Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 6 oktober 2000.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Speroni
Fru talman! Av mötesprotokollet från parlamentets sammanträde framgår att fallet med en rasistisk attack mot en lärare i Verona togs upp här. Av protokollen framgår också att parlamentet fördömde denna och framför allt gav uttryck för sin solidaritet. Jag skulle vilja berätta för er att denne lärare hade hittat på alltsammans och har erkänt att han inte blev överfallen utan tillfogade sig skadorna själv. Vi har praktiskt taget blivit lurade allihop. Jag ville bara informera om detta eftersom denne Verona-lärares lurendrejeri mot parlamentet återfinns i mötesprotokollet.

Talmannen
Herr Speroni, Under alla omständigheter kräver denna information inte en ändring av protokollet, men jag noterar den.
Finns det några andra synpunkter på protokollet?
(Protokollet justerades.)

Uttalanden av talmannen
Talmannen
Kära kolleger, sedan vår senaste sammanträdesperiod för 15 dagar sedan har som ni vet tre nya offer fallit för ETA:s kulor. Låt mig nämna dem och när vi tänker på dem också med sorg tänka på deras familjer som i dag lider stor sorg: Luis Portero, chefsåklagare i Andalusiens regionala domstol, mördad i Granada den 9 oktober; Antonio Munos Carignanos, arméöverste i flygvapnet, mördad i Sevilla den 16 oktober; Maximo Casado, fängelsetjänsteman, mördad i Vitoria i går förmiddag.
Det är i ert namn som jag till deras anhöriga betygar vår äkta sorg och djupaste deltagande. Med dessa offer uppgår antalet som mördats av ETA till sexton sedan vapenstilleståndet bröts den 3 december 1999. Även om vi saknar ord inför en sådan tragedi, som upprepar sig, får vi inte på några villkor ge upp. Helt det motsatta. Liksom vi har gjort vid var och en av dessa tragiska händelser måste vi på nytt fördöma det oacceptabla. Rätten till liv är okränkbar. Genom den stadga om grundläggande rättigheter för Europeiska unionens medborgare som antogs enhälligt av stats- och regeringscheferna i Biarritz bekräftas detta på nytt på det mest odiskutabla sätt.
Jag ber er, kära kolleger, att vi håller en tyst minut för att hedra dessa offer och för att ge vårt stöd till de spanska myndigheterna och de spanska demokraterna i deras kamp mot detta gissel, en kamp som ofta utgör en fara för deras liv. Jag ber er hålla en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)
o
o o
Talmannen. Jag måste tyvärr på nytt ta till orda för att hedra minnet av alla dem som i Mellanöstern har fallit offer för det ökande hatet och vägran att acceptera andra.
I morgon skall vårt parlament debattera denna smärtfyllda fråga vid vår debatt om Europeiska rådet i Biarritz, men i dag måste jag bara framföra min djupa sorg över ett fenomen som bekymrar oss i allra högsta grad, då det visar den dramatiskt ödesdigra påverkan från extremister i båda läger.
Å allas era vägnar betygar jag mitt allra djupaste deltagande till deras familjer och uttrycker min solidaritet till alla sårade i denna konflikt.
Jag hoppas också att anhängarna för fred och dialog en dag skall kunna segra över dem som förordar våld och som uppmanar till hat.
o
o o
Talmannen. Till sist och som ni alla känner till har störtregn för några dagar sedan orsakat skadegörelse utan motstycke i Italien och i Schweiz vilket medfört att omkring tjugofem personer dödats och otaliga skadats och även orsakat ytterst omfattande materiell skadegörelse.
I förrgår har kraftiga regn och översvämningar i Spanien likaså förorsakat att tre personer omkommit medan tre andra fortfarande är registrerade som saknade.
Jag vill på Europaparlamentets vägnar uttrycka vår djupaste medkänsla och beklaga sorgen till familjerna och om ni går med på det ber jag er återigen som en aktning för dessa offer att hålla en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)
  

Talmannen
Herr Trakatellis, jag skall tilldela er ordet för en ett förslag som rör förfarande. Men jag måste först påminna er liksom alla våra kolleger att på tisdagen under den senaste sammanträdesperioden förklarade jag i kammaren efter att ha mottagit mycket kraftiga protester från flera av våra kolleger som ansåg att man hade dragit fördel av rätten till förslag som rör förfaranden dagen innan...
(Applåder)
... jag förklarade således att dessa förslag om förfaranden skall avbrytas omedelbart efter en minut, såsom det föreskrivs i arbetsordningen, det gäller artikel 141. Jag ville bara påminna om detta. Era applåder i dag liksom dem som ni gav på tisdagen under den senaste sammanträdesperioden bekräftar att ni helt godkänner detta förfaringssätt.

Traketellis
Fru talman! Eftersom denna veckas sammanträde inte tillåter någon brådskande debatt, vill jag fästa er och kammarens uppmärksamhet på episoderna av osedvanligt våld och fusk vid de kommunval som har hållits i Albanien, i området kring Himara. Det finns en rapport från de europeiska samarbetsobservatörerna och den lämnar inget tvivel om att överträdelser av de mänskliga rättigheterna har ägt rum, och även grundläggande överträdelser av det demokratiska förfarandet, vilket utgör kärnan i Europeiska unionens övertygelser. Ett sådant handlingssätt kan inte tolereras av Europeiska unionen och jag anser att omval måste hållas i området kring Himara. I annat fall blundar vi för frågor om grundläggande mänskliga rättigheter samt för överträdelser av minoriteters rättigheter.

Katiforis
Fru talman! Det stämmer att episoder av våld och fusk kunde konstateras vid kommunvalen i Himara , vilka vände sig emot den grekiska minoriteten som bor i detta område. Det råder inget som helst tvivel om detta faktum. Detta är fastställt av de internationella organisationerna som övervakade dessa val.
Albanien, fru talman, är ett land som själv har fått utstå förföljelser av sina minoriteter i andra länder och det är vida känt hur världssamfundet reagerade på dessa förföljelser. Det som sker utanför dess gränser får inte upprepas inom dess egna gränser. Jag anser att detta utgör en första lektion i demokrati, vilken vi måste understryka för detta land, som befinner sig i de första stadierna av att internt bygga upp en demokratisk ordning. Jag vill att parlamentet skall registrera dessa överträdelser och naturligtvis kräva omval i området kring Himara.

Morgantini
Fru talman! Efter vad ni sade om Mellanöstern skulle jag vilja informera om ett initiativ som några kvinnliga ledamöter av detta parlament - Nuala Ahern, Pasqualina Napoletano, Ana Palacio Vallelersundi, Ulla Sandbaek och jag - har tagit. Vi har bett andra kvinnor att bege sig till Jerusalem för att träffa palestinska och israeliska kvinnor som under alla dessa år har kommunicerat med varandra och byggt broar för fred. I denna anda uppmanar vi därför Europaparlamentets kvinnor att delta i denna delegation: på tisdag och onsdag kommer det att bli ett upprop och vi kommer att samla in namnteckningar och anmälningar till delegationen, just i avsikt att bygga fredens broar kvinnor emellan där nu i stället våldet råder.

Swoboda
Fru talman! Jag vill bara meddela de båda grekiska kollegerna att delegationen för förbindelserna med Sydösteuropa under sitt kommande sammanträde, då vi även kommer att ta emot företrädare från Albanien, kommer att arbeta också med denna fråga, och jag är övertygad om att vi under kollegan Packs talmanskap kommer att kunna behandla frågan objektivt.

Rübig
Fru talman! Förra veckan överfölls ledamoten Karla Peijs i Bryssel. Jag vill be om förnyad kontakt med den belgiska regeringen och ett arbete för ökad säkerhet i Bryssel.
(Applåder)

Talmannen
Helt riktigt, herr Rübig. Det skall jag göra.

Haarder
Fru talman! Jag har en fråga som rör ledamotsstadgan. Min fråga är: Vem uttalar sig på Europaparlamentets vägnar när det rör denna stadga? Jag frågar därför att när jag läser de offentliga uttalanden som gjorts av vår kollega, Rothley, får jag intrycket att vi utnämnt en sabotör och inte en föredragande.
Jag hoppas att ni uttalar er på parlamentets vägnar och inte Rothley.
(Applåder)

Le Pen
Fru talman! Jag tror mig veta att ni snart skall meddela den franska regeringens beslut att upphäva mitt mandat som europeisk parlamentsledamot.
Jag anser att det här handlar om en allvarlig orättvisa och en sanktion som inte är i överensstämmelse med de mindre händelser som använts som förevändning. Jag har inte anmodats försvara mig. Jag har inte haft rätt till hävande av min parlamentariska immunitet och jag har inte åtnjutit rätt till något försvar, vilket till och med de som är skyldiga har rätt till.
Jag tror att Europaparlamentet har möjlighet att kanske visa att den värnar om sin dignitet vid detta tillfälle.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Det har fallit fler offer för ETA, men det har också fallit fler offer för det spanska förtrycket: Fler arresteringar, fler torterade, nya utspridningar av politiska fångar som fängslats i Baskien. I det stora hela har basker och spanjorer fått lida ännu mer; naturligtvis är spanjorerna och baskerna trötta på den nuvarande konflikten. Det är inte överraskande om de uttrycker sitt djupa avsky allt tydligare, eftersom, med undantag för den spanska regeringen, ingen tror på nyttan av den pågående strategin.
Kan Europaparlamentet ge upp hoppet om att någonsin hitta ett demokratiskt...
(Talmannen avbröt talaren.)

Bautista Ojeda
Fru talman! Jag vill inte verka tjatig, men situationen kräver det. Ni känner till situationen i Gibraltar där det ligger en engelsk havererad atomubåt. Precis som vi fruktade och antog ända från början är haveriets betydelse större för var dag som går, enligt teknikerna och med tanke på den tid som går.
Fru talman! Jag ber er att ni gör allt ni kan för att det förfarande som pågår i utskottet för framställningar angående ett protestbrev från över 30 sociala organisationer och icke-statliga föreningar skall gå smidigt. I brevet protesterar man mot nämnda situation, i vilken man på ett uppenbart sätt överträtt gemenskapens regelverk om strålskydd.

Palacio Vallelersundi
Fru talman! För det första vill jag ha ordet i egenskap av ordförande i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för att, med tanke på Haarders inlägg, påminna om att Rothley, som är första vice ordförande i utskottet, inte är språkrör utan föredragande, och att jag anser att han hittills hållit sig helt inom ramen för denna uppgift.
För det andra har jag bett om ordet för att stödja Morgantinis begäran. Jag tror att vi nu befinner oss i en fas av processen i Mellanöstern i vilken en dialog mellan kvinnliga palestinska och israeliska parlamentariker med kvinnliga europeiska parlamentariker skulle kunna vara ett bidrag till lösningen på denna konflikt.
(Applåder)

Goebbels
Fru talman! Om jag har förstått det rätt håller vi på att fastställa vår föredragningslista. Emellertid föreskriver vår arbetsordning inte förslag till föredragningslista. Enligt vår arbetsordning föreskrivs i artikel 141, förslag som rör förfarande, i artikel 142, ordningsfrågor men inte något förslag till föredragningslista och i synnerhet inte heller till de inlägg som vi just varit med om. Här kan var och en säga vad som helst när vi talar om godkännandet av föredragningslistan. När, fru talman, skall ni tillämpa arbetsordningen och enbart arbetsordningen?

Talmannen
Herr Goebbels! Jag skall svara er. Det är ett problem som varje talman står inför. Problemet är att veta om det verkligen handlar om ett förslag till förfaranden eller inte. Jag tror att om man varje gång som en kollega uttalar sig för ett förslag till förfarande diskuterar för att finna ut om detta förslag verkligen är i enlighet med arbetsordningen eller inte, kommer vi att förlora mycket tid. Jag anser att den minst dåliga lösningen till sist är att tillämpa minutregeln, som man förresten har kunnat konstatera.

Davies
Fru talman! Ni kommer kanske ihåg att jag under förra sammanträdesperioden tog upp James Mawdsleys lidanden, den brittiske demokratiförespråkaren som på ett olagligt sätt arresterats av de burmesiska myndigheterna. Ni lovade att uttrycka ert engagemang, och som en följd av detta utfärdade denna kammare en resolution som fördömde hans arrestering. Detta var en del av ett gemensamt diplomatiskt initiativ och kammaren kommer att glädja sig över att Mawdsley släpptes av de burmesiska myndigheterna i förra veckan.
Jag vill ta tillfället i akt och tacka er och kammarens ledamöter för er roll när det gällde att genomföra denna process i framgångens tecken. Jag hoppas att vi snart återigen kan ta upp frågan om de tusentals andra som är politiska fångar i Burma och den brist på demokrati som plågar detta land.
(Applåder)

Blak
Fru talman! När min danske kollega, Bertel Haarder, uttalade sig för en stund sedan var hans danska så förvanskad att det var fullständigt omöjligt att förstå vad han sade. Kan ni inte se till att vi i framtiden kan höra vad han säger? Det var verkligen svårt att förstå den danska han talade.

Dell'Alba
Fru talman! I måndags hittades Antonio Russo död med krossad bröstkorg i Georgien. Han var korrespondent för Radio Radicale och var den ende västerländske journalist som stannade kvar i Pristina, i Kosovo, i flera veckor förra året. Enligt den obduktion som utfördes i Georgien är det klarlagt att det handlar om mord och sannolikt om tortyr. Antonio Russo var en modig journalist som undersökte de illdåd som begås i Tjetjenien och vi tror att det var därför han mötte sin tragiska död. Jag tror inte att parlamentet kan hålla ännu en tyst minut - det vågar jag inte be om - men jag ville informera er om vad som har hänt, för Antonio Russo var en journalist och en modig människa som gav sitt liv för allas informationsfrihet.
(Applåder)

Gollnisch
Fru talman! Med stöd av artikel 7.4 stycke 2 i vår arbetsordning skall talmannen hänskjuta ärendet till utskottet för rättsliga frågor innan den franska regeringens beslut bekräftas. Utslaget av Conseil d'État (motsv. regeringsrätten och lagrådet) som ni kanske snart skall åberopa avkunnades av en inkompetent gruppering medan det i den franska lagen fastställs att endast kammaren är behörig när det gäller en europeisk parlamentsledamots mandat. I detta förfarande, fru talman, har vår kollegas, Jean-Marie Le Pen, parlamentariska immunitet kränkts från början till slut. Jag förutsätter inte att ni, som ni nyss gjorde, kan citera ur stadgan om grundläggande rättigheter utan att praktiskt tillämpa den själv i utövandet av er höga befattning.

Maes
Fru talman, ärade kolleger! Våld är ingen fotnot här i parlamentet och så måste det förbli. I anslutning till er uppmaning och ert deltagande med våldoffrens anhöriga, vill vi också gärna visa vår solidaritet med dem som i dag, på så många platser i Baskien, protesterar mot ETA:s våld. Därför skall vi när den här föredragningslistan har godkänts hålla en liten, tyst manifestation på ett par minuter framför entrén till parlamentsbyggnaden tillsammans med alla kolleger och med alla personer som vill vara med.

Duhamel
Fru talman! Det är inte möjligt att utan att reagera låta den högsta franska förvaltningsdomstolen ifrågasättas av herr Gollnisch vilken, om han respekterade rättsstaten, skulle respektera dess behörighet. Vad gäller herr Le Pen, är det upprörande för Europaparlamentet och alla demokrater att höra herr Le Pen använda ordet " dignitet" .

Sakellariou
Fru talman! För mig handlar detta faktiskt om arbetsplanen.
(Applåder)
Vi har denna vecka inga aktuella och brådskande frågor av större vikt. Ändå har Tjetjenien, Albanien, Burma och Palestina redan behandlats. Min fråga till er lyder: Skulle vi inte kunna ändra arbetsplanen så att vi i framtiden inte längre för någon debatt om brådskande frågor av större vikt, utan att vi klarar av dessa i början av sessionen?
(Applåder)

Talmannen
Där ser ni herr Goebbels, handlar det där om ett förslag till förfarande eller inte? Tro mig, man skulle kunna bre ut sig om detta i timmar.

Schröder, Ilka
Fru talman! Mellan den 3 oktober 2000 och i går har i Förbundsrepubliken Tyskland minst sju minnesplatser skändats, har människor av rasistiska skäl överfallits vid åtta tillfällen, fyra flyktingförläggningar angripits, och vid sju tillfällen har synagogor, judiska kyrkogårdar eller minnesmärken skändats!

Martinez
Fru talman, kära kolleger! Det är inte på grund av att vi håller på med föredragningslistan som vi i dag måste ta emot order.
Ett antal kolleger - och jag förstår dem - har drömt stora drömmar. De har drömt om att bygga en federal stat med president Spinelli, exempelvis, det vill säga att omforma våra fördrag till en konstitution. Att i dag emellertid erkänna att detta parlament skulle ha en bunden befogenhet och måste lyda order från en stat, vilken den än är, om att upphäva en av våra kollegers mandat det skulle vara detsamma som att medge att det inte är suveränt och att det måste underställa sig de nationella rättsliga eller statliga myndigheterna.
Fru talman, kära kolleger! Vi har chansen att göra ett stort steg mot vår dröm - som förresten inte är min. Inse att ert parlament har befogenhet att efter eget gottfinnande lösa frågan om upphävande av mandat och ni skall ha kommit en bra bit på väg mot er federala dröm, om ni inte, fru talman, backar och accepterar att kapitulera.

de Gaulle
Fru talman! Jag förvånas i alla fall över att affären med upphävandet av mandatet för herr Le Pen inte togs upp, det berördes bara av utskottet för rättsliga frågor. I själva verket skulle man för första gången under den tredje, fjärde och femte republiken medverka till avsättning av en fransk parlamentariker på grund av en historia som visar på lagöverträdelse.
Det har skett en hel rad av lagöverträdelser - inte bara av den franska lagen men även den europeiska lagen - och jag tror att det är en stort misstag att utskottet för rättsliga frågor inte tar upp denna affär och att man inte lyssnar på herr le Pen.

Arbetsplan
Talmannen
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet den 19 oktober har delats ut.
Måndag: En begäran har hänskjutits till mig från Gruppen De gröna/Europeiska liberala alliansen om att uppskjuta betänkandet av Klass till en senare sammanträdesperiod för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om vegetativt förökningsmaterial av vinstockar.
Lannoye önskar yttra sig liksom den som lämat in begäran.

Lannoye
Fru talman! Betänkandet av Klass har redan uppskjutits två gånger. Vi skulle åtminstone önska att det skulle bli det på nytt av ett politiskt skäl.
I själva verket är detta betänkande, som verkar vara av teknisk karaktär och inte tillföra stora ändringar av politiskt slag, ytterst viktigt genom att det i smyg inför en möjlighet att praktisera genetisk vetenskap inom vinodling som därmed leder till en genetiskt modifierad vinodlingskultur.
Vi anser att med hänsyn till att vi just nu har ett förlikningsförfarande om ramdirektivet om genetiskt modifierade organismer skulle det vara klokare att vänta tills denna förlikning är avslutad och ta upp detta problem när ramdirektivet är tydligt definierat, det vill säga i princip under januari. Vi begär därför att granskningen av detta betänkande skjuts upp.

Talmannen
Lannoye har just lagt fram begäran från sin grupp.
Vill någon yttra sig för denna begäran?

Roth-Behrendt
. (DE) Fru talman! Som vi redan vid upprepade tillfällen har sagt till föredraganden och parlamentet finns det en viktig lagstiftning som rör frisläppandet av genetiskt manipulerade eller modifierade mikroorganismer, nämligen kollegan David Bowes betänkande med vilket vi för ögonblicket befinner oss i förlikningsförfarande. Detta utgör den primära lagstiftningen samt grunden för all annan lagstiftning kring genetiskt modifierade växter. Därför blir detta meningsfullt, korrekt och även seriöst först när vi inväntar resultatet av förlikningsförfarandet, vilket kommer att dröja ytterligare ungefär sex veckor, för att därefter besluta om all övrig lagstiftning. Därför stöder jag Lannoyes förslag.

Talmannen
Vi skall nu lyssna på föredragande, fru Klaß, som jag tror är emot en uppskjutning.

Klaß
. (DE) Fru talman! Jag motsätter mig att betänkandet skjuts upp, och jag undrar hur parlamentet egentligen arbetar. I juli månad antogs betänkandet med stor majoritet och med två röster emot i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Här ger man sig in i en diskussion om direktiv 90/220 om frisläppandet, detta är inte lämpligt. Vi refererar här till direktivet om frisläppandet, och efter förlikningsförfarandet är det just detta som kommer att gälla även för vinstockarna. Vad vi nu gör är inget annat än vad vi redan har gjort på området skog och växter, nämligen att referera till det horisontala direktivet.
Om vi inte röstar om betänkandet kommer detta att leda till förseningar. Det kommer att lägga hinder i vägen för handeln med vinstockar i Europa, och jag tror att vi även här måste rösta om betänkandet i enlighet med den inre marknaden, för Europas vinstocksförädlare.
(Parlamentet förkastade förslaget.)
Tisdag:

Poettering
Fru talman! På min grupps vägnar vill jag föreslå att vi i yttrandet om Biarritz i morgon bitti tar upp en punkt, nämligen kommissionens förklaring till en intervju som kommissionär Verheugen gav fredagen den 20 oktober i Frankfurter Allgemeine Zeitung. Verheugen gav intryck av att tio länder utifrån dagens situation kommer att ansluta sig till Europeiska unionen år 2005, och dessutom - vilket väger tyngst - ifrågasatte han betydelsen av majoritetsbeslutet i ministerrådet, vilket vi ju betraktar som det grundläggande reformelementet för Nizza. Han har redan kritiserats för detta av sin egen politiska familj. Vi ber kommissionen klarlägga detta i sitt yttrande i morgon. Detta är redan andra gången som kommissionär Verheugen beklagligtvis yttrar sig om att detta är omtvistliga fakta. Han trampar uppenbarligen från klaver till klaver. Vi ber kommissionen klargöra sin ställning.
(Applåder)

Talmannen
Herr Poettering, under debatten i morgon står talare fritt att ta upp alla frågor och fråga ut såväl rådet som kommissionen.

Meddelande om tillkännagivandet av Le Pens mandatförlust
Talmannen
Kära kolleger! Jag vill meddela er att jag den 19 oktober 2000 mottog det officiella meddelandet från de behöriga myndigheterna i den franska republiken om ett beslut den 6 oktober 2000 av Conseil d'État som förkastar Jean-Marie Le Pens överklagande av den franske premiärministerns beslut den 31 mars 2000 att upphäva hans mandat som ledamot i Europaparlamentet.
Jag vill tala om för er att sedan dess har jag mottagit en kopia av den begäran om nåd som inlämnats av Charles de Gaulle, Carl Lang, Jean-Claude Martinez och Bruno Gollnisch för Le Pen till Jacques Chirac, republikens president.
Jag ger ordet till fru Ana Palacio Vallelersundi, ordförande i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för att hon skall ge oss sin åsikt.

