1. Burma
Talmannen
Nästa fråga är en debatt om sex resolutionsförslag om Burma.
Laima Liucija Andrikien 
författare. - (LT) Genom denna diskussion och den resolution som vi snart ska rösta om vill Europaparlamentet fästa EU-medlemsstaternas, övriga EU-institutioners och det internationella samfundets uppmärksamhet på människorättssituationen i Burma. Detta land har ofta kallats ett turistparadis, men det är långt från ett paradis för de människor som bor där. Den senaste provokationen från landets regim mot dess invånare var den senaste månadens höjning av bränslepriserna med 500 procent. Det är lätt att förstå att ett sådant beslut har framkallat missnöje och allmänna protester, som emellertid har kuvats och fortfarande kuvas mycket brutalt. Mängder av protesterande människor har blivit slagna och arresterade, och för att inse i vilken grad regimen förtrycker sina medborgare och vad den är kapabel till, behöver man bara tänka på vad som hände 1988, den situation som fredspristagaren http://nobelprize.org/nobel_prizes/peace/laureates/1991 lever under, mordförsöket på henne 2003, och det faktum att regimen sedan 1996 har ödelagt mer än 3 000 byar och tvångsförflyttat mer än en miljon människor. Regimen kännetecknas av utomordentlig brutalitet - brottsregistret innefattar våldtäkt, tortyr, tvångsarbete och användning av barnsoldater. Allt detta har otvivelaktigt setts av det internationella samfundet och vi får inte låta de senaste händelserna utvecklas till förtryck i ännu större skala.
Paulo Casaca  
författare. - (PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! För fyra år sen, i den här kammaren, hade jag tillfälle att klaga över den upprörande kränkningen av mänskliga rättigheter i Burma och uttrycka en förhoppning om att framtiden skulle innebära en förbättring.
Det har tyvärr inte inträffat. Även om människorättskränkningarna i Burma nu ser något annorlunda ut, har de faktiskt förvärrats avsevärt. Utvisningen av internationella Röda Korset är betecknande och visar på en fullkomligt oacceptabel regim. Vi inom EU måste fundera över hur vi ska ställa oss till dessa kränkningar - det är svårt att förstå att vi under sju år inte haft något toppmöte med Afrika om Zimbabwe, där det finns en oerhört våldsam regim som saknar respekt för mänskliga rättigheter. Men när det gäller Burma kan vi inte säga detsamma - våra kommersiella intressen i Asien är tydligen mycket viktigare än våra intressen i Afrika! Det kan jag inte acceptera.
Marios Matsakis  
författare. - (EN) Herr talman! Burma innehar det skamliga rekordet att det styrs av en av de mest varaktiga militärdiktaturerna som fortfarande existerar. Burma har styrts av en totalitär militär regim i 45 år. Som en tidigare brittisk koloni har Burma drabbats av en traumatisk postkolonial period, som har utgjort en grogrund för den starka etableringen av en militärjunta.
Sedan 1962 har armégeneraler styrt landet och det burmesiska folkets mänskliga rättigheter har kränkts många gånger. Dessutom har generalerna genom sin inkompetens gjort Burma till ett av Asiens fattigaste länder med en enorm korruption. Utöver det har Burma blivit en smittohärd för resten av världen på grund av landets omfattande delaktighet i storskalig heroinhandel, eftersom Burma är en stor exportör av denna dödliga narkotika.
Den mäktigaste personen i Burma i dag är general Than Shwe, som är en person med tvivelaktig psykisk stabilitet som sägs vara ondskefullt inåtvänd och vidskeplig och som ofta fattar beslut som rör landet efter samråd med astrologer. Ändå är Burma ett land med en oöverträffad naturlig skönhet, ett sällsynt bördigt land med stora mineralresurser och betydande olje- och gasfyndigheter. Alla dessa resurser har stått i centrum för utländska investerares uppmärksamhet. Men tyvärr har förtjänsterna från dessa investeringar inte nått Burmas folk, utan har till stor del hamnat i fickorna hos diktatorerna och deras kollaboratörer.
En förhoppning om en återgång till ett demokratiskt styre väcktes 1990 när Nationella demokratiförbundet (NLD) vann ett nationellt val. Men generalen undertryckte alla försök till demokratisering och NLD:s ledare, Aung San Suu Kyi, hindrades inte bara från att ta över makten utan placerades också i husarrest, trots internationella protester.
