver utskottet respekt för grundläggande rättigheter som brev- och telefonhemligheten, och strikta krav för hela området. Utskottet kräver även förbud mot sådana integritetsingrepp utom i de fall åtgärden uppfyller alla följande krav: är nödvändig, är väl motiverad, är enda möjliga lösning, är proportionell i förhållande till brottet, är tidsbegränsad och är beslutad i domstol. Ingen vill ha ett storebrorssamhälle.
Vi i Europeiska unionen skall följa vårt eget uppställda krav på billig Internettillgång för alla medborgare, vilket medför att vi inte kan lyfta över kostnaderna för detta på företagen. Vi vill uppmuntra frivilligt samarbete och har därför föreslagit inrättandet av ett öppet forum, där olika aktörers erfarenheter kan komma fram och skapa synergieffekter, ett forum där förståelsen kan öka, medvetandet om dessa problem kan utvecklas och bästa praxis främjas. Här kan industri och rättsmyndigheter samt konsumenter skapa en uppförandekodex och utveckla system för tidig varning och krishantering. Här kan förebyggande teknik och skyddsåtgärder utvecklas och spridas.
Det krävs också en samordning inom EU för att våra åtgärder inte skall raseras på global nivå. Medlemsstater och kandidatländer bör inbjudas till att utveckla en gemensam taktik och en sammanhållen EU-linje inom internationella organ som FN, OECD, Europarådet och G8.
Utskottet var enhälligt och gav sitt stöd till betänkandets budskap, dvs. att bättre respektera privatliv och integritet när nu alltmer effektiva åtgärder mot datorrelaterade brott måste arbetas fram.
Till sist ett stort och varmt tack till alla som har bistått i utarbetandet av detta betänkandet; ni är många då det är många motstridiga intressen som har förenats.
Kort om de två ändringsförslag som har ingivits till betänkandet. De kan ses som tekniska. Det ena syftar till att lägga till ordet "terrorism", då utskottet enhälligt antog detta som ett muntligt ändringsförslag, vilket sedan på något sätt fallit bort ur texten till plenum. Ordet "terrorism" skall naturligtvis finnas med i ett betänkande om cybercrime. Vi vill även ändra termen "labelling". Denna ändring föreslås eftersom "labelling" uppenbarligen täcker sämre det vi avser än "certification", som vi vill införa. Den term vi använder på svenska: "märkning", blir lite underlig i översättning. Detta är alltså huvudsakligen en översättningsfråga.
Nu kommer jag till Cappato-betänkandet. Eftersom jag inte har så mycket tid ägnar jag mig helt åt opt-in/opt-out-debatten. Det är för tidigt att redan nu avskaffa subsidiariteten och tvinga alla att överge status quo med valfrihet och i stället införa en opt-in-klausul. Man riskerar då kritik för överreglering. Vi kan få en ny "gurkdebatt" med kritik för EU:s detaljregleringsiver. Detta agerande skulle kunna skada framtida lagstiftning på informationsteknologiområdet och göra vår existerande lagstiftning inkonsekvent eftersom det skulle strida mot två tunga direktiv på informationsteknologiområdet. Man skulle även skada debatten om konstitutionella frågor eftersom detta handlande skulle kunna leda till att EU tappar förtroende. Detta gäller inte minst Europaparlamentet, om vi intar inkonsekventa ståndpunkter.
Vi befinner oss mitt i en process av teknisk utveckling, med filter och bredband, vilket kan göra att denna opt-in/opt-out-debatt om tre år är gammal och inaktuell. Jag tycker inte att vi skall fastna i en förlegad position och samtidigt avskaffa valmöjligheten utan att få något mervärde. En europeisk opt-in-lösning avskaffar nämligen inte spam då mycket av denna kommer från källor utanför EU. Förenta staterna själva har t.ex. inte harmoniserat sin lagstiftning.
Opt-in medför gränsdragningsproblem mellan kommersiell information å ena sidan och samhällsinformation och frivilligorganisationer å andra sidan. Det kan även hindra utvecklingen av nättidningar och skapa krångel för småföretag som måste lagra sin information i det fall de skulle bli åtalade - och hur skulle straffen utmätas?
Slutligen, herr talman, vi politiker skall inte lagstifta så snart vi ser ett fenomen vi inte gillar. Vi politiker vet inte alltid bäst vad som är bäst för varje enskild människa och varje enskilt företag vid varje enskilt tillfälle. Vi politiker skall skynda på utvecklingen och spridningen av de tekniska produkter som städar bort spam och kravet på översyn, vilket ändringsförslaget från Palacio Vallelersundi gör.
Slutligen skall vi politiker försvara yttrandefriheten, inte onödigtvis och oförsiktigt inskränka den.

Schröder, Ilka
, föredragande av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. (DE) Herr talman! Detta gäller frågan om dataskydd, vilket just har tagits upp. I ett flertal forum och i många andra kommunikationsmedier på Internet och per e-post har jag mött en mycket stor upprördhet bland användarna i fråga om det som Cederschiöld just har tagit upp. Och egentligen blir ju detta logiskt om man förtydligar principen med opt in och opt out genom att ta ett brev som exempel, för egentligen innebär opt out ingenting annat än att e-postmeddelanden delas ut enligt efternamn; detta betyder att det är användarna som betalar avgifterna för att komma ut på Internet. Då skulle jag också bli upprörd. Jag skulle inte vilja säga att detta är en dålig åtgärd utan skulle rösta för opt in på e-postområdet.
Annars tror jag att det största problemet med direktivet är det som inte omfattas av reglerna, nämligen den statliga övervakningen; denna har ju uttryckligen lyfts ut. Enligt min mening är detta det största hotet mot de grundläggande fri- och rättigheterna i Europeiska unionen, och det är ju egentligen därför de grundläggande rättigheterna finns, för att skydda medborgarna från staten. Här har detta undantagits. Därför kan detta endast bli ett otillräckligt direktiv. Vad som återstår är en tämligen god skyddsnivå. Men om man nu ser detta i ljuset av åsikterna om cybercrime och parlamentets uppfattning om terrorism, blir det faktiskt påfallande hur många saker det är som skärs över en kam och kriminaliseras, till exempel uttrycket "Allt som är illegalt off-line skall vara illegalt även on-line". Så är det redan ändå, därför behöver vi inga direktiv om cybercrime. Det är fortfarande ingen som har kunnat förklara för mig varför vi egentligen behöver detta, vilka lagar som därmed införs, vilka nya, ännu inte upptäckta brottsliga handlingar som skall läggas till. Därför anser jag att hela denna cybercrime-frågeställning i första hand syftar till att legitimera nya ingrepp i de grundläggande rättigheterna.
Avslutningsvis, vill jag påminna om den årsdag som ägde rum för två dagar sedan: För hundra år sedan förbjöds skrivmaskinen i Turkiet. Varför? Därför att man befarade att människor skulle kunna kommunicera anonymt, man skulle inte längre kunna känna igen handstilen, och därmed skulle kriminaliteten ges fritt spelrum. Det var detta man ville förhindra genom att förbjuda skrivmaskinen. Kanske detta vore en lämplig åtgärd ännu en gång!?

McCarthy
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens strategi om Internetrelaterad brottslighet. Det här är, som Cederschiöld sade, ett mycket kontroversiellt och komplicerat område som tar upp frågor om hur Internet skall regleras utan att man undertrycker dess utveckling, och också betydelsefulla frågor angående brottsövervakning och privatlivet, dataskydd och kvarhållande, men ändå måste vi vara medvetna om att cyberbrottslingar inte respekterar vår personliga integritet.
Vi har nu ett ökande fenomen av så kallad "data streaming" - dvs. att personer hackar sig in i datasystem för att stjäla kreditkortsuppgifter i stora mängder. Den totala kostnadsförlusten inom Förenade kungariket förra året var 300 miljoner brittiska pund, en ökning med 55 procent från 1999. Vi behöver säkrare system om vi skall höja konsumentförtroendet för Internetanvändning.
Herr kommissionär, jag vill att ni i er strategi skall prioritera bekämpningen av den mycket oroande ökningen av barnpornografi på Internet. Vi måste slå ner på sexuellt utnyttjande av barn. Återigen har det skett en mycket omfattande ökning av den gränsöverskridande barnpornografin. I Förenade kungariket anhölls medlemmar i den så kallade "Wonderland Club", en pedofililiga på Internet, och befanns ha webbplatser i 12 olika europeiska länder.
I min egen region har Greater Manchester Obscene Publications Unit ("Stormanchesters" enhet för obscena publikationer) rönt framgångar när det gäller att slå ner på pedofili med en ny mjukvara för uppspårning på Internet. Det är därför som vi, med uppbackning av många av barnorganisationerna inom Europeiska unionen, efterlyser ett antal åtgärder. Vi vill att ni skall titta på möjligheten att involvera kreditkortsbolag och Internetleverantörer i stödjandet av svartlistning av webbplatser som saluför illegalt pornografiskt innehåll. Vi vill att heta linjer som är öppna dygnet runt och elektroniska vakttorn skall utvidgas. Vi vill att ett europeiskt klassificeringssystem skall inrättas för barnvänliga Internetleverantörer och för visningen av barnsäkra meddelanden. Vi vill att barnpornografi i nyhetsgrupper skall blockeras. Vi vill att Europol skall delta närmare genom åtalandet av pedofiler på Internet och genom ett bättre samarbete mellan Europas olika organ för upprätthållande av lag och ordning.
Europeiska unionen måste agera för att se till att det inte finns några fristäder i Europa för pedofiler på Internet. Vårt budskap är därför att vi trappar upp våra åtgärder och stänger ned dessa webbplatser. Vi vill att ni, herr kommissionär skall vidta åtgärder inom detta område.

Zorba
Herr talman! Jag skulle vilja säga att både utskottet och föredraganden ser på frågan på ett mycket balanserat och sakligt sätt och att den virtuella verkligheten, om man bortser från dess många fördelar, tyvärr inte ger upphov till virtuella, utan till mycket reella, brott, vilka vi måste angripa, utan att för den sakens skull demonisera dem. Vi måste vara redo att både förhindra och bestraffa sådana brott när de visar sig. Åtgärder för att trygga infrastrukturens säkerhet och bekämpa brott måste präglas av respekt för friheterna och skydd av personuppgifter. Vi får aldrig glömma det, och detta förhållande måste alltid vara balanserat.
Det behövs utan tvekan samordning på internationell nivå, och medlemsstaterna och Europeiska unionen måste följa en lämplig strategi i de internationella organisationerna, för vi kan inte lösa problemet själva. Internet är internationellt, och problem som hänför sig till Internet måste man ta itu med internationellt.
Det behövs utan tvekan bättre definitioner av de olika typerna av brott. Vi kan inte använda allmänna ordalag, och det är inte säkert att de brott som framstår som viktigast i dag, det vill säga pornografi, dataintrång och rasism, kommer att vara viktigast i morgon. Även den ekonomiska brottsligheten är mycket viktig, och jag anser att vi måste samarbeta med näringslivet och bankerna på detta område, så att de lösningar som vi får fram verkligen är de bästa.
En särskild fråga, som sträcker sig över alla de andra, rör immaterialrätten, som står inför ett mycket stort hot, och om inga åtgärder vidtas, kan vår kulturs upphovsmän och producenter skadas. Jag anser att det behövs ett funktionellt skydd, inte överdrivna åtgärder som försämrar Internets funktion.

Talmannen
Debatten avbryts och återupptas kl. 21.00.

Presentation av rådet av förslaget till allmän budget - 2002
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är presentation av rådet av förslag till allmän budget 2002.

Vande Lanotte
. (NL) Herr talman! Med det här anförandet vill jag gå vidare med dialogen mellan budgetmyndighetens två grenar, nämligen Europaparlamentet och rådet. Den påbörjades redan inom ramen för det institutionella avtalet genom olika trepartsmöten och en överläggning i juli samma dag som rådet fastslog budgetförslaget för år 2002.
Jag vet att många ledamöter under den senaste diskussionen i budgetutskottet beklagade den här överläggningens resultat, eftersom man inte kan se dem som verkliga resultat, vilket gör att man börjar fråga sig om den här drillen verkligen är meningsfull.
Jag har två kommentarer vad den saken beträffar. I första hand måste vi betrakta den här överläggningen mellan rådets ledamöter och parlamentet som en början på diskussionen mellan budgetmyndighetens två grenar. Även om överläggningen inte leder till några omedelbara resultat så påverkas diskussionen i rådet av denna under de kommande månaderna till slutet av budgetförfarandet i december.
Vidare är det sant att rådets förberedande verksamheter för sessionen i juli vid tiden för överläggningen redan var långt gångna och att kompromisslösningar redan har funnits för att undanröja ett stort antal svårigheter som förekommit mellan medlemsstaterna själva. Men det är också sant, och det är ni säkert medvetna om, att det paket som budgetförslagets kompromiss bildar redan har påverkats av Europaparlamentets ståndpunkter som vi känner till tack vare de ofta förekommande kontakterna med denna inrättning. De kontakterna börjar redan i februari och mars med det informella trepartsmötet i ordförandeskapets huvudstad och fortsätter därefter på olika nivåer fram till rådet i juli. Jag försäkrar er att det förslag till allmän budget som nu ligger framför er hade kunnat se helt annorlunda ut utan denna ständigt pågående dialog.
I dag skulle jag vilja visa på den vikt som det belgiska ordförandeskapet fäster vid ett gott samarbete med parlamentet. Jag vill också ge en kommentar till de av rådets verksamheter som har lett förslaget till allmän budget år 2002 som ni nu har framför er och på grundval av vilket ni kommer att förbereda er första behandling under de kommande två månaderna.
Först och främst vill jag ge er en bild av de riktlinjer som rådet har följt vid utarbetandet av det här budgetförslaget. För det första överensstämmer förslaget till allmän budget exakt med det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 om budgetdisciplinen och förbättringen av budgetförfarandet. Rådet anser det vara utomordentligt viktigt att hålla sig till var års maximala nivå för utgifter på det sätt som de har fastställts i budgetplanerna och som härleder från beslut som nyligen fattats av Europaparlamentet och rådet om anpassningen av budgetplanen i samband med genomförandet av budgeten och från de tekniska anpassningarna av utvecklingen av BNP och priserna som genomförs av kommissionen. Rådet har i så hög utsträckning som möjligt sett till att behålla tillräckliga marginaler under de olika rubrikernas maximumbelopp, med undantag för rubrikerna 2 och 7.
För det andra har rådet beaktat de budgetriktlinjer för 2002 som rådet antog i mars i år. Ni har otvivelaktigt konstaterat att rådet för första gången antar sådana slutsatser. Jag anser att det är ett sunt sätt att gå tillväga som leder till en större öppenhet och alltså en förbättring av budgetdebatten. Sedan en lång tid tillbaka antar ni själva budgetriktlinjer som under hela budgetförfarandet fungerar som ett rättesnöre för era debatter. Samma sak gäller för kommissionen som också fastslår sina prioriteringar varje år.
Rådet har således förvissat sig om att Europeiska unionens olika åtgärder på ett lämpligt vis finansieras inom ramen för de tillgängliga ekonomiska medlen under budgetplanens maximum. Härvid har rådet vad åtagandebemyndiganden beträffar beaktat bedömningen av möjligheterna till att genomföra anslagen. Slutligen, har rådet fäst särskild uppmärksamhet vid utvecklingen av anslag för betalningar genom att begränsa och kontrollera tillväxten av anslag år 2001 och därvid främst beakta genomförandemöjligheterna och den förväntade betalningstakten i samband med de belopp som fortfarande måste placeras samt de nationella budgetkraven.
Jag skulle vilja understryka att de här återhållsamhetsansträngningarna är spridda över de obligatoriska och icke-obligatoriska utgifterna. Vidare vill jag ta tillfället i akt att påminna om att rådet anser det vara önskvärt att kommissionen än en gång, precis som de gjorde förra året, lämnar in en ändringsskrivelse med förslaget om att innefatta en uppskattning av det som ett resultat av år 2001 tillgängliga överskottet i den definitiva budgeten för år 2002. På grundval av allt detta anslås enligt förslaget till budget för år 2002 ett belopp för åtagandebemyndiganden som uppgår till 99 009 miljoner euro, vilket innebär en ökning med 2 procent, och ett belopp för anslag för betalningsbemyndiganden som uppgår till 95 598 miljoner euro, vilket innebär en ökning med 2 procent. Det förslag till budget som har skickats till er är en kompromiss varigenom Europeiska unionens samtliga delar av politiken och prioriteringar kan finansieras utan att en alltför tung belastning läggs på medlemsstaterna som strävar efter att strama åt de offentliga finanserna, och varvid utrymme framför allt ges under maximum i budgetplanens rubrik 3 samt rubrik 4, vilket måste ge möjligheter att verka för nya prioriteringar.
För strukturella åtgärder har rådet beviljat åtagandebemyndiganden på hög nivå med beaktande av de godkännanden som har gjorts inom ramen för rådets slutsatser i Berlin i mars 1999 och det interinstitutionella avtalet från maj 1999. Beviljandena i det här förslaget till budget och de program som har antagits inom ramen för medbeslutandet mellan Europaparlamentet och rådet överensstämmer med den gemensamt överenskomna programplaneringen. De administrativa utgifterna har diskuterats mycket utförligt i rådet. Man har strävat efter att i möjligaste mån tillmötesgå de olika inrättningarnas behov och beakta särskilda kännetecken samt den allmänna målsättningen att endast erhålla en måttlig ökning av de administrativa utgifterna. Jag är fortsatt övertygad om att parlamentet under budgetförfarandets vidare förlopp kommer att följa samma väg.
I det här sammanhanget förebådar det avtal om en gemensam förklaring som Europaparlamentet och rådet enades om under överläggningarna den 20 juli gott. Våra båda inrättningar har nämligen kommit överens om att be generalsekreteraren för inrättningarna sammanställa en rapport till budgetmyndigheten med en flerårsanalys beträffande rubrik 5, för diskussion i budgetrådet i november. I den här rapporten måste skalfördelarna tack vare det interinstitutionella samarbetet omnämnas, liksom besparingsförslagen som behövs för att inte överskrida maximum för rubrik 5, liksom också som förberedelse för utvidgningen.
Jag vill inte avsluta den här allmänna presentationen av förslaget till allmän budget för 2002 utan att gå in på två viktiga punkter ifråga om vilka rådet har intagit en avvaktande hållning, eftersom ett antal element saknades som skulle bli definitivt kända först senare i budgetförfarandet. Det rör sig nämligen om BSE och mul- och klövsjukan å ena sidan och fiskeavtalet med Marocko å andra sidan.
Vad finansieringen av BSE och mul- och klövsjukan beträffar, så har vi under överläggningarna mellan Europaparlamentet och rådet den 20 juli nått fram till ett avtal om en gemensam förklaring i vilken de två grenarna av budgetmyndigheten uppmärksammar att en tillräcklig marginal måste innefattas under det maximum som återfinns i budgetplanens underrubrik 1A, i enlighet med vad som fastställs i förslaget till budget, för att täcka behoven i samband med BSE och mul- och klövsjukan. De ber kommissionen om att utarbeta en detaljerad analys av behoven för att tillmötesgå dessa behov, i första hand genom att använda de av 2001 års anslag som fortfarande finns tillgängliga och i andra hand genom att innefatta de anslag som behövs år 2002 i sina ändringsskrivelser under hösten.
Vad beträffar de ekonomiska följderna av avsaknaden av ett fiskeavtal med Marocko och finansieringen av omstruktureringen av den berörda fiskeflottan har rådet förklarat att det än en gång skall se över situationen inom ramen för årets ändringsskrivelse som enligt det interinstitutionella avtalet måste läggas fram.
Av alla dessa anledningar har rådet stått fast vid det av kommissionen framlagda preliminära förslaget till budget beträffande det internationella fiskeavtalet och kommissionen begärde att dessa anslag endast skall användas för andra fiskeavtal. Jag vill ta tillfället i akt att påminna om att anslagen för det internationella fiskeavtalet i enlighet med det interinstitutionella avtalet sorterar under de icke-obligatoriska utgifterna oavsett var de befinner sig i budgetposten, i reserven eller en BA-budgetpost.
Jag vill inte ge någon detaljerad beskrivning av förslaget till budget. En sådan återfinner ni i den omfattande motivering som har skickats till er. Däremot vill jag mer detaljerat, det vill säga per utgiftskategori, gå in på vad rådet i sitt förslag till budget för år 2002 har fastställt.
Vad beträffar rubrik 1 i budgetplanen för jordbruksutgifter tar man i förslaget till budget hänsyn till följderna av de beslut som fattades av Europeiska rådet i Berlin i mars 1999 om reformer av jordbrukspolitiken. Inte desto mindre har rådet för budgetplanens underrubrik 1A, som berör den gemensamma jordbrukspolitiken, fastställt belopp som globalt sett ligger 200 miljoner euro lägre än de belopp som kommissionen hade föreslagit i det preliminära förslaget till budget. Denna minskning föregår inte debatten om ändringsskrivelsen som det interinstitutionella avtalet föreskriver för att i all synnerhet hålla räkning med marknadernas utveckling och läget i förhandlingarna om de olika gemensamma organisationerna av marknaden. Denna minskning är framför allt linjär och utesluter i synnerhet budgetposterna beträffande följderna av BSE och mul- och klövsjuka, liksom posterna beträffande de gemensamma organisationerna av marknaden som man för närvarande förhandlar om.
För övrigt har rådet, som jag just nämnde, inte övertagit principen om en reserv på en miljard euro som kommissionen hade föreslagit för att täcka följderna av BSE och mul- och klövsjukan, vilket ger en större marginal.
Detta leder i rådets första behandling till en ökning av utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken med 2,3 jämfört med 2001. För utgifterna för utveckling av landsbygden har rådet övertagit de anslag som föreslås i det preliminära förslaget till budget och följaktligen innefattat hela budgetplanens underrubrik 1 B i budgeten.
Rådet har innefattat budgetplanens rubrik 2 som ägnas åt strukturåtgärder i sin helhet i budgeten som åtagandebemyndiganden i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Berlin i mars 1999. Vidare har rådet godkänt nästan det fulla beloppet för anslag för betalningar ur det preliminära förslaget till budget och endast genomfört en minskning med 375 miljoner euro i gemenskapens initiativprogram med tanke på att dessa förväntas bli försenade.
Budgetplanens rubrik 3 tar upp finansieringen av den interna politiken och i fråga om denna har rådet åtagit sig att finansiera flerårsprogrammen på ett lämpligt vis. Därför har rådet godkänt de summor som kommissionen begärde i sitt preliminära förslag till budget, i synnerhet för forskning om och utveckling av det transeuropeiska nätverken. Däremot har rådet på grundval av den förväntade prisutvecklingen begränsat anslagen för åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden för budgetposter som inte bygger på några flerårsprogram, liksom för decentraliserade organ. Inom ramen för den här rubriken vill jag påpeka att rådet i första behandling har höjt anslagen för att starta Eurojust och SIS2-systemet för Schengen i sitt förslag till budget, och då på de budgetposter som var avsedda för detta i kommissionens preliminära förslag till budget.
Som ni ser har rådet ändå sett till att förslaget till budget täcker prioriteringarna inom den interna politiken i budgetplanens rubrik 3. På så vis har rådet skapat en säkerhetsmarginal på 110 miljoner euro som är bredare än den marginal som kommissionen föreslog i det preliminära förslaget till budget. Denna marginal bör vara tillräcklig för att täcka era prioriteringar som er föredragande har nämnt ett antal av, som exempelvis e-learning och immigration.
Nu kommer jag till finansieringen av Europeiska unionens externa åtgärder som har innefattats under rubrik 4 i budgetplanen. Rådet har i mycket stor utsträckning följt kommissionens förslag till budget. Rådet har nämligen vidhållit viktiga beviljanden och endast i ringa mån genomfört förändringar av anslag för åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden, geografiskt fördelade över ett begränsat antal budgetposter.
Vidare har rådet, som jag nämnde tidigare, integralt stått fast vid anslagen för de internationella fiskeavtalen. Slutligen måste jag beklaga att överläggningarna den 20 juli inte resulterade i något avtal om det belopp för anslag som måste innefattas för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Av den anledningen har rådet i sitt förslag till budget övertagit de belopp som kommissionen hade angivit i det preliminära förslaget till budget. Jag måste erkänna att jag inte riktigt förstår kraven om en sänkning av de belopp som anslås för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Ni är säkert överens med mig om att dessa belopp som redan är lägre än år 2001 är mycket blygsamma och verkligen ett minimum för vad som krävs för att Europa skall kunna inta en framstående plats på världsscenen, och framför allt då i de regioner som är drabbade av de kriser som vi alla känner till. Önskan om att sänka dessa belopp skulle framför allt kunna leda till att Europeiska gemenskapens trovärdighet försvagas, och jag tror inte att det är er avsikt.
Av den anledningen hoppas jag att budgetförfarandets vidare förlopp och framför allt resultatet av er första behandling kommer att visa att ni är känsliga för mina argument, som är rådets argument, och att ni kommer till samma slutsatser som jag vad beträffar legitimiteten för de belopp som föreslås i kommissionens preliminära förslag till budget. Som ni kan konstatera har rådet ansträngt sig för att adekvata medel anslås för de olika prioriteringarna på området för Europeiska unionens externa åtgärder.
Ändå har rådet lagt till en marginal på 100 miljoner under maximum i budgetplanens rubrik 4 vilket kommer att göra det möjligt för er att bekräfta era prioriteringar i den här sektorn. Vid utarbetandet av förslaget till budget för administrativa utgifter som faller under rubrik 5 i budgetplanen har rådet, som jag har nämnt redan tidigare, gått tillväga på ett sätt som går ut på att i möjligaste mån tillmötesgå institutionens behov med hänsyn tagen till dess särskilda kännetecken.
Vad kommissionens begäran om personal beträffar så stöder rådet fortfarande reformerna och i första behandling har rådet samtyckt till 78 nya poster. Vad de övriga 239 posterna beträffar hade rådet inte tagit någon ställning den 20 juli. Jag önskar göra detta i ljuset av kommissionens beslut om bestämmelsen om tjänstemän som definitivt avslutar sin tjänst.
I förslaget till budget återstår en marginal på 53 miljoner euro under maximum i budgetplanens rubrik 5, detta för att kunna möta nya behov på området för administrativa utgifter, i synnerhet den europeiska tillsynsmyndigheten för dataskydd.
Jag vill avsluta översikten av de olika utgiftskategorierna med utgifterna för föranslutningsstöd. För detta har rådet bibehållit det belopp som kommissionen begärde för åtagandebemyndiganden i det preliminära förslaget till budget. Vad anslagen för betalningsbemyndiganden beträffar så kan man notera en stark ökning med 20,9 procent jämfört med förra året efter en anpassning i form av en minskning med 380 miljoner euro av det belopp som kommissionen hade angett i det preliminära förslaget till budget. Denna ökning återspeglar den prioritering som rådet, med stöd av Europaparlamentet och kommissionen, ger dessa utgifter.
Jag vill inte avsluta presentationen av det här förslaget till budget som rådet fastställde den 20 juli 2001 utan att understryka att det har varit min avsikt att föra det här budgetförfarandet i land och, precis som förra året, nå fram till ett avtal under den överläggning som föregår rådet i november. Det är alltså min önskan att budgetdebatterna fortgår i samma anda så att Europeiska unionen för budgetår 2002 utarbetar en budget som förskaffar oss medlen att ta oss an de prioriteringar och utmaningar som väntar Europeiska unionen inom kort.
Jag vill avsluta med att tacka de två föredragandena, herr Costa Neves och fru Buitenweg, för deras konstruktiva bidrag.

Wynn
Herr talman, fru tjänstgörande ordförande och kommissionär Liikanen - trevligt att se er här! Kommissionär Schreyer sade att hon inte skulle vara tillgänglig och att ni skulle träda in i hennes ställe. Det är som på den gamla goda tiden. Jag slår vad om att ni är riktigt glad att vara här. Tack, fru tjänstgörande ordförande, för era vänliga ord, men för att vara uppriktig blev jag mycket besviken över resultatet av första behandlingen, och särskilt över hur det gick med förlikningen. Vi kanske blev bortskämda förra året under det franska ordförandeskapet, som i alla fall gjorde några eftergifter, men i år är det tillbaks till det normala. Under 12 års tid har jag gjort samma inlägg - jag gjorde det inte förra året - och sagt att detta är en budget för rådets första behandling som utarbetats av Coreper, och att politikerna inte har tillfört något till den.
Vi försöker få er att fatta politiska beslut, vi lägger fram alla våra argument och tillbringar timmar med att göra det (vi äter en mycket trevlig lunch under tiden) och kommer verkligen ingenstans. Det är som att föra en dialog för döva öron. Vi pratar och pratar och det ändrar absolut ingenting när det kommer till rådets ståndpunkt. Skillnaden mellan våra två institutioner är att vi agerar som ett parlament bör agera. Ett parlament bör ha en budget som återspeglar dess politiska prioriteringar. Vi spenderar inte pengar för sakens skull. Vi tittar på politiska prioriteringar och beslutar sedan vad som skall anslås åt dem. Vad rådet vill göra är bara att hålla nere utgifterna till ett absolut minimum, oavsett vad följderna blir, eller vad det kostar. Vi försöker att diskutera frågor som mjölk i skolan. Vi lade fram vår åsikt. Inget hände. Vi talade om problemen med strukturfonderna. Inget hände.
När det gäller de interna politikområdena, var läkemedelsbyrån och läkemedel till föräldralösa barn en av de frågor som nämndes. Vid tilläggs- och ändringsbudgeten förra året hade vi en överenskommelse med rådet om att öka finansieringen för läkemedel till föräldralösa, och vad gör ni i år? Ni skär bort 1,9 miljoner. Det finns ingen reson i det. När vi talar om att försöka ta Cypern och Malta från utgiftskategori 4 och föra in dem där de borde befinna sig, är ni inte intresserade. Och sedan pratar vi om kompensationen för att vi inte har något fiskeriavtal med Marocko, och här börjar diskussionen verkligen bli intressant, för återigen hände inget. Vi försökte påpeka att om ni vill skapa pengar i utgiftskategori 2, behöver ni vårt samtycke, såvida ni inte vill ta pengarna från befintliga strukturfonder. Låt oss tala klarspråk om de pengar som finns i utgiftskategori 4 för fiskeriavtalet med Marocko. Det är en reserv.
Det enda som vi var överens om vid förlikningen var två intetsägande uttalanden, ett om jordbruk, och ett om utgiftskategori 5, men parlamentet gjorde ett unilateralt uttalande om fiskeri. Jag skall påminna er om en del, för när ni talade om att se över ändringsskrivelsen och besluta vad ni skulle göra, i enlighet med bilaga IV till IIA kan bara de belopp som förts in i budgeten för avtal som gemenskapen redan har ingått betraktas som obligatoriska utgifter. De belopp som införts i reserven - och det kolossalt stora beloppet på 125 miljoner euro är en reserv - för avtal som inte har ingåtts, betraktas följaktligen som icke-obligatoriska.
Rådet kanske vill diskutera det, men vi ser inga skäl till det. Det slutliga avgörandet om vad som händer kommer att ligga hos oss, och ni kan vara säkra på att det inte kommer att bli någon kompromiss när det gäller huruvida vi skall behålla det eller ta ut det för att skapa samma belopp inom kategori 2. Det är något som vi måste diskutera. Vi måste ta denna budget på allvar, och titta på utgifterna, särskilt inom kategori 5. Vad skall vi göra med de administrativa kostnaderna, särskilt vad gäller utvidgningen? Uttalandet om att generalsekreterarna skall titta på hur institutionerna kan samarbeta i all ära, men det finns en mycket viktigare fråga. Vi föreslog faktiskt att budgetmyndigheten skulle ha en övning i valuta för pengarna och titta på varje institution inom Europeiska unionen. Inte ens det reagerade ni på.
Jag hoppas bara att vi från och med nu och fram till vår första behandling, och speciellt häremellan och fram till er andra behandling, kan föra några verkliga diskussioner och ha en verklig förlikning, och som avslutning på detta en verklig enighet för att få en budget som vi alla kan vara nöjda med. Det enda som vi inte vill anklagas för - jag säger inte att ni sade detta, men många av era kolleger i rådet verkar vara av den åsikten - är att vi bara vill öka utgifterna till ett maximum så att vi kan finansiera de projekt som vi betraktar som våra favoriter, medan ni vill vara oerhört återhållsamma. Vi är oerhört återhållsamma. Vi är förnuftiga genom vårt sätt att hantera saker och ting, men vi vill göra det som ett lag. Vi vill agera som en budgetmyndighet, och inte gå tillbaka till hur det var förut när ni röstade om obligatoriska utgifter, vi röstade om icke-obligatoriska och vi någon gång i december slutligen hade en budget.
Låt oss hoppas att vi i år kan förbättra oss från vad jag anser vara en dålig start till en mycket bättre förståelse mellan våra två institutioner. Om detta belgiska ordförandeskap på något sätt liknar det förra belgiska ordförandeskapet, när jag arbetade med budgeten för 1994, kommer jag att vara mycket nöjd.