Palacio Vallelersundi
. (ES) Fru talman! Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden beslutade efter överläggningar vid sammanträdet den 15 och 16 maj i år att rekommendera att meddelandet om tillkännagivandet i kammaren avseende parlamentets fastställande av Jean-Marie le Pens förlust sitt mandat skulle skjutas upp. Jag insisterar att utskottet för rättsliga frågor rekommenderade att detta meddelande skulle skjutas upp tills Le Pens tidsfrist att överklaga till den franska förvaltningsdomstolen löpt ut, eller att denna fattat ett beslut. Och jag citerar ordagrant det brev ni själv, fru talman, läste upp i kammaren den 17 maj.
Som ni sade har förvaltningsdomstolen avslagit detta överklagande och i vederbörlig form har vi meddelats detta avslag. Därför finns det inte längre något som rättfärdigar ett dröjsmål med meddelandet i kammaren, vilket skall göras i enlighet med primärrätten, rent konkret artikel 12.2 i valakten av den 20 september 1976.
Fru talman! Den nådeansökan ni nämner förändrar inte den situationen eftersom det inte rör sig om en rättslig besvärsskrift. Som namnet antyder är detta ett stöd av "vita riddare" som inte påverkar den franska regeringens dekret vilket, i enlighet med rekommendationen från utskottet för rättsliga frågor bör tillkännages i kammaren.

Talmannen
Jag tackar er, fru Palacio.
Följaktligen och i enlighet med artikel 12.2 i valakten från den 20 september 1976 som gäller val av företrädare i Europaparlamentet genom allmänna direkta val konstaterar Europaparlamentet den franska regeringens tillkännagivande där man fastslår att Jean-Marie Le Pens mandat är upphävt.
Herr Le Pen, jag anmodar er att lämna kammaren och för att allt skall ske med den värdighet som är passande för vår kammare liksom för er själv avbryter jag sammanträdet under tio minuter.
(Sammanträdet som avbröts kl. 17.40. och återupptogs kl. 17.50.)

Begäran om upphävande av Pacheco Pereiras immunitet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0304/2000) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om upphävande av Pacheco Pereiras immunitet.

MacCormick
. (EN) Fru talman! Denna fråga har sitt ursprung i en begäran (meddelad av er till kammaren den 17 februari) från behöriga portugisiska myndigheter om upphävande av Pacheco Pereiras immunitet med hänsyn till domstolsförhandlingar i Portugal rörande uttalanden i ett TV-program för några år sedan. I TV-programmet fördes en diskussion om politikers och journalisters respektive roller. I denna debatt fällde Pacheco Pereira kommentarer om en tredje part som inte deltog i debatten, som denna tredje part tog avstånd ifrån. Inledningsvis påbörjades offentliga straffrättsliga förfaranden, men dessa avbröts och man har nu inlett privaträttsliga förhandlingar vid Cascais högsta brottmålsdomstol. Detta är sålunda ett fall som handlar om yttrandefrihet i en politisk fråga.
Immuniteten för kammarens ledamöter behandlas i artikel 10 i protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier. Slutsatsen av detta, för vårt föreliggande syfte, är att ledamöterna av detta parlament i sina egna hemländer åtnjuter samma immunitet som skulle åtnjutas av ledamöter av det nationella parlamentet i det aktuella landet. Efter att ha undersökt frågan är utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, när det gäller denna typ av fråga som ligger på vårt bord, övertygat om att Pacheco Pereira om han varit ledamot av det portugisiska parlamentet skulle åtnjuta immunitet som bara kan upphävas av det portugisiska parlamentet. Enligt våra bestämmelser omfattas han av en immunitet som bara kan upphävas genom beslut av detta parlament.
Det är viktigt att jag understryker att immuniteten inte skall uppfattas som en fördel för en enskild ledamot, som han eller hon kan upphäva eller åberopa som han eller hon behagar. Det handlar i stället om en immunitet som åberopas av denna kammare i sin helhet, i dess intresse av att bevara villkoren för en effektiv, demokratisk politik och argumentation och för att göra det möjligt för denna kammare, genom sina ledamöter, att korrekt utöva dess funktion i en alleuropeisk demokrati. Det är därför kammarens uppgift att besluta om immuniteten bör upphävas eller inte.
Vi gör inte detta på ett godtyckligt sätt. Vi gör det i enlighet med prejudikat och en praxis som etablerats under många år.
Slutsatserna i mitt betänkande bör läsas upp: " Pachecos kommentarer i ett tv-program om pressen utgör utan tvekan en del av en politisk debatt och därför är artikel 157.1 i den portugisiska författningen tillämplig. Enligt denna bestämmelse skulle han ha åtnjutit immunitet om han varit ledamot av det portugisiska parlamentet. Därför åtnjuter han även immunitet som ledamot av Europaparlamentet i fråga om uttalanden som gjorts och åsikter som framförts i det tv-program målet gäller." Det har varit kammarens praxis att vidhålla ett bevarande av immuniteten i alla fall då ett upphävande av den skulle verka hämmande på den lagliga och demokratiska politiska verksamheten.
På grundval av ovanstående har därför utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden enhälligt kommit fram till, efter bedömning av skälen för och emot ett upphävande av immuniteten, att vi rekommenderar parlamentet att inte upphäva Pacheco Pereiras immunitet.

Zappalà
Fru talman! Fallet med ledamot Pacheco Pereira har granskats mycket ingående av utskottet för rättsliga frågor: den ståndpunkt vi har intagit och i dag underställer kammaren är att immuniteten inte skall hävas. Detta motiveras och förklaras i McCormicks utmärkta betänkande, som ytterst grundar sig på följande: politisk eller nationell tillhörighet får inte och skall inte inverka. Den rättsliga grunden måste vara solid och slutgiltig. Immuniteten är inget personligt privilegium utan en garanti för parlamentets självständighet genom dess ledamöter i relation till alla andra myndigheter. När den handling som kritiseras utfördes eller den berördes egna vilja att avstå från immuniteten har ingen betydelse.
Att man i protokollet hänvisar till nationella bestämmelser innebär inte att Europaparlamentet överspelas utan handlar om förfarandet. Alla parlament - i det här fallet det europeiska - har rätt att fatta självständiga beslut. Till sist har Pacheco Pereira bedrivit politisk verksamhet och kan därför inte betraktas som ansvarig för något brott.
När jag nu har klargjort PPE:s inställning vill jag påvisa att om Pacheco Pereira hade varit italienare hade han åtalats utan att Europaparlamentet visste om det! Det italienska domstolsväsendet frågar inte om lov när den berörde är ledamot av Europaparlamentet och trampar på alla principer om tillbörlig respekt för denna institution.
Under denna mandatperiod har redan några ledamöter åtalats utan att man har begärt att immuniteten skall upphävas. Personligen kunde jag inte anmäla detta, eftersom det rörde sig om partivänner som alltid har varit måltavlor av politiska skäl och det därför skulle verka som om jag talade i egen sak. I dag händer dock detta igen och gäller en kollega som visserligen tillhör PPE, men inte min politiska gruppering i Italien. Cocilovo åtalades utan att detta parlament kände till det, med förakt för parlamentet. Detta är mycket allvarligt och någonting som ni måste ta ställning till, fru talman. Europaparlamentets självständighet står på spel!

Medina Ortega
Fru talman! Efter MacCormicks, och Zappalàs kompletterande inlägg, kommer jag inte att behöva de två minuterna. Ur Europaparlamentets socialdemokratiska grupps synpunkt återstår det inte några tvivel om att ett upphävande av Pacheco Pereiras immunitet inte är lämpligt. Jag skulle vilja påstå att det handlar om en väldigt trivial fråga, om några uttalanden av en politiker i ett TV-program, att dessa uttalanden ger upphov till en brottsanklagelse utan grund, att detta täcks av den portugisiska författningen och genom tillämpning av gemenskapens regler om upphävande av den parlamentariska immuniteten.
Vi har här alla de element som ger anledning att inte häva Pacheco Pereiras immunitet och därför ansluter sig den socialdemokratiska gruppen till MacCormicks förslag att upphävande av Pacheco Pereiras parlamentariska immunitet ej skall beviljas.

Den socialpolitiska dagordningen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0291/2000) av van Lancker för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om den socialpolitiska dagordningen (KOM(2000) 379 - C5-0508/2000 - 2000/2219(COS)).

Van Lancker
. (NL) Herr talman, fru kommissionär, fru minister, bästa kolleger! Jag vill först och främst tacka kollegerna och kommissionären och hennes tjänstemän för det utmärkta samarbete vi haft inom ramen för det här betänkandet. Jag vill också ta tillfället i akt att uttrycka min tacksamhet för alla bidrag från de icke-statliga organisationerna, arbetsmarknadens parter och de experter som hjälpt oss att utarbeta en ambitiös socialpolitisk dagordning åt parlamentet. Det har så ofta sagts att " socialpolitiken är en produktiv faktor" och det är rätt eftersom ett mer solidariskt samhälle också är ett samhälle som presterar bättre. Socialpolitiken har dock sina egna lagar, och i socialpolitiken måste man se till att orättvisor försvinner, att den sociala sammanhållningen främjas och att människornas livskvalitet blir bättre. Därför förtjänar den socialpolitiska dagordningen en mer framträdande plats i den europeiska politiken. Toppmötet i Lissabon har givit oss chansen att ge socialpolitiken mer tyngd. Den möjligheten måste vi ta vara på.
Till min stora glädje har jag kunnat konstatera att kommissionen och det franska ordförandeskapet vill ha en ambitiös socialpolitisk dagordning och den målsättningen tror jag, fru kommissionär, fru minister, att vi delar helt och hållet. Därför skulle jag vilja ägna min talartid i den här debatten åt att fästa uppmärksamheten på några punkter där vi från parlamentets sida skulle vilja skärpa dagordningen ytterligare.
För det första med avseende på strategin. Den socialpolitiska dagordningen måste göra det sociala Europa tydligt synbart för medborgarna och därför yrkar vi för att göra åtgärder, prioriteter och instrument kraftigare och tydligare. Vi måste kunna se var det görs framsteg, dessa måste kunna mätas, och den socialpolitiska dagordningen måste få en central plats i den politiska diskussionen vid det europeiska toppmötet. Av den anledningen yrkar vi med kraft för att införa en social resultattavla, liknande den som införts för den inre marknaden, med tydliga åtgärder, med tidsfrister. Därför yrkar vi också för årliga diskussioner om den socialpolitiska dagordningen vid vårens toppmöte.
För det andra med avseende på instrumenten. Den öppna samordningsmetod som sedan Luxemburg används för sysselsättningen har verkligen öppnat dörren för fantastiska nya möjligheter på områden där tidigare endast nationella befogenheter gällde. Därför begär vi nu att den metoden förstärks och, såsom rådet (sociala frågor) nu har beslutat, tillämpas på uteslutning och fattigdom. Vidare skulle vi gärna vilja att den här viktiga nyskapande metoden även används för att göra framsteg vad avser moderniseringen av strategin för den sociala tryggheten.
För det tredje, ett men. Understrykandet av vikten av samordningsmetoden betyder inte att den metoden måste komma i stället för social lagstiftning eftersom vi i Europa även måste fastställa sociala rättigheter, måste våga formulera sociala minimivillkor och måste skapa en social lagstiftning som är nödvändig inom ramen för en europeisk inre marknad. Parlamentet anser att kommissionen borde bidra litet på sina håll, till exempel när det gäller enskilda och kollektiva rättigheter för arbetstagare, till exempel när det gäller mer trygghet i de nya formerna av arbete, till exempel när det gäller skydd mot nya säkerhets- och hälsorisker på arbetet. Vi tycker också att det är väldigt viktigt att Europeiska kommissionen tar ett initiativ som på nytt ansluter till rekommendationerna från 1992 om stöd till medlemsstaternas insatser för att garantera var och en rätt till en rimlig inkomst. Först då kan kampen mot fattigdomen bli effektiv.
Viktiga parter i förverkligandet av den här socialpolitiska dagordningen, till exempel vad avser livslångt lärande, förläggningen av arbetstiden, och nya arbetsformer, är naturligtvis arbetsmarknadens parter och vi hoppas att de kommer att vilja förhandla om alla dessa områden. Vi ber dock även kommissionen, fru kommissionär, att den, om de här förhandlingarna inte ger något resultat, använder hela sin initiativrätt.
Till sist ytterligare två kommentarer: avgörande för genomförandet av den europeiska socialpolitiska dagordningen är att det bildas ett starkt partnerskap, ett partnerskap mellan institutionerna, partnerskap med medlemsstaterna, med arbetsmarknadens parter, men även med de många sociala icke-statliga organisationer som måste ha en viktig funktion i genomförandet av dagordningen. Även i det avseendet tycker vi att Europa brådskande måste ta ett initiativ för att förstärka den här medborgardialogen, dialogen med de sociala icke-statliga organisationerna.
Avslutningsvis, socialpolitik får inte betraktas som ett separat kapitel. Den måste integreras i alla politikområden i Europeiska unionen. Jag är övertygad om att Europa inte kommer att bli socialt förrän den ekonomiska politiken, konkurrenspolitiken, utrikespolitiken och hela utvidgningsdiskussionen också får ett socialt innehåll. Jag hoppas, fru minister, att rådet kan låta sig inspireras av parlamentets förväntningar och jag hoppas att ni vid toppmötet i Nice skall lyckas fastställa ambitiösa målsättningar i en europeisk socialpolitisk dagordning som vi sedan tillsammans skall kunna arbeta vidare på under de kommande åren.

Kratsa-Tsagaropoulou
Herr talman! Förslagen i den sociala dagordningen har lämnat oss ett politiskt budskap som inte har passerat obemärkt. Ärendet har väckt stort intresse i Europa och vi har fått motta många förslag från företrädare för icke-statliga organisationer, men också från olika samhällsgrupper och medborgare i allmänhet. Dessa har utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor tagit hänsyn till i sitt yttrande.
Vi hoppas att tillämpningen av den sociala dagordningen skall ge medborgarna chansen att känna att det sociala Europa står vid deras sida och att de skall inse att Europeiska unionen kommer att vidta positiva åtgärder för att oavbrutet förhöja levnadsstandarden och inte endast trygga en minimumstandard. Vi måste också tydliggöra att den sociala dagordningen inte syftar till att påbjuda en enhetlig socialpolitik, utan till att samordna, understödja och befrämja nationella politiska riktlinjer inom ramen för en övergripande social utveckling. Anledningen till detta är att medlemsstaterna i dagsläget har att bemöta gemensamma utmaningar, naturligtvis av olika stora dimensioner, som t.ex. arbetsstrukturerna, diskriminering gentemot medborgare samt de två könens jämställdhet.
Utskottet för kvinnors rättigheter hävdar att man i den sociala dagordningen måste placera kvinnors kvantitativa och kvalitativa deltagande på arbetsmarknaden från alla ålderskategorier och socialgrupper i centrum för sina problemställningar och aktiviteter . På grundval av detta måste företräde lämnas till de åtgärder som gör det möjligt att kombinera yrkesliv med familjeliv eller med andra personliga livsval.
Utskottet för kvinnors rättigheter föreslår dessutom att alla kvinnor i alla åldrar samt från alla socialgrupper måste ha tillgång till ett lämpligt och tillbörligt socialt trygghetssystem. Vi får aldrig glömma att kvinnor alltid är de första offren vid ekonomiska kriser och utgör majoriteten av de medmänniskor som drabbas av social uteslutning och fattigdom.
I vårt yttrande stöder vi dessutom dialogen och samarbetet med medborgarnas samhälle men framför allt med kvinnoorganisationerna i de länder som förbereder ett införlivande i den europeiska familjen, eftersom vi där måste föregå en enhetlig utveckling som skall följa i det övriga Europas fotspår och anda.

Talmannen
Innan jag ger ordet till Nicole Péry på rådets vägnar, vill jag göra ett påpekande. Péry är i dag här för tredje gången i rad, det gläder oss. Det var det första jag ville säga. Det andra är: Detta kan jag bara förklara med att gärningsmannen alltid återvänder till brottsplatsen. Nicole Péry var under många år vice talman, hon satt också på denna stol, och under svåra omröstningar var vi alltid i mycket säkra händer. Desto mer gläder det mig att ni är här i dag! Varsågod, fru statssekreterare.

Péry
. (FR) Herr talman, fru kommissionär, fruar föredragande, mina damer och herrar ledamöter! Först tackar jag er herr talman för denna personliga presentation.
Jag är mycket lycklig att kunna närvara här hos er för denna viktiga diskussion om den sociala dagordningen. Jag måste likväl säga att Elisabeth Guigou, i dag minister för sysselsättning och socialfrågor skulle ha tyckt om att vara här i dag i denna institution, vilken hon också har tillhört och från vilken hon har förträffliga minnen. Men alla dessa nya funktioner kräver att hon finns i Paris i dag och hon bad mig framföra att hon beklagar detta.
Jag skulle framför allt vilja gratulera fru Van Lancker, och även utskottet för sysselsättning och socialfrågor och dess ordförande till det betänkande som vi skall debattera och som är ett bevis på Europaparlamentets dynamiska och höga engagemang för den sociala dagordningen.
Efter det informella rådsmötet " Sysselsättning och socialpolitik" den 8 juli i Paris begärde ordförandeskapet att alla berörda aktörer - Europaparlamentet, naturligtvis, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer, rådets grupper och kommittéer - att de skulle tillkännage sina förslag.
Europaparlamentets resolution om den sociala dagordningen som ni förbereder er att anta utgör ett mycket ambitiöst bidrag till vår gemensamma uppgift. Det franska ordförandeskapet gratulerar er till det och förbinder sig att ta största möjliga hänsyn till den i sitt arbete.
Det informella rådsmötet den 8 juli, konferensen i september som ni anordnade tillsammans med Europeiska kommissionen, besöken i huvudstäderna som herr Briet gjorde gör att vi kan ge vissa synpunkter. Jag skall först lämna allmänna synpunkter på den sociala dagordningen innan jag återkommer till de olika områdena som jag gör en sammanfattning av för att respektera min talartid.
Jag är glad att kunna säga att alla aktörer som berörs av den sociala politiken har uttalat sig positiva till att en dagordning upprättas. Den skall göra den europeiska socialpolitiken mer synlig och effektiv och samtidigt förbereda unionen för stora gemensamma utmaningar. Dagordningen är naturligtvis i linje med slutsatserna från Lissabon och med den kommande europeiska stadgan om grundläggande rättigheter för att därigenom garantera ett effektivt genomförande.
De åtgärdsområden som räknas upp i kommissionens meddelande har likaså varit föremål för en allmänt överenskommelse. Om det blir debatt handlar den inte så mycket om typen av åtgärder som skall vidtas som om den metod som skall godkännas för att uppnå de åsyftade målen. Jag anser att man måste använda en pragmatisk process och komma förbi motsättningar när de är falskt ideologiska.
Som ni mycket riktigt föreslår i er resolution skall vi genom att på det sättet stödja den metod Europeiska kommissionen föreslagit fortsätta att utnyttja hela paletten av gemenskapsverktyg som vi har till vårt förfogande, dvs. den sociala dialogen, lagstiftningen, samordningen, konvergensen, informationsutbytet samt finansieringen inom ramen för gemenskapens fonder och program. Vi har att bestämma, område för område, åtgärd för åtgärd vilket som är det bäst lämpade verktyget för det mål som vi vill uppnå.
Jag vill nu ta upp mer exakta iakttagelser, först om sysselsättningen. Sysselsättningen förblir vårt prioriterade område även om metoden att angripa frågan varierar. Jag konstaterar också där fullt enighet att fortsätta och förstärka processen från Luxembourg inom ramen för de fastställda målen vid europeiska rådsmötet i Lissabon. Vi har speciellt förbundit oss vid målet om full sysselsättning. Att ställa kvantitativa mot det kvalitativa är en felaktig diskussion och i Lissabon har man tydligt fastlagt en dubbel målsättning: mer sysselsättning och sysselsättning av bättre kvalitet. Vi måste kunna definiera de viktiga komponenterna som karakteriserar kvaliteten i sysselsättningen och sedan vara i stånd att mäta den.
Ni skall veta att med tanke på mina uppgifter i den franska regeringen har det framför allt glatt mig att kunna konstatera att jämlikheten mellan kvinnor och män å ena sidan och utbildning under hela livet å andra sidan är två ämnen som får ett mycket starkt stöd. Ämnet utbildning under hela livet har enhälligt upptagits som ett prioriterat åtgärdsområde. Arbetsmarknadens parter har för övrigt börjat arbeta med detta ämne. Vi bör uppmuntra dem till detta så att konventionella initiativ görs för att främja utbildning under hela livet och detta så snart som möjligt. Jag vill i detta skede av mitt inlägg påminna om att det skall äga rum ett europeiskt seminarium om denna fråga den 4-5 december i Biarritz, ett seminarium som jag skall leda.
Vad gäller frågan jämlikhet mellan män och kvinnor har flera medlemsstater redan betonat att det behövs ett tydligare uttalat samband mellan yrkeslivet och familjelivet, särskilt med hänsyn till barnomsorg. Det är faktiskt en nyckelfråga både för att uppnå höga sysselsättningsnivåer och för att komma vidare i arbetet med jämlikhet mellan män och kvinnor.
För att fortsätta med denna fråga, i er resolution planeras otaliga åtgärder för att gynna kvinnorna och den innehåller ett allmänt mål om integrering av begreppet jämlikhet mellan män och kvinnor på dagordningens alla relevanta sektorer. Jag stöder denna metod.
Ni känner kanske till att den 27 oktober i år organiserar jag ett kollokvium på ministernivå om detta ämne. Jag har redan talat länge i kammaren om detta ämne den 5 oktober. Jag skall därför inte ta upp de tre ämnen som vi skall debattera vid detta tillfälle.
Ni skall inom kort debattera det femte ramprogrammet om jämlikhet mellan män och kvinnor för perioden 2001-2006. Jag vill tacka er mycket djupt för att ni svarat på ordförandeskapets uppmaning genom att arbeta mycket snabbt och mycket bra som gör det möjligt för oss att anta det så viktiga programmet i tid, i vilket det både föreslås ett integrerat tillvägagångssätt och specifika insatser. Ni kan räkna med att jag med hela min kraft skall arbeta för att slutföra det och stödja ett ekonomiskt åtagande i nivå med 50 miljoner euro.
Till sist för att förstärka den integrerade metoden för jämlikhet har ordförandeskapet önskat att detta begrepp skall beaktas av flera ministerråd. Detta kommer att ske under det franska ordförandeskapet.
Den sociala dagordningen innehåller många andra mål. Jag vill säga något om arbetstagares rörlighet. Man måste uppmuntra till denna rörlighet medan man samtidigt garanterar säkerhet för yrkeskarriär. Jag vill också säga ett ord om vår kamp mot osäkerhet, osäkerhet med anställningar som bör behandlas bättre.
Arbetsmarknadens parter har påpekat att det är nödvändigt med gemensamma definitioner. Jag tänker framför allt på icke typiska arbeten. Helt klart behöver några gemenskapsdirektiv om europeiska företagsnämnder, omplaceringar, kollektivuppsägningar till exempel ses över. Jag har likaså kunnat konstatera ett stort krav på att det skall definieras en verklig gemenskapsstrategi för arbetsmiljö, i synnerhet vad gäller hälsa och säkerhet. De gällande direktivet måste förenklas och anpassas till den tekniska utvecklingen men det behövs också konkreta förslag om nya risker och riskyrken.
Ett ord om socialförsäkring. Vi är alla överens om att fullfölja strategin om samarbete på området socialt skydd, däribland prioriterande det som vi har anmodats i Lissabon, frågan om pensioner.
När det gäller kampen mot social utslagning har vi gjort ett stort framsteg genom att den 17 oktober vid rådsmötet (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) definiera lämpliga mål för kampen mot fattigdom och social utslagning som skall utgöra grunden för de nationella handlingsplanerna. I dagordningen skulle man likaså kunna uttala sig om hur man skall följa upp rekommendationen från 1992 om minimiresurser.
Ordförandeskapet har för avsikt att under de kommande veckorna utarbeta en sammanställning över alla de ämnen och alla de bidrag som har lämnats till oss. Vi skall vid rådsmötet (arbetsmarknadsfrågor) den 28 november kunna utarbeta ett dokument riktat till stats- och regeringscheferna som visar en verklig ambition för de kommande fem åren. Uppenbarligen skall Europaparlamentet kraftfullt ha bidragit till detta och jag tackar er för det.
(Applåder)

