Frågestund (frågor till rådet)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0552/2010).
Följande frågor har ställts till rådet:

Angående: FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning
Det belgiska ordförandeskapet har förklarat sig vara fast beslutet att göra framsteg i kampen mot diskriminering och främja lika möjligheter. Vilka konkreta åtgärder, om några, har ordförandeskapet vidtagit för att se till att alla 27 EU-länder går vidare med ratificeringen av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning?
Olivier Chastel
Den 7 juni 2010 antog rådet resolutionen från Europeiska unionens råd och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om en ny europeisk ram för funktionshinder. Genom denna resolution uppmanas medlemsstaterna och kommissionen att i enlighet med sina respektive behörigheter främja ratificeringen och tillämpningen av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, som antogs av EU den 26 november 2009. Hittills har 13 av EU:s medlemsstater ratificerat denna konvention.
I rådet förväntar vi oss därför uttryckligen att de medlemsstater som ännu inte gjort detta ska ratificera konventionen. Det föreskrivs särskilt i artiklarna 3 och 4 i rådets beslut 2010/48/EG att man innan instrumentet för formellt bekräftande kan deponeras på Europeiska unionens vägnar måste anta en uppförandekod mellan medlemsstaterna och kommissionen för att fastställa närmare uppgifter i kommissionens funktion som kontaktpunkt. Arbetet med uppförandekoden är nu i sitt slutskede och bör vara klart i slutet av året.
Marian Harkin
(EN) Jag ber att få tacka rådet för svaret. Det gläder mig särskilt att höra dig säga att det skulle kunna vara klart före årsskiftet. Jag tror att du sade 13, men enligt min uppgift är det 16 medlemsstater som har ratificerat konventionen.
Kan rådet tala om vad det kommer att få för verkan att EU ratificerar konventionen?
Du nämnde vissa artiklar, och det finns uppenbarligen ett antal artiklar i konventionen som handlar om frågan om drägliga boendeförhållanden för personer med funktionsnedsättning och rätten till eget boende. Vilken verkan tror du att dessa kommer att få?
Jag undrar särskilt vilken verkan EU:s ratificering av konventionen kommer att få för de länder som ännu inte ratificerat den.
Olivier Chastel
Jag vill kommentera en uppgift som nämnts. Det är faktiskt 13 medlemsstater som har ratificerat konventionen. Jag ska räkna upp dem så att du kan korrigera dina uppgifter. De stater som ratificerat konventionen är Österrike, Belgien, Tjeckien, Danmark, Tyskland, Ungern, Italien, Portugal, Slovenien, Spanien, Sverige, Storbritannien och Frankrike.
Hur ser det ut i nuläget? Vi väntar på en överenskommelse om uppförandekoden mellan medlemsstaterna och kommissionen innan vi kan fastställa instrumentet för formellt bekräftande. EU:s ratificering av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning kommer därmed att bli fullständig.
Vad kan tänkas ske sedan? När konventionen väl är fullständigt ratificerad kan rådet återkomma till frågan om tänkbara redskap för att aktivt främja rättigheter för personer med funktionsnedsättning - en idé som för övrigt föreslogs av flera medlemsstater.
Arbetet med detta projekt skulle gå hand i hand med kommissionens utarbetande av en EU-strategi för 2010-2020 om personer med funktionsnedsättning, och som namnet antyder kommer denna strategi att omfatta en handlingsplan för de kommande tio åren. Syftet med denna handlingsplan är att se till att personer med funktionsnedsättning kan åtnjuta sina fri- och rättigheter i full utsträckning.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Jag vill ställa en viktig fråga till ministern. Situationen lämnar mycket övrigt att önska. Tretton av de 27 medlemsstaterna har visserligen ratificerat konventionen, men 14, eller med andra ord merparten har inte gjort det. Varför har bara hälften av EU-medlemsstaterna ratificerat en konvention som är så viktig för personer med funktionsnedsättning?
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Tack för ditt svar. Det skulle verkligen vara intressant att få veta varför det tar så lång tid för medlemsstaterna att ratificera FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Är de rädda för att ta på sig ansvaret för att skapa lika möjligheter för personer med funktionsnedsättning? Herr minister, om det inte är till besvär, skulle jag vilja fråga om man kommit åtminstone en liten bit framåt med utkastet till antidiskrimineringsdirektiv och hur det går med förhandlingarna, diskussionerna och samråden med medlemsstaterna om att snabba på antidiskrimineringsdirektivet, eftersom det är mycket viktigt för personer med funktionsnedsättning.
Olivier Chastel
Trots de samlade ansträngningarna inom medlemsstaterna måste jag säga att man faktiskt kan bli besviken på, och till och med skeptisk till, att ratificeringen tar så lång tid för vissa medlemsstater. För tredje gången upprepar jag att det faktiskt bara är 13 medlemsstater som ratificerat konventionen.
Jag tror inte att det finns något särskilt skäl till detta. Det är bara det att medlemsstaternas ratificering sker i enlighet med förfaranden som ibland skiljer sig åt mellan medlemsstaterna. Jag gömmer mig inte bakom detta argument, men jag måste också nämna att den nationella suveräniteten såväl i denna som i andra frågor fortfarande är en orsak till medlemsstaternas olika sätt att gå vidare med ratificeringsförfarandet.
Man kunde hävda att det skulle kunna gå snabbare, att alla medlemsstater borde kunna samarbeta mycket bättre redan i utgångsläget. Men faktum kvarstår att den nationella suveräniteten har betydelse i ett antal frågor.
Angående: Epilepsibehandling
I augusti 2010 bevistade jag epilepsikonferensen ”European Conference on Epilepsy and Society” i Porto, där den globala kampanjen mot epilepsi presenterade rapporten ”Epilepsy in the WHO European Region” om epilepsi i Europa. Enligt rapporten saknas det program för epilepsikirurgi i 58 procent av Europas länder, trots att sex miljoner européer lider av sjukdomen, som kostar samhället 20 miljarder euro om året.
Är det inte dags att EU:s medlemsstater antar en gemensam och sammanhållen strategi för behandlingen av denna sjukdom?
Olivier Chastel
Ärade ledamöter! Den ledamot som lade fram denna fråga på grund av sitt engagemang i frågan är visserligen inte här nu, men jag börjar ändå med att tacka honom. Det är sant att neurodegenerativa sjukdomar, neurologisk utvecklingsstörning och icke-psykiska hjärnsjukdomar, såsom epilepsi, är ett stort problem för många av våra medborgare.
I enlighet med artikel 168 i EUF-fördraget ska unionen stimulera till samarbete mellan medlemsstaterna på områdena folkhälsa och sjukdomsförebyggande. På EU-nivå har man därför antagit en horisontell strategi med fokus på att bekämpa stigmatisering och diskriminering av personer med neurodegenerativa sjukdomar, neurologisk utvecklingsstörning och icke-psykiska hjärnsjukdomar.