Costa Neves
Herr talman, herr ordförande, herr kommissionär! Under de månader vi har kvar till december har vi mycket arbete att göra för att försöka förstå oss på nästa budget. De europeiska institutionernas positioner är just nu avlägsna i fråga om ganska relevanta aspekter. När det gäller Europaparlamentet finns det villkor att ta hänsyn till: för det första, försäkra att budgeten följs noggrant och att den är tydlig; för det andra, bara inta en ståndpunkt då vi har all nödvändig information.
Därför är det viktigt att än en gång tydligt komma med de invändningar som vi fortfarande har kvar. När det gäller jordbruket behöver vi få veta vilka resultat som redan uppnåtts genom den senaste reformen av EU:s jordbrukspolitik; när det gäller budgetens betydelse på medellång sikt på BSE-krisen och mul- och klövsjukan; vilka hinder som gör att den nya livsmedelsmyndigheten ännu inte har börjat fungera; när det gäller utvecklingsperspektiven för dessa frågor på kortsiktig och medellång sikt. I fråga om strukturfonderna, vill vi vara säkra på att man i budgeten tilldelar nödvändiga medel för betalning av ingångna avtal. Vi vill, när det gäller framlagda förslag, att mer än en procent av avtalen som skall följas under år 2002 betalas samma år.
När det gäller den interna politiken - utgiftskategori 3 - har vi sett att nya kostnader för nya åtgärder och enheter har uppstått och att totalbeloppen bibehållits. Fast marginalerna har ju börjat krympa. När det gäller Europeiska unionens yttre åtgärder - utgiftskategori 4 - är de nya behoven tydliga och de får inte besvaras med en minskning av redan ingångna avtal, varken genom indragning av lovade anslag eller genom försenade betalningar, vilket händer.
Under tiden anslås bidrag för fiskeavtal med Marocko, vilket vi alla vet inte kommer att bli av, och därmed fryser faktiskt 125 miljoner euro in i en utgiftskategori som har stora svårigheter. Då det är en icke obligatorisk post är jag säker på att parlamentet kommer att ta på sig sitt ansvar även här. I utgiftskategori 5, administrativa kostnader, begränsas de å ena sidan till innehållet och takten för kommissionens reform, å den andra har kostnaden för säkerhet och försvar fördubblats och man tänker hantera utvidgningen utan några kompletterande anslag, tvärtemot vad som anges i de interinstitutionella avtalen.
När det gäller kostnaderna för anslutningsförhandlingarna är betalningarna försenade och i det här förslaget kan man inte att se att denna situation kommer att förändras. Tidigare budgetars genomförande är inga modeller som gör att vi kan vara lugna inför framtiden. Hur är det möjligt att godta att man praktiskt taget tänker lämna tillbaka tio miljoner euro till medlemsstaterna 2001 som inte har utnyttjats när vi har svårigheter att leva upp till en del gamla och nya avtal? Å ena sidan diskuterar man mer euro och mindre euro, å den andra finns tolv procent av budgeten för år 2000 kvar, vilket bara det tydligt visar att parlamentet måste genomföra en effektivare kontroll av budgetens genomförande. Vi kommer bara att besluta i jordbruksfrågor då vi vet något om dagens situation och har fått några perspektiv på deras utveckling. Vi kan inte gå med på den betalningsnivå som är föreslagen, desto mer vill vi komma ifatt tidigare förseningar utan att det drabbar de nuvarande. Vi vill ha en klar och tydlig definition av hela budgetens prioriteringar och mål. Vi kan inte godta sådana budgetanslag som man redan från början vet inte kommer att utnyttjas. Det är nödvändigt att uttryckligen identifiera vilka kostnader som utvidgningen redan haft. Vi hoppas få en effektiv reform av kommissionen och motsvarande effektivitetsnivå. Vi vill sammanfattningsvis ta det fulla ansvar vi har som budgetmyndighet, till följd av vårt eget existensberättigande: att företräda dem som valt oss. Det är vad vi gör då vi är öppna för samarbete i jakt på bättre svar på obesvarade frågor.

Buitenweg
. (NL) Herr talman! Vissa saker lär man sig snabbt. Man behöver inte vara någon budgetveteran för att se att rådet kommer med ett förslag för att dra in på poster. Rådet slår sig för bröstet eftersom det är så bra på att göra nedskärningar. Den nederländska finansministern, er kollega, sade för en tid sedan öppet att Europaparlamentet är den av budgetmyndighetens två grenar som slösar mest.
Om man nu ser på hur tvisterna förlöper under budgetförfarandet, så ser han ut att ha rätt på den punkten. Mycket riktigt händer det ofta att parlamentet spetsar rådets förslag. Men det beror inte på att det vill skinna skattebetalarna på pengar, utan just på att det vill vara en pålitlig myndighet, eftersom det känner sig ha ett ansvar för att de europeiska uppgifterna och skyldigheterna verkligen utförs. Vackra ord och löften måste omsättas i handlingar och det kostar ofta pengar. Jag kan redan nu föreställa mig att minister Zalm inom kort kommer att ondgöra sig över att en ny parlamentsbyggnad väl ändå bara är slöseri med pengar.
Därför vill jag redan nu meddela rådet att det inte skall komma och gråta i högan sky, för många av dessa penningslukande beslut fattas under de europeiska toppmötena. Låt mig ta toppmötet i Nice som exempel. Under det toppmötet sammanträdde man till långt in på småtimmarna om en röst mer eller mindre i rådet. För att lindra smärtan för förlorarna delade man generöst ut säten i parlamentet. Det säger naturligtvis något om rådets uppskattning av parlamentet. Hellre några fler röster bakom stängda dörrar än företrädare för folket i ett parlament. Denna kohandel kommer helt utan vår begäran att ge oss 32 nya kolleger och tidvis kan vårt totala antal uppgå till inte mindre än 800. De ledamöterna behöver assistenter och kontor, och det var det naturligtvis ingen som tänkte på när vi skulle bygga våra nuvarande byggnader. Tänker man på sådana saker under toppmötena? För i slutändan är det vi som sitter med resterna. Således föreslår jag att man efter varje europeiskt toppmöte inte bara offentliggör de politiska slutsatserna, utan också en grov uppskattning av de ekonomiska konsekvenserna. Och jag skulle gärna vilja höra rådsordförandens kommentar till detta.
Min andra anmärkning beträffar kostnaderna för själva rådet. Inom utgiftskategori 5, de administrativa utgifterna, är rådet den inrättning som växer snabbast, och det leder till ytterligare spänningar inom den här kategorin. För rådet är budgetplanerna heliga och därför söker det lösningen i att göra sig av med det som rådet i vanliga fall inte hade haft något emot att innefatta i sin egen budget, till utgiftskategori 3, som exempelvis 3,5 miljoner till Eurojust, närmare 1 miljon till Schengen. Det begränsar utrymmet för Europaparlamentet att på egen hand avgöra sina prioriteringar i den här kategorin. Men jag är en optimist: den här situationen har också sina fördelar, för nu får vi lite större insikt och på den här omvägen ökar vi den demokratiska kontrollen en smula. Det visar naturligtvis var regeringens prioritering ligger om vi endast får den kontrollen för att rädda det interinstitutionella avtalet och spara lite pengar.
Att skriva in Eurojust i utgiftskategori 3 är emellertid inte ett särskilt lyckat val. Missförstå mig inte, jag vill inte föra in Eurojust i rådets budget utan under rubriken administrativa utgifter. Det är med tanke på utgiftens slag också det mest logiska, vilket rådet också stillatigande erkände under trepartsmötet. Jag hoppas att vi åtminstone kan uppnå ett avtal om principen, nämligen den att operativa utgifter hör hemma i utgiftskategori 3 och administrativa utgifter i utgiftskategori 5. Men då kanske rådet drabbas av nervositet med tanke på det ökande antalet operativa verksamheter i den egna budgeten.
Som sagts tidigare har rådet en Pavlov-reaktion att sänka de föreslagna utgifterna. Det Terry Wynn sade stämmer: vi har nämligen föreslagit att helt enkelt se radikalt på utgifterna, att se vilka utgifter som fortfarande behövs, om det inte måste skötas på ett annat sätt, om det inte finns ett antal inrättningar som i fråga om befogenheter överlappar varandra, om det inte finns byråer som utför ett dubbelt arbete. Det har rådet avhållit sig från och det förvånar mig, för om man vill göra besparingar så kan man göra det där. Och vi kommer då också att ta nya initiativ för att se på radikala besparingar.
Men rådet tycker om att besparingar och tar därför inte alltid de verkliga behoven i beaktande. Med tanke på tiden skall jag bara nämna ett ytterligare exempel och det rör kommissionens reformförfarande. Det är en stor prioritering för oss båda. Ändå har rådet bara godkänt 89 av 317 poster. Och visst får ni vara kritisk mot reformförfarandet och ni behöver inte godkänna alla planer utan att ha tittat närmare på dem. Nu avvaktar ni följderna av schemat för det tidigarelagda utträdet. Med tanke på den föregående frågan undrar jag nu om det inte helt enkelt är så att rådet väntar tills vi tar ansvaret, för då är det återigen parlamentet som återigen för extra pengar till listan.
Sparsamhet är bra, men ni måste göra det möjligt för inrättningarna att utföra sina uppgifter, annars kommer unionens medborgare, skattebetalarna, verkligen att ha något att vara besvikna över.

Talmannen
Jag förklarar denna punkt avslutad.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B5-0332/2001).


Bart Staes
Fråga nr 1 från (H-0594/01):
Angående: Utredningen av oegentligheter vid Europol Rådet meddelade tisdagen 12 juni att Europols arbetssätt skall granskas. En av huvudfrågorna gällde ursprunget för de dataprogram som ligger till grund för Europolsystemen Eurint och Europolis. Europol lär eventuellt använda sig av stulna program.
Kan rådet bekräfta att den patenterade Polygontekniken som tillhör företaget Polygeneses i München ligger till grund för Europols datasystem Eurint och Europolis eller har integrerats i dessa? Om detta är fallet, sedan när utnyttjar då Europol denna teknik, och på vilket vis har Europol skaffat sig tillgång till den, respektive förvärvat rätten att använda den?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) På den fråga som har ställts av parlamentsledamot Staes skulle jag vilja svara följande. För det första att rådet erkänner att det vad gäller Europol bär ansvar i allmän bemärkelse. Att teckna kontrakt är emellertid en angelägenhet som i första hand lyder under vederbörande Europolavdelningars befogenhet. För närvarande behandlas frågan alltså av direktören för Europol, under tillsyn av styrelsen.
Rådet förfogar emellertid över information om att alla kontrakt som Europol slöt under den tiden nu granskas av en oberoende extern byrå i enlighet med ett beslut som fattats av Europols styrelse. Undersökningen av den påstådda mjukvarustölden och den eventuella användningen av densamma har skickats vidare till den allmänna åklagaren i Haag för vidare undersökning. En parallell rättslig undersökning har påbörjats i Tyskland.
Vi måste alltså avvakta den rättsliga undersökningen innan vi kan lägga fram ytterligare detaljer. Jag skulle vilja påpeka för den ärade parlamentsledamoten att upptäckten av bedrägerierna var ett resultat av de trots allt välfungerande befintliga aktuella kontrollstrukturerna, för det är tack vare dessa som bedrägerierna har uppdagats.

Staes
Jag ber att få tacka fru Neyts för hennes utförliga svar, ett mycket konkret svar på en mycket konkret fråga. Emellertid skulle jag också vilja närma mig saken från politiskt håll. Fru Neyts säger förvisso att de nuvarande bedrägeriärendena har upptäckts tack vare intern kontroll. Hos den allmänna opinionen och en stor del av den politiska världen lever ändå en känsla av att den demokratiska kontrollen av Europol är otillräcklig, och man föreslår olika sätt på vilka kontrollen kan intensifieras.
Bland annat tänker man på en anpassning av OLAF-förordningen och i det belgiska parlamentet cirkulerar en tanke om att, i enlighet med den belgiska förebilden, inrätta en kommitté P och en kommitté U för övervakning av polistjänster och underrättelsetjänster även för Europol.
Ser fru minister någon möjlighet till att det inom en nära framtid hålls en debatt om detta inom rådet och de europeiska institutionerna, så att vi kan lugna medborgarna vad beträffar den demokratiska kontrollen över denna trots allt viktiga polismyndighet, även om denna befinner sig i en inledande fas?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Jag skulle vilja svara den ärade parlamentsledamoten - och det kommer han säkert att ha förståelse för - att vi först vill avvakta den eventuella konkretiseringen av de intressanta tankar som just nu tar form.

Talmannen


Camilo Nogueira Román
Fråga nr 2 från (H-0595/01):
Angående: Diskriminering vid rådets fördelning av minskade kvoter för kummelfiske till medlemsstaternas flottor Den 18 juni i år då rådet fastställde hur kummelfisket skulle minskas inom medlemsstaternas olika flottor gjorde det sig skyldigt till en allvarlig diskriminering. Diskrimineringen gällde framför allt den spanska flottan, och mer specifikt den galiciska. Dessa blir nu tvungna att låta hundratals fartyg stå samtidigt som undantag görs för hundratals franska och irländska fartyg. Vad beror det på att man genom att hänvisa till att resurserna måste bevaras ständigt utsätter den spanska flottan, och den galiciska flottan som en del av den, för åtgärder som begränsar dess verksamhet, men att man inte tillämpar samma bestämmelser på andra länder?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag kan tala om för den ärade ledamoten att rådet (fiske) den 18 juni i år inte fattade något beslut när det gäller kummelfiske. På grundval av det kritiska tillstånd för torsk- och kummelbestånden som det redogjordes för i kommissionens meddelande av den 12 juni och på grundval av den återuppbyggnad av torsk- och kummelbestånden som lades fram för rådet, och jag citerar: "antog kommissionen den 14 juni en förordning med nödåtgärder, i vilken åtgärder för återhämtningen av det nordliga kummelbeståndet inrättades. I artikel 2.2 i kommissionens förordning föreskrivs ett undantag för fartyg på mindre än 12 meters totallängd som använder en maskstorlek på mindre än 100 mm från en maximiandel på 20 procent av kummel i den fångst man tagit, under förutsättning att fartygen - inte fångsten - återvänder i hamn inom 24 timmar." Den 22 juni bad Spanien rådet att ändra denna bestämmelse. Den 20 juli konstaterade rådet att det inte fanns någon majoritet för att ändra bestämmelsen på det sätt som Spanien föreslagit.

Nogueira Román
Herr talman, fru rådsordförande! Jag tror att den diskriminering som flottan i södra Europa, i Portugal och Spanien - särskilt Galicien - är utsatt för kan förklara den konkreta diskriminering som vi nu håller på att behandla. Europeiska unionens institutioner anser faktiskt fortfarande att dessa flottor är inkräktare på de hav som tillhör alla, och diskrimineringen uppstår vid tillämpningen av principen om relativ stabilitet, som t.ex. ger ett land i norr 40 procent av fångstkvoterna på gemenskapens vatten, samtidigt som Spanien och Galicien bara får 6 procent. Därför frågar vi igen: Vilken inställning har rådet i fråga om respekten för att fiskerättigheterna på Europeiska unionens vatten skall vara gemensamma för alla enligt de principer som står i fördragen?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Herr talman! Jag kan bara säga att jag antar att den stat som lade fram ändringsförslaget kommer att återkomma till frågan och att rådet då kommer att diskutera den igen. Det är allt jag kan säga för tillfället.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman! Jag tar detta tillfälle till vara då rådets ordförande är här för att be henne studera frågan ännu en gång. Undanflykten att bevara resurserna som kummel, utan tillräckliga och kontrollerade vetenskapliga rapporter är ursprunget till diskrimineringen av den spanska flottan, som vi talar om här.
Kommissionen har i fiskeriutskottet sagt oss att denna diskriminering beror på sociala skäl till förmån för Storbritannien och Frankrike och att det är orsaken till undantaget.
Fru ordförande! Min fråga är varför kommissionen, och i det här fallet rådet, inte med en majoritet och av sociala skäl försvarar Spanien och rent konkret en region i mål 1-området, som Galicien, och som därför har större behov. Deras fiskare fiskade traditionellt i dessa vatten som nu är gemensamma. Fiskare som av sociala skäl inte sover hemma på grund av de enorma avstånd de måste täcka.
Om det är sociala skäl som är orsakerna ber jag er att beakta de som kan värna de spanska fiskarna.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag kan bara säga efter de fem mycket trivsamma och högst intressanta år som jag tillbringade i denna ärade församling, att jag är mycket väl medveten om ärendets allvar och känslighet. Jag tar det i beaktande.

Talmannen
Vi tvivlar inte på att de fem år som ni varit ledamot i denna kammare kommer att vara till hjälp för att förmedla detta så allvarliga problem till rådet.
Eftersom det handlar om liknande frågor kommer frågorna 3, 4, 5 och 6 att besvaras gemensamt.

Herman Schmid
Fråga nr 3 från (H-0599/01):
Angående: EU:s snabbinsatsstyrka och Sverige Efter den kaotiska situation som uppstod i Göteborg under EU-toppmötet i juni, då poliser och demonstranter drabbade samman, har det i olika medlemsstater höjts röster för att EU:s snabba insatsstyrka borde kunna utnyttjas för att bemästra kravaller och civila oroligheter. Anders Mellbourn, chef för Utrikespolitiska institutet i Sverige, skrev till exempel så här i Dagens Nyheter den 24 juni:
"Sannolikt betyder det att polis måste kompletteras med något slags gendarmeristyrkor som blandar polisiär och militär kompetens. För sådana uppgifter krävs knappast värnpliktiga utan yrkessoldater eller militärt utbildad polis. Här behövs operativt samarbete mellan polis- och militärstyrkor från flera EU-länder./---/EU har det inte lätt att få ihop en stående insatsstyrka på 5 000 poliser för civil krishantering. Den konfliktförebyggande dialogen måste härtill kompletteras med utökad underrättelseverksamhet. Allt detta krävs för att kunna bidra till en effektiv konflikt- och krishantering på Balkan eller i Mellanöstern. Men det behövs också - om än förhoppningsvis sällan - för att klara av vissa inhemska kriser i Sverige eller närliggande EU-land."
Håller rådet med om att det i framtiden bör bli möjligt att använda EU:s snabbinsatsstyrka inom själva unionen när situationer som den i Göteborg uppstår?

Alexandros Alavanos
Fråga nr 4 från (H-0676/01):
Angående: G8-toppmötet och säkerheten vid toppmöten och andra lika betydande möten Några dagar före de olyckliga händelser som ägde rum i Genua under G8-toppmötet hade de femton utrikesministrarna enhälligt bekräftat inrikesministrarnas beslut angående säkerheten vid Europeiska unionens toppmöten och andra lika betydande möten. Har de italienska myndigheterna krävt att det skall inrättas en grupp med poliser eller ansvariga för underrättelsetjänsten, som skulle kommunicera inbördes och som skulle kunna lånas ut av de medlemsstater varifrån grupperna av bråkmakare kommer (artikel 1 b)? Har de italienska myndigheterna också krävt att alla lagliga tekniska medel skall användas för att utbytet av information om bråkmakarna skall bli mer strukturerat, med utgångspunkt i uppgifter som finns i de olika medlemsstaternas arkiv (artikel 2 d)? Om så är fallet, vilka medlemsstater har besvarat dessa krav?

Ioannis Patakis
Fråga nr 5 från (H-0678/01):
Angående: Brott mot grundläggande demokratiska friheter och mänskliga rättigheter i Genua De enhälliga rådsbesluten om att vidta repressiva åtgärder före toppmötet i Genua gav den italienska regeringen det politiska stöd den behövde för de händelser som inträffade där. Ännu en gång har ett toppmöte drabbats av överdrivet våld och hänsynslös repression. Efter de blodiga händelserna i Göteborg har nu mer blod flutit i Genua: Italiens polis och armé angrep ännu mer hänsynslöst de fredliga demonstranter som protesterade mot globaliseringen och uttryckte sitt motstånd mot beslut som tagits utan att tillfråga folken i G7+1, EU och andra politiska och ekonomiska organisationer, och på deras bekostnad. Resultatet av detta toppmöte är flera döda, dussintals skadade, massutvisningar och gripanden och brutala brott mot demokratiska friheter och till och med av gemenskapens princip om fri rörlighet.
Ledarna för de fyra största och dominerande staterna i EU deltog i detta toppmöte, och uttalanden både av det belgiska ordförandeskapet och de andra regeringarna i EU om händelserna i Genua pekar mot att det blir ännu våldsammare och blodigare reaktioner på demonstrationer vid kommande toppmöten - till att börja med Laeken.
Kan därför rådet meddela om det är medvetet om det mycket tunga politiska ansvar som det bär för sina beslut av den 13 och 16 juli att vidta repressiva åtgärder, och om det ämnar återkalla dem, givet att de utgör ett flagrant brott mot demokratiska friheter och mänskliga rättigheter, som fri rörlighet, fri mötesrätt och yttrandefrihet, som trampades ner på ett brutalt sätt i Genua?

Hans-Peter Martin
Fråga nr 6 från (H-0687/01):
Angående: Framtiden för Europeiska rådets toppmöten efter händelserna i Göteborg och Genua Så här efter händelserna vid Europeiska rådets toppmöte i Göteborg och G8-gruppens toppmöte i Genua, skulle jag vilja veta hur rådet bedömer framtiden för sådana toppmöten, särskilt med hänsyn till de ansträngningar som görs för att i framtiden endast hålla Europeiska rådets möten i Belgien. Vilka konsekvenser bör man dra beträffande hur dessa möten organiseras och hur deras dagordningen ser ut?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Dessa frågor ligger mycket nära den debatt vi hade i eftermiddags om G8-mötet i Genua och allt som omgav detta möte. Jag skulle vilka påminna de ärade parlamentsledamöterna om rådets och medlemsregeringarnas företrädares enhälliga ståndpunkt beträffande säkerheten vid Europeiska rådets möten och andra demonstrationer som kan få liknande konsekvenser.
Rådet har påpekat att ett av Europeiska unionens mål är att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Inom ett sådant område skall medborgarna ha rätt att fritt uttrycka sina åsikter och samlas under fredliga förhållanden. Men dessa rättigheter bör lämpligen utövas under förhållanden där säkerheten för alla medborgare och deras egendomar inte hotas. Mot den bakgrunden beklagade rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, den 13 juli i år, de handlingar som begicks av dem som kränkte dessa demokratiska rättigheter genom att ge upphov till, organisera och delta i våldshandlingar i samband med allmänna demonstrationer.
I syfte att garantera att dessa principer tillämpas har rådet och dess företrädare påpekat att man inte endast bör etablera en dialog med icke-statliga organisationer, arbetsmarknadens parter och det civila samhället, utan att man också bör stödja sig på och att man kommer att stödja sig på de möjligheter som erbjuds genom de rättsliga instrument och instanser som finns inom ramen för Europeiska unionen.
Jag vill här särskilt framhålla, precis som Vitorino gjorde för en stund sedan, bestämmelserna i Schengenavtalets tillämpningskonvention och den gemensamma åtgärden av den 26 maj 1997 om samarbete på området för allmän ordning och säkerhet. Tanken är att den task force som består av ansvariga från poliskårerna inom Europeiska unionen i betydande utsträckning skall kunna bidra till att medlemsstaternas polismyndigheter inleder ett samarbete. Denna task force har i övrigt ingenting som helst att göra med det som en frågeställare benämnde en gemensam polisenhet inom ramen för en krisförvaltningsenhet under Europeiska unionens ledning.
I samband med de två frågor som ställdes av Krarup respektive Korakas vid parlamentets senaste sammanträdesperiod i juli 2001 och den senaste frågestunden, har jag å rådets vägnar haft tillfälle att i detalj gå igenom de åtgärder som vidtogs av den svenska regeringen vid toppmötet i Göteborg. På samma sätt har den italienska regeringen, i en skrivelse av den 11 juli 2001, enligt gällande förfaranden meddelat vilka åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 2. 2 andra meningen i Schengenavtalets tillämpningskonvention.
Vid mötet i rådet den 16 juli 2001 förklarade ministrarna att de är för ett närmare internationellt samarbete, å ena sidan för att garantera yttrandefriheten och å andra sidan för att garantera att allmänna demonstrationer av detta slag skall kunna äga rum och verkligen äger rum under fredliga förhållanden. Under alla omständigheter kvarstår dock det faktum att ansvaret för att upprätthålla den allmänna ordningen på unionsmedlemmarnas territorium faller inom varje stats myndigheters behörighetsområde. Rådet har inte befogenhet att inta en ståndpunkt i en fråga som faller utanför det behörighetsområde som fördraget anförtror rådet.

Alavanos
Jag tackar rådsordföranden för det utförliga svaret. Någonstans i denna utförlighet försvann emellertid min konkreta fråga, för rådet är inte så enhälligt som hon har framställt det. Till exempel framförde den grekiska regeringen protester till den italienska regeringen på grund av det faktum att tiotals grekiska medborgare inte tilläts komma in i Italien, utan skickades tillbaka med samma färja före mötet i Genua.
Min fråga, som jag skulle vilja be ministern att svara på, är följande: Före mötet i Genua, vidtog man, eller vidtog man inte, de åtgärder som hade planerats för att inrätta en grupp med poliser eller ansvariga för underrättelsetjänsten som skall fungera som förbindelselänkar mellan de femton medlemsstaterna och de åtgärder som hade planerats för ett informationsutbyte rörande akter om personer som anses vara bråkmakare? Samarbetade de femton medlemsstaterna på detta område?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Först och främst tror jag att jag påpekade - om än på ett tämligen diplomatiskt sätt - att rådet inte får inta en ståndpunkt om det sätt på vilket ett medlemsland, en medlemsstat, har sett till att upprätthålla den allmänna ordningen på sitt territorium, eftersom rådet inte har befogenhet att göra detta. Detta förhindrar givetvis inte att en medlemsstat kan underrätta en annan medlemsstat om sin ståndpunkt, vilket också har inträffat. Men detta faller inte inom rådets behörighetsområde.
När det gäller er andra fråga måste jag kontrollera och inhämta information innan jag kan svara er. Allt jag vet när det gäller kampen mot det man kallar "huliganism" i samband med stora idrottsevenemang, är att polismyndigheterna självklart har börjat samarbeta i fråga om utbyte av uppgifter om personer som upprepade gånger har varit ansvariga för tumult, och värre saker än så, i samband med större idrottsevenemang. Det vet jag. Har det förekommit något jämförbart i fråga om framförhållning eller förebyggande av eventuellt tumult i samband med möten i Europeiska unionens instanser? Det tror jag inte, men jag måste informera mig om detta, och det kommer jag att göra.

Alavanos
Ministern sade att hon måste skaffa sig mer information för att kunna lämna ett svar. Betyder det att jag kommer att erhålla ett skriftligt svar när hon har den informationen?

Talmannen
Rådet svarar efter bästa förmåga. Ni kan om ni vill ställa om frågan.
Vill ni omformulera frågan, herr Patakis?

Patakis
Rådets ordförande har inte besvarat min fråga, och jag skulle vilja upprepa den, eftersom jag påstår att det att döma av polisens räder mot organisationernas kontor i Liège, men även att döma av den ståndpunkt som Belgiens inrikesminister intog i Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, verkar som om det belgiska ordförandeskapet inte har goda avsikter inför de demonstrationer som kommer att äga rum i Laeken.
Jag frågar: Kan rådets ordförande försäkra oss om att vi inte kommer att se den sortens polisvåld och undertryckande som vi såg i Göteborg och Genua?

Neyts-Uyttebroek
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Än en gång: man måste skilja på de svar jag gör i egenskap av rådets ordförande, som inte får gå utanför rådets befogenheter - det måste stå klart - och de svar som jag skulle kunna vara manad att göra i egenskap av medlem av den belgiska regeringen.
För det första är det brukligt, ja t.o.m. mer än brukligt: jag tror att det är varje regeringsmedlems skyldighet att inte kommentera pågående rättsliga utredningar. För det andra, kära kolleger, när jag i eftermiddags redogjorde för ordförandeskapets ståndpunkt i fråga om G8-mötet och tog upp frågor om att garantera att såväl mötena som demonstrationerna utanför mötena förlöper på ett bra sätt, sade jag och upprepade att den belgiska regeringen koncentrerar sig på och har den bestämda viljan att förena rätten att demonstrera med upprätthållandet av den allmänna ordningen, samt att vi vill förhindra det våld som vi såg i både Göteborg och Italien.
Vi gör allt som står i vår makt för att nå det resultatet. Jag hoppas att alla har för avsikt att ge sitt personliga bidrag genom att utnyttja alla till buds stående möjligheter.

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Det är med intresse som jag har lyssnat till era redogörelser, dock skulle jag gärna ännu en gång vilja hänvisa till min fråga, fråga 6: Vilka konsekvenser bör man nu dra, och då menar jag inte polisinsatsen, utan hur Europeiska rådets toppmöten skall organiseras och vad mötena skall innehålla? Särskilt intresserad är jag av att få veta om ni också, i likhet med G8-toppmötet, överväger att banta ner omfånget såväl när det gäller deltagare som föredragningslista. Om Europeiska rådets toppmöten i framtiden endast skall äga rum i Belgien, finns det då en särskild ort som man räknar med? Finns det redan tankar och planer som rör detta, och om ja, hur ser dessa ut?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Det första är att premiärministern i min regering redan har framhållit att han har övervägt och kommer att lägga fram förslag till en revidering av G8-gruppens sätt att fungera. Det andra är att premiärminister Verhofstadt har skickat en skrivelse till sina kolleger i de 14 andra regeringarna för att be dem begränsa de delegationer som skall sändas till eller delta vid rådets möte i Laeken. När det gäller Europeiska rådets möte i Gent vill jag påminna om att han har valt en mycket begränsad sammansättning. Vår avsikt är att fortsätta på den vägen, just för att vi på bästa sätt försöker ta lärdom av vad vi själva upplevde i Göteborg eller i Genua, eller på båda platserna.

Korakas
Vi har på sätt och vis förståelse för den panik som har drabbat storkapitalets företrädare, om uttrycket tillåts mig, och bland dem även dagens ordförandeskap, inför det ökade motståndet från arbetstagarna i våra länder mot den människofientliga politiken och den nya imperialistiska ordningen. Jag skulle vilja påpeka för rådets ordförande att attacken i Genua inte var riktad mot "bloc noir", utan mot dem som demonstrerade fredligt. Attacken mot kontoren som används av Forum social, som organiserade demonstrationerna, var en attack som visar att målet inte är provokatörerna, vilka diskuterade med polisen, utan dem som organiserar folkens kamp mot G8:s, men även Europeiska unionens, nuvarande politik.
Den belgiska inrikesministerns uttalanden i Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik oroar oss, fru rådsordförande. Attacken mot kontoren i Liége, som ni känner till, oroar oss, och vi är rädda för att metoderna i Laeken kommer att vara ännu brutalare. Vi vill att ni lovar att vi inte kommer att se liknande reaktioner när arbetstagarna i våra länder utnyttjar sin rättighet att demonstrera och yttra sig fritt. Vi kommer förenade!
Vi är många som kommer till Laeken för att protestera mot den politik som Europeiska unionen bedriver. Kommer ni för att ta hand om oss, precis som i Genua?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Tillåt mig först säga att jag med stor bestämdhet ifrågasätter den kritik som den ärade - jag fortsätter att säga den ärade - ledamoten bedriver mot det belgiska ordförandeskapets avsikter och den belgiska regeringen. Denna kritik är helt oberättigad, och jag skulle vilja be honom att ta tillbaka det han just sade, eftersom detta är just en kritik av avsikter.
Jag har svarat i lugn och ro hela dagen. Jag kan inte göra annat än upprepa det jag redan sagt. Vidare noterar jag er vilja att komma och ge uttryck för - på ett fredligt sätt hoppas jag - vad ni anser om unionens institutioners sätt att fungera. Om det sker fredligt skapar det inte några som helst problem för oss.
Sedan skulle jag vilja försäkra alla om att det inte är fråga om panik. Vad det handlar om är de allra mest omsorgsfulla förberedelser för att undvika en upprepning av det vi har bevittnat, men också - skall jag behöva påminna er om det, kära kolleger - för att mitt land tyvärr har upplevt tragedier som har utlösts eller ägt rum under stora idrottsevenemang. Det är nu 15 år sedan och vi vill till varje pris och för alltid undvika att det händer igen.
Sedan vill jag också påpeka att vi i samband med den idrottstävling som ägde rum förra sommaren, fotbolls-EM 2000, bevisade att vi har tagit lärdom av den tragedi jag just påminde om, och att vi har gett prov på en viss kontroll när det gäller organisationen av sådana evenemang, som innebär att stora folkmassor skall förflytta sig. Det är inte fråga om panik, det handlar om mycket omsorgsfulla förberedelser.