Pronk
Herr talman! I dag behandlas den socialpolitiska dagordningen. Jag vill tacka Van Lancker och Kratsa så mycket för allt det arbete de lagt ner på att från parlamentets sida få ner något på papper om det här. Jag skulle vilja säga två saker om det.
För det första förde vi tidigare en diskussion om det sociala handlingsprogrammet, och ett handlingsprogram betyder att det händer något. Nu diskuterar vi den socialpolitiska dagordningen och det kan betyda att det händer något, men det behöver inte betyda det, och det är alltså en av de saker som vi alltid måste räkna med. Vi har att göra med ett socialdemokratiskt inspirerat råd och chansen är alltså stor att det pratas mycket men att det inte händer särskilt mycket. Jag hoppas alltså att jag inte skall behöva hålla fast vid den tolkningen. Det handlar om att det verkligen sätts upp något på dagordningen och att det vidtas åtgärder. Det är vad som försöks åstadkommas med det här betänkandet, och det har vi själva försökt understryka litet i några ändringsförslag.
I dag handlar det om, och det har föredraganden också redan talat om, socialpolitiken. I vår partigrupp har vi alltid fäst stor vikt vid den sociala marknadsekonomin som grund för allt det som vi sysslar med, även inom ramen för Europeiska unionen. Lyckligtvis har vi till största delen kunnat genomdriva den gemensamma marknaden. Vi har också kunnat genomdriva några saker på det sociala området men inte allt, och det hängde samman med att Amsterdamfördraget ännu inte hade trätt i kraft. I det avseendet är det här sociala handlingsprogrammet eller den här socialpolitiska dagordningen av mycket stor betydelse. Vi måste försöka sortera ut de brister som systemet fortfarande innehåller och ge dem ett namn och åtminstone ta upp dem på dagordningen. Det viktiga med att göra en dagordning är att man också tar upp saker som man hoppas att kommissionen skall arbeta vidare på i detalj. Ett antal sådana punkter har tagits med. Det skulle ha varit dåligt av parlamentet om det inte alls hade nämnt de här punkterna, men jag vet att vi därmed inte löst alla problem på de områden som punkterna omfattar. Det är alltså något som vi också måste lämna vidare till kommissionen för närmare granskning.
Sedan punkten öppen samordning. Det tror jag är mycket viktigt. Jag vill förresten också peka på Cocilovos yttrande som visserligen inte skall diskuteras nu men som kommer upp till omröstning senare. I det ges särskilt svar på parlamentets anmärkningar i fråga om sysselsättningen. Det är alltså av den anledningen som det området inte behandlas så mycket i det här betänkandet. Man måste dock egentligen se de här två handlingarna som en helhet och då stämmer bilden helt.
Herr talman, jag tror att det finns ytterligare problem, men de skall vi behöva lösa i samband med omröstningarna om ändringsförslagen.

Hughes
Jag vill gratulera van Lancker till ett utmärkt betänkande.
Jag har hört från vissa håll att efter det man har läst betänkandet kan man ställa upp på diagnosen, men inte på receptet. Jag menar att om vi inte följer detta recept, så är prognosen inte god när det gäller att uppfylla det fastställda målet för den socialpolitiska dagordningen, dvs. att socialpolitiken får en fullständigt jämbördig placering vid sidan av sysselsättningspolitiken och den ekonomiska politiken. Det är detta recept vi måste följa.
För den socialdemokratiska gruppen finns det många viktiga punkter i detta betänkande. För oss är den öppna samordningsmetoden mycket viktig. Vi vill att denna stärks i förhållande till sysselsättningspolitiken. Vi vill också att den används i samband med social utslagning och socialt skydd. Jag blev glad när jag hörde vad Nicole Perry hade att säga till oss i dag i detta avseende. Den öppna samordningen verkar anses som ett mjukt alternativ av många, och jag är övertygad om att detta är skälet till varför den stöds i vissa läger. Det får inte vara ett mjukt alternativ. Vi kommer så ofta vi får möjlighet att verka för att den skall vara förenad med indikatorer och referenspunkter och en korrekt gruppgranskning, och att parlamentet till en viss del skall delta i detta förfarande. Vi stöder också den sociala dialogen, men vi fordrar att kommissionen skall styra detta förfarande på ett lämpligt sätt och att - i de fall förhandlingarna misslyckas - vi snabbt bör införa lagstiftning om detta blir nödvändigt.
I punkt 14 tas en rad frågor upp som vi tycker är viktiga. Det finns inte tillräckligt med tid för att diskutera dem alla just nu, men låt mig betona vilken betydelse de punkter har för oss som har att göra med behovet att modernisera lagstiftningsramen som har att göra med omstrukturering. Jag blev som sagt glad när jag hörde vad Nicole Perry hade att säga i dag. Jag har ännu så länge inte hört lika uppmuntrande ord från kommissionen i samband med, t.ex., behovet av att modernisera gemenskapsdirektivet om företagsråd, eller i samband med kollektiva uppsägningar och överflyttningar. Vi betonar naturligtvis också i hög grad den allmänna ramen rörande information och samråd, för att se till att förändringar inom industrin hanteras på ett socialt ansvarsfullt sätt.

Jensen
Herr talman! För ELDR-gruppen är det avgörande att framtidens Europa också blir ett socialt Europa. Den politiska uppgiften är sålunda att hitta det bästa sättet att uppfylla denna målsättning. För oss i den liberala gruppen är det viktigt att besluten fattas så nära medborgarna som möjligt. Detta gäller inte minst för arbetsmarknads- och socialpolitiken. På toppmötet i Lissabon i våras antog EU:s stats- och regeringschefer en framsynt vision för utvecklingen av ett socialt Europa. Man lade vikten på ett främjande av EU:s ställning i kunskapssamhället och en öppen samordning med gemensamma mål, men med flexibilitet och frihet i valet av medel. Detta fastslogs som en bärande princip.
Kommissionen har i sitt meddelande hittat en ram för den socialpolitiska dagordningen, som jag tycker anammar andan från toppmötet i Lissabon på ett bra sätt. Den öppna samordningen är enligt vår mening rätt väg att gå, om vi skall kunna säkerställa ett socialt Europa. Det kan finnas behov av lagstiftning på vissa områden, men vi har inte behov av en massa byråkratiska och snåriga bestämmelser som misskrediterar det europeiska samarbetet utan att tillföra faktiska resultat. Jag vill också gärna uttrycka mitt erkännande av den stora insats som van Lancker lagt ned på utarbetandet av betänkandet. Hennes insats har varit mycket konstruktiv, och att min grupp är skeptisk till vissa av huvuddelarna i hennes betänkande, måste tillskrivas vår politiska oenighet, och det är ju inte mer än rätt.
Vi delar således inte föredragandens förkärlek till lagstiftning på EU-nivå. Det finns en rad områden där vi anser att man går för mycket in på detaljer. Jag vill betona att vi i EU-länderna har olika traditioner och olika problem på arbetsmarknads- och det socialpolitiska området, och genom besluten på toppmötet i Lissabon erkänns detta. Man har hittat en bra balans i kommissionens tillvägagångssätt. Den tekniska utvecklingen och nya organisationsmetoder talar ju också för ett flexibelt samarbete, då vi satsar mer på mål och uppfyllande av resultat och mindre på stelbent regelstyrning. En sådan öppen samordning är inte nödvändigtvis icke-förpliktande. Nej, den skall naturligtvis vara förpliktande, men den skall byggas upp nedifrån och inte utvecklas genom att vi centralt fastställer en massa bestämmelser och normer. Den öppna samordningen skall ju vara öppen både i valet av medel och när det rör deltagande av alla berörda parter. Därför är det viktigt att det skapas ett större offentligt intresse för och i högre grad fokuseras på den öppna samordningen. Det skall antingen vara inom sysselsättningspolitiken eller i frågan om social utslagning som vi nu tar i tu med hur den öppna samordningen kan tillämpas. Den skall inte vara hemlig. Den skall vara mycket mer känd, och här tycker jag att parlamentet har något att erbjuda. Det kan skapa större offentlighet och sätta större offentlig fokus på processen.

Flautre
Herr talman! På min grupps Verts/ALE vägnar vill jag först gratulera och tacka Anne Van Lancker för kvaliteten i hennes betänkande, såväl vad gäller innehåll som sättet att arbeta med det, där hon har bemödat sig om ett mycket nära samarbete.
Detta begrepp social dagordning, som verkar teknisk, täcker i själva verket vardagliga realiteter, upplevda av våra medborgare. Det handlar faktiskt om att agera på frågans brådskande karaktär och att konkretisera det som man kallar den berömda europeiska " sociala modellen" .
Vi har inte rätt att missa detta tillfälle utom för att minska förhoppningarna hos alla medborgare och kollektiva rörelser som de har försett sig med, som är de mest rustade för att skapa en europeisk union i egenskap av medborgargemenskap.
Listan över frågor som skall behandlas skapar sig själv om man ser på vad som brådskar och anpassar vårt agerande till vad som sades i talen vid toppmötet i Lissabon. Det handlar om att ge de europeiska medborgarna verktygen och den offentliga politik som de behöver för att bygga sin plats i Europa, för att se till att deras grundläggande rättigheter - däribland de sociala - garanteras.
Den brådskande sociala frågan och bevarandet av den europeiska sociala modellen kräver initiativ i syfte att införa rättigheter till en inkomst, en lön och hyggliga pensioner för alla i Europeiska unionen. Genomförandet av de sociala ambitioner som uppvisades Lissabon kräver en gemenskapsåtgärd, en handlingsplan för att skapa sysselsättning inom tjänstesektorn, i synnerhet inom informationssamhället. För att lyckas med detta är det föreslagna direktivet i betänkandet absolut nödvändigt för att garantera social trygghet i nya former av arbete.
Det är likaså viktigt att garantera en god hälsokvalitet, ett rikare socialt liv, en bättre miljö för alla - det tredje systemet - och skatteåtgärder och lagstiftning är nödvändiga för att säkerställa såväl en beständig ekonomi som synliggörandet av denna utveckling av solidarisk ekonomi.
Vi godkänner förslagen av Anne Van Lancker och Péry att snabbt anta direktivet från 1998 om information och samråd med arbetstagare och att revidera direktivet om europeiska företagsnämnder. Det grundläggande kravet av allmänt intresse borde dock vara att uppmuntra oss alla att godkänna förslaget att införliva grunder för sysselsättningen i bestämmelserna och besluten om fusioner, i dag föreskrivet av konkurrensen.
Dessa tre exempel som syftar till att bekämpa fattigdom, att stödja utvecklingen av kreativa aktiviteter för sysselsättning, för sociala band och livskvalitet och att förbättra anställdas rättigheter borde sporra en kammare angelägen om att kunna drömma om ett Europa för medborgare, vilka i dag alltför ofta uppfattar den som en maskin som gör handelsvaror av alla mänskliga aktiviteter.
Flera ändringsförslag visar på skräcken hos vissa av våra kolleger som tar fram sitt suddgummi för att sudda så snart som de läser ordet " lagstiftning" . Kommer de att förklara för medborgarna att parlamentet anser det nödvändigt att anta direktiv för att skydda investeringar, avreglera offentliga tjänster men inte för att kvalificera eller reglera det som man här kallar arbetsmarknaden? Detta motstånd mot lagstiftning leder dessutom till en vägran till förhandling kort och gott, då ett ändringsförslag går ända till att föreslå att stryka målet att ingå europeiska kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter.
Det är på detta område som det enligt vår mening är lämpligt att söka den arkaism som kritiserats dem som inte väntar sig det bästa av världar på en marknad utan hinder.

Herman Schmid
Herr talman! Det behövs verkligen en social dagordning i Europa efter många år av nyliberal ekonomisk politik som har medfört arbetslöshet och social utslagning i alla länder, även i mitt eget, rika hemland Sverige. I våra stora städer har tiggeriet kommit tillbaka efter att ha varit försvunnet ända sedan de första efterkrigsåren. Till och med de privata välgörenhetsorganisationerna och deras soppkök tycks åter behövas. Jag måste därför välkomna syftet med kommissionens arbete och Van Lanckers betänkande. Många av hennes förslag är väldigt bra och värda allt stöd.
Verkliga sociala insatser kostar mycket, vilket jag tycker diskuteras alldeles för lite i betänkandet. Dessa medel måste i huvudsak komma från medlemsländerna. Därför är det de sociala myndigheterna i varje land som man framförallt måste ställa krav på. Regeringarna måste avsätta mer medel, fler socialarbetare måste anställas och mer resurser måste ges till de frivilliga, sociala organisationerna, annars blir resultatet bara fagert tal utan praktiskt innehåll.
I Van Lanckers betänkande är det kommissionen och dess lagstiftning som framställs som den verkliga motorn i det sociala arbetet. Jag tror att kraften måste komma nedifrån, och att det gäller att sätta in stödet på den nivå där problemen finns. Kommissionen kan naturligtvis ge ett viktigt bidrag, men de sociala problemen är lokalt förankrade, och måste hanteras med stor känsla för de konkreta förhållandena. Kommissionen kan medverka till att sätta ribban högt, men det är socialarbetarna, fackföreningar och de frivilliga aktivisterna som vi måste sätta vårt hopp till, inte till tjänstemännen i Bryssel.
Till sist vill jag bara tillägga att jag inte är medförfattare till ändringsförslag 35 som det står i dokumentet med ändringsförslagen. Jag är tvärtom mycket kritisk till förslaget. I stället för mitt namn så skall det stå Figueiredo. Det måste ha skett ett fel i sekretariatet, och jag ber att detta skall rättas till.

Fitzsimons
Herr talman! Jag välkomnar årets meddelande från kommissionen om Europeiska unionens socialpolitiska dagordning för åren 2000-2005. Denna fick ny kraft vid Europeiska rådets sammanträde i Lissabon tidigare i år. Viktiga prioriteringar på denna dagordning omfattar följande: En ökad roll kommer att ges till arbetsmarknadens parter när det rör utarbetande av förslag till EU-direktiv och -förordningar. Anställningsvillkoren kommer att förbättras. Det kommer att bli fortsatt stöd från Europeiska unionen till lokala program för skapande av arbetstillfällen. Det kommer att utarbetas nya EU-mekanismer för medling, förlikning och skiljedom. En ny EU-stadga för små företag kommer att träda i kraft. Det kommer att ske en förbättrad samordning av strategiprogram inom området för informationssamhället. Det kommer också att bli en modernisering av telekommunikationstjänster och Internetrelaterad verksamhet.
Ur ett irländskt perspektiv vill jag säga till kammarens ledamöter att ett av skälen till varför det har skett sådana starka ekonomiska framsteg i vårt land, är det faktum att vi sedan 1987 haft ett system med socialt partnerskap. Detta har inneburit att regeringen haft ett nära samarbete med fackföreningarna och grupper från arbetsgivarsidan på en hel rad ekonomiska och sociala verksamhetsområden, i syfte att säkerställa fast förankrade överenskommelser i frågor som rör t.ex. löner och arbetsvillkor för arbetstagare i Irland. Detta har i hög grad sett till att minska oron inom industrin i vårt land, och bidragit till att det skett en ökning av de inåtriktade utländska investeringsprogrammen.
Jag vill också välkomna satsningen inom den socialpolitiska dagordningen på moderniseringen av telekommunikationstjänster. Europeiska unionen måste hålla sig väl framme när det handlar om den nya och kommande tekniken, som just nu utvecklas i rask takt. Jag välkomnar offentliggörandet av det nya ramprogrammet för förordningar och direktiv inom telekommunikationssektorn, som offentliggjordes av kommissionen i juli i år. Parlamentet arbetar för närvarande med sju olika telekommunikationsförordningar och har för avsikt att yttra sig i dessa frågor före jul.
Vad gäller elektronisk handel, är det korrekt att säga att Amerikas förenta stater kommit längre än Europeiska unionen. Europeiska unionen håller emellertid snabbt på att inhämta detta försprång, och genomförandet av en rad omfattande direktiv på telekommunikationsområdet skulle utan tvekan vara positivt för denna process.
Jag vill till sist berömma kommissionären för konsumentskydd, David Byrne, för hans initiativ när det gäller att försöka få till stånd ett avtal om hur man bäst skall utveckla regleringen av en omfattande struktur för transaktioner inom elektronisk handel i dag och i framtiden.

Bernié
Herr talman! Under nästan ett halvsekel har den europeiska konstruktionen grundats på ekonomin. Man talade för övrigt om Europeiska ekonomiska gemenskapen. Man har prioriterat byggandet av den gemensamma marknaden: Principen om fri rörlighet för tillgångar, varor och kapital, införandet av regler som styr konkurrensen mellan företag liksom statligt stöd. Den sociala politiken verkade som korrigerare av de mest skadliga effekterna av den ekonomiska politiken. De bestämmelser som finns inskrivna i Romfördraget inskränker sig till principen om lika ersättning för män och kvinnor (artikel 141) och till fri rörlighet för arbetstagare.
Kommissionens meddelande och betänkandet av Van Lancker har den förtjänsten att de rättar till obalansen genom att fastslå samspelet mellan den sociala och ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken. Betänkandet av Van Lancker syftar högt: Föredragande kräver i själva verket att kommissionen skall förstärka dagordningen, huvudsakligen i följande riktning: på området sysselsättning, genom utarbetandet av ett europeiskt avtal för sysselsättning och social sammanhållning, utbildning under hela livet och införandet av en gränsöverskridande förhandskontroll i frågor som rör socialrätt och skatterätt. På området social dialog bör sedan denna förstärkning konkretiseras genom att anta ett direktiv om informationssamråd, den om den europeiska företagsnämnden, revidering av direktiven om uppsägning. På området social trygghet slutligen genom att fullfölja strategin om konvergens i frågor som rör social trygghet. Det handlar om en verklig katalog som framför allt utgår från avsiktsförklaringen snarare än ett genomförbart projekt på medellång sikt.
Till sist är målsättningen att påverka den europeiska socialpolitiken med tanke på globaliseringen, utvidgningen och befolkningens ökande ålder lovvärd. Den visar att man kan koppla samman ekonomisk konkurrens med social sammanhållning. Däremot verkar den använda metoden mer diskutabel. Vad gäller finansiering och deltagande av icke-statliga organisationer vid utarbetandet av gemenskapens politik finns det fortfarande inga rättsliga grunder för det i fördragets artikel 13. Samtidigt med den nya sociala dagordningen önskar man lagstifta på gemenskapsnivå med risk att standardisera minsta möjliga och kringgå de sociala sambanden inom medlemsstaterna.

Talmannen
Innan vi fortsätter med föredragningslistan vill jag göra ett påpekande. På grund av det faktum att 40 minuter i dag återigen har slösats bort på en debatt om arbetsplanen är vi hopplöst försenade. För att den återstående delen skall förlöpa under ordnade former, måste jag därför be er hålla er strikt till talartiden. Var vänliga och diskutera i grupperna huruvida det är meningsfullt att vi varje gång i början av sessionen har en fyrtio minuter lång klagomur innan vi kommer fram till det väsentliga. Detta är enbart till hinders för folk som er, som vill föra en politisk debatt.

Bushill-Matthews
Herr talman! Om föredraganden tillåter, börjar jag med att berätta i vilka stycken jag håller med henne och - om föredraganden förlåter mig - detta tar nog inte så lång stund. det är naturligtvis så att kollegerna och jag delar hennes ideal för en bättre levnadsstandard för alla som bor i Europa, för en bättre livskvalitet och för främjande av socialt deltagande. Mina åsikter går isär när det rör hennes förslag eller - som Stephen Hughes sade - hennes recept för att säkerställa detta mål, eftersom hennes förslag kommer att leda oss längre bort från dessa ideal, i stället för ett uppfyllande av dem.
Olika talare har i dag uttalat sig om toppmötet i Lissabon. Detta hälsades välkommet som ett mycket viktigt toppmöte för ett halvår sedan. Man nämnde en ny inriktning för Europeiska unionen vid toppmötet: Man skulle förflytta sig bort från 1980-talets socialt reglerade dagordning i riktning mot företagar- och nyskapande anda, konkurrens och hög sysselsättning. I betänkandet står det emellertid litet annorlunda formulerat: Eftersom man vid toppmötet uppmanade till en reformering av den sociala modellen, vill man därmed se en förstärkning; eftersom man vid toppmötet uppmanar till en befrielse av företagen och mer flexibilitet, föreslås i betänkandet fyra nya eller ändrade direktiv och en rad lagstiftningsinitiativ.
I betänkandet anges den vanliga socialistiska lösningen som använts genom årens lopp, dvs. lagstiftning, lagstiftning och åter lagstiftning. Det vi behöver för att uppnå våra gemensamma mål är inte mer lagstiftning, utan mindre. Vi vill inte lägga större bördor på företagen, utan mindre. Vi vill inte ha högre arbetslöshet, utan lägre.
Det ursprungliga förslaget från kommissionen är bäst i oförändrat skick - gratulerar, fru kommissionär. Jag föreslår att vi låter det vara oförändrat och att vi förkastar betänkandet, i annat fall kommer vi att ge en mycket tydlig signal om att parlamentet fortsätter att följa den gamla dagordningen. Nu är det väl dags att gå vidare.

