Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Lucas
Herr talman! Jag refererar till de synpunkter som framfördes i denna kammare måndag eftermiddag om demonstrationen mot kärnkraft vid Faslane kärnubåtsbas i Skottland.
Som ni vet deltog jag i den demonstrationen, och jag skulle vilja tacka alla ledamöter som stödde mitt agerande när jag deltog i den största blockaden någonsin av basen och arresterades, ironiskt nog, för att ha brutit mot freden.
Jag vill bara säga några ord till de ledamöter som antydde att mitt agerande på något sätt var oansvarigt eller olämpligt. För det första är kärnvapen inte bara omoraliska och omänskliga, de är också olagliga. Den internationella domstolen i Haag fastslog att innehav av kärnvapen strider mot internationell lag och detta bekräftades på nytt av en skotsk domstol år 1999. Min insats i måndags gällde därför att upprätthålla lagen, inte att bryta mot den.
För det andra anser jag att kärnvapen utgör ett sådant hot mot oss alla att det är berättigat och verkligen viktigt att använda alla fredliga vägar som vi har för att försöka få bort dem från våra länder. Naturligtvis finns det parlamentariska kanaler som kan användas för att göra det och jag använder dem, men jag anser också att det är befogat och viktigt att även använda utomparlamentariska kanaler. Det är vårt ansvar att använda dem. En demokratisk stat är inte bara en gåva och rättighet, det är ett ansvar. Om medborgare inte ansvarsfullt demonstrerar mot sina regeringars omänskliga handlingar, blir regeringarna alltmer oansvariga och korrupta.
Slutligen är det varje medborgares rättighet och uppgift, vald eller inte, att använda alla fredliga vägar för att försöka hävda internationell lag. Mitt agerande i måndags var ett ytterligare litet steg för att försöka göra det.

MacCormick
Herr talman! Samtidigt som jag välkomnar min modiga och tappra kollega, dr Lucas, tillbaka till kammaren skulle jag vilja uppmärksamma mina kollegor på att i dag kommer vi också få besök av ordföranden för skotska kyrkans generalförsamling som kommer att tas emot av talmannen i kväll.
I samband med det skulle jag vilja upprepa Lucas påstående att det antyddes i denna kammare i måndags att endast oansvariga brushuvuden deltog i protesten vid Faslane. Jag ber ledamöterna att notera att ledaren för den skotska, nationella kyrkan, som vi skall välkomna här i kväll, också hade en ledande roll i den protesten. Som ledare för en ekumenisk tjänst underströk han kyrkans principiella avståndstagande från staters beroende av massförstörelsevapen. Djupt motstånd mot kärnvapen på både rättslig och moralisk grund är ett allmänt ställningstagande hos ansvariga opinionsledare, både religiösa och icke-religiösa, i hela Skottland och i hela denna stora union.

Miller
Herr talman! För att fortsätta med de punkter som Lucas tog upp stöder jag de åsikter som hon har framfört. Jag skulle dock fråga om hon kunde övertala sina kolleger att upphöra med att kräva en sorts parlamentarisk immunitet varje gång som hon blir arresterad vid Faslane. Långt innan Lucas blev invecklad hade jag varit engagerad i frågan Faslane under många år och har arresterats där. Jag har aldrig någon gång begärt parlamentarisk immunitet. Jag fick min dag i domstolen och jag hade min rättegång. Jag tänker inte använda parlamentarisk immunitet för jag vill få min dag i domstol och jag vill framföra min åsikt och inte gömma mig bakom några rökridåer.

Howitt
Herr talman! Kan jag i gårdagens protokoll få in en rättelse om min röstning. Jag avsåg att rösta ja om betänkandet Rübig.

Watson
Herr talman! Mitt inlägg gäller också protokollet. Jag undrar om det på sidan 11 i den engelska versionen vid punkt 8, där vi diskuterar tidpunkten för omröstning, kan införas att omröstningen började kl. 12.12. Det meddelades på skärmen att den skulle börja kl. 12.15 och av den orsaken missade somliga av oss några av de första omröstningarna.

Carnero González
Herr talman! Vi har tyvärr fått veta att precis en månad efter att en jordbävning ödelade El Salvador drabbades detta land i Centralamerika i går av en liknande jordbävning igen. Jag är övertygad om att vår delegation för förbindelser med Centralamerika och Mexiko kommer att göra allt den kan för att uppmana gemenskapens instanser, till att börja med kommissionen, att stärka sina solidariska insatser för detta land.

Talmannen
Det kommer att kontrolleras. Om ni har rätt, kommer naturligtvis protokollet att rättas till såsom ni säger.
(Protokollet justerades)   

González Álvarez
Herr talman! Jag vill bara i all korthet som medlem i delegationen för förbindelser med Centralamerika och Mexiko ge uttryck för vår oro över att det salvadoranska folket än en gång har drabbats av en naturkatastrof och påpeka vikten av att hjälpen når fram så snabbt som möjligt så att det inte blir som det blev efter orkanen Mitch, för om hjälpen dröjer är det befolkningen som blir lidande.

Talmannen
Tack, kära kollega, jag tror att kammaren instämmer i er önskan.

Anslutningsstöd till Turkiet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet av Swoboda (A5-0024/2001) för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning om stöd till Turkiet inom ramen för strategin inför anslutningen, särskilt om inrättandet av ett partnerskap för anslutning (KOM(2000)0502 - C5-0468/2000 - 2000/0205(CNS)

Swoboda
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Europeiska unionen, närmare bestämt rådet i Helsingfors, erkände efter många tillkännagivanden och löften officiellt Turkiet som kandidat för medlemskap i Europeiska unionen. Nu handlar det i debatten och omröstningen i dag om att föra fram Turkiet till detta medlemskap, eller rättare sagt, till möjligheten att inleda förhandlingar.
När vi - som jag hoppas - här i dag antar mitt betänkande, och rådet i enlighet med detta också kommer till ett beslut, då ligger bollen helt och hållet på Turkiets planhalva. Turkiet måste då agera. Reagerandets tid - vilket är alltför vanligt när det gäller Turkiet - är då förbi, för då måste Turkiet ta viktiga steg. För det måste stå klart, kära kolleger - även de från Turkiet som i dag kanske följer den här debatten - att de politiska kriterierna från Köpenhamn måste uppfyllas innan förhandlingarna tas upp. Vi har inte förhandlat med någon kandidat innan de politiska kriterierna har varit uppfyllda.
I det avseendet ställer vi upp samma villkor för Turkiet som vi har ställt på alla andra kandidater. Turkiet har varken en nackdel eller ett privilegium. Detta är även innebörden i mitt betänkande och även innebörden i de artiklar - som man nu dock verkar tvivla på - som syftar till att jämställa Turkiet med alla andra kandidater. För det tjänar lite till att tala om en likabehandling av Turkiet och kräva samma förpliktelser, om man inte också beviljar samma rättigheter. Säkert kommer det att bli en mycket svår väg, i Turkiet och för Turkiet, att uppfylla kriterierna.
Det finns åtminstone tre huvudströmningar i Turkiet: De som kämpar för Europa, eftersom de också kämpar för demokrati, för öppenhet, och för respekt för de mänskliga rättigheterna och minoriteternas rättigheter; de som visserligen är för Europa, men som är mycket tveksamma inför att överta de europeiska värdena och grundläggande rättigheterna; och de som är emot Europa principiellt sett, framför allt eftersom de ställer sig skeptiska till att överta de grundläggande värden och rättigheter som vi på den här kontinenten uppskattar.
Det åligger emellertid Turkiet att fatta de inrikespolitiska besluten. Vi, detta parlament, borde enligt min åsikt i vilket fall som helst entydigt signalera att de krafter i Turkiet som vill ta vägen till Europa och till en fullständig demokrati skall stödjas. Detta är även innebörden i mitt betänkande.
Vi hoppas alltså att Turkiet kommer att göra stora framsteg de kommande åren. Det finns en illusion om att man skulle kunna börja förhandla om ett eller två år. Jag vill inte få någon att tappa modet eller göra någon besviken, men det kommer att dröja några år. En sak måste vara helt klar som jag ser det: Om man inom en viss tidsfrist - enligt min personliga åsikt ungefär fem år - inte kan börja förhandla eftersom de politiska kriterierna inte har uppfyllts, måste Europeiska unionen och Turkiet fundera på en annan form av partnerskap. För partner med Turkiet är vi en gång för alla, och vi måste vara goda partner.
För det första - det vill jag inte förneka - är Turkiet en viktig ekonomisk faktor. Det skall man heller inte förneka.
För det andra måste Europa ha ett större intresse av att det i denna region, som är så skakad av kriser, finns ett stabilt stort land.
För det tredje har vi inget intresse av att Turkiet överlämnas till den islamiska fundamentalismen, eftersom vi principiellt är emot alla religiösa eller övriga fundamentalister.
För det fjärde finns det regionala problem att lösa: Förbättringen av förbindelserna med Grekland och i synnerhet Cypernfrågan. Denna fråga skulle jag genast vilja återkomma till: Turkiet måste få veta att vi av alla kandidatländer kräver en absolut beredskap till god grannsämja. Det är en ingrediens i förberedelserna inför förhandlingarna med Turkiet, att landet ordnar upp sina förbindelser med Grekland i gott samförstånd och kommer med viktiga bidrag till Cypernfrågans lösning. Det är en svår fråga. Alla sidor och alla berörda måste göra sitt för att lösa Cypernfrågan, och naturligtvis även företrädarna för den turkiska befolkningen, och i synnerhet Turkiet själv.
Låt mig avslutningsvis göra ytterligare två korta anmärkningar. För det första om den kurdiska frågan: Naturligtvis står lösningen av problemet med den kurdiska befolkningen på dagordningen. Vi har klart och tydligt sagt att användningen av det kurdiska språket - även i medierna - samt vården av och möjligheten att ge uttryck för den kurdiska identiteten, är en viktig faktor för att förändra de politiska förhållandena i Turkiet.
När det gäller den armeniska frågan är jag personligen emot att parlament från utlandet skall besluta om hur det som ägde rum för hundra år sedan skall bedömas. Men lika mycket är jag emot att man slår nationalistiskt mynt av detta i Turkiet. En mer sansad och framför allt mer aktiv roll i den armeniska frågan vore gynnsam. Om Turkiet skulle vidta åtgärder för att bjuda in historiker från det egna landet, från Armenien och från tredje land för att avhandla denna fråga, vore detta också ett steg på vägen till en förnuftig behandling av denna fråga.
I det avseendet, kära kolleger, ber jag er att ni antar mitt yrkande om att ge Turkiet möjligheten att bevisa att landet vill gå vägen mot Europa.
(Applåder)

Kuckelkorn
Herr talman, kolleger! Som författare av yttrandet från budgetutskottet om Swobodas betänkande om partnerskap för anslutning med Turkiet, stöder jag det aktuella dokumentet helt och hållet. Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har i allt väsentligt tagit hänsyn till ändringsförslagen från budgetutskottet.
Följande punkter var viktiga för budgetutskottet: Till att börja med fanns det en punkt som vid första anblicken verkade vara av budgetteknisk karaktär, men i verkligheten var politisk. Budgetutskottet krävde att gemenskapsstödet till Turkiet inte längre skall finansieras under budgetrubrik 4 i budgetplanen - utrikespolitik, utan ta hänsyn till Turkiets status som kandidatland genom att medlen hämtas från budgetrubrik 7 "Stöd inför anslutningen".
Med ett ytterligare ändringsförslag har budgetutskottet klarlagt att storleken på det årliga gemenskapsstödet skall fastställas av budgetmyndigheterna, alltså rådet och parlamentet, inom ramen för budgetförfarandet. Två ytterligare ändringsförslag handlade om hur parlamentet skall innefattas i samarbetet med Turkiet: För det första när principerna, prioriteringarna, målsättningarna och villkoren för partnerskapet för anslutning beslutas, för det andra när lämpliga åtgärder beslutas i de fall Turkiet inte uppfyller sina åtaganden.
Eftersom alla budgetutskottets punkter har tagits upp av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik är vi alltså nöjda i budgetmässigt avseende. Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har ju gått ännu längre när det gäller de finansiella aspekterna, exempelvis med sitt ändringsförslag som avser att Turkiet skall inkluderas i de andra finansiella instrumenten.
Avslutningsvis ytterligare en anmärkning: Vi kommer alla under de kommande åren att vara tvungna att driva på att man ställer riktiga pengar till Turkiets förfogande, Turkiet som nu är kandidatland - men det gäller även för de andra -, och inte bara sammanfattar de befintliga programmen, för utan pengar kommer kandidatländerna inte att kunna uppfylla de krav vi ställer på dem.

Oostlander
Herr talman! För det första så uppskattar jag verkligen betänkandet av Swoboda, vilken särskilt behandlar några tekniska saker med avseende på Turkiet på ett mycket bra sätt, men det räcker naturligtvis inte med en bra teknik.
Vi vet alla att det finns en skillnad mellan Turkiet, en kandidat som ännu inte kan förhandla om anslutning på grund av att de politiska kriterierna från Köpenhamn inte har uppfyllts, och andra anslutningskandidater som visst befinner sig i förhandlingsprocessen för medlemskap i Europeiska unionen. Det är en skillnad som gjorts på grundval av förnuftsmässiga och politiska skäl. Det skall också återspeglas i det sätt på vilket vi, med avseende på ekonomiska frågor, behandlar Turkiet i jämförelse med andra anslutningsländer.
Därför skulle jag vilja säga att vår partigrupp i allmänhet uppskattar de positiva tongångar gentemot Turkiet som framkommer i betänkandet men att vi på en viss punkt får en känsla av att det går litet för långt. I det avseende skulle jag också vilja höra kommissionens åsikt, det vill säga med avseende på ändringsförslag 1, i vilket står att Turkiet bör omfattas av de finansiella instrumenten Ispa (strukturpolitiskt föranslutningsinstrument) och Sapard (särskilt anslutningsprogram för jordbruk och landsbygdsutveckling, så att man kan se till att alla kandidatländer behandlas lika. Något sådant tycker jag inte riktigt är att behandla lika.
Tidigare har vi vid flera tillfällen, om vi inte gillade politiken, om det fanns brister i politiken i vissa länder, sagt: ja, det tar vi hänsyn till. Då gör vi en åtskillnad på den punkten. Då spelar det ingen roll om det är ett stort eller ett litet land som vi har vissa politiska invändningar mot. Så sent som i går hade jag ett ingående samtal om de där sakerna med den utmärkta turkiska ambassadören. Det rör sig om frågan vad som skall förändras i ett land, när man kan bli en fullvärdig anslutningskandidat som även förhandlar om anslutning.
Om det redan talas om Ispa och Sapard, vilket hittills inte varit avsett för Turkiet, så måste ändringsförslag 1 innebära att pengar måste tas från budgeterna för de länder som förhandlar om anslutning. Det vill säga de som uppfyller de politiska kriterierna från Köpenhamn, till exempel. Jag tror att det kan ha en demoraliserande effekt. Jag skulle särskilt vilja veta av kommissionen i vilken utsträckning det egentligen har ekonomiska konsekvenser. Vad betyder egentligen ändringsförslag 1 för de övriga anslutningskandidaterna? Blir budgeten för de andra anslutningskandidater som vi förhandlar med då mindre till förmån för Turkiet? Exakt hur ligger det till med den saken? Om det är på det viset, så tycker jag att det är väldigt underligt. Eller är det kanske så att anslagen kan göras större så att ändringsförslag 1 kan genomföras utan att det skadar de övriga anslutningskandidaterna. Budgettekniskt tror jag att det är mycket svårt. På den punkten skulle jag alltså gärna vilja höra från kommissionen vilka effekter ändringsförslag 1 egentligen medför. I vår partigrupp ställer vi oss nämligen mycket tveksamma till att acceptera sådana negativa effekter för de övriga anslutningsländer som vi har bra förhandlingar med. Det tycker vi inte är riktigt rätt. Då måste vi hitta på något annat. Om vi vill göra något för Turkiet så har vi ju också en tullunion. Vi har tidigare skött den dåligt från vår sida. Jag kan mycket väl förstå irritationen över det, även i ekonomiskt avseende. Sådana saker måste vi slutföra på ett anständigt sätt. Det håller jag helt med om. Om det tekniskt sett kan bli bättre, till exempel genom sammanförande av instrument, så måste det göras också. Att ta bort budgeten från anslutningskandidater som vi förhandlar med, till förmån för en kandidat som vi ännu inte inlett förhandlingar med, det tycker jag dock är en mycket svår sak. Å min partigrupps vägnar skulle jag även från kommissionen vilja veta exakt vad som håller på att hända.

Katiforis
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar kolleger! Turkiet har erbjudits ett partnerskap och i enlighet med förfarandet är det riktigt att detta partnerskap nu ges en rättslig grundval trots att Turkiet ännu inte har lagt fram sitt nationella program, så att vi kan bedöma i vilken utsträckning landet ämnar följa de rekommendationer som partnerskapet för med sig.
I alla händelser är inte kollegan Swobodas betänkande ett vanligt betänkande angående ett anslutningsförfarande, eftersom det land som är föremål för betänkandet inte är ett vanligt kandidatland. Det rör sig om ett stort land, men det är också ett land som är mycket olikt de andra kandidatländerna. Turkiets olikhet framkallar vissa allmänna iakttagelser. Den turkiska kandidaturen innebär en särskild prövning inte bara för Turkiet utan också för Europeiska unionen. Det är inte bara Turkiet, mina damer och herrar kolleger, som genomgår prövning för att bli medlem. I detta fall blir även Europeiska unionen utsatt för prov, och det inom många ämnesområden. Först och främst när det gäller frågan om religionsfrihet. Den åsikt, som jag tror är förhärskande bland de flesta europeiska medborgare, är att en annan religion inte kan utgöra ett hinder för anslutning av en ny medlem. I det demokratiska Europa är vi stolta över vår religiösa tolerans, det har dock aldrig begärts av oss att som nu under lovtal bekräfta detta i praktiken. Det är ett avgörande prov på ärligheten i våra förklaringar och vi får inte misslyckas.
Det andra ämnesområdet där vi ställs på prov gäller vår förmåga att övertyga om värdet av att verkligen införa våra demokratiska institutioner. Jag betonar att verkligen införa därför att Turkiet inte motsätter sig att formellt införa demokratin, något som nästan ingen motsätter sig i dagens värld. Det är emellertid många som tror att det demokratiska statsskicket börjar och slutar med flerpartisystem och genomförande av val med jämna mellanrum. Naturligtvis är detta inte tillräckligt. Just här, när det gäller att verkligen införa demokratin, ställer vi oss allvarligt frågande till Turkiets utveckling efter Helsingfors. Efter Europeiska rådets gest i december 1999, vilken den turkiska nationen tog emot med glädje, ger Turkiet intryck av att avlägsna sig från en verklig tillämpning av demokratin i stället för att närma sig den. I och med att lagen om amnesti antogs befriades många kriminella fångar, men inte människor som dömts för att de vågat uttrycka sin åsikt eller tala sitt språk. Leila Zana befinner sig fortfarande i fängelse trots att hon av vårt parlament hedrats med Sacharovpriset. Undantagstillstånd råder fortfarande i sydöstra Turkiet och personer i området som är ledande inom det lagliga kurdiska partiet HADEP försvinner och betecknas som saknade. Den tragedi som säkerhetsstyrkorna förorsakade i fängelserna genom sitt beväpnade ingripande upprörde vår allmänhet. Vi förväntar oss en utveckling som går framåt men ser bara en försämring.
Vi sätts också på prov när det gäller vår förmåga att övertyga om värdet av fredliga förbindelser mellan tidigare fientliga länder. Även här uppvisar Turkiets beteende bakåtsträvande tendenser. Vi väntar på att få höra försoningens röst på Cypern men det vi hör är vapenskrammel.
Mina damer och herrar kolleger! Under medeltiden kom Turkiet med sin militärmakt till Wien och knackade på Europas dörr. Då öppnades inte dörrarna. I dag knackar Turkiet åter på vår dörr. Det görs på ett fredligt sätt eftersom den verkliga makten under århundradena som förflutit inte har övergått till dem som är anhängare av militära herravälden utan till fredens, demokratins, rationalismens och vetenskapens krafter. Det är det stora Europas styrka och den som vill dela Europas storhet måste uppriktigt dela dess värden, i annat fall kommer inte Europas dörr att öppnas.

Duff
Herr talman! Jag skulle vilja tacka herr Swoboda för hans tal och även för betänkandet. Min grupp stöder förordningen, inte bara för dess tekniska och finansiella värde för Turkiet, utan också för det politiska meddelande som det sänder. Förordningen är en förtroendebyggande åtgärd. Den visar att vi behandlar Turkiets kandidatur till europeiskt medlemskap med den respekt som den helt visst förtjänar. Den likställer Turkiets kandidatur med den för andra stater och sänder en signal om att vi kommer att vara ärliga och uppriktiga mot Turkiet och ge ett exempel på den politiska överensstämmelse som vi förväntar oss och kräver från turkarna.
Förordningen kommer att sätta igång en rad reformer. Det är förvisso så att reformens kvalitet och takt i Turkiet kommer att bero på de förbindelser som utvecklas med Europeiska unionen. Nästa steg måste bli den nationella handlingsplanen, snabbt offentliggjord och helt i överensstämmelse med programmet för partnerskap för anslutning. Vi måste få denna nationella handlingsplan för att säkerställa att det stöd för europeisk integrering som finns i Turkiet inte försvagas. Vi i den liberala gruppen kommer att bedöma detta nationella reformprogram kritiskt men rättvist.

Lagendijk
Herr talman! Den förordning som rådet föreslår är en logisk följd av beslutet i Helsingfors. Om ett land är kandidatland för anslutning är även en tydlig strategi och en tydlig finansiering förknippat med detta, precis som för de övriga kandidatländerna. Det är ett bra förslag och ändringsförslagen från Swoboda är en förbättring av det. Just nu tycker jag att det är mycket intressantare med den politiska frågan om avståndet mellan Turkiet och Europeiska unionen blivit mindre sedan beslutet i Helsingfors. I det avseendet står min partigrupp fortfarande inför samma dilemma. Som ni vet så riktar vi stor kritik mot den turkiska regeringen när det gäller mänskliga rättigheter, kurdernas situation och arméns dominanta ställning. Den avgörande frågan då som nu är vad EU kan och måste göra för att förbättra situationen. Svaret då som nu är att det endast kan gå genom en dialog med utvidgning och medlemskap som målsättning. Även eftersom de krafter vi har kontakt med, de progressiva krafterna, betraktar stödet från Europa som en knuff i ryggen för förändringar. Frågan är nu, fungerar den strategin? Jag är rädd att det är för tidigt att bedöma detta, eftersom bilden är mycket, mycket blandad. Jag kan som exempel nämna fängelseupproret. Naturligtvis var det ett framsteg att föreslå att fångar i framtiden inte längre skall sitta med trettio stycken i en stor cell utan ensamma eller med ett par personer. Naturligtvis är det ett framsteg som vi alltid har kämpat för. Bilden blir dock väldigt oklar genom att fängelsesystemet inte ändras alls. Och det systemet omfattar även tortyr, något som blir lättare att utföra med de enskilda cellerna. Min partigrupps svar på det här är att vi måste fortsätta med den här strategin men - och det påminner Swoboda om också - att det absolut inte garanterar någon framgång. Priset för anslutning är högt, högt för armén och högt för anhängarna till en monolitisk enhetsstat. Kan de tvingas eller kanske förledas att betala det priset? Det är Europeiska unionens ansvar att ställa den frågan och våga sig på ett sådant försök. I det avseendet är, ännu en gång, förordningen ett bra steg och är ändringsförslagen en förbättring. Det är dock upp till Turkiet - och det tycker jag måste klargöras genom den här diskussionen - att se efter om närmandet till EU är uppriktigt menat. Mottot för min partigrupp förblir nämligen: utan utsikter till medlemskap sker inga genomgripande reformer men utan genomgripande reformer finns det heller inga utsikter till medlemskap.

Brie
Herr talman! Förslagen från kollega Swoboda om rådets förordning är enligt min åsikt väl lämpade. Jag tror att förordningen skulle vinna på dem. Jag vill uttryckligen tacka honom för den motivering som han har gett, och skulle vilja upprepa vad kollegerna Swoboda, Lagendijk och Oostlander här har pekat på som det kritiska i situationen i Turkiet. Situationen de senaste veckorna har blivit allt annat än bättre. En delegation från vår grupp var nyligen i Turkiet och kom tillbaka med uppskakande rapporter från drabbade, rapporter som vi gärna skulle vilja ställa till kommissionens, ordförandeskapets eller kollegernas förfogande. Dem vill jag emellertid inte redogöra för här.
Ni, kollega Swoboda, sade att bollen nu helt och hållet ligger på Turkiets planhalva. Jag undrar nu vad som följer av detta österrikiska fotbollsspråk - var skall målet göras? Självmål, skall målet göras på Europeiska unionens sida? Säkert är det nödvändigt, och förmodligen anser ni att denna process kommer att resultera i demokrati, att de mänskliga rättigheterna utvecklas, att Köpenhamnskriterierna uppfylls. Jag tror dock att bollen, som faktiskt ligger på turkisk sida, skall tolkas på ett helt annat sätt. Jag anser att det som har hänt där på senare tid snarare är en provokation, ett försök, att ansökan om medlemskap i Europa inte skall leda till sitt mål, utan tolkas som ett självändamål för att komma över ekonomiska medel, förmånerna i tullunionen, och till och med fördelen att kritiken mot situationen i Turkiet mildras.
Detta leder mig sedan till det problem jag egentligen vill ta upp. Måste vi inte vid sidan av den nödvändiga och mycket bestämda kritiken mot situationen i Turkiet också mycket kritiskt granska vår egen politik? Alltsedan Helsingfors, och redan där, tycker jag det verkar som om rådet och kommissionen är fångar i sin egen propaganda och nu alltmer måste rättfärdiga att det sker framsteg. Ni, kollega Verheugen, förklarade den 14 november för oss, och jag citerar ordagrant: "att vi kan hysa en berättigad förhoppning att uppnå just det som vi vill uppnå, nämligen att med vår politik hjälpa reformkrafterna i Turkiet, ge ny kraft åt reformprocessen".
Jag hävdar att verkligheten talar emot detta. Jag förstår fullkomligt att diplomater ofta måste arbeta försiktigt, men vi får inte låta oss luras av vår egen propaganda och av Turkiets propaganda, utan vi måste med ärlighet i striden stärka reformkrafterna och därmed öppna vägen till Europeiska unionen för Turkiet.

Queiró
Herr talman, kära kolleger! Vår inställning till Turkiets anslutning till Europeiska unionen är känd. Vi uttryckte den tydligt vid parlamentssammanträdet i november förra året när vi diskuterade betänkandet om landets framsteg i förberedelserna av anslutningen. Vi har varken något emot den stora turkiska nationen eller dess förstärkta förbindelser med Europeiska unionen, snarare tvärtom. Vi konstaterar bara att det traditionella förbehållet inför Turkiet som kandidatland har ändrats utan att någon riktig politisk diskussion har hållits som kan rättfärdiga detta. Är det så att skälen som detta förbehåll grundades på har försvunnit eller tunnats ut? Till att börja med, det geografiska problemet: Är det så att man inte längre tänker på att endast en liten del av Turkiet är en del av den europeiska kontinenten? Vilken ny doktrin rörande Europas utbredning gör att detta nya begrepp om en yttre gräns som följer på anslutningen av Turkiet i unionen kan användas? Är det så att Europa måste få en ny gräns som inte bara avgränsar Europa, utan också en gräns för krig och konflikter? Kära kolleger! Det räcker med att tänka sig hypotesen att vi kommer att få grannländer som Iran, Irak och Syrien...
Och vad skall vi säga om konflikten i förhållande till den demokratiska modell européer är vana vid, genom de otaliga begränsningar av de grundläggande rättigheterna som tyvärr fortfarande gäller i Turkiet? Och hur skall vi kunna förena landets anslutning med dess militära konflikt med Grekland angående Cypern? Och den kurdiska frågan, som inte går framåt? Och militärens fortsatta kontroll över regimen? Slutligen, är det ingen som ifrågasätter de konsekvenser Turkiets demografiska dimension kommer att få för den ekonomiska och sociala sammanhållningen i ett utvidgat Europa? Är det så att alla dessa frågor har förändrats eller mjukats upp på ett påtagligt sätt? Vi tycker inte det. Vi tror inte heller att vi inte är ensamma om vår inställning.
De mest optimistiska kanske säger att det är vi som inte kan urskilja de positiva framsteg som skett hittills. Kan det vara så? Låt oss titta på vad kommissionens senaste rapport säger om de turkiska förhållandena. Det är riktigt att den erkänner att betydande framsteg har skett när det gäller makroekonomisk stabilitet och minskning av den mest påtagliga obalansen i landets ekonomi. Det är antagligen det som räknas, vi är inte naiva. Turkiets ekonomiska betydelse för Europeiska unionen är i dag stor. Europeiska unionen svarade till exempel år 2000 för 52,9 procent av Turkiets import och 53,1 procent av dess export. Hur skulle man kunna förbigå denna omständighet? Men detta hindrar oss inte från att varmt rekommendera en läsning av vad samma rapport säger om respekten för yttrande- och föreningsfrihet, vilka kommissionen säger fortfarande är begränsade; om situationen i fråga om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, vilken dokumentet säger inte har ändrats sedan 1999; om rättsväsendet som ännu inte har ändrats; om korruptionen som fortfarande är oroväckande; om regimens militära kontroll; om tortyr och misshandel som långt ifrån är avskaffade i alla aspekter. Dessa fakta får kommissionen att dra slutsatsen att när det gäller förra året - 1999 - har situationen i landet inte förbättrats under denna tid och Turkiet uppfyller inte de politiska kriterierna från Köpenhamn så som de bör göra.
Herr talman! Förslaget till rådets förordning, som vi kommer att rösta om i morgon, skapar den rättsliga ram som gör det möjligt för Turkiet att delta i en föranslutningsstrategi, i likhet med de andra kandidatländerna. Förslaget innehåller en slags suspensionsklausul som framför allt skall träda i kraft när man ser att Köpenhamnskriterierna inte är tillräckligt uppfyllda. Parlamentet vill ingå i denna kontrollfunktion. Det är bra. Jag undrar dock, med tanke på den verklighet som kommissionen själv beskrivit, om inte denna suspensionsklausul bara blir ett uttryck för politiskt hyckleri? Eller kan vi dra slutsatsen att det kommissionen föreslår Turkiet är att med ena handen låta det vara med i partnerskapet för anslutning och med den andra häva det på obestämd tid...