Talmannen


Gerard Collins
Fråga nr 7 från (H-0601/01):
Angående: Shannon som EU-högkvarter för insatser vid natur- eller miljökatastrofer Vid mötet den 28-29 maj 2001 beslutade rådet att förbättra och samordna EU:s civilskyddsinsatser vid större natur- eller miljökatastrofer samt i tekniska eller radiologiska nödsituationer, genom att inrätta ett gemensamt nödkommunikationssystem, gemensam utbildning och snabb mobilisering av utvärderings- och samordningsgrupp samt insatsgrupp. Kan rådet tänka sig att överväga att placera ett operationellt högkvarter för detta civilskydd i Shannon, som förutom alla sina lämpliga faciliteter även har en internationell flygplats som skulle kunna användas för att transportera personal och proviant för insatser i tredje land, och som skulle kunna ta hand om det sammanställande av information om serum och vaccin som rådet också nämner?

Neyts-Uyttebroeck
rådet. (NL) Den 29 maj 2001 fattade rådet ett beslut om ett gemensamt tillvägagångssätt vad gäller förslaget till beslut om inrättande av en gemenskapsmekanism för att underlätta ett förstärkt samarbete vid biståndsinsatser inom räddningstjänsten, med förbehåll för Europaparlamentets rekommendation av den 14 juni 2001 och såvida parlamentet drar tillbaka ett antal av sina reservationer.
Sedan dess har rådets instanser enats fullständigt om förslaget, med förbehåll för en juridisk och språklig bearbetning av texten och, som jag sade tidigare, för att parlamentet drar tillbaka sina reservationer. Texten till förslaget till beslut, dokument 10483/01, finns för övrigt att tillgå på rådets hemsida. Bland annat föreslås inrättandet av ett observations- och informationscentrum som kan centralisera begäran om bistånd och biståndsåtaganden och som kommer att stå i förbindelse med de kontaktpunkter som medlemsstaterna har angivit.
Detta centrum kan varsko utvärderings- och/eller samordningsgrupper liksom insatsgrupper som har utsetts och alltså också sammanställts redan tidigare. Dessutom föreslås utbildningsprogram om insamling av information om serum och vacciner och för att stimulera bruket av ny teknik. Till skillnad från vad den ärade parlamentsledamoten menar finns det inga planer på att samla hjälpmaterialet på en plats, med tanke på att medlemsstaterna kommer att leverera det direkt.
Inrättandet av den här mekanismen kommer att anförtros kommissionen som kommer att bistås av en kommitté. Det är således upp till kommissionen att besluta var det operativa högkvarteret och de andra tjänster som behövs för att genomföra mekanismen kommer att placeras. Frågan måste följaktligen läggas fram till kommissionen vid en lämplig tidpunkt.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 8.


Brian Crowley
Fråga nr 9 från (H-0605/01):
Angående: Hantering av konkurser Som en del av kommissionens program för företag och företagsamhet anordnades ett seminarium om att våga ta risken att gå i konkurs och om hur man klarar en konkurs. Det var också en reaktion på kraven om den stadga för småföretagen som antogs av Europeiska rådet i Feira. Vad anser rådet om lagstiftningens inverkan på konkurser, behovet av stödåtgärder för företagare som står inför risken att gå i konkurs och möjligheten till en ny start efter en konkurs, vilket var huvudteman för de parallella arbetsgrupperna?

Neyts-Uyttebroeck
rådet. (NL) Jag vill påminna den ärade parlamentsledamoten om att Europeiska rådet under sitt möte i Santa Maria da Feira den 19 och 20 juni underströk att småföretagen utan tvekan bildar ryggraden i den europeiska ekonomin. De utgör en viktig källa till arbetstillfällen och en grogrund för nya företagskoncept.
På ett antal punkter visade rådet stöd för de formulerade rekommendationerna, bland annat idén om att ansvarsfullt initiativ- och risktagande i viss utsträckning är förenat med misslyckanden som huvudsakligen bör betraktas som möjligheter att lära sig något. Rent allmänt sett har rådet alltid ställt sig positivt till en förenkling av de bestämmelser som reglerar näringslivet.
Det seminarium som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till anordnades gemensamt av ekonomiministern och Europeiska kommissionen den 10 och 11 maj 2001. Rådet har inte intagit någon ståndpunkt om resultatet av seminariet och därför ber jag den ärade parlamentsledamoten att vända sig direkt till organisatörerna för sådan information.

Crowley
Herr talman! Jag skulle vilja tacka den tjänstgörande ordföranden för hennes svar, om man nu kan kalla det ett svar. Den särskilda punkt som jag tog upp i min fråga, som jag trodde skulle vara självklar, var att det på grund av den plötsliga ekonomiska nedgången i Amerika och på andra platser i världen, finns ett ökande tryck på de små och medelstora företagen på en mycket strikt och strängt konkurrenskraftig marknad.
Därför blev jag något uppmuntrad av seminariets "våga-riskera-att-gå-i-konkurs"inställning, eftersom det skulle ge oss möjligheten att få kännedom om de huvudsakliga anledningarna till varför små och medelstora företag misslyckas, samtidigt som man erkänner att de är den största tillväxtkraften inom Europeiska unionens ekonomi, och skapar ungefär 82 procent av sysselsättningstillfällena och står för 74 procent av all tillverkning.
Därav min fråga till den tjänstgörande ordföranden om rådets ståndpunkt: vilka åtgärder kan vidtas för att garantera denna mycket starka sektors varaktighet? Och hur, i synnerhet, kan företagare lära från sina misstag och misslyckanden, och om de redan en gång har misslyckats, uppmuntras att gå vidare och lära från sina misstag?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Eftersom den ärade ledamoten har upprepat den fråga som ställdes till oss tidigare, kan jag bara upprepa det svar som jag gav. Jag beklagar.
Tankearbetet utvecklas och detta återspeglas i de slutsatser som jag hänvisar till. Seminariet utgör ytterligare ett initiativ. Jag förväntar mig att ni eller några av era kolleger så småningom kanske kommer att uppmana kommissionen att vidta ett antal åtgärder. Jag vet att rådet fäster stor vikt vid små och medelstora företag och inser att dessa utgör ryggraden i våra individuella ekonomier och i vår europeiska ekonomi i allmänhet.

Talmannen


Pat the Cope Gallagher
Fråga nr 10 från (H-0607/01):
Angående: Prioriteringar för fiskerisektorn under det belgiska ordförandeskapet Kommer rådet att under det belgiska ordförandeskapet fastställa sina prioriteringar för fiskerisektorn och härvid beakta de särskilda och unika villkor för sådana perifera länder som Irland som under sin jurisdiktion förfogar över elva procent av gemenskapens vatten men endast fyra procent av gemenskapskvoten?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Det belgiska ordförandeskapet kommer att anstränga sig för att slutföra diskussionerna inom rådet om den grönbok som kommissionen har ägnat reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.
Andra prioriteringar handlar om att förlänga de fleråriga utvecklingsprogrammen och att återställa hotade bestånd.
De allra första frågorna pekar på att uppgiften är långt ifrån enkel.
Frågan om fisk som kastas överbord kommer att ägnas en särskild uppmärksamhet. Specialisterna vet vad det rör sig om, om ni vill att jag skall förklara det i samband med en fråga kommer jag att göra det.
När det gäller, jag citerar, "Irlands unika krav", finns det anledning att påpeka att fiskemöjligheterna fördelas mellan de nationer som bedriver fiske enligt principen om relativ stabilitet, och att omfattningen av en medlemsstats fiskezon inte i sig utgör ett kriterium för fördelningen av dessa möjligheter.
Irland åtnjuter dessutom en förmånsbehandling med tanke på gemenskapens finansiella stöd för genomförande av kontroll, inspektion och övervakning.

Gallagher
Jag noterar att den tjänstgörande ordföranden har hänvisat till de diskussioner som hon hoppas kommer att avslutas med en givande och lyckad slutsats. Jag skulle vilja lägga till att jag hoppas att det också kommer att vara en rättvis slutsats. Dessutom gläder det mig att hon nämnde fisk som kastas överbord. Detta måste ha högsta prioritet, eftersom alltför mycket fisk som tas ombord på fartygen kastas överbord - och då är det alldeles för sent.
Jag skulle vilja fråga den tjänstgörande ordföranden om hon skulle kunna tänka sig att överväga det initiativ som tagits av både Irland och Förenade kungariket när det gäller tekniska bevarandeåtgärder och se till att alla länder gör vissa ansträngningar för att försöka se till att den yngre fisken inte tas ombord.
Ni nämnde omständigheten att relativ stabilitet och särskilda unika omständigheter inte kan beaktas. Det har nu gått 20 år, och om vi fortsätter med samma princip som vi följde 1983, då kommer läget att förvärras för små länder som Irland.
Vi måste vara pragmatiska när det gäller det här. Rådet, ministerrådet och ordförandeskapet måste ta hänsyn till att kustregionerna i Irland inte har någon alternativ sysselsättningskälla. Det är ett perifert område, ett mål 1-område. Dessa regioner måste man ta hänsyn till. Jag skulle vilja be den tjänstgörande ordföranden att vara öppen för nya idéer.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Herr talman! Jag kan försäkra den ärade ledamoten - om jag kan få säga detta - om att jag kommer att ta ombord de synpunkter han har lagt fram.

Newton Dunn
Herr talman! Som en tilläggsfråga, oroar sig ordförandeskapet över det faktum att det finns så många kärnkraftverk, särskilt runt Nordsjön och i norra Europa, där enorma mängder, bokstavligen talat miljarder, små flytande varelser som skulle utvecklas till fisk dör, när vatten sugs in för att kyla av kärnkraftverken? Skulle den tjänstgörande ordföranden vilja åta sig att utreda detta och försöka bevara fiskbestånden, där många fiskar dör innan de är fullt utvecklade?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag hoppas att den ärade ledamoten inte förväntar sig att jag skall utreda detta personligen och rent faktiskt. Återigen, detta är en synpunkt som vi skall ta ombord.

Talmannen
Det var inte precis en direkt fråga om fiskeripolitiken men rådets ordförandes vänlighet gör att vi kan tänka att hon tar till sig detta och att hon kommer att ta upp problemet i rådet.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 11.

Liam Hyland
Fråga nr 12 från (H-0611/01)
Angående: Användningen av väteenergi i innerstads- och landsbygdstrafiken Kommissionen gav tidigare i år sitt stöd till att påbörja ett demonstrationsprojekt som omfattar användningen av väteenergi i bussar på Island, som inte tillhör EU, men som banar vägen för en hållbar innerstadstrafik.
Kommer rådet, med tanke på EU:s välkomna åtagande att stödja Kyotoprotokollet och dess fortsatta stöd till hållbar utveckling, att säkerställa att EU:s välkomna stöd till projektet, som är det första i en rad demonstrationer av bränslecellsbussar som kommer att äga rum i Europa under de kommande åren, att det kommer att ges högsta prioritet eftersom väteenergi är en teknik som innebär verkligt "nollutsläpp", och kommer rådet att säkerställa att demonstrationsprojektet kommer att utvidgas till projekt som rör landsbygdstrafik och inte bara innerstadstrafik?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Den 6 juni 2001 gav rådet sitt politiska samtycke till en gemensam ståndpunkt om Europaparlamentets och rådets förslag till beslut om det sjätte åtgärdsprogrammet för miljön.
Denna text, som har antagits formellt och som kommer att översändas till parlamentet för en andra behandling i slutet av denna månad eller i början av nästa, visar att rådet har för avsikt att ge ett beslutsamt stöd till förnybara energikällor. När det gäller det konkreta projekt som den ärade ledamoten nämner, är det kommissionens sak att inom ramen för sina befogenheter organisera pilot- eller demonstrationsprojekt och i förekommande fall lägga fram lämpliga förslag till rådet.

Hyland
Jag tackar den tjänstgörande ordföranden för hennes positiva svar och för att hon redogjorde för den nuvarande ståndpunkten när det gäller min fråga. Alternativa bränslen har varit ett laddat ämne på föredragningslistan i detta parlament under ett antal år, men vi verkar inte ha närmat oss någon praktisk lösning. Det är uppenbart att väteenergi utgör ett alternativ till fossila bränslen, men det finns andra möjliga alternativ, som till exempel bioenergi, vilket är relevant för hållbar markanvändning. Kan den tjänstgörande ordföranden ge kammaren en uppdatering om forskningen inom dessa områden och om hur snart vi kan förvänta oss ett positivt genombrott inom området för alternativa bränslen?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag måste erkänna för den ärade ledamoten att jag inte för allt i världen kan besvara er fråga. Det enda jag kan göra är att hänvisa er till kommissionen, som inom sitt ansvarsområde har en skyldighet att följa upp detta mycket noggrant och övervaka allt som sker. Kommissionen har ett mycket bättre utgångsläge för att ge er ett fullständigt svar på er fråga.

Talmannen


Esko Olavi Seppänen
Fråga nr 13 från (H-0619/01):
Angående: En europeisk skatt Ordförandelandet Belgien har inte uttryckt sig klart i fråga om vad landet avser med att det eventuellt skulle införas en europeisk skatt. Vad har ordförandelandet för planer och vilken skulle den rättsliga grunden vara för att införa den skatt som planerats såsom källa till egna medel för EU?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Det belgiska ordförandeskapet har tagit upp idén om en direkt finansiering av Europeiska unionen, framför allt vid Ekofin-rådets möte den 10 juli 2001. Sanningen att säga var reaktionerna inte enhälligt entusiastiska. När det gäller unionens framtid vill ordförandeskapet emellertid i ett första skede undersöka och sedan, på längre sikt, föreskriva en möjlighet till direktfinansiering av en del av gemenskapens budget, utan att det totala skattetrycket för den skull blir större. Frågan om unionens finansiering, såväl den indirekta finansiering som vi är bekanta med som möjligheten till direkt finansiering, är ett av de tankespår som rör unionens framtid.

Seppänen
Herr talman! Jag vill fråga ordförandelandets ärade minister om hon har lagt märke till att Europaparlamentet under omröstningen i juli inte gav sitt stöd för förslaget om en reglering av en europeisk skatt.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Ordförandeskapet har noterat det, tack.

Talmannen
Jag påminner ledamöterna om att det är passande att ställa frågor enligt arbetsordningen, vilket inte hindrar att det ibland görs uttalanden. Det kan inte undvikas, men jag påminner er vad denna frågestund är till för.


María Izquierdo Rojo
Fråga nr 14 från (H-0621/01):
Angående: Återkallande av olja från olivpressmassa Med hänsyn till det av hälsoskäl påbjudna förbudet i Spanien mot all försäljning av olja från olivpressmassa och beslutet att återkalla sådan olja från handeln, kan rådet svara på följande frågor:
Uppfyller denna olja EU-normen för olja från olivpressmassa? Handlar det i det aktuella fallet om en oavsiktlig kontaminering eller rent av ett problem som rör rutinförfarandet vid tillverkningen? Är det sant att den allt för höga halten benspyren upptäcktes i ett parti olja som kommit i retur sedan det exporterats till Tjeckien? Har andra partier (av samma olja) exporterats och i så fall till vilka länder? Kände man till förekomsten av detta parti redan i maj 2001? Kommer ersättning att utgå för de skador som åsamkats? Vad skall göras med den återkallade oljan?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Enligt den information som kommissionen och dess berörda avdelningar har erhållit och som rådet också har tagit emot upphörde försäljningen av olivolja från olivpressmassa i Spanien sedan den spanska regeringen den 4 juli 2001 hade verkställt systemet för snabbt utbyte av information i nödsituationer eftersom man i denna olja påträffat polycykliska aromatiska kolväten.
Kontamineringen lär ha uppstått under en sedvanlig tillverkningsprocess, en process som också omfattar raffinering av oljan. Under den förbränningsprocess som orsakas av torkningen av olivrester frigörs nämligen benspyren. Den gemensamma lagstiftningen innefattar för närvarande ingen övre gräns för halten av polycykliska aromatiska kolväten i livsmedel. Den vetenskapliga livsmedelskommittén, som är inordnad under kommissionen, undersöker för närvarande vilken inverkan polycykliska aromatiska kolväten har på hälsan för att kunna fastställa det maximalt tillåtna värdet för intag av dessa ämnen via livsmedel. Med tanke på att de behöriga instanserna fortfarande arbetar för fullt med att undersöka saken håller den ärade parlamentsledamoten säkert med mig om att rådet inte är den rätta instansen att behandla den här frågan. Jag ber henne därför vända sig till kommissionen för vidare information.

Izquierdo Rojo
Herr talman, rådets ordförande! Jag tackar så mycket för ert så tekniskt noggranna svar på denna fråga som jag också ställt till kommissionen.
Men känner rådet till att det varit ministerns hast och inkompetens som gett upphov till en förlust på över 14 000 miljoner pesetas, med katastrofala ekonomiska följder?
Fru rådsordförande, när det är ministrarna själva som framkallar krisen med sin improvisation och ineffektivitet, är det då meningen att det är de själva som skall stå för kostnaderna?
Om den spanska regeringen visste att det fanns ett giftigt parti sedan maj månad, varför dolde de då det i en månad och varför slog man inte larm förrän efter denna månad? Varför har man meddelat Europeiska unionen så sent och så dåligt? Har det funnits någon samordning med Europeiska unionen?
Känner rådet till att då beredskapen att hantera denna livsmedelskris väl inletts har det uppstått ett verkligt kaos på grund av den impopulära ministern från Partido Popular?
Till vilka länder har oljan exporterats?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Izquierdo vet mycket väl att rådets ordförandeskap måste hålla sig utanför medlemsstaterna, och även utanför politiska och ideologiska skiljelinjer. Därför förstår hon säkert att jag inte kan svara på hennes frågor, just av de skäl som jag pekade på.
Jag vill bara framföra en egen allmän synpunkt. Om ett antal medlemmar i en regering, oavsett vilken, inte reagerar tillräckligt snabbt på problem som har att göra med livsmedelsprodukter eller andra förtäringsprodukter, då utsätts de för kritik. Men om de agerar så fort de anser att det föreligger tillräckliga indicier på att man behöver göra någonting, ja då klandrar man dem för att orsaka kaos och finansiella förluster. Det är inte lätt att vara minister nuförtiden, kära kolleger!

Talmannen
Vi förstår att Neyts-Uyttebroeck inte längre är ledamot, inte en kollega utan minister. Därför är det naturligt att hon talar om ministrarnas problem.
Ayuso González har bett om ordet för en kompletterande fråga.

Ayuso González
Herr talman, fru rådsordförande! Jag kan dela den oro som ledamoten som ställt er frågan känner, men efter detta vill jag förtydliga att olivpressmassa är en biprodukt av oliver som erhålls efter det att man pressat ut olivoljan och dessutom att av 100 kilo oliver får man 20 liter olivolja och 1,6 liter olja från olivpressmassa. Därför talar vi om 8 procent av produktionen, som dessutom konsumeras i väldigt liten grad.
Fru ordförande! Som ni sagt har problemet uppstått genom metoden att utvinna olja från olivpressmassa, och därför fann man rester av benspyren i oljan från olivpressmassa och eftersom det, som ni påpekat, inte finns en europeisk reglering som sätter gränser tillämpade det spanska hälsovårdsministeriet försiktighetsprincipen, dvs. att återkalla denna olja från marknaden. I dag har utvinningsmetoderna ändrats och man kan utvinna olja utan benspyren. I dag har de samma problem i Italien, av samma orsaker.
Därför vill jag fråga rådet om det tänker ta initiativ till att täcka detta rättsliga tomrum, så att det kommer att finnas tillåtna gränser i livsmedel för människor eftersom "giftet är dosen, inte ämnet i sig" som det brukar sägas, och som är grundprincipen i toxikologin.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Jag kan säga två saker när det gäller de påpekanden och frågor som har framförts.
Tillåt mig först att erinra om att talesmannen för Byrne, kommissionär med ansvar för hälsofrågor, har framhållit - för att undvika missförstånd - att det inte är tal om att, jag citerar, "medlemsstaterna skall vidta åtgärder - eftersom det inte alls är där problemet ligger - mot olja från olivpressmassa från Spanien som inte har förorenats av benspyren, då den framställs på ett helt annat sätt."
Vidare talade jag om att det vetenskapliga råd som är knutet till kommissionen bedriver studier just för att fastställa den högsta tillåtna halten av det man kallar aromatiska polycykliska oljor. Denna studie pågår just nu och jag tvivlar inte på att kommissionen kommer att lägga fram förslag till rådet, som då kommer att granska dem.

Talmannen


Ioannis Marinos
Fråga nr 15 från (H-0623/01):
Angående: Information till grekerna om euron Några få månader före det officiella införandet av euron visar en Eurobarometer-undersökning som gjordes i Grekland mellan slutet av mars och början av april 2001 att 47,8 procent av grekerna anser att de känner "lite eller mycket lite" till euron, medan 25,5 procent säger att de inte vet någonting alls om saken. De lägsta siffrorna finner man för personer över 55 år, där det är 36 procent som inte känner till någonting om den nya valutan och endast 16 procent som anser sig vara fullt upplysta. Det är värt att notera att 42 procent av låginkomsttagarna inte vet någonting om euron och att 4 av 10 greker inte känner till att Grekland är medlem av euroområdet.
Hur bedömer rådet dessa undersökningsresultat? Vilka procenttal råder för de andra länderna i euroområdet? Vilka slutsatser kan man dra om effektiviteten i den grekiska regeringens och de andra 11 regeringarnas informationskampanjer om den nya valutan? Vilka negativa följder får den - som det verkar - otillräckliga förberedelsen för att euron skall bli en psykologisk framgång hos medborgarna, och vilka risker för sammanhållningen och valutastabiliteten skapar bristen på praktisk information och organisatorisk förberedelse, särskilt när det gäller små och medelstora företag?
Det handlar om en mycket omfattande fråga och jag litar på rådsordförandens förmåga att sammanfatta.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Mina damer och herrar! På ministernivå går Eurogruppen varje månad igenom förberedelserna inför övergången till euron. Vid mötet den 4 juni granskade ministrarna, Europeiska centralbankens chef och den behörige kommissionären förberedelserna inför införandet av sedlar och mynt i euro den 1 januari nästa år. De gladde sig åt de uppmuntrande framstegen i det sammanhanget, framför allt åt att konsumenterna blir alltmer informerade. De påminde om att de har för avsikt att intensifiera informationskampanjerna under årets andra halva, för att medverka till att valutaförändringen skall fungera på ett bra sätt.
I det sammanhanget bekräftade ministrarna att de är angelägna om att se till att konverteringen av priser, taxor och avgifter, en fråga som hör till regeringarnas behörighetsområde, inte påverkar priserna och att konsumenterna påverkas minimalt. Ministrarna uppfordrade handlarna att följa upp åtagandet att följa god praxis, ett åtagande från konsumentföreträdarnas och de europeiska handlarföreträdarnas gemensamma förklaring av den 2 april 2001, och att göra allt som står i deras makt för att garantera en övergripande prisstabilitet vid övergången till euro samt att tydligt informera sina kunder om detta åtagande.
Ministrarna noterade också att flera medlemsstater har intensifierat övervakningen av priser och att behöriga organ riktar sin uppmärksamhet på metoder för priskonvertering. Ministrarna anser att det är oerhört viktigt med dubbel prismärkning under hela den period då två valutor finns i omlopp samtidigt, för att ge konsumenterna möjlighet att kontrollera priset både i euro och i den nationella valutan. I det sammanhanget har de uppmuntrat konsumenterna att bekanta sig mer med priserna i euro och att även i fortsättningen noggrant jämföra priser mellan konkurrenter, särskilt under resten av det här året och under perioden med dubbla valutor.

Marinos
Jag tackar ministern, som gav ett mer allmänt svar. Min fråga gällde särskilt Grekland. Men jag skulle vilja säga att uppgifterna i min fråga inte längre är helt aktuella. Det sker en positiv utveckling i den riktningen. Enligt de färska uppgifterna från Eurostat har emellertid även oron ökat för att väldigt många kommer att utnyttja tillfället för att öka priserna på varor och tjänster, något som främst kommer att drabba de mer utsatta grupperna av personer i betalningssituationer, som äldre, minderåriga, lågutbildade, invandrare och mentalt efterblivna. Och det underlättas även av det faktum att växelkursen, åtminstone i mitt hemland, där 1 euro = 340,75 drakmer, inte medger snabba beräkningar, vilket kommer att vara en ständig nödvändighet, varje dag och varje timme. Jag frågar av den anledningen om rådet, även om det är i sista minuten, överväger den lösning som är enklast för oss alla: att varje medlemsstat beställer och delar ut billiga fickräknare för omvandling av euro till varje lands nationella valuta, så att även den svagaste eller sämst informerade medborgaren omedelbart kan se vad han betalar eller får tillbaka, eller vilka som försöker lura honom.

Talmannen
Herr Marinos, detta är inte en fråga. Vi har uppmärksamt lyssnat på ert uttalande om de problem som enligt er bedömning kan uppkomma i Grekland, men det går inte att ge ett svar.
Herr Marinos, om rådets ordförande vill svara er på något sätt kommer jag naturligtvis inte att motsätta mig det, naturligtvis får hon ordet, men som talman anser jag att det inte varit en kompletterande fråga utan en förklaring från er.

Marinos
Herr talman! Jag frågade om rådet avser att införa detta system för enkla beräkningar. Det är en fråga, herr talman, och den rör inte Grekland, den rör alla länder, inte bara Grekland. Personer i betalningssituationer i alla länder kommer att ha samma problem.

Talmannen
I ert uttalande har jag inte uppmärksammat denna fråga. Nu, fru rådsordförande, och med detta förtydligande får ni ordet om ni anser att ni mycket kort kan svara på frågan.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Jag har inget minne av att ha läst den frågan i texten till kollegans muntliga fråga. Allt jag vet är att de ministrar som är medlemmar av Ekofin-rådet, och särskilt de som är medlemmar av Eurogruppen, har beslutat att inleda en mycket intensiv kampanj och att den kommer att intensifieras fr.o.m. nu, eftersom de kom fram till att kampanjens effekt hade riskerat att gå upp i rök om den hade inletts före sommaren, och då hade man varit tvungen att börja om allting från början. En kampanj kommer således att inledas. Jag tror mig också veta att den kommer att drivas på två nivåer: kampanjen på unionsnivå kommer att stödjas av kampanjer som utvecklas av medlemsstaterna och de olika nationella regeringarna. När det gäller omräknarna kan jag inte tala om huruvida de ingår i Eurogruppens kampanj. De ingår i ett antal nationella kampanjer, men ert land kanske behöver den typen av insatser om det saknas planer på sådana åtgärder.

Rübig
Herr talman, fru rådsordförande! Ni känner själva till den belgiska 100-francsedeln som motsvarar cirka 2 euro. I Grekland har man 1000-drakmersedeln som endast motsvarar 0,5 cent. Detta betyder att vi egentligen är vana vid att ha en mycket pappersslukande valuta, och därför lyder min fråga: Tror ni att det är möjligt att vi någon gång även får 1-eurosedlar eller 2-eurosedlar med tanke på att 5-eurosedeln nu är den lägsta valören? Särskilt i de sydligare länderna är papperspengar väsentligt populärare än mynt.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Alla dessa frågor har diskuterats vitt och brett inom parlamentets behöriga utskott, i plenum och av de ministrar i rådet som är behöriga. Besluten har fattats, bekräftats och åter bekräftats. De kommer att verkställas och genomföras i enlighet med vad som fastställts och i enlighet med den bedömning och ståndpunkt som parlamentet hade möjlighet att avge i fråga om dessa beslut.

Fatuzzo
Fru rådsordförande! I regel när jag kommer tillbaka till Bergamo från Bryssel på kvällen brukar jag gå och äta en pizza. Pizzabagaren, som vet att jag är ledamot av Europaparlamentet, sade en gång till mig: "När nu euron införs kommer jag att ange mina priser i euro och jag kommer att runda av priserna så att de blir högre än vad det nuvarande priset är i italienska lire".
Hade det inte varit bättre att utfärda en förordning som slår fast att det inte får förekomma några prisförändringar för varorna i samband med övergången till euro, jämfört med till exempel de senaste tre månaderna innan euron infördes?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Jag skulle vilja svara den ärade ledamoten att det förhåller sig på det sättet, så vitt jag vet. Och skulle vissa personer i vissa länder och vissa regioner inte följa dessa bestämmelser är det upp till de myndigheter som ansvarar för prisövervakning och priskontroll att göra vad som krävs.
Detta gäller i mitt land. Jag antar att det är så, att det måste vara så i alla länder som övergår till euron den 1 januari nästa år.
Jag skulle självklart kunna vara framfusig, kära kollega, och fråga er vad ni svarade pizzabagaren.

Fatuzzo
Jag sade till honom att jag skulle fråga rådets tjänstgörande ordförande om detta och att återge det han sade till mig, och att jag sedan skulle förmedla svaret.

Talmannen
Herr Fatuzzo, ni måste vänta tills kammarens talman ger er ordet.
Det är ett förtydligande som har gjort eftermiddagen gladare för oss alla.

Lennart Sacrédeus
Fråga nr 16 från (H-0624/01):
Angående: Lagstiftning om "sekter" och dess påverkan på religionsfrihet och respekt i Europa I en av EU:s medlemsstater, Frankrike, finns en kritiserad religionslagstiftning om mindre kyrkor och religiösa sammanslutningar, där begreppet "sekt" spelar en central roll, .
Genom att lämna över mycket till domstolarnas fria tolkning och godtycke har lagen visat sig vara ett trubbigt instrument och skapat rättsosäkerhet. Kritik har därför riktats från den katolska och de protestantiska kyrkorna i Frankrike tillsammans med Europarådet för de mänskliga rättigheterna, där man hänvisar till inskränkningar av helt grundläggande fri- och rättigheter som religionsfriheten och föreningsfriheten.
Hur ser rådet, utifrån den i Nice proklamerade Stadgan om grundläggande rättigheter, på den franska lagstiftningen, inte minst i ett läge då denna lag tjänar som inspiratör för flera kandidatländer vid utarbetandet av nya religionslagar, bland annat Tjeckien? Riskerar vi inte att minska respekten för medborgarnas val av livssyn och religiös tro, med ökad intolerans som följd, om allt fler av EU:s medlemsstater antar en lagstiftning som olagligförklarar eller aktivt övervakar vissa former av kyrkor och religiösa församlingar och bör inte det goda arbete och den idealitet som de kyrkliga församlingarna uppvisar framhållas snarare än förbjudas?

Neyts-Uyttebroeck
Jag skulle vilja svara Sacrédeus att rådet egentligen inte har någon befogenhet alls att uttala sig om den fråga han har ställt. Däremot vill jag påminna om förklaring nr 11 i Amsterdamfördragets slutakt om kyrkors och konfessionslösa organisationers ställning. Förklaringen lyder enligt följande: "Europeiska unionen respekterar och ingriper inte i kyrkors och religiösa sammanslutningars och samfunds ställning i medlemsstaterna. Europeiska unionen respekterar även filosofiska och konfessionslösa organisationers ställning ".

 Sacrédeus
Jag ber att få tacka det belgiska ordförandeskapet för svaret. Europeiska unionen är en union av gemensamma värden. Det är dessa som binder oss samman, inte Mammon eller pengar, utan den gemensamma kultur och människosyn som förenar oss européer. Jag avser i detta fall frågan om den franska lagstiftningen och dess nedsättande begrepp sectaire, för det är inget upplyftande begrepp. Jag avser den otydlighet och den godtycklighet som finns i själva termen, det faktum att lagstiftningen inte är preciserad utan säger att då människor tvingas till underdånighet eller utsätts för upprepat tryck eller andra tekniker i syfte att förändra omdömesförmågan kan straffet bli upp till fem års fängelse eller fem miljoner franska francs i böter.
Jag vill upprepa att den katolska kyrkan och många kyrkor i Frankrike är mycket skeptiska till denna lagstiftning. Är inte detta en fråga om människovärde, om demokrati?