Thorning-Schmidt
Herr talman! Kommissionen har lagt fram ett mycket ambitiöst förslag, och jag vill gärna ta tillfället i akt och tacka kommissionären för att hon kombinerar en stor förståelse för de nationella olikheterna med en mycket stor beslutsamhet. Utan det skulle detta aldrig blivit något annat än några vackra sidor papper. Mitt tack går också till den andra Anna för hennes stora arbetsinsats för denna sak - det hade inte gått utan denna insats.
Debatten i dag och i utskottet visar att det finns stora politiska olikheter och stora olikheter när det rör ambitionerna på detta område, och jag tycker det är bra att dessa olikheter kommer fram på ett tydligt sätt. Medborgarna har därmed ett tydligt val nästa gång de väljer parlamentsledamöter. Ett val mellan dem som vill ha ett socialt Europa och dem som vill att EU bara skall reglera den inre marknaden. Ett val mellan höger och vänster. Våra liberala kolleger och i särskild grad våra brittiska konservativa kolleger har återigen lagt fram en rad förslag som i praktiken kommer att minska ambitionerna inom detta socialpolitiska handlingsprogram. Varje gång det blir dags för lagstiftning, sätter dessa Thatcherinspirerade liberaler igång ett ideologiskt korståg.
Men Europa förtjänar inte dogmatik. Europa har nytta av att vi på ett pragmatiskt sätt utvärderar vilket regleringsinstrument som i en konkret situation är det mest effektiva. I vissa fall har vi nytta av den öppna samordningsmetoden. I andra fall är det bästa att parterna på arbetsmarknaden förhandlar sig fram till ett avtal. Men vi får inte vara rädda att använda lagstiftningen, om det är det som måste till för att vi skall kunna nå vårt mål. Jag vill också ta upp en annan konkret fråga som man koncentrerat sig på i denna strategi. Det rör behovet av att utarbeta en bestämd arbetsmiljöstrategi. Det ger oss möjligheter att få en sammanhållen politik på detta område. Vi skall också på arbetsmiljöområdet konkret utvärdera vilka instrument som är de bästa för att lösa de olika problemen. Även här är inte dogmatik den rätta vägen, utan däremot pragmatiska lösningar på faktiska problem.

Sbarbati
Herr talman, ledamöter! Jag anser att vi vid toppmötet i Lissabon hade en föreställning om ett EU som varken kan eller skall förbli endast en ekonomisk union utan som måste bli ett verkligt politiskt organ. Och för att kunna bli ett politiskt organ måste EU ha en kulturell och social prägel förutom den ekonomiska. Därför tycker jag att det förslag som kommissionen har framlagt om den socialpolitiska dagordningen är klart positivt. Jag tycker ändå att jag kan instämma i stora delar av det betänkande som Van Lancker har framlagt - och för detta tackar jag henne - för jag tror inte att Van Lancker när hon gör en direkt hänvisning till tydliga och klara mål, konkreta instrument och framför allt en exakt tidtabell lutar sig emot en gammal socialistisk logik, som någon sade. Snarare handlar det om ett behov av konsekvens i en verklighet som ur denna synpunkt tycks bli allt svårare att styra eftersom den helt saknar harmonisering. När vi talar om en rättighetsstadga och ser välvilligt på en europeisk konstitution får vi inte stirra oss blinda på detta utan måste säga att alla nödvändiga åtgärder skall vidtas även om detta fordrar en bättre lagstiftning. Jag tror inte att Van Lancker vill skapa lagar för att reglera absolut allting. Snarare tror jag att hon anser att det är nödvändigt att, när samordningen inte bär önskad frukt, när medborgarna har stött på och funnit orättvisor staterna emellan och när det inte finns någon harmonisering på det sociala området, se till att skapa denna harmonisering.
Den öppna samordningen måste alltså kompletteras med en serie åtgärder för att skapa en rättslig grund på det sociala området. Utan denna blir det svårt att övertyga staterna att harmonisera socialpolitiken i riktning mot jämställdhet och lika möjligheter.

Ainardi
Herr talman! Att vid tidpunkten för en återvändande tillväxt titta på möjligheter att svara mot de sociala förväntningarna blir en avgörande fråga för europeiska unionen.
I kommissionens meddelande läggs tonvikten på en rad ambitiösa mål, som full sysselsättning, lika chanser, utbildning, m.m. men inkonsekvenserna är flera mellan de uppvisade ambitionerna och unionens politiska beslut. Jag citerar bland annat att man bryr sig allmänt mer om produktiviteten än måttlig lönebildning. Det är skälet till att jag efter mina kolleger måste gratulera Anne Van Lancker för hennes betänkande som öppnar nya fönster i en process där man eftersträvar mer precision och ökad sammanhållning.
Hennes betänkande förstärker märkbart kommissionens förslag genom att föreslå en harmonisering av sociala bestämmelser och en samordning av nationella, sociala rättigheter. I betänkandet krävs att ett verkligt europeiskt avtal utarbetas för sysselsättning och social sammanhållning och där föreslås initiativ om pensionering i flera steg, införandet av en minimilön, gränsöverskridande kontroll i frågor som rör socialrätt och skatterätt.
Allt det manar just till att man går från lovvärda intentioner till mer konkreta åtgärder. Nu när också många anställda i stora grupper av européer hotas av uppsägning på grund av omstrukturering vid företagsfusioner anser jag det viktigt att det i betänkandet om den sociala dagordningen fastslås att hänsyn skall tas till de sociala klausulerna i konkurrenspolitiken, för nya direktiv i detta avseende liksom för en revidering av direktivet om europeiska företagsnämnder liksom av direktivet om uppsägningar. Detta anser jag är en del av den sammanhållning som vi saknar.
Jag gläder mig för övrigt att fru Van Lancker har infört några ändringsförslag som min grupp föreslagit, i synnerhet att det tagits hänsyn till den sociala dimension i utvidgningen och införandet av strejkrätt i gemenskapens lagstiftning. Tillsammans med min grupp har jag lagt fram några ändringsförslag där vi kritiserar kommissionens initiativ att kräva fortsatt återhållsamhet på lönesidan. Jag försvarar en minskning av arbetstiden utan en lönesänkning. Med detta sagt stöder jag betänkandet av Anne Van Lancker som har den förtjänsten att man där försöker uppnå en lämplig social ambition av preciserade målsättningar som grundas på vanliga formella tillkännagivanden.

Fatuzzo
Herr talman! Tillåt mig att gratulera Van Lancker, som har infört några ändringsförslag som jag framförde i det redan utmärkta betänkandet från kommissionen. Detta gläder mig naturligtvis mycket. Synd bara att de som jag tycker är viktigast inte kom med.
Jag tyckte att fru Pérys korta exposé över rådets socialpolitik var mycket trevlig och värd att instämma i, och jag känner redan kommissionär Anna Diamantopoulou väl och uppskattar hennes insatser hittills. Jag tror att hon minns att jag en dag frågade henne om hon är en Snövit eller en elak häxa för pensionärerna - som jag har nöjet att representera här som företrädare för Pensionärspartiet. Fram till och med nu tycker jag att jag kan säga att hon är en Snövit, bland annat eftersom jag såg att hon för två veckor sedan flaggade för ett särskilt engagemang från kommissionens sida för att lösa pensionärernas problem genom att utvidga direktivet om pensionsfonderna och förslaget att reglera dessa europeiska pensionsfonder. Syftet är att de skall utnyttjas till fromma för de löntagare som hittills har betalat in en stor del av sina löner till staten, till de olika staterna, och som skulle ha velat - och det är det jag föreslår - att de sköttes väl. Lika väl som Diamantopoulou säkert sköter sin familjs tillgångar och också lika väl som vilken bank som helst, särskilt vilken brittisk bank som helst har gjort hittills - vad detta beträffar stöder jag vad Bushill-Matthews sade.

Weiler
Herr talman, kära kolleger! Jag vill särskilt lyckönska två av de närvarande, för det första vår kollega Anna van Lancker till hennes framstående betänkande, för det andra kommissionär Anna Diamantopoulou till hennes utmärkta framställning. Detta är en ambitiös dagordning, och jag minns fortfarande mycket väl med vilken möda vi tog oss fram när det gällde det sociala skyddsnätet under förra mandatperioden. Då ville ju rådet inte ens diskutera detta.
Helt säkert är det nytt att vi har inlett en sysselsättningspolitik baserad på besluten från Lissabon, nämligen en sysselsättningspolitik som skall vara av kvalitativ art. Herr kollega från Storbritannien, vi vill inte ha någon överreglering, men mångfalden i dagens arbetsavtal kräver nya former av social trygghet och inte 1800-talets regler. Vi är också måna om en meningsfull, effektiv policy mix mellan näringslivs- och finanspolitik och inte minst vid utbyggnaden av den sociala ekonomin och servicesektorn.
Inte lika nytt, utan ofta efterfrågat är det livslånga lärandet, där det i ytterst få medlemsstater har hänt något, liksom de reformer rörande den europeiska fackföreningslagen, trygghet för mödrar samt valfrihet som borde ha genomförts för länge sedan. Jag ser kritiskt på avsaknaden av initiativ till de nya utmaningarna rörande arbetstrygghet, medbestämmande för löntagarna och de industriella relationerna. Det gladde mig förstås att det franska ordförandeskapet visade ett sådant engagemang i frågorna om barnomsorg och familje- och kvinnopolitik. Kanske beror detta i någon mån på att alla tre ansvariga - i kommission, parlament och råd - är kvinnor. Nu behöver vi parallellt med detta emellertid även instrument som inkluderar fäderna. Detta vore en ny ingång. Dagordningen bör dessutom bli en signal för kandidatländerna, och därmed önskar jag er framgång.

Figueiredo
Herr talman, fru kommissionär, fru minister, kära kolleger! Europeiska unionens medborgare förväntar sig mer än simpla uttalanden om vaga åtaganden som senare glöms bort och sällan omvandlas till bindande instrument eller beslut, vilka på ett effektivt sätt kan förbättra livs- och arbetslivskvaliteten. För att inte tvivlen skall bestå är det nödvändigt att den sociala dagordningen gör det möjligt att förverkliga de mål och den politik som har skjutits upp länge. Det är nödvändigt att rådet inte fortsätter att vänta med olika konkreta förslag som har skjutits upp år efter år, och som gäller viktiga beslut om förstärkta rättigheter för gravida och ammande arbetstagare, arbetstagares kollektiva och individuella rättigheter, inklusive rätten till information, rådgivning och medverkan, främst inom ramen för den europeiska företagsstadgan och det europeiska företagsrådet, för att garantera arbetstagarnas rättigheter och förhindra uppsägningar, som de successiva sammanslagningarna och omlokaliseringarna av multinationella företag leder till i flera Europeiska länder.
Som föredraganden, vår kollega Anne Van Lancker, säger är det, oavsett om den sociala dialogen är viktig, nödvändigt att den ger konkreta resultat. Om detta inte sker, måste kommissionen föreslå lagstiftningsinstrument, och rådet måste anta tvingande åtgärder, främst genom att ändra den makropolitiska politiken och stabilitetspakten för att skapa trovärdighet i kampen mot fattigdom och social utslagning, och för att försvara en kvalitativ sysselsättning med värdiga löner och reformer som ger människor värdighet.

Avilés Perea
Herr talman! Jag anser att den socialpolitiska dagordningen är något positivt för alla. Jag anser att en harmonisering av socialpolitiken i de olika medlemsstaterna bara kan vara till gagn för alla européer. Särskilt fördelaktigt är det när det gäller allt som handlar om sysselsättning. Sedan toppmötet i Lissabon vet vi att den är en prioriterad fråga i hela unionen.
När det gäller sysselsättningen vill jag särskilt insistera på nyttan för kvinnorna eftersom deras tillgång till arbete med garantier avseende arbetstid och löner stärks.
Jag tror också att det är en stor fördel om vi lyckas uppnå att direktivet följs, ändrat och uppdaterat, som handlar om moderskapsledighet, dvs. att mödrar skall få hjälp under graviditeten och ett moderskapsskydd när kvinnorna måste fortsätta att arbeta under denna tid.
Jag tror också att det är mycket positivt som en hjälp för kvinnor att förena familj- och yrkesliv. Det kommer att göra det möjligt för kvinnor att kunna fortsätta på sina arbetsplatser utan att försumma sina familjeåtaganden.
Vi får inte heller glömma allt handlingsplanen i förslaget e-Europe innebär för de nya arbetsplatserna, de nya teknikerna och kunskapssamhället, där jag tror att kvinnorna har en viktig roll att spela. Det är nya arbetstillfällen där man kan arbeta från bostaden med regler som underlättar en förening av yrkes- och familjeliv.
Alla dessa samordnande åtgärder inom socialpolitiken kommer också att hjälpa till i kampen mot fattigdom och social utslagning. Jag tror att vi alla skall glädja oss åt att denna socialpolitiska dagordning kommit.

Ghilardotti
Herr talman! Även jag vill gratulera föredraganden, kommissionären och minister Péry till denna presentation av den socialpolitiska dagordningen. Jag anser att den socialpolitiska dagordningen är ett mycket viktigt politiskt dokument i vilket man fastställer instrument, insatsområden och genomförandetid i syfte att säkerställa en positiv och dynamisk samverkan mellan den ekonomiska politiken och social- och sysselsättningspolitiken. Med hjälp av dessa instrument vill man få den europeiska sociala modellen att i större utsträckning svara mot en förändrad verklighet. Jag instämmer fullkomligt i Van Lanckers betänkande och skulle vilja understryka speciellt en punkt, som för övrigt både föredraganden och minister Péry tog upp i sina inlägg, det vill säga att alla dessa instrument verkligen måste införas på europeisk nivå och att därmed metoden med öppen samordning åtföljs av en förstärkning av den juridiska dimensionen. Det är detta som sker i många länder.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att parlamentet i mitt land som ett exempel i förra veckan antog en ny sociallag på förslag av en kvinnlig minister, även de tre företrädarna för institutionerna är ju kvinnor, en revolution efter den gamla sociallagen som har gällt i mer än hundra år.

Markov
Herr talman! Kommissionens förslag till socialpolitisk dagordning innehåller många positiva begrepp såsom full sysselsättning, arbetskvalitet, social kvalitet och modernisering av den sociala tryggheten. Men delvis saknas det konkreta innehållet. Van Lanckers utmärkta betänkande röjer undan de innehållsmässiga bristerna i kommissionens förslag. Vi stöder ett avtal för sysselsättning och social sammanhållning, en europeisk handlingsplan för sysselsättning som skall stärka den sociala ekonomin och de lokala sysselsättningsinitiativen, sociala regleringar för nya arbetsformer såsom arbetet på teleområdet och för nyetablering, minimilöner, garanterade inkomster. Europeiska unionen har redan alltför länge passivt sett på hur fattigdom och socialt utanförskap har fått fäste i medlemsstaterna. Även van Lanckers förslag om att förbättra informationen och de kvinnliga löntagarnas inflytande, om socialklausuler vid offentlig upphandling, fusioner och internationella överenskommelser borde ha genomförts för länge sedan. Vi kritiserar det faktum att kommissionen och rådet inte vill avsätta ytterligare medel till den socialpolitiska dagordningen. Social kvalitet är inte gratis.
Ibland får jag intrycket av att man med begreppet modernisering ofta avser en urholkning av det sociala skyddsnätet. Att höja pensionsåldern är lika lite en modernisering som att pensionen skulle kunna betalas genom detta, att man fryser eller skär ner den lagstadgade pensionsnivån och hänvisar människorna till möjligheterna att investera på finansmarknaderna. Vi behöver en modern europeisk social harmonisering i stället för avreglering.

Gillig
Herr talman! På en minut tre punkter: Först vill jag tacka fru van Lancker för det arbete hon utfört och för detta utmärkta betänkande.
För det andra vill jag bekräfta de övertygelser som finns i min grupp. De öppna arbetsområdena i den sociala dagordningen bör utan tvivel får en rättslig ram som är överensstämmande och smidig. Konvergenspolitiken och de öppna områdena för samordningspolitik, som också stöds på lagstiftningsåtgärder när så behövs, och de själva kompletterade av absolut strikta uppföljningsmetoder.
Den tredje punkten, vissa rättigheter är helt otillräckliga om man i perspektivet av ett socialt Europa tar hänsyn till rätten till en minimiinkomst, information till och samråd med anställda och europeiska kollektivavtal. Dessa frågor vet vi har bekämpats av de konservativa i Europa. Vi i vår grupp är speciellt angelägna om dessa frågor. Fru minister, fru kommissionär, det behövs fortsättningsvis visas prov på ambition i dessa frågor.
Jag hoppas, fru minister, att det franska ordförandeskapet skall kunna anta en ambitiös social dagordning i Nice ty igångsättningen av projektet för ett socialt Europa är det stora hoppet för alla våra medborgare.

Dimantopoulou
. -(EL) Herr talman! Jag vill framför allt tacka föredragande Van Lancker men också det franska ordförandeskapet för det utmärkta samarbete vi har haft fram till i dag. Jag skall försöka att i korthet göra några politiska noteringar rörande de 4 punkter som redan har tagits upp i större eller mindre utsträckning av de flesta föregående talare, d.v.s. den sociala dagordningens nya politiska inriktning, för det andra dess innehåll, för det tredje dess medel och för det fjärde dess förfaranden.
Vad angår den politiska inriktningen anser jag att vi måste framhäva två nya inslag. Det första är att det efter Lissabon nu finns en ny strategi för en socialpolitik som inte behandlas som en produkt eller biprodukt av den ekonomiska politiken, utan som en jämbördig politik vilken måste utövas parallellt med den ekonomiska politiken och sysselsättningsstrategierna. Det betyder att detta är det enda sättet för oss att bemöta Europas mål för konkurrenskrafterna, eftersom vår oro för företagen och ekonomin är konstant, men också målen för den sociala sammanhållningen, eftersom vår oro för medborgarna och deras välbefinnande också är konstant. Det andra inslaget i den nya inriktningen är kvalitet. Kvalitet är en ny politisk term som involverar frågor om arbetsförhållanden, arbetsrelationer och socialstatens tjänster. Dessa två nya politiska inslag genomsyrar hela innehållet.
Vilka är då de grundläggande beståndsdelarna i innehållet? De är tre. Den första beståndsdelen är ett åtgärds- och förslagspaket för sysselsättningen. Jag vill påstå att våra ansträngningar, genom en sysselsättningsstrategi och ett kontinuerligt förstärkande och förbättrande av denna,­ eftersom hela den sociala dagordningen karakteriseras av en förändringsdynamik - är att stödja konkurrenskrafterna och företagsamheten inom Europeiska unionen samt flexibiliteten på arbetsmarknaden, parallellt med trygghet och rörelsefrihet, genom att stödja nya arbetsmodeller, och genom stöd och analys till nya arbetsrelationer mellan företag och anställda, men också genom att bemöta konkurrenskrafternas och de stora sysselsättningsomstruktureringarnas effekter i socialstaten.
Det andra beståndsdelen i den sociala dagordningen är ett åtgärdspaket rörande socialpolitiken. Här vill jag nämna förslaget för bemötande av fattigdom och uteslutning. Detta nya arbete som vi har åtagit oss rör frågor om pensioner och social trygghet, samt politiska riktlinjer för personer med funktionshinder, men framför allt vill jag på en politisk basis framhäva behovet av en ny inriktning för socialpolitiken. Av betydelse är inte endast att beräkna kostnaden för socialpolitiken, då den många gånger och ur vissa politiska infallsvinklar anses vara ett hinder för den ekonomiska utvecklingen, vi måste också beräkna kostnaden för att inte tillämpa en socialpolitik. Jag anser att en sådan analys kommer att leda oss till nya och intressanta infallsvinklar.
Innehållets tredje beståndsdel är utvidgningen. Endast i kortfattade ordalag nämns betydelsen av en socialpolitik, nya sociala förebilder och harmoniseringen av kandidatländernas sociala lagstiftning mot medlemsstaternas, vilka alla utgör några av de viktigaste elementen i utvidgningsförfarandet som vi inte får underlåta att uppmärksamma.
Jag kommer nu till den tredje frågan som har sysselsatt oss i dag, och också under hela vår samarbetsperiod: medlen. Jag anser att det numera måste anses som omodernt att tala om avreglering och lagstiftning, om huruvida lagstiftning behövs eller inte. Det är uppenbart att vi inom Europa besitter ett relativt adekvat lagsystem, men förändringar på arbetsmarknaden, förändringar i ekonomin, miljöförändringar på grund av globaliseringen och informationssamhället skapar nya behov. När detta är nödvändigt måste dessa nya behov bemötas med lagstiftning, vi får absolut inte tveka. Men om de kan bemötas med andra metoder och tillvägagångssätt skall vi använda dem i stället.
Förslaget om ett " score board" , ett speciellt sätt att bevaka den sociala dagordningen, utgör en stor utmaning. Svårigheten ligger i att den sociala dagordningen, på grund av fördragets rättsliga grunder, inte utgörs av enhetlig lagstiftning eller direktiv med konkreta steg och mått för medlemsstaterna. Det är också svårt att fastställa europeiska mål med samma utgångspunkt för alla medlemsstater, eftersom verkligheten ter sig annorlunda i alla medlemsstater. Vi menar alltså för det första att de gemensamma europeiska indexen, ett arbete som nu är på väg att fullbordas, de nationella målsättningarna, d.v.s. nödvändigheten för varje land att skapa ett eget " score board" , och tillsynen skall utföras parallellt. Detta är ett första steg som kan leda till konkreta resultat.
Slutligen, vad angår förfarandena måste jag gratulera till parlamentets initiativ till den dialog som det har haft med samhällsmedborgarna, och till det betydelsefulla bidrag som denna dialog har haft för dagordningen, men jag vill också betona att vi har haft en diskussion med parlamentet, med medlemsstaterna och med samhällsorganisationer både på europeisk och internationell nivå. Med detta i åtanke finner jag att möjligheten för en kombination av de nationella säregenheterna har varit möjlig: agendan har alltså framför allt inte bara varit ambitiös men också genomförbar och effektiv. En sista anmärkning; frågan om könens jämställdhet genomsyrar hela den sociala dagordningen både vad gäller den politiska inriktningen och innehållet, men också medlen.

Talmannen
Tack för ert intressanta inlägg, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.30.

Stödprogram avseende gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001-2005)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0294/2000) av Eriksson för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om förslaget till rådets beslut om ett stödprogram avseende gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001 - 2005) (KOM(2000) 335 - C5-0386/2000 - 2000/0143 (CNS)).