Belder
Herr talman! I december 1999 erkände Europeiska rådet i Helsingfors Turkiets ställning som kandidatland för anslutning till Europeiska unionen. Det är ett genomgripande beslut, med tanke på de inte direkt smidiga inbördes förhållandena under de senaste decennierna.
För vår del var det i alla fall att gå alldeles för långt. Den politiska och kulturella klyftan mellan de båda parterna är ju alldeles för stor. Ihållande spänningar är beviset för det. Se till exempel på de aktuella diplomatiska sammandrabbningarna mellan Paris och Ankara om den historiska tolkningen av det hemska öde som drabbade den armeniska minoriteten i det osmanska riket år 1915.
Erkännandet av Turkiets ställning som kandidatland medför dock europeiska skyldigheter. Kommissionen och inte minst föredraganden gör i det avseendet ett rimligt tillmötesgående finansiellt sett. Därför stöder vi Swobodas betänkande.
Två delar i det föreslagna partnerskapet för anslutning förstärker det valet. För det första förstärkandet av tullunionen mellan Europeiska gemenskapen och Turkiet, vårt alternativ för de oundvikliga plågorna på båda sidor vid Turkiets anslutning till Europeiska unionen!
För det andra artikel 4 i kommissionens förslag: Om Turkiet verkligen inte gör tydliga framsteg när det gäller att uppfylla anslutningskriterierna från Köpenhamn, det vill säga en fungerande demokratisk rättsstat, inbegripet skydd för minoriteter, förväntar vi oss att rådet och kommissionen i enlighet med artikel 4 vidtar "lämpliga åtgärder". Föredraganden Swoboda vill helt riktigt att samråd i det fallet skall ske med det i sammanhanget behöriga Europaparlamentet.
Herr talman! Ännu ligger inte Ankara med en otvetydig reformpolitik på kurs mot Europa. Ändå får landet chansen att ansluta sig till unionen. Vi väntar nu på en tydlig turkisk reaktion, och det kommer fortfarande att kräva mycket europeiskt tålamod. Vi får dock inte låta oss förledas att se genom fingrarna med våra noggrant utarbetade anslutningskriterier.

Sichrovsky
Herr talman! Vi välkomnar i princip alla försök att förbättra villkoren i Turkiet och på så sätt föra landet närmare Europeiska unionen. Frågan är bara under vilka villkor och med vilka ekonomiska medel. Med rätta har man här jämt och ständigt talat om problemen med de mänskliga rättigheterna i Turkiet, frågan om kurderna och även frågan om erkännandet av folkmordet på armenierna. Jag själv var av en grupp studenter inbjuden till Turkiet som processobservatör för några månader sedan, och det var ingen uppmuntrande upplevelse! Dessutom är det också intressant hur exempelvis föredraganden, som har lagt fram ett mycket intressant betänkande, de senaste åren har ändrat uppfattning om Turkiet. Det skall man inte förebrå honom för, för alla har rätt att ändra åsikt.
Ett ekonomiskt stöd till Turkiet för att även stödja de krafter som vill ha ett närmande till Europa och även vill förbättra de demokratiska förhållandena ytterligare, måste dock löpa parallellt med en observation av situationen för de mänskliga rättigheterna och får inte minska de ekonomiska medel som är inplanerade för andra länder. Vi anser därför också att TDI:s idé om att inrätta ett slags råd med vise män som ständigt analyserar läget för de mänskliga rättigheterna och som gör finansieringen av vissa projekt beroende av att denna situation förbättras är intressant.

Van Orden
Herr talman! Partnerskapet för anslutning lägger fast en rad viktiga och utmanande prioriterade åtgärder som Turkiet skall genomföra som del av dess förberedelse inför medlemskap i Europeiska unionen. Det kommer naturligtvis att testa Turkiets föresatser att genomföra de välbehövliga reformerna på området mänskliga rättigheter. En mycket aktuell aspekt på detta gäller yttrandefrihet, domstolsväsendets funktion och förhållandena i turkiska fängelser. Detta har nämnts av tidigare talare i morse och jag talade om denna fråga under vår debatt förra månaden.
Omedelbart efter att denna kammare antog en resolution om situationen i turkiska fängelser skrev jag till de turkiska myndigheterna och underströk särskilt en begäran om att detta parlament skulle få besöka turkiska fängelser för att själva se situationen. Den 5 februari mottog jag ett svar från den turkiska ambassadören där jag informerades att det turkiska justitieministeriet var beredvilligt att låta en delegation av Europaparlamentsledamöter besöka fängelser av F-typ för att se några av problemen och vilka åtgärder man vidtagit för att lösa dem. Enligt min åsikt bekräftar detta viljan hos de turkiska myndigheterna att börja arbeta tillsammans med oss på ett positivt och öppet sätt. Det visar också att en viss förståelse för den turkiska situationen, en viss balans snarare än en ständig störtskur av politiskt motiverade klagomål mer troligt kan leda till förbättringar på de områden där vi har befogad kritik.
Att hela tiden hänvisa till händelser som ägde rum för generationer sedan under andra förhållanden måste undvikas. Det tjänar bara till att ge stöd å en generaliserad, stereotyp, negativ bild av Turkiet och de turkiska folken. I detta sammanhang bör parlamentets faciliteter inte användas till utställningar utformade för att piska upp hat, och jag hoppas att talmannen skall framföra denna uppfattning till kvestorerna.
Låt oss se framåt snarare än att jämt gå bakåt i tiden. Vi stöder betänkandet av Swoboda och de kloka ändringsförslag som lagts fram av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik.

Ceyhun
Herr talman! När jag är i Turkiet får jag alltid höra att Europaparlamentet är en fiende till Turkiet. Här och i dag har vi gjort det tydligt att denna beskyllning inte stämmer. Den hittills sakliga debatten om ämnet Turkiet, bidragen från talarna och förordningen, eller åtminstone förslaget till förordning, visar egentligen att Europaparlamentet har ett stort intresse av att hjälpa Turkiet och göra det tydligt att det över huvud taget inte finns någon fiendskap, utan att man tillsammans med människorna i Turkiet en dag vill välkomna Turkiet som demokratiskt land i Europeiska unionen och därför formulerar kloka förslag för detta. Just här och i dag lyssnar kollegerna från det turkiska parlamentet på och följer denna debatt. Jag skulle härifrån vilja säga dem en sak: Vi har inget intresse av att alltid tala om vad som går fel i Turkiet, och det är därför vi måste yttra oss kritiskt när ni inte uppfyller er uppgift i Turkiet.
Vi är politiker och vi frågar med rätta efter politikerna. Jag har här ett citat från en turkisk tidning, inte en tidning från en kurdisk organisation, och jag citerar ur denna om ni tillåter mig: Serdar Tanis, ordförande för HADEP i Silopi, och Ebubekir Deniz, HADEP:s sekreterare, har försvunnit. Den 25 januari gick de på grund av en kallelse från polisen till polisstationen och sedan dess har ingen sett dem. Jag anser att det är vårt problem. När sådana här händelser sker om och om igen och när ingenting görs åt det, då måste man förstå vår berättigade kritik. Då måste man också ge oss rätt när vi handskas mycket kritiskt med den turkiska frågan!
(Applåder)

Van der Laan
Herr talman! Först och främst vill jag å ELDR-gruppens vägnar gratulera Swoboda till hans utmärkta betänkande och även till hans välvalda inledningsord. Det här är ett litet men mycket viktigt steg på den långa vägen mot Turkiets anslutning till Europeiska unionen. Det finns fortfarande många hinder på vägen. De politiska reformerna och de mänskliga rättigheterna är naturligtvis det mest iögonenfallande, men det finns även problem med de ekonomiska reformerna och miljölagstiftningen måste ordnas.
Det är inte mer än normalt att Europa hjälper till med det. Vi förväntar oss dock att Turkiet i samma anda av förtroende och samarbete tar vår kritik på allvar. Swoboda-betänkandet är ett teknisk-ekonomiskt betänkande som är en logisk följd av slutsatserna från Helsingfors. Mellan raderna kan man dock läsa ett mycket viktigt budskap. Turkiet hör till Europa.
ELDR-gruppen stöder verkligen det huvudbudskapet. Vi beklagar därför också att det ofta hörs andra tongångar från det här parlamentet. Särskilt från högerhåll hör man ibland något om att Europa måste förbli en kristen klubb där muslimer inte är välkomna. Den sortens intolerans förkastar vi. Europa är en världslig gemenskap, en gemenskap med lika rättigheter, med religionsfrihet och med öppenhet. Även om det fortfarande återstår en lång väg, särskilt med avseende på de mänskliga rättigheterna, så kommer Turkiet på sikt att höra till Europa.

Korakas
Herr talman! Vi motsätter oss Turkiets anslutning till Europa eftersom vi är övertygade om att Turkiets folk inte kommer att gynnas av detta. Tvärtom har till och med de i Turkiet som trodde att något sådant skulle bidra till demokratiseringen av landet konstaterat det motsatta efter det att landet utropats till kandidatland för anslutning till Europeiska unionen. Om ni på något sätt trodde på de förklaringar ni allt som oftast ger om demokrati och mänskliga rättigheter skulle ni inte spendera ens en euro av Europeiska unionens skattebetalares pengar för att stärka en militärregim som grovt kränker de mänskliga rättigheterna. De anslag som beviljas till den turkiska regimen används faktiskt till att fortsätta förtrycket av det kurdiska folket och till att vägra ge en politisk lösning på kurdfrågan. De används till att fortsätta ockupationen av 38 procent av Cypern och därför står Swobodas lösning inte att finna i Grekland eller på Cypern utan i att denna ockupation upphör och att FN:s beslut tillämpas. Emellertid har Turkiets styrande även nyligen förklarat att Cypern-frågan löstes år 1974.
De anslag som rådet föreslår och som Swobodas betänkande i allt väsentligt stöder kommer inte att användas till Turkiets ekonomiska och sociala utveckling utan till att stöda den turkiska regimens repressiva apparat, beträffande vilken vi nyligen fick klart för oss vad den är i stånd till genom det brutala angreppet på fängelserna och mot de hungerstrejkande politiska fångarna och dödandet av tiotals av dem, samt genom att till och med barn fängslats och försvunnit. Genom att EU öppnar sig mot Turkiet och beviljar landet ekonomiskt stöd kommer regimen säkert att ta sig friheten att fortsätta skärpa sin omänskliga och förtryckande politik. Regimen utnyttjar detta inom landet som ett erkännande från Europa att Turkiet är demokratiskt. Känslor av solidaritet och broderskap gentemot Turkiets folk som får utstå denna politik leder oss därför till att rösta emot rådets förslag, ett förslag som visar hur omfattande hyckleriet är både i förklaringarna om demokrati och i Swobodas betänkande.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Den 8 november antog kommissionen de återkommande rapporterna för år 2000 om var och en av de 15 ländernas framsteg på vägen mot anslutning. Den ansåg att alla av dem, med undantag för Turkiet, uppfyllde de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn. Trots det deltog Turkiet två veckor senare för första gången i den fjärde konferensen om Europeiska unionens sociala fonder. Under toppmötet i Nice lovade Turkiet att de nya F-typ-fängelserna där fysisk och psykisk tortyr förekommer inte längre skulle användas. Vi borde alla läsa rapporten från delegationen för mänskliga rättigheter från den 26 december fram till nyårsafton. Den rapporten har presenterats i Bryssel och visar den desperata situationen för hundratals fångar i turkiska fängelser, i synnerhet för dem med kurdiskt ursprung.
Artikel 4 i det förslag som Swoboda behandlade borde genomföras omedelbart. Vi behöver inte gå längre. Detta måste stoppas genast. För övrigt, är detta det rätta sättet att garantera att kurdisk identitet främjas? Som Brie har påpekat, verkligheten talar emot oss.

Sacrédeus
Herr talman, herr kommissionär Verheugen samt ordförandeskapets företrädare herr Danielsson! Turkiet är nyckellandet framför alla andra i skapandet av goda relationer mellan den kristna och den muslimska världen. Detta faktum kan aldrig underskattas - inte minst utifrån situationen att Turkiet som stat officiellt är ett sekulariserat land, medan medborgarna till överväldigande del är muslimer. Samtidigt är dagens Turkiet också Bibelns andra land, där aposteln Paulus byggde sina första kristna församlingar.
Min första fråga till kommissionären och till rådet är därför: På vilket sätt är ni beredda att bidra till att främja religionsdialogen mellan kristna och muslimer?
Min andra fråga är: Vad görs konkret för att stärka religionsfriheten i Turkiet, i hela Mellanöstern och i Nordafrika? Vi är många som undrar, inte minst miljoner kristna kopter i Egypten.
Jag vill här ta upp ett konkret fall i Turkiet. Den 22 februari fortsätter rättegången från december i fjol mot den syrianske kristne prästen Yusuf Akbulut inför statens säkerhetsdomstol i Diyarbakir. Åtalet gäller § 312 i strafflagen som använts för att döma flera politiker och författare, bl.a. Yasar Kemal. Där förbjuds ageranden som "öppet uppviglar och upphetsar folket" till fientlighet och hat genom att visa på skillnader avseende religion, ras, social klass eller geografiskt område. Vad Yusuf Akbulut gjort består i att han citerats i tidningen Huriyet den 3 oktober 2000 med budskapet att han välkomnat den amerikanska kongressens erkännande av folkmordet 1915-1918 på armenier. I sammanhanget tillade han det faktum att även andra kristna folk, t.ex. assyrier/syrianer, mördades under folkmordet. För dessa påståenden riskerar han flerårigt fängelsestraff.
Rättegången väcker en rad frågor som sträcker sig från det orimliga i en så diffus och för yttrande- och åsiktsfriheten synnerligen tvivelaktig paragraf som § 312 i strafflagen till vittnesmål och åtalets bakgrund. Vi i den kristdemokratiska parlamentsgruppen PPE-DE följer fallet.
Min tredje, och sista, fråga till kommissionären och till det svenska ordförandeskapet är följande: Är ni beredda att noga bevaka fallet Yusuf Akbulut?

Carnero González
Herr talman! Lagendijk sade med rätta att avståndet mellan Europeiska unionen och Turkiet har minskat på senare tid, efter Helsingfors; problemet är bara att det stora avståndet mellan Turkiet och de demokratiska principerna, respekten för de mänskliga rättigheterna och uppfyllandet av de internationella lagarna i stort sett är det samma.
Vi måste uppnå ett proportionerligt förhållande mellan minskningen av avståndet mellan Turkiet och Europeiska unionen och minskningen av det mellan Turkiet, demokratin, de mänskliga rättigheterna och de internationella resolutionerna. Faktum är att det inte har fungerat särskilt bra på senare tid i Turkiet, där man fortsätter att kränka de mänskliga rättigheterna. Vi känner till exempel till brevet från Pierre Sané, generalsekreterare i Amnesty International till kommissionen och rådet vid årsskiftet, även de senaste dagarnas hot mot Akin Birdal , föreningen för försvar av de mänskliga rättigheterna, de turkiska myndigheternas ständiga uttalanden om det kurdiska folkets situation, om Cypernkonflikten och mycket annat.
När vi antar Swobodas betänkande kommer vi för hundrade gången sända ett positivt budskap till Turkiet: vi i Europeiska unionen vill att våra förbindelser ständigt skall förbättras och att ni skall ingå i vår stora familj, men för att få göra det måste ni följa de demokratiska principerna. Vi måste se till att det budskapet uppfattas i Ankara där man för närvarande inte vill förstå det.
Budskapet är positivt, men utifrån det resonemanget, de villkoren, den förhoppningen att man verkligen vidtar konkreta åtgärder inom en snar framtid. Jag kan ge förslag på några sådana, till exempel frigivandet av Sacharovpristagaren Leyla Zana, en konstruktiv attityd beträffande åtaganden gentemot Cypern och det kurdiska folket och att de rättsliga ändringar vidtas som krävs av vissa lagar som härstammar från en militärdiktatur och som fortfarande inte medför respekt för de mänskliga rättigheterna.

Virrankoski
Herr talman! Inledningsvis vill jag tacka föredragande Swoboda för ett gott betänkande och utskottet för utrikesfrågor för en saklig presentation. Förordningen gäller det stöd Turkiet skall få före beviljat medlemskap. Turkiet godkändes som medlemskandidat under toppmötet i Helsingfors. Därför vore det konsekvent att behandla det som alla andra länder som ansökt om medlemskap.
Under utgiftsområde 7 har EU har reserverat, drygt räknat, tre miljarder euro som stöd till länder som ansöker om medlemskap. Stödet till Turkiet, liksom även stödet till Malta och Cypern har emellertid placerats i utgiftsområde 4 "Yttre åtgärder". Följaktligen är behandlingen av dessa länder olik de övriga kandidatländernas. Dessutom finansieras stödet till kandidatländerna från två olika poster, vilket fördunklar budgetens öppenhet.
Utgiftsområde 7, "Stöd inför anslutningen" har utnyttjats bristfälligt. Betalningsbemyndigandena släpar långt efter de fastslagna budgeterade medlen, vilket innebär en klar överbudgetering, vilket i sin tur leder till att medlen inte används, varför de returneras till medlemsstaterna. Däremot har utgiftsområde 4 "Yttre åtgärder" överbelastats. Redan under två års tid har detta moment - 200 miljoner euro årligen - finansierats med medel från den flexibla fond som ju i själva verket är parlamentets egna medel som disponerats för oförutsedda utgifter. Parlamentet har alltså burit ett större ansvar för EU:s utrikespolitik än rådet. Placeringen av stödet inför anslutningen åt såväl Turkiet som Cypern och Malta i utgiftsområde 4 har ytterligare ökat överbelastningen och äventyrat tillgången på medlen. Därför stöder jag förslaget att dessa medel flyttas till utgiftsområde 7.

Alavanos
Herr talman! Enligt min uppfattning har Turkiet både av geografiska och historiska skäl en särskild ställning i Europa och ingen kan utestänga landet med dess kultur, historia och religion. Detta är en situation skild från det betänkande av Swoboda som vi behandlar här och i vilket uppfattningen uttrycks att vi när det gäller ekonomiskt stöd skall behandla Turkiet på samma sätt som de övriga kandidatländerna. Denna uppfattning är felaktig av tre skäl.
Det första skälet är att Turkiet ännu inte respekterar Köpenhamnskriterierna vilket innebär att landet skiljer sig från de övriga kandidatländerna.
Det andra skälet är att vi inte bör särbehandla. När det gäller Slovakien, Slovenien och Balkanländerna, som inte tillämpade mänskliga rättigheter eller hade andra problem, har anslutningsförfarandet och även det ekonomiska stödet avbrutits i avvaktan på att länderna vidtar rättelse.
Det tredje skälet är att Europeiska unionen för närvarande har en stor kris att vänta i förhållande till Turkiet om landet får stöd utan att krav ställs och om denna politik fortsätter kommer man så småningom att få ta konsekvenserna av den, när i stället en politik borde föras som innebär att stadigt gå framåt steg för steg där, må vara, Europeiska unionen tar ett första, ett andra, ett tredje och ett fjärde steg men där Turkiet också borde ta ett steg. Så sent som i går talade jag med Verheugen om 12 år gamla barn som sitter i fängelse eftersom de är anhängare till PKK och om Leila Zana till vilken vi har gett Sacharovpriset och som sitter i fängelse. Turkiet bör först göra något åt frågorna med Cypern, kurderna och de mänskliga rättigheterna och därefter kan vi bedriva denna politik.

Hatzidakis
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Vi i denna kammare vill alla, tror jag, ha ett modernt och progressivt Turkiet. Ärligt talat börjar jag fråga mig om Turkiet självt vill ha detta. Oberoende av detta är det budskap som bör sändas att Turkiets medverkan i Europeiska unionen betyder att landet måste anpassa sig till den europeiska verkligheten och inte motsatsen, det vill säga att Europeiska unionen skall anpassa sig till Turkiets verklighet. Jag vet ärligt talat inte om detta budskap har tagits emot och jag syftar, herr talman, på perioden efter beslutet om partnerskap och jag framhåller endast två händelser.
För det första det som inträffade i de turkiska fängelserna vilket har fördömts av Europaparlamentet. För det andra den turkcypriotiske ledarens, Denktash, hårdnande hållning och vägran att inställa sig till samtal mellan de båda sidorna vilket Turkiet till och med å sin sida uppmuntrar. I tillägg till detta nonchalerar Turkiet skyldigheter grundade på texten som gäller partnerskapet.
Även om man åtminstone för tillfället bortser från ohörsamheten beträffande de skyldigheter som för Turkiets del uppstår genom partnerskapet måste man i alla händelser ändå stanna upp vid ändringsförslag 1 om att Turkiet bör omfattas av programmen Ispa och Sapard. Detta ändringsförslag kan inte på något sätt godtas och jag tar bara upp två skäl. Det första gäller att dessa program har en fastställd budget. Detta gjordes upp genom Berlinavtalet - och då detta skedde deltog Verheugen personligen som Tysklands minister för Europafrågor och han känner därför till frågan - och att denna budget inte kan ökas. Följaktligen är enda sättet att begränsa andelen för de andra kandidatländerna i Central- och Östeuropa, exempelvis Polen, Rumänien och Bulgarien, som på så sätt skulle komma att få mindre pengar. Det andra skälet som är mycket viktigt är att vi i Europaparlamentet då vi röstade igenom Ispa och Sapard röstade emot ändringsförslag som innebar att Cypern och Malta skulle ges ekonomiskt stöd genom dessa instrument inför anslutningen av den anledningen att Cypern och Malta får ekonomiskt stöd genom Meda-programmet. Jag vill påminna alla om att även Turkiet ingår i Meda-programmet. Jag frågar mig alltså av vilken anledning vi sade nej till Cypern och Malta men gör oss beredda att säga ja till Turkiet. Allt detta säger jag med obegränsad uppskattning av föredraganden Swoboda, vars utförda arbete här i Europaparlamentet jag vill framhålla. Detta hindrar mig dock inte från att ha en annan mening om just detta ändringsförslag av skäl som jag har lagt fram och som är av både formell och politisk natur.
(Applåder)

Carrilho
Herr talman! Förslaget till rådets förordning om anslutningsstöd till Turkiet inom ramen för strategin inför anslutningen och vår kollega Swobodas betänkande utgör ytterligare ett viktigt historiskt ögonblick. Graden av samarbete mellan Turkiet och Europeiska unionen är dessutom redan hög på ekonomisk nivå, eftersom mer än hälften av Turkiets import kommer från Europeiska unionen och mer än hälften av dess export går till unionen. Turkiet är dessutom med i Nato, där de europeiska länder som är med i samma allians av tradition har inbördes kontakter. Förutom andra aspekter, särskilt de kulturella, finns det med andra ord en grund för att fortsätta arbeta för en framtida anslutning av Turkiet till Europeiska unionen. Nu kommer detta förslag till förordning att göra det möjligt att fastställa den nödvändiga rättsliga ramen för att förverkliga ett partnerskap för anslutning, så att Turkiets anpassning till Köpenhamnskriterierna underlättas. Inte bara en förstärkt tullunion, utan också ett främjande av ekonomisk och social utveckling, är nödvändiga punkter i ett verkligt partnerskap. Vi stöder därför föredragandes förslag, som följer andemeningen hos kommissionens initiativ, främst för att Turkiet skall omfattas av ett stöd från strukturpolitiska föranslutninginstrumentet och från det särskilda anslutningsprogrammet för jordbrukets och landsbygdens utveckling.
Men i den strategi vi förespråkar måste vägen mot ekonomisk och social utveckling stämma överens med den politiska utvecklingen, det vill säga, med demokrati och mänskliga rättigheter. Det är därför som vi understryker och stöder artikel 4 i förslaget till förordning. Vi menar också att en effektivare roll från Europaparlamentets sida kan bidra till och säkerställa detta förfarande.

Frahm
Herr talman, jag har en dröm. En dröm om ett demokratiskt, europeiskt samarbete, där också Turkiet deltar på jämställd fot, för Turkiet är en del av Europa, och Turkiet har mycket att bidra med i ett europeiskt samarbete. Men Turkiet måste göra ett val; ett val mellan en svunnen tid, som kännetecknas av etniskt förtryck, tortyr, bristande rättssäkerhet och dödsstraff, och landets framtid. Hungerstrejken i de turkiska fängelserna - jag talade själv med fångar, deras familjer och deras advokater, och med en rad politiker för en kort tid sedan, då jag var på en delegationsresa i Istanbul - är uttryck för en konflikt, som borde höra till gångna tider, och som först kan lösas när Turkiet inte längre bekämpar, utan i stället tillämpar kulturell, etnisk och politisk pluralism, som en positiv kraft i utvecklingen av en turkisk demokrati. Jag vill också gärna uppmana Turkiet och kommissionen till att göra en speciell insats till gagn för återuppbyggnad av de byar på landet, som de turkiska myndigheterna har lagt i ruiner i östra Turkiet. Jag vill gärna vädja om att man gör en insats för att hjälpa befolkningen att återuppta ett normalt liv i dessa byar. Det skulle t.ex. kunna ske via det projekt, som det danska centret för kurdernas mänskliga rättigheter, genom bl.a. Erik Siesby, har utvecklat, och jag vet att de har skickat en kopia av projektet till kommissionen.

Stenzel
Herr talman! Efter det att rådet i Helsingfors fastställde Turkiets status som kandidatland, som skall bedömas enligt samma kriterier som gäller för de övriga kandidatländerna i unionen, är det bara logiskt att även Turkiet skall delta i såväl strategin inför anslutningen som i partnerskapet för anslutning. Swobodas betänkande är en följd av beslutet i Helsingfors och därför nödvändigt. Jag vill än en gång slå fast att det i strategin inför anslutningen och i partnerskapet för anslutning inte handlar om "om", utan om "när".
Swobodas betänkande går på en punkt längre än kommissionens förslag i och med att det kräver att även Turkiet skall komma i åtnjutande av de finansiella instrumenten Ispa och Sapard. Detta skulle få två konsekvenser. För det första måste de finansiella instrumenten Ispa och Sapard bantas, och för det andra måste det finansiella avtalet från Berlin upphävas. Båda dessa är svåra att föreställa sig. På de övriga budgettekniska punkterna kan jag följa Swobodas betänkande. Även för mig handlar det om att Turkiet inte skall bli diskriminerat. Sapard och Ispa är dock instrument som är skräddarsydda för övergångssamhällena, vilka utvecklas från kommunistiska planekonomier till, förhoppningsvis, sociala marknadsekonomier. Detta passar ju inte in på Turkiet.
Målet med strategin inför anslutningen och partnerskapet för anslutning måste vara att skapa konvergens mellan den politiska, ekonomiska och sociala situationen i Turkiet och i EU. Det är viktigt att man uppnår en jämlik behandling av alla kandidatländer. För detta behövs det emellertid inga ytterligare medel, exempelvis från Phare, Ispa eller Sapard, utan samma förfaranden som vid fördelningen av Phare-medel. Jag yrkar därför ännu en gång på att ändringsförslag 1 i Swobodas betänkande inte skall röstas igenom.
(Applåder)

Langen
Herr talman! Jag vill ta vid där kollega Stenzel slutade. Vi hade betänkligheter mot kandidatstatus, men nu är det som det är, och därför har Turkiet också rätt att ta del av de finansiella medlen. Jag säger detta utan några om och men. Jag välkomnar att det hädanefter, med denna förordning, skapas mer klarhet, i synnerhet som Europeiska unionen de senaste fem åren, sedan avtalet om tullunionen, har gjort lite för att faktiskt uppfylla sina ekonomiska förpliktelser gentemot Turkiet. Härmed görs en omstart som vi oinskränkt stöder. När det gäller de båda programmen skulle jag visserligen vilja hålla med kollega Stenzel, men å andra sidan också säga att det inte räcker om vi ser de 177 miljoner som redan har anslagits inom ramen för strategin inför anslutningen som en helhetsram. Turkiet måste också, som kollega Kuckelhorn formulerade det, få hjälp med fräscha pengar, alltså ytterligare pengar för den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Detta är vår gemensamma hjärtefråga, och därför stöder vi inte heller Swobodas betänkande i alla dess nyanser och i alla ändringsförslag, men i dess helhetstendens.
I förordningen planeras en artikel 4, som under vissa villkor gör det möjligt att tillfälligt dra in medlen. Denna artikel 4 är nödvändig och det åligger nu Turkiet att svara på alla de frågor som vi väckt i åratal, och notera framsteg i fråga om den demokratiska grundstrukturen, i fråga om militärens roll i det nationella säkerhetsrådet, i fråga om förverkligandet av de mänskliga rättigheterna, av minoriteternas rättigheter. Jag anser att det, olyckligtvis, har gjorts relativt lite här de senaste månaderna. Tvärtom: Vi har fått intrycket att de framsteg som skulle noteras i början av den andra halvan av 2000 nu går om intet, och att den turkiska sidan, regeringen själv, har tappat modet att modigt och snabbt påbörja dessa steg.
Denna artikel är inget instrument som man kan använda godtyckligt, utan den är bara avsedd i fall det i denna process inför anslutningen finns verkligt allvarliga brister, och jag hoppas att denna artikel inte snart måste användas.
En sak måste dock vara säker. Turkiets medlemskap i Europeiska unionen kan bara ske på europeiska och inte uteslutande på turkiska villkor. Detta missförstånd hos den turkiska befolkningen har hittills vare sig motverkats av politiken eller regeringen. Jag har också en vädjan till kollegerna på åskådarläktaren om att de medverkar till att dessa missförstånd undanröjs. Ett medlemskap blir det bara på våra villkor.