I rådets slutsatser från juni 2003 om bekämpning av stigmatisering och diskriminering i samband med psykiska sjukdomar uppmanades medlemsstaterna således att särskilt uppmärksamma hur olika åldersgrupper påverkas av problem i samband med stigmatisering och diskriminering på grund av psykisk sjukdom samt att se till att dessa problem upptäcks, i detta sammanhang med särskild hänsyn till att minska risken för social utestängning.
I rådets slutsatser av den 3 juni 2005 om en gemenskapsåtgärd för psykisk hälsa uppmanades medlemsstaterna att genomföra den förklaring och handlingsplan som antogs av Världshälsoorganisationens (WHO) europeiska ministerkonferens om psykisk hälsa, som hölls i Helsingfors i januari 2005.
Slutligen är rådet särskilt angeläget om att bekämpa en annan sjukdom som ingår i gruppen neurodegenerativa sjukdomar, neurologisk utvecklingsstörning och icke-psykiska hjärnsjukdomar, nämligen Alzheimers sjukdom. I samband med detta vill jag även nämna rådets slutsatser av den 16 december 2008 om folkhälsostrategier för kamp mot neurodegenerativa sjukdomar kopplade till åldern och i synnerhet Alzheimers sjukdom samt rådets slutsatser av den 3 december 2009 om gemensam programplanering för forskning i Europa, som specifikt omfattar att inleda ett pilotinitiativ för gemensam programplanering ägnat kampen mot neurodegenerativa sjukdomar, särskilt Alzheimers sjukdom.
Mairead McGuinness
Jag tackar rådet för svaret och ska framföra uppskattningen till min kollega Gay Mitchell.
Skulle du kunna beskriva de verkliga förhållandena i de olika medlemsstaterna, vilka måste vara oroväckande för rådet? Vilken behandling man får mot epilepsi beror på var man bor, och bristen på neurologer är ett enormt problem i vissa medlemsstater.
Skulle du också kunna beskriva vilka följder detta får för det gränsöverskridande hälso- och sjukvårdspaket som för närvarande diskuteras? Epilepsi som inte behandlas orsakar större lidande än om det finns lämplig behandling. Det är beklagligt att vården för personer med epilepsi ligger på olika nivåer i olika medlemsstater.
Olivier Chastel
Jag tycker att du har rätt i din iakttagelse om kvaliteten på sjukvården i de olika medlemsstaterna. Det är långt kvar innan det skett en harmonisering av kvaliteten inom hälso- och sjukvården som helhet. Det är också ett faktum och bör påpekas att unionen jämfört med medlemsstaterna fortfarande har relativt begränsad behörighet i hälso- och sjukvårdsfrågor. Du nämner dessutom med rätta det gränsöverskridande paketet, eftersom detta i många avseenden kan förbättra kvaliteten på hälso- och sjukvården.
Jag behöver säkert inte påminna om att rådets förhandlingar pågår och kommer att göra det under hela det belgiska ordförandeskapet i syfte att vinna så mycket stöd som möjligt för en överenskommelse i andra behandlingen om detta gränsöverskridande hälso- och sjukvårdspaket. Det är en svår uppgift, och det är ont om tid, men vi har ambitionen att åstadkomma detta före årsskiftet.
Angående: Samordningen av EU:s hållning i Cancún
Vad gör rådet rent konkret för att samordna EU:s hållning under förhandlingarna vid FN:s klimatkonferens i Cancún 2010, så att hela EU verkligen talar med en röst?
Olivier Chastel
Ärade ledamöter! Vid rådets möte den 14 oktober antogs slutsatser om EU:s ståndpunkt inför klimatkonferensen i Cancún, där man ska diskutera den globala ramen för klimatskydd.
På grundval av denna text kommer rådet vid sitt möte nästa vecka den 18 och 19 oktober att fastställa EU:s ståndpunkt inför den sextonde partskonferensen inom ramen för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. EU:s ståndpunkt i detta omfattar alla de viktiga delarna av konferensen: förväntat resultat, villkor för förlängningen av Kyotoprotokollet efter 2012, framsteg som krävs inom de olika områdena i färdplanen från klimatförhandlingarna på Bali - förhindrande, anpassning, skogsbrukstekniska aspekter och finansiering.
När det gäller alla dessa aspekter har rådet försökt inta en ståndpunkt som är tydlig och enkel att förmedla. Alla aktörer inom EU måste nu inta denna ståndpunkt, så att budskapet till våra internationella partner blir klart och entydigt.
Som rådet just har påpekat hoppas EU att konferensen i Cancún ska leda till antagandet av en uppsättning väl avvägda beslut som bidrar till att inleda en internationell klimatskyddspolitik efter 2012. Dessutom kommer det att hållas flera bilaterala möten och kontakter före Cancún, och dessa kommer att ge oss tillfälle att klargöra vår ståndpunkt för våra partner.
Under själva konferensen kommer denna ståndpunkt att vid behov klargöras under de regelbundna samordningsmöten som EU anordnar. Naturligtvis räknar vi med att alla institutioner hjälper till att tydliggöra vår ståndpunkt genom att om möjligt förmedla samma budskap vid all yttre representation.
Seán Kelly
(EN) Herr rådsordförande! Jag uppskattar ditt svar och jag tycker det är viktigt att vi verkligen får positivt inflytande i Cancún, i motsats till det som tyvärr hände i Köpenhamn.
Jag vill bara ställa en kompletterande fråga: Hur bedömer du möjligheterna att enas om bindande mål, utifrån de kontakter som jag antar att du har haft med andra länder i världen efter Köpenhamnsmötet? I slutändan måste de vara bindande. Inget annat förslår om vi ska komma till rätta med denna besvärliga situation.
Olivier Chastel
Jag medger och är på det klara med att ja, det kommer att bli svårt att göra framsteg i Cancún.
Det finns tre skäl till denna relativa pessimism. För det första har välviljan och löftena om investeringar på detta område tonats ned på grund av den ekonomiska krisens inverkan på EU och många andra länder utanför EU. För det andra har tillväxtländerna inte gått med på några bindande åtaganden. För det tredje har Förenta staterna inte lyckats anta en tydlig lagstiftning på området.