Eriksson
Herr talman, fru kommissionär, fru minister, kollegor! Jag är mycket glad att se er alla här. Kommissionen slår i sitt meddelande fast att demokrati är av ett grundläggande värde i EU:s medlemsstater, i EES- och kandidatländerna, en nyckelkomponent i EU:s yttre förbindelser och i utvecklingssamarbetet. Man slår också fast att verklig demokrati förutsätter att alla medborgare, kvinnor som män, deltar och företräds i lika hög utsträckning i det ekonomiska livet, det beslutsfattande livet, samhällslivet, kulturlivet och i det civila samhället.
Det råder stora brister på alla dessa områdena. Kommissionen vill därför angripa problematiken med en kombination av åtgärder. Parallellt med en integrering av jämställdhetsperspektiv inom alla politikområden, det som normalt kallas gender mainstreaming, skall också särskilda åtgärder för kvinnor tillämpas. Detta är en strategi och ett synsätt vars inriktning jag till fullo delar. Jag anser nämligen att man kan hävda att inget jämställdhetsarbete är av ett bestående värde om inte kvinnors rättigheter samtidigt förstärks.
Detta arbete har gått ganska snabbt, trots att det tog lite tid i början. Det har ingivits 49 ändringsförslag från utskottet. I början hade vi 126, vilket betyder att vi är oerhört engagerade. Det är jag mycket glad över. Vi anser bl.a. att det är mycket viktigt att kommissionen kan garantera en maximal öppenhet kring detta program, så att alla intresserade kan ta del av arbetet under hela genomförandefasen. Det är också väldigt viktigt, för att inte säga fundamentalt, att de olika gemenskapsåtgärderna, ramstrategin och medlemsstaternas insatser, kommer att komplettera och inte motverka varandra. Detta är ju också kommissionens och rådets uttryckliga ambition. Kommissionen har nu identifierat fem insatsområden, som man anser är av strategisk betydelse. Jag har ingenting att erinra mot detta och inte utskottet heller.
Vi har kommit med ett nytt, chockartat förslag, vilket egentligen är en repetition från vårt yttrande över budgeten. Vi anser att 40 procent av strukturfonderna borde öronmärkas för och fokuseras på kvinnors villkor och behov.
Kommissionens åtgärder bör kompletteras med översyner av individuell tillgänglighet till sjuk- och hälsovård, till socialförsäkrings- och pensionssystem, brister i arbetsorganisation och kanske också en generell arbetstidsförkortning. Det vi alldeles nyligen har debatterat här i kammaren är ju de sociala frågorna, och jag vill än en gång betona att vi gång på gång konstaterar att över 50 miljoner av EU:s medborgare faktiskt klassificeras som fattiga, samt att en stor majoritet av dessa är kvinnor. Detta måste naturligtvis inte bara observeras, utan också åtgärdas - med kraft.
Vi har i stor utsträckning diskuterat olika utvärderingsprocedurer mycket. Jag skall inte gå in på det närmare här, utan jag ville bara nämna det. Vi har varit inne på tanken att upplägget måste vara att öka tillgängligheten, och också kunna garantera deltagande fullt ut för icke-statliga organisationer. Det har diskuterats hur man på ett naturligt sätt skall få med kandidatländerna i programmet. Vi har också diskuterat hur vi skall göra för att inte bara nämna kvinnor i utvecklingsländer, utan också konkret kunna göra någonting på detta område.
Under resans slutliga fas så har jag varit i intensiv kontakt med personer i både kommissionen och rådet. Vi vill ju ha in strategin också i rådsbeslut. Med strategi menar vi i utskottet givetvis inte kommissionens första inledning, utan den strategi som börjar fr.o.m. punkt 2 ("Strategin"). Jag säger det här så att inte några mystiska, tekniska förfaranden gör att detta missuppfattas. Det har nämligen ingivits inte mindre än sju olika ändringsförslag med samma andemening, dvs. att även rådet skall anta kommissionens strategi. Det är alltså av vikt att des ges garantier för att icke-statliga organisationer skall få inflytande under genomförandet. Ett ändringsförslag har innebörden att en årlig debatt skall kunna genomföras här i parlamentet, tillsammans med kommissionen. Detta rör kanske bara kommissionen och parlamentet, men jag är mycket, mycket tacksam för att ni är här, både kommissionär Diamantopoulou och minister Péry, och jag ser mycket fram emot att höra vilka synpunkter ni har på alla ändringsförslag.

Kratsa-Tsagaropolou
Fru kommissionär! Vi har med stort intresse väntat på kommissionens meddelande om den strategi som den ämnar följa under de närmaste fem åren när det gäller jämställdheten mellan kvinnor och män. Tyvärr gav den tid som stod till vårt förfogande i parlamentsutskottet oss inte chansen att behandla meddelandet, och inte heller fru Erikssons betänkande. Vi har hur som helst uppbådat alla krafter för att leva upp till de mål som Europeiska kommissionen har fastställt.
Vi instämmer naturligtvis med kommissionens dokumentation om nödvändigheten av att införliva frågan om jämlikhet i alla aspekter av den europeiska politiken, men även med antagandet av särskilda åtgärder, och vi önskar - och vi instämmer här med föredraganden - att kommissionen skall presentera en detaljerad budget för programmet, i synnerhet vad beträffar fördelningen mellan de fem högprioriterade sektorerna. Vi betonar samtidigt nödvändigheten av att åtgärderna och riktlinjerna kompletterar varandra inom dessa sektorer för ekonomiskt liv, jämlik medverkan och representation, sociala rättigheter, medborgarnas samhälle och könens stereotyper och roller.
Vi vill att programmet skall vara öppet för samhället i sin helhet. Att det skall bli känt i en så stor omfattning och bredd som möjligt, framför allt för kvinnoorganisationerna. Att det även skall utgöra en chans till dialog och medvetandegöring i alla medlemsstaters beslutscentrum samt att många organ skall ges möjligheten att utnyttja det. På så vis kommer kvinnorna att känna att Europa står vid deras sida; men även Europa kommer att dra vinning av de intressanta och nydanande idéer som kommer att bli resultatet av förbindelsen med detta program. Vi fäster särskild vikt vid att framhäva den positiva bilden av kvinnorna och detta alsters synlighet och betydelse. Vi tror att kvinnor är i behov av detta, och genom dessa åtgärder kan de stärka självförtroendet även i sin egna roll. Slutligen skulle vi önska, vilket också omnämndes vid förra sammanträdet, då gamla betänkanden i parlamentet granskades, att vi får ett utvärderingsförfarande som är konkret och kontinuerligt.

Prets
Herr talman, fru kommissionär! I anslutning till det fjärde ramprogrammet diskuterar vi i dag det femte. Föreliggande rapporter från kommission och parlament visar att listan över icke avklarade respektive bristfälliga punkter trots vissa framsteg under de senaste åren är för lång. Därför förblir det även under de kommande fem åren vårt mål att befästa kvinnors kvalitativa och innehållsmässiga ställning i politiken i alla medlemsstater.
En konkret formulering av åtgärderna, strategiska mål och tillämpningar i form av jämlikhet på det ekonomiska området och i samhällslivet, kvinnors sociala rättigheter med hänsyn till deras personliga situation, barnomsorg, vård, senare insteg i yrkeslivet, kvinnor som återvänder till yrkeslivet osv., könsroller och stereotyper, jämlikhet i inflytande och representation. Rörande de strategiska målen, exempelvis på området " kvinnor i arbetslivet" , kan ekonomiska och sysselsättningspolitiska frågor inte behandlas separat från frågor om samhällsansvar och en rättvis fördelning av omsorgsarbete och social trygghet. I enlighet med detta måste problemen kring tillgången till social trygghet individualiseras.
Ytterligare en punkt är det förstärkta gemenskapsstödet vad gäller en uppskattning av behovet av ytterligare initiativ, inklusive - om så är nödvändigt - tillämpningen av lagstiftning och jämlikhet samt bekämpningen av diskriminering. Europaparlamentet, de nationella parlamenten och nätverken skall därför också knytas an till detta på ett närmare plan. Finansiella medel är - liksom överallt där man vill uppnå mål och har behov av att ta igen något - ett måste. Därför är det en förutsättning att medel i storleksordningen 50 miljoner euro ställs till förfogande för detta program för tiden 2001 till 2005. Detta kräver att vi satsar hårdare på en institutions- och politikövergripande kvinnopolitik och en förbättrad tillämpning av de krävda jämlikhetsstrategierna. Energin i vårt arbete måste satsas på att de planerade programmen skall ta form och genomföras, medan en tidsenlig utvärdering och samordning med andra program måste äga rum parallellt med detta. Vi förväntar oss en årlig rapport från kommissionens ordförande inom ramen för ett yttrande som årligen skall äga rum i Europaparlamentet. Vidare är det nödvändigt, såväl för arbetets innehåll som för erkännandet av kvinnopolitiken, att ett ministerråd inrättas. Kvinnopolitik som ett bihang till andra politiska frågor kan knappast understryka frågans allvar.
Kvinnopolitiken måste även bli ett anslutningskriterium för kandidatländerna. Här skulle Europaparlamentet också kunna föregå med gott exempel. Jag hoppas att det sjätte ramprogrammet inte skall behöva bli lika omfångsrikt som det nuvarande. Detta förutsätter att kvinnopolitiken under de kommande fem åren tas på större allvar och inte endast tas upp i alla politiska, ekonomiska och samhälleliga program, utan också tillämpas. Kvinnopolitiken skall inte - som så ofta sker i praktiken - inlemmas i minoritetsprogrammen. 52 procent utgör ingen minoritet!
(Applåder)

Evans, Jillian
Jag vill gratulera Eriksson till ett utmärkt betänkande och kommissionen till en utmärkt strategi för jämställdhet mellan könen. Den omfattar alla de områden på vilka man behöver vidta åtgärder och, om den samordnas på ett framgångsrikt sätt, skulle kunna spela en stor roll för kvinnor när det rör vardagens alla aspekter. Detta skulle kunna fungera om ramstrategin integrerades i programmet som en bilaga till detta. Detta skulle säkerställa att programmet genomfördes, och jag stöder därför de kommentarer som föredraganden gjorde tidigare.
Det har inte funnits någon brist tidigare på goda idéer eller bra planer för att uppnå jämställdhet, men genomförandet av dessa har ofta misslyckats. Denna gång uppvisar kommissionen ett nytt förhållningssätt. Det är mycket välkommet, men det är endast till nytta om man faktiskt kan få det att fungera. Detta innebär också att man når kvinnorna där de bor. De lokala och regionala myndigheternas deltagande i denna process är ovärderlig. De är de största arbetsgivarna i medlemsstaterna och de viktigaste leverantörerna av utbildning, fortbildning och ekonomisk utveckling och därmed viktiga aktörer när det gäller att uppnå jämställdhet. Jag hoppas att lämplig hänsyn kommer att tas till dem i det slutliga programmet.

Thomas-Mauro
Herr talman, kära kolleger! Ingen ifrågasätter att vi måste sträva efter en större rättvisa mellan män och kvinnor. Alltför länge har kvinnans roll föraktats. I detta hänseende är code Napoléon (Napoleons lag), skriven i Frankrike i början av 1800-talet och förd ut över hela Europa, ansvarig för detta i stor grad. Man måste ge kvinnan en plats som överensstämmer med hennes uppgifts mycket viktiga betydelse och jag är inte säker på att betänkandet av Eriksson bidrar till detta.
Likväl saknar de texter som lagts fram för oss inte kvalitet. Sålunda erkänns i ändringsförslag 2 från vårt utskott rättigheter till ensamstående pappor som överensstämmer med dem för ensamstående mödrar, jämlikhet och rättvisa måste vara självklara åt båda håll, det är utmärkt. Jag gläds dessutom över att man räknar med en bättre planering av barnomsorg för att underlätta balansen mellan yrkesliv och familjeliv.
Ändå väcker detta betänkande oro. Ändringsförslag 18 som vill uppmuntra kandidatländerna till åtgärder mot diskriminering bör sålunda inte vara tillfället att tvinga på dem val av utländska samhällen i sina kulturer. Tydliga meningsskiljaktigheter visade sig i detta hänseende i New York mellan Europeiska unionen och Polen. Genom att inte respektera de val av samhälle som Polen gjort skulle unionen visa en mycket egendomlig och oroande känsla för pluralism. Vidare är ändringsförslag 19 gällande införandet av en granskning av lika möjligheter inom den offentliga budgeten mycket diskutabel. Hanteringen av begreppet diskriminering som gjorts i många avseenden framställs som en trollformel som en hel samling av trollkarlslärlingar använder sig av för att uppnå sina ideologiska mål.
Det är hög tid att bryta med en ideologisk vision om kvinnans plats i samhället. På detta område liksom på många andra är det absolut nödvändigt att myndigheterna förmår visa en äkta pluralism i valet av sina associerade samtalspartner. Det är inte rätt att kvinnans röst skall läggas beslag på av en handfull proffs på kravframställan, som lever tack vare dropp från statens intäkter.
I detta avseende kan jag bara godkänna beslutet av budgetutskottet att bryta det monopol som sedan länge beviljats den europeiska kvinnolobbyn. Jag hoppas att vår församling skall bekräfta denna modiga förändring. Ett sådant val skall föra in en smula frisk luft i de besynnerliga vänskapsförhållanden som alltför nära binder samman vissa påtryckningsgrupper med Europeiska kommissionen och vissa politiska grupper i detta parlament. Kvinnosaken kan bara förstärkas genom ett sådant beslut. Jag skulle till och med säga: Den skulle ges en högre ställning. Min grupp skall ta hänsyn till det i den slutgiltiga omröstningen.
(Applåder från UEN- gruppen)

Avilés Perea
Herr talman! Vi är medvetna om de framsteg som gjorts de senaste åren när det gäller kvinnors situation. I synnerhet har det gjorts framsteg inom lagstiftningen, men ännu existerar det reella ojämlikheter i det dagliga livet. Den låga representationen av kvinnor inom det politiska och ekonomiska området och det könsspecifika våldet är två tydliga exempel på att det fortfarande existerar en strukturell diskriminering av kvinnor.
Programmet kommer utan tvivel bidra till att man inom alla politikområden kommer att ha kvinnors oro, behov och önskemål i åtanke. Den nuvarande situationen kräver att positiva åtgärder görs till gagn för kvinnorna. De fastställda målen i programmet i fem specifika områden kommer att underlätta att alla åtgärder som vidtas skall vara hänförliga till minst ett utav dem. Det ekonomiska livet, där kvinnor bör delta på samma villkor som männen, sysselsättningen, som är grund för all jämställdhet och integrering och ett uppnående av målet på 60 procent som föreslogs vid toppmötet i Lissabon skulle också vara lösningen på andra problem.
Att innefatta detta mål i alla gemenskapens program, inom ramen för strukturfonderna, bör genomföras i enlighet med gemenskapslagstiftningen. Jämställdhet när det gäller deltagande och representation, balans vid beslutsfattande, ett större deltagande i det politiska livet, utan att beakta det förfarande som används för att uppnå en ökning av kvinnors deltagande tills man uppnår de 40 procent kommissionen föreslår.
Lika tillgång till och ett fullständigt åtnjutande av sociala rättigheter för kvinnor och män, vilket skulle innebära att man bevakar tillämpningen av lagstiftningen inom det sociala området i förhållande till mammaledigheter, moderskapsskydd, arbetstider, anställningskontrakt, osv.
Lika möjligheter för kvinnor och män i det civila livet, som ger kvinnor möjlighet att åtnjuta fullständiga mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Kvinnohandel och våld i hemmet bör bevakas särskilt och stoppas helt.
Ett byte av roller och stereotyper hänförliga till kön bör främjas. Det skulle också göra det möjligt att lösa andra tidigare problem. När det gäller det målet kommer vi att stödja genomförandet av kampanjer för att öka medvetenheten och genomförandet av en europeisk vecka i samarbete med medlemsstaterna, som kommissionen föreslår.
Vi anser att skapandet av en Internet-plats är mycket användbar. Inte bara på grund av den ökande användningen av informationstekniken utan eftersom det skulle bidra till att kvinnor för var dag som går blir mer familjära med denna nya värld de inte kan stå utanför.
Särskilt viktigt anser vi att utvecklingen av programmet...
(Talmannen avbröt talaren.)

Gröner
Herr talman, ärade kolleger! Jag tror att detta är den andra frampassningen från kommissionär Diamantopoulou som vi nu diskuterar. Med ramstrategin och det nya åtgärdsprogrammet har utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor under största tidspress och begränsat till ett fåtal officiella språk med mycket god vilja nu inlämnat 60 ändringsförslag. Jag hoppas att rådets ordförande Nicole Péry nu också får igenom programmet i rådet i november. Jag hoppas att det inte skall behövas någon parallell till det fjärde åtgärdsprogrammet där dåvarande förbundsregering under Helmut Kohl genomdrev en halvering av budgeten.
Det är bråttom. Nu som tidigare är kvinnor alltför svagt företrädda i politiken och i näringslivets beslutsprocesser. Enligt Eurostat är cirka 77 procent av de lågavlönade kvinnor. Beroende på land och bransch tjänar kvinnor upp till 30 procent mindre än sina manliga kolleger. Även här måste ramstrategin få effekt. Alla initiativ som syftar till jämställdhet bör samordnas under ett tak och införlivas i de fem specifika strategiska målen. Kollegerna har kommenterat detta.
Detta är en konsekvent tillämpning av gender mainstreaming-konceptet. Jag förväntar mig även att de manliga aktörerna äntligen sätter fart och börjar bekämpa ärvda könsroller och stereotyper.
Vi vill även se toppolitikerna på vår sida och uppmanar kommissionens ordförande Prodi samt rådet, ministrarna, att, exempelvis i Europeiska unionens förbindelser utåt - särskilt i utvidgningsprocessen - fullt ut ta hänsyn till gender-aspekten.
Som jag krävde redan som föredragande för det preliminära betänkandet om det fjärde åtgärdsprogrammet, bör en väsentlig tyngdpunkt läggas på att skapa ett nätverk av kvinnoorganisationer. Som parlamentariskt utskott kommer vi tillsammans med våra medlemsstaters och kandidatländers parlamentariska utskott att hålla en fackkonferens i Berlin redan i november. Det är min förhoppning att detta skall ge politiska impulser till att införliva programmet och till ramstrategin. Här blir Europa på nytt till en förkämpe för kvinnans rättigheter i Europa.

Lulling
Herr talman! Kommissionen har gjort helt rätt att efter de fyra första åtgärdsprogrammen för jämställdhet mellan kvinnor och män göra förändringar och föreslå en gemenskapens ramstrategi för jämställdhet och ett program för att genomföra denna strategi och verkligen se till att denna jämställdhet går framåt. Den behöver fortfarande detta i hög grad även efter det kvarts sekel som har gått sedan det första gemenskapsdirektivet om lika lön för kvinnor och män.
Jag finner kommissionens nya strategi mycket positiv och förslaget till beslut om programmet för 2001-2005, mycket väl genomtänkt. Tyvärr förbättrar betänkandet av utskottet för kvinnors rättigheter inte kommissionens text. Den överbelastar båten, innehåller ogenomtänkta, hårdsmälta förslag där ordalydelsen får håret att resa sig på en färsk juridikstuderande.
Jag har föreslagit en rad ändringsförslag i utskottet för att få bort de mest olämpliga formuleringarna, i synnerhet där man kolossalt blandar samman strategi och program. Kommissionens text är bra. Det är mycket allvarligt att i politik förväxla strategi med taktik, strategi med program.
Som så ofta i betänkanden av utskottet för kvinnors rättigheter återfinner vi i texten ideologiska krav från en mångstämmig vänster i detta parlament, som det som innefattar i de åtgärder som kan få stöd från programmet i en transnationell ram, analys och utvärdering av, jag citerar: " vikten av en allmän sänkning av arbetstiden" . Måste man verkligen förslösa en del av de magra anslagen på 53,45 miljoner euro under fem år för en sådan analys? Det tror jag inte. Jag anser också att anslaget för den europeiska kvinnolobbyn, budgetposten A 3037, inte bör ingå i anslagen för själva programmet och jag hoppas att fru kommissionären skall vara snarare för de ändringsförslag som jag lagt fram tillsammans med andra kolleger i min grupp än för de konstiga ändringsförslagen från föredraganden.

Eriksson
Herr talman! Jag tycker det vore väldigt synd om inte Nicole Péry också tog tillfället i akt och uttalade sig nu när hon är här, så att vi kunde få höra hennes synpunkter också.

Talmannen
Fru Péry har inte begärt ordet och jag kan inte tvinga henne, jag kan inte beordra rådets tjänstgörande ordförande att tala. Jag tycker att vi skall tacka henne för att hon har följt debatten eftersom det inte var meningen att hon skulle vara närvarande under även denna diskussion. Jag ser att hon nu måste ge sig av.

Diamantopoulou
. (EL) Herr talman! Jag vill tacka och komplimentera fru Eriksson, som under tidspress verkligen har försökt att svara mot behovet av att så snabbt som möjligt uppnå ett godkännande av programmet, så att inget vakuum uppstår mellan det fjärde och femte programmet och så att programmets genomförande kan påbörjas i januari.
Detta program är ett viktigt dokument för utskottet för kvinnors rättigheter, därav det stora intresset, och framför allt är det en del i en genomgripande strategi, vilken vi har diskuterat med utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och med utskottet för socialfrågor, och vilken också har diskuterats i rådet. Det är känt att strategin omfattar fem grundinslag vilka är som följer; kvinnors medverkan i det ekonomiska livet, i beslutscentrer, i socialpolitiken, i det civila samhället och i frågor om de mänskliga rättigheterna och den nya modellen för jämställdhet mellan könen i massmedia och utbildning.
Samarbetet med kommissionen har varit utmärkt och detta har resulterat i att vi godtar ett stort antal av ändringsförslagen antingen vad gäller deras innehåll, eller deras anda. Mer specifikt godtas följande ändringsförslag; 2, 4, 5, 13, 15, 16, 17, 18, 23, 28, 32, 43, 46, 48, 49, 51, 55, 56 och 59. Utöver detta kan vi godta delar av ändringsförslagen 3, 7, 8, 11, 14, 15, 20, 27, 35, 37, 45, 50, 53, 57 och 58. Jag tror att anledningen till det stora antal ändringsförslag som godtas är den anda av gemenskap som finns mellan kommissionen och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Jag vill också göra två kommentarer angående de ändringsförslag som inte kan godtas, vilket främst beror på tekniska och rättsliga skäl och inte på åsiktsskillnader. Först, angående strategin: Det är inte möjligt för strategin att i sin helhet utgöra en del av rådets beslut. Men jag håller med om att det kunde förekomma några ändringsförslag vad gäller formuleringarna i artiklarna så att det blir helt uppenbart att denna strategi beaktas, och att den utgör grunden för detta programs förverkligande. För det andra, angående den konkreta summa som strukturfonderna skall tilldelas. Vi måste även här påminna om att det finns en förordning som antogs förra året och som tydligt har klargjort på vilket sätt dessa bidrag skall fördelas, och det är inte alltid möjligt att ändra på en redan befintlig förordning med ett program.
Jag måste också betona att en fokusering av vår uppmärksamhet på att redan befintliga åtgärder och program skall komplettera varandra är helt godtagbar, vilket naturligtvis också den viktiga rollen som de icke-statliga organisationerna skall spela i planeringen och förverkligandet av dessa program är. Här vill jag också betona, med anledning av några kommentarer, att kvinnolobbyn spelar en verkligt viktig samordnande roll på europeisk nivå; inga protester eller klagomål har framförts i utskottet för en uteslutning av några organisationer, utan tvärtom, de europeiska organisationerna skall i sin helhet medverka i alla program, som t.ex. Equal-programmet, programmet mot diskrimination, programmet mot uteslutning och Daphne och Stop- programmen. Sålunda är alla dessa program tillgängliga för de stora europeiska kvinnoorganisationerna.
Herr talman! Jag är fullt ut av den åsikten att denna strategi, som har som sitt främsta mål att förverkliga en mainstreaming inom alla politiska områden, utgör en stor utmaning för oss alla, på utskottsnivå, med det nödvändiga samarbetet mellan olika utskott i åtanke, så att vi kan uppnå ett slutligt resultat, men även på en nationell nivå där ett horisontellt åtagande i alla departement är viktigt så att kvinnopolitiken kan bli en horisontell politik.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Konkurrenspolitik
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om två betänkanden framlagda av utskottet för ekonomi och valutafrågor::
(A5-0290/2000) av Riis-Jørgensen om kommissionens XXIX:e rapport om konkurrenspolitiken (1999) (SEK(2000) 720 - C5-0302/2000 - 2000/2153 (COS))
(A5-0281/2000) av Jonathan Evans om kommissionens åttonde undersökning om statligt stöd i Europeiska unionen (KOM(2000) 205 - C5-0430/2000 - 2000/2211(COS)).