Verheugen
Herr talman, mina ärade damer och herrar! Jag skulle först och främst vilja tacka ledamoten Swoboda så hjärtligt för hans betänkande och även tacka parlamentet i sin helhet för en utomordentligt konstruktiv och ansvarsfull debatt, som jag tror har skickat en mycket positiv men även mycket klar och tydlig signal till Turkiet. Jag tror att vi i slutet av denna debatt kan konstatera att enigheten i fråga om politiken gentemot Turkiet har blivit avsevärt mycket större. Vi är överens om att den aktuella situationen för de mänskliga rättigheterna, för minoriteternas rättigheter, för de demokratiska och rättsstatliga kvaliteterna i Turkiet inte motsvarar våra föreställningar. Inget har tyvärr ändrats i fråga om detta. Det tjänar inget till att försköna detta konstaterande eller förtiga fakta. Just för att läget är så otillfredsställande talar vi om det och om vilka politiska möjligheter vi har att förändra det. Därmed kommer jag till den andra punkten.
Vi håller också med om att det inte bara ligger i Turkiets intresse, utan i hela Europas intresse, och i synnerhet i Europeiska unionens intresse, att permanent binda Turkiet till oss som en stabil och tillförlitlig partner. Säkert håller alla i denna kammare med mig när jag säger att en stats stabilitet i längden bara kan garanteras om denna stat grundas på de värden som vi gemensamt delar, som demokrati, rättsstaten, och skydd för minoriteternas rättigheter. Jag anser, att vi för det tredje också håller med om att perspektivet med medlemskap i Europeiska unionen, åtminstone hittills i den gemensamma historien med våra utvidgningar, har visat sig vara den centrala, den viktigaste, påskyndaren av reformer. När ni tittar på länderna i Central- och Östeuropa med det enorma reformtempo de har visat upp, och de enorma framgångarna, då har de ju bara gjort detta eftersom de ser medlemskapet framför sig.
Frågan som nu infinner sig är följande: Kan vi uppnå samma sak med Turkiet? I Helsingfors sade vi att vi skulle försöka det. Vi har nu kommit till en punkt där den strategi som beslutades i Helsingfors skall bli operativ, där vi alltså kan genomföra den. Det är alltså ingen större idé att redan nu tala om den strategi som beslutades i Helsingfors har förändrat verkligheten i Turkiet eller ej. Det har den inte! Jag skulle aldrig hävda att den har förändrat den, men instrumenten för denna strategi finns ju fortfarande inte. Därför kan man inte heller hävda att den inte har haft några resultat. Med det som avhandlas här och det som ni skall rösta om i dag, skapar ni förutsättningar för att centrala element i denna strategi kan träda i kraft, nämligen partnerskapet för anslutning.
Partnerskapet för anslutning formulerar våra förväntningar på Turkiet. I detta står vad Turkiet måste göra för att vi skall kunna komma fram till resultatet att landet uppfyller de politiska kriterierna och de övriga medlemskapskriterierna. Så snart detta dokument formellt godkänns - det är ju formellt inte godkänt eftersom parlamentets åsikt fortfarande saknas -, förväntar vi oss Turkiets svar omedelbart därefter. Detta dokument kommer att bli det viktigaste i förbindelserna mellan Europa och Turkiet, kanske det viktigaste de senaste årtiondena.
Det jag hittills vet om detta får mig att säga att vi möjligen står alldeles omedelbart inför den mest långtgående politiska reformen i det moderna Turkiets historia. Därmed är det inte sagt att vi redan i dag vet om allt som Turkiet kommer att säga i sitt svar fullständigt motsvarar vad vi förväntar oss av landet. Såtillvida har Swoboda fullkomligt rätt när han säger att bollen nu ligger på Turkiets planhalva. Det beror nu verkligen på Turkiet med vilka steg, med vilket tempo och med vilken kvalitet landet tar itu med arbetet för att uppfylla förutsättningarna för att uppta förhandlingar om medlemskap i Europeiska unionen. Därför understryker jag det som redan har sagts av flera talare.
Turkiet är ett viktigt land. Turkiet är i strategiskt avseende till och med särskilt viktigt. Men detta betyder inte att Europeiska unionen kan förändra Turkiets inre karaktär på grund av dess strategiska vikt. Det kan och kommer den inte att göra! Det är helt och hållet korrekt att det är Turkiet som vill gå med i Europeiska unionen, och inte Europeiska unionen i Turkiet, och att därför medlemskapsvillkoren gäller oförändrade och oinskränkta även för Turkiets del. Turkiet kommer att bli medlem först när dessa medlemskapsvillkor är ordentligt uppfyllda. Jag vet inte, och ingen vet, om den strategi som vi beslutade i Helsingfors, och som stöds av parlamentet, kommer att ge önskade effekt. Men vi har för första gången nått fram till den punkt där Turkiet lägger fram ett bindande program och måste säga vad landet kommer att göra för att förändra förhållandena. Turkiet kommer att ge oss möjlighet att utöva inflytandet på programmet, eftersom vi är med och finansierar, eftersom vi har möjlighet att påverka och övervaka det.
Därför tror jag att vi verkligen har kommit ett steg längre. När det gäller den ekonomiska och budgeträttsliga sidan har frågor ställts här som jag gärna vill besvara. Till att börja med har alla de fullkomligt rätt som säger att det i sig vore logiskt att också sätta in föranslutningsmedel för Turkiet, Malta och Cypern under budgetrubrik 7, eftersom det entydigt handlar om föranslutningsstöd. Det vill kommissionen också. Jag måste emellertid klart och tydligt säga att detta för närvarande inte ändrar något i fråga om de medel som står till vårt förfogande, för vi skulle helt enkelt minska budgetrubrik 4 och öka budgetrubrik 7. För Malta, Cypern och Turkiet är det inte särskilt bra, eftersom de naturligtvis vill ha mer pengar. De vill inte att vi ändrar budgetrubrik, utan de vill ha mer pengar.
Det har vi emellertid inte, eftersom programmen fastställdes i den budgetplan som beslutades i Berlin. Det finns inga överskott i budgeten längre - en ledamot ställde frågan - nej, vi har inga slags budgetöverskott i föranslutningsinstrumenten. De pengarna flyter iväg. Det är bara instrumentet Sapard som flyter iväg med lite försening. Detta har att göra med bestämmelserna för detta instrument, men de medel som är programmerade för 2000 kommer under 2001 att flyta iväg fullt ut. Men vi har inga budgetöverskott där. Vi kan alltså bara tillfredsställa önskan - även föredragandens, som delats av många här - om att öka föranslutningsstödet till Turkiet, Malta och Cypern, om att göra instrumenten Ispa och Sapard tillgängliga, genom att tillhandahålla ytterligare budgetmedel - pengar som kommissionen i vilket fall som helst inte har. Om detta måste ni tala med rådet, det kan bli nödvändigt, men jag skulle för närvarande inte kunna bifalla yrkandet eftersom jag ärligt talat måste säga att kommissionen inte skulle kunna verkställa ett sådant beslut eftersom den inte har några pengar.
Stenzel påpekade med rätta att det naturligtvis finns en skillnad mellan kandidatländerna i Central- och Östeuropa och Turkiet, Malta och Cypern, eftersom kandidatländerna i Central- och Östeuropa inte bara måste anpassa sig till acquin, utan även måste ställas inför uppgiften att omvandla sina system. Detta är faktiskt den politiska orsaken till den situation vi har.
Låt mig avslutningsvis säga att vi enligt min bedömning år 2000 fick fart på saker och ting i Turkiet. Ni som politiker vet precis som jag att inledningen till en politisk rörelse till att börja med inte är mätbar i reella förändringar, det må vara i fängelser, inte icke-statliga organisationer, i skolor eller vartsomhelst. Inledningen till en politisk rörelse blir mätbar först i fråga om det sätt på vilket ett samhälle diskuterar, vad det diskuterar och vilka långsiktiga mål det sätter upp för sig.
Här kan vi mycket tydligt skönja en massiv rörelse 2000 i Turkiet. Enligt min åsikt är det rätt respons från Europeiska unionen att stödja en sådan politisk rörelse och nu tillhandahålla de instrument som vi behöver så att konkreta resultat även kan bli synliga i praktiken.
Låt mig till sist säga att vi inte kommer att bedöma framgångarna för vår strategi inför anslutningen gentemot Turkiet i fråga om vad som har utlovats, vi kommer inte heller att bedöma den i fråga om vad som skrivs i ledare i turkiska tidningar, utan vi kommer att bedöma framgångarna i fråga om vad som konkret förändras för människorna i Turkiet, vars situation under de nuvarande omständigheterna är beklagansvärda, beklagliga, och i vilket fall som helst behöver förändras. De kommer att bedömas i fråga om de reella förändringarna av strukturerna och de reella förändringarna av människornas levnadsförhållanden. När vi ser dessa förändringar är tiden kommen att tala om nästa steg, men inte i dag. Jag gläder mig åt att ha funnit en så bred samstämmighet i denna fråga. Jag tror att det hjälper oss mycket om Turkiet märker att rådet, parlamentet och kommissionen i denna fråga har en - i varje fall i princip - mycket fast gemensam hållning. Stabiliteten i denna fråga kommer att hjälpa oss att uppnå våra mål.
(Applåder)

Danielsson
. Herr talman! Ärade ledamöter, herr kommissionsledamot! Jag vill inledningsvis helt och hållet instämma i det tack som kommissionär Verheugen riktade till Swoboda för det utmärkta betänkande rörande Turkiets anslutningsstöd som har diskuterats här i kammaren. Jag är övertygad om att ert betänkande, herr Swoboda, kommer att vara ett viktigt bidrag till den svåra diskussion som vi alla är så engagerade i, nämligen hur vi på bästa sätt skall kunna föra Turkiet närmare unionen.
Jag begärde ordet för att på rådets vägnar svara på den fråga som ledamoten Sacrédeus ställde till ordförandeskapet rörande religionsfrihet och tolerans mellan religioner i Turkiet. Låt mig bara säga att vi från rådets sida anser att dessa frågor givetvis är utomordentligt viktiga. Vi bygger i vår diskussion med Turkiet när det gäller religionsfrihet självklart på de grundläggande Köpenhamnskriterierna och på det som vi återfinner i partnerskapet med Turkiet rörande uppfyllande av kraven på respekt för minoriteters rättigheter.
Sacrédeus tar upp den viktiga frågan om hur man kan stimulera dialogen mellan olika religioner i Turkiet och generellt sett. Vi ser detta som ett viktigt element, inte bara i partnerskapet med Turkiet utan även rent allmänt i Europa-Medelhavssamarbetet. Vi har från det svenska ordförandeskapets sida försökt bygga på en del egna erfarenheter. Som exempel kan nämnas det s.k. Euro-Islam-projektet och de konferenser mot intolerans som har hållits i Stockholm nyligen, och som Sacrédeus säkert känner till. Vi har försökt bygga på erfarenheterna därifrån och föra in en del sådana tankar även i samarbetet med Turkiet för att understryka vikten av respekten för religionsfrihet.
Sacrédeus tar även upp den viktiga frågan om rättegången mot en turkisk präst. Rådet bevakar denna fråga mycket noga. Vi vet att nästa rättegångstillfälle är den 22 februari. Vi kommer från rådets sida att mycket noggrant bevaka vad som sker då och reagera på ett som vi finner lämpligt sätt.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Lissabon
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande:
Betänkande (A5-0034/2001) av Bullmann för utskottet för ekonomi och valutafrågor om Europeiska rådets möte våren 2001: Lissabonprocessen och vägen som skall följas (2000/2280/INI)
Uttalande av kommissionen: Rapport med sammanfattning av de framsteg som gjorts sedan mötet i Lissabon samt framtida åtgärder
Betänkande (A5-0020/2001) av Gasòliba i Böhm för utskottet för ekonomi och valutafrågor om betydelsen av avregleringar och ekonomiska reformer för ekonomisk tillväxt inom Europeiska unionen (2000/2172/INI).

Bullmann
Herr talman, ärade kolleger! Toppmötet i Lissabon lämnade efter sig ett stort arv; det formulerade ett stort uppdrag och satte en modig idé till världen. Europa kommer fram till år 2010 att bli världens mest konkurrenskraftiga område. Toppmötet har satsat på de bästa kort Europa har. Det formulerade nämligen att vi skall slå in på vägen till full sysselsättning, och i Europeiska unionen satsa på människornas innovationskraft, på förmågan att bilda sig, utbilda sig, på förmågan att ta sitt eget öde i sina händer, och på förmågan att sörja för sin egen och sin familjs välfärd. Detta är den starkaste produktionskraft som Europa kan ställa till buds.
Denna kärnidé leder följaktligen till en politisk ansats som säger att ekonomiska reformer, social delaktighet, social sammanhållning och främjande av sysselsättningen hör ihop. De är ömsesidigt påverkande delar av en och samma process på denna väg till framgång. De kan inte spelas ut mot varandra.
För vissa av oss är detta en utmaning i tanken. Många som hela sitt liv har arbetat för att det skall finnas en gemensam avreglerad marknad, kommer att vara tvungna att gå en bra bit i tanken för att inse att endast social sammanhållning och sysselsättningspolitik utvecklar den sociala produktivitet med vilken den gemensamma marknaden kan lyckas. Andra, som hela livet har varit stolta över vad medlemsstaterna har presterat, kommer att vara tvungna att gå en bra bit i tanken för att inse att den stora nya gemensamma marknaden även kräver gemensamma ansträngningar och nya regler, så att framgångsprocessen också kan förverkligas överallt.
Toppmötet i Stockholm står precis vid denna avgörande punkt. Det kommer att avgöra om de ambitiösa målen från Lissabon kommer att kunna omsättas i praktiken, eller om de europeiska medborgarna kommer att tänka att vi visserligen hade att göra med välformulerade utsagor, men de var pratbubblor som inte kan få några konsekvenser för den politiska verkligheten. Den som vill uppnå framgång i Stockholm, den måste mäta och jämföra hur långt vi hittills har kommit på vägen till framgång. Framför allt måste denne ha modet att sätta upp nya mål, så att vi kan gå vidare på vägen till framgång.
Nu får vi höra att det är svårt med konkreta mål. Naturligtvis är det svårt med konkreta mål, men ta nu en så komplicerad sak som inflationssiffran, som är beroende av att många decentraliserade aktörer fattar kloka beslut. Vi har uppenbarligen klarat av att, på vägen till Ekonomiska och monetära unionen, inleda en mycket fruktbar process som har visat en framgång som vi fram till för några år sedan inte hade ansett vara möjlig. Ta en så komplicerad sak som ränteutvecklingen eller sänkningen av statsskulden. Vi har alla klarat av det med en gemensam kraftansträngning, och allt detta är komplicerade sakförhållanden som kräver mer än en deltagare. Om vi lyckas med det kommer vi också att klara av att ge varje elev i Europeiska unionen Internetanslutning i skolan. Vi kommer att kunna skapa villkor under vilka alla elever inte bara får denna anslutning, utan även i sina kursplaner kan göra avgörande framsteg, så att de får de chanser de behöver på vägen till den europeiska arbetsmarknaden.
När vi har klarat av allt det, då kommer vi också att kunna erbjuda varje näringsidkare i Europeiska unionen ett tydligt, begripligt och enkelt regelverk, som fungerar på samma sätt i Spanien som i Grekland, Italien eller Tyskland. När vi har klarat av allt detta, då kommer vi också att kunna falla tillbaka på den starkaste europeiska produktionskraften. Vi kommer att kunna ge de fortfarande över 14 miljoner arbetslösa i Europeiska unionen en ärlig chans att komma med i denna framgångsprocess.
Vi har en arbetslöshetssiffra som fortfarande ligger på över 8 procent, och jag vill uppmärksamma på de omständigheter där kommissionen enligt min åsikt kommer till korta i diskussionen: Att vi har en ungdomsarbetslöshet som är dubbelt så hög som 8 procent. Detta är ett stort problem, just eftersom vi i dag säger att vi vill åstadkomma en demografisk förändring, och vi vill satsa på intelligensen i människornas huvuden, och investera i dessa huvuden. Här skulle mer kunna göras konkret för att undanröja ungdomsarbetslösheten och investera i Europas framtid. Men just därför är det också rätt att kommissionen i ett dokument till Stockholm föreslår att vi i Stockholm skall se konkreta mål, mycket konkreta mål för att öka sysselsättningskvoten, nämligen till 67 procent fram till år 2005 och 57 procent i synnerhet, för att stärka kvinnornas deltagande i förvärvslivet.
Detta är rätt mål, och vi i Europaparlamentet, vi som företrädare för Europas medborgare, vill också se dessa mål dokumenterade i slutdokumentet från toppmötet i Stockholm. Vi sätter värde på att dessa bilder talar så att människorna i Europa upplever verkligt genomförbara mål, med vilka de kan identifiera sig och i vilka de även märker att deras möjlighet med Europas framgångsprocess är grundad. Detta kommer inte minst att vara med och avgöra om det även kommer att bli en acceptans för den nödvändiga utvidgningen av Europeiska unionen, som vi alla vill ha, men om vilken vi nu måste sända ut en signal om att alla som nu är missgynnade, och alla som nu vill bidra med sina resurser, också har en chans till detta. Den som vill det, måste gå modigt framåt och övervinna rivaliteten mellan de europeiska institutionerna. Europas medborgare har ingen förståelse för om det finns små svartsjuketendenser när det gäller fördelningen av uppgifter. Det måste stå klart att Europeiska rådet tar på sig sin ledarroll och det måste stå klart att parlamentet får sin plats, den plats som parlamentet också skall ha i egenskap av direktvald företrädare för de europeiska medborgarna.
(Applåder)

Solbes
Herr talman, herr Bullman, herr Cocilovo, herr Gasòliba i Böhm! Jag vill börja med att tacka er för den möjlighet vi har fått av parlamentet att tillsammans med er diskutera Lissabonstrategin, det system vi har inrättat för att kontrollera det som beslutades i Lissabon och hur det förverkligas i praktiken.
Förra året antog Europeiska unionen i Lissabon - så som Bullman tydligt visar - ett mål i syfte att under nästa årtionde bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomin i världen, som är kunskapsbaserad och ger en hållbar ekonomisk tillväxt i och med en ökad sysselsättning och en starkare social sammanhållning.
Bullman har framhållit detta globala synsätt, ett synsätt som jag helt delar helt, och som naturligt nog motsvaras av kommissionens sammanfattande rapport. I denna sammanfattande rapport har kommissionen inte bara för avsikt att fastställa de framsteg som har skett sedan Lissabon och fram till i dag, utan även vilka de kommande målen är. Även den frågan har Bullman lyft fram.
I Lissabon sades det: låt oss anta vissa strukturindikatorer, så att vi kan göra en bättre jämförelse av situationen i de olika länderna. I Nice definierade vi 35 strukturindikatorer som ligger till grund för rapporten med sammanfattning. Det är utan tvekan användbara instrument för att få veta vilka framsteg som har uppnåtts, vilka konkreta mål som har antagits och tidsramarna för att uppfylla dessa. Det ger oss även information beträffande de möjliga framstegen de närmaste åren.
Dessa indikatorer, så som vi ser dem, är inte endast till för att utnyttjas i rapporten med sammanfattning; de kommer också att utnyttjas i andra rapporter från kommissionen, till exempel i rapporten om tillämpande eller uppfyllande av skyldigheterna till följd av de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som har initierats.
I rapporten - jag skall inte upprepa det - beskrivs de framsteg vi bedömer som positiva och som har skett under perioden. Det är uppenbart att det finns faktorer, som till exempel framgångarna med avregleringen på vissa områden, som utan tvekan är positiva. I andra avseenden går det för långsamt.
Framgångarna gäller i första hand en bättre omorientering av riktlinjerna för den ekonomiska politiken, med tanke på målen i Lissabon, eller frågor som antagandet av skattepaketet, stadgarna för det europeiska samhället eller antagandet av den sociala dagordningen i Nice. På vissa områden släpar vi efter, som till exempel gemenskapspatenten, Galileoprojektet och andra lika viktiga områden som utbildningsstrategin och systemen för tax benefit som utan tvekan är avgörande för tillväxten och sysselsättningen.
Hur som helst poängteras i rapporten med sammanfattning att det har gått bra med ekonomin, förra årets tillväxt och den tillväxt som förutspås i år och skapandet av 2,5 miljoner arbetstillfällen, som utan tvekan är en avgörande punkt.
Hur som helst framhålls i rapporten att målsättningen från Lissabon är en global målsättning, precis som Bullman påpekade. Vi får inte enbart tänka på tillväxten och glömma andra aspekter från Lissabon. Tillväxten och den makroekonomiska stabiliteten är utan tvekan viktiga faktorer, men det är även sysselsättningen och den sociala sammanhållningen.

Rapporten med sammanfattning innehåller, precis som Bullman nämnde, en rad konkreta förslag: tio prioriterade frågor som kommissionen har som mål att Europeiska rådet i Stockholm skall godkänna, så att vi kan fortsätta stärka våra åtaganden i form av strukturella och sociala förändringar som är avgörande för en hållbar ekonomisk tillväxt som gör att vi kan minska arbetslösheten och stärka sammanhållningen.
Som kommissionär för ekonomiska och monetära frågor vill jag ta upp ytterligare tre frågor som jag finner relevanta: för det första bevarandet och stärkandet av stabila makroekonomiska ramar. Vi anser att det är viktigt att, bortsett från det tidigare nämnda målet, skapa ett kunskapsbaserat samhälle med bättre arbetstillfällen, en stabil miljö som på medellång sikt gör det möjligt att iaktta målen med prisstabilitet och sunda offentliga finanser.
I den nuvarande gynnsamma ekonomiska situationen, trots att den amerikanska tillväxten sker i långsammare takt, anser vi att vi bör fortsätta processen med en skattekonsolidering och en förbättring av de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet, genom att beakta sådana viktiga aspekter som exempelvis den åldrande befolkningen. När vi talar om kvalitet talar vi framför allt om en skattepolitik i syfte att skapa sysselsättning, stödja forskning och innovation och öka investeringarna i mänskligt kapital. När vi talar om de offentliga finansernas hållbarhet talar vi om förmågan att möta framtida åtaganden.
Den andra fråga jag vill ta upp är att vi måste stärka unionens potentiella tillväxt. Vi har kommit långt med de reformer som krävs för att gå i riktning mot en konstant tillväxt. Vi har under denna högkonjunktur emellertid enastående möjligheter att förbättra den inre marknaden för tjänster och uppnå en större öppenhet på områden som energi, transporter och andra områden som är till konsumenternas fördel. Vi är uppenbarligen medvetna om att varje avregleringsprocess måste åtföljas av en plan för kontroll av regleringen som gör det möjligt till slut att uppnå positiva effekter utan negativa konsekvenser för samhället.
Min sista kommentar gäller ökningen av sysselsättningen och antalet arbetstagare: det bör påpekas att två tredjedelar av skillnaden i bruttonationalinkomsten mellan Förenta staterna och Europeiska unionen beror på skillnaden i användningen av arbetsfaktorn. Därför är det nödvändigt att starta alla skatte- och samhällsreformer som krävs, inklusive förtidspensionering, pensionsplaner eller arbetsbestämmelser som innebär att situationen kan förbättras. Andra viktiga faktorer är praktisk och teoretisk utbildning, stimulans av företag och även av offentliga investeringar, som är avgörande för sysselsättningens kvalitet. Allt detta bör göra det möjligt för oss européer att utvecklas i linje med det som fastställdes i Lissabon, och som vi alla hoppas kommer att befästas i Stockholm.
De betänkanden vi nu behandlar, Bullmans betänkande och Gasòliba i Böhms betänkande, innehåller många förslag som ligger nära innehållet i kommissionens sammanfattande rapport. Vi har för avsikt att beakta alla dessa hänvisningar och påpekanden, varav vissa gäller särskilda indikatorer, och analysera dessa för att se i vilken utsträckning vi i de framtida rapporterna kan införliva delar av det som har lagts fram.
Parlamentet har rätt när det påpekar att åtaganden från samtliga aktörer som är involverade i processen är avgörande för att Lissabonstrategin skall lyckas. Därför är de två betänkanden som i dag läggs fram i parlamentet utan tvekan grundläggande faktorer och ett tydligt uttryck för parlamentets löfte om samarbete i Lissabonprocessen som - och det sade jag tidigare - vi hoppas skall fortsätta och förbättras i och med besluten i Stockholm.
(Applåder)

Gasòliba i Böhm
. (ES) Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär, herr rådsföreträdare! Europeiska rådet i Lissabon i fjol fastställde en process för att Europeiska unionen skall kunna uppnå samma konkurrenskraftsnivå som Förenta staterna, eller för att vi åtminstone år 2010 skall ha uppnått den nivån. Jag anser att både min kollega Bullmans betänkande och mitt betänkande på ett positivt och konstruktivt sätt bidrar till övervägandena om hur vi skall uppnå den målsättningen och till att vi innan Europeiska rådet i Stockholm kan göra en bedömning och analys av det gångna året.
Det strategiska målet för Europeiska unionens ekonomi är att förvandlas till en kunskapsbaserad ekonomi, den mest dynamiska i världen med en hållbar tillväxt med fler och bättre arbeten och en starkare social sammanhållning. Alla dessa mål är mycket krävande. Europeiska unionen ger inte avkall på nivån för den sociala sammanhållningen eftersom en ekonomi som grundar sig på välfärden är ett av de främsta kännetecknen på det europeiska samhälle som har skapats och befästs under andra hälften av det förra århundradet. Samtidigt är det en ekonomi med en tydlig dynamik som har visat sig de senaste åren.
Det undgår ingen att det är tre mycket krävande mål; att vara ambitiös på det sociala området, säkra en hållbar tillväxt och dessutom bli den mest konkurrenskraftiga ekonomin på internationell nivå. För att kunna uppfylla dessa mål måste vi stå över eventuella hinder i vår väg.
Vi anser att en av de faktorer som kan äventyra det gemensamma förverkligandet av dessa tre mål är att de grundläggande faktorer som säkrar konkurrenskraftsnivån i den europeiska ekonomin, och som enligt vår uppfattning huvudsakligen är tre, inte utnyttjas i tillräcklig utsträckning.
För det första förekomsten av vissa marknader som fortfarande inte är tillräckligt öppna för konkurrens och som, med tanke på deras grundläggande betydelse för vår produktionsstruktur, påverkar kostnadsstrukturen negativt och även de enhetliga priserna på varor och tjänster. Kommissionär Solbes räknade upp dessa: energi, transport och telekommunikationer. Det är uppenbart att det är viktiga faktorer och om vi jämför dem med den andra ledande världsekonomin, den nordamerikanska, släpar vi fortfarande efter, något som uppenbarligen hindrar oss från att närma oss den konkurrenskraftsnivå vi har fastslagit för 2010.
För det andra, en fråga som verkligen engagerar oss och som kommer väl till uttryck både i Bullmans betänkande och i mitt eget: sysselsättningen. Det är uppenbart att vi inte kan ge avkall på en högre sysselsättningsnivå, som är ett av de främsta målen för det svenska ordförandeskapet. Det är också uppenbart att vi för att uppnå den sysselsättningsnivån och å andra sidan med bättre arbeten så som påpekas i båda betänkandena, måste uppnå en bättre anpassning, både socialt - det finns länder inom Europeiska unionen som visar mycket intressanta lösningar i det avseendet - så som - och det fastslogs redan i Delors rapport år 1995 - för flexibiliteten på arbetsmarknaden. Det är en avgörande faktor för att de två målen skall kunna uppfyllas, nämligen ökad sysselsättning och ökad konkurrenskraft i hela produktionsstrukturen, där naturligtvis arbetstillfällena är de viktigaste.
Slutligen utbildningen: Jag skall inte gå närmare in på det. Det tas upp i Bullmans betänkande och även kommissionär Solbes har nämnt det. Denna tredje faktor, som också är viktig, avser en kvalitativ utbildning på alla nivåer, alltifrån yrkesutbildning till specialiserade studier på högre nivå, som utgör grunden - och med detta vill jag avsluta herr talman - för att uppnå det vi verkligen behöver och som Europa ännu inte har lyckats med i förhållande till Förenta staterna: trots att vi har en mycket hög nivå på forskarutbildningen och forskningen har vi fortfarande inte knappat in på avståndet till Förenta staterna och inte heller övervunnit skillnaderna som råder för en teknisk utveckling som omvandlas till konkurrenskraftiga varor och tjänster. Det är den tredje viktiga rekommendationen i denna analys och bedömning av Europeiska rådet i Lissabon.