EU har hållit fast vid samma ståndpunkter som i Köpenhamn, och jag tycker att vi borde vara försiktiga med att engagera oss på det sätt som vi gör nu för att inte trivialisera de ståndpunkter och riktlinjer som vi skulle kunna anta i Cancún om en månad.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Herr minister! Jag vill fråga om rådet överväger att koppla samman klimatmålen och målen om att minska föroreningar med millenniemålen, eftersom det visserligen finns utvecklingsländer som anser att det är för kostsamt för dem att övergå till metoder som minskar föroreningarna, även om detta kan leda till nya jobb och i förlängningen till en hållbar ekonomi. Därför frågar jag dig om ni avser att koppla samman millennieutvecklingsmålen och klimatförändringarna.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! I Köpenhamn kämpade även samarbetsvilliga länder som Indonesien och Brasilien slutligen på samma sida som G77-länderna, och de bildade på så vis ett gemensamt block mot de så kallade rika staterna i norr. Klimatdebatten blev en debatt om rättvisa, och även under den förberedande konferensen klargjorde tillväxtekonomierna att de inte har för avsikt att ge med sig i Cancún.
Jag undrar således följande: Hur ska man undvika den här typen av blockbildning, och hur ska man förhindra att debatten på detta sätt går ifrån ämnet? Borde inte EU ta på sig en viktig roll som medlare här?
Olivier Chastel
Mitt svar på dessa två frågor är att jag håller med dig fullständigt. Unionen bör byta strategi i förhållande till Köpenhamn.
Unionen bör förklara sin ståndpunkt mycket utförligare, vi bör tala mycket mer med de grupper av länder vars åsikter avviker avsevärt från våra och ja, du har rätt i att man knappast ser någon koppling mellan klimatförändringarna och millennieutvecklingsmålen.
Det är klart att vi, särskilt under de kommande åren, eller de närmaste åren, inte kan förvänta oss samma ansträngningar från dem som måste dra ned på en tung industribas, likt den som finns i unionen och utvecklingsländerna. Detta framstår inte som tillräckligt, men det är också därför som unionen bidrar så mycket till snabbstartsprincipen, som går ut på finansiering för att hjälpa utvecklingsländerna. Detta system är tydligt riktat till länder som inte har råd med minskningen.
Jag anser att detta bildar en helhet. Dialog och lämpliga resurser bör ge utvecklingsländerna möjlighet till djupare reflektion om de egna målen för att minska i synnerhet utsläppen av växthusgaser.
Angående: Ordförandeskapets program - avbruten skolgång
I det kapitel i det belgiska ordförandeskapets program som handlar om utbildning, praktik, ungdom, idrott, kultur och audiovisuell politik heter det att man kommer att fästa särskild vikt vid problem som leder till avbruten skolgång samt vid den roll som allmän utbildning och yrkesutbildning spelar i samband med social integrering.
Vilka specifika initiativ har ordförandeskapet tagit fram till dags dato för att uppfylla ovan nämnda löften och hur ser ordförandeskapets planerade tidsplan för detta ut fram till slutet av året?
Förfogar rådet över uppgifter som visar att det rådande konjunkturläget förvärrar problemet med avbruten skolgång i de medlemsstater som berörs av detta?
Olivier Chastel
Fru talman, ärade ledamöter! När det gäller utökat europeiskt samarbete om skolutbildning fortsätter det nuvarande ordförandeskapet det arbete som inletts under tidigare ordförandeskap och ägnar särskild uppmärksamhet åt frågan om grundläggande färdigheter och avbruten skolgång.
Inom ramen för detta arbete görs en uppföljning av rådets slutsatser från mars 2010, där man betonade behovet av att minska andelen ungdomar som avbryter sin skolgång och fastställde det gemensamma målet att minska denna andel till under 10 procent före 2020.
Ordförandeskapet har lanserat åtskilliga initiativ för detta ändamål, först och främst det ministermöte som anordnades alldeles i början av ordförandeskapet, i juli. Av en händelse hölls mötet med de högsta ansvariga för obligatorisk utbildning dagen före, och dessa två arrangemang var inriktade på elevernas svårigheter att skaffa sig grundläggande färdigheter, dvs. i modersmålet, naturvetenskapliga ämnen och matematik, samt på medlemsstaternas erfarenheter och de politiska riktlinjer som ska utarbetas för att förhindra att ungdomar avbryter sin skolgång.
Utifrån dessa möten har ordförandeskapet dragit slutsatser om betydelsen av att höja nivån på grundläggande färdigheter i samband med EU:s samarbete på utbildningsområdet. Eftersom rådet just nu diskuterar dessa slutsatser har ordförandeskapet tänkt sätta upp dem på dagordningen för rådets möte i november.
Mer allmänt avvaktar rådet ett förslag till rekommendation som kommissionen ska lägga fram inom kort om problemet med avbruten skolgång på EU-nivå. Samtidigt kommer man att fortsätta med och intensifiera arbetet på nationell nivå för att nå rådets mål om att fram till 2020 gradvis minska andelen ungdomar som avbryter sin skolgång.
Till sist vill jag tillägga att det belgiska ordförandeskapet i samband med Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning även anordnade konferensen ”Att bryta underlägets onda cirkel - social integration inom och genom utbildning” den 28 september. Resultatet av denna konferens kommer att ligga till grund för en debatt vid Europeiska rådets möte den 19 november.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr minister, tack för ditt svar! Mot bakgrund av det du sagt skulle jag vilja ställa följande frågor: Vart tar alla dessa barn vägen när de avbrutit sin skolgång? Hamnar de i samhällets utkanter, i socialt utanförskap eller ägnar de sig åt praktiska yrken, som ger dem en dräglig levnadsstandard?
Har rådet några uppgifter om detta, eller har man åtminstone efterfrågat sådana uppgifter eller tänkt be kommissionen att kartlägga samhällets korridorer, så att vi får klart för oss vad som händer sedan i dessa barns liv och hur vi kan se till att vår politik får bättre resultat?
Olivier Chastel
Ärade ledamöter! Det är ett utmärkt initiativ, och av kontakterna mellan ministrarna och dem som arbetar med utbildning framgår dessutom hur mycket situationen skiljer sig åt mellan olika EU-länder. Några länder har infört mycket specifika och mycket selektiva program för att se till att de som avbryter skolgången inte marginaliseras. Kartläggningen är därför särskilt viktig. Det kommer att ta tid, eftersom det inte är någon enkel sak att utvärdera situationen i 27 medlemsstater.