Burma har varit föremål för människorättsresolutioner från Europaparlamentet flera gånger tidigare, och vissa sanktioner har varit i kraft i åratal. Men inget har hjälpt, framför allt på grund av att den burmesiska styrande regimen har Kinas stöd. Sanningen är att om vi verkligen vill åstadkomma demokratiska förändringar i Burma måste vi vända våra anklagelser och vår uppmärksamhet mot den kinesiska regeringen. Vi kan utöva påtryckningar mot kineserna genom att till exempel hota dem med handelssanktioner och ett investeringsembargo mot Kina. Om vi har modet att göra detta har vi en chans att förändra saker till det bättre i Burma. Om inte är jag rädd för att denna resolution, liksom alla de tidigare, kommer att hamna i general Than Shwes papperskorg.
Marcin Libicki  
författare. - (PL) Herr talman! Som vanligt på torsdagseftermiddagarna debatterar vi brott mot de mänskliga rättigheterna runt om i världen. Om vi gjorde en lista över alla de länder, samhällen och nationer som brutit mot de mänskliga rättigheterna och som följaktligen är föremål för våra debatter skulle den omfatta en stor del av vår planet. Vi skulle konstatera att människorättskränkningar inte bara inträffar i fattiga länder. Samtidigt måste vi också gripa oss an de allra fattigaste länderna.
Jag anser att vi bör överväga om vi vid något tillfälle borde föregå vår debatt och be kommissionen presentera idéer för hur vi kan ta itu med människorättskränkningar runt om i världen. Jag föreslår detta eftersom vi fortsätter att diskutera kränkningar torsdag efter torsdag, vi klagar och klagar utan att vi kommer någon vart. Kränkningar av de mänskliga rättigheterna leder helt klart till ett trassligt nätverk av konsekvenser. Vi kan konstatera att en sådan konsekvens berör det i allmänhet fullkomligt legitima samarbetet mellan de stora finans- och ekonomiinstitutionerna och de brottsliga regimer som har makten i de aktuella länderna.
Det har framgått att det finns en grupp stora finansbolag som samarbetar med pampar och lokala diktatorer som förtrycker det egna folket. Tyvärr är det ofta så att dessa länder hade det bättre under kolonialtiden. Visserligen styrdes de av kolonialmakter, men det var mindre vanligt med kriminella kopplingar mellan stora främmande finansenheter och de lokala regimerna. Så som Marios Matsakis så riktigt påpekat finns det kopplingar av den typen i Burma, för att bara nämna ett exempel. Borde vi göra någonting åt det?
Sepp Kusstatscher  
författare. - (DE) Herr talman! Den här eftermiddagen diskuterar vi tre stater - Burma, Sierra Leone och Bangladesh, som räknas till världens fattigaste sett till befolkningarna, dock inte till själva länderna. Orsaken ligger förstås i avsaknad av demokrati - även om situationen i detta avseende varierar avsevärt mellan de tre länderna - och i exploatering av befolkningen, och framförallt i alla slags brott mot de mänskliga rättigheterna. Innehållet i skälen i denna första Burmaresolution är särskilt upprörande. Det är direkt fasaväckande och borde fungera som väckarklocka för oss privilegierade människor i Europa. De övergrepp som militärregimen utövar på människor, framför allt olika minoriteter - jag vill särskilt nämna Karenfolket - är hårresande. Vi kan helt enkelt inte titta bort.
Jag vill också tillägga något som faktiskt inte betonas i denna motion. De gröna stöder mycket gärna innehållet i motionen eftersom den är helt och hållet berättigad ur socialpolitisk synpunkt och ur ett människorättsperspektiv. Men jag anser också att miljökatastrofer som militärregimen initierar bör ges större uppmärksamhet. Ett exempel - det finns planer på att bygga en massiv damm som kommer att göra 10 miljoner människor hemlösa - fundera en stund på det. Militärregimens framfart kan motverkas endast genom eftertryckliga gemensamma åtgärder från EU, FN och världens nationer.
Colm Burke
för PPE-DE-gruppen. - (GA) Herr talman! Jag är glad över att få tala i parlamentet för första gången om ett ämne som är så viktigt som de mänskliga rättigheterna.
