Saknade personer i Cypern (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om saknade personer i Cypern.
Jag vill i detta sammanhang välkomna ledamöterna i FN:s kommitté för saknade personer i Cypern, som sitter på åhörarläktaren för att följa debatten om denna fråga, och särskilt Christophe Girod, ordförande för FN-utskottet, Elias Georgiadis, grekcypriotisk ledamot i kommittén, och Gülden Plümer Küçük, turkcypriotisk ledamot i samma kommitté.
(Applåder)
Peter Mandelson
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar och stöder förslaget till resolution om kommittén för saknade personer. Liksom parlamentets ledamöter anser vi att de anhöriga har en obestridlig rätt att få veta vad som hände de saknade personerna. Omkring 1 500 grekcyprioter och 500 turkcyprioter saknas och antas vara döda efter oroligheterna på 1960- och 1970-talen.
Kommittén för saknade personer har i uppdrag att återfinna och identifiera kvarlevorna efter de saknade, att återbörda dem till deras familjer och att bistå de sörjande. Kommittén har stöd av båda sidor på ön och av det internationella samfundet. Detta är den för närvarande mest betydelsefulla och framgångsrika förtroendeskapande försoningsgesten, och den har stöd av båda befolkningsgrupperna på Cypern. De gravöppningar som nyligen ägt rum samt inrättandet av ett antropologiskt laboratorium i buffertzonen visar att om den politiska viljan finns hos de båda befolkningsgrupperna kan mycket åstadkommas.
Kommittén för saknade personer kan påräkna såväl politiskt stöd från kommissionen som finansiellt stöd från EU. I biståndsprogrammet för den turkcypriotiska befolkningsgruppen har 1,5 miljoner euro öronmärkts för detta ändamål. Programmet bör kunna komma i gång inom kort, allt efter kommitténs behov, och det är min förhoppning att kommittén kommer att hjälpa till att jämna vägen för en övergripande lösning på den långvariga konflikten på Cypern.
Jag vill passa på att påminna om att Europarådets ministerkommitté är ansvarig för övervakningen av att domarna i Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna verkställs. Kommissionen bevakar noga den uppföljning som sker av dessa domar.
Panayiotis Demetriou
för PPE-DE-gruppen. - (EL) Herr talman! Jag vill först och främst tacka ordförandena för de politiska grupperna som satte upp frågan om saknade personer i Cypern som en extraordinär punkt på föredragningslistan och alla de politiska grupper som undertecknade förslaget i fråga, som torde antas i morgon. Mitt särskilda tack riktas också till Ignasi Guardans Cambó, Joost Lagendijk och Sylvia-Yvonne Kaufmann, som från första början har stött mitt förslag att debattera frågan och anta en relevant resolution.
Mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! I dag debatterar vi en rent humanitär fråga, dvs. frågan om saknade personer. Vi debatterar inte Cypernfrågan i kväll. Vi debatterar inte problemet med Turkiets militära ockupation av Cypern. Vi politiserar inte denna fråga. Vi debatterar en mänsklig tragedi - den tragedi det innebär att medmänniskor saknas. Det finns över 2 000 personer i registret över saknade personer, grekcyprioter, turkcyprioter och andra. Ungefär ett lika stort antal familjer, av vilka en del saknar två eller tre familjemedlemmar, har i årtionden levt med oron och smärtan som det innebär att sakna sina nära och kära. Tidpunkten har till sist kommit för dem att få reda på - och de har den omistliga rätten att få reda på detta - om deras nära och kära lever eller är döda och, om de är döda, var de är begravda. Tidpunkten har kommit för alla berörda parter att dämpa den politiska opportunismen, fruktan och skulden och samarbeta med kommittén för saknade personer.
Särskilt Turkiet uppmanas att överlämna den information man har till kommittén och därmed följa beslutet av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Tiden är emellertid också inne för EU att spela en mer aktiv roll. Genom den resolution som förväntas bli antagen i morgon förnyas kommissionens och Europaparlamentets deltagande i denna humanitära fråga.