Enligt min uppfattning har arbetet när det gäller avbruten skolgång fått en god början under det belgiska ordförandeskapet, och jag är övertygad om att kommande ordförandeskap, i synnerhet det ungerska ordförandeskapet, kan ta fram ett förslag till rekommendation, inte bara om att minska andelen ungdomar som avbryter sin skolgång, utan även för att dra slutsatser av kartläggningen av vad som händer med de elever som avbryter sin skolgång i de 27 medlemsstaterna, särskilt vad gäller de ungdomar som blir marginaliserade och inte fångas upp av ett mer yrkesinriktat utbildningssystem, som du påpekar.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Herr minister! Tack för dina insatser under ordförandeskapet när det gäller fattigdomsbekämpning. Håller du inte med om att fattigdom också är ett av skälen till att inte alla ungdomar går ut gymnasiet och är tvungna att avbryta sin skolgång? I dag antar parlamentet ett mycket viktigt beslut om att stärka minimiinkomsten i hela EU. Anser du, som företrädare för ordförandelandet, att detta även skulle kunna vara en av åtgärderna för att uppmuntra ungdomar att skaffa sig gymnasieutbildning och inte avbryta sin skolgång?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Tyvärr är andelen ungdomar som avbryter sin skolgång 19 procent i Europa och så stor som 40 procent i länder som Portugal. Den ekonomiska krisen och de minskade budget- och befolkningsresurserna har i vissa länder lett till att skolor stängts, särskilt på landsbygden. När vi talar om utbildning talar vi om Europas framtid. Därför skulle jag vilja be dig, herr minister, att under Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning fastställa obligatoriska mål i rådet, och kanske även i Europeiska rådet, för att minska andelen ungdomar som avbryter sin skolgång.
Olivier Chastel
Jag håller med de två ledamöterna om att det finns ett samband mellan avbruten skolgång och fattigdom och social utestängning. Det är uppenbart för mig att en del av våra barn, beroende på familjesituationen och föräldrarnas ekonomiska förutsättningar, missgynnas i skolan och att detta fenomen helt klart har förvärrats ytterligare av den ekonomiska krisen.
Med detta sagt har både rådet och kommissionen tillsammans tagit upp detta problem genom att, som ni vet, anta EU 2020-strategin, som kombinerar ekonomisk utveckling, forskning för utveckling, undervisningskvalitet och kampen mot fattigdom. Alla dessa delar bildar en helhet som gör att vi åtminstone enligt min åsikt kan komma fram till ett ändamålsenligt tillvägagångssätt.
Jag skulle kort vilja återkomma till grundläggande färdigheter, eftersom detta är en viktig fråga. De slutsatser som det belgiska ordförandeskapet kommer att lägga fram för antagande vid rådets möte i november innehåller ett antal mål. I korta drag handlar de om att genomföra nationella strategier för att förbättra elevernas resultat när det gäller läsning, matematik och naturvetenskapliga ämnen.
Ett annat mål är att analysera hur verksamma de nuvarande nationella strategierna är, i syfte att få en användbar informationskälla i beslutsprocessen, som vi nämnde tidigare. Men syftet är också att införa pilotprojekt som genomförs mellan medlemsstaterna på frivillig basis och i syfte att förbättra de europeiska ungdomarnas grundläggande färdigheter, och - varför inte? - se till att de relevanta instrument som finns tillgängliga används mer effektivt, t.ex. de som ingår i den öppna samordningsmetoden, programmet för utbildning och livslångt lärande samt sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.
Dessa är några av de mål som vi kommer att eftersträva under det belgiska ordförandeskapet och denna strävan kommer säkerligen att fortsätta under kommande ordförandeskap, särskilt det ungerska ordförandeskapet.
Angående: EU:s mål att helt avskaffa landminor
Vilka åtgärder avser rådet att vidta mot de katastrofala följderna av landminor? Ett antal länder fortsätter att använda antipersonella minor, och vissa länder antas även fortsätta producera landminor. I ca 65 länder är minor och blindgångare (UXO) i viss utsträckning fortfarande ett problem. Enligt internationella uppskattningar skördar landminor årligen mellan 15 000 och 20 000 dödsoffer. Många av dem tillhör civilbefolkningen, och många är i sin tur barn.
EU har klart och tydligt uttalat en önskan om att avskaffa landminor liksom användningen och lagringen av dem, men ännu har det inte lagts fram, och än mindre genomförts, någon långtgående handlingsplan med tidsfrister.
Olivier Chastel
EU har i åratal verkat för ett fullständigt avskaffande av antipersonella minor, och därigenom hjälpt till att lösa de enorma problem som minorna orsakar för människorna och utvecklingen. I maj 1995 godkände EU genom rådets beslut 95/170/GUSP sin första gemensamma åtgärd för att bidra till att bekämpa användningen och spridningen av antipersonella landminor i världen.
EU var därför först med att agera i världssamfundet efter godkännandet av Ottawakonventionen i november 1997 om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring. Den 18 september godkände rådet en ny gemensam åtgärd för unionens fortsatta politiska strävan att fullständigt avskaffa antipersonella landminor och närmare bestämt införa ett gemensamt moratorium mot export och produktion av antipersonella minor samt underlätta för ett mångsidigt bidrag inom unionen till minröjning och andra åtgärder i samband med detta.
Sedan dess har EU fortsatt att främja dessa åtaganden, som har ingått i EU:s säkerhetsstrategi sedan 2003. I juni 2008 godkändes en ny gemensam åtgärd för att stödja ett globalt godkännande av Ottawakonventionen. Denna gemensamma åtgärd syftar också särskilt till att hjälpa de stater som anslutit sig till konventionen att genomföra bestämmelserna i konventionen, särskilt dem som gäller minröjning, stöd till offren och förstöring av lager.
Trots att betydligt fler stater nu har anslutit sig till konventionen och antalet offer för antipersonella landminor minskar, finns det emellertid fortfarande ett behov av att stödja offren och skapa bättre levnadsförhållanden för dem i praktiken.
EU har deltagit i utformningen av handlingsplanen för 2010-2014, som unionen stöder fullständigt och som antogs i Cartagena i Colombia vid konventionens andra översynskonferens den 29 november-4 december 2009.
Rådet håller nu på att utforma ytterligare ett förslag till beslut för att särskilt stödja handlingsplanen och den del som handlar om stöd till offren. Utöver rådets åtgärder av mer politisk art, har kommissionens stödprogram i samband med utvecklingsbistånd och grannskapspolitik tillsammans med medlemsstaternas nationella program medfört att EU:s stöd till minröjning och offer har ökat till 1,8 miljarder euro, vilket motsvarar hälften av det sammanlagda stödet i världen.
Jim Higgins
(EN) Jag vill tacka rådsordföranden för hans mycket utförliga svar. Han nämnde Ottawakonventionen eller fördraget om förbud mot minor, och vi har den internationella konventionen om klusterammunition som undertecknades i Dublin 2008, och nu har vi även en handlingsplan, men sanningen är den att EU anslog 1,8 miljarder euro för upplysningsprojekt om minor under en period fram till 2007, men att man faktiskt bara använt 1,5 miljarder av dessa. Sanningen är den att landminor fortfarande används. Det är en barbarisk metod. Varje månad dör eller stympas 2 000 personer, och vi måste verkligen ta tag i det här problemet på ett genomgripande sätt och på internationell basis.