Talmannen
Det är ingen fråga utan ett uttalande.


Anna Karamanou
Fråga nr 17 från (H-0626/01):
Angående: Tortyr av personer på grund av sexuell läggning Tortyr och misshandel av personer som har relationer med personer av samma kön har ökat dramatiskt och den förstärks av att övergreppen är allmänt tolererade och offren ovilliga att träda fram. I en rapport som nyligen kom från Amnesty International beskrivs de lidanden som tusentals människor får utstå när de torteras, misshandlas, utsätts för sexuella övergrepp eller tvångsintas för läkarvård eller psykiatrisk vård. Rapporten innehåller dokumenterade exempel från ca 30 länder, men relationer mellan personer av samma kön anses vara ett brott i över 70 länder.
Jag vill fråga rådet vad det har för avsikt att göra för att få ett slut på detta i ett demokratiskt Europa som sätter respekten för olikheter och människors sexuella identitet högt?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar!, Artikel 6.1 i Fördraget om Europeiska unionen föreskriver att Europeiska unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I punkt 2 i samma artikel preciseras följande: unionen skall som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner.
I det sammanhanget anges följande i artikel 3 i nämnda Europeiska konvention: "ingen får utsättas för tortyr eller omänsklig och förnedrande bestraffning eller behandling", och i artikel 14 fastställs att de rättigheter och friheter som erkänns i konventionen måste garanteras utan åtskillnad, framför allt utan åtskillnad med avseende på kön.
Artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen anger att rådet kan - inom ramen för de befogenheter som fördraget ger gemenskapen - genom enhälligt beslut på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av bl.a. kön eller sexuell läggning. Eftersom Europeiska unionen är angelägen om att bedriva en mer handlingskraftig och samordnad insats på nationell, regional och internationell nivå antog unionen i april i år riktlinjer för sin politik gentemot tredjeland i fråga om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande bestraffning och behandling. Därigenom bekräftade unionen den centrala plats som denna fråga har i unionens politik för mänskliga rättigheter. Dessa riktlinjer erbjuder unionen ett instrument för att ingripa i tortyrfall och öka ansträngningarna för att ytterligare stärka respekten för internationella regler.

Karamanou
Jag skulle vilja tacka rådets ordförande för hennes svar, som tillfredsställer mig i mycket hög grad. Vi vet dessutom att Europeiska unionen fäster mycket stor vikt vid frågor som rör respekten för de mänskliga rättigheterna, vilket uttrycks genom fördragen och Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
Emellertid, fru rådsordförande, när man läser den rapport som nyligen kom från Amnesty International om de lidanden som tusentals människor runtom i världen får utstå på grund av sin sexuella läggning, känns det som om det som vi gör i Europeiska unionen inte är tillräckligt. Nyligen togs ett initiativ av FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i syfte att uppmuntra åtal för tortyr och kränkning av de mänskliga rättigheterna på grund av sexuell identitet. Kanske avser även ni att ta ett liknande initiativ på europeisk nivå?

Talmannen
Vi tar till oss ert uttalande, som inte heller är en fråga.

Eftersom det handlar om liknande frågor kommer frågorna 18 och 19 att besvaras gemensamt.

William Francis Newton Dunn
Fråga nr 18 från (H-0628/01):
Angående: Allmänhetens tillgång till rådets dokument Efter att ha antagit lagstiftning för att öppna sina dokument för allmänheten fastställde rådet den 30 maj i år en tidsfrist på sex månader till den 3 december 2001 för slutförandet av de förberedande åtgärderna. Nu i början på september har vi kommit halvvägs genom den period på sex månader som rådet gav sig själv.
Håller rådet tidtabellen för förberedelserna? Om inte, skulle det vilja få hjälp av parlamentet som redan i flera år varit öppet för allmänheten?

Jonas Sjöstedt
Fråga nr 19 från (H-0630/01):
Angående: Ökad öppenhet I maj 2001 antogs den rättsakt som reglerar allmänhetens tillgång till EU:s handlingar. De nya reglerna skall träda i kraft inom sex månader.
Kan rådet redogöra för vilka typer av handlingar, som tidigare var hemliga, som nu kommer att bli tillgängliga för allmänheten med de nya öppenhetsreglerna?

Neyts-Uyttebroeck
. (NL) Som sagts tidigare med anledning av den ärade ledamotens muntliga fråga H-0545/01 kommer Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar att gälla från och med den 3 december i år. Fram till dess kommer medborgares begäran om tillgång till rådets handlingar att behandlas som tidigare i enlighet med beslut 93/731/EG om allmänhetens tillgång till rådets handlingar.
Var och en av de tre institutionerna vidtar för närvarande åtgärder för att garantera att den nya förordningen från och med den 3 december 2001 verkligen också tillämpas. Enligt artikel 15 i förordningen måste de bilda en interinstitutionell kommitté som utreder hur man på bästa sätt går praktiskt tillväga, behandlar eventuella tvister och diskuterar den framtida utvecklingen med avseende på allmänhetens tillgång till handlingar. Vad rådet beträffar diskuterar behöriga instanser för närvarande de åtgärder som måste vidtas och tidsschemat för införandet av dessa, detta för att det skall bli lättare för medborgarna att utöva de rättigheter som nu förtydligas i den nya förordningen. Nödvändiga åtgärder kommer att vidtas för att kunna respektera aktuellt datum, den 3 december.
Vad beträffar de olika typer av dokument som allmänheten får tillgång till kan jag meddela den ärade parlamentsledamoten att det för närvarande ligger till så att allmänheten i enlighet med beslut 93/731/EG av den 20 december 1993 om allmänhetens tillgång till rådets handlingar kan begära tillgång till alla rådets handlingar. På grundval av innehållet och i synnerhet med beaktande av undantagsbestämmelserna - det är artikel 4 i beslutet - avgörs sedan huruvida handlingen kan lämnas ut till den som har begärt det, och det efter en utförlig undersökning som sker från fall till fall.
Artikel 1.1 i förordning 93/731/EG, ändrad genom rådets förordning (EG) nr 527/2000 av den 14 augusti förra året föreskrev likaså att personer som framställer en begäran om tillgång till en handling som rubricerats som mycket hemlig, hemlig eller förtrolig i enlighet med rådets generalsekreterares beslut av den 27 juli 2000, som dessutom berör en eller flera medlemsstaters säkerhets- och försvarsangelägenheter eller militär eller icke-militär krishantering erhåller information om att det ifrågavarande handlingar inte innefattas i det tillämpningsområde som avses i beslut 93/731/EG.
Jag vill fästa er uppmärksamhet vid det faktum att denna bestämmelse inte har tagits över i tidigare nämnda förordning (EG) nr.1049/2001 som träder i kraft den 3 december 2001.
Artikel 9 i förordningen fastslår likväl att en begäran om tillgång till däri omskrivna känsliga handlingar får en särskild behandling. En sådan begäran får exempelvis endast behandlas av personer som själva har rätt att ta del av dessa handlingar. Förordning (EG) nr. 1049/2001 utgår från samma allmänna princip som beslutet från 1993, nämligen att varje begärd handling betraktas enskilt. Vidare kan tillgången endast vägras på grundval av den undantagsbestämmelse som slås fast i förordningens artikel 4.
För övrigt har rådet i och med ett beslut av den 9 juli 2001 om att göra vissa typer av handlingar tillgängliga för allmänheten beslutat att göra en hel rad handlingar, främst handlingar som handlar om lagstiftande verksamheter, tillgängliga för allmänheten direkt på Internet. Därmed föregriper rådet ikraftträdandet av förordningen vad beträffar artikel 12. 3.

Newton Dunn
Herr talman! För det första skulle jag vilja gratulera den tjänstgörande ordföranden för att hon tagit sig igenom så många svar under denna frågestund. Ni kan ha slagit rekordet. Jag vet inte vad rekordet är, men ni har varit mycket duktig. För det andra noterar jag ert uttalande om att detta förfarande kommer att inledas i tid den 3 december. Alla i parlamentet och allmänheten är glada att höra det och tackar er för ert mycket fullständiga svar. Får jag bara fråga: Är nästa steg att öppna upp rådets möten för allmänheten när ni lagstiftar, så att vi kan se vad ni är sysselsatta med? Då skulle vi få en verklig demokrati i rådet. Blir det nästa steg?

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag är rädd att för att kunna göra det måste vi först ha en regeringskonferens, så ni får vänta en tid. Men som ni hörde av mitt svar, sker det omfattande framsteg och vi får se. Jag kommer inte att citera Belgiens förre premiärminister när jag var dumdristig nog att formulera detta förslag i mitt eget nationella parlament, men jag kan tala om det för er på tu man hand efteråt. Saker och ting utvecklas och går framåt och låt oss nu vänta och hoppas.

 Sjöstedt
Även jag vill tacka ministerrådet för det utförliga svaret, men jag vill ändå ha en konkretisering. Går det att ge några exempel, konkreta exempel på dokument, som förut varit hemliga, men som nu kommer att bli offentliga med de nya reglerna? Jag menar vissa typer av dokument som ni nu har förhoppningar om att de kommer att kunna bli offentliga för allmänheten. Det blir först när man vet vilka typer av dokument som verkligen blir offentliga som man kan prata om en rejäl framgång och ökad öppenhet.

Neyts-Uyttebroeck
. (EN) Jag ser att jag misslyckats i mitt försök att övertyga er om att vissa framsteg faktiskt har gjorts. Jag föreslår att ni tidigt nästa år eller under december månad återigen ställer oss frågor om detta. Vi kommer troligen att kunna ge er ett mer detaljerat svar då än vi kan nu, eftersom de nya reglerna ännu inte är tillämpliga. Framsteg har gjorts. Jag har försökt övertyga er om detta.

Karamanou
Herr talman! Jag skulle vilja protestera mot ert sätt att leda denna diskussion. Ni har över lag betecknat våra följdfrågor som uttalanden och inte gett rådets ordförande möjlighet att svara. Ni har gjort detta med Marinos, Sacredeus och mina frågor. Jag anser att det har ställts konkreta frågor och att ni åtminstone borde ha låtit rådets ordförande svara. Om hon inte har svar på våra frågor, kan hon helt enkelt säga att hon inte kan svara. Det är emellertid första gången som jag är med om att talmannen ingriper på det sätt som ni har gjort och betecknar våra frågor och inlägg på det sätt som ni har gjort.

Talmannen
Jag tackar för er anmärkning och tar den till mig, men i arbetsordningen står det uttryckligen att man bara kan utveckla frågan, inte göra uttalanden. Jag hindrar dock inte rådets ordförande att svara på vad hon vill, även om det inte är en fråga. Hon har alltid möjlighet. Men ni själv och tolkningen av Marinos inlägg, åtminstone enligt tolkningen till flera språk, jag har hört mig för, innefattade inte en fråga utan ett omfattande uttalande.
Presidiet har inte brutit vare sig mot ordalydelsen eller andan i denna frågestund vars syfte är att ställa konkreta frågor och få så konkreta svar som möjligt.
Jag uppmanar er att läsa artiklarna i arbetsordningen som handlar om frågestunden.
På övertid skall vi ställa två frågor till ordföranden, så att kollegerna vet det, dvs. frågorna 20 och 21. De övriga kommer att besvaras skriftligen.

Talmannen


Bernd Posselt
Fråga nr 20 från (H-0635/01):
Angående: Valet i Kosovo På vilka sätt stöder rådet genomförandet av det första allmänna valet i Kosovo? Vilka perspektiv ser rådet för denna region?

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Valet den 17 november i år är med all säkerhet en viktig händelse för Kosovos framtid och kommer att ge möjlighet för befolkningen och lokala politiska ledare att i större utsträckning delta direkt i den provisoriska konstitutionella struktur som etablerats av Unmik.
I det perspektivet anser rådet att det är ytterst viktigt att få se detta val förlöpa på ett riktigt sätt, enligt europeiska normer och med hela befolkningens deltagande, särskilt den serbiska minoriteten i Kosovo.
Däremot spelar Europeiska unionens råd ingen roll i den direkta förberedelsen av valet. Denna organisation har anförtrotts till OSSE, Europarådet och den tredje pelaren i Förenta nationernas mission i Kosovo, mer känd under förkortningen Unmik.
Alla medlemsstater bidrar emellertid i betydande utsträckning till den budget som har anslagits för detta ändamål genom OSSE och Europarådet, och för närvarande förbereder de sig också för att skicka observatörer, också det inom OSSE:s och Europarådets ramar.

Posselt
Herr talman! Först av allt vill jag fråga om inte Europeiska unionen - vilket ju alltid annars är fallet - åtminstone tänker satsa aktivt på att finansiera oberoende medier, på att utbilda politiker, att stödja demokratiska partier och på institution building, på att bygga upp institutioner. Detta är ju vad vi alltid gör, och jag förstår inte om vi inte gör detsamma också i Kosovo.
För det andra undrar jag om rådet har planer på att direkt efter valen i Kosovo ta kontakt med de folkvalda för att de moderata krafter som - vilket jag förmodar - kommer att vinna också blir framgångsrika och inte börjar ge efter för de radikala krafterna igen.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) När det gäller valets organisation tror jag att jag har redogjort för alla förhållanden och upplysningar som jag förfogar över. När det gäller ansträngningarna för att finnas på plats och de mycket täta kontakterna med de myndigheter, ledare och personer som spelar en roll i Kosovo vet ni mycket väl att detta alltid har varit och kommer att förbli Europeiska unionens angelägenhet.
Personligen skulle jag vilja säga att det kanske vore klokt att undvika att inta en ståndpunkt före valet, och därigenom alltför tydligt säga vem man skulle vilja se som valets segrare. Vi har upplevt flera bittra besvikelser i den här delen av Europa och vi måste ha tilltro till demokratin i Kosovo, samtidigt som vi måste vara ytterst uppmärksamma på vad som händer, och även vad som händer efter valet, som vi alla hoppas kommer att förlöpa på ett korrekt sätt.

Marinos
Herr talman! Jag har min fråga i skriftlig form och kommer att sända er en kopia av texten samt en översättning, så att ni lätt kan förvissa er om att jag ställde frågan till ministern. Jag skulle dock vilja säga er att jag inte skulle önska att någon tror att jag har någonting emot er personligen. Jag högaktar och respekterar er, särskilt i er egenskap av talman. Jag har vid upprepade tillfällen deltagit i sammanträden under vilka ni har lett frågestunden, utan att ha några invändningar. Men jag skulle vilja tillägga, som bevis för att jag verkligen ställde en fråga, att ministern sade att den följdfråga som jag ställde inte föll inom ramen för min fråga.
Jag skulle följaktligen, för det första, vilja säga er att det finns bevis för att jag ställde en fråga och, för det andra, fråga er följande, i er egenskap av talman: Måste man i följdfrågorna upprepa det som frågades i det första skedet, eller får man komplettera den första frågan med annat innehåll, vilket naturligtvis måste röra samma ämne? Jag ber er klargöra detta för mig, då ni har mycket större erfarenhet än mig i frågor som rör arbetsordningen.

Talmannen
Ni har alldeles rätt herr Marinos. Den kompletterande frågan är inte densamma, som svaret anger är det en kompletterande fråga. Det som hände är att genom tolkningarna märkte vi inte att det var en fråga, men ni har ställt den, vi har alla förstått mycket väl och vi tackar för ert samarbete och bedömning. Tack så mycket.

Talmannen


Luis Berenguer Fuster
Fråga nr 21 från (H-0637/01):
Angående: Godkännande av förordningen om mönster och modeller När förväntas förordningen om mönster och modeller att godkännas?

Neyts-Uyttebroeck
I rådet finns det redan en enhällig uppgörelse om nära nog alla aspekter av förslaget till förordning. Ytterligare en fråga måste lösas, och i fråga om den saken organiserar ordförandeskapet bilaterala kontakter med vissa delegationer. På grundval av detta hoppas vi på att kunna komma över dessa hinder inom kort. Som ni förstår kan jag inte ge er vidare information om saken i den här känsliga fasen.

Berenguer Fuster
Herr talman! Jag gör det i form av en fråga för att inte uppmuntra till invändningar från presidiet, som alltid är mycket välgrundade.
Fru rådsordförande, sanningen är den att jag inte förstår skälen till att ni utelämnar förtydligandet i denna fråga som förblir hängande i luften, eftersom jag sanningen att säga inte lyckas förstå vilken denna punkt kan vara.
Då direktivet diskuterades om regleringen av mönster och modeller fanns det vissa punkter som var föremål för konflikt, t.ex. bestämmelsen om skadeersättning, men då en lösning på denna klausul slutligen nåddes med hjälp av ett mycket direkt deltagande av Europaparlamentet, kommissionen och rådet, som återspeglats i kommissionens förslag och som godkänts som sådant av Europaparlamentet, så förstår inte jag vari konflikten består.
Jag förstår inte heller att det, som det sagts, kan finnas andra konfliktfyllda punkter som på den tiden fördröjde godkännandet av varumärkesförordningen. Det handlade om språk, förfarande eller lokalisering av byrån för harmonisering inom den inre marknaden. De punkterna löstes genom varumärkesförordningen. Och nu detta förslag till förordning om mönster och modeller, förfaranderegler, språk för förfarandet och befogenheten för byrån för harmonisering inom den inre marknaden för frågor som redan lösts.
Jag förstår alltså inte vilken denna punkt är och trots er anmodan skulle jag vara mycket tacksam om ni kunde klargöra detta för mig.

Neyts-Uyttebroeck
. (FR) Jag kan bara upprepa det jag just har sagt. Det är fortfarande inte ett krav att förstå det välgrundade eller hålla med om det välgrundade bakom de reservationer som den ena eller den andra medlemsstaten kan framföra i den ena eller den andra frågan, för att kunna konstatera att reservationer har framförts, att de står fast och att de är svåra att häva. Före årets slut kommer ordförandeskapet att göra vad som står i dess makt för att få dem att hävas. Det är allt jag kan säga i det här skedet.

Talmannen
Tack så mycket fru rådsordförande. Med detta svar förklarar jag denna debatt avslutad.
Eftersom tiden för frågor till rådet är slut kommer frågorna nr 22 till 36 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar frågestunden till rådet avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.13 och återupptogs kl. 21.00.)

Meddelande från talmannen
Talmannen
I enlighet med artikel 74 i arbetsordningen skall ordförandeskapet tillkänna följande:
Följande gemensamma ståndpunkter har mottagits av rådet samt skälen till att anta dem. De kommer att återfinnas i dagens protokoll. Den tidsfrist på tre månader som parlamentet har på sig räknas från i morgon den 6 september 2001.

Elektronisk kommunikation (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om följande betänkanden:
A5-0270/2001, av Cappato för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om
förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation (KOM(2000) 385 - C5-0439/2000 - 2000/0189(COD))
A5-0284/2001, av Cederschiöld för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om
strategin för " Ett säkrare informationssamhälle - ökad säkerhet i informationsinfrastrukturen och bekämpning av datorrelaterad brottslighet"

von Boetticher
Herr talman, kära kolleger! Jag skall inte gå in på alla detaljer som berörs av kommissionens förslag till direktiv om dataskydd i elektronisk kommunikation. De flesta förslag är korrekta, nödvändiga och får vårt stöd. Detta gäller även föredragande Cappatos arbete, och jag vill gratulera honom till detta arbete.
Det finns dock en punkt som det råder delade meningar om. Vilken är vår ståndpunkt när det gäller kommersiell direktreklam med e-post? I Europa finns det för närvarande fyra medlemsstater som tillämpar opt-in-systemet, där icke beställd kommersiell e-post är förbjuden och endast tillåts om medborgaren givit sitt samtycke i förväg. De flesta andra medlemsstater tillämpar en opt-out-lösning, där medborgaren måste skriva upp sig på så kallade Robinsonlistor för att slippa kommersiell e-post.
Nu har vi alltså två alternativ: ändringsförslag 42, 43 och 44 från utskottet och föredraganden förespråkar en opt-out-lösning som minimistandard och kompletteras av ändringsförslag 61 som säger att detta skall kontrolleras efter tre år. Stater som hittills har haft opt-in kan även fortsättningsvis tillämpa detta utöver minimistandarden.
Ändringsförslag 53, 60 och 62 förordar ett omedelbart införande av opt-in-reglerna, vilket då skulle vara bindande för samtliga medlemsstater. Det finns goda argument för opt-in såväl som för opt-out, och vi kommer att få höra fler av dessa goda argument under diskussionens gång, helt säkert framförda med lidelse och passion. Även jag bekänner mig skyldig till att snarare vara anhängare av opt-in-reglerna. Ändå finns det i dag bara ett seriöst beslut, och detta är variant 1, alltså opt-out som minimistandard, dvs. status quo i medlemsstaterna.
Varför är det så? För det första valde vi opt-out-regeln som minimistandard även i direktivet om e-handeln för ett år sedan, där den dock skall upp till granskning efter tre år. Det vore absurt, icke samstämmigt och motsägelsefullt om vi i dag efter nätt och jämt ett år skulle införa en definitiv regel i detta direktiv, vare sig det nu är opt-in eller opt-out.
För det andra kan ingen i dag förutspå den exakta utvecklingen. Ingen kan säga vilka för- och nackdelar som de båda varianterna kan komma att medföra under de kommande två åren. Affärsseder, medborgarens anspråk på information men också behov av säkerhet förändras rasande snabbt. Det är inte möjligt att på förhand veta hur handeln kommer att reagera på de nya möjligheterna med direktreklam per e-post. Det ligger kanske nära till hands att jämföra med traditionell postreklam, men jämförelsen haltar. Låt oss hålla fast vid vårt hittillsvarande direktiv, och låt oss utan hets och utan att dra förhastade slutsatser invänta det som vi så vist - och, vill jag tillägga, med en överväldigande majoritet i kammaren - har beslutat: opt-out som minimistandard, en möjlighet för medlemsstaterna till opt-in och en övervakning av de båda metoderna.
(Applåder)

Paciotti
Herr talman! Europeiska kommissionens meddelande om ett säkert informationssamhälle är ett komplement till tidigare initiativ, framför allt när det gäller den globala handlingsplanen för telematiska tjänster i Europa, och det kommer att kräva ytterligare ingripanden på ett område som befinner sig i ständig utveckling.
Cederschiölds betänkande godkänner detta initiativ och berikar det med lämplig lagstiftning och förslag på samarbetsinstrument för att öka effektiviteten i kampen mot den elektroniska brottsligheten och för att garantera en balans mellan behovet av prevention och bestraffning av brott och de medborgerliga fri- och rättigheterna. Denna balans, som garanteras av stadgan om de grundläggande rättigheterna, skall alltid vara den kompass som leder Europeiska unionens arbete, och även därför förtjänar Cederschiölds omfattande och detaljerade betänkande vårt fulla stöd.
Även kommissionens förslag till direktiv som syftar till ett modernare skydd för personuppgifter inom området elektroniska meddelanden förtjänar all uppskattning. Vi kan inte lämna saker och ting i deras nuvarande tillstånd, för en harmonisering är nödvändig.
Cappatos betänkande föreslår användbara tillägg till direktivet som förstärker de gränser som sätts för de offentliga myndigheternas ingripande i privatlivet, framför allt när det gäller olika former av allmän elektronisk övervakning, som vi talade om i morse. När det gäller den delen måste man naturligtvis instämma, även om vi dessvärre inte har några lagstiftningsbefogenheter inom denna sektor. Men i andra avseenden minskar Cappatos betänkande det skydd för medborgarnas privatliv som erbjuds av förslaget till direktiv, just inom det område där vi har behörighet att lagstifta.
Kommissionen föreslår att uppgifter om de europeiska medborgarnas e-postadresser och mobiltelefonnummer skall kunna tas med i offentliga register och spridas på nätet enbart om de berörda personerna i förväg har gett tillstånd till detta. Cappato föreslår i stället i sitt betänkande att e-postadresser och uppgifter om mobiltelefoner skall tas med i offentliga kataloger och att den som vill skulle kunna begära att slippa vara med.
Samma skillnad - det har vi redan fått höra - gäller reglerna om oönskade meddelanden som används för direkt marknadsföring. Europeiska kommissionen föreslår att meddelanden enbart skall få skickas till dem som uttryckligen har lämnat sitt medgivande, så som i dag sker när det gäller telefax. I Cappatos betänkande föreslås att man även skall kunna införa systemet med opt out.
Om man betänker den hastighet med vilken en förteckning över e-postdresser skulle kunna spridas över nätet och bli bekant för ett obegränsat antal personer som är intresserade av att skicka icke önskade budskap och om man betänker kostnaden i tid och pengar när det gäller att ta bort dessa oönskade budskap och skicka en uppmaning till diverse avsändare att sluta skicka meddelanden, så har man ett mått på de bördor som läggs på medborgarna i och med systemet opt out. Det är framtidsutsikter som riskerar att avskräcka från att använda nätet och minska intresset för e-handel.
I en underhållande artikel har en italiensk journalist skrivit följande: "Jag trodde jag hade köpt en mobiltelefon, men det visade sig vara en veritabel tamagochi, den där japanska leksaken som skall skötas som ett barn. Min operatör lämnar mig aldrig i fred, han skickar massor med meddelanden, som en tonåring; han frågar om jag vill delta i en tävling, om jag känner till vissa nya rabatter, han säger adjö när jag reser utomlands och hälsar mig välkommen när jag kommer tillbaka till mitt eget land."
Tänk er att ert mobiltelefonnummer och er e-postadress blir kända, inte bara av er operatör, utan av alla upptänkliga operatörer i världen, som inte begränsar sig till att sälja varor, utan som vill att ni tycker om deras varumärke, att ni älskar det, att ni köper det.
Om vi vill att e-handeln skall ha en framtid kan vi inte ålägga konsumenterna att använda sin tid till att radera oönskade meddelanden eller att spåra upp avsändarna för att be att få bli lämnade i fred. Det finns ingen anledning till att inte ge e-post samma skydd som telefax; en så hög nivå som möjligt när det gäller att skydda rättigheterna garanterar även ett större förtroende från konsumenternas sida.

Plooij-van Gorsel
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Yttrandefrihet och valfrihet är dyrbara saker för liberaler. Men, kolleger, inte till vilket pris som helst. Att ta emot e-post är långt mindre tvångsfritt för mottagaren än att ta emot pappersfoldrar och broschyrer. På en årsbasis kan kostnaderna uppgå till 10 miljarder euro för mottagarna, för att inte tala om kostnaderna i tid. Vi behöver alltså en ingen-reklam-tack-sticker, precis som vi har för pappersfoldrarna. Personligen skulle jag helst vilja se en självreglering inom näringslivet, men i praktiken visar det sig att en sådan opt out är ohanterlig. Av den anledningen kommer den liberala gruppen att stödja kommissionens förslag till en opt in. Nu har man även lagt fram ett lagförslag om en opt in-lösning i den amerikanska kongressen som ger en öppning för ett bra världsomfattande avtal, vilket är nödvändigt i en gränslös kommunikationstidsålder.
Oönskad post kommer inte att begränsas till Internet. Mobiltelefonsektorn kommer i framtiden att spela en allt viktigare roll, vilket kommer att föra med sig höga kostnader för företag och konsumenter, samtidigt som infrastrukturen blir mycket sårbar.
Min andra anmärkning rör lagringen av trafikuppgifter. I det sammanhanget skulle jag vilja hänvisa till dagens Echelondebatt. I mina ögon är det en kränkning av privatlivet om trafikuppgifter lagras längre än nödvändigt. På så vis kommer konsumenterna aldrig att få det nödvändiga förtroendet för den elektroniska handeln. Slutligen, kolleger, måste reglerna inom unionen harmoniseras. Våra telekommunikationsföretag är ju verksamma över hela Europa och har alltså ett behov av enhetliga regler så att ingen rättslig osäkerhet skapas. Därför är subsidiaritetsprincipen på det här området av ondo.

Buitenweg
Herr talman! Rätten till yttrandefrihet ger företagen rätt att visa upp sina varor med hjälp av Internet. Men det innebär inte att de får göra människor skyldiga att läsa deras reklam. Jag får regelbundet oönskad reklam per e-post. Det har hänt vid upprepade tillfällen att jag har blivit tvungen att krångla mig igenom engelskspråkiga dokument för att alldeles på slutet kryssa i att jag inte vill finnas med på utskickningslistan. Trots det händer det ofta att det inte lyckas. En opt out-lösning är dålig för konsumenterna. Denna gör att det är upp till företagets goda vilja att verkligen avlägsna honom eller henne. Att bli avlägsnad kostar mycket tid och den kostnaden får konsumenten stå för.
Ofta hävdar man att bra företag endast skickar riktad e-post. Men för det första utgår förespråkarna då från att det finns ett stort antal dåliga företag som inte klarar av detta, och för det andra kan det hända att det marknadsföringstekniskt är väl riktat om jag erhåller information om barnkläder, men jag vill inte ladda ner några sparkbyxor eller blöjor på skärmen på egen bekostnad. Välriktat ur marknadsföringssynpunkt innebär inte att det är välkommet och begränsat. Om utdelningen av oönskad reklam tilltar på sikt så förutspår jag att människor kommer att vända sig ifrån den öppna användningen av Internet och e-post. Det är inte något som gynnar yttrandefriheten.

Crowley
Herr talman! Också jag skulle vilja gratulera föredragandena till deras arbete. Hela området med ny teknik har uppenbarligen ställt oss inför många problem, liksom inför gränslösa möjligheter. Men som med de flesta nya möjligheter har dessa till stor del tyvärr tagits i besittning av människor med kriminella syften som använder dem för olagliga ändamål. Därför är vi skyldiga att se till att vi kan införa verkliga kontroller och åtgärder, inte i fråga om tillgängligheten, utan att se till att föräldrar kan förvissa sig om att deras barn inte kommer att utsättas för fara på grund av denna nya teknik och också att det finns ett samarbete mellan organisationerna för upprätthållande av lag och ordning inom medlemsstaterna. Jag välkomnar det faktum att det i betänkandena finns en roll för Europol och Eurojust, liksom för medlemsstaterna emellan. Jag välkomnar också inrättandet av ett forum om Internetrelaterad brottslighet. Detta är ett viktigt område där vi kan sammanföra alla aktörerna, inklusive tillverkarna av utrustning som kan införa vissa saker som kan hjälpa oss.
Det är slutligen en framåtblickande plan när vi tittar på samarbete med USA och andra länder i världen, att se till att denna nya teknik kan användas till förmån för hela mänskligheten och inte för dem som vill undvika våra rättsliga strukturer.

Van Velzen
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Först och främst vill jag gratulera föredraganden till betänkandet, men för kollega Westendorps, ordföranden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, räkning vill jag göra en stark invändning mot det sätt på vilket man förfarit. Man hade kommit överens om att använda sig av ett förstärkt Hughes-förfarande, men den saken blev det inte mycket av. Jag vill inte gå in på detaljer. Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har inte velat försena debatten eftersom ärendet är brådskande, men vi vill ändå uttrycka en kraftig protest.
Herr talman! I slutändan handlar det om två viktiga politiska frågor. Det är i första hand om vi väljer opt in eller opt out eller ett blandat system under en begränsad tidsperiod. Den andra frågan gäller typen och lagring av uppgifter om trafik. Själv är jag en förespråkare för opt in och jag vill nämna ett par argument. Kollega Plooij har redan hänvisat till Europeiska kommissionens utredning som visar att bara de europeiska medborgarna förlorar cirka 10 miljarder över hela världen på oönskad e-post.
Något som jag anser vara mycket viktigare är att bärytan för kunskapssamhället håller på att försvinna bland medborgarna. Folk är trötta på att få 74 oönskade e-postmeddelanden som de inte alls vill ha bland de två e-postmeddelanden som de faktiskt har väntat på. Dessutom måste de betala för det också. Herr talman! Det orsakar stor irritation och har i Förenta staterna lett till den nya termen permission based marketing. Man blir tillfrågad i förväg om man vill ha något. Det är en form av självreglering som vi måste sträva efter i Europa också. Här har vi kommit lite på efterkälken och vi måste först se till att skapa en viss ordning. I det syftet är kollega De Palacios ändringsförslag på sin plats, trots att det talas om år 2006. År 2006 kan vi förvisso övergå till självreglering, men nu behövs opt in.
Herr talman! Min tredje invändning är att nästan alla talar om e-post och lyckligtvis har ett antal av mina kolleger talat om den här saken. Tänk bara, nu får vi alla möjliga välkomsthälsningar när vi passerar den franska eller luxemburgska gränsen. Vi vet inte vad som ligger bakom dem, för vi får inte intryck av att de döljer något budskap. Alltså måste vi undersöka den saken närmare och det kostar pengar. Tänk er att vi här i denna kammare varannan minut får ett meddelande om en ny produkt från en eller annan företagare. Vem skall betala det, herr talman? Det är det som är frågan och det måste vi fundera över.
Den fjärde anledningen, herr talman, till att jag är för är att majoriteten av medlemsstaterna - det är inte fyra längre, utan sju - har valt opt in-systemet. Herr talman! Här handlar det om en principiell fråga, och jag uppmanar kommissionen att ge ett svar på den frågan. Varför går det bra att hantera två system när det gäller e-handel och inte här? Har jag förstått saken rätt, herr talman, att den principiella orsaken är att de harmoniserande artiklarna är eliminerade inom e-handeln, att de inte har innefattats och alltså placerats inom parentes. Kärnan i det här direktivet är att det uttryckligen handlar om harmonisering.
Ytterligare ett problem är naturligtvis vad som sker om den ena medlemsstaten väljer opt in och den andra medlemsstaten väljer opt out. Vad sker då i praktiken, för e-post känner inga gränser. Jag anser att kommissionen borde säga något om både kostnaderna och frågan om huruvida de två juridiska systemen kan existera vid sidan om varandra.
Slutligen, vill jag säga något om uppspårningsmöjligheterna. Naturligtvis betraktar vi inte leverantörerna uppspårningstjänstemän och därför är begränsningen av trafikuppgifternas typ och tiden för lagring av trafikuppgifter av avgörande vikt. Med ändringsförslagen på det här området går det att förhindra att medborgarna får en känsla av att ett nytt förtäckt Echelonsystem införs via e-post och via våra mobiltelefoner.