Jag vill slutligen uttrycka min djupa uppskattning till ledamöterna i kommittén för saknade personer för det svåra arbete de utför. Jag välkomnar deras närvaro i Europaparlamentet i kväll och hoppas att den tragedi som släktingarna till de saknade personerna har drabbats av kommer att dämpas så snart som möjligt.
Panagiotis Beglitis
för PSE-gruppen. - (EL) Herr talman! Jag vill först och främst säga att jag också har den särskilda äran att få uttala mig på min vän Mechtild Rothes vägnar, som inte är närvarande i kväll. Jag vill gratulera kommissionsledamot Peter Mandelson till hans uttalande, min vän Panayiotis Demetriou till hans initiativ och alla mina vänner från alla de politiska partier som spelade en avgörande roll för att få med denna viktiga fråga, den tragiska frågan om saknade personer i Cypern, på föredragningslistan.
Under omröstningen i morgon tror jag att alla ledamöter, oavsett vilken politisk grupp de tillhör, gärna kommer att delta och rösta för förslaget till resolution, som är en handling för att bekräfta försvaret av humanitära principer och för det allvarliga problemet med saknade personer i Cypern.
År 1981 inrättades kommittén för saknade personer under beskydd av FN:s generalsekreterare. År 1995 fick vi den första resolutionen här i parlamentet, ett viktigt steg för att höja medvetandegraden hos allmänheten i EU och världen. I maj 2001 avgav Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna sitt beslut om Cyperns överklagande mot Turkiet. I sitt beslut - och jag anser att vi alla har intresse av att läsa igenom det - bekräftade den att Turkiet har gjort sig skyldig till klara överträdelser av de grundläggande mänskliga rättigheterna och av konventionen om mänskliga rättigheter, särskilt av artikel 2 om rätten till liv, av artikel 3 om rätten till frihet och säkerhet och av artikel 4 om rätten att inte bli behandlad illa. Trots allt detta är det nu 2007 och dessvärre har man nått få resultat i undersökningen av detta problem.
Jag anser att vi, i egenskap av EU och, vilket är ännu viktigare, Europaparlamentet, åtminstone har ett humanitärt ansvar att försvara - som Peter Mandelson har sagt - den grundläggande rätten för familjerna till de saknade personerna att få reda på sina släktingars öde, och vi måste å det bestämdaste uttrycka detta ansvar i morgon.
Jag anser att det är särskilt viktigt att Europaparlamentet kommer ihåg allas skyldigheter därför att de saknade personerna är ett humanitärt problem som berör grekcyprioter och turkcyprioter, greker och turkar. Det är resultatet av tragiska händelser i Cypern under 1960-talet, från 1964 och framåt till följd av sammanstötningar mellan de två folkgrupperna och det är naturligtvis resultatet av den turkiska invasionen 1974.
Jag anser, som Peter Mandelson helt riktigt har sagt, att inrättandet av kommittén för saknade personer är ett mycket viktigt steg, precis som kommissionens finansiering av dess verksamhet är ett viktigt steg. Jag vill påpeka att medlemsstaterna också har en skyldighet att bidra med medel till kommitténs verksamhet. Jag välkomnar det faktum att Peter Mandelson stöder behovet av finansiering och återigen har bekräftat kommissionens beredvillighet att finansiera denna verksamhet.
Jag anser att vi i och med debatten i dag inte bara håller det historiska minnet vid liv, utan även - vilket är desto viktigare - även hjälper de två folkgrupperna på Cypern, grekcyprioterna och turkcyprioterna, att komma närmare varandra. Det är därför jag tror att vår debatt kan utgöra en bro för skapandet av förtroendebyggande åtgärder som resulterar i försoning och återförening för de två grupperna inom ramen för ett förenat Cypern inom EU. Jag tror också att vi alla i parlamentet, i och med vår filantropiska ådra som vi är kända för, kommer att fortsätta att visa vårt intresse och, som anges i förslaget till resolution, det är mycket viktigt för Europaparlamentet att bidra till utvecklingen eller, om man så vill, övervaka den genom de återkommande rapporter som kommittén måste lägga fram.