Riis-Jørgensen
. (DA) Herr talman! Jag hälsar kommissionens rapport mycket välkommen. Det är ett mycket bra arbete som kommissionär Monti och hans personal utförde under förra året. I mitt betänkande om kommissionens 29:e rapport om konkurrenspolitiken har jag särskilt betonat problemen i samband med fusioner och återbetalning av statligt stöd. Det finns flera skäl till varför jag gjort det. Dels har jag under de senaste åren tagit emot flera hänvisningar från företag som känt en viss vanmakt i samband med fusionsbesluten, inte minst i förhållande till de tillfällen då de har haft behov av att överklaga kommissionens beslut i Förstainstansrätten. Och vad gäller statligt stöd finns det fortfarande skenbara problem med att säkerställa att olagligt utbetalat statligt stöd återbetalas till de nationella statskassorna.
Men för att inleda med fusioner: En konsekvens av EMU är ju att vi ser fler och fler fusioner. Och jag menar att tiden är inne för att granska om de regelverk och förfaranden som vi har i dag är optimala. Det är ju inte alltid så lätt för dem som skall följa de bestämmelser och förfaranden som vi är med om att utforma. Jag anser att det är nödvändigt att man utformar tydliga bestämmelser för det man kallar den relevanta marknaden. Det är viktigt att man gör skillnad mellan det som man kan kalla perifera områden i Europa och det som man kan kalla kärnan av Europa. Det är inte minst viktigt att detta sker före utvidgningen. Det kan nämligen vara svårt för de mindre länderna i de perifera områdena när företag vill gå samman, eftersom de snabbt blir stora på sin hemmamarknad. Det är inte särskilt lämpligt att större företag i små länder hindras från att gå samman, därför att då minskar deras möjligheter till att konkurrera globalt.
Jag vill därför gärna påminna om att vi har befintliga bestämmelser som kan tillämpas i fall då företag utnyttjar sin stora och eventuellt dominerande ställning på marknaden. Och därför behöver vi kanske inte vara så rädda för fusioner. Det är trots allt inte kriminellt att gå samman. En annan sak som ligger mig varmt om hjärtat, är nödvändigheten att etablera en snabbare handläggning av fusionsfall. Jag tänker då särskilt på de fall där ett företag vill överklaga kommissionens beslut. Det finns förståeligt nog inte tillräckligt med tid i vår gränslösa värld, att det kan ta mellan 25 och 35 månader för att få ett avgörande vid domstolarna, där en stor tidsslukare är översättningen av rättsakterna. Vi får helt enkelt se till att ändra på detta. Vi är skyldiga våra företag bästa möjliga villkor, så att de får möjlighet att planera sin produktion och inte minst sin framtid.
I förhållande till fusioner har jag två frågor till er, kommissionär Monti. Är det möjligt att undersöka olika lösningsmodeller för ett åtskiljande av domar- och åklagarfunktionen i kommissionen? Kan det t.ex. under den andra utfrågningen sitta en panel bestående av oberoende sakkunniga, så att det inte bara är kommissionens folk som skall bedöma de enskilda fusionsfallen. Jag har också en annan idé, även om den kanske ligger en aning utanför ert behörighetsområde. Men kunde man inte i Förstainstansrätten vid domstolen i Luxemburg inrätta ett utskott av sakkunniga eller en domstol av sakkunniga, som skulle specialisera sig på företagsfall? I Danmark har vi t.ex. en särskild sjö- och handelsdomstol som uteslutande sysslar med företagsfrågor. Jag tillåter mig också att fråga vilken förklaring kommissionären har på att en av kommissionens mest betrodda medarbetare lämnade kommissionen under behandlingen av fusionsfall.
Den andra frågan som jag har tagit upp i mitt betänkande är statligt stöd och återbetalning av olagligt utbetalt statligt stöd. Det skall inte vara någon hemlighet att det ligger mig mycket varmt om hjärtat att få strängare bestämmelser i samband med återbetalning av olagligt utbetalt statligt stöd. Inte minst därför att det fortfarande är ett område som det är viktigt att slutföra före utvidgningen. Det är bra att statligt stöd till fartygsvarv i Europa kommer att avvecklas från och med den 1 januari 2001, även om det är ytterst problematiskt att våra varv framöver i praktiken måste konkurrera med den sydkoreanska statskassan. Mot bakgrund av den senaste utvecklingen kan jag förstå att kommissionen gått in för en hårdare linje - och det finns goda skäl till det - i förhållande till Sydkorea. Jag skulle därför gärna vilja - även om jag mycket väl vet att ni har begränsad tid till förfogande, herr kommissionär - att ni kort redogjorde för den senaste utvecklingen.
Jag vill också gärna ta tillfället i akt och fråga kommissionär Monti om när ett offentligt, effektivt och välfungerande register över statligt stöd förväntas komma till stånd, och även när den sedan länge utlovade resultattavlan blir en realitet. Till sist vill jag gärna poängtera att det för mig som liberal är av avgörande betydelse att företagen garanteras en välordnad och effektiv behandling på alla områden, så det inte råder någon osäkerhet om företagens framtida rättssäkerhet. Och så vill jag gärna tacka mina kolleger i utskottet för ett mycket gott samarbete i samband med mitt betänkande.

Evans, Jonathan
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka Riis-Jørgensen för hennes bidrag och hennes samarbete i samband med dessa två betänkanden. De tas upp i gemensam debatt, därför att det handlar om samma frågor. Jag stöder i stort sett den dagordning som angetts av Riis-Jørgensen.
Jag vill börja på ett litet ovanligt sätt genom att gratulera kommissionen till ett dokument som man offentliggjorde i juni 1999 - gemenskapens bestämmelser om statligt stöd, som jag skulle vilja kalla en " lathund" för det statliga stödsystemets funktionssätt. Den är användbar genom att den anger fördragsbestämmelser, definitionen av statligt stöd och även undantagen från förbudet mot statligt stöd. När jag höll på att utarbeta mitt betänkande var jag tvungen att kämpa med denna specifika gåta. De finns de i kammaren som kommer att vilja betona undantagen; jag vill emellertid klargöra att statligt stöd för det mesta förstör den fria konkurrensen på en gemensam marknad.
Den gemensamma marknaden är nödvändig när det rör främjandet av konsumenternas intressen. De måste få tillgång till en stor mångfald av högkvalitativa, konkurrenskraftigt prissatta varor och detta är det egentliga skälet för skapandet av den gemensamma marknaden och, tillsammans med denna, fri konkurrens, eftersom det är till gagn för alla våra medborgare.
Låt mig nu ta upp den åttonde undersökningen: Även om det skett en minskning av det totala statliga stödet under den aktuella perioden, gäller detta faktiskt bara en minoritet av medlemsstaterna, och i ett övergripande perspektiv har nivåerna för det statliga stödet ökat i tio medlemsstater. Jag vet att detta ses som ett problem av kommissionären och det kan jag verkligen förstå. Jag välkomnar därför tillkännagivandena från kommissionären att det kommer att vidtas åtgärder senast i juli nästa år vad gäller framtagandet av en resultattavla och ett register i samband med statligt stöd. Detta är viktigt när det rör behovet av öppenhet. Jag måste fråga honom hur han ser på debatten om utvidgningen mot bakgrund av det faktum att vi, å ena sidan, måste se till att vi har ett gemensamt system i alla Europeiska unionens medlemsstater och, å andra sidan, att det måste vara så att vissa av ansökarländerna har särskilda problem att anpassa sig till en ny marknadsekonomi.
Jag vill också nämna för kommissionär Monti att det är viktigt att vi i nästa översikt får till stånd en betydligt större genomskärning av sektorn för finansiella tjänster. Jag vill gratulera honom till ett tal som han höll i Barcelona i september - och jag är mycket tacksam för att hans personal skickade en kopia av talet till mig - som brann av övertygelse när det rörde synergieffekterna mellan kontroll av statligt stöd och sektorn för finansiella tjänster.
Men vi måste efterhand snarare få se mer av detta i själva meddelandet om statligt stöd. Jag vill också se ändringar av sättet på vilket meddelandet om statligt stöd sammanställs, för att se till att man skall kunna ta hänsyn till den framtida utvecklingen. Under detta meddelandes tidsperiod gavs det t.ex. inget statligt stöd till kolsektorn i Förenade kungariket, och ändå känner vi alla till att den brittiska regeringen har lagt fram förslag om ett betydande stöd till sektorn.
Jag vill i detta sammanhang säga att jag mycket starkt är av den åsikten - i likhet med stålindustrin i väldigt många delar av Europeiska unionen - att koden för bistånd till stålindustrin, som inte planeras sträcka sig bortom år 2002, måste fortsätta att gälla för att alla företag skall vara medvetna om att, under de rådande svåra omständigheterna för stålindustrin, ett strängt system kommer att tillämpas i Europeiska unionen, som inte verkar diskriminerande mellan olika länder.
Jag vill ta tillfället i akt och be kommissionären om litet information om två fall i Förenade kungariket, där kommissionen har vidtagit åtgärder - om det verkligen är så att man har vidtagit åtgärder. Det rör sig om fallen med den allmänna bank som den brittiska regeringen har förslagit skall biträda postkontoren i Förenade kungariket, och systemen för riskkapital i Förenade kungarikets regioner. Jag har förstått att han har bett om information om detta.
Det är helt klart att det genomgående i själva meddelandet riktats mycket uppmärksamhet inte bara på det som skett tidigare, utan också på kommissionär Montis förslag till en framtida reformering av konkurrenspolitiken. Detta är en fråga som kommer att tas upp i parlamentet i sinom tid. Kommissionär Monti är säkert mycket medveten om de farhågor som delas av många som stöder hans reformförslag, men anser att det måste finnas svar i förhållande till frågor som handlar om behörighetshandel, rättssäkerhet, de nationella domstolarnas roll, dialogen mellan de nationella konkurrensmyndigheterna och kommissionen, och även personalfrågor inom kommissionen. Dessa frågor kommer vi att diskutera i debatter så småningom, och jag har även - vilket jag med glädje kan informera kommissionen - utsetts till parlamentets föredragande om dessa frågor.

Rapkay
Herr talman, kära kolleger! Med tanke på den väl tilltagna talartid som vi tillåter oss vid debatter av detta slag, skall jag utan längre förord tilltala kommissionär Monti direkt.
Herr kommissionär, ni vet att det sedan lång tid tillbaka råder stor enighet kring konkurrensfrågor här i parlamentet. Detta har lett till att det samlade parlamentet stöder kommissionen vad gäller konkurrenspolitiken. Dock börjar jag undra om inte kommissionen så sakteliga börjar tappa känslan för proportioner i enskilda beslut eller om den inte rentav vill fatta prejudicerande principbeslut på helt andra politiska områden med konkurrensen som täckmantel. Jag skall ge ett av flera exempel, ett exempel som för tillfället diskuteras livligt inte enbart i min region. Det gäller bidragsbeslutet eller icke-bidragsbeslutet på området stenkol.
Jag vill för säkerhets skull säga, herr kommissionär, ifall ni skulle göra mig uppmärksam på det, att det visst är kommissionär Palacios handlingar som jag vänder mig till hela kommissionen med. Jag vill även påpeka att frågan om stenkol har diskuterats såväl i konkurrensrapporten som i betänkandet om bidrag, vilket vi diskuterar i dag. Jag förväntar mig att kommissionen skall hålla sig till överenskommelser. Jag förväntar mig att den inte missbrukar rättens domar för att distansera sig från sådana överenskommelser. Jag upprepar vad jag så ofta har upprepat i dylika debatter: konkurrens är inget mål i sig. I ett konkurrenspolitiskt beslut skall hänsyn tas till social-, struktur- och industripolitiska effekter, och om man inte gör det, förfaller konkurrenspolitiken till ren ideologi. Om man tar hänsyn till de aspekter jag nämnde och om man iakttar kedjan av värdeskapande komponenter i en verkligt modern teknik, måste det biståndsbeviljande som står på kö för stenkolsbrytningen ofördröjligen genomföras.
Vad jag har sagt gäller inte enbart på energipolitikens område, utan det gäller totalt sett även för andra områden. Konkurrensen är viktig, men konkurrens är inte allt!
Vad vi sammanfattningsvis behöver är jämvikt mellan konkurrensregler och allmänhetens intressen. Detta måste genomarbetas i detalj på alla områden. Herr kommissionär, jag vill anknyta till vad jag inledningsvis sade. Stödet finns fortfarande kvar. Men om ni fortsätter på denna väg, löper ni risk att förlora stödet i icke oväsentliga delar av parlamentet. Om detta är positivt för saken som sådan, vågar jag betvivla.

Olle Schmidt
Herr talman! Jag kommer att tala om Riis-Jørgensens betänkande. Jag vill börja med att gratulera kollegan Riis-Jørgensen till ett mycket bra betänkande.
En av de absoluta grundbultarna i EU-samarbetet är att konkurrensen mellan olika företag, olika produkter, olika länder och olika regioner fungerar väl, är rättvis och riktig, samt att den är till fromma för konsumenterna. Låt mig börja med ett citat: " Folk i samma bransch träffas sällan för nöjen eller förströelse utan att deras samtal slutar med en sammansvärjning mot allmänheten, eller något påhitt för att höja priserna" . Så sa den ekonomiska liberalismens fader Adam Smith år 1776. Nu har förvisso en del hänt de här dryga 200 åren, men vi har samma strävanden idag. För att den inre marknaden skall fungera måste vi ha aktiva institutioner som bevakar konkurrensfrågorna. Vad gäller det förtjänar kommissionär Monti en eloge.
Punkt 16 i Riis-Jørgensens betänkande talar om ökad rättslig säkerhet vid ansökningar om fusioner och mer effektiva och snabbare tidsramar för överklagande inför domstol. Detta gäller framförallt med tanke på att kommissionen vid handläggning av fusioner har något av en dubbelroll. Kommissionen såväl övervakar som tillämpar konkurrensreglerna. Denna dubbelroll ställer särskilda krav på öppenhet, insyn och förutsägbarhet.
Den andra punkten som jag vill nämna är punkt 18. Den är generell, men har sin utgångspunkt i den planerade fusionen mellan lastbilstillverkarna Volvo och Scania. Kommissionen motsatte sig, som bekant, denna fusion, vilket i sin tur ledde till en omfattande debatt om hur konkurrensreglerna fungerar och hur marknadsandelar skall beräknas och bedömas. Det behövs en tydligare definition och vidare diskussion på detta område. Så länge den inre marknaden inte är fullbordad är det framförallt stora företag i små medlemsländer som kan förlora i konkurrenskraft i förhållande till företag i övriga världen. Hur skall stora företag med stor hemmamarknad kunna samgå och konkurrera på en global marknad om EU:s regler omöjliggör detta? För mig som kommer från ett litet land känns det därför bra att utskottet antog de ändringsförslag som jag föreslog i detta sammanhang. Det är min förhoppning att kommissionen nu också är beredd att vidga diskussionen och ytterligare belysa konkurrensreglerna utifrån dessa förutsättningar.

Della Vedova
Kommissionär Monti! Som företrädare för de italienska radikalerna skulle även jag vilja tacka föredragandena för det goda arbete de har gjort med de båda betänkandena, i vilka de ger en smickrande bild av er och generaldirektoratets för konkurrens verksamhet.
Jag skulle dock vilja ta tillfället i akt att ta upp några allmänna frågor om konkurrenspolitiken i EU och i en annan mening om de europeiska marknadernas konkurrenskraft och öppenhet: inte för att förneka vad som har gjorts utan för att se framåt.
Jag anser att en särskilt öm punkt när det gäller att utveckla en verklig marknadsekonomi som är öppen och konkurrenskraftig fortfarande är att det finns många och starka offentliga bolag som verkar i sektorer som redan formellt är konkurrensutsatta eller som håller på att bli det. Jag skulle vilja tala om till exempel det offentliga socialförsäkringsmonopolet, men jag skall begränsa mig till de företag som verkar i sektorer av allmännyttigt intresse, vilket mer hör till saken. På dessa områden skadas enligt min mening marknaden och konkurrensen allvarligt av att staten samtidigt är den som reglerar och den som bedriver verksamhet.
Herr kommissionär, eftersom jag har läst och lyssnat till vad ni har sagt om detta vet jag att ert svar på invändningarna är att fördragens artiklar är neutrala inför om företagen är offentliga eller privata. Men detta svar kan vi inte vara nöjda med utsikterna till en framtid där Europa blir en mer konkurrensutsatt och öppen marknad och - jag tillåter mig att säga det - vi måste också göra en noggrann analys av en del situationer som redan dagens regler gör det möjligt att ingripa emot. I hela Europa ser vi att en aggressiv statlig kapitalism kommer tillbaka. Den har lett till att en rad privata företag har köpts upp av offentliga företag med monopolställning eller före detta monopolställning, företag som hur som helst fortfarande den offentliga sektorn, staten, har ett fast grepp om. Vi känner till ursäkten för detta och den får vi alltid höra: vi måste värdera våra företag och deras assets före privatiseringen - vilken under tiden blir allt mer avlägsen i stället för att närma sig. Och det är tydligt att finansministrarna runt om i Europa är mycket mottagliga för dessa påståenden. I samtliga fall handlar det om offentliga bolag som har tidigare och nuvarande monopolställningar att tacka för sin finansiella styrka, inte en oklanderlig företagsledning. I många fall handlar det om företag som helt eller delvis verkar under viktiga lagreglerade monopol.
Herr kommissionär, kan man verkligen inte jämställa detta med mer eller mindre dolda statsbidrag eller missbruk av dominerande ställning? Eller åtminstone med att till följd av dominerande ställning överföra snedvridande effekter från en sektor till en annan? Eller slutligen med att incumbents allt mer befäster sina positioner, vilket gör det svårt för newcomers att ta sig in på de olika marknaderna efter avregleringen? Jag skall ta några exempel: Deutsche Post övertog nyligen kontrollen över DHL International och har monopol på försändelser upp till 200 gram - sedan skulle man också kunna nämna de offentliga postföretagens diversifiering på andra områden. EDF (Eléctricité de France) har gjort uppköp i Storbritannien, Sverige och Finland. France Telecom har köpt Orange. Sedan har vi Enel, för att titta på Italien, som har köpt Infostrada och i Italien kan vi också ta upp de olika kommunala företag som beter sig på samma sätt. Till slut, herr kommissionär, har vi fallet med offentligfinansierad statlig television med den allmännyttiga servicen som ursäkt, ett koncept som blir mer och mer diffust.
Jag vet att Amsterdamfördraget finns, men jag undrar om de gränser regeringarna har satt för er företrädares utmärkta arbete kan rättfärdigas genom att dessa företag undantas från de europeiska konkurrensbestämmelserna.

Blokland
Herr talman! Moderniseringen av konkurrenspolitiken, som inte genomgått särskilt stora förändringar sedan sextiotalet, är en bra sak. Det är i ännu högre grad så nu när nästan alla medlemsstater inrättat en bra, oberoende konkurrensmyndighet. Jag delar inte flera av mina kollegers oro över åternationaliseringen av politiken. Om vi vill undvika en oöverskådlig och omfångsrik byråkrati i Bryssel så är det nödvändigt med en decentralisering.
Jag gläder mig åt den särskilda uppmärksamheten för de stora bolagens position i små medlemsstater i punkt 18 i resolutionsförslaget. Det är just de som utsätts för allvarliga nackdelar på grund av brott mot den inre marknaden eller på grund av att gränserna fortsätter att bestå inom den inre marknaden, eftersom deras " hemmamarknad" inte kan ta emot de här smällarna tillräckligt bra. Vilka är kommissionärens invändningar mot att vid fusioner ge begreppet " relevant marknad" främst ett EU-omfattande innehåll?
Vidare ber jag om kommissionärens uppmärksamhet för marksaneringsprojekts betydelse för miljön. Vi är naturligtvis för principen att förorenaren betalar. Den principen går dock långt ifrån alltid att tillämpa vid stora eller omfattande markföroreningar eftersom man i så fall blir sittande med den förorenade marken långt in i nästa sekel. Med tanke på personalbristen i ert generaldirektorat, herr Monti, är det inte mest för handen liggande att ägna stor uppmärksamhet åt det här. De här projektens effekter på konkurrensläget tycker jag verkar vara ganska ringa.
Avslutningsvis, i er företrädares, f.d. kommissionär Van Miert, bok " Mina år i Europa" avslöjas en liten aning vilka utpressningsliknande metoder som en konkurrenskommissionär kan utsättas för. Det säger en hel del. Jag hoppas att ni har mindre besvär av det men jag fruktar det värsta. Jag tillönskar er därför mycket styrka och klokhet så att ni kan hålla ryggen rak under de kommande åren, och jag hoppas att jag i sinom tid får läsa era memoarer också.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Först av allt ett hjärtligt tack för de betänkanden som vi har hört i dag, vilka ju inte enbart rapporterar om det förgångna utan tematiserar den aktuella diskussionen och även inkluderar kommissionens förehavanden. Konkurrens är, som vi redan har hört, inget självändamål. Den skall tjäna konsumenter, företag och den berörda regionen. Konkurrens är därför alltid ett medel för att nå målet. Den är en nödvändig hörnpelare i vår organisationspolitiska modell i den socialekologiska marknadsekonomin. Jag betonar detta därför att marknaden inte kan reglera allt och det alltså inte heller finns eller får finnas någon gränslös konkurrens.
Därför behöver vi två saker: å ena sidan, för att uppnå ökad insyn, en offentlig förteckning över alla beviljade bidrag som påverkar konkurrensen och å andra sidan områden i vårt dagliga liv och handlingssätt som inte till 100 procent underställs den europeiska konkurrenspolitikens förmyndarskap. Jag skall nämna två exempel: idrotten eller de talrika icke-statliga organisationerna inom vårdsektorn och det sociala.
Den som liksom vi säger ja till en fungerande inre marknad, måste även med övertygelse och mod säga ja till den europeiska konkurrenspolitiken. Därför välkomnar vi den modernisering av konkurrenspolitiken som hela tiden inleds och hålls igång med nya förslag.
Gemenskapens konkurrenspolitik har fått en ny europeisk och internationell dimension. I samband med utvidgningsprocessen och globaliseringen spelar den en allt större roll i de ekonomiska förbindelserna inom och utanför Europeiska unionen.
Därför välkomnar jag moderniseringen inom gemenskapen å ena sidan samt den nya utvecklingen i den europeiska konkurrenspolitiken utanför unionsgränserna.
Låt mig avslutningsvis säga följande: Vi behöver en mer exakt definition av den relevanta marknaden, eftersom marknaden alltmer sällan är den nationella marknaden. Vi behöver i större utsträckning bjuda in medborgaren i informationen kring konkurrenspolitiken så att denne kan se fördelarna. Vi behöver även en diskussion, en förstärkt offentlig europeisk debatt om de aktuella förslagen, eftersom dessa ofta missförstås. Jag anser - detta säger jag inte riktad till kommissionen utan till medborgaren - att den decentraliserade tillämpningen inte får leda tillbaka till nationalisering utan mot europeisering. Delegeringen av ansvaret får inte leda till att huvudansvaret överges!
Slutligen: Ett ökat egenansvar för medborgaren får inte skapa en rättslig osäkerhet, utan en europeisk konkurrenspolitik måste även styra agerandet och tankarna utanför institutionerna. För detta, herr kommissionär, återstår det mycket att göra!