 Danielsson
. Herr talman, ärade ledamöter, ärade kommissionsledamot! Det är med stort intresse som jag deltar i debatten om ledamot Bullmanns betänkande beträffande förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Stockholm samt om betänkandet från ledamoten Gasòliba i Böhm beträffande betydelsen av avregleringar och ekonomiska reformer för ekonomisk tillväxt i unionen.
Jag har med särskilt intresse lyssnat på ledamoten Bullmanns redogörelse om parlamentets bidrag till Stockholmsmötet och vill särskilt välkomna den helhetssyn som finns i betänkandet, nämligen att alla delar av den dagordning som sjösattes i Lissabon måste genomföras om Europa skall uppnå det ambitiösa mål som vi uppsatt, nämligen att Europa inom tio år skall bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre jobb och ökad social sammanhållning. Full sysselsättning skall utgöra en grundläggande målsättning för unionens ekonomiska och sociala politik. Den strategi som antogs i Lissabon innebar en viktig milstolpe i unionens utveckling.
Vad gäller sysselsättningsmålen i Lissabonstrategin delar rådet Bullmann-betänkandets förslag om intermediära mål. Vi hoppas att rådet kan fatta beslut om detta i Stockholm.
Dagens Europa är bättre rustat än på mycket länge för att utsträcka möjligheten till arbete åt alla som vill och kan arbeta. Utsikterna för den europeiska ekonomin förblir goda. De offentliga finanserna är starka. Priserna är stabila. Reformer av produkt- och kapitalmarknader har dragits i gång i hela Europa. Dock finns det inget utrymme för att slå sig till ro, för fortfarande går 14 miljoner människor i Europa utan jobb. Arbetslösheten är ett gigantiskt slöseri med ekonomiska resurser och - vad värre är - med människors kunskaper och ambitioner. Att ha ett jobb innebär en möjlighet till egen försörjning och är i förlängningen det bästa sättet att åstadkomma ett samhälle där alla kan känna sig delaktiga.
Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars kommer att vara det första i en serie vårtoppmöten ägnade att driva på utvecklingen mot det strategiska mål som lades fast i Lissabon. Vi bör i Stockholm på ett öppet och självkritiskt sätt bedöma de framsteg som har gjorts under det gångna året. Vi avser att driva arbetet framåt både med gemenskapsrätt och med den s.k. nya öppna metoden för samordning.
Som ordförandeland kommer Sverige att verka för att inte urholka Lissabonstrategin genom att tillföra alltför många nya frågor. Inte heller behöver vi några nya processer. Stockholmsmötet bör i stället peka ut vissa prioriterade områden. Vägen till full sysselsättning och ökad konkurrenskraft går via ekonomiska reformer med öppna och fungerande marknader, i kombination med en sund makroekonomisk politik som stimulerar tillväxt och sysselsättning.
Jag har med intresse tagit del av betänkandet från ledamoten Gasòlibas i Böhm om ekonomiska reformer och tillväxt och instämmer i att den ekonomiska reformpolitikens roll för tillväxt och sysselsättning inte skall underskattas. Jag vill dock understryka att ekonomiska reformer måste ske i kombination med satsningar på utbildning, moderniserad social trygghet och stärkt välfärd. Det förutsätter också ett företagsklimat som underlättar investeringar och etableringar av nya växande företag.
Jag vill att vi i Stockholm pekar ut färdriktningen för ytterligare framsteg på dessa områden. Låt mig nämna några.
I Stockholm förväntar vi oss kunna fastställa tidtabellen för liberaliseringen av el- och gasmarknaderna. Vi vill driva på reformeringen av de finansiella marknaderna. Beträffande det senare området kommer den viktiga Lamfalussyrapporten att utgöra grunden för diskussionerna i Stockholm. Vidare behöver vi fortsätta arbetet med att öppna upp transportmarknaderna.
Att öppna upp produkt- och kapitalmarknader utgör emellertid inget självändamål, utan vi gör det av två skäl: Dels är det ett verktyg för tillväxt och ökad sysselsättning. Dels är det ett verktyg för ökad konsumentnytta - lägre priser, större utbud samt bättre kvalitet på tjänster och varor. I detta sammanhang har vi också uppfattningen att den externa handelspolitiken spelar en roll, och vi hoppas kunna belysa även denna fråga i Stockholm.
Stockholmstoppmötet bör vidare betona vikten av ny teknik genom vidareutveckling av handlingsplanen för e-Europe samt undanröja hinder för bioteknikens framväxt och betydelse för innovation och tillväxt. Vi måste emellertid också ta hänsyn till den moraliska och etiska dimension som finns beträffande biotekniken.
Europas väntade demografiska utveckling utgör en växande utmaning. Låga födelsetal och en stigande andel äldre hotar att kraftigt öka försörjningsbördan för personer i arbetsför ålder från omkring år 2010 och framåt. Den demografiska utvecklingen måste mötas på bred politisk front redan nu. Det kommer att kräva en omfattande översyn av pensionssystem och system för sjukvård och äldreomsorg. Det kommer också att kräva åtgärder för att öka deltagandet på arbetsmarknaden. Betydelsen av förbättrade villkor för barnfamiljer, ökad jämställdhet och ett livslångt lärande bör lyftas fram på ett tydligare sätt som medel för att möta de demografiska utmaningarna. I takt med att fler får jobb kommer också arbetslivets villkor alltmer i fokus. Målet är att vi i Stockholm skall kunna enas om en definition av begreppet kvalitet i arbetet och dess betydelse för tillväxt och sysselsättning.
Jag vill också understryka den vitala betydelse som det har för stabilitet och välfärd i Europa att den ekonomiska och monetära unionen utvecklas framgångsrikt. Som ordförandeland kommer Sverige att aktivt verka för att den introduktion av sedlar och mynt i euro som skall ske i valutaunionen i början av år 2002 blir en odelad framgång. Detta ligger i vårt gemensamma intresse.

Cocilovo
Herr talman! Jag vet inte om jag kommer att lyckas övertyga under dessa fyra minuter. Min avsikt är i alla fall att åtminstone vara tydlig när det gäller vissa faktorer som har ingått i parlamentets arbete i samband med det aktuella betänkandet och att reagera på kommissionens initiativ och de löften som rådet har gett.
Mina kolleger har redan på ett effektivt sätt sammanfattning de viktigaste nyheterna när det gäller toppmötet i Lissabon. Vi har på nytt inför alla och för att uppnå ett gemensamt engagemang fört fram målet full sysselsättning, något som alla vet inte kommer att uppnås i morgon, men vi anser att det kan uppnås under vissa förhållanden. Genom att uppdatera det paket av olika instrument som skall åtfölja denna satsning har vi förnyat viljan att i Europa konstruera ett öppnare och konkurrenskraftigare ekonomiskt område och ett område som samtidigt bygger på informations- och kunskapssamhällets förutsättningar. Men framför allt har vi bekräftat att dessa resultat är möjliga att uppnå om man inte lägger till en fjärde process till de redan befintliga utan garanterar en robust kombination av olika politiska åtgärder, dvs. en strategi där ekonomiska, politiska, sysselsättningsinriktade och sociala program kompletterar varandra, naturligtvis under förutsättning att det finns en inbördes samstämmighet när det gäller den inbördes sammanhållningen mellan de olika politiska åtgärder vi vill koppla samman för att uppnå dessa mål.
Vid rådets extraordinarie sammanträde i våras, ett tillfälle som var absolut avgörande när det gällde att verifiera graden av framsteg, bestämdes slutligen att man skulle verifiera möjliga framgångar och möjliga förseningar när det gäller det faktiska förverkligandet av de processer och beslut som man antar genom en öppen samordningsmetod. Jag skulle vilja uppehålla mig ett ögonblick vid denna fråga, för den öppna samordningen är verkligen något annat än en överlagring av olika politiska åtgärder och gemenskapsriktlinjer som placeras ovanpå nationalstaternas politik och på de olika företag som opererar i detta sammanhang, men det är också något mer än bara en tom samordning; därför kan den öppna samordningen inte bli vare sig en magisk formel eller en tandlös förklaring: den måste hjälpa till att engagera allmänheten i ett europeiskt projekt som kan garantera öppenhet och effektivitet när det gäller möjligheterna till verifiering.
Det är inte godtagbart att stabilitetspakten och konvergenskriterierna bygger på verifierings-, mätnings- och, vid behov, straffåtgärder. De backas med andra ord upp av vapen och poliser medan, alltför ofta, de val som görs inom den ekonomiska politiken och som stämmer överens med de mål som jag tidigare angav, dvs. stöd för konkurrenskraft och tillväxt, aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, investering i humankapital, investering i livslångt lärande, lika möjligheter och återhämtning av strukturella regionala svagheter, i första hand förblir löften som avges lika högtidligt och enhälligt som de är omöjliga att verifiera. Detta reducerar oss till tandlösa predikanter av profetior om den europeiska ekonomiska och sociala modellens fördelar.
Vi måste i stället skaffa oss jämförbara data, en strikt social ordlista som förhindrar möjligheten, vilket har skett i bland, att använda samma ord med olika betydelse, men framför allt - det som är värre - att använda samma ord men fortsätta att göra olika saker. Det är ur detta som beslutet om de indikatorer som skall användas får sin avgörande betydelse, nämligen när det gäller att undvika att vi fortsätter ändra politiken för att kunna fortsätta det vetenskapliga fenomenet oändlig rörelse, dvs. detta egendomliga experiment som hela tiden håller i gång en process, samtidigt som den förhindras att uppnå något som helst mål.
(Applåder)

Zorba
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Udo Bullmann till hans betänkande, i vilket han lyckas förbli koncentrerad och konsekvent beträffande kärnfrågan på ett sätt som verkligen gagnar fortsättningen på de mycket viktiga besluten i Lissabon. Föredraganden föreslår en dynamisk kombination av åtgärder där ekonomiska reformer, sysselsättning och socialpolitik kompletterar varandra och han lyckas visa på mervärdet när det gäller vart och ett av dessa områden. Man kan bara önska att kommande uppföljningar till besluten i Lissabon skall ha samma politiska hållning, omdöme och konsekvens.
Jag framhåller särskilt betydelsen av kunskapsekonomin och investeringen i mänsklig kraft som en grundläggande faktor i den europeiska politiken. Livslångt lärande utgör för den europeiska ekonomin ett medel av största vikt för att utveckla det nödvändiga mänskliga kapital som ett kunskapssamhälle behöver ha tillgång till. Vi behöver fler utbildade arbetstagare med lämplig kompetens inom alla områden med hög efterfrågan. Livslångt lärande är inte nytt tomt prat utan ett allvarligt politiskt förslag om anpassning och utveckling av mänsklig kraft med inriktning på vårt århundrades utveckling.
Vi måste också säkra att lämpliga nätverk för information skapas i vilka alla medborgare skall kunna medverka utan att stängas ute och utan att kostnaden utgör ett hinder. Alla hinder som i dag står i vägen för ett livslångt lärande bör bemötas och avskaffas. Det handlar om en social kostnad som vi måste ta på oss i övertygelse om att det kommer att vara till stor nytta för den europeiska sociala och politiska modellen.
En annan viktig fråga som jag skulle vilja betona är den fria rörligheten för skolelever, lärare och forskare för att förstärka utbildningens roll under utvecklingen av ett europeiskt kunskapsbaserat samhälle. Därtill bör åtgärder vidtas för att undvika den påtagliga faran med informationsfattigdom. Man bör se till att arbetsmarknadens flexibilitet inte leder till att nya former av otrygghet och marginalisering skapas för arbetstagarna.
I den tid av globalisering och stora tekniska förändringar som råder och som tränger in i vardagen bör större möjligheter till anpassning och utveckling samt fler kulturella tillfällen ges till medborgarna. Det rör sig om att på bred front stärka kulturen och den kulturella miljö i Europa som relateras direkt till den ekonomiska och sociala verkligheten.

Radwan
Herr talman, mina damer och herrar! Vi lever i globaliseringens, digitaliseringens, tidsålder, vi talar om kunskapssamhället. Vårt gemensamma samhälle, vårt näringsliv, står inför stora strukturella förändringar. Det gamla invanda försvinner, förändras. Desto mer krävs det av politiken att den här sätter upp en ram. Europeiska unionen har satt upp det ambitiösa målet för sig att fram till år 2010 bli den mest dynamiska ekonomin i världen.
För detta måste vissa förutsättningar uppfyllas och läxor läras. Det har redan flera gånger talats om utbildningspolitiken. Den resurs som Europa har är kunskap. Här måste vi i synnerhet satsa på unga människor. Här handlar det om ny teknik som Internet. Men det handlar också om att lära människor att tänka på ett nytt sätt. Generationen före mig och generationen före denna tänkte inte mycket på att bli sin egen eller på att bli företagare. Jag tror att vi i framtiden redan i skolan måste föra dessa tankar närmare människorna, så att det blir något självklart för dem att bli sin egen.
Vi måste emellertid också tala om arbetsmarknadens flexibilisering. Jag håller helt och hållet med Bullman, som talar om mål - men vi upplever just i dagarna hur lite mål och konkret handling stämmer överens. Vi är alla överens om målet med en flexibel utformning av arbetet. Om vi emellertid riktar blicken mot Tyskland märker vi, när vi talar om den nya arbetslagstiftningen, att mål och handling inte alltid stämmer överens. Detta gör det desto svårare att enbart rikta in politiken mot mål.
Vi måste emellertid även vidta intensifierade ansträngningar på det högteknologiska området. Internet har nämnts. Nättillgången är i likhet med tidigare för dyr i Europa. Spridningen är, i jämförelse med andra länder i världen, i likhet med tidigare för låg. Men även inom ny teknik som bioteknik måste man gå fram mer offensivt och optimistiskt. Men vi får inte bara satsa på högteknologin. Vi måste också tänka på hur vi sammanför den så kallade new economy med den så kallade old economy. Jag är generellt sett också motståndare till denna uppdelning. Det finns en snickare i Bayern. 70 procent av hans omsättning går redan över Internet. Tillhör han, om jag får fråga experterna här, old economy eller new economy? Jag tror att han tillhör economy. Vi måste sammanföra dem och göra dem effektiva.
Men - och jag skulle vilja gratulera Gasòliba i Böhm så hjärtligt till hans betänkande om avregleringen - vi måste bli konkurrenskraftiga, det vill säga göra egna strukturer konkurrenskraftiga. Vi har gjort positiva erfarenheter på områdena luftfart, telekommunikation och energi, och ytterligare marknader står på tur, som transport, gas, post eller det finansiella området.
Slutligen måste vi emellertid ha som mål att konkurrens bara skall finnas där den är till nytta för konsumenten. Jag skulle därför - lite förmanande - vilja verka för att inte alla sektorer genast avregleras på grund av den positiva konkurrenstanken. Som exempel kan jag nämna vattnet. Vatten är en begränsad resurs. Vi kan inte över en natt, sektorsspecifikt eller i fråga om enskilda fall, relativt snabbt konkurrensutsätta Europas vattenmarknad med dess mycket höga kvalitetsstandard.
Här berör jag temat "Konkurrensens gränser - gränserna för den allmänna europeiska konkurrensrätten till kommunala, regionala offentliga tjänster av allmänt intresse". Sociala strukturer, mogna strukturer, också det är Europas kapital. God utbildning, god hälso- och sjukvård, social fred. Här skall vi inte bevara strukturer för bevarandets egen skull, utan vidareutveckla dem. Med andra ord, element av konkurrens kan föras in på dessa områden. Konkurrens kan göra dem mer effektiva och utforma dem positivt. Men vi får inte upphäva det politiska ansvaret där. Det är en svår balansgång. Med denna fråga kommer vi att ställa fler gånger vid avregleringsdiskussionerna i år i denna kammare. Men jag anser att konkurrens och subsidiaritet, politiskt ansvar på plats, måste kunna kombineras. Jag tror att det är en väg på vilken Europa bli mer konkurrenskraftigt och som håller samman Europa.

Andersson
Herr talman! Ibland sägs det i debatten i mitt hemland att EU inte går att förändra men jag tycker att den politiska dagordning som vi just nu diskuterar visar att det går att förändra.
År 1995, när jag var ny i detta parlament, diskuterade vi så gott som enbart stabiliseringspolitik. Det området finns fortfarande kvar men stabiliseringspolitiken har kompletterats med frågor om tillväxt, sysselsättning och social välfärd. Det är en förändrad verklighet som har gjort detta möjligt men det handlar också om politiska prioriteringar. Detta har gått via Amsterdam och Lissabon och fortsätter nu i Stockholm.
Ibland sägs det att de frågor som vi nu sysslar med - frågor om sysselsättning och social välfärd - enbart är nationella. Ja, till stor del är det lokala, regionala eller nationella frågor. Men genom att sätta upp gemensamma mål för att klara av gemensamma utmaningar i framtiden skapar vi ett mervärde just genom en europeisk politik. Vi gör det dels genom ren lagstiftning på t.ex. arbetsmiljöområdet och arbetsrättsområdet, dels genom den öppna samordningsmetoden, som innebär att vi sätter upp gemensamma mål om olika angelägenheter. Processen med den monetära unionen och målsättningar för inflation, ränteutveckling och budgetunderskott har visat att detta var en framgångsrik väg. Nu gör vi samma sak när det gäller sysselsättningsnivåer, utslagning och demografiska frågor.
Lissabonprocessen innehåller tre delar: ekonomisk politik, sysselsättningspolitik och social politik/social sammanhållning. Det är viktigt att det finns en balans mellan dessa tre områden, som alla är lika viktiga i processen.
Jag vill tacka föredragande Bullmann för att han i sitt betänkande pekar på denna balans och på att det är viktigt att vi upprätthåller den. Två saker vill jag särskilt nämna: utbildningspolitiken i kunskapssamhället, som är oerhört viktig, och vikten av att, som tidigare sagts, redan nu ta sig an utmaningarna när det gäller den demografiska utvecklingen.
I Stockholm skall vi fokusera oss, för vi klarar inte av allting på en gång. Låt oss alltså fokusera på vissa viktiga frågor för att därmed påbörja processen! Indikatorer är inget mål i sig, utan indikatorer är enbart ett medel för att nå uppsatta mål.
Jag vill också betona parlamentets roll. Vi har en roll i lagstiftningen men vi har ingen tydlig roll i fråga om den öppna samordningsmetoden. När nu detta blir allt viktigare måste vi få ett institutionellt avtal där parlamentets roll stärks.
En ingrediens saknas dock här - vi nämner den i vår rapport och hoppas att Göteborgstoppmötet tar upp samma aspekt - nämligen att till denna process och till dessa frågor också knyta de ekologiska aspekterna.

 Schmidt, Olle
Herr talman! Lissabonmötet gav ett tydligt budskap till EU:s invånare: Europa skall bli den mest konkurrenskraftiga ekonomin i världen. Det är en riktig ambition som nu på ett effektivt sätt skall följas upp i Stockholm. Det får dock inte bli som i så många andra EU-dokument - ord utan konkreta resultat. Nu behövs faktiskt handfasta förslag! De 14 miljoner arbetslösa har fått nog av ståtliga resolutioner. Jag måste erkänna att vi liberaler intar en något avvaktande hållning, tills vi ser vad resultaten blir av mötet i Stockholm. Jag vill dock understryka att Bullmann har gjort ett bra arbete, men betänkandet har blivit väl omfångsrikt och mängden förslag har gjort att fokus har förlorats. Vi hade föredragit en koncentration och en tydlig prioriteringslista. Vi stöder till fullo kommissionens kritik mot den långsamma reformtakten i Europa. I detta sammanhang förtjänar framför allt rådet kritik, men faktiskt också parlamentet.
Låt mig lyfta fram några viktiga åtgärder för att få fart på Europa: Ytterligare liberalisering behövs av energimarknaderna, post- och telesektorn - ett område där Danielsson kan visa upp sin allra bästa sida. Vidare gäller det minskade skatter, i synnerhet på arbete, bättre förutsättningar för de små och medelstora företagen och en mer flexibel arbetsmarknad. Dessutom behöver vi skapa en gemensam finansmarknad - ett område där hittills alldeles för lite har hänt - och ett uppkopplat e-Europa. Vidare måste biotekniken stimuleras.
Ett liberalare Europa innebär ett Europa med större sammanhållning och större social trygghet, vilket i sin tur innebär att människors vilja att ta risker och våga nya saker ökar. Europa behöver en politik där jobb skapas och där invånarna genom egna val kan avgöra sin framtid. Det är bra att sätta upp mål och fortlöpande göra avstämningar samt ha relevanta statistiska indikatorer, men det ersätter aldrig de konkreta förslagen. Som svensk vill jag gärna hoppas att mötet i Stockholm blir vändpunkten, att där kommer att fattas beslut som banar vägen för ett konkurrenskraftigt och liberalt Europa.
Slutligen vill jag till säga till Danielsson att ett dynamiskt Europa också kräver en gemensam valuta. Glöm inte detta! Alltfler undrar när Sverige skall uppfylla sina åtaganden.

Jonckheer
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande! Mitt inlägg kommer framför allt att avse kommissionens dokument inför Europeiska rådet i Lissabon. Jag anser att det är ett intressant dokument och mina kommentarer syftar till att föreslå kommissionen att antal förbättringar. Det är vad man kallar en konstruktiv kritik.
I första hand, när det gäller dokumentets innehåll: jag är mycket förvånad över att det inte finns någon hänvisning till de stora skillnaderna mellan länder och områden i gemenskapen i fråga om informationssamhället. Verkligheten i Europeiska unionen är dess uppdelning i geografiska underenheter som är mycket olika varandra. De skandinaviska länderna och länderna i söder har inte exakt samma verklighet. Det måste vi ta hänsyn till för att finslipa diagnosen.
I andra hand, talar kommissionen med rätta om en integrerad strategi. Jag skulle vilja ge några förslag inom tre stora sektorer för att förbättra denna integration.
För det första, en hållbar utveckling: Det är viktigt att kommissionen erkänner att Lissabonprocessen saknar en miljödimension. Vi måste se till att man i dokumentet från Göteborg ordnar prioriteterna från Lissabon annorlunda. För att ta ett konkret exempel räcker det inte, när det gäller energi och transport, att säga att avregleringen ger möjlighet att sänka priserna och följaktligen erbjuda konsumenter och företag bättre tillgång. Vi behöver också förfoga över indikatorer i fråga om flerdubblingen av kollektiva transporter eller ökningen av kombinerade tåg- och vägtransporter. Frågan om indikatorer kommer att ställas, och därför har vi ingivit ett antal ändringsförslag till betänkandet av Bullmann.
På samma sätt kan inte kommissionen nöja sig med att säga att den har lagt fram ett meddelande om tjänster av allmänt intresse. Parlamentet håller på att diskutera detta. Initiativ bör tas för att leda verksamheterna när det gäller att införa konkurrens inom de olika sektorerna.
För det andra, utbildningens och yrkesutbildningens roll: Ni utgår från ett grundläggande konstaterande, bristen på yrkesutbildning. Kommissionen borde närmare undersöka två frågor. Å ena sidan, organisationen av växlingen mellan tiderna för socialt liv, arbete och yrkesutbildning. Varför inte ett ramdirektiv eller åtminstone en rekommendation av kommissionen för att ge anställda och medborgare i allmänhet möjlighet att utnyttja alternerande tider för yrkesutbildning, arbete och socialt liv? Å andra sidan, frågan om offentlig och privat finansiering av denna yrkesutbildning och företagens ansvar för utbildningen av sina anställda, vilket ställer frågan om kvalitet när det gäller de offentliga utgifterna.
För det tredje, tror jag att kommissionen skulle göra klokt i att i sitt dokument följa exemplet i rapporten om ekonomisk och social sammanhållning, i vilken Barnier föregrep utvidgningen av Europeiska unionen. Det är tydligt att en stor del av de prioriteringar som anges i kommissionens dokument borde ha utformats på ett annat sätt inom ramen för en utvidgad union: arbetsmarknaden, där ämnena hälsa och säkerhet skall bli grundläggande, social uteslutning och socialt skydd, som inte kommer att kunna anknytas till frågan om befolkningens åldrande utan endast till upprättandet av ett skyddsnät för social trygghet såsom rapporten från Internationella banken för återuppbyggnad och utveckling just än en gång påminde om i senaste utgåvan.
Herr kommissionär, detta är en rad förslag som jag hoppas att ni skall ta hänsyn till i kommissionens kommande rapporter, särskilt när det gäller integration, hållbar utveckling och kunskapssamhället.

Herzog
Herr talman, kära kolleger! Vilken väg skall följas efter Lissabon? Jag vill ge svar om innehållet, vårt ansvar och metoden.
I första hand, tror jag att vi inte kan anse att Europeiska unionens strategi för hållbar tillväxt, full sysselsättning och ökad social sammanhållning redan är fastställd. Lissabonprocessen har stora förtjänster och mycket ambitiösa och välgrundade mål. Den återspeglar en övergripande och öppen tillnärmning till samordning och ger uttryck för en tydlig medvetenhet om den utmaning som uppstått genom informationsrevolutionen. Det finns dock fortfarande viktiga snedvridningar. Den aktuella ramen för valuta-, budget- och finanspolitik främjar skattemässig och social konkurrens. Möjligheterna att föra en offentlig politik är fortfarande begränsade på nationell nivå och rent ut hämmade på europeisk nivå. Jag skulle säga att det är en negativ integration, i Tinbergens bemärkelse, och inte en integration som är till fullo positiv.
Dessa snedvridningar kan iakttas i den aktuella problematiken i fråga om indikatorer. Det finns jämförbara nationella indikatorer, vilket är utmärkt, men det finns inte några europeiska indikatorer som gör det möjligt att placera Europa i världsekonomin och tillämpa gemensam politik. Å andra sidan, undersöker man inte heller effekten av de val som görs av ett eller flera länder på de övriga länderna. Varför kritiserar man Irland? För dess samarbetsfientliga politik med sociala dumping eller för dess politik avseende tillväxtfrämjande offentliga utgifter?
Jag förstår att Bullmann säger att tillväxten finns där, men att vi inte får vila på lagrarna. I det avseendet är det särskilt besvärande att rådet och kommissionen inte beräknar den samhälleliga och ekonomiska effekten av den stora integrerade finansmarknaden eller av införandet av euron. Därför får vi inte anse att Lissabonprocessen är vunnen utan ta den som en början. Vi måste arbeta för att lämna dessa motsägelser bakom oss och förr eller senare se över denna strategi för att gå ännu längre. Det finns för övrigt ett utmärkt ändringsförslag från Goebbels och Bullmann i det avseendet.
För det andra måste Europaparlamentet vara i stånd att göra tydliga val. Enligt min åsikt följer de två betänkanden som man röstade om enhälligt i utskottet motstridiga tankegångar. Jag instämmer med Bullmann i hans betänkande, i vilket han rekommenderar offentliga investeringar och en sociallagstiftning. Däremot kan jag inte godkänna betänkandet av Gasoliba I Böhm. Han satsar bara på avreglering och flexibilitet. Jag vill för övrigt betona att om målet för den inre marknaden inte genomförs i fråga om väsentliga tjänster såsom energi och transporter är det inte i brist på avreglering utan i avsaknad av infrastrukturer och gemensamma offentliga regleringar. Jag vill också framföra min negativa åsikt om den ihållande sänkningen av sociala avgifter, fortfarande rekommenderat, som fråntar företagen ansvar och alstrar fattiga anställda.
För det tredje - och det kommer att vara min sista punkt - måste vi effektivt hjälpa samtliga europeiska sociala och medborgerliga aktörer att delta i valet av ekonomisk och social politik. Folk känner emellertid inte till dessa samordningar. Man vet absolut inte vad det handlar om. Vi måste således granska vårt ansvar. Låt mig i det avseendet påminna om att parlamentet i december 1996, till följd av ett betänkande som jag hade lagt fram, röstade för en resolution genom vilken det bekräftade sin avsikt att införa en årlig konferens i Europaparlamentet om grundläggande val för ekonomisk och social politik, föregången av en interaktiv diskussion mellan olika nationella myndigheter och av ett offentligt samråd med det civila samhällets aktörer. Jag tror att vi skulle kunna återuppta förslaget för att vinna medborgarnas uppmärksamhet.

Nobilia
Herr talman! Det är svårt att i det här sammanhanget inte instämma i de krav som framförts av Bullmann och Gasòliba i Böhm, för om vi uppfyller dem, så kommer vi åtminstone att vinna i öppenhet. Det som emellertid är svårt att förstå, å andra sidan, är inte det arbete som kollegerna utfört, utan snarare, om man instämmer i resultaten från rådet i Lissabon, varför unionen ibland hamnar i ett läge som strider mot de principer man uttalar.
Det finns - som vi alla vet - ingen gemensam ekonomisk politik för alla de femton medlemsstaterna, utan i stället ett antal riktlinjer, rättigheter och skyldigheter som gemenskapen bestämt. Med tanke på globaliseringens utmaningar måste man därför uppskatta försöken att ge unionen gemensamma tillgångar och politiska program, och att utifrån den gemensamma historiska och kulturella bakgrunden utveckla varje enskilt lands flexibla konkurrenskraft, vilket för övrigt är vår skyldighet. Och ändå är det inte ovanligt att man ser de två aspekterna utnyttjade enbart i syfte att skapa ekonomisk tillväxt och inte samtidigt skapa sociala framsteg.
Reformeringen av den offentliga förvaltningen är en nödvändighet i vissa fall, men det är också, i andra fall, ett botemedel för att skapa rikedom, något som de enskilda staterna måste ha när man skall reformera sina utvecklingsbara sektorer och förstärka dem, när man utarbetar grundkriterier, när man tar fram en politik för infrastrukturen samt när man skall fördela den gemensamma rikedom som skapats. Och ändå, när man står inför ökande brist och tilltagande fattigdom, så verkar det inte finnas annat att göra på nationell och europeisk nivå än att återge denna brist och denna fattigdom statistiskt på bästa sätt. Men om de offentliga räkenskapernas pålitlighet är av grundläggande betydelse, så kan denna pålitlighet, som köpts till priset av en tilltagande fattigdom och brist, inte bara få sitt uttryck i en sänkning av de sociala utgifterna. Man måste också ta icke-statistiska hänsyn till den demografiska utvecklingen och ett ibland högljutt rättfärdigande av fortsatta krav på en sänkning av arbetskraftskostnaden utan någon konkret plan för samarbetet.
Även avregleringen är en faktor i sammanhanget, för även om man instämmer i teorin om att skapa ett välstånd för slutanvändaren, så hittar vi inte detta i praktiken när det gäller kvalitet, säkerhet eller möjligheten att utnyttja denna frihet. Det är därför bra med en bättre samordning av gemenskapspolitiken och bättre indikatorer för att fastställa dess effektivitet. Men det är fortfarande önskvärt att unionen inte bara snabbt bestämmer sina framtida tillgångar utan även ser till att de principer som vi hela tiden upprepar blir mer tillämpbara, bindande och enhetliga.