(EN) Nu måste vi återigen reagera starkt på den burmesiska militärjuntans oacceptabla handlingar. Vår senaste resolution om Burma utarbetades så sent som i juni. Angreppen nyligen på fredliga demonstranter som demonstrerade för sin associeringsrätt förtjänar ytterligare ett fördömande från Europaparlamentet. Den begränsade hänsyn som det styrande Statens råd för fred och utveckling (SPDC) visar sitt eget folk har blivit allt mer uppenbar genom den senaste tidens införande av en bränsleprisökning på 500 procent. SPDC vill uppenbarligen göra sitt folk ännu fattigare. Men den burmesiska civilbefolkningen har visat ett ohämmat mod genom att gå ut och demonstrera. Demonstranterna slogs inte bara våldsamt ned av polisen, utan flera personer arresterades och medlemmar i studentgruppen 88 Generation har fängslats. Jag kräver en omedelbar och ovillkorlig frigivning av alla som har suttit häktade sedan protesterna började samt av Aung San Suu Kyi, som förmodligen är världens mest kända fängslade demokratiska ledare. Vidare är den nya konstitutionen, som nyligen utarbetades av det nationella konventet i Burma, en bluff på grund av det enkla skälet att inga demokratiskt valda oppositionsledare var delaktiga i utarbetandeprocessen. Europaparlamentet leder nu kravet på ett katastrofmöte i FN:s säkerhetsråd för att diskutera de aktuella händelserna i Burma. Vi behöver en stark och bindande resolution om Burma i det här skedet, eftersom denna kris nu påverkar säkerheten i hela regionen. Länder som Kina och Ryssland, som hindrade antagandet av den senaste resolutionen från FN:s säkerhetsråd om Burma och Kina i år, måste spela en mer ansvarsfull roll i Burmafrågan och bör stödja eventuella framtida FN-resolutioner.
Allt som behövs för att ondskan ska segra är att de goda inte gör någonting. Världssamfundet gör inte särskilt mycket, medan den burmesiska juntan begår illdåd mot sitt eget folk. Hur länge kan vi försvara att vi låter denna ondska bestå?
Glyn Ford
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag hade privilegiet för nästan tio år sedan att få besöka Aung San Suu Kyi i husarrest i Rangoon, och då gjorde hon det absolut klart att hon ansåg att vägen framåt för Burma var att EU införde stränga sanktioner mot regimen. Tio år senare har inte mycket förändrats. Våra sanktioner är ineffektiva. Hon är fortfarande fängslad och ekonomin fortsätter att försämras, som vi konstaterat.
Jag välkomnar Gordon Browns uttalande förra veckan om att han vill gå i täten för att vidta åtgärder mot Burma, och jag välkomnar punkt 10 i parlamentets resolution, där man erkänner den viktiga roll som Asean nu spelar i Burmafrågan, punkt 14 där man kräver att Kina, Ryssland och Indien ska göra sitt bästa för att utöva påtryckningar mot den nuvarande regimen och punkt 20 där man kräver en ny resolution från FN:s säkerhetsråd. Det är vårt enda sätt att öka det globala gensvaret för att utöva påtryckningar mot regimen så att den slutligen viker sig.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! Det här är tredje gången under denna valperiod som jag har begärt ordet under en människorättsdebatt för att tala om den sociala och politiska situationen i Burma. I det landet har man under många år kränkt de mänskliga rättigheterna. Där förekommer omfattande förföljelse, inte bara av aktivister som kämpar för demokrati utan också av den övriga befolkningen, där 30 procent lever på randen till fattigdom. Människor åläggs tvångsarbete och tvingas att flytta mot sin vilja.
Denna gång kom protesterna och förföljelsen att intensifieras efter en höjning av bränslekostnaderna med 500 procent, på grund av att regeringen dragit tillbaka subventionerna. Organisationer som försvarar de mänskliga rättigheterna skickar alarmerande uppgifter om gripanden av ett hundratal aktivister och fortsatt olaglig husarrest av fredspristagaren Aung San Suu Kyi, under ytterligare ett år.
Vi stöder resolutionerna. Men de kommer inte att påverka situationen i Burma. Den regim som just nu sitter vid makten reagerar inte på påtryckningar och därför krävs mycket mer radikala åtgärder.
Filip Kaczmarek
(PL) Herr talman! Det här är inte den första debatten om brott mot de mänskliga rättigheterna, demokratin och rättsordningen i Burma, och det är säkert inte den sista. När vi diskuterade resolutionen om Burma i PPE-DE-gruppen i går kom vi till den slutsatsen att resolutionsförslaget är mycket bra, men att situationen i Burma är mycket dålig. Jag är säker på att många av oss vill att saker och ting ska bli annorlunda och att situationen i Burma ska bli sådan att vi inte behöver anta någon resolution över huvud taget.
I Burma upprätthåller armén ordningen i områden som bebos av etniska minoriteter. Armén griper aktivister och trakasserar medborgare som protesterar mot prisökningar och ytterligare sänkningar av levnadsstandarden, som redan är skrämmande låg. Vad kan vi göra åt det? Europarådet skulle kunna göra en noggrann studie av de svaga punkterna i sanktionssystemet med sikte på att göra det till ett verkligt användbart och effektivt vapen i kriget mot den politiska regimen i Burma.