Ignasi Guardans Cambó
för ALDE-gruppen. - (ES) Herr talman! Problemet med saknade personer är ett drama som är en del av historien i många länder i världen. Cypern är inte det enda landet, men det är förvisso det land som ligger närmast oss, där detta drama fortfarande är en påtaglig del av vardagen och inte något som tillhör det förflutna.
Det är därför viktigt att vi uppmärksammar det arbete som utförs av kommittén för saknade personer som inrättats inom FN och som nyligen fått ny stimulans av organisationen. Kommittén utför ett oerhört berömvärt arbete som måste uppmärksammas och stödjas. Detta är det verkliga syftet med den resolution som vi ska rösta om i morgon. Detta arbete gynnar de saknade personernas familjer och sträcker sig långt bortom konflikten, långt bortom den politiska konflikt och det historiska drama som har splittrat denna ö och splittrar den än i dag.
Syftet med resolutionen är därför att ta itu med denna fråga helt och hållet utifrån denna synvinkel. Från den humanitära synvinkeln riktad mot familjerna och lidandet hos dem som har rätt att återfå kvarlevorna av dem som de älskade och som, till följd av konflikten, inte har någon möjlighet att veta - utan hjälp av experterna och kriminalteknikerna i kommittén för saknade personer - var de finns eller vilka de är, och de kan inte identifieras. Detta är syftet med resolutionen. Att uppmana till stöd från institutionerna, inbegripet det ekonomiska stöd som vi vet att kommittén för saknade personer behöver, och det är detta budskap vi avser att sända ut.
Detta kommer inte att läka Cyperns sår. Det kräver för mycket arbete. Vi vet att det kommer att ta lång tid för såren att läka trots den senaste tidens åtgärder. Det är emellertid viktigt att vi inte fördärvar denna debatt om gemensamt stöd från de två grupperna för denna institution med den politiska konflikt som fortsätter att finnas kvar, men som på inget sätt får förväxlas med allas vårt stöd för kommitténs arbete.
Cem Özdemir
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Frågan om saknade personer på Cypern har varit ett öppet sår i över 30 år. Enligt offentliga siffror saknas fortfarande 2 000 personer från båda sidor. Respektive sida anklagar den andra för att vara icke-samarbetsvillig när det gäller att nå en lösning i fallen med de saknade personerna. Jag uppmanar parlamentet att avhålla sig från att uttala sådana anklagelser, åtminstone i denna kammare. Samtidigt vet inte familjerna till de saknade personerna vad som har hänt med dem. Mödrarnas tårar är likadana antingen deras söner var av grekiskt eller turkiskt ursprung: de var alla cyprioter och dog på grund av enosis (unionen med Grekland) och taksim (delningen). Detta är en av sanningarna när vi uttrycker våra åsikter om denna konflikt.
Arbetet i kommittén för saknade personer spelar en viktig roll i detta sammanhang och vi kan inte tacka den tillräckligt. Detta är först och främst en humanitär fråga och vi bör inte komplicera kommitténs arbete ytterligare genom att politisera den. Kommitténs arbete är inte bara viktigt för släktingarna till de saknade personerna, utan hjälper också till med att föra de två grupperna närmare samman. Detta samarbete mellan de två grupperna om massgravarna stimulerar en gemensam kultur för hågkomst och förståelse av det trauma som den andra sidan tidigare har gått igenom. Det är därför det ekonomiska stödet är så viktigt - jag håller med mina kolleger om detta.
EU-stöd till fler samarbetsprojekt mellan de två grupperna på ön är också önskvärt. Jag tänker på projekt av filmskapare och intellektuella som t.ex. Panikos Chrysanthou och Niyazi Kizilyürek, och även på samarbetsprojektet Manifesta 6 och många andra projekt som vi måste stödja om alla de hemska bilder av Cypern som vi har sett tidigare ska stanna kvar i det förflutna och inte dyka upp igen i framtiden.