Olivier Chastel
Du har rätt i att vi har spenderat 1,5 miljarder, och i att antalet offer fortfarande är 2 000 per månad. EU klarar inte på egen hand allt som behöver göras i denna fråga. Vi gör redan hälften av arbetet.
Jag tror att jag har förklarat tydligt hur lyhörda vi är för den humanitära aspekten av detta problem. Tyvärr kan vi inte gå mycket längre när det gäller beslutsfattande. Det enda som återstår är troligtvis omfattande och konkreta framsteg när det gäller nedrustningen, och vi är särskilt engagerade i förbudet mot antipersonella minor.
Paul Rübig
(DE) Fru talman, herr Chastel! Landminor kommer troligen att vara fortsätta att vara ett stort problem under lång tid framöver. Tror du att det vore möjligt att införa särskilda forskningsprogram för upptäckande av landminor? Detta är naturligtvis inte ett europeiskt utan ett globalt problem. Kan du tänka dig att även hitta lämpliga institutioner för forskningsprogram på detta område?
Seán Kelly
(EN) Först och främst tackar jag min kollega, Jim Higgins, för att han tog upp den här mycket viktiga frågan, och jag tackar också rådet för dess utförliga svar.
Jag tycker med all rättvisa att EU har varit framåtriktat när det gäller att ta itu med denna besvärliga situation. Jag skulle vilja ställa följande fråga till rådet: Anser rådet att FN hanterar problemet på ett tillfredställande sätt, och kan FN bidra på ett bättre sätt, liknande vårt?
Olivier Chastel
Dessa två frågor hänger i hög grad samman, och jag tänkte besvara den första genom att hänvisa till den andra. Det är sant att alla program som syftar till att söka efter och hitta antipersonella minor i världen skulle välkomnas.
Införandet av sådana program kräver ett nära samarbete med FN, och det är avgörande att man inom FN:s institutioner kan nå en överenskommelse med alla dem som utgör dessa institutioner. Detta arbete är långvarigt och krävande, eftersom man måste övertyga andra, som inte nödvändigtvis håller med om storleken på de resurser som krävs för denna typ av program för minsökning.
Angående: Inrättande av ett europeiskt övervakningsorgan för våld mot kvinnor
I rådets slutsatser av den 8 mars 2010 om att utrota våld mot kvinnor förespråkades ett inrättande av ett europeiskt övervakningsorgan för våld mot kvinnor som ska bygga på befintliga institutionella strukturer och ha till uppgift att samla in pålitliga statistiska uppgifter som ska ligga till grund för kommande åtgärder. Våld mot kvinnor hör inte hemma i ett civiliserat samhälle och detta våld måste få ett slut. Man måste samla in statistiska uppgifter av god kvalitet, samordna insatserna bättre, utbyta bästa metoder och organisera effektiva informationskampanjer om våld mot kvinnor.
När kommer rådet att fatta beslut om att inrätta detta framtida organ? Vilka målsättningar och uppgifter kommer det att få och när kommer verksamheten att komma igång?
Olivier Chastel
Ärade ledamöter! Både Europaparlamentet och rådet är eniga om målet att bekämpa våld mot kvinnor. Som ni vet har våra två institutioner arbetat med detta i flera år och i många olika sammanhang.
Låt mig påminna om den resolution som ni antog förra året, när vi firade tioårsdagen för FN:s utlysning av den 25 november till Internationella dagen för avskaffande av våld mot kvinnor. I denna resolution uppmanade ni kommissionen att fastställa en målinriktad och mer sammanhängande politisk plan för EU och uppmanade medlemsstaterna att införa ett enhetligt system för insamling av statistiska uppgifter.
Som ledamöterna har påmint om bad rådet i mars kommissionen att utarbeta en EU-strategi för att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor. En av rådets prioriteringar i frågan är att förbereda inrättandet av ett europeiskt organ för övervakning av våld mot kvinnor som ska bygga på befintliga institutionella strukturer.
Kommissionen arbetar för närvarande med ett utkast till ny strategi om våld mot kvinnor, och detta utkast berör även inrättandet av detta övervakningsorgan. Men som ni förstår vet vi för tillfället inte vad strategin kommer att innehålla. Vi förväntar oss att få den någon gång under nästa år. Därför är det högst troligt att det därefter behövs ett särskilt förslag om att inrätta det här övervakningsorganet.
Som ni vet kan rådet bara ingripa i egenskap av lagstiftare på grundval av ett förslag från kommissionen. Ett sådant förslag analyseras på vederbörligt sätt av rådet i dess roll som medlagstiftare till Europaparlamentet.
Det är uppenbart att det är lite för tidigt att redan nu göra antaganden om vilka mål som skulle gälla för ett framtida organ för övervakning av våld mot kvinnor, och särskilt när detta organ skulle kunna inleda sin verksamhet.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Herr minister! Tack för ditt svar. Då finns det fortfarande hopp om att det någon gång ska finnas ett centrum som samlar in tillförlitliga uppgifter om det våld mot kvinnor som fortfarande förekommer. Men jag skulle vilja veta om du anser att medlemsstaterna har tillgång till tillräckliga uppgifter för att verkligen kunna prioritera bekämpandet av våld mot kvinnor. Enligt vad jag förstår har vi ännu inte tillförlitliga uppgifter och detta är ett av skälen till att det fortfarande förekommer många olika typer av våld i EU.
Olivier Chastel
Du har inte fel i det du påpekar. Det är svårt att acceptera i dag att vi för att inrätta detta övervakningsorgan och ta reda på vilka frågor som omfattas måste hålla till godo med vad de olika medlemsstaterna tidigare har kommit fram till i fråga om folkräkning, typ av våld och utbredning av de olika typerna av våld. Men det är en början.
Vad vi förväntar oss av kommissionen är en plan, en riktning, en metod, så att alla EU:s 27 medlemsstater kan harmoniseras för att skapa ett tillförlitligt sätt att dokumentera alla typer av våld och utbredningen av dessa och så att vi om möjligt tillsammans kan utarbeta en effektiv strategi.
Paul Rübig
(DE) Herr Chastel! Vi har ju redan organ som sysslar med dessa frågor. Jag vill påminna om byrån för grundläggande rättigheter i Wien. Skulle det inte vara möjligt att be denna byrå att ägna sig åt problemet och inrikta sin verksamhet på detta, så att vi inte behöver inrätta ett nytt organ utan i stället kan överföra verksamheten till den befintliga byrån i Wien? Vi har högkvalificerad personal där. Det vore bra om man kunde ordna detta.