Cappato
. (IT) Herr talman! När det gäller det förfarande som följts vid godkännandet av mitt betänkande så har Van Velzen nämnt en hypotetisk överträdelse av reglerna. Jag ber ordförandeskapet att klarlägga denna punkt inför debatten i morgon, för jag vill inte att denna osäkerhet skall finnas kvar. Om förfarandet har överträtts så är det bra om man upphäver det arbete som gjorts i strid med förfarandet, om förfarandet har respekterats, så har det respekterats. Detta är det minsta vi är skyldiga denna församling.
Personligen har jag aldrig tillfrågats i egenskap av föredragande för det behöriga utskottet av något av de andra utskotten; om det hade rört sig om "ett förstärkt Hughesförfarande" - vilket det inte är - så hade de varit tvungna att tillfråga mig. Men hursomhelst - jag är ingen expert på procedurfrågor - jag kräver att man klarlägger huruvida det har skett en överträdelse av förfarandet: de resultat som strider mot förfarandet måste tas bort.

Talmannen
Herr Cappato, ordförandeskapet antecknar det ni just sagt.

 Thors
Ärade kommissionär, ärade vänner! Först vill jag tacka Cederschiöld och Cappato för ett gott arbete. Jag tror säkert att det forum som kommissionen och Cederschiöld stöder kommer att visa på nya frågor och nya problem. Dessutom kommer de politiska frontlinjerna troligtvis inte att vara de vanliga. Det framkommer väldigt tydligt även i dagens debatt om elektronisk kommunikation.
Jag vill påpeka att ELDR-gruppen inte stöder ändringsförslag 55. Jag tycker nämligen att utskottets förslag är klarare i fråga om lagringen av uppgifterna vad gäller trafik. En minoritet i den liberala gruppen tycker att vi skall avvakta och se på dessa system samt att vi skall tillämpa subsidiaritetsprincipen. Vi stöder ändringsförslag 61 om översynsklausulen. Vi har en ödmjuk inställning. Vi tror nämligen inte att det är något av dessa förslag utan att det är medvetna medborgare som avgör.
Jag tror att det är många av dem som fattar beslut i kammaren i morgon som egentligen inte vet att frågan om spam till stor del också regleras genom det allmänna dataskyddsdirektivet. Vi har en situation, t.ex. i Storbritannien, där 44 procent av alla e-traders inte vet att de bryter mot detta direktiv. Dessutom vet människor inte vilken service de kan få. Jag tror att ett ansvarigt och medvetet beteende från konsumenterna är det allra viktigaste.
Jag kommer från ett land där vi har opt-in, men ändå kan vi inte göra något åt t.ex. personer som utnyttjar ändrade adresser. Vi får jämnt och ständigt olika former av spam. Jag undrar om det skall börja krävas av oss att vi skall ha något slags register för adresser i framtiden.
Till kommissionen vill jag ställa frågan: Hur har ni tänkt ta upp frågan i den transatlantiska dialogen, i den globala dialogen? Vad är sanningen i det som sägs om Amerikas inställning? Vi har fått olika uppgifter om detta. Många säger att Bushadministrationen inte har för avsikt att göra något ännu, att det är för tidigt, att man vill se på den tekniska utvecklingen. Vidare undrar jag vilka regler som gäller om ett europeiskt företag "spammar" utanför EU. Är det direktivet om elektronisk handel eller detta direktiv som gäller då?

Harbour
Herr talman! Jag skulle vilja inrikta mina kommentarer i kväll på Cederschiölds betänkande. Det är därför jag är här, eftersom jag har varit skuggföredragande i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Jag skulle vilja hylla Cederschiöld för det sätt på vilket hon har införlivat så många av de olika utskottens åsikter i detta mycket omfattande betänkande och också gratulera kommissionen till detta initiativ. Jag anser att detta är ett mycket givande och utmanande dokument.
Ett av problemen med betänkandet är att det innehåller en enorm mängd material och möjliga åtgärder, och prioriteringar måste därför ställas upp. Så i kväll skulle jag bara vilja ta upp vad jag anser är ett avgörande problem som måste ses över inom kort: hela frågan om hur vi skall uppmuntra utvecklingen av den elektroniska handeln att använda dessa verktyg, och att ta upp de typer av företagsfrågor som några kolleger redan försöker att motverka, enligt min åsikt, genom att för tidigt gå vidare till den typ av stela arrangemang med aktivt deltagande som de talar om.
E-handelsmarknaden befinner sig i ett mycket tidigt skede och är fortfarande underutvecklad. Vi vill inte få den att stagnera genom några av de saker som vi talar om. Men vi måste ta upp säkerhetsfrågorna.
En mycket viktig rapport som sammanställdes av den brittiska företagssammanslutningen, CBI, förra veckan visade tydligt att både företag och konsumenter avskräcks från att ta sig in på e-handelsmarknaden på grund av säkerhetsfarhågor. Företag, särskilt små och medelstora företag, oroar sig för sina företags sårbarhet inför bedrägerier och bedrägliga transaktioner. Jag vill påstå att en av de saker som vi måste arbeta med är att se till att de små och medelstora företagen kan dra nytta av denna revolutions fördelar.
Konsumenterna oroar sig för att ge sig in i transaktioner, eftersom de är oroliga för säkerheten för sina betalningar. Detta är de avgörande frågor som vi måste ta itu med. Vi måste kombinera detta med ett system som tillåter små och medelstora företag att använda e-handeln på ett fokuserat och effektivt sätt. Så jag kombinerar mina kommentarer om båda betänkandena genom att säga att jag tror att vi är på rätt väg med Cederschiöld och på rätt väg med Cappato.

Coelho
Herr talman! De nya informations- och kommunikationsteknikerna har en mycket stor betydelse för medborgarnas dagliga liv och för våra samhällsekonomier. Det är därför oundgängligt att ha ett strängt skydd mot eventuellt missbruk eller brottslig verksamhet. Vi åsyftar cyberbrottsligheten, både när det gäller medborgarnas grundläggande rättigheter och privatliv och allmänna tjänster som bland annat banköverföringar, investeringar och kreditkortsbedrägerier.
Min kollega Cederschiöld har rätt då han försvarar en mer sammanhängande europeisk strategi som å ena sidan bör garantera en fri marknad och stärka säkerheten för informationstjänsterna och deras infrastruktur, och å den andra dessutom bekämpa den brottsliga verksamheten som inte bara drabbar den enskilda medborgarens intressen utan också allmänhetens.
Vi diskuterar också ledamot Cappatos betänkande, som jag vill passa på att lyckönska för utfört arbete, som rör hanteringen av personuppgifter och sekretessen på telekommunikationsområdet. Det var ett betänkande som förtjänade mycket debatt och som försöker hitta en balans mellan skydd av privatlivet, juridiska aspekter och industrins intressen. Förutom de frågor som rör medlemsstaternas medverkan vid brottsutredningar är den stora frågan spamming. Jag ser mig själv i samma position i vilken ledamot von Boetticher befann sig i PPE:s namn. Men jag kan inte låta bli att ta med en personlig kommentar: När det gäller synpunkten om försvar av konsumenternas intressen står jag närmare kommissionens förslag än ledamot Cappatos förslag, närmare en opt in- än en opt out- lösning. Nu är frågan som uppstår att ta reda på om den är effektiv, framför allt om det bara är Europeiska unionen som antar den. Här finns en fråga som har att göra med unionens förhållande till andra samarbetspartners, vilket dessutom redan har tagits upp under denna debatt. Jag tror att antagligen ingen av oss vill ha ett system med elektronisk post som för var dag blir mindre användbart på grund av att det översvämmas och blockeras av ett otal sådana obeställda och ganska ofta tvivelaktiga meddelanden.

Rübig
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Vi diskuterar i dag e-post, spamming, de mest skilda områden. Principiellt bör vi skilja på tre områden, nämligen from business to business, from business to customer och from customer to customer. Vidare bör vi tänka igenom principerna. Jag tror inte att det nödvändigtvis behövs en egen lösning för varje teknisk form av kommunikation. Vi känner alla till principen med brevlådan som man kan förse med ett klistermärke. Vi har alla lärt oss att handskas med telefon, mobiltelefon, SMS och e-post. Jag tror att vi verkligen behöver fundera över den princip som vi i framtiden vill ha att göra med när det gäller dessa tekniker, detta informationsutbud, den reklam som detta möjliggör.
Här gäller det givetvis även att ta hänsyn till värdemätningen. Jag känner dem som säger: Jag vill ha så mycket information som möjligt på alla tänkbara områden. Sedan vill jag själv avgöra vad jag kastar bort och inte. Det finns andra som säger: Jag vill endast ha den information som jag personligen har efterfrågat. Detta känner vi till som opt-out och opt-in. Detta är en punkt som vi behöver diskutera intensivt.
När det sedan gäller cyber war och cyberkriminalitet bör vi koncentrera oss på tre punkter: Forskningen och utvecklingen på detta område bör förstärkas, särskilt i Ispra utanför Milano. Här finns det mycket att göra, inte minst när det gäller grunden för säkerhet i kommissionen och parlamentet. Vi bör fundera på vilken utbildning och fortbildning vi kan erbjuda på området, till exempel på högskolor och i professurerna på universiteten. Här tror jag att det behövs åtgärder. Vi måste överväga vilken säkerhetsinfrastruktur som i framtiden skall erbjudas i hårdvara och mjukvara.
Avslutningsvis, vill jag säga att även maktfördelningen är viktig. De lagförande myndigheterna, domstolarna och de ansvariga utövarna bör arbeta i enlighet med principen om fyra ögon för att förhindra att systemet missbrukas.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka Cappato och också Thors, Bakopoulos och Schroeder från Europaparlamentets olika bidragande utskott för detta betänkande. Jag börjar med Cappato-betänkandet.
Det gläder mig att parlamentet nu diskuterar detta viktiga direktiv som utgör en väsentlig del av lagstiftningsreformpaketet för elektronisk kommunikation. Detta kommer att göra det möjligt för oss att försöka minska den förfarandemässiga förseningen som dataskyddsdirektivet har medfört, i förhållande till resten av paketet.
Jag skulle också vilja fokusera på två frågor som har diskuterats av så många. För det första, aktivt deltagande för icke-begärd kommersiell e-post och frågan om lagring av trafikuppgifter när det gäller lagarnas efterlevnad.
Av diskussionen verkar det som om det råder delade meningar i denna kammare om det aktiva deltagande som har föreslagits för icke-begärd kommersiell e-post. Detta är förståeligt, eftersom det är en komplex fråga och argumenten på båda sidor i debatten har vissa fördelar. Jag är emellertid övertygad om att kommissionens förslag om aktivt deltagande är det bästa, huvudsakligen av två anledningar. För det första behövs det en harmoniserad lösning för den inre marknaden, en enkel och tydlig bestämmelse inom hela EU. Det är särskilt viktigt inom en ekonomisk sektor som så totalt saknar gränser som den elektroniska handeln över Internet.
Van Velzen ställde mig en fråga om huruvida subsidiaritet är tillämpningsbart inom detta område. Jag vill vara mycket tydlig. Det är lagligt omöjligt för aktivt deltagande länder att driva igenom sitt system med tanke på e-post som kommer från länder som tillämpar systemet med aktivt utträde. Dessa två system kan inte finnas, eftersom systemet med aktivt utträde ("opt-out") kommer att åsidosätta alla system med aktivt deltagande ("opt-in"). Vi kan diskutera subsidiaritet men i praktiken kan det inte fungera med dessa två system. "Opt-out"systemet i synnerhet kommer att åsidosätta "opt-in"systemet.
Den andra anledningen är kostnadsfrågan, som många har nämnt. Det är mycket svårt att berättiga att mottagarna av icke-begärd kommersiell e-post skall behöva betala för meddelanden som de inte vill ta emot. Att ta emot reklammaterial på papper i sin traditionella brevlåda är irriterande, men det betalar man i alla fall inte för. Man betalar inte för tryckningen, och man betalar inte för transporten. Marknadsföring per e-post kan mycket väl vara den enda form av marknadsföring där mottagaren står för merparten av kostnaden. Dessutom leder avlägsnande av icke-begärd e-post från mailservrar till betydande kostnader för Internetleverantörerna. Av den anledningen föredrar Internetleverantörer starkt "opt-in"lösningar.
Vi måste slutligen komma ihåg att Internet håller på att bli mobilt. Detta tar nu sin början i och med SMS-meddelanden. Men denna lagstiftning kommer att beröra all e-post som i framtiden kommer att skickas till mobila terminaler. Det kommer att vara mer störande än att ta emot sådana meddelanden på sin persondator. Föreställ er att den mobila apparaten i er ficka piper hela tiden för att tillkännage att ni tagit emot ännu ett kommersiellt erbjudande som ni inte kan tacka nej till, och att ni vill ha er mobiltelefon påslagen, eftersom ni vill hålla kontakten med de människor som står er nära. Dessutom kan meddelanden till mobila terminaler också medföra en ännu större kostnad, om abonnenten reser vitt och brett som de flesta av oss här i kväll gör. Vi är på resande fot praktiskt taget hela tiden. I och med införandet av mobilt Internet kommer kostnaderna för och irritationen över icke-begärda meddelanden därför att öka avsevärt.
Thors tog upp två frågor. För det första situationen i USA. Jag hade förmånen att delta i många diskussioner med senatens och kongressens ledamöter inom detta område. I dag finns det ungefär 60 förslag i kongressen angående denna fråga. "Opt-out"systemet anses i allmänhet medföra en hel del problem, men lösningarna varierar. Det finns de som tror på "opt-in"lösningar, och det finns andra som lägger fram olika förslag för att införa stränga regler, som till exempel att det borde införas böter för ett företag som inte tar bort någons namn så snart som man begär det. Jag kan inte säga att det finns en enkel lösning, och den föreliggande "opt-out"metoden kritiseras. Det finns mäktiga senat- och kongressledamöter som förespråkar "opt-in"lösningar. Ni kommer att kunna kontakta dessa människor i synnerhet när kongressens Internetkommitté besöker Europa under de kommande veckorna.
När det gäller huruvida ett "opt-in"system är tillämpbart utanför Europa, tillåter GATT-avtalet dess medlemmar att vidta åtgärder för att införa deras dataskyddslagstiftning inom deras territorium. På grundval av detta kan EU begära att företag som är baserade utanför EU skall följa dess "opt-in"lagstiftning. Coelho frågade om detta var svårt att kontrollera. I denna typ av värld är det mycket svårt att utarbeta lagstiftning som är vattentät till 100 procent. Men jag är säker på att aktivt utträde kommer att vara svårare att kontrollera än aktivt deltagande. Det finns inget harmoniserat system. Det finns hundratusentals databaser, metoder, privata verksamheter och om någon är optimistisk får den personen gärna försöka. Ni skulle till exempel kunna börja med att skicka ett brev till alla de företag vars material ni inte längre vill ta emot, och sedan kontrollera hur många som kommer att avlägsna ert namn under de följande dagarna och hur många som besvarar er begäran. Detta är något som alla kan prova att göra. Jag har själv gjort det. Jag är inte optimistisk.
"Opt-in"systemet är en enhetlig rättslig lösning. Vi har svårigheter inom det området, men jag är säker på att de är färre än svårigheterna med det nuvarande "opt-out"systemet. Av dessa anledningar kan kommissionen inte godkänna ändringsförslagen 19, 41 och 42. Eftersom vi vet hur komplicerad frågan är och hur delade meningarna har varit i denna kammare bör vi dock också söka kompromisslösningar, och jag vill vara öppen och konstruktiv i denna fråga. Därför välkomnar vi de konstruktiva kompromissändringsförslagen 53 och 62 som har lagts fram. Kommissionen är beredd att söka lösningar i dessa ändringsförslags riktning, men med förbehåll för en viss omarbetning och anpassning till de befintliga rättsliga ramarna.
Den andra viktiga fråga som jag skulle vilja nämna är allmän lagring av trafikuppgifter när det gäller lagarnas efterlevnad. När det gäller denna fråga har jag intrycket att kommissionen och Europaparlamentet går på samma linje. I de befintliga dataskyddsdirektiven för telekommunikationer anges det att alla trafikupplysningar måste utplånas när de inte längre behövs för fakturering och betalning. Dessutom finns det en föreskrift som hänvisar till de skäl som medlemsstater kan ha att anta särskilda rättsliga åtgärder som ett undantag från denna princip i undantagsfall. Dessa skäl innefattar bland annat den nationella säkerheten, försvar och undersökning av och åtal för brott. Vi diskuterade dessa frågor tidigare i dag i kammaren. Eftersom de rättigheter som skyddas i detta befintliga och föreslagna direktiv är baserade på artikel 8 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna - under skyddet av privatlivet, familjelivet och korrespondens - måste alla undantag ske inom de regler som utarbetats av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg.
Som vi diskuterade i morse under debatten om Echelon, är det viktigt att reglerna för både medborgare och stater är mycket tydliga och precisa när det gäller rättigheter och skyldigheter inom detta känsliga område. Därför kan kommissionen stödja ändringsförslag 4, vilket stärker texten med skälen i denna fråga. Kommissionen är dock inte för att kopiera samma text in i artikel 15, vilket föreslås i ändringsförslag 50, eftersom detta skulle kunna leda till en överträdelse av direktivets rättsliga grund.
Sammanfattningsvis kan kommissionen helt stödja 35 av de 62 ändringsförslag som lagts fram i kammaren. Det är ändringsförslagen 1 till 4, 7 till 10, 12, 14, 15, 17, 18, 21 till 29, 31 till 35, 37, 39, 45, 49, 51, 52, 56 och 57.
Ytterligare sju ändringsförslag som kan stödjas delvis eller i princip med förbehåll för vissa formuleringsändringar är 5, 46 till 48, 53, 60 och 62. Jag nämnde två av dessa tidigare.
Men det finns 20 ändringsförslag som kommissionen inte kan ge sitt stöd: 6, 11, 13, 16, 19, 20, 30, 36, 38, 40 till 44, 50, 54, 55, 58 och 59.
Vad gäller Cederschiöld-betänkandet skulle jag vilja tacka Europaparlamentets ärade ledamöter för deras konstruktiva inställning till kommissionens meddelande om Internetrelaterad brottslighet och säkerhet på Internet. Jag skulle särskilt vilja tacka föredraganden Cederschiöld, och också McCarthy och Zorba, som varit föredraganden av yttrandena från de bidragande utskotten. I betänkandet identifieras huvudfrågor för ytterligare diskussion.
Många av rekommendationerna i betänkandet är i linje med kommissionens nuvarande åsikt om politikutveckling för att bekämpa Internetrelaterad brottslighet och för att förbättra säkerheten.
Det finns dock en rekommendation som jag måste säga inte är godtagbar för kommissionen, och det är rekommendation 5 angående överföringen av ansvaret för personuppgiftsskydd inom kommissionen och angående en koncentrering av ansvaret för vissa andra uppgifter inom enstaka enheter. Detta är en fråga angående kommissionens interna organisation som helt och hållet bör avgöras av kommissionens ordförande.
Angående de andra rekommendationerna, i den mån de inte redan är del av planer för politikutveckling, kommer kommissionen att beakta dem fullständigt, och se i vilken utsträckning de kan införlivas i kommande eller nya initiativ.
Som ni vet lades meddelandet fram i januari i år. Kommissionär Vitorino och jag själv tog gemensamt initiativet till meddelandet. Detta var Europeiska kommissionens första omfattande politiska uttalande i frågan om Internetrelaterad brottslighet.
I mars anordnade kommissionen en offentlig utfrågning. Över 400 människor kom till Bryssel för att delta i detta arrangemang, vilket visar på allmänhetens stora intresse av att delta i denna diskussion. Härnäst kommer kommissionen inom kort att lägga fram ett förslag till ett rambeslut om bekämpningen av allvarliga angrepp mot informationssystem. Detta initiativ är inriktat på dåd som hackning, angrepp som leder till funktionsförlust, och spridningen av virus.
I juni lade kommissionen fram ett meddelande om nätverks- och informationssäkerhet, som jag i morse redogjorde för i detalj i kammaren. Detta meddelande behandlar förebyggande organisatoriska och tekniska åtgärder, och är ett komplement till rambeslutet, som behandlar brottsutredningar i efterhand.
På teknisk nivå, som en del av forskningsprogrammet Teknik för informationssamhället (IST), främjar kommissionen forskning och utveckling för att förstå och minska sårbarheterna och stimulera spridningen av know-how. IST:s projekt är särskilt inriktade på utvecklingen av förtroendeuppbyggande teknik.
Det första lagstiftningsinitiativet som nämns i meddelandet har redan lagts fram: det är ett förslag till ett rambeslut som inkluderar åtgärder för att bekämpa barnpornografi. Jag delar fullständigt de bestämda åsikter som i kväll uttryckts i denna fråga i kammaren.
I meddelandet aviseras det ett forum inom vilket de berörda parterna kommer att ha möjlighet att diskutera olika frågor för att finna en lämplig jämvikt mellan nätverkssäkerhet, befogenheter för upprätthållande av lag och ordning, skydd av privatlivet och ekonomiska prioriteringar. En öppen debatt är avgörande för att uppnå en effektiv, sammanhängande och väl avvägd politisk inställning och för att trygga de europeiska medborgarnas förtroende och tillit. Användarnas förtroende och tillit är direkt relaterade till e-handelns utnyttjande och till informationssamhällets framgångar.
Europaparlamentets betänkande är en viktig milstolpe i debatten om denna politik.

van Velzen
Herr talman! Kommissionären klargjorde varför ett "opt-in" och ett "opt-out"system, enligt hans åsikt, inte kan fungera sida vid sida i detta direktiv. Men jag måste ställa en annan fråga till honom. Det är av avgörande vikt för min grupp att få veta varför detta är möjligt i direktivet om elektronisk handel. Kommissionären kanske kan ge oss ett svar på det.

Liikanen
. (EN) Anledningen var att alla frågor om dataskydd uteslöts i direktivet om elektronisk handel. Det var skälet till att de behandlades i ett separat sammanhang i dataskyddsdirektivet och i detta direktiv.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Genomförande av konkurrensreglerna
Evans, Jonathan
. (EN) Herr talman! Av alla de frågor som diskuteras denna vecka är det ingen som kan ha en större inverkan på Europas ekonomiska välstånd än reformen av konkurrenspolitiken. Rättvis och öppen konkurrens är den grundval som den inre europeiska marknaden bygger på och som de europeiska ekonomiernas tillväxt är beroende av. Därför måste vi vidhålla vår beslutsamhet att utrota monopolister och de som är inblandade i tvivelaktig konkurrenshämmande prisbestämning eller affärer med en uppdelning av marknaden. Denna verksamhet inte bara underminerar de kommersiella konkurrenternas intressen, den gör också att konsumenterna får betala överpriser och underminerar den dynamiska konkurrenskraftiga ekonomi som våra framtida ekonomiska intressen är beroende av.
Men vi måste också inse att kommissionär Montis vapen för att hantera sådana missförhållanden är mycket föråldrade. I kommissionens vitbok om en reform av konkurrenspolitiken betonades svårigheterna. Det 40 år gamla förfarandet i förordning 17 hade blivit en byråkratisk pappersexercis. Kommissionen vill ha en radikal förändring, som flyttar över tillämpningen av EU:s konkurrenslagstiftning till nationella myndigheter för att åter rikta in sina ansträngningar på att avskaffa karteller och missbruk av dominerande ställning.
Parlamentet samtyckte till dessa mål. Men vi lade bestämt fram vår oro när det gäller viktiga frågor som behovet av rättssäkerhet. Vi hänvisade också till den möjliga faran att reformen skulle leda till en inkonsekvent tillämpning eller till och med till ett återförstatligande av konkurrenspolitiken, och därigenom förstöra den inre marknaden.
Detta var verkliga farhågor som flera parlamentsledamöter, såväl som betydelsefulla sektorer inom företagssamfundet i Europa gav uttryck för. Jag erkände och delade dessa farhågor och några kolleger och företrädare för de europeiska företagen delar dem fortfarande i dag. Men jag anser ändå att kommissionär Monti uppriktigt har beaktat våra farhågor, och detta återspeglas i kommissionens förslag.
Jag vill framför allt fästa uppmärksamheten på artikel 3 i förordningen, i vilken det otvetydigt anges att det, i fall som påverkar handeln mellan medlemsstater, är den europeiska konkurrenslagstiftningen som är prejudicerande. Detta är ett grundläggande krav för den inre marknaden och har starkt stöd på alla sidor i våra utskottsdiskussioner.
Bevarandet av artikel 3 är för oss en grundläggande del av denna reform. Vi inser att det mycket väl kan finnas medlemsstater som kommer att försöka minska dess påverkan. Vi anser att artikel 3 är en så pass grundläggande faktor i reformen att vi vill rådfrågas igen om rådet tvingar kommissionen att ändra denna artikel i någon som helst betydande omfattning.
Vi har lagt fram ett antal ändringsförslag för att förbättra genomförandet av denna radikala reform. Vi fick till exempel litet stöd utanför Bundeskartellamt för det nya registreringssystemet i artikel 4, som vi anser vara tidsödande och värdelöst. Vi vill att den skall slopas.
Vi har lagt fram en rad ändringsförslag för att förbättra rättssäkerheten för företag, däribland utvidgningen av artikel 10 - förändringar som har mött ett omfattande stöd från företagen. Vi har uppmanat till verkliga garantier för kommissionens befogenheter i förhållande till tillämpningen av strukturella lösningar. Vi har föreslagit att de böter som påförs av de nationella myndigheterna enligt EU:s lagstiftning skall vara de böter som föreskrivs enligt EU:s lagstiftning. Vi har också föreslagit förändringar i övergångsarrangemangen och när det gäller att företa en lämplig översyn.
Vi har även kämpat med frågan om lämplig behandling för meddelanden från interna rättsliga rådgivare. Jag står i stor tacksamhetsskuld till min kollega Rovsing, för den uppmärksamhet som han har fäst vid frågan. Olika regler tillämpas inom olika delar av Europeiska unionen. Vi har försökt se till att de interna juristernas yrkesmässiga status skall erkännas, utan att det hindrar kommissionen i den noggranna undersökningen om möjliga överträdelser.
I omröstningen i utskottet angav jag att denna situation möjligen skulle kunna lösas genom ett uttalande från kommissionen där behandlingen av sådana bevis i tillämpningen av böter som utdömts av kommissionen klargjordes. Rovsing och jag förstår nu att kommissionär Monti kanske har för avsikt att göra något sådant uttalande, i vilket fall vår grupp inte längre skulle anse det lämpligt att behålla ändringsförslag 10.
Under denna debatt har också andra viktiga men bredare frågor angående reformen av konkurrenspolitiken betonats. Vi välkomnar den dynamik som kommissionär Monti har tillfört sin föredragning. "Supermario", som han har kallats i media, har tagit täten och inte bara i påtryckningarna för radikala reformer i Europa. Han har gått i ledningen för förflyttningar mot den världsomfattande samordningen av konkurrenspolitik och konkurrenstillämpning.
Vi är övertygade om att en sådan radikal reform kommer att bli nödvändig i en alltmer global ekonomi. Men vi tror också på maktfördelning och vi vill att EG-domstolen skall ha fullständig granskningsinsyn när det gäller kommissionens åtgärder.
Vårt utskott tackar kommissionär Monti för hans engagemang för en verklig och meningsfull dialog. Men vi återupprepar vårt mål att parlamentet skall gå mot fullt medbeslutande när det gäller dessa frågor.
Mina parlamentskollegers intresse för konkurrenspolitiska frågor är inte enbart en akademisk exercis för affärsjurister. I en allt mer global värld inser vi att effektiv konkurrens är den grundläggande motorn bakom de europeiska ekonomiernas tillväxt, och välståndet för de människor som vi har sänts hit för att företräda är beroende av rättvis och öppen konkurrens för att kunna driva denna tillväxt framåt.

Wieland
från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag skall göra som Boetticher i föregående diskussion. Jag skall inte gå in på detaljer för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Vi anser att föredragande Evans betänkande är omfattande och lyckat och kan i så måtto gratulera honom. De förslag som har lagts fram av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och som har antagits av det ansvariga utskottet syftar till att ytterligare stärka föredragandens betänkande. Låt mig endast nämna ett exempel: Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kräver att texten i det nya dokumentet i framtiden skall lyda att besluten skall offentliggöras i stället för kan offentliggöras, vilket det gamla dokumentet kanske ger vid handen, dock givetvis med hänsyn tagen till affärshemligheter.
Låt mig dock fokusera på en punkt som även föredraganden just tog upp, och låt mig uppmärksamma kommissionären och den kvalificerade minoriteten av ännu församlade sakkunniga kolleger på denna punkt; detta gäller ändringsförslag 10 från det ansvariga utskottet.
I ett flertal medlemsstater finns det ett särskilt förtroendeförhållande mellan klient och rättegångsbiträde. Detta hör till den vuxna juridiska verkligheten i de flesta medlemsstater. Överallt där en människa måste utelämna sig helt krävs det ett särskilt förtroende, vare sig det nu är hos läkaren eller hos advokaten eller prästen i motsvarande religiösa situation.
Förslag 10 garanterar detta klassiska förhållande mellan rättslig företrädare och den som söker rättslig hjälp, och då även för så kallade in-house lawyers. Det är möjligt att kommissionären kan garantera att uppgifter från det rättsliga biträdets handlingar inte kan verka som en försvårande omständighet. Men som jag ser det tjänar det inte mycket till att begränsa straffet uppåt och säga: Till och med det rättsliga biträdet rådde dig att låta bli. Men eftersom du gjorde det i alla fall så kommer detta att ses som en försvårande omständighet. Det vore vettigt, men låt mig peka på att det inte skulle räcka med en sådan förklaring efter som det naturligtvis är först genom motsvarande upplysningar från det rättsliga biträdet som fakta i grund och botten kan säkras på riktigt. Detta rimmar illa med yrkets oberoende och principen om förtroende mellan klient och advokat. Enligt min uppfattning måste man faktiskt bestämma sig för antingen det ena eller det andra. "Lite havande" är inte aktuellt i det här sammanhanget.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Låt mig inledningsvis tacka föredraganden för att ha utarbetat och nu även lagt fram detta mycket goda betänkande som berör kommissionens förslag och för utskottets kompletterande åtgärder. Stort tack!
Vi är alla medvetna om att konkurrensreglerna går tillbaka på år 1957 och förordning 17 till år 1962 och att egentligen alla ramvillkor har förändrats sedan dess. Å ena sidan konfronteras vi med globaliseringen, å andra sidan kommer de sex staternas Europeiska union i framtiden att bli ett EU med 25 medlemsstater, och personligen anser jag att det är bra att det görs ett decentraliserat system av det centraliserade system där tillämpningen av artikel 81 och 82 uteslutande var kommissionens uppdrag. Detta decentraliserade system får dock inte leda till att konkurrenspolitiken på nytt nationaliseras.
I verkligheten förebyggs detta även genom att europeisk rätt går före nationell rätt, och jag förväntar mig att nuvarande förslag skall skapa en rättvis konkurrens och lika konkurrensvillkor, rättssäkerhet för alla företagare, en enhetlig tillämpning av konkurrenspolitiken, en förenkling av förfarandet enligt principen i one-stop-shop-systemet, en samordning av de nationella, för mig oberoende konkurrensmyndigheterna och ett nära samspel mellan de nationella myndigheterna och domstolarna å ena sidan och kommissionen å andra sidan liksom en tydlig ansvarsfördelning mellan de nationella myndigheterna och domstolarna i tillämpningen av den europeiska konkurrens- och kartellrätten och att kommissionen förblir fördragens väktare och därmed får mer tid över till de verkliga problemen, nämligen kontrollen av fusioner och karteller.
Jag vill gratulera er till modet att dra igång nya saker! Detta är något som jag skulle önska mig mer av även på andra områden.