Det är viktigt att vi att utövar ytterligare påtryckningar på Kina och Ryssland så att situationen i Burma så småningom ska kunna tas upp i FN:s säkerhetsråd. Dessutom måste vi göra allt vi kan för att se till att biståndet från unionen, som under de närmaste fem åren kommer att uppgå till 65 miljoner euro, går direkt till Burmas invånare och inte till att stötta regimen.
Karin Scheele
(DE) Herr talman! Militärdiktaturen i Burma förekommer regelbundet på Europaparlamentets agenda på grund av regimens allvarliga och ytterst svåra kränkningar av de mänskliga rättigheterna. I likhet med tidigare talare ser vi med sorg på hur regimen ingripit mot de fredliga demonstrationerna mot den massiva 500-procentiga ökningen av bränslepriserna. Bränsleprishöjningen ledde till dubblerade transportkostnader och omfattande prishöjningar på ris och på viktiga varor och tjänster, vilket ska ses mot bakgrund av de katastrofala sociala förhållandena i Burma, där 90 procent av befolkningen lever under fattigdomsgränsen och överlever på mindre än en dollar per dag, och där en tredjedel av alla barn under fem år visar tecken på svår undernäring.
Vi ser med sorg på de våldsamma angreppen på civilpersoner, i synnerhet brutala angrepp på kvinnor och gripanden av mer än hundra människor, och vi kräver omedelbar och ovillkorlig frigivning av ledarna för organisationen 88 Generation Students. Jag anser också att vi bör intensifiera trycket på Kina, Indien och Ryssland för att dessa länder ska använda sitt inflytande för att påverka den burmesiska regimen och sluta att förse den med vapen, så att vi kan uppnå påtagliga förbättringar.
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! Det här är ännu en resolution om de fruktansvärda människorättskränkningar som fortsätter att äga rum i Burma. Denna senaste utdragna och olagliga husarrest av en oskyldig kvinna är oacceptabel. Burma är i själva verket ett fängelseland med ett repressivt system med militärstyre.
USA har fört upp Burma på sin lista över länder ”of particular concern”, eftersom de kränker religionsfriheten. Den burmesiska militären övervakar noga och inför restriktioner mot religiösa organisationer, religiös verksamhet och alla religiösa uttryck eftersom de uppfattar detta som ett hot mot den så kallade ”nationella enigheten”. Övergreppen mot kristna i Burma är särskilt utbredda och systematiska. De kristna är föremål för en medveten diskrimineringskampanj på sina arbetsplatser, restriktioner mot kyrkor, möten och litteratur och arresteringar, tortyr och fängslande av pastorer och kyrkoarbetare. Burmas militärregim har inget moraliskt eller rättsligt försvar för några av sina åtgärder.
Dessa människorättsliga kränkningar kan inte fortgå. Vi i Europa måste protestera mot militärmakter som Burma, oavsett handelsfördelarna med Burma eller deras beskyddare, som Kina, annars kommer våra resolutioner att förbli ineffektiva.
Viviane Reding
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Angreppen mot fredliga demonstranter den sista augusti har återigen satt den människorättsliga skandalen i Burma i fokus, och kommissionen är fortfarande mycket oroad över denna situation. Vi anser att militärregimen utgör ett hot mot regionen och framför allt mot landet och Burmas folk.
En stor del av befolkningen på 52 miljoner lider svåra kval och lever i fattigdom, vilket beror på dåligt politiskt och ekonomiskt styre.
I en miljö med politisk, social och ekonomisk osäkerhet kommer människorättsfrågorna tyvärr i andra rummet, och de senaste häktningarna av politiska aktivister är ett typiskt exempel på detta.
Den största utmaningen för regeringen - nationell försoning och ekonomisk utveckling - är uppenbar. Men för världssamfundet måste det fortsätta att vara ett överordnat mål att hjälpa Burma att utvecklas till ett mer öppet och utvecklat samhälle som leds av en legitim och civil regering.
Det nationella konventet, som just har avslutats, var ett mycket formellt förfarande avsett att främja den nuvarande regimens makt. Det var sannerligen inte ett genuint arbete för att utarbeta en ny konstitution och det var långt ifrån ett arbete som omfattade alla. Därför instämmer kommissionen fullständigt i de synpunkter som har framförts av FN:s generalsekreterare Ban Ki-moon, som har krävt att regeringen ska inleda en allomfattande och öppen process där alla berörda parter i Myanmars nationella försoningsprocess deltar fullt ut för att avgöra landets framtid.
Vi välkomnar också det arbete som utförts av Ibrahim Gambari, som är generalsekreterarens särskilda sändebud för Myanmar. Vi hoppas att FN:s medling kommer att fortsätta. Professor Gambari kommer att besöka Myanmar inom kort.