Berenguer Fuster
Herr talman! I dag ifrågasätter ingen, och jag kommer naturligtvis inte att göra det, att de statliga stöden rubbar villkoren för konkurrensen och att de utgör ett skadligt element som uppmanar till ineffektivitet på företagen. Det är sant, men om var och en av oss här är ärliga måste vi erkänna att vi ofta i vår offentliga gärning försvarat de statliga stöden när ett företag behövt dessa för att etablera sig, t.ex. i vår valkrets eller för att undvika att företaget stängs.
Den här inledningen gör jag för att uppmärksamma hur relativa vissa ståndpunkter är och påminna om att när det handlar om att göra ett uttalande från Europaparlamentet om årsrapporten om statliga stöd försöker det Europeiska folkpartiets grupp här i kammaren hålla en ideologisk debatt om de statliga stöden i vilken de försöker gå längre än någon annan och förbanna alla slag av stöd. Det hände förra året med anledning av Jonckheers betänkande, och i år har det hänt igen, även om Evans inställning är flexiblare. Det kanske är för att få socialdemokraterna att framstå som gammalmodiga " interventionister" som använder sig av mekanismer som är så skadliga för marknaden som de statliga stöden.
Jag har redan haft tillfälle att uttala att de statliga stöden är en överföring av statliga medel till privata företag och att vi socialdemokrater därför också bör vara emot dessa. Men vi kan inte förneka det uppenbara och påminna oss att fördraget inte förbjuder alla slag av stöd. Vissa bör tillåtas som syftar till att uppnå mål som t.ex. social sammanhållning, regional sammanhållning, miljö, osv. Och om det nu är så, vilket det är, varför nekar då Folkpartiet att godkänna de ändringsförslag som tar upp denna punkt? Detsamma sker när man i betänkandet, precis som kommissionen, insisterar på att kolstödet inte har tjänat till att garantera industrins framtid, men i samma stycke nekar man till att godkänna en mening, också av kommissionen, där det står att dessa stöd varit nödvändiga för att dämpa den sociala och regionala påverkan på grund av sektorns omstrukturering. Det är av denna anledning svårt för oss att hålla med ett betänkande, som även om det speglar en del av sanningen nekar till att innefatta den andra delen av sanningen.

Pesälä
Herr talman, bästa kommissionär! Kollegan Evans och likaså kollegan Karas tog under den här debatten på ett bra sätt upp frågorna om statligt stöd och konkurrenspolitik. I fortsättningen måste man komma ihåg att när det till exempel gäller intern konkurrens finns stöd som är särskilt viktiga och värdefulla för glest befolkade länder där avstånden är långa. Jag vill i detta sammanhang speciellt lyfta fram en sak, nämligen transportstöden. Låt oss till exempel tänka på mitt hemland där avstånden är långa. I norra Finland är bränslepriset 0,2 euro högre än i söder. Med tanke på den interna konkurrensen utgör dessutom råvarutransporter, fodertransporter och liknande ytterst viktiga och centrala frågor för att de statliga stöden för dessa skall kunna bibehållas. De är särskilt viktiga med tanke på regional ekonomi och sysselsättning och jag hoppas att man i fortsättningen gör klart att de interna stöden som berör regional utveckling, där just transporterna utgör ett centralt exempel, kan bibehållas.

Kauppi
Herr talman, ärade komissionär Monti, ärade kolleger! Den europeiska öppna, konkurrenskraftiga och samordnade marknadsekonomin behöver en effektiv konkurrenspolitik. Utan en välskött konkurrenspolitik kan inte Europeiska unionens ekonomi och inte heller dess externa uttryck, det vill säga eurovalutan, någonsin uppnå sin fulla potential. Endast ett företag som utan statligt stöd är konkurrenskraftigt på den inre marknaden kan vara konkurrenskraftigt även på världsmarknaden. När man utformar den europeiska konkurrenspolitiken måste man trots allt säkerställa att konkurrenspolitiken inte begränsar företagens möjligheter till framgång även på den större globala marknaden. Såsom fru Riis-Jørgensen i sitt betänkande och inlägg alldeles riktigt betonar, är faran särskilt stor för de små medlemsstaternas del att man när man definierar en dominerande ställning på marknaden använder en alltför snäv föreställning om marknaden, vilket gör det svårare för företagen i ett litet land att växa till tillräckligt stora aktörer med tanke på den globala konkurrenssituationen. För övrigt är ju en dominerande ställning inte något problem om det inte finns bevis för att ställningen missbrukas. Inte förrän en dominerande ställning leder till en för konsumenterna och konkurrenterna ofördelaktig situation måste man ingripa med stränga åtgärder, såsom ni har gjort herr Monti. Liksom fru Riis-Jørgensen, konstaterar man i punkt 15 i betänkandet att man måste koncentrera sig på de skador som förorsakas av konkurrensbegränsande åtgärder och inte på vilka dessa ekonomiska aktörer är. Särskild uppmärksamhet måste riktas mot situationen för små och medelstora företag. För små och medelstora företag kan små statsstöd vara skadligare än man tidigare trott, om marknaderna är små. Därför är det bra att man i detta betänkande av Riis-Jørgensen betonar även denna aspekt.
Herr Monti, kollegan Evans tackar er i sitt betänkande för att ni med fast hand tagit er an statsstödspolitiken. De omfattande statliga stöden är fortfarande ett problem inom många sektorer. Trots att statligt stöd ytligt sett kan verka som en bra lösning bidrar de statliga stöden på längre sikt mycket sällan till några hållbara positiva resultat. Jag vill självfallet inte döma alla statligt stöd. Det finns även nödvändiga stöd som är i linje med grundavtalen. På längre sikt måste man ändå sänka nivån på de statliga stöden. De statliga stöden leder till att nödvändiga strukturomvandlingar fördröjs, till snedvridning av konkurrensen och uppmuntrar till ineffektivitet. På sätt och vis upprätthåller de statliga stöden Potemkins kulisser, vilka i något skede kommer att rasa. Då får den enskilda konsumenten och skattebetalaren betala.

Caudron
Herr talman, kära kolleger! Jag vill först framföra min djupa reservation mot den alltför liberala om inte ultraliberala påverkan i betänkandet av vår kollega Evans. Att på det sättet höra ett förnekande av att de statliga stöden har minskat under perioden 1994-1998, då kommissionen själv erkände denna minskning, var redan det minst sagt egendomligt. Men ännu allvarligare var att man i betänkandet på ett nästan tvångsmässigt sätt yrkade på de statliga stödens undantagskaraktär då det i själva fördraget föreskrivs dessa stöd när det gäller att uppnå mål som själva har fastställts i fördragen, såsom miljön eller den sociala sammanhållningen och då Europeiska kommissionen själv erkänner att politiken på vissa områden inte kan stödjas enbart genom marknadens egna krafter, detta är skälen till att jag inte kan stödja detta betänkande i nuvarande form.
Även om jag kan ansluta mig till kraven på ökad öppenhet om statliga stöd och om information från parlamentet vad gäller uppföljning av stöd, godkända av kommissionen, fortsätter jag att plädera för bibehållna statliga stöd för att utveckla social sammanhållning, forskning, innovation, miljöskydd, för att kompensera för marknadens brister, för att befrämja den europeiska konkurrensen gentemot utlandet, för att möta bedrägliga anslag från konkurrerande länder, som fallet med Korea för varvsindustrin. Jag vill tillägga att kontrollen av statliga stöd måste ske inom den strikta ramen av bestämmelserna i fördragen och inte efter den förhärskande liberala ideologin.
Mellan hela staten, som ingen längre vill ha, och mer av stat alls, som bara är den moderna formen av den mest kraftfulla lagen, det som många kallar den europeiska sociala modellen, kräver att vi hela tiden strävar efter en balans mellan det som kan skötas av marknaden och det som de offentliga myndigheterna är skyldiga att reglera.

Mombaur
Herr talman, kära kolleger! Denna vecka kommer vi även att diskutera Montfortbetänkandet, med vilket parlamentet vill främja företagarandan. Därför är det särskilt lämpligt att i denna debatt ägna uppmärksamhet åt tre saker. För det första det faktum att det numera finns en formulerad europeisk stadga om mänskliga rättigheter, där rätten till fritt företagande slås fast i artikel 16. Denna rättighet kräver givetvis en strängare konkurrenslagstiftning, för endast detta garanterar en rättvis konkurrens. Den skyddar konsumenten och investerarna.
För det andra bör man förstå att uppskatta den högst beaktansvärda boken av Karel van Miert, där man kan läsa med vilka medel företagare pressar andra företagare. För det tredje lyckönskar jag kommissionen och alla dess medarbetare till deras konkurrensrättsliga arbete och beslut, tidigare under Karel van Miert och nu under er ledning, professor Monti.
I detta sammanhang har ni omarbetat ett meddelande om offentlig service och ännu en gång presenterat det rättsliga läget. Meddelandet innehåller tre korrekta budskap. För det första har medlemsstaterna rätt att definiera allt som hör dit. För det andra har medlemsstaterna även rätt att anslå medel för detta, om sådana insatser inte kan upprätthållas på annat sätt. För det tredje - vilket hör hemma i denna debatt - kan det givetvis inte finnas platser som är befriade från konkurrensrätten. Sålunda bör man också uppfatta risken med åternationalisering. Den kan inte upphäva gemenskapslagstiftningens allmängiltighet. Därför är de artiklar i resolutionsförslagen som pekar på detta särskilt viktiga, inklusive den nödvändiga insynen.
Professor Monti, ett förslag i sammanhanget: Varför inte tidigare se till att de startbidrag som för tillfället behandlas relativt olika i medlemsstaterna, t.ex. på området förnybar energi, får åtnjuta förtroende åtminstone under sin livstid, även om - vilket jag hoppas - hela unionen under tiden kommer fram till bättre stödåtgärder än hittills.

Palacio Vallelersundi
(PPE-DE), föredragande av yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. (ES) Herr talman! För det första vill jag be om ursäkt för att jag är sen. För det andra vill jag tacka för Riis-Jørgensens arbete. Vi har haft ett utmärkt och konstruktivt samarbete.
Herr talman! Även om mitt yttrande handlar om kommissionens 29:e rapport om konkurrenspolitiken kan vi naturligtvis inte i dessa ögonblick låta bli att blicka bakåt, men bara för att lära inför framtiden. Det har sagts, och jag kommer bara att hänföra mig till det som sagts fram till nu, att konkurrensen nu i vårt samhälle är ordet med stort O, särskilt i vårt europeiska samhälle.
Med en snabb skissering ser vi att industrins konkurrens börjar i och med Romfördraget, att denna konkurrens även sprids till tjänster i och med den inre marknaden, att med euron når den de finansiella tjänsterna, att den nu pådriven av den internationella konkurrensen och de nya teknikerna lägger den stora telekommunikationssektorn under sig och att i dag slutligen även förmånssektorerna, som är suveränitetens verkliga skansar, också blir en del i denna konkurrenspolitik.
Herr talman! Vi måste inse att med stater som går från att vara producenter till att vara regelgivare är det nödvändigt att kommissionens politik förändras. Därför är detta betänkande en del i denna viktiga utveckling.
Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden anser sig enbart ha framhävt något som sagts och upprepats, dvs. att vi behöver klara regler, eftersom det är det enda sättet att veta vilka som är spelets regler. Man kan inte lämna allt åt marknaden utan någon som helst reglering. Jag insisterar på klara regler och att de skall ligga på en tillräcklig nivå. Tolkningar eller tolkningsbara meddelanden är inte i något fall tillräckligt.
Och naturligtvis att kommissionens politik, som vi gläds över och stöder i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, i denna decentraliseringsprocess inte skall vara till förfång för de små och medelstora företagen eller för medborgarna.
Jag avslutar med en mening av John Rawls, rättsfilosofen: orättvisor rättfärdigas alltid när de ökar systemets nivå och stöder de svagaste utan att påverka de grundläggande rättigheterna. Herr kommissionär, att veta hur långt detta sträcker sig i den universella tjänsten, i den statliga tjänsten, är kommissionens stora utmaning.

Monti
. (IT) Herr talman, ärade ledamöter! Jag tackar utskottet för ekonomi och valutafrågor och parlamentet som helhet för det stora intresse konkurrensfrågorna än en gång visas. Ett hjärtligt tack går till Riis-Jørgensen för hennes värdefulla bidrag i egenskap av föredragande av den 29:e rapporten om konkurrenspolitiken. Jag tackar även Evans så mycket för hans utmärkta betänkande om bestämmelser för statligt stöd till stålindustrin och om kommissionens åttonde undersökning om statligt stöd i Europeiska unionen. Alla tre betänkandena har en precis och viktig betydelse för de ansträngningar kommissionen gör för att öka insynen i sin konkurrenspolitik och förklara sina ingripanden för medborgarna.
Vad gäller att förklara konkurrenspolitiken vill jag säga att jag är mycket glad över den framgång de första två europeiska konkurrensdagarna hade, de som avhölls i Lissabon den 9 juni och i Paris den 17 oktober i år. Det är en idé som föddes i detta parlament och som parlamentet och kommissionen har drivit vidare. Jag tycker att vi tillsammans gör framsteg när det gäller att förklara denna politik för medborgarna.
Jag skulle vilja understryka att jag är helt överens om väldigt många av de saker som har tagits upp och de punkter som finns i resolutionerna. Herr talman! Jag vill använda den tid jag har till mitt förfogande till att beröra följande tre punkter: moderniseringen av gemenskapens konkurrenslagstiftning, hur konkurrensreglerna har tillämpats 1999 och frågan om statligt stöd.
Vad moderniseringen beträffar skall jag försöka att ta upp några av de mycket intressanta frågeställningar som har framförts, inom ramen för tidsbegränsningen. I årsrapporten om konkurrenspolitiken betonas behovet av att modernisera den rättsliga ramen och tolkningen av gemenskapens konkurrensrätt både vad gäller antitrust och statligt stöd. Jag skall inte ta upp några detaljer i de reformförslag som nyligen har utarbetats eller fortfarande håller på att sammanställas, eftersom de har varit eller kommer att vara föremål för särskilda rådfrågningar med en konstruktiv dialog med parlamentet som jag uppskattar mycket.
Vad de statliga stöden anbelangar anser jag att det var ett viktigt steg när förordningen om förfarande trädde i kraft 1999. I och med denna ökar insynen och tidsramar för när beslut om statsbidrag skall fattas sätts. Vad gäller antitrust, antog kommissionen den 27 september ett förslag till förordning om detta. Redan när detta utarbetades har vi tagit hänsyn till många av de synpunkter parlamentet framförde under samrådet om vitboken. Särskilt uppmärksammade vi den oro parlamentet gav uttryck för vad gäller frågorna om åternationalisering och rättssäkerhet.
Jag vill alltså försäkra Palacio och Karas, liksom de andra ledamöter som har yttrat sig om dessa frågor, att vi i förordningen verkligen tar hänsyn till deras oro. Nu väntar jag på att vi skall övergå till den andra fasen i dialogen mellan våra båda institutioner om dessa lagförslag, i förvissningen om att denna kommer att bli lika konstruktiv som den första.
Som ni vet anordnar kommissionen och parlamentet en gemensam konferens om denna reform i Freiburg den 9 till 10 november, en konferens som föreslogs för första gången i er resolution om vitboken.
Min andra punkt är tillämpningen av konkurrensreglerna 1999. Under detta år förekom det många fall som tog betydande resurser i anspråk och som avslutades med formella beslut. Jag uppskattar för övrigt er uppmaning att öka de personella resurserna. Kommissionen har fortsatt att ingripa med fast hand mot speciellt karteller och missbruk av dominerande ställning. Liksom när det gällde koncentrationen utelämnar jag de viktigaste fallen - som emellertid var många - för att spara tid och eftersom jag föredrar att försöka svara på några specifika frågor.
Den tredje punkten är det statliga stödet. Även när det gäller den åttonde undersökningen noterar jag med tillfredsställelse det stöd parlamentet fortsätter att ge oss. Jag uppskattar de förslag parlamentet har lagt fram beträffande hur dessa instrument för faktainsamling skall utvecklas i framtiden. Dessa är förutom enkäter register och scoreboard. Jag måste säga till Evans och till de övriga ledamöter som har tagit upp denna fråga att jag bekräftar att vi kommer att kunna framlägga de första versionerna av register och scoreboard - även Riis-Jorgensen stöder denna idé - senast i juni 2001 och jag litar på att insynen kommer att vara ett viktigt komplement när det gäller att tillämpa de juridiska instrumenten för kontroll av statligt stöd.
Herr talman! Jag skall nu ta upp åtminstone några av de specifika punkter som har nämnts.
Åtskilliga ledamöter - Riis-Jørgensen, Schmidt, Blokland och Kauppi - har tagit upp problemet med större företag som driver verksamhet i relativt små länder. Skulle vi inte kunna luckra upp definitionen av relevant marknad i detta fall, när det handlar om företagssammanslagningar? Nu är det så att om den relevanta marknaden, på grundval av den utförda analysen, råkar ha en nationell omfattning, måste ni förstå att det ni föreslår skulle innebära en diskriminering av konsumenterna och kunderna på dessa nationella marknader. Det vi måste arbeta tillsammans för, är att stegvis uppnå en faktisk gemensam marknad på marknaden, som sträcker sig bortom den nationella marknaden. I annat fall skulle vårt syfte att hjälpa konkurrensen och konsumenterna förvrängas.
Jag vill lägga till i samband med det specifika Volvo-Scaniafallet, som jag är säker på har påverkat många talares kommentarer, att båda företagen lyckats nå lösningar som gör deras vidare internationella tillväxt förenlig med konkurrensskyddet och skyddet av konsumenterna på dessa marknader.
Bör vi inrätta en grupp oberoende sakkunniga som skall utvärdera företagssammanslagningar? Användandet av externa sakkunniga kan vara till nytta och sker redan i en rad fall. Men kommissionen bör inte och kommer inte att lägga ut sitt ansvar i samband med att fatta slutliga beslut på ett externt organ. Det tillhör oss. Det kanske i bland kan vara otrevligt, men detta är vår uppgift
Vad gäller problemet med en tjänsteman från GD Konkurrens som hoppade av, så har jag redan uttryckt min beklagan rörande detta avhopp. Att ytterligare öka rätten till försvar, förfarandenas öppenhet, inklusive utfrågningstjänstemannens stärkta ställning, är något som ligger mig varmt om hjärtat och som jag tänker på, med beaktande av åtskilliga faktorer som t.ex. de användbara idéer som uttrycktes av denna tjänsteman innan han hoppade av.
Vad gäller Korea kommer kommissionär Lamy, som kommer hit nästa vecka, att vara bättre förberedd att informera er om den senaste utvecklingen. För min del kan jag bara uttrycka min övertygelse om att varje form av statliga bidrag till skeppsvarv inte skulle vara lämpligt i en situation som kräver andra typer av intervention.
Herr Evans! Jag delar i mycket hög grad er oro i fråga om statligt stöd till finansiella tjänster. Vi kommer att ta itu med denna fråga på ett beslutsamt sätt.
Herr Rapkay! Det har varit oerhört viktigt för kommissionen att få Europaparlamentets stöd för dess konkurrenspolitik, och jag tycker inte det verkar som om detta stöd håller på att minska. Om vi tittar på de resolutioner vi diskuterar i dag, ser jag att kommissionens strategi ligger mycket väl i linje med en kraftfull tillämpning av dessa resolutioner. I synnerhet inom området för statligt stöd får man inte tro att kommissionen anammar en rent ultraliberal politik. Det statliga stödet har sin plats, men det är faktiskt så att stödet i många fall är mer omfattande än vad fördraget och riktlinjerna tillåter. Men tro mig när jag säger att jag ser konkurrenspolitiken som ett instrument i en social marknadsekonomi. Ju starkare konkurrensen är, desto bättre brukar marknaden fungera. Det finns fullt utrymme för sociala aspekter, under förutsättning att de inte förväxlas på ett icke-öppet sätt med marknadens funktionssätt.
(IT) Della Vedova! Förekomsten av offentliga företag skapar konkurrensproblem och - även om det är sant att fördraget föreskriver neutralitet vad beträffar privat och offentligt ägande, vilket jag naturligtvis måste bekräfta - det är möjligt att ingripa mot snedvridande effekter: instrumenten är de ni själv nämnde, instrumenten för kontroll av statligt stöd och missbruk av dominerande ställning. Ni tog upp Deutsche Post: som ett exempel har kommissionen inlett granskningar av Deutsche Post ur båda dessa aspekter och jag försäkrar er om att kommissionen inte anser att det protokoll om offentlig radio/TV som bilades Amsterdamfördraget skapar ett undantag som hindrar en ordentlig kontroll av de statliga stöden även på detta område. Vad detta och frågan om statligt stöd i allmänhet anbelangar skulle jag vilja hänvisa till det meddelande kommissionen antog 20 september om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
Herr talman! Jag tror att jag har överskridit min tilldelade tid. Jag ber dem jag inte har kunnat svara om ursäkt.
Jag skulle dock vilja avsluta med en fras ur Palacios yttrande för utskottet för rättsliga frågor. I detta betänkande säger man:
(EN) " i pressen framställts som förluster för nationella intressen snarare än som vinster för den interna marknaden och konsumenten."

Vår avsikt är att vinna allt fler av dessa segrar och i allt högre grad kunna förklara dem för Europeiska unionens konsumenter och medborgare. Naturligtvis har parlamentet en mycket viktig roll i detta sammanhang.

Rapkay
Herr talman! Jag vill bara säga ett förtydligande ord till kommissionären. Jag skulle inte tillåta mig att tala för hela parlamentet, speciellt inte innan vi har röstat i frågan. Jag vill endast klargöra att jag talade på den näst största gruppens vägnar och gav uttryck för en oro som faktiskt är förhanden hos oss i gruppen, och om ni lyssnade till vad kollegan Caudron sade så kommer ni att märka att detta inte enbart är min personliga oro, utan en oro som delas av ytterligare en kollega. Jag har alltså endast talat för min grupp, inte för hela parlamentet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Systemet för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande(A5-0277/2000) av Sartori för utskottet för ekonomi och valutafrågor om rapporten från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om granskning av det gemensamma systemet för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans - rådets förordning (EEG) nr 1969/88 (KOM(1999) 628 - C5-0307/2000 - 2000/0807 (CNS)).