Olivier Chastel
rådets ordförande. - (FR) (utan mikrofon) enkelt att besvara denna fråga. Jag är mycket positiv till att använda en befintlig byrå i stället för att inrätta en ny. Jag tycker att det redan finns alltför många byråer, och det finns inget behov av att inrätta nya. I vilket fall som helst hoppas jag att befintliga strukturer, såsom byrån i Wien, kan involveras i arbetet med den strategiska plan som kommissionen ska lägga fram.
Angående: Biologiskt avfall
Den 6 juli 2010 antog Europaparlamentet med stor majoritet resolution P7_TA(2010)0264) om kommissionens grönbok ”Hantering av bioavfall i Europeiska unionen”. I denna resolution uppmanas kommissionen att utarbeta ett särskilt förslag till direktiv om biologiskt avfall före utgången av 2010.
Under de efterföljande diskussionerna i miljöutskottet välkomnade minister Joke Schauvliege den 14 juli 2010 på det belgiska ordförandeskapets vägnar parlamentets resolution och lovade att man skulle uppnå framsteg i denna fråga.
För Belgien har halva perioden som EU:s ordförandeland redan gått. Vilka åtgärder ämnar rådet vidta för att parlamentets uppmaning ska genomföras i praxis till dess att ordförandeperioden löper ut?
Olivier Chastel
Fru talman, ärade ledamöter! Den 25 juni 2009 antog rådet, i likhet med Europaparlamentet, slutsatser om grönboken om hantering av bioavfall i Europeiska unionen.
I dessa slutsatser uppmanar rådet kommissionen att fortsätta med sin konsekvensanalys i syfte att utarbeta, om så är lämpligt, ett förslag till EU-lagstiftning om biologiskt nedbrytbart avfall under 2010. Nu är det ju 2010, påpekar ni då. Rådet uppmanade särskilt kommissionen att överväga förebyggande åtgärder, åtgärder för införande av separat insamling av biologiskt nedbrytbart avfall, ett kvalitetssäkringssystem som bygger på principen om integrerad hantering i avfallskedjan och spårbarhet i hela processen samt fastställande av krav för märkning och kvalitetskriterier för kompost och rötrester.
Den 11 juni 2010 uppmärksammade rådet dessutom kommissionens meddelande om framtida steg vad gäller hanteringen av biologiskt avfall i Europeiska unionen. Här meddelade kommissionen att den tänkte fortsätta att verka för införandet av tekniska regler till stöd för hanteringen av bioavfall och i enlighet med detta ändra direktiv 86/278/EEG om avloppsslam.
Rådet ska som bekant diskutera ett nytt förslag i linje med detta, och det belgiska ordförandeskapet anordnade den 21 september en konferens om bioavfall för att bland annat diskutera innehållet i kommissionens meddelande. Rådet informerades den 14 oktober, alltså alldeles nyligen, om resultatet av denna konferens.
José Manuel Fernandes
(PT) Fru talman, herr Chastel! Den 6 juli i år antog Europaparlamentet med stor majoritet ett särskilt direktiv om bioavfall. För tydlighetens skull, för enkelhetens skull och för rättssäkerhetens skull anser vi att det vore bättre med ett särskilt direktiv i stället för att som i nuläget ha en lagstiftning som omfattar flera lagtexter.
På så vis kan vi också agera i linje med EU 2020-strategin, med intelligent och hållbar tillväxt för alla. På så vis får vi också fler gröna jobb. På så vis bekämpar vi också klimatförändringarna med framgång. Högkvalitativ kompostering är till större nytta för våra jordar och för den biologiska mångfalden. Jag undrar därför om rådet håller med, om rådet också förespråkar ett särskilt direktiv och vad rådet kommer att göra för att uppnå detta.
Talmannen
Jag har varit ganska snäll mot er alla i kväll, eftersom vi har haft gott om tid, men den utsatta tiden är 30 sekunder.
Olivier Chastel
Fru talman! Jag ska försöka svara så kort som möjligt, så att jag inte blir tillrättavisad i slutet av mitt anförande. Men detta är en intressant fråga. Som ni vet är det upp till kommissionen att föreslå ett sådant särskilt direktiv. Rådet är medvetet om att kommissionen i sitt meddelande om framtida steg vad gäller hanteringen av biologiskt avfall i Europeiska unionen inte pekar på några brister i den befintliga lagstiftningen som skulle motivera införandet av särskild lagstiftning, men kommissionen meddelade att den skulle föreslå en ändring av direktivet om avloppsslam.
Du kommer inte att vara nöjd med detta svar, men jag ber dig att också tänka på att 2009, när rådet utarbetade sina slutsatser, framstod medlemsstaterna som oeniga om huruvida det behövdes ett särskilt direktiv om bioavfall eller inte. Jag svarar alltså varken ja eller nej, eftersom medlemsstaterna är oeniga. Rådet kommer självklart att med intresse diskutera kommissionens förslag när det gäller direktivet om avloppsslam, särskilt bestämmelserna om bioavfall, som naturligtvis kommer att ingå i detta förslag.
Talmannen
Tack, herr minister! Min kommentar var inte riktad till dig.

Angående: Eventuell återkommande recession - målet på 3 procent och dess hållbarhet
Hur reagerar rådet på den respekterade ekonomen och Nobelpristagaren Joseph Stiglitz kommentarer om att den europeiska ekonomin på nytt riskerar att glida in i en konjunktursvacka med anledning av de nedskärningar som regeringarna i EU infört i ett försök att klara den gräns för underskott på 3 procent som anges i stabilitets- och tillväxtpakten?
Är det här målet på 3 procent realistiskt med tanke på att vissa medlemsstaters finanser för närvarande är oerhört ansträngda?
Olivier Chastel
Fru talman, ärade ledamöter! Det huvudsakliga målet med stabilitets- och tillväxtpakten är att upprätthålla prisstabilitet i EU. Enligt villkoren i fördraget bör medlemsstaterna föra en nationell politik som överensstämmer med stabilitets- och tillväxtpakten och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.
Vid rådets möte den 7 september enades man om att införa en europeisk termin från och med 2011. Syftet är främst att åstadkomma en enhetlig tidsplan för framläggandet av stabilitets- och tillväxtprogrammen och de nationella reformprogrammen, så att man kan säkra en kontinuerlig strukturell övervakning av budgetdisciplinen på alla nivåer samt makroekonomisk stabilitet och tillväxt, samtidigt som man bibehåller de formellt sett åtskilda förfarandena.