Berenguer Fuster
Herr talman! Jag tror att jag fått ytterligare tid att tala tack vare att en i min grupp avstått. Jag kommer dock inte att använda mig av hela tiden.
Herr talman! Föredraganden, Evans som jag lyckönskar för detta betänkande, hade verkligen rätt när han sade att detta är en mycket viktig fråga, även om det också är sant att de frågor som hör till reformen av förfarandet i konkurrensfrågor inte drar till sig medborgarnas intresse, trots all den betydelse de kan ha för den ekonomiska världen.
Men personligen måste jag erkänna att det ger mig personligen en mycket särskild tillfredsställelse att få vara med och förändra konkurrensreglerna. Även om mitt deltagande är en mycket liten del i processen att avskaffa förordning 17 från 1962, som jag fört en långvarig kamp mot och som jag många gånger skrivit mycket kritiskt om, så måste jag erkänna att det känns oerhört tillfredsställande.
Men nu när det är dags för begravning, och begravd bör den vara, av denna norm som jag alltid ansett vara olycklig bör vi kanske i detta ögonblick med den respekt man skall ha för de döda, göra den lite rättvisa och erkänna vad som varit bra med den under den tid den funnits till.
Det fanns en anledning till förordning 17 då den antogs 1962. Då började tillämpningen av gemenskapens konkurrenslagstiftning se dagens ljus, vilket kunde rättfärdiga en centralisering av makten i kommissionen, för en gemenskap på sex länder med mindre än 200 miljoner invånare. Men problemet med förordning 17 var varken att utarbeta den eller de regler som fastställdes vid utarbetandet. Problemet har varit att upprätthålla den under nästan fyrtio år då omständigheterna förändrats i grunden. Alla som kom i kontakt med kommissionens konkurrensförfaranden var medvetna om den otillfredsställelse som tillämpningen av dessa innebar.
Slutligen och lyckligtvis har kommissionen valt att ge upp inför det uppenbara och inleda ett upphävande av denna förordning för att ersätta den med en aktuellare reglering, i linje med vitboken om en reformeringen av gemenskapens konkurrensregler.
I betänkandet som utarbetades om vitboken uttalade sig detta parlament positivt även om det är sant att det i vissa fall skedde med vissa nyanser. Dessa nyanser berodde kanske på vissa ledamöters förbehåll från något land som på ett betydande sätt påverkat utarbetandet av det nationella systemet och som i betydande grad påverkat det som varit regleringen av förfarandet. Naturligtvis delade jag inte dessa förbehåll. Jag anser att de nya inriktningarna i gemenskapens konkurrenslagstiftning inte bara utgör ett mycket bra arbete för att modernisera denna gemenskapsrätt utan också ett arbete som gått i helt rätt riktning.
I dag har vi ett förslag till regeltext som till stor del uppfyller det som föreslagits i vitboken. Den tar också på sätt och vis upp några av de iakttagelser som detta parlament då tog upp.
Det är sant att förslaget till förordning förvånar oss i vissa aspekter med ytterligheter som inte fanns med i vitboken. Rent konkret talar jag om det som fastställs i artikel 7 om möjligheten att vidta åtgärder av strukturell natur som en konsekvens av ett beslut med anledning av en överträdelse. Det handlar varken mer eller mindre om att anta åtgärder som delning av företag och företagssammanslutningar, särskilt de som missbrukat sin dominerande ställning. Dessa åtgärder är som ledamöterna vet vanliga i amerikansk rätt. Så var fallet med Microsoft och det berömda med de sju systrarna, splittringen av oljebolaget Rockefeller. Dessa möjligheter är verkliga nyheter i den europeiska rätten.
Jag stöder fullständigt denna åtgärd och de nyanser som införts genom ändringsförslag i detta parlament utgör bara ett uttryck för denna önskan att denna möjlighet skall användas med försiktighet, vilket kommissionen naturligtvis kommer att göra.
Det kanske är sant att kommissionens förslag i andra delar inte helt och hållet är i samklang med vad som en gång antogs av Europaparlamentet. Parlamentet uttalade sig för ett verkligt regelförslag som skulle reglera de logiska principerna i alla processregler, även om det bara skulle innebära att innefatta den tillämpning generaldirektoratet för konkurrens använt sig av under de nästan fyrtio åren. På så sätt är kommissionens förslag blygsammare än i andra delar, men om man antar de ändringsförslag som finns i Evans betänkande, eller de som denna parlamentariska grupp fortfarande fasthåller, skulle denna brist kunna rättas till.
Det finns andra punkter i vilka tillfredsställelsen kanske inte är fullständig. Det är sant att det inte finns en enda standard för förfarandegarantier eller rätt till försvar. Men för de av oss som kommer från ett land där förvaltningsrättsliga påföljder tillämpas, som konstitutionell säkerhet, med samma principer som i det straffrättsliga förfarandet och man ger samma rättigheter till fysiska personer och juridiska personer skulle vi vilja att denna standard, att denna garantinivå skulle höjas i enlighet med de ändringsförslag som antagits i utskottet för rättsliga frågor och som inte innefattats i texten. Men som man säger i mitt land är det bästa det godas fiende och utan tvivel är detta en bra förordning som vi ger vårt stöd.

Talmannen
I själva verket hade ni också Randzio-Plaths tid, totalt har ni fått sex minuter.

Riis-Jørgensen
Herr talman! Jag vill först rikta ett stort tack till föredraganden, Evans, för ett bra och konstruktivt samarbete som har mynnat ut i ett fint betänkande. Det har varit mycket trevligt att samarbeta med er. En fortsatt god konkurrenspolitik är huvudsyftet med den revision som lagstiftningen på konkurrensområdet just nu genomgår. I Danmark har vi under sommaren sett hur viktig en effektiv konkurrenspolitik är. Jag vill i samband med detta gärna berömma och tacka er kommissionär Monti för er aktiva insats i SAS/Maersk-frågan - den stora luftfartsfråga som vi har roat oss med under sommarsemestern, där en olovlig kartell avslöjades och höga böter utdömdes. Utan er och kommissionens insats hade frågan aldrig kunnat drivas så långt och konsumenterna hade inte fått någon hjälp. Jag är därför nöjd med artikel 3 i kommissionens förslag där det tydligt slås fast att det är gemenskapens och inte medlemsstaternas konkurrensrätt som skall tillämpas i gränsöverskridande konkurrenstvister.
Det är av avgörande betydelse för den liberala gruppen att det inte genomförs en åternationalisering av EU:s konkurrenspolitik. Det är ju ingen hemlighet att vi är många som är oroade över att kommissionens förslag skall leda till en åternationalisering och därmed en underminering av den inre marknaden, vilket skulle slå hårdast mot små och mellanstora verksamheter och vara till nackdel för konsumenterna. Därför måste ni lova oss kommissionär Monti att hålla mycket noga koll på de nationella konkurrensmyndigheterna, för jag kan försäkra er att jag kommer att hålla ögonen på er herr kommissionär och se till att ni lever upp till våra förväntningar, vilket ni hittills har gjort. Jag skulle därför också vilja slå ett slag för att kommissionens konkurrensmyndighet skall tilldelas fler resurser så att vi inte riskerar att konkurrenspolitiken urvattnas och tas över av medlemsländerna.
Om rådet som ryktas avvisar artikel 3 uppmanar jag er å det starkaste herr Monti att dra tillbaka hela ert förslag och börja om från början. Utan artikel 3 kan förslaget omöjligt godkännas av den liberala gruppen. Rådets tvekan kring artikel 3 visar med all önskvärd tydlighet hur avgörande det är att parlamentet får medbeslutanderätt i konkurrenspolitiken. Det har parlamentet krävt i många år nu och med den stundande regeringskonferensen måste tiden vara inne för handling.

Herzog
Herr talman! I likhet med kollegerna före mig har jag godkänt kommissionens förslag till princip om konkurrenspolitikens reformering. Jag säger ja till decentralisering. Den nuvarande centraliserade modellen och anhopningen av ärenden fungerar inte utan någon skiljedomare. Rättssäkerheten är inte garanterad. Men enligt min uppfattning kommer reformen att öka betydelsen av en otroligt intressant fråga, nämligen frågan om att förtydliga och utveckla reglerna. Och det är på den punkten jag har andra åsikter.
Artikel 3 är givetvis central. Där fastställs gemenskapsrättens företräde framför den nationella rätten i de fall metoderna i fråga kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. Detta kan dock inte godtas utan klargöranden. När det till exempel gäller tjänster av allmänt intresse, eller andra uppgifter som är avgörande för stater eller regioner, är jag övertygad om att det finns ett behov av undantagsbestämmelser. Kommissionen borde åtminstone - vilket Ekonomiska och sociala kommittén föreslår - lägga fram ett tolkningsmeddelande om denna punkt.
Artikel 10 är en annan viktig artikel. Den anger att kommissionen skall kunna framföra synpunkter till medlemsstaterna av skäl som har att göra med det allmänna gemenskapsintresset. Också här är det absolut nödvändigt med klargöranden. Jonathan Evans framhåller fallet med stora investeringar. Just på det området måste man också nämna tjänster av allmänt intresse.
Två avslutande synpunkter. Föredraganden gör rätt i att betona att det är motstridande att avskaffa förhandsbeskeden och i stället upprätta ett register. Jag anser inte att registret bör införas. Han har rätt i att de nationella lagstiftningarna bör tillnärmas. Hela problemet ligger där. Detta förutsätter att man respekterar andras kulturer och att man lyckas uppnå en viss jämvikt mellan konkurrens och samhälleliga och miljömässiga normer, som bl.a. tjänster av allmänt intresse. Vi bör således gå tillbaka till betänkandet av Langen, liksom andra betänkanden.

Della Vedova
Herr talman, herr kommissionär! De italienska radikala ledamöterna röstar för betänkandet från Evans, som har gjort ett utmärkt arbete.
Jag tror att de åtgärder som vi diskuterar utgör ett seriöst försök att tackla ett ofrånkomligt problem, risken att kommissionen skall översvämmas av anmälningar och jag tror det var rätt och modigt att välja att skynda på denna reform som syftar till en decentralisering av nationella myndigheter och domstolar.
Alternativet skulle varit att skapa en gigantisk, hyperbyråkratisk struktur inom generaldirektoratet, framför allt naturligtvis med tanke på utvidgningen.
Enbart erfarenheten kan utvisa om vi är på väg mot en obegriplig mosaik eller mot en situation där man garanterar att rätten är säker och odelbar inom ramen för den inre europeiska marknaden. Jag tror emellertid att försöket skall stödjas, precis som jag tror att man med den största tillfredsställelse måste hälsa avskaffandet av anmälnings- och godkännandeskyldigheten och införandet av undantagsprincipen, som jag tycker verkar vara en ganska liberal princip, framför allt eftersom det gäller en sektor - de lagstiftande myndigheterna, även konkurrensmyndigheterna - som hela tiden balanserar på gränsen till att bli ett nytt instrument för statliga ingripanden i marknadskrafterna.
Detta gäller sannerligen inte kommissionen, men många myndigheter - jag tänker till exempel på vissa centralbanker som bevarar vad som i realiteten är antitrustbefogenheter på kreditmarknaden - löper enligt min mening denna risk och det är en gräns som de ibland också överträder.
Jag tror emellertid, avslutningsvis, att en förstärkning av kommissionens sanktions- och undersökningsbefogenheter, som även om de ingår i förslaget, herr kommissionär, kräver lämpliga procedur- och processgarantier - detta är en punkt som tas upp i Evans motivering - framför allt i en situation som den europeiska, i vilken kommissionen i sig samlar den undersökande myndigheten och, om man säger så, den dömande, eftersom vi inte befinner oss i ett system där domaren utgör tredje part. Visserligen finns det möjligheter att överklaga, besluten är möjliga att överklaga, men jag tror att i detta avseende, när det gäller parterna som är involverade i dessa förfaranden, så måste de tillförsäkras maximala garantier.

Titford
Herr talman! I går tog jag i denna kammare upp frågan om en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, när jag konstaterade att det sätt på vilket detta uppnåddes var genom gradvis integrering av de nationella systemen. Som ni skulle kunna förvänta er från mig i egenskap av ledare för ett parti som sätter den nationella suveräniteten framför EU:s integrationstendenser, vänder jag mig naturligtvis bestämt emot förfarandet med gradvis integrering.
I dag upptäcker jag att jag, under en annan rubrik med en reform av konkurrenspolitiken, står inför exakt samma sak - ännu ett försök från kommissionens sida att uppnå en gradvis integrering av nationella system. Men det som gör detta försök särskilt olycksbådande är att det marknadsförs under det bedragande och fullständigt missvisande påståendet att reformen skall - jag citerar från sammanträdets nyhetsgenomgång - "frigöra kommissionens hårt belastade personal inom avdelningen för konkurrenspolitik från rutinmässiga ärenden för att göra det möjligt för dem att koncentrera sig på större ärenden som uppvisar icke-konkurrensbetingat beteende".
Trots att en följd av detta förslag skulle vara att underlätta livet för kommissionens tjänstemän, genomförs detta genom att man ger de nationella konkurrensmyndigheterna begränsade befogenheter att genomföra konkurrensreglerna hitom kommissionens monopol.
Men dessa myndigheter är vare sig oberoende, som det påstås, eller fria att agera. De beviljas tillstånd att agera för kommissionen i enlighet med gemenskapens regler, under kommissionens överinseende och såsom ansvarsskyldiga inför kommissionen. Kommissionen vill att konkurrensmyndigheterna skall utgöra ett nätverk som kommissionen skall befinna sig i centrum av. Kommissionen vill med andra ord att statstjänstemännen i de olika medlemsstaterna, vars löner betalas av medlemsstaterna, i regeringsbyggnader som medlemsstaterna betalar, och som använder resurser som tillhandahållits och betalats av medlemsstaternas regeringar, inte skall arbeta för de medlemsstater som finansierar dem, utan med att genomföra gemenskapsrätten för kommissionen.
Otroligt nog - och det är en återspegling av hur ytliga så många kommentatorers åsikter och förståelse är - uppfattas och läggs detta fram som subsidiaritet och decentralisering. Det är allt utom decentralisering. Det är motsatsen, och statstjänstemännen i många länder införlivas i en stor centraliserad kedja. Det är vad detta nätverk är: alla arbetar för en central myndighet - kommissionen.
När det gäller subsidiariteten, är det inte en fråga om att medlemsstater har möjlighet att fatta sina egna beslut och sköta sina egna angelägenheter på lokal nivå. Det är kommissionen som sköter medlemsstaternas angelägenheter, och använder dessa medlemsstaters resurser och faciliteter som om det vore dess egna.
Det tycks som om dessa förhållanden också gäller de domstolar som skall pröva ärenden i medlemsstaterna. Även om de formellt är medlemsstaternas domstolar och om deras löpande kostnader betalas av medlemsstaterna, är de - som föredraganden av yttrandet så tydligt påminde oss om - domstolar inom gemenskapsrätten som bär upp hela gemenskapens rättssystem. Det är med andra ord inte bara medlemsstaternas statstjänstemän som dras in i gemenskapens gap, utan också domstolarna.
Allt detta sker i effektivitetens namn. Det bör inte glömmas bort att den mest effektiva styrelseformen är den centraliserade diktaturen. Den minst effektiva är demokratin. Effektivitet är därför på betydelsefulla sätt demokratins fiende.
Jag är orolig för att vi i effektivitetens påstådda intresse avstår från något mycket mer värdefullt - själva den demokrati som är grunden för alla våra nationer - till förmån för den centraliserade teknokrati som kommissionen utgör. Det handlar inte så mycket om integration som om assimilering. Allt detta kommer att sluta med elände.

Kauppi
Herr talman! Det finns en allmän enighet om att vi uppenbarligen behöver någon slags reform av konkurrensreglerna, och särskilt när det gäller deras praktiska genomförande. Förordning 1017 har tillämpats med endast små ändringar sedan 1960-talet. Det är därför förståeligt att den fortsatta tillämpningen av denna förordning i dess nuvarande utformning inte längre är förenlig med en effektiv kontroll av konkurrensen. Vi måste tjäna våra konsumenter och företag bättre med fullt moderna tillämpningsregler.
Enligt min åsikt har EG:s konkurrenslagstiftning, inom en 30-årsperiod av tillämpning, uppnått en nivå där decentralisering inte bara är möjligt, utan också närmast nödvändigt. Vi är alla medvetna om arbetsbördan för GD konkurrens, och vi förstår att vi måste göra något för att minska den, eller drastiskt öka resurserna i Bryssel. Samtidigt hör vi våra väljare påminna oss om hur vi bör respektera subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen, och att vi bör undvika att centralisera allt beslutsfattande till Bryssels byråkrater. När det gäller den frågan håller jag inte alls med Titford.
Med den förestående reformen kan vi uppnå många av våra mål. Avskaffandet av det nuvarande systemet med information i förväg bör vara till fördel för företagen och göra mer resurser tillgängliga för kommissionen, så att den kan inrikta sig på allvarligare överträdelser. Information i förväg bör inte ersättas med ett betungande registreringssystem. Övergången till ett nytt system kommer dock inte att vara någon enkel uppgift. Det är av största vikt att se till att konkurrensfrågorna inom EU behandlas lika i alla medlemsstater. Det finns många detaljerade situationer där rättssäkerhet kan vara en fara. Personligen är jag, och många av mina kolleger från mindre medlemsstater oroade när det gäller definitionerna för dominerande ställning på marknaden. Företag från medlemsstaterna - särskilt de mindre medlemsstaterna - borde ha lika rättigheter att växa på den inre marknaden och att uppnå en strategisk ställning för att konkurrera med globala rivaler. Kommissionens beslut att säga nej till sammanslagningen mellan Volvo och Scania var ett exempel på en situation där den behöriga marknadsdefinitionen kanske var för smal. Kommissionen bör inte förklara att en marknad är nationell eller regional om det finns tydliga bevis för att så inte är fallet.

Rovsing
Herr talman! Jag kan tala om att det var länge sedan den danska befolkningen hörde talas så mycket om EU som den har gjort under de senaste par veckorna, och detta kan vi tacka komissionär Monti för. Hans arbete mot karteller har varit förstasidesstoff under ett par veckor och har behandlats ingående i TV och radio, vilket har lett fram till en debatt bland befolkningen och i det danska folketinget. Jag tackar för detta och har noterat att det överallt har funnits en uppslutning bakom det som kommissionären har företagit sig, så man skulle kunna säga att konkurrensrätten nu har blivit ett välkänt begrepp för den danska befolkningen - tack för detta.
Vad gäller ändringsförslag 10 har det förekommit diskussioner mellan kommissionären och hans medarbetare och inte minst mellan undertecknad och dennes medarbetare. Vi har kommit fram till att det är nödvändigt att kommissionen får tillgång till alla handlingar om denna effektivt skall kunna utnyttja sina befogenheter och komma åt de karteller som inte följer gällande lagar. Jag håller med om att detta är nödvändigt men verksamheternas experter måste kunna ge en verklig och oberoende rådgivning till ledning och styrelse utan att behöva frukta för att detta skall medföra hårdare straff om någonting senare skulle gå fel för att antingen ledningen eller styrelsen företar sig någonting mot deras inrådan. Jag har förstått på kommissionär Monti och hans medarbetare att det är en synpunkt han delar och därför kommer Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, som Evans sagt, att rösta emot ändringsförslag 10 om kommissionären framför ett sådant yttrande. Jag tackar kommissionären för ett fint samarbete och för det omfattande arbete han generellt utför, som har enormt stor betydelse inte minst för de mindre länderna.

Monti
. (IT) Herr talman! Det gläder mig att utskottet för ekonomi och valutafrågor, i betänkandet som utarbetats av Evans, understryker reformens betydelse när det gäller att garantera en effektiv tillämpning av konkurrensreglerna i en utvidgad gemenskap. Jag vill personligen tacka Evans för hans uppskattande ord om kommissionen, för det engagemang med vilket han arbetat med frågan och för den höga kvaliteten i hans betänkande. Jag vill dessutom också tacka Europaparlamentet och alla dem som deltagit i debatten i dag för det stöd och de viktiga impulser som parlamentet har gett kommissionen under och efter diskussionerna om vitboken. Jag vill gärna säga att vårt förslag till förordning verkligen har haft stor nytta av de påpekanden och den kritik och de impulser som kommit från de olika utskotten och från kammaren.
Huvudsyftet med reformen är att skapa ett effektivare system till förmån för konsumenterna, företagen och den europeiska ekonomin i allmänhet.
Genom att avskaffa det nuvarande systemet för anmälan och godkännande och kommissionens ensamrätt när det gäller att tillämpa artikel 81.3, kan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna koncentrera sina ansträngningar till kampen mot de allvarligaste överträdelserna.
Inrättandet av ett nätverk av myndigheter till skydd för konkurrensen gör det möjligt för oss att samordna våra ansträngningar och på ett bättre sätt utnyttja våra olika resurser. Den oundgängliga förutsättningen för att detta samarbete skall lyckas är att samtliga konkurrensmyndigheter i större utsträckning tillämpar gemenskapens regler, i annat fall kommer de nätverk som planeras bara att bli ett tomt skal. Detta är viktigt om vi vill skapa homogena konkurrensförutsättningar för företagen på den inre marknaden och om vi vill undvika en åternationalisering av gemenskapens konkurrenspolitik.
Jag uppskattar verkligen varmt, ledamot Evans, det faktum att betänkandet ställer sig bakom och helhjärtat stöder kommissionens förslag i artikel 3, ett förslag som syftar till att göra gemenskapens konkurrensregler till de enda som skall tillämpas i samband med händelser som skulle kunna äventyra handeln mellan medlemsstaterna.
Det handlar om ett förslag med mycket vittgående konsekvenser, ett förslag som möter motstånd från många medlemsstater i samband med det arbete som utförs i rådets arbetsgrupp. Men jag är övertygad om att förslaget vilar på fast grund och att kommissionen kommer att stå mycket fast när det gäller målet att inrätta enhetliga villkor för de avtal som kan äventyra handeln mellan medlemsstaterna.
Herr talman! Låt mig så övergå till ett par av de viktiga detaljfrågor som framkommit och börja med tystnadsplikten. En effektiv tillämpning av konkurrensreglerna är starkt beroende av kommissionens förmåga att erhålla bevis på att överträdelser har skett. Våra befogenheter är nära knutna till dokumenterad bevisning. Mycket bygger på undersökningar på platsen för att hitta handlingar som visar att det förekommer karteller. Alla ändringar som får till resultat att våra undersökningar blir mindre effektiva kommer därför att få allvarliga följder för möjligheten att tillämpa konkurrensreglerna, och på deras effektivitet. Jag är därför djupt oroad över ändringsförslaget som syftar till att utöka tystnadsplikten till företagens interna rättsexperter.
Men jag vill undvika missförstånd på en punkt: kommissionen är fullständigt medveten om den positiva roll som de interna rättsexperterna kan spela när det gäller att ge råd till företagen om hur konkurrensreglerna skall tillämpas. Den rollen blir ännu viktigare inom ramen för det nya systemet, där företagen skall gå mer systematiskt tillväga när de gör en egen bedömning av sina avtal, för att framför allt granska om de uppfyller de undantagsvillkor som anges i artikel 81.3.
Men frågan om tystnadsplikten för interna rättsexperter får i huvudsak ses mot bakgrund av kontroller som syftar till att konstatera förekomsten av allvarliga restriktioner som inte kan uppfylla villkoren i artikel 81.3. I det sammanhanget ändrar den reform som kommissionen föreslagit inte alls den nuvarande situationen. Vi måste med andra ord också i fortsättningen ta med i beräkningen det faktum att till skillnad från externa rättsexperter, så är de interna rättsexperterna anställda av företagen och underställda deras ledning. De befinner sig i en funktionell beroendeställning och i slutändan i en situation av motstridiga intressen mellan lojaliteten gentemot arbetsgivaren och respekten för de etiska reglerna. Den interna kommunikationen mellan den interna rättsexperten i ett företag och hans arbetsgivare är så intensiv och så omöjlig att skilja från en konsultverksamhet som har rent företagsmässig karaktär - till skillnad från juridisk konsultverksamhet - att rätten till tystnadsplikt för företagens interna rättsexperter skulle skapa en stor risk för att handlingar som behövs i undersökningarna skulle undanhållas. Om kommunikationen mellan ett företags interna rättsexperter och övriga anställda skulle bli sekretessbelagd, så skulle kommissionens möjligheter att tillämpa reglerna allvarligt äventyras.
När det gäller detta specifika problem har jag noterat de upplysningar som lämnades nyligen av Evans och Rovsing och som är avsedda att leda fram till en kompromisslösning. Å min sida kan jag försäkra att, eftersom ändringsförslag 10 kommer att tillbakavisas, så kommer kommissionen att avstå från att betrakta de bevis som ingår i de handlingarna som försvårande omständigheter när det gäller att bestämma bötesbeloppen. I så fall kommer jag att föreslå följande lösning till kommissionen: "I framtiden kommer kommissionen, när den bestämmer storleken på det bötesstraff som skall ådömas ett företag, inte att betrakta förekomsten av bevis som demonstrerar att de interna rättsexperterna i företaget hade varnat ledningen för illegaliteten i det beteende som är föremål för kommissionens beslut, som en försvårande omständighet i enlighet med riktlinjerna för beräkning av de böter som skall utdömas vid tillämpning av artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget."
Jag hoppas att detta åtagande skall kunna bli en gemensam punkt för kommissionen och dem som vill utvidga yrkessekretessen till företagens interna rättsexperter.
Evans betänkande bekräftar med all rätt betydelsen av rättssäkerhet för företagen. Reglerna och deras tillämpning måste vara tillräckligt förutsebara.
En vidare tillämpning av gemenskapens konkurrensregler från de behöriga myndigheternas sida inom ramen för ett samarbetsnätverk skulle redan innebära ett stort framsteg för att garantera denna förutsebarhet i ett läge som det nuvarande, där sexton olika konkurrensmyndigheter tillämpar olika regler.
Kommissionen inser att det under vissa förhållanden kan finnas ett legitimt behov för klarlägganden när det gäller enskilda fall, och att information, riktlinjer och gällande rättspraxis inte alltid kan ge svaret. Men det är under alla omständigheter av grundläggande betydelse att undvika regler som skulle kunna leda till ett återinförande av systemet med anmälningar.
Ändringsförslaget till artikel 10 väcker vissa farhågor i detta avseende. Det innebär, och syftet är att komplettera och förtydliga, att kommissionen kan fatta beslut som innebär att det inte förekommer någon kränkning av artiklarna 81 och 82, framför allt när avtalen innebär en finansiell risk eller en betydande kapitalinvestering. Detta ändringsförslag skulle vara godtagbart enbart om kommissionen inte i praktiken varit skyldig att fatta beslut om icke-överträdelse i alla de fall där det handlar om betydande investeringar.
Kommissionen hävdar att den bästa strategin när det gäller att garantera förutsebarhet i de enskilda fallen skulle vara att införa ett nytt instrument: avgivandet av yttranden. Kommissionen är redan i färd med att införa ett liknande system som kommer att tillåta den att avge motiverade, skriftliga yttranden i de fall där det förekommer luckor i de gällande reglerna och i beslutspraxis. När det gäller att fatta beslut om ett yttrande skall avges eller inte, utgör investeringarnas nivå för övrigt ett av de viktigaste kriterierna. Mitt intryck är att det system som föreslagits vad gäller att avge yttranden har mottagits positivt av företagen.
Harmonisering av förfaranden och sanktioner: kommissionens förslag baseras på den traditionella strategin som låter medlemsstaterna bestämma förfaranden och sanktioner när det gäller att tillämpa gemenskapsrätten.
Jag instämmer i Evans betänkande när det gäller det faktum att det är önskvärt att vi har gemensamma förfaranden och sanktioner, men vare sig Rom eller gemenskapen byggdes på en dag. Vår strategi syftar i första hand till att införa en omfattande ram, och till ett senare skede lämna det eventuella införandet av gemensamma förfaranden och sanktioner. När vi väl har fått erfarenhet av hur detta system fungerar, så blir det enklare att definiera de områden som ger upphov till praktiska problem och utarbeta regler som innebär att man kan ta itu med dem på ett effektivt sätt.
Den sista punkt jag vill ta upp, herr talman, gäller den nationella domarkåren. Jag är övertygad om att de olika medlemsstaternas domare är fullkomligt kompetenta när det gäller att tillämpa gemenskapens konkurrensregler, bland annat eftersom de redan spelar en viktig roll när det gäller att tillämpa gemenskapsrätten. Vi får dessutom inte glömma att för att garantera en enhetlig tillämpning av reglerna, så innebär förslaget framför allt att kommissionen, tillsammans med de nationella myndigheterna som garanterar konkurrensen, skall ha en möjlighet att lägga fram synpunkter i egenskap av amicus curiae inom ramen för de förhandlingar som sker inför domstolen. De befogenheter som föreslås kommer att göra det möjligt för kommissionen att skydda allmänintresset av en effektiv och enhetlig tillämpning av reglerna genom att rikta de rättsvårdande organens uppmärksamhet på viktiga frågor i samband med reglernas tolkning och tillämpning. I respekt för domstolarnas oberoende ställning kommer naturligtvis de rättsvårdande organen inte att vara bundna av synpunkterna från amicus curiae och de kommer under alla omständigheter att vara fria att begära tolkningsbesked från domstolen.
Vi är medvetna om det faktum att den föreslagna reformen skulle kunna kräva att domarna tillförs ny kompetens. Att tillämpa konkurrensreglerna kan i själva verket vara en komplex fråga. Jag håller därför helt med Evans om att frågan om domarnas utbildning kräver en noggrann behandling. Kommissionen kan bidra i frågan och ställa materiella och mänskliga resurser till förfogande. Vi håller också på med att undersöka möjligheten att samarbeta med de nationella myndigheterna i detta ämne och att lämna finansiering utifrån de befintliga utbildningsprogrammen.
Herr talman! Jag vill avsluta med att rikta ett uppriktigt och varmt tack till Europaparlamentet för den gemensamma vandring vi gör i denna terräng som är så komplicerad men som samtidigt, vilket diverse olika inlägg i kväll har belyst, så nära berör ekonomins vitala intressen och även de enskilda medborgare som ni företräder.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0269/2001) av Andria för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets förordning om upprättandet av ett system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans.