Vi kritiserar särskilt Röda korsets svåra arbetssituation i landet. Regeringen borde för sin egen skull och av respekt för den internationella humanitära rätten, tillåta Internationella röda korskommittén att fortsätta med sitt arbete.
Samtidigt bör vi ta fasta på några uppmuntrande signaler. Kommissionen hoppas att de nuvarande arrangemangen mellan Burmas regering och Internationella arbetsorganisationen (ILO), när det gäller klagomålen om tvångsarbete, kommer att hjälpa offren. Vi tillstår att regeringen tidigt i augusti med sina partner i Asean enades om att införliva en människorättskommission i den planerade Asean-stadgan, som ska vara det konstitutionella dokumentet.
Vad kan EU göra? För att vara effektiv bör politiken inriktas på att åter göra landet till en del av världssamfundet och möjliggöra en politisk, social och ekonomisk utveckling. EU:s gemensamma ståndpunkt återspeglar detta behov och är ett balanserat dokument, där vi framför vår kritik, påpekar regeringens ansvar och uttrycker vårt stöd till folket.
När det gäller att göra regimen delaktig är alla eniga om att vi måste göra mer, inte mindre. Isolering kommer bara att leda till att folket får betala ett ännu högre pris. Kommissionen vidhåller att kommunikationskanalerna med regeringen måste hållas öppna, framför allt för att vi ska kunna framföra vår oro om de människorättsliga frågorna, och i det hänseendet utnyttjar kommissionen alla lämpliga tillfällen, till exempel Asem-mötena och EU-Asean-mötena, för att ta upp behovet av en allomfattande dialog med alla berörda parter. Vi trycker regelbundet på för nationell försoning och för att politiska fångar ska friges.
För att hjälpa Myanmars folk, och framför allt de mest sårbara befolkningsgrupperna, utökar och förbättrar kommissionen sina stödprogram. En ny landstrategi ska omfatta stöd för hälsa och grundläggande utbildning, och 3DF-fonden (Three Diseases Fund) för Burma/Myanmar, som stöds av EU och dess partner, fungerar till exempel redan bra för att bekämpa aids, malaria och tuberkulos. Detta sker utöver vårt betydande humanitära stöd.
Som det förklaras i den gemensamma ståndpunkten vill EU framför allt engagera den burmesiska regeringen i en kritisk dialog om dess ansvar för att nå millennieutvecklingsmålen, och kommissionen hoppas att regeringen är beredd att bredda den befintliga dialogen, bland annat till hälso- och utbildningsområdena. Vi tror tyvärr inte att ytterligare restriktiva åtgärder kommer att få regeringen att gå i den önskade riktningen eller att det skulle lindra befolkningens lidande.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter eftermiddagens debatter.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Herr talman! 1990 vann Nationella demokratiska förbundet de demokratiska valen i Burma. En militärjunta satte partiets ledare, Aung San Suu Kyi, i husarrest. 2007 fortsätter Myanmars Peace and Development Council sitt förtryck. Aung San Suu Kyi, som valdes till ledare i Burmas val, sitter fortfarande i husarrest.
Burma är ett exempel på hur ett samhälle blir lidande så länge folkets vilja förtrycks med hjälp av husarrester och fängslanden. Mänskliga rättigheter och lag och ordning är satta på undantag. Nittio procent av befolkningen lever under fattigdomsgränsen. Landets krympande ekonomi och usla humanitära meriter försämrades åter i år, när Myanmars junta höjde oljepriserna i augusti.
I strävandena att nå en lösning är EU:s roll framträdande i FN:s säkerhetsråd och i FN:s råd för mänskliga rättigheter. De europeiska medlemsstaterna måste visa styrka och ta ansvar för det burmesiska folkets svåra belägenhet.
Nycklarna till en lösning har emellertid Kina, Ryssland och Indien i sina händer. Kina har redan utövat sin vetorätt i säkerhetsrådet och stoppat en resolution om Burma. En högt ansedd plats i det internationella samfundet får man inte gratis. Den måste man förtjäna.
Ansträngningar från väst att framtvinga en snabb demokratisering av despotiska regimer i världen har misslyckats. Det har sagts att demokrati inte är en produkt som kan exporteras. En del har betraktat den som den vite mannens illusion. Man har undrat om folkstyre över huvud taget är rätt sätt att styra ett land. Är det ett lämpligt sätt överallt?
Problemet i världen är emellertid inte att demokratin ska vinnas med eld och svärd. Problemet är att den undertrycks med eld och svärd.