Detta förfarande gör det möjligt att förbättra samordningen av den ekonomiska politiken i EU och bidrar till att stärka budgetdisciplinen, den makroekonomiska stabiliteten och tillväxten. Samma tanke har fått EU att i enlighet med de befogenheter som fastställs i fördragen, besluta om åtgärder för att främja återhämtningen samtidigt som budgetdisciplinen garanteras. Den 17 juni godkände rådet EU 2020-strategin, EU:s nya strategi för sysselsättning och smart och hållbar tillväxt för alla, och med denna strategi kan svårigheterna hanteras. Syftet är att ändra politikens inriktning från krishantering till införande av reformer på medellång och lång sikt, som särskilt främjar tillväxt och sysselsättning och som även garanterar bärkraften i de offentliga finanserna.
Bland huvudmålen i EU 2020-strategin ingår som bekant att öka antalet arbetstillfällen, skapa bättre förutsättningar för forskning och utveckling, höja utbildningsnivån - vi berörde detta i en tidigare fråga - och främja social integration, bland annat genom fattigdomsminskning. Enligt min mening finns det därför ingen motsättning mellan en stabilitetspakt och åtgärder för att återskapa tillväxt och sysselsättning.
Mairead McGuinness
(EN) Tack för ditt svar! Jag hade förväntat mig fler detaljer man jag tackar ändå för svaret. Det parti som jag tillhör, Fine Gael-partiet, stöder 3-procentsmålet. Det gör alla större partier på Irland. Jag tycker att det är ytterst viktigt att fastslå detta mål och en tidpunkt då det ska uppnås, inte bara av egenintresse utan även för EU:s skull.
Jag skulle vilja uppmärksamma ledamöterna på det utmärkta tal som hölls i morse av John Bruton, tidigare irländsk premiärminister och vän till vårt parlament. Han talar högst konkret om svårigheterna, men säger även att vi kan klara det som fastställts i dessa tuffa mål och att Irland är ett land med många kvaliteter, som gör det möjligt för oss att nå målen utan lidande. Det blir plågsamt, men vi kommer att klara av smärtan. Jag skulle vilja att du kommenterade detta och vill även göra dig uppmärksam på detta tal.
Olivier Chastel
Du nämner det irländska problemet. Jag förstår och vi är alla självklart medvetna om Irlands problem. Mitt svar på din första fråga är mycket allmänt hållet och gäller samtliga 27 medlemsstater, eftersom vi måste ha en konsekvent politik, en stabilitetsinriktad penning- och finanspolitik och en återhämtningspolitik. Dessutom är det rättvist att säga att vissa naturligtvis kommer att ha större svårigheter än andra, beroende på skuldsättningsnivån samt årlig skuldsättning under de senaste två eller tre åren och sedan recessionens början.
Så visst stämmer det att Irland går igenom en svår period. Du kan vara säker på att EU förstår att landet går igenom denna svåra tid, men jag tror att flera länder är i samma situation, flera länder kommer att erfara samma sak i framtiden, och åtstramningar och solidaritet utesluter inte varandra.
Därför anser jag att de ekonomiska styråtgärder som kommissionen har lagt fram denna vecka ständigt kommer att åtföljas av betydelsen av att inte lämna något land i sticket - du vet ju vad EU lyckades åstadkomma av solidaritet med Grekland. Låt oss inte jämföra läget i dessa två länder, men du kan lita på att EU inte under några omständigheter kommer att lämna någon av de 27 medlemsstaterna i sticket.
Brian Crowley
(EN) Jag tackar rådets ordförande för svaret och vill bara nämna två saker kortfattat. Den första gäller diskussionerna om 3-procentsgränsen för budgetunderskott, där det verkar som om medlemsstaterna tillämpar olika redovisningsstandarder enligt vissa kriterier.
Den andra gäller genomförandet. Hur stor flexibilitet finns det för att möjliggöra en hävstångseffekt eller felmarginaler inom ramen för dessa 3 procent med anledning av den nuvarande krisen som drabbat alla medlemsstater?
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr minister! Naturligtvis innehåller rådets slutsatser och EU 2020-strategin sådant som framstår som optimistiska budskap. Men till och med i den budget som vi godkände i dag anser jag att vi har misslyckats med att avsätta resurser för att nå målen i EU 2020-strategin, exempelvis när det gäller forskning och innovation, och vi kan inte uppnå de mål vi vill med dessa siffror.
Men vi märker också att rådet tiger i frågan om de massiva skillnaderna mellan EU-länderna i norr och söder. Jag minns ett uttalande nyligen från en chefstjänsteman i EU, ordföranden för eurogruppen, med innebörden att större länder i unionen, såsom Frankrike och Tyskland, kände till Greklands problem, men ändå inte gjorde något förrän nu eftersom situationen gav dem mycket stora förtjänster. Det här nämner jag eftersom du hänvisade till Grekland.
Kan vi förvänta oss ett initiativ för att ta itu med unionens uppdelning i nord och syd?
Olivier Chastel
Två frågor och två svar. Som svar på den första frågan har det naturligtvis funnits och finns fortfarande ett antal skillnader när det gäller redovisningsstandarder. Det pågår förstås en harmonisering av dessa standarder, eftersom vi behöver samma beräkningsmetoder för att kunna vara rättvisa mot alla de 27 medlemsstaternas ekonomier i framtiden. Därför pågår det en harmonisering.
När det gäller flexibilitet i förhållande till 3-procentsgränsen, är vi som du vet verkligen flexibla. Vi har varit flexibla sedan 2009, vi har varit flexibla under 2010, och vi fortsätter att vara flexibla under 2011 och 2012, så att de olika medlemsstaterna kan återfå sunda budgetar. Om vi exempelvis i år hade tillämpat 3-procentsgränsen strikt, utan någon som helst felmarginal, skulle i stort sett alla medlemsstater ha misslyckats med att införa budgetrestriktioner som planerat, och så är inte fallet.
Jag tror att EU:s institutioner har insett att det tar tid att återfå stabilitet och balans i budgetarna före 2013, särskilt med hänsyn till recessionen och situationen i medlemsstaterna.
Så till obalansen mellan nord och syd. Oavsett om den obalans som finns är mellan nord och syd eller mellan å ena sidan de medlemsstater som i viss mån har dragit nytta av EU-stöd för att utveckla ekonomin, de produktiva systemen och arbetsmarknaden och å andra sidan de medlemsstater som inte gjort detta i lika stor utsträckning, anser jag att EU faktiskt finns till för att slå vakt om sammanhållningen. I synnerhet bör de sammanhållningsfonder som finns i EU:s budget - under första budgetrubriken - användas för att minska denna obalans. Du nämnde obalansen mellan nord och syd, men jag är inte säker på att det är den enda obalans som råder i EU.