Andria
. (IT) Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det förslag till betänkande som jag lägger fram inför er utgår från rådets förslag till förordning 1969/88 om ett system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaternas betalningsbalans. Fördraget anger i artikel 119 att vid fall av svårigheter eller också enbart vid hot om svårigheter som kan drabba betalningsbalanserna, skall rådet besluta om "ömsesidigt bistånd" för att undvika störningar i den gemensamma markandens funktion. Denna mekanism kan aktiveras av rådet efter ett initiativ från medlemsstaten som har hamnat i svårigheter eller efter ett initiativ från kommissionen.
Åtminstone när det gäller den strategi som det syftar till, skall detta institut framför allt utmärkas av snabbhet när det gäller ingripanden och, som en reaktion på det lån som erhålls, när det gäller införandet av alla de ekonomiskpolitiska åtgärder som är avsedda att åter stabilisera en hållbar situation vad gäller betalningsbalansen. Från det datum när mekanismen trädde i kraft - den 25 juni 1988 - har den inte använts mycket. Den har bara använts två gånger, 1991 för att medge ett lån på 2,2 miljarder euro, av vilka enbart en miljard betalades ut, och 1993 för ett lån på 8 miljarder euro, av vilka enbart de första andelarna betalades ut.
Det verkar omedelbart stå klart att många av de europeiska möjligheter som erbjuds medlemsstaterna inte användas fullt ut. Detta gäller som bekant bland annat det bristfälliga utnyttjandet av strukturfonderna från vissa medlemsstaters sida. Det kanske skulle vara lämpligt med en effektivare information för att uppmuntra och medvetandegöra olika aktörer så att man på ett bättre sätt utnyttjar de möjligheter som erbjuds.
Om vi så återgår till förslaget till betänkande, så måste jag peka på att efter de slutsatser som antogs av Ekofin-rådet den 13 oktober 1997 och i enlighet med artikel 12 i den gällande förordningen lade kommissionen fram en rapport om bevarandet av det instrumentet för rådet och parlamentet. I sammanhanget kan nämnas att detta beror på det faktum att eftersom staterna enbart har möjlighet att utnyttja denna mekanism i undantagsfall, så skulle den möjligheten kunna uppkomma upprepade gånger i och med utvidgningen.
Men under alla omständigheter har man ansett det vara lämpligt att minska maximibeloppet från 16 till 12 miljarder euro - ändringsförslag 2, skäl 8; rådet fattar beslut efter att ha rådfrågat även Europaparlamentet - ändringsförslag 3, artikel 9 - och undersöker vartannat år, inte vart tredje - ändringsförslag 4, artikel 11 - om mekanismen behöver anpassas. Det finns med andra ord en möjlighet att genomföra successiva justeringar även av det maximibelopp som angetts.
Vi är också positiva till ändringsförslaget från budgetutskottet - ändringsförslag 1, skäl 6a (ny) - om inrättandet av en skyddsmekanism mot potentiella risker för insolvens och tillhörande garantikrav. Om sanningen skall fram är detta en möjlighet som vi anser vara tämligen avlägsen. I och med utvidgningen har de nytillkommande staterna gjort avsevärda ansträngningar för att få ordning på sina redovisningssystem och sina betalningsbalanser. Gemenskapsbudgeten verkar vara skyddad vad gäller lån som beviljats till tredje land av garantifonden. Detta kan betraktas som en analog mekanism men med mindre ekonomiska åtaganden även i samband med finansiering av länder med undantag.
Slutsatserna är som följer: för det första garanteras de lån som getts direkt till 100 procent av gemenskapsbudgeten; för det andra täcks risken för inställda betalningar, en risk som aldrig kan uteslutas, med en lämplig skyddsmekanism; för det tredje borde det instrument som skapas ges en bättre och vidare tillämpning i och med den europeiska utvidgningen; för det fjärde och sista administreras lånen av ECB, som ersätter kommissionen som tidigare hade denna uppgift.

Torres Marques
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Den europeiska socialdemokratiska partigruppen stöder detta förslag från kommissionen eftersom det vill förenkla och modernisera den enda mekanismen för finansiellt stöd för betalningsbalanserna i de stater i Europeiska unionen som inte tillhör euroområdet. Den omständigheten att bara tre länder, Storbritannien, Sverige och Danmark, kan utnyttja denna mekanism, samt den omständigheten att detta instrument bara har använts två gånger sedan det trädde i kraft i juni 1988, ger fog för en minskning av totalbeloppen för lån från sexton till tolv tusen miljoner euro. Andra förslag förtjänar också vårt stöd, som t.ex. kommissionens möjlighet att utföra swap-operationer, erkännandet av utskottets för ekonomi och valutafrågor roll och behovet av att göra stödmekanismen kompatibel med en eventuell start inom mycket kort tid av en kredittjänst hos Europeiska centralbanken.
Tre problem uppstår dock och om dem skulle jag vilja höra kommissionär Pedro Solbes Miras inställning. För det första: Med förslaget om att tillämpa denna mekanism på utvidgningsländerna, kan det då inte bli så att en obalans uppstår i de framtida medlemsstaternas betalningsbalans, mot bakgrund av de ganska stora strukturreformer som måste genomföras för att göra anslutningen möjlig? Därför måste mekanismer förutses redan nu för att hantera en sådan situation. För det andra: Borde och kan denna mekanism komma att tillämpas på utvidgningens kandidatländer under deras föranslutningsfas? Vilken är slutligen fördelen med att det skall vara kommissionen och inte Europeiska centralbanken som skall handlägga dessa lån?
Jag tackar för de svar herr kommissionär kan tänkas ge och lyckönskar min kollega Andria för detta betänkande.

Begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (pentabromdifenyleter)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0271/2001) av Ries för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för tjugofjärde gången av rådets direktiv 76/69/EEG beträffande begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (pentabromdifenyleter).

Ries
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle framför allt vilja tacka alla kolleger som har deltagit i diskussionerna om mitt betänkande i utskottet, och särskilt de olika politiska gruppernas fiktiva föredraganden: Oomen-Ruijten, Bowe, Schörling och Sjöstedt. På bordet ligger således det 24:e förslaget till ändring av direktivet om farliga ämnen från 1976, vilket innebär att pentabromdifenyleter inte får släppas ut på marknaden eller användas.
Vad är det vi exakt talar om? Pentabromdifenyleter är ett bromerat flamskyddsmedel som till 95 procent används i tillverkningen av flexibla polyuretanskum, framför allt för möbler och stoppning. Som exempel kan nämnas att den finns i nackstöd i bilar och i skydds- och förpackningsskum för elektriska och elektroniska beståndsdelar.
När det först och främst gäller penta och dess skadliga inverkan på miljö och hälsa är förhållandena klara, mycket klara. 1998 genomförde de svenska myndigheterna en första studie, som pekade på att modersmjölk har en stark koncentration av ämnet. Två yttranden från den vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö, från februari respektive juni 2000, klarlägger de skador som penta skulle kunna orsaka om den släpps ut i miljön, eftersom det är ett ihärdigt och bioackumulerande ämne. En miljörisk således, och en risk för människors hälsa. Alla yttranden är samstämmiga. Det var följaktligen helt logiskt att kommissionen i januari i år förbjöd att penta används och släpps ut på marknaden. Och det var också helt logiskt att parlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor bekräftade detta förbud med sin omröstning.
Det andra ämnet är oktabromdifenyleter, som berörs direkt av direktivet på grund av att det innehåller en viss andel resterande penta när den förs ut på marknaden. Okta används framför allt som bromerat flamskyddsmedel i plastartiklar och kontorsutrustning. I det här fallet har kommissionen föredragit att förlita sig på de slutliga slutsatserna från riskbedömningsstudien som fortfarande pågår för detta ämne. Man nöjde sig därför med att begränsa den andel resterande penta som är tillåten i okta till 5 procent. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ställer sig inte bakom denna ståndpunkt, det vill jag klargöra. För oss förefaller det helt motsägelsefullt att först förbjuda penta och sedan tillåta att den får förekomma i betydande mängder - det är åtminstone vår bedömning - i andra kemiska produkters sammansättning, i andra ämnen. De första slutsatserna från den pågående riskbedömningsstudien, som jag har kunnat ta del av, är dessutom negativa och skulle bevisa att denna produkt är skadlig, såväl för miljön som för folkhälsan - aspekter som behandlas av engelska respektive franska experter, som jag ingående har rådgjort med. Herr talman! Mot bakgrund av dessa olika faktorer har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor lämnat in ett ändringsförslag som syftar till att utvidga förbudet mot utsläppande på marknaden så att det också skall omfatta oktabromdifenyleter, vilket är en strikt tillämpning av försiktighetsprincipen. Måste jag här påminna om att försiktigheten innebär att man inte skall invänta definitiva bevis - i det här fallet slutresultatet från riskbedömningen - när tillräckligt allvarliga och påtagliga faktorer visar att ett ämne skulle kunna få skadliga konsekvenser för hälsa och miljö? Exakt detta gäller för okta.
För det tredje slutligen - alla goda ting är tre - dekabromdifenyleter. Detta är ett bromerat flamskyddsmedel i samma familj, ett medel som i realiteten utgör 80 procent av denna grupp och som har många användningsområden, inte bara i elektrisk och elektronisk utrustning, utan framför allt i isoleringsprodukter, byggnadsmaterial och textilier. Det bör sägas att deka är det enda av dessa tre ämnen som inte alls behandlas i kommissionens text. För mig är det dock svårt, ja i själva verket omöjligt att bortse från deka, jag skall återkomma till det om en stund, och i ändringsförslag 4 i mitt betänkande begär jag att riskbedömningen skall göras per ämnesfamilj, och inte enskilt, ämne för ämne. Av omsorg om samstämmighet har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor utvidgat textens tillämpningsområde till alla polybromdifenyleterer. Det motsvarar den omröstning som kammaren helt nyligen genomförde angående direktivet "elektrisk och elektronisk utrustning". I väntan på exakta data från riskbedömningsstudien i fråga om deka, som också i det här fallet fortfarande pågår, har jag tillsammans med PPE-gruppen och den socialistiska gruppen lämnat in ändringsförslag 16, där vi i princip föreslår ett förbud mot deka fr.o.m. den 1 januari 2006, om inte riskbedömningen på något sätt skulle rentvå ämnet och därmed komma fram till att deka inte skapar några problem. Det rör sig om ett slags reversibilitetsklausul.
Och eftersom jag tar upp ändringsförslagen kan jag klargöra att jag är emot ändringsförslag 9 om att ändra titeln på förslaget, som syftar till att utvidga det omedelbara förbudet för utsläppande på marknaden till att även omfatta deka. Jag har egentligen ingen saklig, filosofisk invändning mot ändringsförslagen 12, 13 och 14, men jag föredrar kommissionens ursprungliga text. När det gäller de övriga ändringsförslag som lämnats in av Gruppen De Gröna och Gruppen Europeiska enade vänstern bedömer jag att mitt betänkande redan beaktar den kritik som framförs i ändringsförslag 11 om de ytterst tungrodda och långsamma förfarandena för riskbedömning och kontroll av befintliga ämnen. Jag talade kort om detta för en stund sedan.
Sammanfattningsvis kommer rådets arbetsgrupp "farliga ämnen", som sammanträder om en vecka, att fastställa de allmänna riktlinjer som skall antas av rådet (inre marknaden) den 27 september. Jag hoppas att de kommer att vara till fördel för ett närmande mellan parlamentets och kommissionens ståndpunkter. Jag hoppas också, och jag anser, att det är helt och hållet möjligt att se till att detta tjugofjärde förslag till ändring av direktivet "farliga ämnen" antas definitivt vid andra behandlingen.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Låt mig först gratulera fru Ries till ett mycket bra och genomarbetat betänkande. I dag talar vi om begränsningar av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat, närmare bestämt flamskyddsmedel som exempelvis pentabromdifenyleter.
Som fru Ries just nämnde har miljöriskbedömningar visat att bruket av pentabromdifenyleter är förbundet med risker för miljön och folkhälsan, eftersom detta bromerade flamskyddsmedel används vid produktionen av möbler och stoppning. Till skydd för miljön och folkhälsan måste alltså användning och utsläppande på marknaden av pentaBDE och alla artiklar som innehåller pentaBDE förbjudas.
Alternativa flamskyddsmedel finns tillgängliga, och således kommer inte brand- och miljöriskerna att öka till följd av det här förbudet. Herr talman! Förutom penta finns det ytterligare två bromerade flamskyddsmedel på marknaden, nämligen dekaBDE och oktaBDE. OktaBDE används framför allt till plastartiklar och mindre delar i exempelvis kontorsutrustning och hushållsapparater. I samband med direktivet om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter röstade parlamentet för att alla polybromerade difenyletrar successivt skulle förbjudas till januari 2006. Riskbedömningarna av oktaBDE och dekaBDE pågår för närvarande och slutsatserna skall inkomma till Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö före utgången av detta år.
Eftersom man tills vidare inte har kunna dra några negativa slutsatser om dekaBDE måste det enligt PPE-DE vara möjligt att upphäva förbudet i fråga om det ämnet, beroende på resultaten av den riskbedömning som kommer att finnas tillgänglig i slutet av året. Vad oktaBDE beträffar delar jag emellertid Ries åsikt att användningen av detta ämne måste förbjudas redan nu, även om bedömningen av riskerna ännu inte är avslutad. De första kända resultaten av de riskbedömningar av oktaBDE som för närvarande pågår i Förenade kungariket när det gäller miljöpåverkan och i Frankrike när det gäller folkhälsan visar ju tydligt att det vad detta ämne beträffar är fråga om uppenbara risker för miljön och människors hälsa. I enlighet med försiktighetsprincipen får man då inte vänta med ett förbud av detta ämne tills slutresultaten av undersökningen är kända.
Herr talman! För att värna om hälsan, skyddet av de europeiska medborgarna, skyddet av miljön och upprätthållandet av den inre marknaden måste vi, på grundval av de fram till nu kända resultaten riskbedömningarna av bromerade flamskyddsmedel och på grundval av denna försiktighetsprincip, förbjuda pentaBDE och oktaBDE, liksom dekaBDE om den riskbedömning som väntas vara färdigställd före årets slut visar att dekaBDE ger anledning till oro.

Bowe
Herr talman! Först och främst skulle jag vilja gratulera föredraganden till hennes betänkande, som har varit komplicerat när det har gällt att uppnå en jämvikt mellan intressena för vad som uppenbarligen är den mycket viktiga - och mycket brådskande - frågan med brandsäkerhet, och det svårare, men mer långsiktiga problemet med framtida skador för folkhälsan och miljön.
De ämnen som tas upp i detta betänkande har tydliga och påvisade verksamma egenskaper som flamskyddsmedel i material och produkter som till exempel skumfyllda möbler. Men de har också avsevärda negativa egenskaper. De är giftiga. De är bioackumulerande i djur och i den allmänna miljön och de har till och med påträffats, vilket redan har sagts, i mänsklig bröstmjölk.
Vidtagandet av åtgärder när det gäller dessa ämnen har enligt många parlamentsledamöters åsikt länge skjutits upp på grund av det långsamma fortskridandet för den riskbedömning som inletts enligt de befintliga direktiven om skadliga ämnen från 1993. De slutliga resultaten och offentliggörandet av riskbedömningarna för vissa av dessa ämnen avvaktas fortfarande. Jag hoppas att kommissionen noterar det.
De allmänna slutsatserna är tydliga. Dessa ämnen, som är potentiellt skadliga för miljön, måste strängt kontrolleras. Man kan emellertid inte bortse från deras mycket verkliga och positiva fördelar när det gäller att avsevärt minska den årliga mänskliga dödssiffran till följd av olycksfallsbränder. Jag skulle följaktligen vilja välkomna betänkandet. Jag stöder de ändringsförslag som lagts fram för betänkandet, och som möjliggör en fortsatt användning av den mest stabila isomeren, nämligen dekaBDE, tills detta ämne har genomgått en fullständig riskbedömning och dess verkliga användningsområde och risker har bedömts, och vi har vissa slutsatser om det. Jag rekommenderar detta betänkande till kammaren.

 Schörling
Herr talman! Jag är verkligen glad över att föredraganden, Ries, och behandlingen i miljöutskottet har skärpt kommissionens förslag om bromerade flamskyddsmedel. Vi vet ju att pentaBDE, oktaBDE och också dekaBDE är resistenta, toxiska samt även bioackumulerande sedan man har hittat högbromerade flamskyddsmedel långt upp i näringskedjan. Det är inom svensk miljöforskning som man har fastställt att även dekaBDE är bioackumulerande. Hela gruppen måste därför förbjudas. Försiktighetsprincipen kräver att vi agerar nu och att vi inte inväntar den riskbedömning som pågår, och som man föreslår för dekaBDE i ändringsförslag 16. DekaBDE står nämligen för 80 procent av användningen av bromerade flamskyddsmedel. Om man skulle vänta med ett förbud till 2006 skulle det innebära att tonvis av högriskkemikalier släpps ut i miljön, vilket klart torde strida mot försiktighetsprincipen. Jag yrkar därför bifall till gruppen De grönas ändringsförslag som vill förbjuda hela gruppen av bromerade flamskyddsmedel redan nu.

Van Brempt
Herr talman, kolleger! Jag instämmer med gratulationerna till föredraganden. Alla har redan påpekat att det är en mycket svår fråga, eftersom olika intressen med stora påtryckningsmöjligheter spelar in, men också brandsäkerheten och skyddet av samt framtiden för miljön på lång sikt.
Antagligen rör det sig om en mycket teknisk debatt. Pentabromdifenyleter. What's in a name? Det handlar om bromerade flamskyddsmedel, men också om en fråga med stor samhällsrelevans. De föregående talarna har tydligt redogjort för vilka problem det här orsakar för miljön och för folkhälsan. OktaBDE och decaBDE är i enlighet med en sju år gammal förordning om riskanalys de första ämnena på den första listan med huvudsakliga ämnen för en riskanalys. Bedömningarna har inte avslutats ännu. Att vänta på slutsatserna från den här långsamma riskanalysen vore att i onödan försena ett bättre skydd av människan och miljön, med tanke på att dessa ämnen har rykte om sig att vara farliga för miljön. Även om jag personligen hellre hade sett ett omedelbart förbud av bromerade flamskyddsämnen, - och det vet mina kolleger - så stöder jag ändå kompromissen till fullo, eftersom den också är godtagbar. Det rör sig om ett omedelbart för pentaBDE och oktaBDE och förbudet år 2006, om inte - och det är inte oviktigt - ett bevis på ämnets ofarlighet har lagts fram.
Det här ger också en antydan om att vi befinner oss i gränslandet mellan den gamla politiken som grundas på riskanalys och den nya kemiska politiken som vi hanterar för närvarande och som måste möjliggöra snabbare analyser, men framför allt också att ansvaret för dessa inte längre ligger hos kommissionen och medlemsstaterna, utan hos producenten.
Det här ärendet visar än en gång att den nuvarande kemiska politiken med en ämne-för-ämne-analys tar många år i anspråk och att myndigheterna i samband med det befinner sig i en mycket svag ställning att skydda människor och miljö. Av den anledningen yrkar vi på att omedelbart se över den här politiken, i likhet med det vi nu gör vitboken om kemisk politik.

Byrne
. (EN) För det första skulle jag vilja uttrycka mitt tack till ledamöterna för deras intresse för detta förslag, och särskilt till föredraganden Ries för hennes konstruktiva arbete.
PentaBDE är ett flamskyddsmedel som används i tillverkningen av polyuretanskum för möbler och stoppning. Det utgör en risk för miljön, det är bioackumulerande och har påträffats i mänsklig bröstmjölk. Som svar på resultaten av en miljöriskbedömning i enlighet med förordningen om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen, föreslog kommissionen i januari i år ett direktiv som skulle förbjuda försäljningen och användningen av pentaBDE.
I det direktiv som kommissionen föreslagit innefattas all användning av pentaBDE, och produkter som innehåller pentaBDE. Detta är en tillämpning av försiktighetsprincipen, med tanke på farhågorna angående närvaron av pentaBDE i bröstmjölk från icke-identifierade källor.
Kostnaderna för och fördelarna med det föreslagna förbudet har noggrant analyserats. Lämpliga alternativ, ur både tekniskt och ekonomiskt hänseende, är tillgängliga. Jag skulle vilja betona att förslaget inte kommer att leda till större risker på grund av bränder eller större risker för miljön. Jag tror att det vore en rimlig åtgärd.
I det föreslagna direktivet vidtas inte bara åtgärder för skyddet av miljön, och konsumenternas och arbetarstagarnas hälsa, utan det skulle också bevara den inre marknaden. I och med direktivet skulle det införas harmoniserade regler i medlemsstaterna.
Kommissionen kan inte godkänna de ändringsförslag från parlamentet som skulle utvidga det föreslagna direktivets räckvidd till att omfatta förbud också för andra ämnen, nämligen oktaBDE och dekaBDE (ändringsförslag 1, andra delen av ändringsförslag 2, ändringsförslagen 3, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 14 och 15). Dessa andra ämnen skulle kunna utgöra föremål för ett följande förslag från kommissionen när miljöriskbedömningarna har avslutats och tillgången till säkra ersättningsämnen har analyserats.
Kommissionen kan inte heller godkänna de ändringsförslag i och med vilka ett förbud för oktaBDE och dekaBDE skulle införas från och med den 1 januari 2006, om det i riskbedömningen inte dras någon slutsats om att dessa ämnen inte ger någon anledning till oro (ändringsförslagen 8 och 16). Dessa ämnen skulle följaktligen totalförbjudas från och med 2006 om det i bedömningarna finns anledning till oro, eller så skulle de lämnas helt oreglerade om bedömningarna inte visar att det finns någon anledning till oro.
Kommissionen förespråkar en mer nyanserad inställning som skulle innebära att åtgärder skulle kunna vidtas mycket tidigare än 2006. Avslutande av riskbedömningarna och analyserna av tillgängligheten för säkra ersättningsmedel skulle tillåta de berörda användningarna att identifieras och lämpliga åtgärder att snabbt kunna vidtas. Om nödvändigt skulle försiktighetsprincipen kunna tillämpas för att förbjuda användningen av sådana ämnen. Eftersom bedömningarna förväntas avslutas hösten 2001, kan de valda åtgärderna införas långt före 2006.
Kommissionen kan inte heller godkänna ändringsförslaget om förfaranden för riskbedömning i enlighet med förordning 793/93 (ändringsförslag 4). Detta ändringsförslag sträcker sig bortom det nuvarande förslaget att begränsa försäljningen och användningen av pentaBDE.
Kommissionen kan i princip godkänna avskaffandet av undantaget från pentaBDE i beredningar med mindre än 5 procent av oktaBDE av teknisk kvalitet från förbudet (första delen av ändringsförslag 2 och ändringsförslag 5 från utskottet för miljö och folkhälsa), eftersom nya uppgifter från tillverkarna antyder att oktaBDE kan framställas utan pentaBDE.
För att sammanfatta vår ståndpunkt, kan kommissionen godkänna ändringsförslag 5. Kommissionen kan inte godkänna ändringsförslagen 1 till 4 och 6 till 16. Kommissionen kan dock i princip ge sitt stöd till första delen av ändringsförslag 2.
Vi vill fortsätta dialogen med parlamentet och jag är övertygad om att vi kan uppnå en konstruktiv lösning.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Humanblod och blodkomponenter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0272/2001) av Nisticò för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter och om ändring av rådets direktiv 89/381/EEG.

Nisticò
. (IT) Herr talman, herr kommissionär! För det första ett varmt tack till ordförande Caroline Jackson för att hon gett företräde åt detta betänkande och ett lika varmt tack till alla skuggföredragande, som jag har haft ett utmärkt samarbete med, samt ett tack till kommissionens ledning, företrädarna för olika föreningar och alla de kolleger som med sina kvalificerade ändringsförslag har bidragit till att förbättra detta viktiga och känsliga direktiv.
Direktivet fyller ett tomrum som hittills funnits i Europa när det gäller kvalitets- och säkerhetsregler för humanblod. Målet med detta direktiv är i första hand att skydda givarna och patienterna och äntligen göra det möjligt att utarbeta gemensamma regler för samtliga medlemsstater, som garanterar den högsta möjliga nivån när det gäller kvalitet och säkerhet för humanblod, dess komponenter och derivat, inte bara det blod som finns tillgängligt i Europeiska unionens medlemsstater utan även det blod som importeras från tredje land.
I direktivet förutsätts en kontinuerlig uppdatering, åtminstone en gång per år, laboratorietest för att identifiera patogena komponenter av bakteriell, viral eller annat infektiöst slag, samt en uppdatering av mer sofistikerade tekniker för en effektivare och säkrare sterilisering av blodet och av dess komponenter. Dessutom ges rekommendationer till medlemsstaterna för att förstärka forskningen inom denna sektor. Förekomsten av ett nytt europeiskt direktiv som förutsätter samma kvalitetsstandard i de enskilda medlemsstaterna kommer att medge en fri rörlighet för humanblod och för dess komponenter på medlemsstatsnivå inom Europeiska unionen och avskaffandet av restriktioner som inte är önskvärda när det gäller förflyttning av blodgivare från ett land till ett annat.
Skärpta kvalitets- och säkerhetsregler bör gälla samtliga etapper i tranfusionskedjan, från tappning till kontroll med specifika laboratorietest, till insamling, bearbetning, förvaring och distribution och användning av humanblod och dess komponenter.
Kvalitets- och effektivitetsgarantin bör därför gälla lämpligheten för givare av blod och plasma och komponenterna i dem, liksom den medicinska struktur som engageras i samband med transfusioner, den medicinska, tekniska och vårdande personalens kvalifikationer och utbildning, mekanismerna för provtagning, inspektioner och kontroll, samt ett system för spårbarhet för humanblodet, från givaren till mottagaren. För den ansvariga personen har Europaparlamentet föreslagit ett examensbevis i medicin, helst med en specialisering i hematologi eller transfusionsmedicin eller annan näraliggande disciplin.
För att bättre förstå betydelsen av kontrollen i varje fas bör man tänka på de fruktansvärda negativa följder som har förekommit och som vi hoppas inte skall förekomma i framtiden, till exempel aids, infektioner med hepatit B och C eller andra infektioner, vissa gånger dödliga, av typen anafylaktisk eller septisk chock.
Kommissionen har godtagit föredragandens förslag att utföra strykningar vad gäller bilagorna, eftersom detta är ett extremt känsligt ämne som måste uppdateras regelbundet, med en enkel och flexibel mekanism.
Principen, slutligen, att alla som ger blod skall göra detta frivilligt och utan ersättning har förstärkts av många olika ändringsförslag från parlamentet. Enligt min mening är emellertid den viktigaste frågan, herr kommissionär, att tillgodose patienternas behov och krav. Om man omedelbart och definitivt skulle förbjuda alla former av uppmuntran åt blodgivarna, med tanke på det tyvärr fortfarande begränsade antalet blodgivare och frånvaron av självförsörjning när det gäller blod i Europa, så skulle det kunna uppkomma enorma svårigheter för patienter, även livsfara. Bristen på blod och plasma är ett välkänt problem i Europa.
Därför hoppas jag att kammaren skall godkänna ändringsförslaget från PPE och den liberala gruppen som å ena sidan skyddar principen om frivillighet och frånvaron av ersättning när det gäller bloddonation, men som å den andra medger en övergångsfas för att förverkliga den principen. I ett muntligt ändringsförslag anger vår kollega Lisi att alla som ger blod skall göra detta frivilligt och utan ersättning före slutet av december 2008. Den principen bör utgöra ett mål som de enskilda medlemsstaterna bör uppmuntra och införa med den försiktighet som krävs för att undvika eventuella katastrofala effekter för människan.
När det gäller importerat blod - ändringsförslag 43 - så skulle det vara lämpligt att precisera att de kriterier som detta ändringsförslag bygger på måste vara blodets kvalitet och säkerhet.
Avslutningsvis, herr talman, kommer garantin att standarden är hög när det gäller humanblodets kvalitet, effektivitet och säkerhet, på det vis som anges i direktivet, att ge Europeiska unionens medborgare större trygghet när det gäller eventuella behandlingar med blod, men även ett större förtroende för de europeiska institutionerna och de nationella myndigheterna.

Oomen-Ruijten
Herr talman! En väl fungerande och alltså säker blodförsörjning är av stor vikt för den europeiska medborgarens hälsa. Således välkomnar jag det här direktivet som anger kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter.
Det är mig ett nöje att framföra mina komplimanger till herr Nisticò för hans betänkande och för det sätt på vilket han har förbättrat lagförslagets struktur. På en punkt är jag emellertid oense med honom. Jag anser - i likhet med Nisticò för övrigt - att det finns två viktiga principer som vi i Europa bör hålla fast vid och som jag alltid har förespråkat i debatter, här i kammaren sedan 1989 och dessförinnan i Nederländerna. Vilka är de principerna? Vid sidan om självförsörjning inom unionen är det det frivilliga och obetalda tillhandahållandet av blod och blodprodukter.
Herr talman! Ändringsförslagen visar att det i fråga om det kostnadsfria tillhandahållandet vore en god idé att ge blodgivaren en viss ersättning för besväret. Under senare tid har man framför allt talat mycket om för-att-inte-principen. Jag har några kommentarer vad den saken beträffar. Först och främst kommer säkerheten för blod och blodprodukter för min del i första hand. Det får man inte glömma. Frivilliga och obetalda donationer är en fråga om säkerhet och inte endast ett dåd av mänsklig godhet. Säkerheten för kostnadsfritt erhållet blod är i jämförelse med på annat vis genomförda donationer större - och det är vetenskapligt påvisat i olika länder och inte bara i mitt eget.
Skulle det uppstå en brist på vissa produkter som man exempelvis behöver för hemofilipatienter, så finns det absolut inget som förhindrar att åtgärda bristen med import av annat blod. Herr talman! Börjar man tumma på den här principen så kommer det att ha en störande effekt på de offentliga blodbanker som vi har i ett antal medlemsstater. Därför anser jag, tyvärr herr Nisticò, att den kompromiss som ni har utarbetat i allt för hög grad knyter an till principen.
.

Lund
Herr talman! Först ett tack till kommissionen för att denna nu har fått till stånd en tillämpning av de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget om fastställande av standarder för kvalitet och säkerhet för bl.a. blod och blodkomponenter. Men också tack till herr Nisticò för det arbete han har lagt ned på betänkandet. Jag tycker att det är ett fint arbete och är glad över att vi genom utskottet för miljö kan bidra till att förbättra direktivet. Med de förbättringar som förberetts från utskottets sida kan vi tillhandahålla ytterligare säkerhet och säkra en bättre kvalité på blodet, från insamlingen fram till distributionen. Jag anser också att vi härmed fastställer en del väsentliga frågeställningar. Först och främst att blod inte är en vara som är underställd de vanliga reglerna för den fria handeln.
Jag anser beträffande självförsörjningen också att det är viktigt att nämna att vi med dessa regler kan prioritera självförsörjningsfrågan både i de enskilda länderna och i EU som helhet. Blod donerat från den egna befolkningen är självfallet den bästa lösningen och därför vill jag uppmana alla länder att upprätta en stor stab av givare som ser det som en personlig samhällelig plikt att ge blod och blodplasma för att hjälpa andra människor i sitt eget samhälle. Många länder har redan upprättat en sådan stab av givare. Det är fullt möjligt att genomföra och det finns därför ingen ursäkt för de länder som ännu inte har gjort det. Det är bara att sätta i gång. Om man får ihop en stor stab av givare får man också en större mängd blod och därmed möjlighet att säkra en verklig självförsörjning med blod av bästa möjliga kvalité. Detta föranleder mig att också att säga ett par ord om frågan huruvida ersättning skall utbetalas eller inte, vilket ju utgör den springande punkten i denna sak. Jag anser att blodgivning bör vara ersättningsfritt, vilket Europarådet rekommenderar i sina riktlinjer, och även utskottet för miljö rekommenderar. Detta anser jag bör beslutas av två skäl. Först har vi den etiska aspekten. En människas blod, vävnader och organ bör enligt min uppfattning inte utgöra någon handelsvara. Detta är det ena skälet, det andra är att blodgivning utan utbetalning av ersättning ger störst säkerhet och bäst kvalité. Talrika undersökningar visar att blod som donerats utan utbetalning av ersättning har bättre kvalité än annat blod, och jag tycker att vi lika gärna kan säga som det är: Den stab av givare som ägnar sig åt frivillig och ersättningslös blodgivning ser annorlunda ut än den stab vi får när det är fråga om betald blodgivning. Jag är i samband med detta mycket tacksam över det stöd som utskottet för miljö har givit Europarådets definition av frivillig och ersättningsfri blodgivning.
Delar av industrin har utövat starka påtryckningar mot ersättningsfri blodgivning och som vanligt har man använt sig av patienterna i sin lobbyverksamhet. Jag ser det som motbjudande och anser att industrin i själva verket på ett ganska cyniskt sätt bidrar till att motarbeta den idealiska situation det skulle innebära för de patienter som utgör mottagare av blodet om blod och blodplasma donerades utan utbetalning av ersättning och därmed från en fast och stabil stab av givare. Jag tycker det är tankeväckande att de länder som praktiserar ersättningsfri blodgivning via en stor och stabil stab av givare faktiskt också är självförsörjande på blod och blodplasma.
Men jag skulle till det Nisticò har sagt gärna vilja tillägga att jag uppskattar det muntliga ändringsförslag som aviserats beträffande Nisticòs ändringsförslag 75, och att det såvitt jag har förstått inte finns någon här som skulle drömma om att försätta en patient i en situation, där det inte finns någon tillgång till blod eller blodplasma. Naturligtvis skall alla patienter ha rätt till detta, men jag tror att vi gör patienterna den största tjänsten genom att låta blodgivningen vara ersättningsfri, så att vi därmed kan säkerställa att blodet är av bästa kvalité.