Sartori
. (IT) Herr talman, ärade ledamöter! Som företrädare för utskottet för ekonomi och valutafrågor lägger jag i dag fram ett förslag till resolution om kommissionens rapport om det gemensamma systemet för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans för kammaren.
Det ekonomiska stödet regleras för närvarande av rådets förordning (EEG) nr 1969/88. Denna mekanism kan antingen aktiveras på begäran av en medlemsstat eller i enlighet med artikel 119 i EG-fördraget, en bestämmelse som fortfarande gäller under Ekonomiska och monetära unionens tredje etapp för de stater som är föremål för undantag, för närvarande Danmark, Storbritannien och Sverige. I denna förordning och detta förslag till förordning förenas två mekanismer, det vill säga de medelfristiga ekonomiska bidragen och gemenskapens långivning som stöd till medlemsstaternas betalningsbalanser på medellång sikt, till en enda mekanism för medelfristigt stöd.
Detta förslag gäller mekanismens maximigräns. Det faktum att för närvarande endast tre länder kan dra nytta av den leder till antagandet att den summa som hittills stått till förfogande, 16 miljarder euro, kan ändras. Samtidigt får oss historien att tro att den inte kan sänkas alltför mycket, just eftersom den erfarenhet vi har visar att förra gången denna mekanism utnyttjades, 1993, var lånet 8 miljarder euro. Även om sannolikheten för att mekanismen behöver utnyttjas minskar i och med att staterna konvergerar allt mer måste den därför förfoga över tillräckliga resurser om flera stater skulle behöva utnyttja den samtidigt. Av detta skäl föreslår vi att beloppet endast sänks från 16 till 12 miljarder euro.
I den resolution jag har lagt fram tas även hänsyn till möjligheten att utarbeta en särskild mekanism för stöd till kandidatländernas betalningsbalanser. Det är självklart att detta är någonting som ligger i framtiden och som därmed inte inverkar på dagens situation, men det är en möjlighet som vi ansåg åtminstone borde studeras mer på djupet så att vi är beredda om dessa problem skulle uppstå.

Monti
. (IT) Herr talman! Jag tackar ledamot Sartori för hans betänkande som vi uppskattar mycket. Syftet med denna rapport från kommissionen är att skapa en grund för granskningen av den övergripande mekanismen för medelfristigt ekonomiskt stöd och en eventuell översyn av denna.
Finansieringsmekanismen innebär en tillämpning av artikel 119 i EG-fördraget som bara fortsätter att gälla för de medlemsstater som inte deltar i den gemensamma valutan under den tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen. Den senaste granskningen gjordes i oktober 1997 på grundval av en rapport från kommissionen. Vid detta tillfälle biföll rådet kommissionens ståndpunkt, enligt vilken mekanismen skulle behållas, och beslöt att det behövdes en ny granskning med samma förfarande mot bakgrund av de förändringar som hänger samman med starten av den tredje etappen. Följaktligen skall kommissionen lägga fram en rapport för rådet, så att det kan göra en ny översyn av mekanismen.
Rapporten innehåller tre viktiga rekommendationer. Den första rekommendationen: den övergripande mekanismen bör bibehållas eftersom den är ett instrument för att verkställa artikel 119 i fördraget, som fortfarande gäller för de medlemsstater som inte ingår i euroområdet. Så länge de inte deltar i det gemensamma valutasamarbetet kan dessa medlemsstater, liksom alla nya medlemmar i gemenskapen, stöta på problem med sina betalningsbalanser och därmed vilja utnyttja denna mekanism. Mot bakgrund av den nuvarande ekonomiska, finansiella och monetära integrationen är sannolikheten att vissa medlemsstater skall stöta på svårigheter med sina betalningsbalanser ytterligt låg ur institutionell synvinkel. Mekanismen måste dock ändå finnas kvar.
Den andra rekommendationen: möjligheten att använda krediter från andra medlemsstater för att finansiera de lån som har beviljats inom ramen för mekanismen bör avskaffas eftersom den, av olika skäl, aldrig har utnyttjats. I framtiden bör den enda möjligheten vara att vända sig till kapitalmarknaden.
Den tredje och sista rekommendationen: det faktum att antalet medlemsstater som i dag kan kräva denna form av ekonomiskt stöd reduceras och att de nya medlemsstaternas potentiella behov måste täckas rättfärdigar en minskning av det maximala insatsbeloppet för mekanismen från 16 till 12 miljarder euro. Ekonomiska och finansiella kommittén har sammanställt ett yttrande som den översände till ordförandeskapet 14 juli 2000. Kommittén anser att slutsatserna av den analys av den övergripande mekanismen som kommissionen har gjort är i linje med dess ståndpunkter.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Vegetativt förökningsmaterial av vinstockar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0195/2000) av Klaß för utskottet för utveckling och samarbete om förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 68/193/EEG om saluföring av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar (KOM(2000) 59 - C5-0090/2000 -200/0036 (CNS)).

Klaß
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill tacka för att vi i dag nu ändå kan diskutera förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 68/193/EWG om vegetativt förökningsmaterial av vinstockar, och jag hoppas även på en positiv omröstning i morgon.
Vad gäller yta, produktion och konsumtion är den europeiska vinodlingen ledande i världen. I ett flertal medlemsstater utgör vinodlingen en särskild och en betydande del av den totala jordbruksproduktionen, och i många regioner är denna sektor den enda och avgörande inkomstkällan inom lantbruket. Vinodling förekommer ofta i områden där det vore svårt eller omöjligt med andra former av jordbruksdrift. Vinodlingen är en ytterst mångsidig sektor, präglad av lång tradition och gamla kulturer. Vinstockar utgör grunden för en optimal druv- och vinframställning vad gäller kvalitet, standard och mängd, och dessa faktorer ligger fast under en tidsrymd på 25-40 år. Vinstockarna är sålunda av största betydelse, och det är av avgörande vikt att kunna garantera optimal tillförlitlighet rörande kvalitet och sortens renhet. Handeln med och transporten av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar regleras hittills i direktiv 68/193/EEG från 1968. Direktivet innehåller olika bestämmelser som gör det möjligt för medlemsstaterna att ensidigt avvika från vissa normer, och direktivet har hittills också ändrats flera gånger.
Jag välkomnar kommissionens ändringsförslag, som på ett överskådligt sätt har sammanfattat de nödvändiga ändringarna i en rapport och samtidigt även omfattar nya ändringar som kommer sig av en ny utveckling och nya insikter. Hit hör exempelvis nya sorters förökningsmaterial av vinstockar som har tagits fram av gröna skott eller via förökning genom provrör. Den nu eftersträvade förstärkningen av den inre marknaden skall varmt välkomnas. Det är verkligen på sin plats att de gamla och föråldrade bestämmelserna ändras eller överges för att vi skall bli av med befintliga eller potentiella handelshinder. Jag anser att de franska vinstocksförädlarna skall kunna förädla vinstockar även för den tyska eller italienska marknaden, och tvärtom.
De specifika egenskaperna i vinframställningen och dess vidareutveckling, särskilt på det tekniska och vetenskapliga området, gör det absolut nödvändigt att slå fast detaljerade tekniska bestämmelser. Dessa bidrar till att säkra utvecklingen på den inre marknaden och förbättra perspektiven för marknadsföringen, och de skyddar samtidigt konsumenternas och tillverkarnas legitima intressen. Sålunda skall kommissionen på grundval av meddelandena från medlemsstaterna offentliggöra en gemenskapskatalog över de olika sorterna. Detta ger de europeiska vinodlarna större trygghet i handeln. Många ändringsförslag gäller en förbättrad begreppsdefinition, som exempelvis uppgift om genotyp. Följebrev och kontroll är viktiga, och kommissionen måste se till att det över hela Europa endast behövs ett enhetligt dokument för varje parti. Högvärdiga och friska vinstockar spelar i dag en allt större och viktigare roll.
Betänkandet har fått särskild sprängkraft de senaste veckorna. Kommissionen föreslår nämligen att ett rättsligt underlag skall skapas med hänsyn tagen till genetiskt modifierade sorter. Kommissionens förslag refererar till rådets direktiv 90/220, vilket som ett horisontellt direktiv skall reglera allt genetiskt modifierat material. Vi har upprättat samma referens på området skogs- och växtmaterial. Att direktiv 90/220 fortfarande befinner sig i förlikningsförfarandet bör dock inte hindra oss från att förfara på samma sätt vad gäller vinstockarna som när det gäller skogs- och växtmaterial. Alla ändringsförslag som nu inlämnas i förlikningsförfarandet kring direktiv 90/220 kommer alltså senare att beröra även vinstockarna. För tillfället finns det ännu inget genetiskt modifierat material av vinstockar på marknaden, men forskning pågår. Huruvida det i framtiden kommer att bli tillåtet med genetiskt modifierade vinstockar eller om vinproducenterna och vinnäringen tar avstånd från detta, är en punkt som i dag ligger utanför direktivet. Detta kommer säkerligen att behöva diskuteras ingående i ett annat sammanhang.
Dagens direktiv garanterar att traditionella druvsorter som präglar vinodlingen i regionerna skall bevaras och säkerställas. Den traditionella vinodlingen är vår styrka i Europeiska unionen, och det gäller att stödja den. Därför ber jag att betänkandet i sin nuvarande version skall finna stöd i parlamentet och därmed att den europeiska inre marknaden skall kunna utnyttjas även vad gäller vinstockar.

Isler Béguin
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära vänner! Om vi hade önskat uppskjuta detta betänkande är det för att vi håller fast vid sammanhanget i vårt parlaments arbete för att påverka inriktningen på den europeiska politiken. För närvarande pågår i själva verket förlikningsförfarandet om revideringen av direktivet om genetiskt modifierade organismer 90/220. Det skulle vare helt följdriktigt att vänta till dess detta förfarande är avslutat innan vi inför referenser till genetiskt modifierade organismer i våra förordningar.
Det är därför på förslag av vår föredragande av yttrandet som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor enhälligt har röstat att hänvisningar till genetiskt modifierade organismer i detta betänkande skall dras tillbaka. Och så att man inte säger till oss att vi misstar oss om sakfråga och att denna revidering inte får några konsekvenser för GMO-material, då en sådan förordning redan finns för skogen. Exempelvis dricker vi vin men vi livnär oss inte ännu på ved från våra skogar. Tvärtemot det som kommissionen och utskottet för jordbruk skulle vilja få oss att tro inför denna revidering på ett slugt sätt obotlighet hos genetiskt modifierade vinstockar. Detta innebär i klartext att Europaparlamentet skulle ge grönt ljus för experiment med genetiskt modifierade organismer för förökning eller förbättring av vinstockar.
Varför denna brådska? Varken vinodlarna eller handlarna eller ägarna av vingårdar begär det. Vissa av dem startade den 5 juli uppropet från Beaune, där de ger uttryck för hela sin oro inför införandet av genetiskt modifierade organismer i deras bransch. Förbundet för producenter av vin med kontrollerat ursprung svarade oss: Vi stöder ståndpunkten hos utskottet för miljö då den garanterar oss att de europeiska bestämmelserna inte skall tillåta införandet av förfaranden som tillåter försäljning av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar som skulle kunna skada vinodlingens anseende. Vem skall gynnas av denna ändrade förordning där genetiskt modifierade organismer införs?
Frågan - och svaret - måste självklart komma från kommissionen. Den skall tala om för oss också om den ämnar fortsätta förbereda oss inför ett införande av genetiskt modifierat material på våra tallrikar och nu i våra glas och detta tyvärr med delaktighet från det franska ordförandeskapet och i total otakt med de europeiska konsumenterna.

Daul
Det tidigare direktivet har bevisat sin tillämplighet och effektivitet genom att först göra en standardisering av produkter möjlig, en betydande utveckling av handeln inom gemenskapen med vinstockar och vinrankor under de senaste åren. I dag är en revidering av den nödvändig på grund av utvecklingen av bestämmelserna på växtskyddsområdet och vetenskapliga och tekniska framsteg, som framför allt skett på området in vitro-förökning.
I det textförslag som Europeiska kommissionen lagt fram till oss, i den ändrade formen av Europaparlamentets utskott för jordbruk, föreslås intressanta tankar och jag skall här nämna de mest betydelsefulla av dessa. Enligt det aktuella förslaget upphävs alla möjligheter för EU-15 att på unilateralt sätt begära undantag från direktivets bestämmelser. Denna bestämmelse som inte föreskrevs i direktivets ursprungliga version är önskvärd då den skall bidra till att undvika handelshinder och underlätta omsättning av förökningsmaterial inom unionen.
Material som framställts genom att växtförädla in vitro, för närvarande väl kontrollerat, behandlades självklart inte heller i direktivet från 1968. Med den nya texten införs bestämmelser som gäller speciella egenheter; om forskning om ett förädlingsmaterial som har en bättre växthälsa är önskvärd för en användare är det viktigt att sådan verksamhet inte skapar ett hinder för handeln. Även ändringsförslaget som syftar till att garantera fri omsättning i hela unionen av material som överensstämmer med minimikraven i direktivet förtjänar ett godkännande utan reservationer.
Till sist beträffande de nya bestämmelserna om genetiskt modifierade sorter måste man se till at de på alla punkter överensstämmer och är förenliga med de texter som gäller eller håller på att diskuteras på detta område. I den mån som detta regelsystem måste kompletteras och preciseras ännu mer skulle det vara att föredra att stryka de bestämmelser som gäller denna fråga i direktivförslaget.
Man kan anse att de nya eller aktualiserade bestämmelserna i det föreslagna direktivet på ett tillfredsställande sätt uppfyller förväntningarna hos de yrkesverksamma inom sektorn för vinplantskolor och vinodling och att de bör bidra till en bättre kvalitet i de föreslagna materialen och underlätta kontrollen av handeln på marknaden av vinstockar och vinrankor av de organ som har ansvar för denna kontroll. De regler som de föreskriver är dessutom gynnsamma för produktion av varierat, vegetativt material genom att skapa de bästa växtskyddsgarantier, vilket är av avgörande betydelse för att på ett effektivt sätt åtfölja omstruktureringen av gemenskapens vingårdssektor, kärnpunkt i den nya gemensamma marknadsorganisationen för vin och vinodling.

Lavarra
Herr talman, ärade ledamöter! Behovet av ett nytt direktiv som innebär en översyn av villkoren för saluföring av vegetativt förökningsmaterial av vinstockar på gemenskapens territorium är stort. Gällande grundregler antogs så tidigt som 1968, men sedan dess har det gjorts stora framsteg på detta område: nya material har experimenterats fram, ofta på naturlig väg och ibland genom genmodifieringar. Härav behovet av nya regler som tar hänsyn till dessa nya möjligheter för de europeiska vinodlarna och samtidigt värnar om de traditionella vinstockarna. Jag anser att Klaß betänkande bör bifallas, framför allt med de ytterligare garantier som ändringsförslagen medför, som till exempel det från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som klargör hänvisningen till hur direktiv 90/220 skall ändras beträffande genetiskt modifierade organismer. Ett annat ändringsförslag, mitt och Garots, hänvisar än mer till försiktighetsprincipen och vill försvara de traditionella vinstockar som annars kan förlora terräng i och med de nya experimenten.
Jag anser dessutom att om man skall tillämpa denna försiktighetsprincip på möjligheten till genetiska förändringar innebär detta till exempel att man måste reducera den intensiva användningen av fytosanitära behandlingar. Även ändringsförslagen från Auroi och ordföranden för vårt utskott för jordbruk Graefe zu Baringdorf går för övrigt i försiktighetens tecken, just som en ytterligare garanti för experimenten.
Ur denna synpunkt anser jag alltså att Klaß betänkande går i rätt riktning i en sektor som har brådskande behov av nya regler, en sektor som är pådrivande och strategisk för det europeiska jordbruket och vinindustrin.

Auroi
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Varför gör man ett tekniskt betänkande till en eventuell katastrof för vinframställning. Önskan att ändra direktivet om handel med vegetativt förädlingsmaterial av vinstockar kunde verka som en lovvärd önskan att förnya en ganska teknisk text som är 32 år gammal. Sextioåtta ansåg jag vara ett bra år men det verkar som om kommissionen har beslutat att modernisera.
I de första raderna i betänkandet Klaß underströks inte bara det ekonomiska utan också det kulturella värdet av vinproduktionen. Allt skulle således kunna vara till det bästa i den bästa europeiska vinodlingsvärld som finns.
Nåväl, så är det inte. Kommissionen har använt denna översyn till att öppna en Pandoras ask som dock inte krävde någon europeisk vinproducent. Om kommissionen verkar upphetsad över kloning och genetisk modifierade organismer förenade har föredraganden gått över i en verklig frenesi och lägger i begreppet genetiskt modifierade organismer in genotyper som hon finner överallt. Det måste sägas högt och kraftigt, det var inte alls nödvändigt att i översynen överösa artiklarna i detta direktiv med hänvisningar till direktiv 90/220 utom för att kraftfullt vilja befrämja genetiska modifieringar av vinstockar. Framför allt säg inte till mig att det är för att föregå revideringen av detta direktiv eller för att den genetiskt modifierade vinstocken bara förekommer i laboratorieexperiment!
Herr kommissionär, fru föredragande! Lyssna på experterna från Nationella institutet för ursprungsbeteckningar (INAO). Institutet har, enligt vad vi just nu känner till, förbjudit all användning av genetiskt modifierade organismer på vilket område det än gäller, innefattande, således, för genetiskt modifierade druvsorter och ympträd - jag citerar. Vill ni läsa uppropet från Beaune av vinodlarna i Bourgogne? Vill ni visa branschen att Europa vill främja kvalitet och respekt för försiktighetsprincipen? Herr kommissionär, dra tillbaka motiveringarna och artiklarna som för in genetiskt modifierade organismer och kloning i detta förslag. Fru föredragande, dra tillbaka era ändringsförslag och låt vetenskapsmännen klargöra sambandet mellan genetiskt modifierade organismer och genotyper.
Det finns, fru Klaß, en annat ämne som man blir förargad över. Ni inskränker metoden med ympning till enbart den gröna vindruvsstocken. Ni skyddar på det sättet det som er region gör, men ni undantar ympning under vinterperioden av vegetativt förökningsmaterial, något som dock är den mest spridda metoden i Europa när det gäller ympning. Ni måste följaktligen dra tillbaka detta ändringsförslag.
För att avsluta mina kära kolleger, för att respektera försiktighetsprincipen i dess andemening och bokstavligen, om olyckligtvis de artiklar och ändringsförslag som jag nyss nämnt inte dras tillbaka måste vi som vinodlarna kräver följa yttrandet från Marianne Isler Béguin från utskottet för miljö och låt oss rösta att de dras tillbaka.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, fru föredragande! Jag ber att få gratulera till betänkandet. På senare tid har det ju varit lite uppståndelse, och jag tycker att de genetiskt modifierade organismerna är naturligt lämpade att bråka om när det gäller utformningen av direktivet. Men i rättvisans namn måste man säga att ingen är tvingad att använda genetiskt modifierat material. Hittills har vi inte detta i vinodlingen. Jag är principiell motståndare mot genetiskt modifierade organismer, och jag är vinfantast och vill gärna fortsätta dricka det vin som vi har haft tills nu. Av den anledningen är jag också glad att vi har framhävt de traditionella, regionspecifika vinsorterna alldeles särskilt.
Vad gäller det genetiskt modifierade materialet så anser jag att vi i och med hänvisningen till direktiv 90/220 har garderat oss rättsligt i betänkandet. Alla kommande förändringar kommer att och måste passera igenom här. Men därutöver, fru Klass, vore det av vikt att vi just när det gäller vinodlingen parallellt med den rättsliga sidan även betonar den politiska sidan och - om vi då lyckas - håller vinodlingen så fri som möjligt från genetiskt modifierat material. Jag hoppas att vinodlarna av eget intresse håller sig borta från detta, för vi vet att det väcker skarpt ogillande bland konsumenterna. Jag hoppas att detta skall förhindra att ett dylikt material får fri lejd även till vinet.

Monti
. (IT) Herr talman! Jag tackar utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och föredraganden Klaß för den mycket positiva inställningen till kommissionens förslag. Kommissionen uppskattar det breda samförstånd som har mött vårt förslag. Syftet med det är att stärka den inre marknaden inom denna sektor, att uppdatera reglerna mot bakgrund av de tekniska och vetenskapliga framsteg som har gjorts och, när det gäller genetiskt modifierade sorter, säkerställa att dessa endast kan tillåtas när lämpliga åtgärder har vidtagits för att undvika skadliga effekter för människans hälsa och för miljön.
Vad den tredje punkten beträffar innehåller förslaget i nuvarande skick både hänvisningar till ett specifikt förfarande för att bedöma miljörisker som motsvarar det som finns i direktiv 90/220 för risker för människans hälsa och miljön och de kriterier och principer för bedömning som återfinns i förordning 258/97 om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har föreslagit 26 ändringar. Kommissionen kan godkänna merparten, det vill säga 24 av 26, så som de står eller med mindre förändringar av formuleringarna. När det till exempel gäller förslaget om att erkänna att genotyper är specifika, som ändringsförslagen 4, 12, 15, 16 och 20 handlar om kommer förslaget att antas med en annan formulering av texten.
De genetiska skillnaderna mellan de sorter som har genotyper som lämpar sig för vissa lokala miljöer kommer att beaktas i sin helhet när vi skall diskutera lämpligheten i att bibehålla möjligheten att saluföra förökningsmaterial av dessa sorter på grundval av artikel 3.5 a i direktivet.
Vad gäller de andra två ändringsförslagen, det vill säga 2 e 18, kan vi bara godkänna dem delvis av det skälet att vissa delar i dem visar en omotiverad aggressivitet gentemot andra länder - ändringsförslag 2 - eller för att hänvisningen till att kommissionen skall tillhandahålla mer resurser om en gemenskapssortlista skall upprättas - ändringsförslag 18 - inte behövs.
Slutligen kan vi godkänna ändringsförslag 27 som Lavarra och Garot lade fram senare. Jag har nöjet att meddela er att vi dessutom kan godkänna ändringsförslagen 35 till och med 40 av Graefe zu Baringdorf, vilka syftar till att stärka införlivandet av kraven på säkerhet och hantering enligt direktiv 90/220.
Däremot kan vi inte godkänna ändringsförslag 28 till 34 av Isler-Béguin med flera eftersom de skulle innebära att hela den del av direktivet som innehåller hänvisningar till genetiskt modifierade sorter och riskbedömningen av dessa utgår. Dessa ändringsförslag har för övrigt redan diskuterats, men avslagits av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Vi kan inte heller godkänna ändringsförslag 41 av Schierhuber eftersom det gäller en överdrivet detaljerad definition mot bakgrund av de ändringar utskottet för jordbruk har föreslagit. Om vi skulle godkänna detta ändringsförslag skulle vi löpa risken att skapa konstgjorda handelsgränser, vilket skulle vara emot det som är huvudsyftet med förslaget till direktiv, det vill säga att konsolidera den inre marknaden.
Herr talman, ärade ledamöter! Jag tackar er för er uppmärksamhet och tackar än en gång utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Isler Béguin
Herr talman! Om ni tillåter: Herr kommissionär, kan ni uttala er åsikt om ändringsförslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor? Det är ändringsförslag 1.

Monti
 - (IT) Svaret är ja, herr talman: ändringsförslaget har godkänts.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 21.17.)