Angående: Rådets åtgärder för att främja den fria rörligheten för arbetstagare mellan medlemsstaterna
Enligt EU:s nya ekonomiska strategi för de närmaste tio åren är den fria rörligheten för arbetstagare en viktig förutsättning för att arbetslösheten ska kunna minskas. Arbetslösheten har stigit på ett oroväckande sätt under den ekonomiska krisen - från 6,8 procent (i maj 2008) till 10 procent (i juli 2010). Enligt en undersökning som kommissionen genomfört och som offentliggjordes den 13 juli 2010 säger sig 48 procent av européerna vara beredda att söka arbete i ett annat land eller i en annan region om de skulle bli arbetslösa. Vidare tror 17 procent att de kommer att arbeta utomlands i framtiden. Det är i detta sammanhang viktigt att betona att medlemsstaterna måste ge medborgare i EU medlemsstaterna företräde framför arbetstagare från länder utanför unionen.
Vilka konkreta åtgärder avser rådet att vidta för att snarast möjligt avskaffa de hinder som finns för den fria rörligheten för arbetstagare från de medlemsstater som anslutit sig till Europeiska unionen efter den 1 maj 2004?
Olivier Chastel
Fru talman, ärade ledamöter! Rådet skulle klart och tydligt vilja upprepa att den fria rörligheten för personer är en av de grundläggande friheter som garanteras i fördraget och i den sekundärlagstiftning som bygger på fördraget. Detta omfattar EU-medborgarnas rättighet att bo och arbeta i en annan medlemsstat.
När det gäller de tillfälliga restriktioner som fastställs i anslutningsfördragen, är det upp till varje medlemsstat som fortfarande tillämpar restriktioner att bedöma följderna för arbetsmarknaden och besluta om de återstående restriktionerna ska behållas eller om de ska mjukas upp före övergångsperiodens slut. Denna sträcker sig till april 2011 för länder som gick med 2004 och till december 2013 för länder som gick med 2007. Dessutom har rådet uppmanat de medlemsstater som fortfarande tillämpar restriktioner i enlighet med övergångsbestämmelserna i anslutningsfördragen att upphäva dem under tredje fasen av övergångsperioden, såvida det inte kan fastställas att deras arbetsmarknad skulle påverkas negativt eller riskerar att störas allvarligt.
I maj 2009 beviljade Danmark fri tillgång till sin arbetsmarknad, men sedan dess har medlemsstaternas övergångsbestämmelser varit oförändrade. Visserligen beviljar flertalet medlemsstater fri tillgång för arbetskraft från de medlemsstater som tillkom efter den 1 maj 2004, men det är fortfarande tio medlemsstater som tillämpar restriktioner.
Rådet har betonat att medlemsstaterna inte bör utnyttja den ekonomiska och finansiella krisen som förevändning för att på egen hand eller mer generellt fortsätta att tillämpa bestämmelserna i fråga. Rådet har också uppmanat medlemsstaterna att ta fram fler lämpliga strategier och redskap som skulle göra det möjligt att upptäcka och analysera hindren för arbetskraftens geografiska och yrkesmässiga rörlighet samt bidra till att undanröja befintliga hinder i enlighet med fördraget.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Herr minister, tack för ditt svar! Jag efterlyser även att rådet fortsätter att be medlemsstaterna att undanröja hinder och upphäva tillfälliga bestämmelser som begränsar den fria rörligheten för arbetskraften från de nya medlemsstaterna, särskilt från Rumänien och Bulgarien. Jag vill också framhålla att lika möjligheter för alla arbetstagare på EU:s arbetsmarknad innebär ett skydd även för arbetstagarna i destinationsländerna. Det är därför som jag uppmanar dig att be medlemsstaterna att undanröja befintliga hinder.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru talman! Tack för att jag får ordet igen. Herr minister! Å ena sidan har vi problem med rörligheten, och å andra sidan har vi EU:s initiativ för bättre rörlighet på arbetsmarknaden, vilket i dessa mycket svåra tider säkerligen är en lösning för många EU-medborgare, särskilt för ungdomar.
Vi antog EU:s handlingsplan för rörlighet för arbetstagarna 2007, och den gäller fram till och med 2010. Kan vi förvänta oss en utvärdering av denna plan och ett nytt förslag från rådet? Vi har även Leonardo da Vinci-programmet för rörlighet på arbetsmarknaden. Kan vi förvänta oss fortsatt stöd till detta program eller liknande nya initiativ?
Nicole Sinclaire
(EN) En kort fråga: Vilka åtgärder vidtar rådet när det gäller rörligheten för de arbetstagare, eller egentligen de flyktingar, som kommer till EU, får uppehållstillstånd och sedan flyttar till andra länder i EU, och detta även med hänsyn till bestämmelserna i 1951 års flyktingkonvention, som innebär att de måste söka asyl i det första land där de är i säkerhet?
Jag undrar bara vilka åtgärder rådet har vidtagit med hänsyn till detta.
Olivier Chastel
rådets ordförande. - (FR) Först av allt vill jag påpeka att fri rörlighet för arbetskraft är en viktig prioritet för rådet. Jag anser att vi gör allt vi kan för att informera de medlemsstater som fortfarande har kvar restriktioner för att kunna göra en grundlig analys av övergångsfasen medan de har kvar sina restriktioner, och för att se hur de kan avskaffa restriktionerna.
Dessutom vill jag tillägga, som svar på en av frågorna, att fri rörlighet för arbetstagare är en viktig prioritering för rådet, och det är en särskilt viktig prioritering för ordförandeskapet. Arbetsprogrammet på 18 månader som omfattar ordförandeskapstrion - Spanien, Belgien och Ungern - visar att dessa länder arbetar och kommer att arbeta med den pågående översynen av den inre marknaden genom att uppmuntra införandet av de fyra friheterna, eftersom en utveckling av den inre marknadens fulla potential är avgörande för en återgång till ekonomisk tillväxt.
I vårt program nämner vi särskilt möjligheten till en översyn av övergångsperioderna, eftersom den fria rörligheten för arbetstagare från de nya medlemsstaterna är begränsad. Bör vi anse att dessa övergångsrestriktioner är oförenliga med den fria rörligheten för arbetstagare? Det är inte min sak att avgöra, eftersom övergångsrestriktionerna fastställs i anslutningsfördragen och har använts för alla anslutningar.
Det stämmer bra att utöver de incitament som vi kan erbjuda är de medlemsstater som tillämpar dessa restriktioner själva ansvariga för att analysera effekten på deras egen arbetsmarknad och besluta huruvida man ska behålla restriktionerna eller upphäva dem innan övergångsperiodens slut, som ju är april 2011 för 2004 års anslutningar och december 2013 för 2007 års anslutningar.
Talmannen
De frågor som på grund av tidsbrist inte hade besvarats skulle erhålla skriftliga svar (se bilagan).
Frågestunden är härmed avslutad.