Ries
Herr talman! Jag i min tur skulle framför allt vilja gratulera föredraganden Nisticò till hans stringenta och kvalitativa arbete, hans öppenhet och samarbete med de fiktiva föredragandena.
Detta direktiv är ytterst viktigt. För första gången etableras krav på blodprodukters kvalitet och säkerhet i gemenskapens lagstiftning, vare sig dessa produkter är avsedda att användas vid transfusioner eller omvandlas till läkemedel. Man måste också påpeka att direktivet möjliggör fri rörlighet för blodgivare och blodprodukter inom unionen. Jag skulle alltså vilja säga att texten är ambitiös och i stort sett tillfredsställande. Jag vill tillägga att de viktigaste förbättringarna, som tillkom med omröstningen i utskottet, alla går åt samma håll, nämligen att kontrollerna och inspektionerna skall stärkas längs hela transfusionskedjan, vilket syftar till att skydda givarna från mänskliga misstag och mottagarna från risken att få eventuellt kontaminerat blod.
Samtidigt vilar ett annat hot över patienterna: att det i unionen råder brist på plasma och produkter med plasma som utgångsmaterial. Därför motsätter sig den liberala gruppen det absoluta och omedelbara kravet på obetalda donationer, dvs. ändringsförslagen 55 och 56, som i förbigående sagt också tycks strida emot subsidiaritetsbegreppets hela innebörd. Först och främst för att det inte är obetalda donationer som är i fara. Vi har inte någon gång ifrågasatt principen om frivillighet, och inte heller den frivilliga givarens oersättliga roll. Det är således inte den obetalda donationen som är ifrågasatt, utan kravet på att den måste vara utan ersättning.
Och för det andra, framför allt, för att dessa ändringsförslag fullständigt försummar patienternas intressen. Vi har haft långa samtal med patienter som är särskilt oroliga för, och då uttrycker jag mig milt, beroendet av amerikanska importer, framför allt när det gäller plasma, ett beroende som växer sig något lite starkare för varje år. Dessa personer är blödarsjuka som minns att gratis blod inte på något sätt har kunnat skydda dem mot virussmitta. Det bästa får inte vara det godas fiende. Det är klart, uppenbart och nödvändigt att blod inte får vara en vinstkälla. Det säger vi, det upprepar vi flera gånger, i flera skäl och i det kompromissändringsförslag som vi har lämnat in tillsammans med PPE-gruppen. Detta är ett mål som det är medlemsstaternas sak att uppnå, enligt de villkor och den tidsplan som anges i ändringsförslag 75. Men att göra obetalda donationer till ett absolut villkor för att ge blod skulle vara en katastrof för patienterna, och då talar jag verkligen om patienterna och inte om industriidkarna, herr Lund, för det är i första hand blödarsjuka personer som vi har samtalat länge med och lyssnat till.
Det som i realiteten räknas här är att blodet skall vara av högsta kvalitet, och det skall garanteras genom detta direktiv. Men vad är kvalitet och säkerhet värt om det inte finns tillgång till blod, det frågar jag er. Jag vill påminna om att det i Europa finns 7 miljoner blodgivare på 360 miljoner medborgare.
Därför, jag skall avsluta, herr talman, uppmanar jag alla politiska grupper att stödja detta kompromissändringsförslag som garanterar att patienterna får fri tillgång till blod och läkemedel - blod och läkemedel som varje dag räddar tusentals liv.

Rod
Herr talman! Vi har väntat länge på ett direktiv om kvaliteten på blod, vilket är nödvändigt för att garantera säkerhet för givare och mottagare på europeisk nivå. Ur den synvinkeln är betänkandet av min broder Nisticò - vilket berikats av ett stort antal ändringsförslag som utskottet röstade igenom praktiskt taget enhälligt - ett steg för ett bättre skydd av människors hälsa, framför allt genom kravet på ökad medicinsk kontroll av givare och genom förstärkningen av läkarnas och blodinrättningarnas ansvar i alla etapper, allt från insamling till lagring och beredning av andra produkter med blod som utgångsmaterial.
Då kvarstår en fråga som vi inte är överens om, vilket vi nyss fick höra: huruvida ersättning skall utgå för donationerna eller inte. Vi är mycket angelägna om principen att blodgivning skall vara obetalda, en självklarhet i många europeiska länder där det inte rådet någon brist på blod, och vi kan inte acceptera att den ifrågasätts, av två huvudsakliga skäl. Först och främst ur en etisk synvinkel: vi kan inte försvara idén om att blod eller någon annan kroppsdel får säljas. Den mänskliga kroppen är inte en handelsvara. För oss är det dessutom högst chockerande att företag skulle kunna skapa vinster utifrån gratis bloddonationer. Sedan kan betalda donationer bli kontraproduktiva när det gäller kvalitet. Givare som motiveras av ekonomiska lockmedel kan ledas till att förneka eventuella hälsoproblem, vilket kan få dramatiska konsekvenser för deras egen och givarnas hälsa. Den senaste informationen om att hundratusentals kineser har smittats av aids på grund av att de har sålt sin plasma är en tragisk illustration på det, och vi vill inte att samma situation skall uppstå i morgon i Europa.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Nisticò har lagt fram ett utmärkt betänkande, vars innehåll jag stöder till punkt och pricka. Det är en nödvändighet att direktivet skapar en samstämmig situation i medlemsstaterna i fråga om säkerhet och kvalitet på blod och blodplasma. En förutsättning för detta är identiska metoder för granskning och tester enligt nyaste vetenskapliga rön. En utbildad personal skall garantera optimal säkerhet för såväl blodgivare som dem som tar emot blodet. Ett öppet system för kontroll och märkning sörjer för att blodets väg kan spåras från givare till mottagare och tvärtom. Detta bidrar även till att minimera risken för infektioner.
En frivillig och avgiftsfri blodgivning är en grundläggande princip, och så skall det också förbli. Till skillnad från Torben Lund anser jag att det med säkerhet inte finns något direkt samband mellan blodgivning med eller utan ersättning och säkerhet respektive kvalitet. Avgörande är urvalet av blodgivarna och kvalificerade tester. Kostnadsersättning för givare av blodplasma i Europeiska unionen får dock inte uteslutas i framtiden. Europa kan endast täcka upp till 50 procent av det egna behovet av blodplasma. Därför täcks detta minus med plasma från USA, för vilken givarna har erhållit kostnadsersättning! Inte heller får importen av den plasma som givarna har fått ersättning för stoppas av det nya direktivet. Detta skulle oundvikligen strypa åt försörjningen, även när det gäller de läkemedel som framställs av detta. Blodplasma krävs i framställningen av livsnödvändiga mediciner, exempelvis för koaguleringsfaktor 8 och koaguleringsfaktor 7 för personer som lider av blödarsjuka liksom för immunglobulin som skall förhindra infektioner hos patienter som lider av nedsatt immunförsvar sedan födseln. En åtstramning skulle utgöra ett hot mot många patienters hälsa. Jag ber er ta hänsyn till denna situation i omröstningen.

Stihler
Herr talman! Säkerheten och kvaliteten hos blodprodukter har aldrig varit viktigare. Varje vecka hör vi inom EU historia efter historia om denna fråga. Jag tror att varje parlamentsledamot vill känna sig trygg med vetskapen om att det finns en säkerhets- och kunskapsnivå hos blod och blodprodukter genom hela transfusionsprocessen i medlemsstaterna.
För våra medborgare innebär det att man i den olyckliga situationen där man till exempel har råkat ut för en olycka på semestern och behöver få en blodtransfusion, kan garantera att kvaliteten och säkerheten är densamma, vare sig det är på en grekisk eller en skotsk ö. Som vi alla vet har de huvudsakliga skillnaderna mellan medlemsstaterna gällt frågan om blodprodukter med och utan ersättning. Jag anser att det alternativ som vore att föredra är att blod skall ges frivilligt. Som European Blood Alliance anger, betraktas givning av blod och blodprodukter som är frivillig och ersättningslös som en gåva från friska medborgare till dem som är i behov av blod. Men vad som är ännu viktigare är att människokroppen och dess delar inte får utgöra en källa till ekonomisk vinning enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Vi har som parlament, och inom institutionerna genomgående förespråkat frivillig givning utan ersättning. Bevis visar att förekomsten av virus och sjukdomar som kan överföras via blodet är högre hos de blodgivare som får ersättning än hos dem som donerar utan ersättning.
Det finns dock en fråga som jag skulle vilja betona. Det är ändringsförslag 43. I Skottland och England har vi ett specifikt förhållande med Creutzfeldt-Jakobs sjukdom. Många personer som lider av blödarsjuka och personer med immunsjukdomar är beroende av blodprodukter från USA, eftersom vi i Skottland och England inte längre använder plasma från brittiska blodgivare för att framställa blodprodukter på grund av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, och i stället förlitar oss till import av plasma från USA.
Det muntliga ändringsförslag som Korhola förespråkar till ändringsförslag 43 välkomnas innerligt. Jag hoppas att ledamöterna kommer att stödja det i morgon.
Sammanfattningsvis är säkerheten, kvaliteten och standarden hos blod och blodprodukter en viktig fråga som vi måste få ordning på. Vid andra behandlingen kanske föredraganden kan anordna ett tillfälle utanför kammaren för ledamöterna att ge blod. Som ledamöter borde vi trots allt föregå med gott exempel. Att ge blod är en positiv handling som medborgare.

Bowis
Herr talman! En vän till mig lever med aids och det gör hans fru också, eftersom han fick smittat blod vid en transfusion och sedan ovetande smittade sin fru. Jag känner till riskerna och farorna och vikten av kvalitet och säkerhet för vår blodförsörjning. Det är därför jag välkomnar detta förslag, och särskilt min kollega Nisticòs arbete.
Men det vore en tragedi om förslaget förstördes på grund av ett ändringsförslag, ett ändringsförslag som förvärrade de kända bristerna på ovanliga blodgrupper och plasma. Det vore en tragedi i verklig mening, eftersom Världshälsoorganisationen påpekar att det finns 80 huvudsakliga immunbristsjukdomar i världen, och man uppskattar att ungefär 50 000 till 90 000 människor i Europa lider av dessa sjukdomar. Merparten är behandlingsbara, och de flesta människor kan leva ett relativt rikt liv, men bara om de var tredje vecka hela livet ut får en tillförsel av immunglobulin som kommer från humanplasma och som håller dem levande.
I Europa används 7 miljoner liter per år, och 4 miljoner liter kommer från blodgivare som har fått ersättning. Vi skulle naturligtvis föredra att allt blod donerades frivilligt. I Förenade kungariket är all blodgivning frivillig, men där finns det som vi har hört ingen plasma som kommer från brittiska givare av blodprodukter, på grund av den teoretiska risken att varianten Creutzfeldt-Jakobs sjukdom skall överföras via blodet. Vi kan inte heller ta emot plasma från andra länder i Europa. Blod- eller plasmabanker i Europa har ingen betydelse - vi kan inte ta det från länder inom EU där det har funnits BSE eller den nya varianten Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, så vi måste vända oss någon annanstans, och vi och andra är i stor utsträckning beroende av försörjning från USA. Förenade kungarikets hälsovårdsministerium har sagt att det inte finns några godtagbara alternativa källor. Sådana importer innefattar naturligtvis blodgivning med ersättning och det finns överhuvudtaget inga bevis för att de skulle vara mindre säkra än blodgivning utan ersättning. Ändringsförslag 43 skulle förbjuda importen av sådan plasma som bokstavligen talat räddar liv och jag uppmanar kammaren att stödja föredragandens kompromissändringsförslag.

Trakatellis
Herr talman! Förslaget till direktiv om att fastställa kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, bearbetning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter kommer verkligen lägligt, med tanke på den senaste tidens utveckling på läkemedels- och folkhälsoområdet. Genom att införa nya regler vill vi dels modernisera lagstiftningsramen, så att områden som inte har omfattats av gemenskapslagstiftningen omfattas, genom stärkta krav i fråga om blod- och plasmagivarnas lämplighet samt blodkontroll, dels upprätta ett kvalitetssystem för blodgivarcentralerna på gemenskapsnivå.
Jag har velat förbättra kommissionens text i två avseenden, för att öka säkerheten för givare och mottagare av blod eller blodkomponenter. Jag talar om ändringsförslag 33, enligt vilket ansvariga för blodgivarcentraler måste inneha en medicinsk examen, företrädesvis i hematologi, eller en relaterad medicinsk specialisering. Den andra viktiga punkten är att det råder en allt större brist på blod. I mitt hemland har efterfrågan ökat, och ungefär tre av tio sjuka är i behov av blod, och trots att frivilliga blodgivare lämnar alltmer blod, har importbehovet ökat. Syftet med ändringsförslag 75 är att förbudet mot incitament till blodgivning inte skall vara totalt, för både läkarmässigt och vetenskapligt sett är det fel att vara dogmatiska i en så viktig hälsofråga. Önskan att blodgivning skall ske frivilligt måste inte uttryckas på ett absolut sätt. Medlemsstaterna och blodgivarcentralerna måste ha möjlighet att med hjälp av incitament klara insamlingen, kontrollen, förvaringen och distributionen för ovanliga grupper av blod och blodkomponenter, när och om det behövs.
Jag skulle vilja gratulera kollegan Nisticò till hans utmärkta arbete och be om stöd för ändringsförslag 75, som, samtidigt som principen om frivillig blodgivning respekteras, ger medlemsstaterna och blodgivarcentralerna en verklig möjlighet att täcka möjliga behov och som därför medicinskt och vetenskapligt sett är fullständigt riktigt.

Korhola
Herr talman! Polemiken om huruvida blodgivning skall vara avgiftsbelagt, vilken behandlas i samband med kollega Nisticòs förträffliga betänkande, är en flerdimensionell, etisk och praktisk fråga och mycket allvarligare än vad man kunde tro av diskussionen att döma. Tillsammans med kollegan Grossetête gav jag ett ändringsförslag om avgiftsfri blodgivning, och utskottet godkände det. Jag vädjar till kollegerna att denna ståndpunkt även nu bibehålls. Flera patient- och tjänstemannakretsar har vädjat till parlamentet att vi inte borde tillåta en kommersialisering av blodgivningen. För det första är det fråga om en säkerhetsrisk. Ett tillåtande av betalningssystem ändrar givarmaterialet och ökar risken som helhet: Jämförelsestudier visar att hälsotillståndet hos givare som fått betalt är svagare. Här har man betonat vikten av test, och vackert så. Men när det till exempel gäller hiv har sjukdomen en viss dold fas, då viruset ännu inte framkommer av testet.
Det är också fråga om en etisk risk. Jag vill poängtera att vi även har ansvar för hur resten av världen kopierar vår praxis. Om vi godkänner det att man idkar handel med delar av människokroppen, blod, måste man beakta att utvecklingsländerna följer Europas exempel. Detta kommer att leda till exploatering, men även ökade risker. Vi känner redan till ett fall i Kina där det uppstod en total blodgivningskatastrof, när man betalade blodgivarna för deras förhållanden enorma summor. I Österrike är 200 shilling åt givaren en symbolisk inkomst, men i Östeuropa är den betydande. Är det verkligen detta vi vill för andras och egen del?
För det tredje är det fråga om en risk att göra sig skyldig till inkonsekvens. Många EU-länder har undertecknat bioteknikkonventionen (Convention of the human rights and biomedicine), vilken entydigt förbjuder kommersiellt utnyttjande av människokroppen och delar därav, inklusive blod.
Jag bestrider inte behovet av plasma, och bristen är en realitet. Det är dock förnuftsmässigt oärligt att genom att utgå från plasmabristen öppna hela detta område för marknadskrafterna. Ändringsförslag 17 garanterar dock i tillräcklig grad möjlighet att ersätta kostnaderna för plasmadonation, förlorad arbetstid samt resekostnader. Samtidigt vill jag be om stöd av kollegerna för det muntliga ändringsförslag som jag kommer att ge till ändringsförslag 43. Det skulle tillåta möjligheter till undantag i de fall där plasmabristen verkligen är ett oöverkomligt problem.

Doyle
Herr talman! Det finns två huvudsakliga frågor här: den ena är tillräcklig försörjning och den andra är säker försörjning. För de hundratals och tusentals människor som lider av blödarsjuka och alla de patienter som lider av alla slags immunbristsjukdomar, är detta livshotande frågor som de ställs inför dagligen. Samtidigt som jag håller med om - och det är inte någon som inte gör det i denna kammare - att vi måste utveckla en kultur där frivillig blodgivning är normen, den etiska grundsynen, i alla våra medlemsstater, ber jag att kammaren inte särskilt skall utesluta blodgivning med ersättning. Låt oss inte utesluta sådan blodgivning för ovanliga blodgrupper och för den mycket otillräckliga plasman och plasmaprodukterna om de måste betala för att trygga en tillräcklig försörjning.
Det är inte frågan om "huruvida det finns en bristande försörjning". Det finns redan en bristande försörjning. I dag kommer 40-50 procent av de plasmaprodukter som används varje år av europeiska patienter från plasmagivare som kompenseras för sin tid och för olägenheten med denna utdragna process. Dessa plasmaprodukter, särskilt i Förenade kungariket och Irland, importeras i stor utsträckning från de givare i USA som får ersättning.
Ändringsförslagen till detta direktiv, som det röstades om och som antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, kommer att få en stor inverkan på folkhälsan. De kommer att förhindra ersättning till blodgivare under alla omständigheter och hindra import av plasma och plasmaprodukter från givare som får ersättning. Det finns inte längre någon motivering ur folkhälsosynpunkt att införa ett absolut krav på att all blodgivning skall ske utan ersättning. Det var fallet på sjuttio- och åttiotalet, men det är inte längre fallet med vårt screening- och steriliseringsförfarande.
Kommissionär Byrne, jag skulle vilja ställa en fråga särskilt till er och ni kanske skulle kunna svara på den i er replik: Är de ändringsförslag som antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor en överträdelse av EU:s lagstiftning, särskilt flera delar av artikel 152? Jag vill fästa er uppmärksamhet på artikel 152.5, i vilken gemenskapsåtgärder hindras från att påverka nationella bestämmelser om blodgivning. Innebär ändringsförslagen verkligen en överträdelse av EU:s lagstiftning? Läkarorganisationerna och patientorganisationerna i Europa ber oss att inte särskilt utesluta blodgivning utan ersättning.
Jag vill gratulera Nisticò till hans utmärkta arbete och jag rekommenderar ändringsförslag 75 som är väl avvägt.

Oomen-Ruijten
Ja, herr talman, jag vill undanröja ett intryck. Jag har kontaktats av den nederländska hemofiliföreningen för att hålla fast vid för-att-inte-principen och det innebär alltså att kolleger som har förespråkat något annat är för säkerheten och också handlar på uppdrag av sina patientgrupper.

Byrne
. (EN) Herr talman! Låt mig först säga att jag är mycket tacksam för allt arbete med detta viktiga och ambitiösa direktiv. Det är viktigt eftersom det utgör vårt första direktiv som är baserat på de nya och förstärkta bestämmelserna i artikel 152 i EG-fördraget, och ambitiöst, som en avgörande faktor inom vår allmänna hälsostrategi.
Innan jag går vidare med detaljerna i det direktiv som vi behandlar i dag, låt mig hylla det framgångsrika och värdefulla arbete som Europarådet utfört inom området för blodsäkerhet. Vårt förslag till direktiv bygger på dessa bedrifter.
I detta nya direktiv kommer blod och blodkomponenter att innefattas som inte betraktas som läkemedelsprodukter såtillvida att det kommer att garantera en jämförbar kvalitets- och säkerhetsnivå inom blodtransfusionskedjan i alla medlemsstater. I direktivet fastställs det dessutom bestämmelser på gemenskapsnivå för ett kvalitetssystem för inrättningarna för blodverksamhet och för utbildning av personal vid inrättningar för blodverksamhet.
Det gläder mig att konstatera att de ändringsförslag som diskuterats i dag i allmänhet verkligen stöder kommissionens grundläggande inställning till frågor som gäller blodsäkerhet och det sätt på vilket dessa skall hanteras på gemenskapsnivå. Jag uppskattar Europaparlamentets mycket värdefulla bidrag. En större del av ändringsförslagen utgör förbättringar, klargöranden och nyttiga tillägg till texten och jag tackar Nisticò och alla hans kolleger för deras bidrag.
Vi kan helt godkänna 29 ändringsförslag. Därutöver finns det ytterligare 23 ändringsförslag som innefattar värdefulla idéer som vi kan stödja, men som i sin nuvarande utformning inte är helt godtagbara. Detta är antingen för att de innehåller särskilda sakfrågor som strider mot direktivets anda, eller för att de ger upphov till rättsliga eller tekniska problem.
Med så många ändringsförslag är det inte möjligt för mig att kommentera vart och ett av dem specifikt. Jag kommer därför att koncentrera mig på fyra huvudområden, inom vilka det finns flera ändringsförslag som vi inte kan godkänna, och där jag anser att vissa klargöranden av kommissionens ståndpunkt kan vara till hjälp.
För det första, etiska frågor. Vi är alla överens om att frivillighetsprincipen, och blodgivning utan ersättning är en mycket hög etisk värdering. Som Stihler sade förbjuder Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna att ekonomisk vinning dras från delar av människokroppen som sådan. Jag välkomnar därför, och kommer aktivt att stödja alla bidrag som gemenskapen kan ge för att uppnå en omfattande tillämpning av denna princip. Men vi måste noggrant analysera alla aspekter av frågan.
Jag är fast besluten att se till att detta nya direktiv inte ofrivilligt kommer att bidra till brist på behandlingar som kan rädda liv. Tillgången till blod och blodderivat, som läkemedel som härrör från plasma, är en fråga om liv och död för många patienter, som många av er har sagt. En stor del av den plasma som används för dessa läkemedel i Europa kommer inte från blodgivning som kan betraktas som "frivillig och ersättningslös" i ordens stränga bemärkelse, och det är svårt att föreställa sig hur denna blodgivning skall kunna ersättas på kort sikt. Det finns en tydlig fara för att ett förbud av denna blodgivning kan leda till allvarlig brist på dessa produkter.
Jag anser det följaktligen vara för tidigt att verkligen förbjuda all blodgivning som inte helt och hållet följer definitionen "frivillig och ersättningslös", som föreskrivs i ändringsförslag 17 och i detta hänseende håller jag med Nisticò och bidragen från Ries, Müller, Bowis och Doyle. Jag stöder deras åsikter och accepterar vad de har sagt i förhållande till denna fråga.
Jag hyser dessutom tvivel angående den rättsliga grunden för en bestämmelse som skall avgöra hur blodgivning skall utföras, och denna fråga togs också upp av Doyle. I artikel 152 i EG-fördraget förbjuds gemenskapen att anta åtgärder som påverkar nationella bestämmelser om donation. Huruvida en förpliktelse att acceptera frivilliga donationer endast kan berättigas när det gäller ökad säkerhet verkar tvivelaktigt. Särskilt inom området för produkter som härrör från plasma, är säkerheten nuförtiden alltmer beroende av sofistikerade screeningtester och inaktiveringsåtgärder. En sådan bestämmelse skulle därför kunna bestridas inför EG-domstolen på grund av brist på lämplig rättslig grund eller på grundval av subsidiaritetsprincipen.
Av dessa skäl kan jag bara delvis godkänna ändringsförslagen 55 och 56. Som jag redan nämnt är jag beredd att diskutera alla lösningar som skulle klargöra att en omfattande tillämpning av principen med frivillig givning utan ersättning är ett centralt och långsiktigt mål inom gemenskapen.
Ändringsförslagen 1, 3, 7, 8, 12, 60, och 61 syftar till att införa förklaringar eller krav på höjda etiska normer på ett eller annat sätt. Samtliga är förvisso värda att diskuteras och studeras i detalj, men från vår synvinkel är de egentligen inte lämpliga för detta direktiv, eftersom de antingen inte är direkt förbundna med sina syften eller också inte har någon rättslig grund i EG-fördraget.
Några av er sade att givning med ersättning utgör en större risk ur säkerhetssynvinkel. Många av er hänvisade till studier. Alla råd jag får är att detta är gamla studier. Alla moderna studier går i motsatt riktning. Med hänsyn till vad jag tidigare sade i förhållande till andra säkerhetsåtgärder som screeningtester och inaktiveringsåtgärder, tillhandahåller dessa studier den säkerhetsnivå som är nödvändig med tanke på denna särskilda debatt. Det antyddes också att om vi skulle ha en bristande tillgång, skulle denna kunna ersättas av importerade produkter, men jag måste påpeka att importerade produkter kommer att härröra från källor med ersättning, så det underminerar själva det syfte som man vill uppnå.
Ries nämnde också att hon hade kontaktats av blödarsjukföreningar och även andra påpekade faktiskt samma sak. Jag skulle vilja säga att mina tjänster och jag också har kontaktats av blödarsjukföreningar och andra föreningar som uppmanar oss att inte välja den väg som innebär att man avskaffar försörjning som kommer från en källa med ersättning. Jag skulle vilja uppmana parlamentet att verkligen begrunda detta när ni överväger en omröstning i denna fråga i morgon och att följa de åsikter som jag ger uttryck för i denna fråga. Jag stöder fullständigt och är håller helt och hållet med om de åsikter som många av er som redan har talat i denna fråga har uttryckt.
Nästa fråga som jag vill beröra är direktivets räckvidd. Sista delen av ändringsförslag 13, tillsammans med ändringsförslag 72, syftar till att utvidga direktivets räckvidd till insamlingen och kontrollen av humanblod och blodkomponenter som utgångsmaterial vid framställning av läkemedel. Kommissionen kan godkänna detta i princip, men den rättsliga klarheten måste upprätthållas när det gäller de respektive tillämpningsområdena för detta direktiv och direktiv 89/381/EEG om läkemedel som härrör från blod eller plasma från människa. Det kommer därför att bli nödvändigt att se över ordalydelsen i båda ändringsförslagen mot bakgrund av den slutliga kompromiss som skall överenskommas med rådet.
I andra ändringsförslag införs termen "blodderivat" i direktivets text, och detta kan inte godkännas, eftersom det skulle kunna leda till förväxling med "läkemedel".
Låt mig vara tydlig: Alla produkter som är framställda av blod och som används i behandling av människor bör falla antingen under detta direktiv eller under det befintliga direktivet 89/381/EEG. Om det finns några tvivel om detta kommer kommissionen att ompröva de definitioner som används.
Min tredje punkt gäller tekniska normer. Föredraganden har föreslagit att de tekniska bilagorna skall avlägsnas ur direktivet, och att tekniska normer skall antas senare genom kommittéförfarandet.
Jag uppskattar detta synsätt och jag är mycket tacksam för det förtroende som denna åtgärd visar för kommissionens arbete. Parlamentsledamöterna vet att detta är en fråga som jag har talat om förut i parlamentet, och det gläder mig särskilt att detta tillvägagångssätt har antagits vid detta tillfälle. Om rådet kan godkänna denna lösning, kommer mina tjänsteenheter omedelbart att börja utarbeta förslag till tekniska normer för att garantera att de antas innan direktivet träder i kraft.
Låt mig också försäkra er om att mina enheter inte kommer att försöka återuppfinna hjulet när de förbereder det stadgeenliga antagandet av tekniska normer i enlighet med de vetenskapliga och tekniska framstegen. Vi kommer helt och hållet att använda Europarådets banbrytande arbete.
Att utöka och ytterligare försvåra dessa förfaranden vore inte genomförbart inom ett område där snabba beslut kan behöva fattas för att skydda folkhälsan. Av det skälet kan jag endast delvis godkänna ändringsförslagen 68 och 71, och jag kan inte godkänna ändringsförslag 69.
Ändringsförslagen 39 och 41, i vilka det hänvisas till ett annat direktiv eller ISO-standarder som referens för normer som införs i detta direktiv, kan inte godkännas. När kommissionen lägger fram uppdaterade normer kommer den att rutinmässigt ta hänsyn till alla berörda externa normer och EU-normer. Att nämna några på bekostnad av andra skulle kunna orsaka rättsliga problem vid tillämpningen, eller tvinga gemenskapen att tillämpa normer som inrättats utanför dess rättsliga ramar.
Vi kan inte heller godkänna ändringsförslag 22, i vilket en definition av spårbarhet införs, som i mina ögon inte bara är för allmänt hållen utan som inte heller omfattas av EG-fördraget. Ändringsförslag 44, i vilket ett enhetligt system för identifiering av givare införs, som både är kostsamt och överambitiöst och onödigt, godkänns inte heller.
Slutligen, kvalifikationerna hos personalen vid inrättningarna för blodverksamhet. Ändringsförslag 33 skulle begränsa kvalifikationerna hos den "ansvariga personen" till läkare. Detta är alltför restriktivt och kan inte godkännas. Den "ansvariga personen" är enligt förslaget ansvarig för administrativa och förvaltningsmässiga uppgifter i förhållande till direktivets tillämpning, och har inte något medicinskt ansvar i sig. Men medlemsstaterna är återigen fria att införa ytterligare krav när det gäller den "ansvariga personens" kvalifikationer.
Av de skäl som jag har angett kan vi sammanfattningsvis inte godkänna 19 ändringsförslag. Dessa ändringsförslag är 1, 3, 6, 7, 8, 12, 19, 20, 22, 30, 33, 39, 41, 44, 47, 60, 61, 69 och 73. 52 ändringsförslag kan godkännas helt eller delvis.
Följande 23 ändringsförslag kan delvis godkännas: ändringsförslagen 2, 5, 10, 13, 14, 15, 17, 21, 27, 28, 32, 35, 43, 46, 55, 56, 62, 66, 67, 68, 70, 71, och 72. De resterande 28 ändringsförslagen kan godkännas i sin helhet, däribland ändringsförslag 75, det så kallade "kompromissändringsförslaget".
Låt mig slutligen upprepa min uppskattning för allt det konstruktiva arbete som föredraganden och utskottet har utfört, och givetvis för alla som är närvarande i kammaren. Många av ändringsförslagen kommer att förbättra förslaget. Och när det gäller de faktorer där det fortfarande kvarstår problem, är kommissionen beredd och redo att bidra när det gäller att snabbt finna lösningar. Det faktum att kommissionen faktiskt helt eller delvis kan godkänna 52 av de 71 ändringsförslagen visar på vår beredvillighet att anta parlamentets omfattande politiska bidrag och på vår tro på att vi tillsammans kommer att kunna föra detta viktiga mål framåt och anta det så fort som möjligt.

Lund
Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Det är en händelse som ser ut som en tanke att vi skall hålla en debatt om blod precis kring midnatt, i varulvens timme, men låt oss nu lämna detta. Precis kl. 24.00 hörde jag kommissionär Byrnes säga - det skulle dock kunna vara ett översättningsfel och jag skulle därför gärna vilja höra det igen - att han inte anser att blod från en stabil och frivillig stab av givare, vilket tillämpas i en del medlemsländer, kan sägas vara förknippat med bättre kvalité och högre säkerhet än blod från människor som drygar ut sin inkomst genom att ge blod. Det chockerar mig att kommissionären för hälsa och konsumentskydd uppfattar situationen på detta sätt och jag hoppas därför att kommissionären kommer att tillbakavisa det jag nyss har sagt. Det råder stor säkerhet kring att blod från en frivillig och stabil stab av givare bestående av medborgare som gärna ställer sitt blod till förfogande för sina medmänniskor i samhället är av bättre kvalité än det blod man får från människor som vill dryga ut sina inkomster genom att ge blod.

Talmannen
Jag skulle vilja be er att inte åter inleda debatten eftersom det mesta ni kan göra nu är att be om något förtydligande eller någon fråga till kommissionären.
Herr kommissionär, ni har ordet.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag skulle verkligen inte vilja chockera Lund och om jag skulle kunna få förklara mina tankar kring detta, så skulle det kanske skingra er oro.
Snarare än att säga det på det sätt som ni gjorde, skulle jag säga att det inte nödvändigtvis är så att blod från en källa med ersättning är på något sätt mindre säkert än blod från en källa utan ersättning, och de studier som har genomförts på senare tid i denna fråga tenderar att stödja det påståendet.
Det har hänvisats till vissa studier som går i motsatt riktning, men mitt råd är att de studierna är gamla, och att den mer moderna inställningen går i linje med den inställning som jag just uttryckte.

Nisticò
. (IT) Herr talman! Låt mig bekräfta det som kommissionär Byrne just har framfört med stor kompetens, seriositet och professionalism. Det har ingen betydelse för säkerheten om blodgivaren är frivillig eller inte: säkerheten - och detta underströks tydligt av Trakatellis, en annan forskare - beror på testens kvalitet och noggrannhet. I dag är vi oroliga för prioner, för det finns fortfarande inga avancerade test; det har bara förekommit ett offentligt arbete som offentliggjorts i Nature. Jag hoppas att även dessa test snart skall kunna garantera ett säkert blod, tack vare den flexibla och snabba uppdateringsmekanismen, men utan tvekan beror detta inte på om blodgivaren är frivillig eller har fått någon form av ersättning.

Talmannen
Tack så mycket herr Nisticò.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 00.13.)