Rivningen av bron på Ledra Street är ett hoppfullt tecken. Gensvaret på detta, dvs. rivningen av muren som går genom Nicosia, är ett annat hoppfullt tecken. Låt oss samarbeta för att se till att hoppfulla tecken åtföljs av fler tecken av samma slag. Båda sidor måste uppföra sig på ett konstruktivt, Europasinnat sätt för att denna konflikt ska kunna förpassas till det förflutna.
Vi kanske inte kan föra tillbaka de döda till livet, men vi kan se till att nationalismen aldrig mer får en chans i Cypern.
Kyriacos Triantaphyllides
för GUE/NGL-gruppen. - (EL) Herr talman! Vi har nu under många år erfarit den tragiska ovetskapen om ödet för omkring 2 000 av våra saknade turkcypriotiska och grekcypriotiska vänner i Cypern.
Den kompetenta kommittén för saknade personer, som utgörs av företrädare för turkcyprioter, grekcyprioter och FN, har redan har redan gjort framsteg när det gäller gravöppningar och identifiering av kvarlevor. Dess arbete måste emellertid påskyndas och man måste få ett slut på våra vänners lidande så snart som möjligt.
Detta är en rent humanitär fråga som påverkar hela vårt folk, både turkcyprioter och grekcyprioter, och som ingen ska få använda i politiska eller andra syften. Vi anser att medlemsstaterna bör stödja kommitténs arbete genom att öka det ekonomiska stödet till den, och vi uppmanar alla sidor att samarbeta för att fastställa ödet för alla saknade personer.
Fallet med den unga grekcypriot som nämndes och som fördes till Turkiet 1974 är en möjlighet att främja samarbetet. Vi anser att vi genom att lösa denna humanitära fråga tar ytterligare ett steg i våra ansträngningar för att hitta en lösning på Cypernproblemet.
Françoise Grossetête
(FR) Herr talman! Frågan om de saknade personerna i Cypern illustrerar bättre än något annat det mänskliga drama som utspelades på ön för mer än 30 år sedan. Det är en fråga för både grek- och turkcyprioter och handlar inte bara om de saknade personerna utan också om deras familjer, som fortfarande bor på ön.
När jag nu uttalar mig i egenskap av samordnare för högnivåkontaktgruppen för förbindelserna med den turkcypriotiska folkgruppen på den norra delen av ön, kan jag försäkra parlamentet att detta fortfarande är en levande fråga för befolkningen och att dess effekter fortfarande märks hos många som bor på platsen. Jag har också meddelat min avsikt att ta upp bl.a. denna fråga under talmanskonferensen när vi lägger fram vår skriftliga rapport för den i morgon förmiddag.
Frågan om saknade personer i Cypern är en del av ett gemensamt förflutet som de två grupperna nu försöker att förstå och övervinna. Även om frågan är svår och känslig har man nu inlett ett gemensamt projekt som symboliserar båda gruppernas önskan om att skapa en gemensam framtid.
Det projekt som jag tänker på är kommittén för saknade personer. Den existerar under FN:s beskydd och det humanitära arbete den utför är mycket viktigt med hänsyn till den hjälp den ger till båda grupperna när de letar efter 2 000 personer som fortfarande är registrerade som försvunna.
Jag kan inte vara något annat än mycket nöjd över det intresse som mina kolleger i parlamentet har visat för problemet med saknade personer i Cypern. Jag håller med om att politiskt stöd på högsta nivå är oundgängligt om detta projekt ska bli en framgång. Arbetet med problemet avseende saknade personer måste främst betraktas som humanitärt till sin karaktär, som detta parlament alltid har påpekat. Projektet måste grundas på båda gruppernas goda vilja och vara ett gemensamt företag, naturligtvis med lämpliga material-, penning- och personalresurser.
Sedan dess tillblivelse har denna kommitté stött på många hinder, men den har nu inträtt i en ny fas och vidtagit beslutsamma och användbara åtgärder som får mig att välkomna och uppmuntra de insatser som har gjorts på båda sidor av den gröna linjen för att öppna nya gränsövergångar på olika platser, bl.a. på Ledra Street i Nicosias historiska hjärta.