Della Vedova
Herr talman, herr kommissionär, företrädare för Europeiska rådet! Jag måste säga att den bedömning jag gör av resolutionerna från Lissabon och framför allt om målet, som flera gånger åberopats i denna kammare, att omforma Europeiska unionens ekonomi till en ekonomi som bygger på det mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapssamhället i världen, kan sammanfattas som följer: detta är en tom, retorisk slogan, som säger litet eller intet om det som håller på att ske, eller inte håller på att ske, i de europeiska ländernas ekonomier. I går förklarade Alan Greenspan att den amerikanska ekonomin kommer att växa med enbart 2,5 procent under 2001 och att arbetslösheten kommer att stiga från 0,5 procent till 4-4,5 procent: detta är de siffror som beskriver den dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomin. För oss skulle detta betyda en period av spirande ekonomisk tillväxt, samtidigt som vi ser en amerikansk ekonomi i recession.
Jag uppskattar det arbete som utförts av Bullmann och Gasòliba i Böhm - framför allt instämmer jag helt i Gasòlibas betänkande - men jag tror inte det räcker till, för det här parlamentet har fått för litet att diskutera och att föreslå.
I Bullmann-betänkandet talas det till exempel om att modernisera pensionssystemen, en fråga som även togs upp av kommissionär Solbes. Om vi verkligen vill tala om konkreta åtgärder och inte bara om högtravande målsättningar, till exempel när det gäller frågan om att reformera trygghetssystemen, så borde parlamentet göra sin röst hörd med en helt annan kraft och beslutsamhet och kräva en reform som skapar trygghetssystem som är hållbara ur finansiell synpunkt och som inte är lika skadliga för balansen mellan olika generationer.
I Europa håller vi på att på ett oansvarigt vis förbruka de ungas pensionsbesparingar. Vad kommer att återstå för dem om tjugo eller fyrtio år med de höga bidrag som för närvarande betalas ut? Det krävs reformer: antingen parametriska genom en höjning av den lägsta pensionsåldern, eller systemförändringar - vilket jag anser vara absolut nödvändigt - genom en övergång till ett kapitaliseringssystem när det gäller den obligatoriska pensionen, och inte bara - fattas bara - när det gäller tilläggspensionen.
I den dynamiska ekonomi som för närvarande dominerar världen - den amerikanska - oroas vi över underskotten i de offentliga trygghetssystemen som kommer att börja visa sig med början 2025 och som redan år 2037 kommer att ha förbrukat alla ackumulerade reserver. I Europa och i många andra länder - jag tänker i första hand på mitt eget land, Italien - så är man oansvarigt nog på väg mot en katastrof när det gäller trygghetssystemens finansiering. I Europa lyckas man inte övervinna det gemensamma motståndet från dem som försvarar de nuvarande och blivande pensionärerna - jag tänker i första hand på fackföreningarna - på bekostnad av de unga anställda, de lyckliga som har arbete, och de unga arbetslösa, till priset av alltför höga sociala kostnader som trycker ner sysselsättningen.
Jag stöder verkligen Tony Blairs förslag om ett Europa där vi skall undersöka om det är möjligt att arbeta efter 65, för jag kommer från ett land där människor pensionerar sig vid 55 och ibland till och med tidigare och där pensionerna betalas av bidrag från unga anställda.
Herr talman, låt oss avslutningsvis tala mindre om mål som vi alla är överens om - vem vill inte att Europa skall få en dynamisk ekonomi? - och låt oss i stället diskutera de konkreta val - kanske smärtsamma och svåra - som måste göras snarast.

Blokland
Herr talman! Nu när Ekonomiska och monetära unionen pågått i två år visar det sig att det verkligen finns en svårigheter att komma fram till en samordning av den ekonomiska politiken. Det verkar vara närmast omöjligt att få tolv olika ekonomier med olika konjunktursituationer på samma linje. Medlemsstaterna godkände faktiskt motvilligt den monetära unionen, men nu vill de inte offra ännu mer politisk frihet för att uppnå den verkliga konvergens som behövs.
De sociala och ekonomiska prestationsindikatorer som kommissionen föreslår är ett försök att ändå åstadkomma en sorts socialekonomisk samordning utan att behöva gå igenom en lagstiftningsprocess full av fallgropar. Långt i från idealiskt, men hellre en fågel i handen än tio i skogen skulle man kunna säga.
Mot bakgrund av den politiska verkligheten är det mycket oklokt att kväva den här konvergensprocessen i sin linda genom att föreslå en urskog av indikatorer. Näringslivet klagar redan nu över enkätpressen. De nationella statistikkontoren har inte alls tillräckligt med medel och personal för det. Och att nu lämpa över det till Eurostat vore att spänna hästen efter vagnen. De 27 indikatorer som kommissionen föreslår är redan i mesta laget. Låt oss börja med tio stycken och sedan försiktigt utöka, där det verkligen behövs.
Det är synd att Bullmann-betänkandet skickar in den nystartade konvergensprocessen i djungeln. Jag hoppas att kommissionären strax ger en tydlig och specifik förklaring om i vilken utsträckning och när de långtgående förslagen i resolutionsförslaget kan genomföras i praktiken.
Dessutom säger siffror inte allt. De visar en reducerad bild av verkligheten. Vi säger ju inte heller att Förenta staterna är det mest idrottsliga landet bara för att de tar flest medaljer i Olympiska spelen? Om vi fördelar de där medaljerna per capita så sjunker USA på världstopplistan och visar sig de flesta europeiska länder göra bättre sportprestationer än Förenta staterna. Belgien har väl inte heller först nyligen blivit en skridskonation. Indikatorer är kort sagt ett medel för att kunna anpassa en politik men inget mål i sig.
Om betänkandet av kollega Gasòliba vill jag säga att min partigrupp kan stödja det i stora drag, även om det i betänkandet tyvärr tas upp för litet om nackdelarna i samband med avreglering.

Friedrich
Herr talman! Vi alla har tillsammans det stora och ambitiösa målet att göra Europa till den mest moderna och attraktiva ekonomin i världen för företag och arbetstagare. Som så ofta råder det ingen strid om målet, utan om vägen till detta mål. En del anser att detta mål garanteras genom fullständig frihet för företagens verksamhet, en del anser att detta uppnås genom att hyperkapitalismen tyglas och regleras. Sanningen ligger naturligtvis i att man får till stånd en intelligent kombination mellan de båda aspekterna. För den mest attraktiva ekonomin i världen behöver vi största möjliga effektivitet för vårt näringsliv, och vi behöver samtidigt en mänsklig inriktning, alltså en social marknadsekonomi.
Föredragande Bullmann förmedlar alltså en mängd definitioner av viktiga strukturindikatorer som sedan skall ligga till grund för ett korrekt agerande. Därigenom uppstår naturligtvis faktiskt problemet med en belastning av de medelstora företagen. Därför stöder vi de liberalas yrkande om att de medelstora företagarna inte får belastas genom ny statistik, utan man måste ta till det material som redan finns. För mycket kunskap frestar naturligtvis till alltför täta ingripanden, och detta skulle kunna förmörka utsikterna för näringslivet.
Framtidens problematik består alltså i att göra det som är rätt med den information och de nya fakta som vi har till förfogande. Det handlar alltså om att främja konkurrensen mellan systemen och det privata engagemanget. Samtidigt behöver vi naturligtvis faktiskt även regler för konkurrensen mellan systemen.
En titt på mitt eget land visar hur man inte skall göra. Jag talar om utvidgningen av medbestämmandet i Tyskland. I mitt land säger man att på grund av näringslivets dynamik skall fler företagsråd införas, praktiskt taget också för varje medelstort företag. Man kan alltså föreställa sig det, inte bara för de stora, nej, för de medelstora skall företagsråd införas. Med rätta står sådana dumheter inte ens med i Bullmanns betänkande, höll jag nästan på att säga, eftersom allt står med där, från forskningsutveckling till pensionsbestämmelser, men tack och lov faktiskt ingenting om någon utvidgning av medbestämmandet. Med detta koncept och på denna punkt går den röd-gröna regeringen för närvarande fel väg, en väg som varken täcks eller krävs av Europas analyser. Sålunda visar sig det största landet i Europa, nämligen Tyskland, på denna punkt inte vara förmöget att möta den nya utmaningen som den mest attraktiva ekonomin i världen. Nej, för ögonblicket gör den röd-gröna regeringen denna aspekt av den europeiska utmaningen en verklig björntjänst.
Det halmstrå som man räcker fackföreningarna i Tyskland, eftersom deras inflytande minskar, är förgiftat. Många i vår grupp är rädda för att det i det aktuella betänkandet finns för mycket av detaljkunskaper och detaljanalyser. Vi måste ta hänsyn till denna problematik. Det grundläggande budskap som den europeiska globaliserade världen och européerna här i denna globaliserade värld måste hålla fast vid lyder som följer: Framför allt måste vårt näringsliv förbli konkurrenskraftigt och får inte inskränkas genom detta betänkande. Det vi ytterligare behöver, det står inte med - det är nästa fas av analysen. Vad vi behöver ytterligare är globala spelregler för den globala konkurrensen.

Randzio-Plath
Herr talman! Den nya europeiska strategin från Lissabon om ett konkurrenskraftigt, dynamiskt och kunskapsbaserat Europa har hållit måttet år 2000 och måste därför, med hjälp av rapporten med sammanfattning, och även besluten från Stockholm, fortgå enligt principerna för den ekonomiska politiken, som i år måste bli mer bindande än tidigare år. Slutligen har arbetslösheten sjunkit, även om naturligtvis den höga nivån på arbetslösheten fortfarande är beklaglig. Men trots allt skapades 2,6 miljoner nya arbetsplatser, och den ekonomiska utvecklingen har bekräftats av utmärkta ekonomiska data, även om tempot har mattats av. Därför har den strategiska ansatsen med jämställande av politikområdena ekonomiska reformer och ekonomisk tillväxt, full sysselsättning och social delaktighet visat sig vara bra. Den måste fortgå och konkretiseras ytterligare.
USA-konjunkturen håller fortfarande Europa på sträckbänken. En mjuklandning verkar dock vara möjlig. Ändå måste Europa vara förberett på minskad exportefterfrågan. Därför finns det inga alternativ till strukturreformer på unionens gods, tjänste-, kapital och arbetsmarknader. De måste leda till en ökning av produktionspotentialen och till en produktivitetsökning. Kollega Friedrich, till och med ett utvidgat medbestämmande kan leda till mer motivation för de sysselsatta och därmed till en produktionsökning!
(Applåder)
Europeiska unionen har gjort framsteg i fråga om strukturreformer, det understryker till och med den senaste framstegsrapporten från Internationella valutafonden (IMF) om euroområdet. Det gäller för informations- och kommunikationstekniken, det gäller emellertid även för arbetsmarknaden. En policy mix måste samtidigt utvecklas, som genom en ökning av den inhemska efterfrågan hjälper till att kompensera effekterna av en möjlig negativ efterfrågechock från USA:s sida på Europeiska unionens inre marknad. Bullmans betänkande och rapporten med sammanfattning med dess tio korrekt identifierade handlingsområden understryker med rätta att Europas framtid ligger i förmågan hos Europeiska unionens medlemsstater att reformeras, i kvalificeringsoffensiven för att höja sysselsättningskvoten, i moderniseringen av infrastrukturen, i utvidgningen av informationssamhället och besegrandet av fattigdom och social utslagning. Därvidlag måste privatiserings- och avregleringsinstrumenten användas genomgående. Nya instrument måste emellertid sättas in där en utformning, och därmed reglering, behövs. Av särskild betydelse är en tydlig ram för reglering på alla områden, i synnerhet för de finansiella tjänsterna, som har ett högt värde för de investeringar som är ett absolut krav för ökade investeringsaktiviteter. Detta ligger i den sociala marknadsekonomins, den europeiska modellens, intresse.
Viktigt är även att den öppna samordningsmetoden fortsätter. Här behövs det emellertid faktiskt en tidsram och kvantitativa och kvalitativa mål, samt delmål. Detta har visat sig vara bra vid genomförandet av den inre marknaden, detta har visat sig vara bra vid genomförandet av Ekonomiska och monetära unionen. Detta måste även här leda till att Europas hemmamarknad putsas upp, i näringslivets och sysselsättningens intresse, och därtill krävs det även en bättre roll för och ett bättre deltagande från Europaparlamentets sida i processen med samordningen av den ekonomiska politiken. Det svenska ordförandeskapet har krävt demokrati och öppenhet på det här området. Jag räknar med att det även håller detta löfte!

Clegg
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera kommissionen för dess sammanfattande rapport och för att den fortsätter att trycka på rådet och denna kammare att uppfylla de löften som gavs i Lissabonprocessen. Jag vill dock ta upp en särskild punkt där kommissionen och faktiskt vi alla är ganska dåliga: det är frågan om regleringsbördor. Vi måste vara lite bättre informerade om det slag av regleringsbördor som vi kanske skapar avsiktligt, eller mer allvarligt, oavsiktligt genom den lagstiftning som vi godkänner.
I kommissionens sammanfattande rapport ser jag inte mindre än fyra eller fem punkter om denna mycket viktiga fråga. Regleringsbördor och minskning av regleringsbördor är en fråga som är tjock med retorik och klichéer men ganska tunn med åtgärder och praktiska möjligheter.
Det betyder att som lagstiftare i Europaparlamentet lagstiftar vi ofta i blindo. Vi behandlar ofta förslag från Europeiska kommissionen som inte har några ordentliga konsekvensbedömningar bifogade. Vi behandlar sedan ändringsförslag utan att veta vilka konsekvenserna av dessa ändringsförslag kommer att bli.
Det är uppenbarligen ett olämpligt sätt att lagstifta på och inte ett särskilt effektivt sätt att sträva efter målet om konkurrenskraft. Därför uppmanar jag kommissionen att på fullt allvar överväga detta och inte avvisa det som enbart ett tillägg till Lissabonprocessen utan använda detta som en central del av sina överväganden och kanske utforma nya institutionella sätt för att inrätta en funktion specialiserad på dessa frågor. Kommissionens förslag borde kanske vara föremål för ordentliga konsekvensbedömningar liksom ändringsförslag från Europaparlamentets ledamöter, så att vi verkligen vet vad vi gör när vi lagstiftar i vår strävan efter detta övergripande mål om konkurrenskraft.

 Gahrton
Herr talman! Det låter ju tjusigt att man i EU vill skapa den mest konkurrenskraftiga, dynamiska och kunskapsbaserade ekonomin. Men hade det inte låtit ännu bättre om man i EU hade velat skapa den miljövänligaste, hållbaraste, mest rättvisa och jämlika ekonomin? Det verkar emellertid inte handla om detta, speciellt inte i betänkandet från Gasòliba i Böhm som är en lovsång till avregleringar, privatiseringar och sociala nedskärningar, dvs. sådant som skapar djupa klyftor och miljöförstöring. Exempelvis mitt hemland Sverige har varit ett mycket jämlikt land. Enligt många rapporter sedan EU-inträdet är det nu det land där klyftorna, motsättningarna och ojämlikheten ökar snabbast.
Jag skulle vilja rekommendera alla marknadsfundamentalister att läsa följande i dagens Guardian: California and New Zealand that were once keen privatisers are now both turning their backs on deregulation. They are ready to renationalize. California is turning dramatically left. New Zealand' s experiment in market fundamentalism has failed.
Mot den bakgrunden kan man fråga sig vad det svenska ordförandeskapet tänker göra nu. Det svenska ordförandeskapet blev faktiskt häromdagen hyllat av The Economist för de egalitära traditionerna i Sverige. Skall ni nu fortsätta EU:s felaktiga väg mot avregleringsfundamentalism? Eller skall ni möjligen i stället återknyta till något slags solidaritetstraditioner och försöka få in EU på ett spår som har mera med miljövänlighet, hållbarhet och solidaritet att göra? Det vore intressant att få ett svar på detta.

 Schmid, Herman
Herr talman! Jag är enig med Bullmann när han understryker att det finns en rad positiva signaler från Lissabonmötet. Jag tänker främst på kravet på full sysselsättning, men också på betoningen av dynamisk växt, innovation och livslångt lärande. Jag undrar emellertid hur detta hänger samman med Maastrichtmodellens betoning av stabilitet, inflationskontroll, låglönepolitik och sociala besparingar. Är denna svångremspolitik avskaffad i och med Lissabonbesluten? Nej, det är den uppenbarligen inte. Kommissionens aktuella ingripande mot Irland visar ju att Maastrichtmodellen lever kvar. Irland är nämligen på flera sätt ett mönsterexempel på den växtpolitik som man genom Lissabonmötet vill främja, och som nu bestraffas av EU. Min slutsats är därför att EU har två motstridiga ekonomiska modeller: en som än så länge är politisk verklighet och en som handlar om drömmar och visioner om vad som skall komma efter detta.
Det finns en "vänsterdröm", och det finns en "högerdröm", som båda tycks rymmas inom detta Lissabonkoncept. Jag hoppas naturligtvis att den svenska regeringen vid toppmötet i Stockholm kommer att betona och prioritera vänstermodellen som framhäver vikten av full sysselsättning och en socialt ansvarig utvecklingspolitik och avvisar tendenserna till liberalisering, avreglering, flexibilisering osv. Men vi får väl se vad som händer när vi kommer till Stockholm.

Gallagher
Herr talman! Som inledning vill jag ta detta tillfälle och gratulera herr Gasòliba i Böhm till utarbetandet och presentationen av dennes betänkande. Jag önskar under denna debatt ta tillfället i akt och tala om ekonomisk tillväxt, framför allt i mitt eget land Irland.
Låt mig omedelbart fastslå att jag stöder bestämmelserna i Amsterdamfördraget om nödvändigheten att samordna den ekonomiska politiken i de olika deltagande medlemsstaterna till en bred ekonomisk politik inom ramen för den europeiska gemensamma valutan. Varje förslag som läggs fram i detta hänseende, antingen det sker via Europeiska kommissionen eller på annat sätt, måste dock vara rimliga och de måste vara balanserade.
Irland har genomgående stött Europeiska unionen och detta har bekräftats i alla folkomröstningar i mitt land där medborgarna - och det sker inte i varje land - har givits rättigheten att uttrycka sina åsikter avseende Europa. Jag anser inte att de förslag som lades fram av kommissionär Solbes var speciellt balanserade med hänsyn till dessa föreslagna rekommendationer avseende den irländska ekonomins utveckling just nu. Det är viktigt att bestyrka detta och det är viktigt att observera att under flera år har den ekonomiska tillväxten i mitt land varit mellan 10 och 12 procent - i skarp kontrast till senare delen av 1980-talet då den var 0 procent. För det innevarande året beräknas en tillväxt på omkring 8 procent. Siffrorna för arbetslöshet är så nära man kan komma till full sysselsättning i dagens union.
Vi är en av få medlemsstater som gör massiva åtgärder för framtida pensioner. Vi är stolta över det faktum att många länder i världen desperat försöker förbättra sin ekonomiska situation, och de använder den irländska modellen som referens. Och ja, herr talman och herr kommissionär, vår inflationsnivå sjunker. Den sjunker betydligt - och har jag fel när jag säger att andra medlemsstater har högre inflationstakt än vår? Jag hörde inte det nämnas nyligen.
Jag tycker det verkar som om den största synd som vi har begått i vårt land är att belöna folket med skattesänkningar och löneökningar. Här glömmer kommissionen gärna att före den ekonomiska högkonjunkturen måste vårt lands medborgare göra stora uppoffringar för att uppnå den högkonjunkturen. Men enligt kommissionen kan det inte bli fråga om att de skall få skörda frukterna. Skall vi bli offer för vår egen framgång?
Det är av dessa skäl som jag tror att dessa belackare, som ger uttryck för farhågor om den irländska ekonomins hantering, överreagerar. Majoriteten av människorna i mitt eget land stöder vår finansminister och de enda människor som inte gör det är de i opposition i mitt land, och de använder rekommendationen från kommissionen till det som de menar vara kortsiktiga, politiska fördelar. Alla antydningar från något håll om att Irland måste drabbas till följd av den irländska ekonomins framgång är ett mycket allvarligt hot.

von Wogau
Herr talman, ärade kolleger! Europeiska unionens stats- och regeringschefer har satt upp målet att vi under de kommande tio åren skall utvecklas till en verkligt dynamisk, konkurrenskraftig och kunskapsstödd ekonomi. Vi kommer att vara tvungna att anstränga oss våldsamt, och det kommer bara att bli möjligt om vi lyckas mobilisera de krafter som slumrar i de europeiska forskningsinstitutionerna och i de europeiska utbildningsinstitutionerna, inom ramen för en öppen marknadsekonomi. Där är vi på rätt väg. Ordförande Prodis tal i går uppmuntrade mig fullkomligt. Införandet av den gemensamma valutan, skapandet av ett optimalt valutaområde genom en förbättring av rörligheten i Europeiska unionen, kommer. Vi går framåt när det gäller skyddet av immaterialrätten. Även det är viktigt om man vill mobilisera forskningen. Jag tror att det europeiska patentet är ett viktigt steg på denna väg, och vi måste gå vidare mycket snabbare när det gäller avregleringen, inte bara på telekommunikationsområdet, utan även på områdena energi och post, om vi vill komma närmare de här målen. Därtill hör även utformningen av den europeiska ekonomiska politiken med gemensamma principer, och det kan enligt min övertygelse bara vara den sociala marknadsekonomin.
Frågan är emellertid denna: Vem är ansvarig för denna ekonomiska politik? Eller skiljer sig ansvarsområdena åt? Det finns områden som entydigt är anvisade Europeiska unionen. Konkurrensområdet, där unionen har störst befogenheter, området stabilt penningvärde, som Europeiska centralbanken vakar över, och stabilitets- och tillväxtspakten, det är de viktigaste instrumenten. Detta är Europeiska unionens område. Det finns andra områden där ansvaret entydigt ligger hos medlemsländerna, exempelvis skatter, sociala trygghetssystem och utbildning. Här kan Europa bara ge ett bidrag genom dialog. Här har inte Europa befogenheter att fatta beslut.
Nu till frågan om inhämtande av uppgifter, vilket kollega Bullmann föreslår. Enligt min mening måste vara entydigt för oss i Europeiska unionen att de områden prioriteras för vilka Europeiska unionen fattar beslut. På övriga områden, där Europeiska unionen bidrar till att en dialog uppstår, får inhämtande av denna information bara ges andrahandsprioritet. Var ligger prioriteringarna enligt min åsikt? Var behöver vi mer information den kommande tiden? Vi behöver exempelvis mer uppgifter om utvecklingen av bruttonationalinkomsten och dess beståndsdelar. Vi behöver mer uppgifter om utvecklingen av tjänster i Europeiska unionen. Vi vet visserligen mycket om produktionen i Europeiska unionen, men för lite om utvecklingen av tjänster i Europeiska unionen, och vi har för närvarande mycket otillräckliga uppgifter om bytesbalansen i euroland, och det är viktiga beslutsunderlag, exempelvis för Europeiska centralbanken vid dess räntebeslut.
För de ytterligare uppgifterna handlar det i första hand om att få i gång en dialog. Det handlar om att skapa underlag för den så kallade riktmärkningen. Jag måste här klart och tydligt säga att jag anser att det vore ödesdigert om de uppgifter som här införskaffas, nu när de finns, missbrukas till planekonomiska ingrepp i Europeiska unionens näringsliv, och mot detta måste vi skapa ett lämpligt skydd från första början. Dessa uppgifter som - och här håller jag med kollega Bullmann - vi behöver, måste användas för konkurrensen mellan medlemsländerna. Genom att vi i Europeiska unionen har gemensamma gränser utåt och öppna gränser inåt, fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital, har vi inte bara satt i gång konkurrens mellan företagen, utan även mellan staterna. Det handlar om att erbjuda sina medborgare de tjänster man förväntar sig av staten, till billigaste och bästa villkor, och till detta skall enligt min åsikt de uppgifter som omnämns i Bullmans betänkande användas.
(Applåder)

Talmannen
Jag ger ordet till herr Rack för en ordningsfråga.

Rack
Fru talman! De senaste dagarna har ni gång på gång åstadkommit mirakel. Ni har exempelvis gjort att Air France får hit ledamöter i tid. Kanske skulle ni också kunna åstadkomma ytterligare ett mirakel i huset. Vi har precis försökt att komma ned till plenisalen med hiss. Från åttonde våningen var den totalt överbelastad. Ingen kunde andas, men trots det stannade den på varje våning. Vi klarade det, men kanske vore det möjligt att tala om för hissen att den skulle åka fortare.

Talmannen
Tack, herr Rack. Jag skall göra allt för att förverkliga detta mirakel, eftersom jag har befunnit mig i samma situation som er.
OMRÖSTNING
Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 93/7/EEG om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium (KOM(2000)0844 - C5-0767/2000 - 2000/0332(COD)) - utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott.
(Parlamentet antog kommissionens förslag)  
Förslag till rådets beslut om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Amerikas förenta staters regering och Europeiska gemenskapen om samordning av program för energieffektivitetsmärkning av kontorsutrustning (13140/2000 - C5-0713/2000 - 1999/0135(CNS)) - utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi.
(Parlamentet antog kommissionens förslag)  
Initiativ från Konungariket Sverige inför antagandet av rådets rättsakt om ändring av tjänsteföreskrifterna för anställda vid Europol (14084/2000 - C5-0735/2000 - 2000/0827(CNS)) - utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
(Parlamentet antog initiativet från Konungariket Sverige)  
Initiativ från Konungariket Sverige inför antagandet av rådets beslut om justering av grundlöner och tillägg för Europols personal (14085/2000 - C5-0736/2000 - 2000/0828(CNS)) - utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
(Parlamentet antog initiativet från Konungariket Sverige)  
Förslag till rådets beslut om undertecknandet av ett avtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Island och Konungariket Norge om kriterier och mekanismer för att fastställa vilken stat som är ansvarig för att pröva en asylansökan som lämnats in i en medlemsstat eller i Island eller Norge (KOM(2001)0055 - C5-0040/2001 - 2001/0031(CNS)) - utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
(Parlamentet antog kommissionens förslag)  
Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 3911/92 om export av kulturföremål (KOM(2000)0845 - C5-0024/2001 - 2000/0333(CNS)) - utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott.
(Parlamentet antog kommissionens förslag)
  

Betänkande (A5-0027/2001) av Zorba för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till rådets beslut om undertecknande av avtal om ett förlängt samarbetsprogram inom högre och yrkesinriktad utbildning mellan Europeiska gemenskapen och Kanadas regering (KOM(2000)0655 - C5-0706/2000 - 2000/0264(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)  
Betänkande (A5-0028/2001) av Perry för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till rådets beslut om ingående av avtal om ett förlängt samarbetsprogram inom högre och yrkesinriktad utbildning mellan Europeiska gemenskapen och Amerikas förenta stater (KOM(2000)0656 - C5-0707/2000 - 2000/0263(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
  
Betänkande (A5-0032/2001) av Bowe för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och om upphävande av rådets direktiv 90/220/EEG (C5-0685/2000 - 1998/0072(COD))
(Parlamentet antog det gemensamma utkastet)
  
Betänkande (A5-0033/2001) av García-Orcoyen Tormo för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets förordning om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS) (C5-0661/2000 - 1998/0303(COD))
(Parlamentet antog det gemensamma utkastet)
  
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0043/2001) om rådets gemensamma ståndpunkt (9512/1/2000 - C5-0520/2000 - 1997/0359(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (föredragande: Boselli)

OMRÖSTNING
Solbes
. (EN) Fru talman! Efter gårdagens konstruktiva debatt möts vi i dag för att parlamentet skall rösta om detta direktiv som skall bli en hörnsten i arbetet med att utarbeta ett harmoniserat, rättsligt regelverk för upphovsrätt i den digitala miljön.
Som vi uppgav i går kan kommissionen godkänna alla kompromissändringsförslagen från föredraganden och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som redan har antagits i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, det vill säga ändringsförslagen 1, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 14 och 15. Kommissionen har dock problem med några av de andra ändringsförslag som antogs i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och kan därför inte godkänna ändringsförslagen 2, 4, 11, 12 och 13.
Vidare har en rad ytterligare ändringsförslag, ändringsförslag 16-45 också lagts fram i kammaren. Alla dessa ytterligare ändringsförslag kan inte godkännas av kommissionen. Dagens omröstning har stor betydelse för upphovsrättens och närstående rättigheters framtid i informationssamhället.

Talmannen
Jag tackar kommissionär Solbes och ger ordet till herr Cashman för en ordningsfråga.

Cashman
Fru talman! Jag vill gärna upplysa kammaren att, som en betydande innehavare av rättigheter inom den audivisuella sektorn, har jag ett direkt ekonomiskt intresse i denna fråga som kammaren skall behandla och kommer därför att avstå från att rösta under hela behandlingen.
(Applåder)

Talmannen
Herr Cashman, jag tackar er för denna information.

Echerer
Fru talman! I likhet med Cashman skulle jag till parlamentet vilja komma med ett liknande tillkännagivande. Jag tror att i egenskap av författare är många i denna kammare berörda. Men när det gäller ändringsförslag 33 är jag verkligen jävig. Jag vill definitivt inte delta i omröstningen om ändringsförslag 33.

Talmannen
Jag tackar er också för denna öppenhet.

Brok
Fru talman! Jag skulle vilja förklara att jag har ett ekonomiskt intresse och av denna anledning inte deltar i omröstningen.

Corbett
Fru talman! Det kommer naturligtvis att finnas många ledamöter som har ett direkt eller indirekt ekonomiskt intresse i denna fråga, i de flesta fall i ganska liten omfattning. I parlamentets arbetsordning fastslås dock att ledamöter skall uppge sina direkta ekonomiska intressen om de tänker uttala sig i denna debatt. Jag hänvisar till artikel 1 i bilaga I i vår arbetsordning.
Enligt arbetsordningen behöver vi inte uppge sådana intressen före omröstningen. Om varje ledamot som har ett intresse nu skall ställa sig upp och uppge det innan vi börjar denna omröstning, kommer vi inte att hinna börja omröstningen förrän kl. 13.00. Dessa intressen finns registrerade i den skriftliga anmälan om ledamöters intressen, så de finns där och allmänheten kan läsa dem; den anmälan kommer också snart att finnas på Internet efter omröstningen i utskottet för konstitutionella frågor förra veckan.
(Applåder)

Talmannen
Eftersom det är klart och tydligt, tror jag att vi skulle kunna enas om att alla kolleger som befinner sig i denna situation inte röstar. Ni behöver inte ange det före omröstningen: om ni är överens, skulle vi kunna göra på det sättet. Annars kan vi fortsätta. Jag har en rad kolleger som har begärt ordet. Jag hoppas bara att det blir några kvar för att rösta.

Lynne
Fru talman! Eftersom jag redan har uppgett det till andra personer tänkte jag att det enda rätta var att tala om för denna kammare att jag kommer att avstå från att rösta på grund av ekonomiska intressen.

Stockton
Fru talman! Samma sak gäller mig med intressen i ett stort internationellt bokförlag och radio- och TV-bolag. Jag kommer att avstå från att rösta.

Martin, Hans-Peter
Fru talman! Jag skulle gärna ha följt min kollega Corbetts rekommendationer. Men om alla andra gör det är de ekonomiska intressena i mitt fall uppenbara. Jag kommer att avstå från att rösta.

Okking
Fru talman, jag vill också gärna uppmärksamma att jag har personliga intressen i fråga om upphovsrätt rörande Danmarks Radio, och därför avstår jag från att rösta.

Korhola
Fru talman! Jag befinner mig i samma predikament. Samtidigt är jag intresserad av att få veta var gränsen går, för att förmånen är så betydande att det lönar sig att avstå från att rösta i en så här viktig omröstning.

Talmannen
Nu då vi har börjat, tror jag att det är normalt att de kolleger som vill säga det uttryckligen skall kunna göra det, utom om de avstår.

McMillan-Scott
Fru talman! Efter den ordningsfråga som ställdes av Corbett, helt riktigt hänvisande till arbetsordningen om detta, vill jag uppmärksamma kammaren på att vid den tidigare omröstningen om Bowe-betänkandet skulle vi förmodligen inte ha uppnått den majoritet som krävdes, om alla som hade intressen i läkemedelsbolag genom aktieinnehav hade uppgivit sitt intresse. Det är därför viktigt att ledamöter inte behöver avstå från att rösta. De behöver endast göra en anmälan om intresse i utskott eller i kammaren, om de skall uttala sig i frågan. I annat fall kommer vi upptäcka att vi saknar majoritet i många omröstningar om frågor där människor har legitima intressen.
(Applåder)

Talmannen
Blak, Nogueira, Turchi, Speroni och Blokland befinner sig i samma situation. Vi kan således börja att rösta.
Före omröstningen om ändringsförslag 11

Talmannen
Herr Lehne! Ert inlägg är mycket tydligt, det handlar om ett muntligt ändringsförslag.

Medina Ortega
Fru talman! Jag vill som företrädare för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp tala om att vi motsätter oss det muntliga ändringsförslaget.

Talmannen
Herr Medina Ortega! Under sådana förhållanden tror jag inte att det är nödvändigt att jag ber tolv ledamöter resa sig. Jag antar att ni skulle vara tolv åtminstone.
Vi skall ändå pröva, eftersom det anges i arbetsordningen.
(Talmannen konstaterade att fler än tolv ledamöter reste sig för att opponera sig emot att det muntliga ändringsförslaget skulle beaktas)
Efter omröstningen om ändringsförslag 32

Thors
Fru talman! Det gäller ändringsförslag 32 där det på engelska talas om "may use works" och på svenska om "tillgång till". Det är icke samma sak, så jag ber om korrigering i alla språkversioner. Det hade varit väsentligt att få detta sagt före omröstningen.

Talmannen
Jag tror att ni har helt rätt, vi måste se till det före omröstningen. Men i förekommande fall har ändringsförslag 32 förkastats och problemet är löst om jag så får säga.
Före omröstningen av ändringsförslag 38

De Clercq
Fru talman! Den nederländska versionen av ändringsförslag 38 är inte riktigt formulerad. Det måste vara den engelska versionen där det talas om a natural person for his or her private use. På nederländska saknas orden "hans eller hennes". Den nederländska texten måste alltså anpassas enligt den engelska texten.

Talmannen
Ja, herr De Clercq, det kommer vi att göra om ändringsförslagen antas.
Före omröstningen om ändringsförslag 35

Echerer
(Verts/ALE). (DE) Fru talman! Jag skulle bara vilja rätta till den tyskspråkiga versionen som inte heller här är korrekt. Låt oss hålla oss till den engelska versionen där orden his or her har infogats.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd efter dessa ändringar) Talmannen. Mot bakgrund av de iakttagelser som gjorts av kollegerna noterar jag att vi måste vara mycket uppmärksamma på samstämmigheten i de språkliga versionerna.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0039/2001) för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om särskilda bestämmelser för fordon som används för personbefordran med mer än åtta säten utöver förarsätet och om ändring av direktiv 70/156/EEG och 97/27/EG (9012/1/2000 - C5-0456/2000 - 1997/0176(COD)) - föredragande: Miller

Solbes
Fru talman! Som min kollega Liikanen meddelade i gårdagens debatt kan kommissionen godta ändringsförslag 1, 7 och 8 och den kan i princip även godta ändringsförslag 2, 3, 4, 5, 6 och 10. Däremot kan kommissionen inte godta ändringsförslag 9.

Rübig
Fru talman! Jag skulle bara vilja förklara att detta direktiv om enhetliga bussar i Europa avslogs av alla grupper i den första behandlingen. Den gången var det 90 sidor, i dag är det 150. PPE har därför lämnat in ändringsförslag 9, och jag uttalar mig för en återremiss av detta direktivförslag, eftersom vi efter den enhetliga böjningen av gurkor inte dessutom vill ha någon enhetlig böjning av bussarna i Europa. Jag ber kollegerna att rösta emot.
(Applåder från höger)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd efter dessa ändringar)
Betänkande (A5-0025/2001) av Müller för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott (KOM(2000)0222 - C5-0234/2000 - 2000/0080(COD))

Krarup
Fru talman, anledningen till att jag har bett om ordet är att EDD-gruppen, i kraft av föredragningslistans artikel 144, uppmanar till att frågan hänvisas till förnyad utskottsbehandling. Bakgrunden är ganska principiell och betydelsefull, i och med att direktivförslaget uppges vara utfärdat i kraft av artikel 95, alltså ett inre marknadsdirektiv, medan den allt övervägande avsikten bakom direktivet är hälsopolitiskt, varför förslaget enligt lagen hör hemma på ett annat ställe i fördraget, nämligen i artikel 152. Det är en fråga som inte är utan principiell betydelse, eftersom artikel 152 fastslår, att harmonisering inte kan uppnås inom hälsoområdet. Däremot kan en rad andra åtgärder vidtas. Det som är anmärkningsvärt, och som motiverar gruppens uppmaning till förnyad utskottsbehandling, är att denna mycket centrala fråga om den rättsliga grunden, inte belyses någonstans, varken i kommissionens förslag eller i fru Müllers betänkande, och jag hänvisar till en lång rad beslut från domstolen, som rör denna gränsdragning. Det minsta vi kan begära är att frågan undersöks, och därför uppmanar vi till förnyad utskottsbehandling.

Talmannen
Herr Krarup har just på sin grupps vägnar lagt fram en begäran om återförvisning till utskottet. Enligt arbetsordningen skall jag samråda med kammaren.
Finns det någon som vill uttala sig för att stödja denna begäran?

Müller, Emilia Franziska
Fru talman, ärade kolleger! Krarup försökte redan i plenum i går att återremittera och blockera det här förslaget från kommissionen, direktivet, betänkandet. Till att börja med beklagar jag detta utomordentligt, eftersom EDD-gruppen inte deltog i förarbetet med betänkandet, varken i utskottet eller genom ändringsförslag. Detta för det första.
För det andra skulle jag klart och tydligt vilja upplysa om att vi inte här har att göra med artikel 152 - om hälso- och sjukvård - utan om artikel 153, som handlar om konsumentskydd. Av denna anledning ber jag att vi i dag röstar om detta betänkande och att vi inte återremitterar det.
(Applåder)

Talmannen
Föredraganden är således emot en återförvisning till utskottet. Finns det någon som är för?

Frahm
Fru talman, jag vill gärna tala för förslaget, för jag menar att om minsta misstanke kan väckas om att vi går bortom den rättsliga grund, som vi fastställt för vårt arbete, så har vi ett problem i ett parlament, som gärna vill hantera frågorna på ett seriöst sätt. Jag menar, att så länge det inte har gjorts en grundlig undersökning av denna fråga, så är det klokt att inte fatta ett slutgiltigt beslut, och därför vill jag varmt stödja att ärendet går till förnyad utskottsbehandling.

Roth-Behrendt
Fru talman! Jag är ledsen. Jag hade försökt att undvika det, men kanske borde vi dock se saker och ting som de är, även vårt rättssystem i Europeiska unionen. Inom ramen för den inre marknaden är vi förpliktade att även på konsumentområdet ägna oss åt harmoniserande lagstiftning. För närvarande ägnar vi oss, med den aktuella lagstiftning som Müller är ansvarig för, åt just det. Vi harmoniserar den lagstiftning som finns i medlemsländerna om kosttillskott, och orsaken till att vi gör detta är naturligtvis också konsumentskyddet. Det är ingen mening med att vi överskrider Europaparlamentets befogenheter, och vi gör därmed det som vi också gör på många andra områden. EG-domstolen kommer att hålla med oss när som helst. Den som i dag skulle försöka att skjuta på det, stryka det från föredragningslistan, den gör det med felaktiga argument.

Talmannen
Innan vi går till omröstning om denna begäran om återförvisning till utskottet, har jag fått ett förslag som rör förfaranden från Corbett.

Corbett
Fru talman! Denna begäran från EDD-gruppen är verkligen en kränkning av våra förfaranden. Om EDD-gruppen verkligen var angelägen om denna fråga skulle den ha lagt fram ett ändringsförslag om förslagets rättsliga grund under utskottsberedningen eller vid förstabehandlingen, eller när det kom till utskottet vid andra behandlingen.
Att återkomma nu och lägga fram detta förslag rörande förfarande i kammaren för att de inte har förberett sig ordentligt i utskottet är verkligen en kränkning av vår arbetsordning.
(Applåder)
(Parlamentet förkastade begäran om återförvisning till utskottet) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0015/2001) av Lange för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 97/24/EG om vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos två- eller trehjuliga motorfordon (KOM(2000)0314 - C5-0334/2000 - 2000/0136(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0018/2001) av Jensen för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet (KOM(2000)0459 - C5-0384/2000 - 2000/0195(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)
Betänkande (A5-0024/2001) av Swoboda för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets förordning om stöd till Turkiet inom ramen för strategin inför anslutningen, särskilt om inrättandet av ett partnerskap för anslutning (KOM(2000)0502 - C5-0468/2000 - 2000/0205(CNS)

Nicholson of Winterbourne
Fru talman! Jag vill fråga om ändringsförslag 3 har kontrollerats vara tillåtligt, då det är helt diskriminerande på religiösa grunder.

Talmannen
Jag vänder mig till herr Swoboda. Det förefaller mig att detta ändringsförslag är tillåtligt.

Swoboda
Fru talman! Jag ser här inget diskriminerade innehåll. Den antog också nästan enhälligt i utskottet, och det i närvaro av baronessan Nicholson. Jag ser alltså inget problem här, det är första gången ett sådant dyker upp.

Talmannen
Det var också min ståndpunkt, men jag tackar er, herr Swoboda, för ert uttalande.

Nicholson of Winterbourne
Fru talman! Jag ber om ursäkt. Ändringsförslag 9 är enligt min åsikt diskriminerande på religiösa grunder.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen)

Perry
. (EN) Europaparlamentet har ombetts ge sitt samtycke till detta avtal mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater inom högre och yrkesinriktad utbildning. Som föredragande för Europaparlamentet stödde jag detta avtal eftersom samarbete av detta slag är viktigt i dagens globala samhälle.
Jag anser att det finns väldigt mycket att vinna på båda sidor med detta avtal. Europeiska yrkesfärdigheter inom affärsverksamhet och teknik kan förbättras både genom att lära av amerikanska lärare och tillsammans med amerikanska elever. Samma modell skulle kunna användas åt andra hållet för att främja amerikanarnas kännedom om metoder för språkutbildning och om att arbeta i mångkulturella sammanhang. Detta har haft stöd av själva avtalet som framkallade intresse i Förenta staterna genom deras erfarenhet av och beundran för Erasmus­programmet.
Jag är övertygad om att Europaparlamentet skulle vilja delta mer i diskussionerna om detta avtal och jag hoppas att man samråder med Europaparlamentets ledamöter tidigare under förfarandena än vid denna förhandlingsrunda. Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott upplystes om avtalet bara några veckor före förhandlingarna med de amerikanska myndigheterna.
Avtalet har ett anslag på 8,6 miljarder euro för dess löptid på fem år. Jag skulle föreslå att man från nästa år undersöker hur privat finansiering kan användas för att komplettera detta belopp. Vid diskussioner med kommissionen och de amerikanska myndigheterna har man visat sig entusiastisk för idén och jag hoppas att det är något som Europaparlamentet, Europeiska kommissionen och den amerikanska administrationen kan samarbeta om.
Som jag uppgav i min motivering skulle det också gagna programmet att få ett namn som kunde ge det en tydligare profil hos studerande, universitet och hos allmänheten. En del av resonemanget bakom programmet är att det skall tjäna som en symbol för samarbete över Atlanten, och därför måste det bli så välkänt som möjligt. Också här har jag mottagit positivt gensvar från de andra berörda parterna, och jag litar på att det är en sak som kan diskuteras mer ingående inför nästa avtal år 2005.
Personligen tycker jag att vi bör överväga följande namn på statsmän som associeras med förbindelserna mellan USA och Europa: Churchill, Eisenhower eller Lafayette, vilken som helst kunde enligt min mening vara ett lämpligt namn på detta program.
Betänkande (A5-0032/2001) av Bowe

Bonino
Fru talman! Ledamöterna på Lista Bonino röstade för detta direktiv om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön. Detta är verkligen en viktig omröstning för direktivet tar hänsyn till försiktighetsprincipen, men blandar inte ihop den med förbud och efter tre år av detta arbete anser vi att vi har gjort viktiga framsteg. Men låt mig uttrycka en förhoppning om att detta parlament skall kunna visa lika stor öppenhet när det gäller den biotekniska forskningen inom medicin och sjukvård. När man diskuterar genetisk ingenjörskonst så talar man just om en väldig sektor som öppnar sig, inte bara mot livsmedelssektorn, utan mot den medicinska forskningen, och jag hoppas att detta parlament skall ta sitt beslut om att förbjuda terapeutisk forskning och kloning under förnyad behandling. Det är detta dagens omröstning handlar om. Jag hoppas att vi på det här sättet skall ha kommit förbi veton och förbud, men jag hoppas framför allt att detta inte skall stanna inom den agrara sfären utan även så snart som möjligt kunna utvidgas till att även gälla den medicinska forskningen och att vi inte låter oss hindra av klerikala eller religiösa veton.

Fatuzzo
Fru talman! Pensionärspartiet röstade för att tillåta produktion och försäljning av genetiskt modifierade organismer, vilket är vad Bowes betänkande handlade om. Varför? För att pensionärerna väntar på det vin som gör oss yngre; pensionärerna väntar på det vin som inte gör oss berusade; pensionärerna väntar på det vin som inte skadar levern, vinet som gör männen oemotståndliga men även den champagne som gör alla kvinnor vackra, inklusive svärmödrar. Och slutligen väntar alla italienare på att genetiskt modifierade organismer skall kunna skapa en "bistecca alla fiorentina" som är helt ofarlig, så att vi i lugn och ro skall kunna njuta av denna italienska och europeiska läckerhet.
(Applåder)

Ahern
. (EN) Förbudet kommer att finnas kvar eftersom nya godkännanden av genetiskt modifierade produkter inte är godtagbart innan ett lämpligt ramverk för biosäkerhet inom EU har utarbetats och genomförts av alla medlemsstater. Sådana godkännanden skulle i själva verket strida mot försiktighetsprincipen som det nya direktivet uttryckligen hänvisar till och de skulle utgöra risk för miljön och konsumenters hälsa. Medlemsstaterna måste motsätta sig varje försök att häva det faktiska moratoriet genom muntliga överenskommelser med bioteknikföretag.
Tack vare Greens ansträngningar kommer det nya direktivet också att kräva att all utsättning av genetiskt modifierade organismer registreras i offentliga register. Det kommer också att säkerställa nya och högre säkerhetsstandarder för skydd av miljön och människors hälsa. Det baseras på en bredare riskbedömningsmetod och inför nya koncept för spårbarhet och övervakning som kan hjälpa till att identifiera och rätta till skadliga effekter från genetiskt modifierade organismer i ett tidigare skede.
Inslagen i detta ramverk, spårbarheten och märkning av genetiskt modifierade organismer och härledda produkter, skadeståndsskyldighet vid skador som orsakats av genetiskt modifierade organismer och genomförandet av Cartagenaprotokollet om biosäkerhet har ännu inte behandlats genom någon lagstiftning. Att rösta för direktivet skulle vara som att köpa grisen i säcken.
Mer än 6 000 hektar jordbruksmark i fyra medlemsstater i Europeiska unionen såddes förra året med oljerapssorter som kontaminerats av genetiskt modifierade växter. Enligt direktivet är medlemsstater skyldiga att upphöra med sådana otillåtna utsläpp.

Lambert
. (EN) Det är mycket som kan välkomnas i det nya direktivet i jämförelse med dess föregångare.
Jag välkomnar särskilt erkännandet av de eventuella bredare direkta och indirekta effekterna och riskerna med utsläpp av genetiskt modifierade organismer i miljön. Det gläder mig att det kommer att bli ett offentligt register över utsläpp av genetiskt modifierade organismer, antingen det gäller avsiktlig utsättning eller saluföring av genetiskt modifierade organismer. Kravet på att få stopp på ej medgivna utsläpp visar också att det behövs ett konsekvent agerande.
Jag beklagar dock förseningen med förbudet mot markörer för antibiotisk resistens och villkoren som hänger samman med detta förbud, effektiviseringen och kortare tidsfrister för tillståndsförfaranden och flera andra faktorer i detta slutresultat.
Jag har därför avstått från att rösta. Hela regleringspaketet är inte ännu utrett: till exempel om skadeståndsansvar och export till stater med icke-genetiskt modifierade organismer. Inte heller är jag övertygad om att det för närvarande finns forskningsmöjligheter för att fullt ut bedöma faktorerna i direktivet. Behoven hos vår miljö och biologisk mångfald bör vara avgörande på detta område. Jag anser inte att det är rådets ståndpunkt för närvarande.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin
. Vi svenska socialdemokrater röstar ja till det förslag som godkänts av förlikningskommittén. Detta är inte ett ställningstagande för eller emot genmodifierade produkter, utan ett sätt att reglera den verklighet vi befinner oss i. Vi har ett ansvar som politiker att se till att detta område regleras. Resultatet av att inte godkänna denna nya text är att vi står kvar med den gamla lagstiftningen, en lagstiftning som inte är i takt med den nya utvecklingen på genteknikens område.
Vi måste förlita oss på att kommissionen presenterar ett tydligt förslag vad gäller spårbarhet och märkning, såsom den utlovat. Konsumenterna måste kunna göra ett val om de vill köpa GMO-produkter eller inte. Vi anser det vara viktigt att vi får tydliga regler på detta område.

Berthu
. (FR) Liksom vid de båda första behandlingarna i Europaparlamentet den 11 februari 1999 och den 12 april 2000 vägrade jag i dag att godkänna förslaget till direktiv om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer (GMO) enligt det resultat som vi nu har av arbetet i förlikningskommittén rådet - Europaparlamentet. Oberoende av det strategiska ordningsskäl som jag redan har redogjort för i huvuddebatten (vi riskerar att bli lurade om vi godkänner införandet av ett tillståndsförfarande och moratoriet upphävs inom den närmaste framtiden utan andra garantier) verkar den aktuella texten, innehållsmässigt, fortfarande mycket otillfredsställande.
Förvisso kan man notera vissa framsteg, till exempel i fråga om tidsplanen för avlägsnande av spårämnen för antibiotikaresistens. Men det finns fortfarande också oroande skuggområden. I första hand finns ingenting om ansvaret och en eventuell försäkringsskyldighet från GMO-utsättarnas sida. Kommissionen har bara ganska vagt lovat att " lämna förslag" , men det kommer säkert inte att gälla försäkringsskyldighet, som kommissionen inte vill ha (och inte heller GMO-producenterna). Vidare avser saluföringstillstånden en alltför lång tid (tio år), vilket är Europaparlamentets fel, som har låtit sig luras av påtryckningsgrupper. Punkten om nationellt skydd i artikel 23 är inte tillräckligt sträng, eftersom en medlemsstat kan få sig ålagd ett saluföringstillstånd som skulle gälla för gemenskapens territorium i sin helhet.
Bland de nedslående bestämmelserna kan slutligen nämnas de som rör information till allmänheten: odlingsplatser för GMO-plantor i handelssyfte bör anmälas till behöriga myndigheter och "meddelas allmänheten på ett sätt som myndigheterna bedömer som lämpligt". Med andra ord, kommer det i så fall inte att finnas någon skyldighet att ge en uppriktig och öppen information. Denna metod att minimera informationen påminner oss om den metod som kommissionen redan använde i början av 1990-talet, då " galna ko" -epidemin höll på att utvecklas. De europeiska myndigheterna är otvivelaktigt recidivister.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Genom att rösta emot detta betänkande röstade vi vare sig emot forskning på jordbruksområdet eller mot de vetenskapsmän som forskar på detta område.
Men resultaten av denna forskning används obetingat av truster inom livsmedelsindustrin och stärker för övrigt deras dominans över jordbruket, eftersom jordbrukarna allt oftare måste vända sig till dessa truster för att få utsäde, etc.
Vi litar absolut inte på livsmedelsindustritrusterna, vars verksamhet enbart motiveras av sökandet efter största möjliga vinster, om det så är på bekostnad av konsumenternas hälsa och den ekologiska jämvikten. Ingenting i förslaget till direktiv gör det emellertid möjligt att tänka sig att utsättningen av genetiskt modifierade organismer och särskilt deras saluföring, kommer att genomgå ytterst stränga kontroller som medför ett totalförbud om det är i samhällets intresse, även om man måste trotsa livsmedelsindustritrusternas intressen.
Det faktum att dessa truster inom livsmedelsindustrin fortsatte att sälja animaliskt mjöl, trots att detta mjöls farlighet hade påvisats, och släpphäntheten gentemot dessa truster, för att inte säga medhjälpen till dem, av de europeiska staterna och institutionerna utgör redan en allvarlig varning och kommer utan tvivel att ställa sig dyrt i framtiden.
Vi har följaktligen röstat emot detta betänkande.

Désir och Lienemann
. (FR) Vi kommer att rösta emot betänkandet av David Bowe för förlikningskommittén därför att de väntade målen i översynen av direktiv 90/220 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer inte har uppnåtts. Eftersom det handlar om en fråga som är så grundläggande för våra medborgare borde Europaparlamentet emellertid ha uppnått en samstämmighet om samtliga behandlade frågor och ett samtidigt vidtagande av de åtgärder som säkerställer försiktighetsprincipen.
Framsteg har förvisso nåtts jämfört med det gamla direktivet (uteslutande av läkemedelsprodukter och förlängning av tillstånden), men vi kan inte godkänna ett direktiv som inte säkrar spårbarhet, märkning eller producenternas ansvar.
Hur kan man tänka sig utsättning av genetiskt modifierade organismer utan ett formellt ansvar för industrierna och utan ett direktiv som reglerar frågan om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer? Kommissionen tillkännager sin avsikt att lägga fram förslag till direktiv, men när kommer dessa att antas? Vilket innehåll kommer de att ha? Vi kan inte rösta om utsättningen utan dessa garantier.
Vi får inte glömma bort konsekvenserna av BSE-krisen, försiktighetsprincipen, livsmedelssäkerheten och de mer än givna riskerna för överföring till andra odlingar - återverkningarna på människors hälsa inte att förglömma. Fem medlemsstater har i varje fall redan tillkännagivit sin vilja att behålla ett strängt moratorium mot ny saluföring av genetiskt modifierade organismer, även om översynen av direktivet skulle godkännas och jag gläder mig åt det.
Detta förslag till direktiv är farligare på grund av vad det förbigår än vad det innehåller. Europaparlamentet har ändå under förlikningsförfarandet i hög grad framhållit tydliga bestämmelser för märkning och spårbarhet när det gäller genetiskt modifierade organismer, eftersom dessa bestämmelser är väsentliga för konsumenterna som bara kan besluta om ett eventuellt inköp av produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer om dessa är märkta på lämpligt sätt. Det handlar här om lurendrejeri. Det är viktigare att försiktighetsprincipen vinner över vissa multinationella företags handelsintressen och att enbart skyddet av de europeiska konsumenterna beaktas.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Den kompromiss Europaparlamentet och rådet kom fram till är klart otillräcklig, även om innehållet i förslaget till direktiv är bättre än det första förslaget, och framför allt mer fullständigt än det tidigare direktivet.
Men det är viktigt att komma ihåg att ett moratorium för genetiskt modifierade organismer gäller, vilket man menar skall upphöra så snart det nya direktivet träder i kraft. Även om det är riktigt att kommissionen lovade att lägga fram lämpliga lagförslag rörande märkning och spårbarhet under 2001 som skall komplettera befintliga regler för märkning enligt vitboken om livsmedelssäkerhet, är det viktigt att behålla moratoriet åtminstone under tiden som denna lagstiftning förbereds och godkänns.

Krivine
. (FR) I det nya direktivet om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer gjorde man anspråk på att "omfatta samtliga direkta och indirekta ekologiska aspekter". Det måste noteras att resultatet är långt ifrån de angivna ambitionerna och att ämnen som kan irritera har förbigåtts.
Frågan om miljöansvar som omfattar de skador som förorsakas av genetiskt modifierade organismer skjuts således upp på framtiden, liksom beaktandet av eventuellt långsiktiga kumulerade effekter i samband med ömsesidig inverkan av flera genetiskt modifierade organismer. I klartext, tillåter man utsättning av genetiskt modifierade organismer inom jordbruket utan att veta vilka risker som man verkligen utsätter sig för och utan att också veta vem som kommer att vara rättsligt ansvarig för de skador som förorsakas.
De oklarheter som medges av direktivets författare visar än en gång att det är nödvändigt att föreskriva ett moratorium om produktionen av genetiskt modifierade organismer av orsaker som har samband med ekologi och folkhälsa. Genom att man i direktivet nöjer sig med en bristfällig ram för deras utsättning strider det mot kravet i moratoriet och det är det främsta skälet till att jag röstar emot betänkandet. Dessutom har man fullständig kännedom om de sociala och demokratiska följderna av spridningen av genetiskt modifierade organismer: denna spridning stärker ytterligare livsmedelsindustrins dominans över producenterna och konsumenterna. Genom direktivet gynnar man främst storindustrin och det är det andra skälet till att jag röstar emot betänkandet.

Meijer
. (NL) När det gäller genetisk modifiering så verkar valet nu stå mellan att upprätthålla en gammal reglering, vilken visserligen är otillräcklig, men som inte innebär någon fara tack vare ett moratorium, och en ny reglering som är litet bättre men som inte säkerställer moratoriets fortlevnad. I tisdags angav jag redan i den här debatten att det verkliga valet är ett annat. Den ena möjligheten är att tillåta en kommersiell tillämpning, acceptera okontrollerbara förändringar i naturen och främja försäljningen av nya produkter med ännu okända risker för ovetande konsumenter. Den andra möjligheten är att förbudet mot kommersiell tillämpning fortsätter att gälla medan det under tiden endast sker vetenskaplig forskning. En vetenskaplig forskning som kommer att behövas under lång tid än för att kartlägga vad som på längre sikt kommer att vara eventuella positiva och negativa konsekvenser av genetisk modifiering. Jag väljer den senare möjligheten, men den omfattas tyvärr inte av omröstningen i dag. Jag tror att både majoriteten i Gruppen Europeiska enade vänster och i Gruppen De gröna har låtit sig förvirras av den här bristen på valmöjligheter, vilket nu leder till röstnedläggning. Mitt parti, Socialistiska partiet i Nederländerna, ser inte det som en lösning. Därför röstar jag emot.

Papagiannakis
. (EL) Den slutliga utformningen av det nya direktivet om de genetiskt modifierade organismerna har givetvis vissa positiva inslag, exempelvis förbättrade kontroller, offentliga register och gradvis avskaffande av markörer för antibiotikaresistens. Det ger dock möjlighet till att ge tillstånd för odling i stor skala och enligt vår åsikt tillämpas inte försiktighetsprincipen fullständigt.
Under debatten framkom de viktiga farorna med genetiskt modifierade organismer utan definitiva och övertygande motargument. Vi hänvisar till farorna för folkhälsan (allergier, ökad resistens mot antibiotika, eventuell giftighet) men också allmänt för de ekosystem där genetiskt modifierade organismer sätts ut (hot mot den biologiska mångfalden...) Det bör också tilläggas att dagens kunskaper om genetiskt modifierade organismer fortfarande, vilket är allmänt erkänt, är otillräckliga då det inte finns systematisk och bekräftad kunskap om hur det totala genetiska materialet som förs in i genen fungerar och utvecklas. "Olyckor" och "överraskningar" har redan registrerats i konkreta fall av sådana genetiska ingrepp i USA, Australien och på annat håll. Rådets gemensamma ståndpunkt antogs trots det faktum att medlemsstater såsom Frankrike, Italien och Danmark förklarade att de anser det vara nödvändigt med ett nytt femårigt moratorium. Allt detta stärker våra reservationer och vår övertygelse att, trots att kontroll och övervakning av nödvändighet stärks, det ögonblick ännu inte har kommit då legalisering av avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön är lämplig.
Dessutom är vi inte alls övertygade om att genetiskt modifierade organismer skulle bidra vare sig till produktiviteten och utvecklingen inom jordbruket eller ens till en minskning av vissa växtgifter vilket redan har tagits upp i amerikansk forskning i ett stort antal regioner där odlingar finns med genetiskt modifierade organismer. Det är tydligt att ett grundläggande skäl till att hålla fast vid spridning av genetiskt modifierade organismer är möjligheten för vissa företag att beviljas patent på och ensamrätt att använda arter eller ämnen som har modifierats genetiskt, något som också den italienske jordbruksministern nyligen framhöll för den italienska pressen.
På grund av allt detta kan vi inte rösta för den gemensamma ståndpunkten som utformats angående det nya direktivet om genetiskt modifierade organismer.
Betänkande (A5-0033/2001) av García-Orcoyen Tormo

Breyer
Fru talman! Vi har röstat för betänkandet, för detta betänkande är ett viktigt instrument för att belöna företag som går längre än andra företag. EMAS skall vara ett incitament. Vi är emellertid besvikna över att BAT, alltså best available technique, inte finns med i det här betänkandet, att det inte fanns något stöd för detta i de stora grupperna, för med best available technique hade vi skapat ytterligare incitament för företagarna att verkligen utnyttja bästa tillgängliga teknik.
En stor framgång är det emellertid att företagen här förhoppningsvis motiveras att ansluta sig till EMAS, för EMAS-registreringen stagnerar ju för närvarande på grund av det konkurrerande systemet ISO 1400. Nu bidrar detta beslut förhoppningsvis till att detta rättas till, för EMAS är avsevärt bättre än ISO, eftersom de bästa märks enligt EMAS, medan inom ISO bara de skall märkas som är bättre än tidigare, även om det över huvud taget inte definieras och anges vad de var tidigare. Därför har vi röstat för detta betänkande, och vi hoppas att EMAS-registreringarna ökar genom detta, i synnerhet i Tyskland, där EMAS-registreringen är mycket utbredd, och vi hoppas att företagen därigenom får incitament att verkligen förbättra sina miljöinstrument, och därmed även skapar ett incitament för att göra det bästa för miljön.