Av detta följer sålunda att kommittén för saknade personer inte bara är symbolisk utan ett medel för dialog mellan de två grupperna och därmed ett viktigt bidrag till den övergripande lösningen på Cypernfrågan.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Jag ska inskränka mig till att i korthet ta upp ett par fall som gäller barn som saknas efter de tragiska händelserna på Cypern 1974.
Femårige Christakis Georgiou sårades lätt efter att under invasionen 1974 i hemmet ha träffats av ett skott från en turkisk soldat. Han fördes till ett turkiskt militärsjukhus, och därefter har hans mor inte sett till honom. Bevis som kom fram 33 år senare och innefattar ögonvittnesskildringar av turkiska soldater tyder klart på att han fördes till Turkiet, där han adopterades av en barnlös turkisk arméofficer. Den nu till åren komna moderns innerligaste önskan är att få återse honom innan hon dör.
Femårige Andreas Kyriakou och hans treåriga tvillingsystrar Maria och Kika skildes med tvång från sin mor av turkiska soldater som anföll deras by. Tillsammans med en annan grupp civila fördes de till ett närbeläget fält i den nu ockuperade delen av Cypern, varifrån skottlossning kort därefter kunde höras. Man befarar att de kan ha avrättats under en rasande vedergällningsaktion.
Den turkiska armén har aldrig gett någon som helst information om deras öde. Deras mor hoppas och ber att de fortfarande ska vara i livet. Skulle så inte vara fallet bönar hon om att kvarlevorna ska överlämnas till henne så att hon kan ge dem en riktig begravning.
Detta är fyra av de trettio barn och de drygt 1 500 personer som försvunnit under liknande omständigheter sedan de 1974 fängslades av den turkiska armén. Den turkiska regeringen tiger om deras öde eller om omständigheterna kring deras försvinnande, trots avgörandet i Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter den 10 maj 2001, där Turkiet fördöms i skarpast möjliga ordalag för sitt handlande som enligt formuleringen i domstolens avgörande ”är av så allvarlig art att det tveklöst måste betecknas som en omänsklig behandling”.
Ärendet med de saknade personerna handlar inte om deras dödsrunor. De anhöriga fortsätter att hoppas att deras nära och kära ännu ska befinna sig i livet.
Karin Resetarits
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Alla saknade personer är inte grekcyprioter, det finns även saknade personer från den turkcypriotiska gruppen. Parlamentets högnivåkontaktgrupp för förbindelserna med den turkcypriotiska folkgruppen har med egna ögon sett det exemplariska samarbete som har ägt rum i kommittén för saknade personer. Detta är det enda initiativet mellan de två grupperna i Cypern som fungerar på ett friktionsfritt sätt. Cyprioter på båda sidor har ett starkt intresse av att omvärdera det som faktiskt är ett mycket mörkt kapitel i deras gemensamma historia. Samtida vittnen tipsar forskarna om möjliga platser. Vi har med egna ögon sett den professionalism med vilket den internationella forskargruppen, ledd av en argentinare, har arbetat för att identifiera de mänskliga kvarlevorna.
Det är bra att vi nu uppmärksammar denna kommitté och förhoppningsvis ger den ytterligare ekonomiskt stöd. Jag vill emellertid varna för att missbruka denna fråga i politiskt syfte, eftersom det skulle vara alltför lätt att störa den mödosamma och känsliga harmoniseringsprocessen mellan de två grupperna och göra stor skada. Det skulle inte vara första gången, eftersom de verkligt nödvändiga tekniska kommittéer som man skulle inrätta för länge sedan för att garantera ett friktionsfritt samarbete mellan de två grupperna om viktiga vardagsfrågor, t.ex. hälsa, brottsbekämpning och underlättande av handel, ännu inte har blivit någon framgång efter tre år. Hur kommer det sig? Cyprioterna är verkligen inte ovilliga. Orsakerna finns i den negativa maktpolitikens anda, den obstruktionspolitik som har stått i vägen för ett lagarbete på båda sidor i decennier.
Talmannen
Jag har avslutningsvis mottagit ett resolutionsförslag om saknade personer i Cypern.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