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade emot betänkandet om frivilligt deltagande i EMAS. Jag röstade emot, eftersom jag är emot ordet "frivilligt" som finns i titeln. Det är verkligen på tiden att vi i det europeiska lagstiftningsarbetet på miljöområdet blir seriösa. De skador som orsakats av de tidigare årens lättsinne och av ungdomarnas bristande vilja att respektera miljön har fört oss till den fruktansvärda, bedrövliga situation där vi för närvarande befinner oss. Direktiv och förordningar som skall få oss att respektera miljön borde vara obligatoriska och jag tycker inte vi kan lita till frivillighet och till företagens goda vilja när det gäller att respektera reglerna.

Meijer
. (NL) Vem bedömer hur pass miljövänliga företag är? I rapporten från förlikningskommittén benämns slutresultatet av förlikningen som mycket tillfredsställande. Då avses den kompromiss inom ramen för vilken ändringsförslag har antagits och dragits tillbaka. Till de tillbakadragna ändringsförslagen hör bland annat en önskan som parlamentet tidigare uttalat om att inte bara stora kontrollorganisationer utan även oberoende kontrollanter och miljökontrollanter skall kunna delta i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning och utfärdandet av certifikat. I Tyskland finns den möjligheten redan men i Nederländerna och i Danmark försöker de stora institutionerna motarbeta det. Jag vill påminna om ändringsförslaget från dåvarande parlamentsledamoten Van Putten från PSE-gruppen, vilket var avsett att förhindra att några länder fortsätter att utesluta självständiga miljökontrollanter. Jag kan konstatera att denna önskan inte fått den uppmärksamhet den förtjänar vid förlikningen. Därmed verkar det här problemet återigen bollas tillbaka till de två berörda medlemsstaterna. Det lyckas dock inte eftersom den uteslutna gruppen kommer att fortsätta åberopa sig på det faktum att det nu finns en europeisk förordning. Jag förväntar mig under den kommande tiden ett antal tolkningstvister om det nu olösta problemet och kommer därför inom kort att be Europeiska kommissionen om ett förtydligande.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0043/2001) av Boselli

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för betänkandet om skydd för upphovsmannarätten. Jag är för ett europeiskt system för att reglera denna viktiga sektor, men jag måste säga att, efter att ha röstat, så drabbades jag av tvivel som jag hoppas skall skingras i framtiden. Innan jag kom in i kammaren träffade jag en ung man, Marcello från Pescara. Han sade till mig - detta kommer ni knappt att tro, fru talman - att han tar mina röstförklaringar och sätter upp dem på väggen i sitt kontor. Detta är inget jag har hittat på, det är sant! Tydligen tycker han att det är intressant och att de förtjänar att synas. Då blir min fråga och det jag oroar mig över: kommer detta direktiv även att skydda Fatuzzos upphovsmannarätt när han lämnar sina röstförklaringar? Det hoppas jag verkligen! Om det blir så, kommer jag att bli ännu gladare över att ha röstat för.

Goebbels
Fru talman! Det är alltid svårt att skapa en rättvis balans mellan det nödvändiga skyddet av upphovsrätten och skyddet av varje människas rätt till kunskap och vetande.
Min vän, Jacques Poos, och jag har röstat emot praktiskt taget samtliga ändringsförslag som har lagts fram av parlamentsutskottet, och av våra kolleger, därför att vi ansåg att den inledande gemensamma ståndpunkten var mycket balanserad och väl avvägd.
Jag noterar vidare med glädje att, efter denna kamp om ändringsförslagen och efter alla påtryckningar av alla sorters grupper, har den gemensamma ståndpunkten praktiskt taget inte ändrats. Jag anser att den ger vårt parlament och rådet en god grund för att lösa detta svåra problem.

McCarthy
Fru talman! Jag välkomnar också dagens omröstning om upphovsrätt och informationssamhället. Detta har varit ett mycket kontroversiellt och svårt område att lagstifta om, men i dag har vi uppnått en seger för sunt förnuft. Vi kan vara förvissade om att med vår röst skapar vi - till exempel i ändringsförslag 5 - skydd för rättsinnehavare mot eventuell piratkopiering på Internet och vi har även fått bort några ändringsförslag från PPE-gruppen som skulle ha varit till mycket skada för rättsinnehavare.
Samtidigt förvägrar vi inte medborgare tillgång till informationssamhällets "brave new world" och framför allt för mer missgynnade användare och samhällen. Dagens omröstning innebär att vi nu kan underteckna WIPO-fördraget och ge ett internationellt upphovsrättsskydd till våra kreativa industrier. Dataspelsindustrin i min egen region innehar en tredjedel av världsmarknaden för dataspel. Vi måste skydda dessa industrier som skapar arbetstillfällen och hjälper upp vår ekonomi - inte bara på lokal nivå, utan på den europeiska sfären. Vi kan nu se framåt emot framtida översyn av lagstiftningen och kontaktkommitténs arbete för att säkerställa att det inte sker något brott mot eller kränkning av upphovsrätter på Internet eller någon begränsning för privat användning eller korrekt användning.

Ahern
. (EN) De irländska superstjärnorna Boyzone och the Corrs har begärt att Europaparlamentet skall skydda deras musik i Internetåldern.
Det är mycket viktigt för Irlands musik- och skrivförlagsindustri att man kan få tillgång till musik via Internet på lagligt sätt. Det är särskilt viktigt att unga lovande musikers och artisters framgång inte äventyras genom piratkopiering. Musikindustrin skulle falla sönder utan ett tillräckligt skydd mot piratkopiering på Internet.
Upphovsrätter för författare och kreativa personer av alla slag är ett prioriterat område, men direktivets syfte är också att ge möjlighet för bibliotek att fortsätta tillhandahålla kopior för privat användning. Biblioteken har dock godkänt att författares upphovsrätter är prioriterade.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna har i dag, i andra behandlingen av ändringsförslaget till direktivet om upphovsrätt i informationssamhället, röstat för att säkra den nödvändiga balansen mellan å ena sidan rättighetsinnehavarnas fullt berättigade intresse av att skydda sina rättigheter, i förhållande till de nya möjligheter som Internet medför, och hänsynen till allmänhetens intresse av att använda Internets möjligheter, till gagn för den informationsutveckling, som är förutsättningen för utvecklingen av kunskapssamhället.
I omröstningen röstade vi för det ändringsförslag, som skall göra det möjligt för public service-byråerna att utveckla sina så kallade "on demand-services" (på-begäran-tjänster). Det har vi gjort, eftersom vi menar att det är viktigt att det inte läggs onödiga hinder i vägen för public service-byråerna, så att de i fortsättningen kan vara en del av den totala mediebilden. Vi har lagt avgörande vikt vid att de offentliga tjänstestationerna naturligtvis skall betala för den materialanvändning, som andra har rätt till.
I omröstningen lade vi också vikt vid att det inte läggs onödiga restriktioner på undervisning, forskning och biblioteksverksamhet, två av hörstenarna i en modern demokrati.

Inglewood
. (EN) I den digitala åldern är det viktigt att problem med upphovsrätt och immaterialrätt inte hindrar företag som arbetar med radio- och TV-sändningar att använda sina musikarkiv. I Förenade kungariket har vi inte detta problem, men jag har förstått att det kan vara ett problem på andra håll.
På grundval av erfarenheterna i Förenade kungariket ser vi inget skäl till varför det behöver vara så, vilket är orsaken till varför de brittiska konservativa nu röstar mot ändringsförslag 11. Om denna fråga inte kan lösas på ett godtagbart sätt utan lagstiftning anser vi emellertid att den bör granskas på nytt som en del av översynen av direktivet om 18 månader.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi är givetvis för rätten för konstnärer, kompositörer, uttolkare, författare, journalister, etc. att tillfredsställande leva av sitt arbete. Därför stöder vi deras krav på skydd av upphovsrätten.
Men mycket ofta är de som framhäver upphovsrätten för att dölja sina egna intressen de stora förläggarna av skivor, böcker och CD-rom och arbetsgivarna inom massmedia och Internet, som just tar ut sina vinster på författarna och på konsumenternas bekostnad, eftersom de senare ofta hålls utanför kulturen, om så vore bara genom kostnaden för böcker, CD-skivor, etc. För dessa stora företag innebär bara upphovsrätten att de har sin egen rätt att göra största möjliga vinster på författarnas och allmänhetens bekostnad, liksom på organisationers bekostnad, till exempel, lånebibliotek som försöker ställa verk till allmänhetens förfogande som den annars aldrig skulle ha tillträde till.
Eftersom man med texten försöker förena informationskapitalisternas intressen med författarnas, liksom publikens, intressen har vi lagt ner vår röst i fråga om många ändringsförslag, medan vi har röstat för dem som verkligen skyddar författarnas intressen och allmänhetens rättigheter.

Scallon
. (EN) Jag uppger att jag har intressen inom upphovsrätt. En juridisk rådgivare har upplyst mig att jag docka har rätt att rösta som en enskild författare. Jag är inte en betald lobbyist.

Whitehead
. (EN) Liksom andra ledamöter som talade i början av denna debatt, har jag avstått från att rösta för jag innehar upphovsrätter på området TV-dokumentärarkiv och böcker. Inget av dessa intresseområden innebär någon direkt ekonomisk vinst för mig om ändringsförslaget skulle godkännas, och i vilket fall - gemensamt med föredragande Boselli - är jag emot många av dem. I varje fall är den klokaste vägen att avstå och att gratulera herr Boselli till hans framgångsrika förhandling om ett betänkande som kommer så nära den gemensamma ståndpunkten och till det balanserade resultat som uppnåddes.

Caudron
. (FR) Med anledning av omröstningen om betänkandet av Boselli vill jag tydligt säga att med detta betänkande och den diskussion som det har orsakat ställs frågan om Europas kulturella framtid som är mycket nära förbunden med de medel som ställs till upphovsmännens förfogande.
Den kulturella världen och upphovsmännen har inte misstagit sig när de med kraft har mobiliserat sig. Jag har träffat många företrädare för dem, jag har läst deras dokument och jag tror, liksom många i vårt parlament, att de i hög grad har rätt.
Var och en har naturligtvis intresse av att verken sprids vida omkring, särskilt genom de nya kommunikationsmedlen. Men det får inte leda till en vild plundring! Därför är det absolut nödvändigt att skapa en riktig ram för processen och särskilt behålla en verkligt privat status för den privata kopian.
Kampen är långt ifrån vunnen efter omröstningarna i dag. Det är ytterligare ett skäl för att fortsätta den medborgerliga kampen för ett Europa som inte enbart skall vara ett kallt och hjärtlöst ekonomiskt och finansiellt monster.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Författare och konstnärers skapande produktion i allmänhet kan inte ses som vanliga varor, varför det är viktigt att hitta tekniska lösningar som skyddar och främjar litterärt och konstnärligt skapande, och samtidigt sprider de producerade verken. Även när man använder den nya teknologin är det viktigt att ta hänsyn till dessa aspekter.
Försvaret för användarnas intressen förutsätter att det finns goda verk, att skaparförmåga främjas och naturligtvis att spridning av verken får stöd. Därför beklagar vi att några av förslagen från GUE/NGL-gruppen, som vi tillhör, inte har godkänts då de syftade till att stärka upphovsrätten.
Men vi är i alla fall tacksamma för att den slutliga ståndpunkten blev delvis positiv, trots dess begränsningar, och vi hoppas att medlemsstaterna fäster särskild uppmärksamhet vid konstnärligt och litterärt skapande och främjandet av deras spridning, och att upphovsrätten respekteras.

Manders
. (NL) Jag vill härmed gratulera föredraganden och kommissionären till det resultat som uppnåtts med detta betänkande som är i det närmaste det som framkommit genom mest lobbyverksamhet. Varför all denna lobbyverksamhet? Eftersom den lagstiftning som blir resultatet av det här betänkandet har en enorm effekt på samhället, varvid lobbyn alltså måste vara det samhällets språkrör. När allt kommer omkring så är jag själv också mycket nöjd med det resultat som uppnåtts, varvid en sund jämvikt har skapats mellan konsumenternas, industrins och rättsinnehavarnas intressen.
Även om jag rekommenderat den liberala gruppen att hålla fast vid den gemensamma ståndpunkten med föredragandens kompromissändringsförslag och förkasta övriga ändringsförslag med sikte på ställningstagandena i gruppen, så har jag tillåtit mig själv att rösta annorlunda med avseende på det senare.
Jag anser att upphovsrätten har till syfte att skydda rättsinnehavarna och enligt mig mening så skulle det kunna göras bättre än i det betänkande som antagits.
Mängden av möjliga undantag för varje medlemsstat när det gäller kopieringsmöjligheter och möjligheten att kunna ingripa med avseende på de tekniska åtgärderna oroar mig, eftersom jag anser att principerna för den inre marknaden kan störas på det sättet.
För undantag som myndigheterna ålägger måste alltid en rimlig ersättning utgå, oavsett av vem eftersom jag tycker det är orättvist att rättsinnehavare måste erbjuda det här gratis. När det gäller ändringsförslag 2 anser jag att det måste förhindras att det sker dubbla betalningar.
Syftet med ändringsförslag 11 tilltalar mig verkligen men jag tycker att formuleringen i det här fallet går alldeles för långt. Naturligtvis är det önskvärt att gamla inspelningar även skall kunna återges via den digitala motorvägen men dock med ersättning till rättsinnehavarna och om dessa är påvisbart svåra att spåra upp skall en kollektiv licens fungera som skyddsnät.
När det gäller "caching" skulle jag hellre sett att det här betänkandet ansluter närmare till e-handelsdirektivet.
De digitala teknikerna kommer till sist att fungera självreglerande och det ser jag inte som ett hot utan som en möjlighet för en fortsatt samhällsutveckling.
Sammantaget är jag mycket nöjd med resultatet och anser jag att Europa härmed kommer att få en bättre balanserad lagstiftning än den av många så bejublade amerikanska lagstiftningen.

Martinez
. (FR) Skydd av upphovsrätt och närstående rättigheter, som är en faktor för skapande, är redan i sig ett svårt problem. Dess intensitet ökar i det nya samhället, som för övrigt felaktigt kallas informationssamhället. De nya teknikerna, för vilka Internet är symbolen, verkar nämligen möjliggöra en total frihet som gynnar konsumenten men hindrar upphovsmännen och industrin att fullt ut ta ut vinsterna för verk och kopior.
Därför är det svårt att förena de triangulära intressena mellan konsumenter, industrier och rättsinnehavare. Hur skall man skydda den så kallade kulturindustrins vinst utan att sätta stopp för den fria plockningsrätten när det gäller alla verk som man möter när man strövar omkring på Internetvägarna?
När det gäller den industri som skapar lönsamhet inom informationsteknik, ibland svulstigt kallad teknologi, utgör förslaget till direktiv från Bryssel om upphovsrätt en utmärkt kompromiss.
När det gäller författare och kompositörer, försvagar denna kompromiss skyddet av upphovsrätten. Man skulle nämligen från skyddsområdet utesluta radiobolagens arkiv, verk som anlitas i bibliotek och mediatek, tillfälliga kopior, etc.
Upphovsmännen begär rättmätigt rättvisa kompensationer för förlusterna på grund av dessa undantag. I deras ögon skall kompromissen göras avtalsmässigt mellan de berörda intressenterna.
De anser att dessa undantag från skydd i själva verket är expropriationer för vilka ersättning skall betalas.

Meijer
. (NL) Det är inte utan anledning som så många intressegrupper skickat runt sina rekommendationer för omröstningen om ändringsförslagen till upphovsrätten. Kreativa producenter har andra intressen än konsumenter och tillsammans har de andra intressen än handlare i musik, skrifter och föreställningar. För konstnärerna är de verk de levererar deras inkomst. Samhället friställer dem från annat arbete genom att betala dem för deras produkter. Om den betalningen försvinner så måste de söka ett annat jobb. Konsumenterna skulle däremot helst vilja ha gratis tillgång till de här produkterna. Man accepterar väl att man måste betala för en bok eller ett teaterbesök och att ett museum bekostas med statliga medel eller genom besöksavgifter. Mycket har dock förändrats genom uppkomsten av fotokopieringsmaskiner, videospelare, brännbara CD-skivor och "nedladdning" från datorn. Man betalar då visserligen den som tillverkat apparaten men helst inte den vars verk man på det viset tillägnar sig. Dessutom finns det företag som använder konstprodukter för att tjäna pengar som mellanhänder eller som lockmedel för att rekrytera kunder till andra verksamheter. Vid omröstningen om upphovsrätt valde jag, i överensstämmelse med fackrörelsens och konstnärsföreningars önskemål, producenternas och konsumenternas sida och inte handelns.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0039/2001) av Miller

MacCormick
Fru talman! Jag är tacksam för möjligheten att få tala på min grupps vägnar. I går under debatten gjorde tidsbrist att ingen av oss kunde tala, men detta är ett förslag som vi har stött helhjärtat i utskottet och som vi stöder helhjärtat i dag. Jag var särskilt glad över att ändringsförslag 9 avslogs, och att vi antog direktivet huvudsakligen i den form som den lämnade utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden under den skickliga ledningen av föredragande Miller.
Detta är ett efterlängtat direktiv och det är ytterst betydelsefullt för människor med funktionshinder. Vår egen tvärpolitiska grupp för funktionshindrades rättigheter har kämpat för det under lång tid, och det har även den europeiska handikapprörelsen. Det har tagit nio år att komma så här långt.
Det som vi uppnår är garanterade lägsta säkerhetsstandarder för konstruktion av bussar som används i Europa och garanterade grundkrav för att säkerställa möjlighet att utnyttja dessa för personer med funktionshinder och andra med nedsatt rörlighet, inbegripet äldre människor - Fatuzzo och naturligtvis andra - och föräldrar med barn som använder tätortsbussar.
Detta är verkligen viktigt. Min grupp önskar deklarera vår solidaritet med alla dem som kommer att hjälpas av detta. Ett av tecknen på bättre civilisation under min livstid har varit den mycket större omtanke vi ägnar offentliga platser och offentliga aktiviteter för att vara säkra på att våra landsmän, som har den stora oturen att drabbas av en eller någon annan typ av funktionshinder eller handikapp, fullt ut kan delta i det offentliga livet i våra samhällen. Vi kan vara stolta över det och glada över att detta direktiv har antagits.

 Carlsson, Gunilla
Fru talman! Förra gången som det begav sig, dvs. 1998, blev det avslag i parlamentet beträffande den gemensamma ståndpunkten. Då var det en bred uppslutning i kammaren om att kommissionen skulle vara tvungen att ta detta sätt att minska regleringarna i Europa på fullt allvar. Vi i PPE-gruppen håller fast vid samma linje. Jag är förvånad över att parlamentet nu inte intar samma förhållningssätt vad gäller detta mycket komplicerade, mycket tekniska och detaljreglerande förslag.
Jag anser inte att det är hederligt mot väljarna att parlamentet ägnar sig åt att ta ställning till om golvlutningen skall vara 12 eller 12,5 procent. Just därför tycker jag att det var viktigt att hålla fast vid den linje som fastslogs av parlamentet 1998.
Jag är bekymrad över att man i det andra lägret så snabbt bytte fot. Detta är något som jag tror att kommissionen verkligen måste ta åt sig för att vi skall kunna få bättre sätt att skapa regleringar i Europa.

Fatuzzo
Fru talman! Det var med glädje jag röstade för detta betänkande, som bland annat, förutom att reglera utformning och andra tekniska egenskaper för bussar med fler än åtta platser, även ger de äldre, funktionshindrade etc. en möjlighet att få tillgång till dessa fordon. Jag röstade även emot ändringsförslag 9 som innehöll krav på att inte diskutera detta dokument. Varför? Kanske är det sant att Europaparlamentet ibland lagstiftar för mycket om tekniska aspekter, till exempel när vi diskutera bananernas och gurkornas böjning, vilket ordförande Prodi påpekade i går, men verkligen inte när vi diskuterar om man äntligen skall göra det möjligt för de rörelsehindrade att komma ombord på bussarna.

Raschhofer
Fru talman, ärade kolleger! Jag vill å min grupps vägnar säga att vi har anslutit oss till den ståndpunkt som kollega Rübig redogjorde för innan omröstningen, eftersom jag helt enkelt - om det inte samtidigt vore lite lustigt - anser att det är fullkomligt absurt. Jag anser att denna kammare inte är manad att vara normeringsexperter i tekniska frågor. När man följer det här betänkandet heter det exempelvis att föräldrar med barn i barnvagn är personer med begränsad rörlighet. Då ställer jag mig frågan: Är barnflickan eller morbror eller morfar, som kanske har hand om barnet en dag, också en person med begränsad rörlighet eller ej? Skämt åsido, jag tror att de medborgare i Europa som följer denna diskussion med rätta ställer sig frågan om vi i denna kammare inte har viktigare saker att göra, och om vi inte borde låta saker och ting vara där de hör hemma. Subsidiariteten får inte bara vara ett vackert ord, utan också genomföras i praktiken.
(Applåder)

McCarthy
. (EN) Detta parlament kan vara stolt i dag att ha röstat för att förbättra funktionshindrades rättigheter. Detta betänkande är i synnerhet en seger för funktionshindrade som utnyttjar allmänna transportmedel. Det har tagit nio år att få igenom denna lagstiftning. De nya tekniska standarder som vi röstade för kommer att garantera att rullstolar kan användas i allmänna transportmedel. Det fastställer minsta säkerhetsstandarder och krav på tillgänglighet som kommer att vara positivt för äldre människor med nedsatt rörlighet och föräldrar med barnvagnar som skall ta sig upp på tätortsbussar.
Det är beklagligt att PPE-gruppen i en teknisk fråga försökte bli av med denna lagstiftning med ändringsförslag 9. Europeiskt handikappforum och parlamentets tvärpolitiska grupp för funktionshindrades rättigheter har kämpat länge och hårt för denna fråga. Det är cynisk politisk manipulering att leka med funktionshindrades rättigheter. Med omröstningen om denna lagstiftning kan vi som parlament säga att vi lagstiftar för lika tillgänglighet och lika rättigheter för alla medborgare.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Vi röstar för den gemensamma ståndpunkten, eftersom den behandlar de flesta av de funktionshindrade föreningarnas krav, undanröjer inskränkningar som tas upp i förslaget till direktiv och fastställer principer som måste följas för att underlätta funktionshindrade personers framkomlighet. I denna andra behandling trycker föredraganden på att begreppet "passagerare med begränsad rörlighet" skall vidgas och att framkomligheten skall förbättras, enligt dessa föreningars synsätt, vilket är positivt.
Slutligen, måste jag säga att vår ståndpunkt stred helt emot det synsätt PPE försvarade, vilket syftade till att riva upp den redan uppnådda gemensamma ståndpunkten, något som skulle äventyra funktionshindrade personers rättigheter.

Titley
 - (EN) Får jag av hela mitt hjärta gratulera min labourkollega Miller för hans betänkande som förbättrar tillgängligheten i fordon med mer än åtta säten.
Jag stöder helt åtgärder för att förbättra möjligheterna för människor med nedsatt rörlighet att använda tätortsbussar genom utnyttjande av ramper eller liftanordningar och låggolvsbussar. Detta kommer helt att förändra livet för äldre människor, personer med funktionshinder och föräldrar med barn som bor i städer i hela nordvästra delen, och göra att de nu skall kunna använda lokala bussar lika lätt som alla andra.
Dessutom är det inte bara äldre människor, personer med funktionshinder - inklusive blinda människor - och föräldrar med barn som det kommer att gagna. Vi strävar efter att vidga definitionen av "människor med nedsatt rörlighet" till att innefatta alla dem som har problem när de använder allmänna kommunikationer, som dem med tungt bagage, gravida kvinnor och människor med shoppingvagnar eller shoppingväskor.
Vi har alla erfarenhet av att ta oss upp på bussen överhopad med shoppingväskor från den lokala stormarknaden, och jag för min del hoppas verkligen att min bussresa hem kommer att bli lättare och mindre stressig. Detta är bara förnuftiga åtgärder som skall göra livet så mycket lättare för människor i hela Europa, framför allt i Storbritannien där bussar är det vanligaste sättet att ta sig fram i våra städer och storstäder.
Bussdirektivet skall garantera minsta säkerhetsstandarder för konstruktion av bussar som används i Europa och grundkrav för att garantera tillträde för människor med nedsatt rörlighet, liksom den fortsätta tillverkningen av låggolvsbussar och bättre utrymme för passagerare med rörelseproblem, särskilt rullstolsanvändare och föräldrar med barnvagnar.
Jag ger grönt ljus för dessa åtgärder och ser fram emot en trevligare bussresa hem från Boltons centrum efter en shoppingrunda på lördag eftermiddag.

Sacrédeus och Wijkman
. Vi anser att Europaparlamentet saknar erforderlig kompetens för att ta ställning till tekniska detaljer av så specifik natur som i förevarande fall, även om vi i princip stöder de regler som följer av förslaget till direktiv. Därför stöder vi det ändringsförslag som syftar till att avvisa den gemensamma ståndpunkten.
Betänkande (A5-0025/2001) av Müller

Fatuzzo
Fru talman! Jag följde uppmärksamt det betänkande som presenterades av Emilia Franziska Müller, även i utskottet för miljö. Jag röstade för betänkandet om kosttillskott för det är helt rätt att detta regleras. Varför? Jag ser många, många kvinnor som tar dessa halvmediciner för att banta, för att bli vackrare, för att bli smalare, för att bli smidigare, och många gånger vet de inte att vi tycker bättre om när de har lite extra vikt. Jag tycker därför att vissa ämnen borde regleras. Man tillför livsmedlen ämnen som gör dem till afrodisiakum; man säljer ämnen som Viagra. Pensionärerna i det parti som jag företräder har inte behov av dessa tillsatser och tillskott i livsmedlen. Vi kräver bara - och det är verkligen på tiden - att de regleras.

Bonde, Eriksson, Frahm, Krarup, Sandbæk, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. -Vi har röstat emot betänkandet av Müller om kosttillskott. Vi anser att den rättsliga grunden för beslutet är felaktigt och att EU saknar kompetens att genomdriva harmoniserande lagstiftning på området. Frågan om kosttillskott är en folkhälsofråga som helt eller delvis borde avgöras på grundval av artikel 152 i fördraget, enligt vilken harmonisering är utesluten.

Fiebiger
. (DE) Betänkandet om förslaget om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott är ett viktigt steg i rätt riktning för att öppet deklarera ämnen som inte hör hemma naturligt i livsmedel. Men även här räknas kvalitet och inte kvantitet.
Kosttillskott i livsmedel skall skoningslöst deklareras öppet, övervakas av myndigheterna och tillföras livsmedel först efter anmälan till de ansvariga myndigheterna. Den förteckning som utarbetats och som finns i bilagan är mycket väl lämpad för detta.
Det finns alltså ingen anledning att inte lika snabbt införa anmälningsplikten i alla medlemsstater. Min grupp uttalar sig uttryckligen för att vitboken för livsmedelssäkerhet skall användas mer progressivt. Inte bara för att avvärja marknadssnedvridningar, utan för att skoningslöst genomföra helhetskonceptet i vitboken. De nuvarande hindren för handeln inom gemenskapen, i form av nödvändiga rättsliga föreskrifter, kontrolleras bara i otillräcklig utsträckning. Därför måste de åtgärder som krävs vidtas för att äntligen inrätta den redan beslutade livsmedelsmyndigheten. Efter bland annat BSE måste konsumenternas förtroende återvinnas genom mer öppenhet i kedjan livsmedelsproduktion, säkerhet och genom rätt märkning med mycket mer öppenhet. Jag vill här tillåta mig anmärkningen att jag inte kan acceptera kommissionär Fischlers tal i går. Den europeiska jordbrukspolitiken har degraderats till minsta gemensamma nämnare, men så får inte Europa undandra sig ansvaret. Jag är av den fasta övertygelsen att det är först nu den offentliga debatten börjar.

Lulling
. (FR) Kosttillskott är en klok lösning, inte bara för att fylla ut brister och bevara hälsa utan för att förebygga åldrande. Det är självklart att de inte får utgöra någon risk för hälsan. Vidare gillar jag försöken att genomföra en europeisk grund på detta område med tanke på mångfalden av motsvarande nationella bestämmelser.
Vi måste emellertid akta oss för att utforma en alltför restriktiv europeisk lagstiftning. De specialister som jag har rådfrågat bekräftar att intagandet av vitaminer och mineraler praktiskt taget inte utgör någon risk. Vi måste också undvika restriktioner och administrativ tröghet som i Europa hindrar oss att följa vetenskapliga upptäckter och låta våra medborgare dra nytta av dem.
Ett tillskott borde egentligen inte anses som något annat än en dietförbättring och undersökningarna borde inriktas på ingrediens- och tillverkningskvalitet och inte på innehållet.
Vi måste också hindra en alltför restriktiv vitaminförteckning. Varför inte E- och D-vitaminer, eftersom det för närvarande finns en allvarlig D-vitaminbrist på grund av rädslan för solexponering, vilket medför höga risker för benskörhet?
Jag är varken läkare eller expert i frågan och jag måste lita på vetenskapsmännen. Jag förstår för övrigt inte hur ledamöterna i detta parlament kan göra anspråk på att vara delaktiga i vetenskapsmännens val när det gäller minimi- och maximidoser och renhetskriterier, såsom det anges i motiveringarna.
Jag har röstat för betänkandet, men jag ville göra dessa kommentarer i förhoppningen att kommissionen och rådet skall förstå att på detta område liksom på andra passar det inte med överdrivet nit och omåttliga och restriktiva föreskrifter.
Betänkande (A5-0015/2001) av Lange

Fatuzzo
Fru talman! När det gäller direktivet som reglerar egenskaperna för två- eller trehjuliga motorfordon röstade jag för, och detta kan jag säga med lugnt samvete, med övertygelse och tillfredsställelse: för det första för jag fortfarande har den elaka lukt som dessa motorfordon sprider i luften i våra vackra städer i näsborrarna, och dessutom eftersom en pensionär, som jag träffade på flygplatsen i Bergamo, innan jag reste till Strasbourg, som visste att vi skulle rösta om detta direktiv, uppmanade mig att rösta för och underströk att man dessutom borde reglera det oljud som dessa motorfordon för. Pensionärer uppskattar tystnad, cyklar och tysta mopeder.

Lang
. (FR) En gång är ingen gång, vi är överens om ett förslag till direktiv av kommissionen. Det är inte så att vi ser positivt på en insats från dess sida - ni vet vad vi tycker om den europeiska uppbyggnaden i sin helhet och denna institution i synnerhet - men vi måste erkänna att för en gångs skull har kommissionen gjort en ansträngning: samråd på förhand med förare och industriföretag, undersökning av kostnader och fördelar, ansträngningar att nå ekonomisk och teknisk realism... Det är en metod som man bara alltför sällan möter i den mångfald av ärenden som vi behandlar här.
Däremot kommer vi inte att följa föredraganden, om vilken vi inte riktigt vet om han utövar mesta möjliga demagogi eller om han har mutats av våra konkurrenter för att sänka de europeiska konstruktörerna. Han har kommit dithän att han lika gärna skulle kunna be motorcykelförare att sluta andas för att inte längre släppa ut koldioxid i atmosfären.
Vi säger alltså ja till renare motorcyklar, nya provningsprotokoll som bättre överensstämmer med den verkliga användningen av fordonen samt den tidsplan som industrin har bedömt som realistisk. Men vi säger nej till orealistiska utsläppsnormer, extra anordningar som man inte kräver av andra transportsätt och kort sagt nej till ändringsförslagen av Lange.
Betänkande (A5-0018/2001) av Jensen

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade emot detta betänkande om stödåtgärder inom sysselsättningsområdet. Man lägger ut 55 miljoner euro, fru talman, för att inte skapa ett enda arbetstillfälle. Man lägger ut 55 miljoner euro för att betala reklam, tryckning av broschyrer, statistik, för att prata, prata, prata om hur sysselsättningen skall förbättras.
Jag tycker att Europeiska unionen borde gå från ord till handling!

Titley
. (EN) Jag stöder helt förslag om att främja en sysselsättningsstrategi i hela Europeiska unionen. Vi kan enbart bekämpa arbetslöshetsplågan om vi arbetar tillsammans i alla 15 medlemsstaterna.
Arbetstillfällen, arbetstillfällen, arbetstillfällen. Det är vad det hela handlar om. Det är vad labourregeringen kämpar för, och det är det som Europa arbetar för. Det är vår högst prioriterade fråga och vi måste göra vårt yttersta för att se till att det blir verklighet.
De mål som fastslogs vid toppmötet i Lissabon förra året var ett avgörande steg framåt för att skapa de rätta förutsättningarna för att uppnå full sysselsättning, varigenom stats- och regeringscheferna slog fast EU:s mål att bli den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen, i stånd till en varaktig ekonomisk tillväxt tillsammans med kvantitativa och kvalitativa förbättringar för sysselsättningen och för större social sammanhållning.
Det förestående rådsmötet i Stockholm i mars skall fortsätta att utveckla den europeiska dagordningen för en flexibel ekonomi, avreglering av gas- och elmarknaderna, avreglering av postväsendet, reform av sektorn för finansiella tjänster, förslag om telekommunikation och e-handel, åtgärder för att skapa ett gynnsamt klimat för små och medelstora företag samt sysselsättningsmål som skall gagna alla våra medborgare i Europeiska unionen. Ett samarbete i hela unionen är viktigt för sprida information och bästa metoder, för att tillhandahålla jämförande analyser och även för att främja innovativa strategier och utvärdera erfarenheter.
I Storbritannien går vår labourregering i spetsen för att skapa arbetstillfällen och full sysselsättning. Arbetslösheten för ungdomar har inte bara halverats under labour, utan regeringen inför nu yrkesutbildning för ungdomar så att de kan lära sig nya yrkesfärdigheter på en högteknisk och framväxande marknad. Målsättningen är att skapa en flexibel, högt kvalificerad arbetsstyrka i Storbritannien.
Fru talman! Jag stöder helt detta betänkande som utgör ännu en referenspunkt i vårt arbete mot full sysselsättning i en dynamisk kunskapsbaserad ekonomi.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Själva titeln på detta betänkande gör att man blir misstänksam, eftersom när det i allmänhet är fråga om sysselsättningsstimulans handlar det om att ge stöd, skattelättnader eller skattefördelar till arbetsgivarna under förevändning att skapa arbetstillfällen - som de inte skapar.
Texten är naturligtvis inte särskilt tydlig i det avseendet och de huvudsakliga avsikterna är insvepta i allmänna betraktelser varav vissa är relevanta, i synnerhet när det gäller brist på likabehandling av män och kvinnor i fråga om sysselsättning.
Men goda avsikter, som uttalas, utgör ingen politik eller, mer exakt, kan de dölja en politik som inte på minsta sätt löser problemet med arbetslösheten.
För att lösa detta problem skulle vi behöva vidta tvingande åtgärder gentemot dem som har nyckeln till problemet, det vill säga de stora industri- och finanskoncernerna. Men att vänta sig det av de europeiska institutionerna, det är att begära det omöjliga av dem.
Vi har därför röstat emot betänkandet.

Caudron
. (FR) Det betänkande som vi har röstat om i dag avser ett förslag av kommissionen i syfte att vidta stödåtgärder av gemenskapen på sysselsättningsområdet.
Genom detta förslag avser man att tillämpa bestämmelserna i artikel 129 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (rättslig grund för erforderliga utgifter för sysselsättningen) och att utveckla de verksamheter som framfördes av Europeiska rådet i Lissabon inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin.
Målet är att främja samarbete mellan medlemsstaterna och att stödja deras verksamhet på sysselsättningsområdet. Dessa åtgärder kommer att finansieras genom gemenskapens budget med 55 miljoner euro för perioden 2001-2005 (det vill säga 10 miljoner euro per år med ett inledande belopp på 15 miljoner euro 2001).
Åtgärderna rör huvudsakligen utveckling, programplanering, övervakning, uppföljning och utvärdering av den europeiska sysselsättningsstrategin med prioritering av den framåtblickande aspekten.
Det handlar nämligen främst om att följande verksamheter skall omfattas:
1) Undersökningar och uppskattningar av tendenser inom sysselsättningen, de allmänna politiska förhållandena, utvärdering av politiska alternativ samt effekten av gemenskapspolitiken.
2) Utvärdering av de nationella handlingsplanerna.
3) Insamling och utbyte av nationella erfarenheter, såsom det anges i de årliga riktlinjerna för sysselsättningen till medlemsstaterna.
4) Tekniska och vetenskapliga verksamheter som är nödvändiga för att utveckla gemensamma indikatorer, förbättra statistiken och komplettera den, standardisera prestationer samt utbyta informationer om bästa metoder.
Förutom vidtagandet av dessa olika åtgärder är det viktigt att kommissionen tar hänsyn till statistiska uppgifter, undersökningar och åtgärder av en internationell organisation, såsom OECD eller Internationella arbetsorganisationen. Det förefaller mig vidare mycket viktigt att främja mesta möjliga spridning av resultaten av verksamheterna.
Parlamentet har också rekommenderat kommissionen att se till att säkerställa samstämmighet och komplementaritet av samtliga verksamheter som planeras med de övriga gemenskapsprogrammen och gemenskapsinitiativen. De planerade verksamheterna kommer vidare att vara öppna för deltagande av länderna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och kandidatländerna i Central- och Östeuropa enligt villkor, i synnerhet finansiella, som skall fastställas med dessa länder. Jag uttalar också mitt stöd för att våra Medelhavspartner skall anslutas till dem.
Europaparlamentet väntar en interimsrapport och den slutliga rapporten från kommissionen den 31 december 2003 respektive den 31 december 2006.
Samtidigt som vi alla har förberedelsen till det extra rådet om sysselsättningen i tankarna som skall hållas i Stockholm i mars, röstade jag med övertygelse för de nya åtgärderna till förmån för sysselsättningen.

Krivine
. (FR) Förslaget till Europaparlamentets beslut om gemenskapens stödåtgärder på sysselsättningsområdet följer tankegångarna i Luxemburgkompromissen (1997), genom vilken en process för utvärdering och jämförelse av goda metoder i medlemsstaterna infördes.
Inom denna ram är de ändringsförslag positiva som syftar till att de europeiska medborgarna bättre skall informeras och att samarbete skall ske med arbetsmarknadens parter, lokala och regionala myndigheter eller med dem som siktar på att främja medvetenheten om kvinnornas situation och likabehandling i yrkeslivet genom undersökningar om orsakerna till yrkesavbrott, föräldraledighet och deltidsarbete och jag kommer att rösta för dem.
Men vi motsätter oss en metod som siktar på att inordna sysselsättning och sociala rättigheter i allmänhet i de stora riktlinjerna för den ekonomiska politiken och stabilitetsplanerna. Vi ifrågasätter tankegångarna i de fyra pelarna från Luxemburg (anpassning till yrkeslivet, företagaranda, företagens anpassning, lika möjligheter för män och kvinnor) som används som utvärderingskriterier mellan medlemsstaterna och stöder uppbyggnaden av en europeisk arbetsmarknad i en liberal ekonomi. Jag lade följaktligen ned min röst.

Turchi
 - (IT) Syftet med det förslag till beslut som lagts fram av Europeiska kommissionen är att tillämpa föreskrifterna i den nya artikel 129 i EG-fördraget, en artikel som infördes i Amsterdamfördraget i syfte att intensifiera samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller analys, forskning och kontroll av arbetsmarknadspolitiken samtidigt med att man utvecklar en ekonomi som bygger på kunskap, tillämpning av bästa praxis, främjande av utbyte och överföring av erfarenheter och att man utformar en effektiv informationspolitik inom detta område.
Det har varit viktigt att understryka behovet av en europeisk strategi som är begriplig och öppen. I betänkandet kräver man dessutom en kvantitativ och kvalitativ utvärdering av denna strategis effekter, samt en analys av behoven, så att man kan utarbeta en skräddarsydd plan som tar hänsyn till den allmänna ekonomiska politiken. Man understryker med andra ord möjligheten att utnyttja strategin på andra områden och att genomföra en analys av de faktorer som ger upphov till sysselsättningstrenden.
I syfte att konsolidera sysselsättningsstrategin på lokal och regional nivå föreslår föredraganden att man använder en del av de avsatta medlen på ett riktat sätt, för att främja samarbete, förbättra kunskapen och utbytet av information och god praxis, samt för att utvärdera resultaten av tillämpningen av de nationella programmen till fördel för sysselsättningen på lokal och regional nivå.
Texten, som enhälligt godkänts i utskottet för sysselsättning och socialfrågor påvisar också behovet att garantera konsekvens och komplementaritet med gemenskapens övriga åtgärder och initiativ. Jag instämmer också i behovet av större resurser för att förverkliga aktiviteter. I betänkandet anger man till exempel siffran 65 miljoner euro i stället för de 55 miljoner som angavs av kommissionen.
Att åter få fart på sysselsättningen är en "skyldighet" för alla oss parlamentsledamöter, för våra länders bästa och för Europa som helhet, för att ge hopp åt kommande generationer: därför stöder UEN-gruppen detta betänkande.
Betänkande (A5-0024/2001) av Swoboda

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för detta betänkande som gäller nästa steg efter Turkiets kandidatur. Jag är för att Turkiet skall bli medlem i Europeiska unionen, men jag vill uppmana alla dem som ägnar sig åt frågan, att lägga till en klausul i avtalet mellan Italien och Turkiet. Jag skulle vilja att man begärde att Turkiet kräver av sina egna invånare att man avstår från den mycket fula ovanan att röva bort vackra grekiskor, något som de har hållit på med sedan trojanska krigets dagar. Deras inträde i Europeiska unionen skulle då upptas med större glädje.

Speroni
Fru talman! Jag röstade emot detta betänkande, inte för att jag är negativt inställd till det turkiska folket, utan för att jag är emot ett institutionellt system som inte tillåter en verklig demokrati. Så länge Turkiet inte i realiteten är en demokratisk stat, inte respekterar minoriteterna, inte respekterar fångarna, vanliga och politiska, så anser jag denna anslutning vara olämplig. Vi vet också att Turkiet är fientligt inställt till vissa stater i Europeiska unionen som bara begått det misstaget att fördöma folkmordet på armenierna, vilket är ett historiskt faktum.
Det är av dessa skäl som jag, i form av ett ändringsförslag, begärt att man undersöker - vilket man redan gjort när det gäller Österrike - graden av demokrati i Turkiet. Om vi vill att någon skall ansluta sig till oss, så måste detta land vara demokratiskt, och det är inte Turkiet. Det är i och för sig inte Italien heller i vissa avseenden, vilket processen i Verona nyligen mot mott eget parti har visat.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Jag har röstat emot detta förslag på grund av den djupa motsägelsen som härrör från det faktum att alla ledamöter som uttalat sig denna morgon om det förslag som tas upp i Swobodas betänkande direkt eller indirekt fastslagit att Turkiet inte uppfyller Köpenhamnskriterierna.
Artikel 4 i detta förslag innehåller en slags suspensionsklausul om framstegen blir otillräckliga för att kunna uppfylla Köpenhamnskriterierna. Nu har detta förslag godkänts och jag begär att artikel 4 genomförs och att stödet till Turkiet stoppas till dess att Köpenhamnskriterierna uppfylls.

Gobbo
Fru talman! Vår oro när det gäller denna stat fortsätter. Förutom det som redan sagts, så vill jag nämna Kurdistan och det fortsatta lidande som det kurdiska folket drabbas av på grund av maffian: ett verkligt folkmord och tvånget att utvandra till andra länder, att lämna det egna landet. Och detta har Turkiet, som land, aldrig försökt sätta stopp för, utan man försöker snarare, så vitt vi vet, uppmuntra detta. Förutom det som kan ha skett i det förgångna, förutom det som jag står för eftersom jag är arvingen till den venetianska republik som stod upp emot turkarna under de åren, så är oron mycket stark, och jag vill be er, fru talman, att verkligen kontrollera detta grundligt, så att vi inte någon gång inom den närmaste framtiden när en orm vid vår barm.

Ludford
. (EN) Även om jag röstade för Swoboda-betänkandet om ekonomisk hjälp till Turkiet för strategin inför anslutningen, anser jag att EU bör tala kraftfullare till den turkiska regeringen om dess kränkningar av mänskliga rättigheter, särskilt mot kurderna. Det måste också övervaka att utdelningen av medlen sker på rättvist sätt.
Med hänsyn till det förnyade militära förtrycket i den kurdiska sydöstra delen - förmodligen i syfte att provocera PKK - och nyligen inträffade arresteringar och försvinnanden av aktivister inom HADEP (ett lagligt politiskt parti) verkar det som om Turkiet går bakåt snarare än framåt med hänsyn till Köpenhamnskriterierna.

Berthu
. (FR) Jag röstade emot betänkandet av Swoboda i vilket det begärs att Europeiska unionens finansiella stöd till Turkiet (nära 200 miljoner euro per år) hädanefter skall föras in under rubrik 7 "förberedande stöd inför anslutning" i budgetplanen, där det skulle förenas med det stöd som avsatts till kandidatländerna i Central- och Östeuropa samt, inom kort, till Cypern och Malta.
Den nya klassificeringen förefaller mig nämligen olämplig därför att om Europeiska rådet i Helsingfors den 13 december 1999 mycket riktigt gav Turkiet status som kandidatland till anslutning (vilket jag ifrågasätter) har det tydligt angetts att de egentliga förhandlingarna inte kommer att vara öppna för detta land så länge det inte uppfyller Köpenhamnskriterierna, och i synnerhet de kriterier som rör demokrati och respekt för mänskliga rättigheter.
Turkiet uppfyller emellertid inte dessa kriterier i dag, det erkänner alla i Europa. Landet är därmed, till och med för dess anhängare, bara en sorts virtuell kandidat och inte en effektiv och verklig kandidat. Varför skulle vi således tvingas erkänna en finansiell status som inte motsvarar en reell status?
Vår oro ökar på grund av landets ganska provocerande attityd efter erkännandet nyligen av det armeniska folkmordet av franska nationalförsamlingen. Turkiet vägrade inte bara att erkänna sin skuld (likväl i teorin tillräckligt gammal för att inte fläcka den aktuella regimen) men landet förnekade fakta och vidtog till och med oförsvarliga hämndåtgärder mot franska företag. Dessa påtryckningar och denna utpressning är inte godtagbara från ett lands sida som skulle vilja antas i den europeiska klubben. Vi förstår således inte varför Swoboda i dag i sitt betänkande föreslår oss att vidta en åtgärd som skall stärka dessa felaktiga bestämmelser.

Krivine
. (FR) Vi är positiva till att Turkiet på samma sätt som de övriga kandidatländerna skall dra fördel av finansiella instrument och stöd i proportion till landets storlek och behov. Det avser särskilt omstrukturering av jordbruket, uppvärdering av landsbygdsområdet och miljöskydd.
Diskriminerande behandling i det avseendet skulle inte bestraffa de ansvariga i den turkiska auktoritära regimen utan endast landets arbetstagare. Det skulle tvärtom inte på minsta sätt stärka villkoren för den nödvändiga kampen att skapa respekt för grundläggande demokratiska rättigheter.
Det bästa sättet för Europeiska unionen att tvinga den turkiska regeringen att hålla sina åtaganden, ett sätt fullständigt fritt från hyckleri och som inte används som förevändning för att göra nya liberala påtryckningar - som bara tjänar den europeiska frihandeln - skulle vara stödja och hjälpa den demokratiska oppositionen. Därför att initiativen av människorättsaktivister, syndikalister och politiker kan göra det möjligt, om vi ger dem medel till det, att mobilisera den allmänna opinionen för att stoppa en regim som mördar kurder, undanröjer politiska fångar, motverkar rörelser bland fängslade, torterar demokrater eller låter Öcalan sitta fast i dödens korridorer.

Meijer
. (NL) Om Turkiet vore medlemsstat i Europeiska unionen så skulle det finnas många skäl att upphäva dess medlemskap. Formellt sett är det här landet en parlamentarisk demokrati som liknar det som är brukligt för medlemsstaterna, men för stora minoritetsgrupper av befolkningen stämmer inte den jämförelsen. Invånarna i det landet är tyvärr inte några likaberättigade deltagare på grund av att de har en annan politisk uppfattning eller talar ett annat språk. De många politiska fångarna, organisationsförbudet, presscensuren, arméns inbördeskrig mot den kurdiskspråkiga befolkningen, förnekandet av massmordet på armenierna och det ännu inte helt avskaffade dödsstraffet visar att Turkiet tillsvidare fortfarande är ett helt annat slags land än vad en stor majoritet av medborgarna i de nuvarande medlemsstaterna skulle vilja. Under dessa förhållanden finns det inget enda skäl att skapa närmare band och låta Turkiet komma i fråga för bidrag från anslutningsfonder som till exempel Ispa och Sapard.
Om sådana bidrag gavs skulle det endast skapa det missförståndet att Turkiet är på rätt väg och att det turkiska medlemskapet är lika nära som Tjeckiens, Sloveniens eller Maltas. Förändringar i Turkiet uppnås inte genom att ge pengar till regeringen. De kommer endast genom att stödja den kamp som förs av oppositionen i det landet och i exil i medlemsstaterna i Europeiska unionen.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.21 och återupptogs kl. 15.00.)

Uppföljning av EIB:s årsrapport
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0023/2001) av Lipietz för utskottet för ekonomi och valutafrågor om åtgärder med anledning av EIB:s årsredovisning (2000/2173(INI)).

Lipietz
. (FR) Herr talman! Det arbete som jag uppmanats att göra har varit mycket lärorikt för mig och, det måste jag säga, ett verkligt nöje.
Jag hade tre krav att ta hänsyn till: tvivlen och undringarna hos mina kolleger i utskottet för ekonomi och valutafrågor, kritiken från det civila samhället, i synnerhet genom förmedling av CEE Bankwatch Network och slutligen de svar och argument som Europeiska investeringsbanken anförde mot dessa båda typer av frågor och kritik.
Jag vill särskilt tacka mina kolleger i utskottet för ekonomi och valutafrågor för de relevanta frågor som de uppdrog åt mig att på sätt och vis ställa till Europeiska investeringsbanken. Jag vill tacka dessa frivilliga i det civila samhället för deras förmåga att övervaka en bank som när allt kommer omkring vilar på 5 procent av fast realkapitalbildande i Europeiska unionen, vilket gör den till en viktig investerare i Europeiska unionen. Slutligen, utan något smicker, måste jag tacka ordföranden i Europeiska investeringsbanken (EIB) och hans kolleger för att de med sådan välvilja, beredvillighet och rent av sympati har velat samtala med mig, beakta denna kritik och svara på den, än genom att övertyga mig om att de hade rätt, än genom att godta den och med mig i stora drag utarbeta de svar som skulle lämnas.
Vi har således fått ett betänkande som strängt taget är enhälligt. Ni har ju kunnat se att ändringsförslagen avser detaljfrågor, som jag skall uttala mig om under de sista minuterna i anförandet. I stort sett har vi fått enhällighet om förslag till nyorientering som i minst lika hög grad vänder sig till de övriga organen i Europeiska unionen, rent av till staterna, som till Europeiska investeringsbanken.
Vi ansluter oss fullständigt till och vi ger ansvarsfrihet åt Europeiska investeringsbanken för de prioriteringar som den har ställt upp för sig samt de pelare som grundar dess politik. Vi vill emellertid betona att saker och ting förändras. Europa öppnar sig mot öster. EU tar ett allt större ansvar när det gäller Balkanländerna, som ännu inte ingår i anslutningsprocessen. Europa har vidare undertecknat Kyotoavtalet, genom vilket det krävs att det skall minska produktionen av koldioxid och andra gaser med växthuseffekt med 8 procent fram till åt 2010 i genomsnitt. Med andra ord blir detta internationella avtal tvingande inom 7 år.
Dessutom har Europa sedan Lissabon åtagit sig att nå målet att bli en högklassig världsmakt, grundad på kunskap och de nya teknikerna. Europa har slutligen prioriterat utvecklingen av små och medelstora företag. Det skulle således inte vara genom ett aktiebolagens Europa, Europe Incorporated , med de stora mångmiljonmästarna utan snarare genom att stödja sig på små och medelstora företag som Europa siktar på att uppnå detta högklassiga tillstånd.
Tre nya mål ingår således med hänsyn till den rapport från 1999 som vi formellt behandlar i dag. Men när vi gör det, är det naturligtvis EIB:s samtliga inriktningar som vi behandlar: anslutningen, Kyoto samt utveckling av små och medelstora företag till högklassiga företag. Det är med hänsyn till dessa tre mål, som kanske inte var lika tydliga när EIB antog sina prioriteringar eller när den utarbetade sin rapport om år 1999, som vi har velat uppmana Europeiska unionens konstitutionella organ och EIB själv att lägga om politiken.
De första punkterna i det betänkande, som har lagts fram för er, är absolut enhälliga och siktar huvudsakligen på att bredda eller underlätta lånen i dessa tre riktningar.
Jag vill bara säga några ord om det som inte har fått enhällighet bland oss: det gäller de icke-statliga organisationernas officiella betydelse när det gäller att förbereda Europeiska investeringsbankens beslut, bekräftelsen av Kyotomålet som verkligt dominerande och slutligen villkoren för EIB:s försiktighetskontroll. Jag överlåter till kammaren att skipa rättvisa i fråga om dessa tre punkter.

Peijs
Herr talman! Allra först vill jag framföra mina gratulationer till föredraganden för hans utmärkta betänkande om Europeiska investeringsbankens årredovisning 1999 och naturligtvis även till banken för själva redovisningen.
Det här är första gången som Europaparlamentet uttalar sig om årsredovisningen. Det här uttalandet är naturligtvis politiskt och kastar en kritisk blick på institutionen. I betänkandet behandlas bland annat prioriteringar och de interna och externa kontrollerna av de medel som banken har använt. EIB är de europeiska institutionernas bankir och investerare och därför behandlar betänkandet vilka prioriteringar som EIB gör och om dessa prioriteringar överensstämmer med Europeiska unionens prioriteringar. I de fall det fanns betydande sådana avvikelser har föredraganden sett efter vad EIB skulle behöva ge mer eller mindre prioritet. I det här betänkandet uppmanas till exempel EIB att ägna mer uppmärksamhet åt de investeringar som ser till att Europeiska unionen uppfyller Kyoto-kriterierna. Det faktum att dessa borde få mer prioritet betyder i våra ögon inte att saker som transeuropeiska nät skall få mindre prioritet, vilket föredraganden föreslår i ett av sina ändringsförslag. Då fästs uppmärksamheten på den interna kontrollen av EIB. Föredraganden anser att EIB måste ha en bättre översikt över de utlånade pengarnas kvalitet. För det ändamålet borde EIB ägna mer uppmärksamhet åt att utvärdera projekten inom till exempel områdena regional- och miljöinvesteringar. Nu finns det inom EIB fortfarande för litet insikt i hur effektiva de utlånade pengarna är. I en normal företagsledningsprocess tar ett företag även hänsyn till lönsamheten i en investering. EIB borde också bättre kontrollera investeringarnas effektivitet och lönsamhet.
En sista viktig punkt är att EIB kommer att stå under tillsyn av Europeiska revisionsrätten när det gäller gemenskapsmedel. Europeiska revisionsrätten måste då kontrollera de pengar som Europeiska unionen ställer till förfogande med avseende på målsättning och berättigande för de investeringar som görs med de pengarna. Vi har lämnat in ett ändringsförslag till för att se till att EIB:s bankverksamhet kontrolleras tillräckligt och enligt samma regler som varje normal kommersiell bank. Föredraganden föreslår att någon från Europeiska centralbanken skall ingå i revisionskommittén men en revisionskommitté ligger dock närmare en revisorfunktion än en riktig bankövervakning. Båda måste ske. Min partigrupp anser dock att Europeiska centralbanken inte har de möjligheter som behövs för en riktig bankövervakning. Det måste ordnas på annat sätt, till exempel genom Luxemburgs centralbank.
Mina andra två ändringsförslag, herr talman, är anpassningar för att få bort ett par skönhetsfläckar ur texten. Vi erkänner till exempel EIB:s viktiga roll i det europeiska investeringsklimatet och vi anser också att EIB vid den interna kontrollen måste ta med hänsyn till effektiviteten i de europeiska medel som läggs ut på miljön. Tyvärr kan vi inte vara ense med föredraganden om de flesta av hans ändringsförslag eftersom han med dessa ändringsförslag vill understryka en radikal och ensidig ståndpunkt. Naturligtvis erkänner vi också betydelsen av miljön och icke-statliga organisationer men andra prioriteter måste också få plats. Vidare har den socialdemokratiska gruppen lämnat in ytterligare två ändringsförslag och ett av dessa gäller ett löfte som EIB:s ordförande givit. Det löftet gällde anlitandet av fler kvinnor så att EIB har ungefär lika många kvinnor som män i sin tjänst eller att man åtminstone strävar efter det. Det är också en av Europeiska unionens prioriteringar. Vi uppmanar härmed banken att börja infria det löftet. Jag hoppas att EIB tar till sig Europaparlamentets råd, främst med avseende på kontrollen av EU-medel. Därför stöder vi verkligen det här betänkandet.

Van den Burg
Herr talman! Jag vill också börja med att önska herr Maystadt hjärtligt välkommen till den här nästan tomma kammaren, men jag kan berätta för honom att långt ifrån alla parlamentsledamöter är närvarande när Europeiska centralbankschefen är här heller. Det är alltså inte ert fel!
Först och främst vill jag föreslå att det här också görs till en tradition, såsom också sker med samtalen med Europeiska centralbanken, med Wim Duisenberg. Jag tycker det är bra att fortsätta med traditionen att här i parlamentet även ägna uppmärksamhet åt Europeiska investeringsbanken och jag hoppas därför att intresset blir större än vad det är i dag.
För ett par dagar sedan höll ni er årliga presskonferens, varvid ni redogjorde för resultaten för år 2000. Det är ingen primör för oss här i kammaren. Det är dock något som sker nästan samtidigt. Jag tror att vi kanske kan göra det nästa år, men i alla fall så skulle jag vilja föreslå att vi här i parlamentet också så snabbt som möjligt placerar årsredovisningen för år 2000 på dagordningen, och att det också förbereds minst lika grundligt som vi gjort med den här årsrapporten.
Innan jag börjar kommentera innehållet så skulle jag också vilja gratulera föredraganden. Av förra veckans pressmeddelande att döma så har han gjort ett bra arbete. Jag tror att det av det pressmeddelandet även framgick att det i bankens politik även ägnas mycket uppmärksamhet åt miljögrupper och åt miljön i allmänhet och jag tror att även dess verksamhet bidragit till det. Själv har jag för min partigrupps räkning koncentrerat mig på ett antal andra tyngdpunkter som för övrigt även till stor del löper parallellt med PPE-gruppens. Det första är att stimulera sysselsättningen, särskilt i små och medelstora företag och den sociala sektorn och det andra är tillsynen över EIB:s verksamhet. Först sysselsättningen. Det sysselsättningsmålet, vilket också hör till Europeiska unionens prioriteringsmål - det tror jag bekräftades igen i Lissabon - det tycker jag är för underförstått i era planer och redovisningar och inte tillräckligt synligt eller påtagligt. Det verkar som om den uppfattning råder som innebär att den ekonomiska tillväxten av sig själv skapar sysselsättning, och att det därför inte behövs ägnas någon särskild uppmärksamhet åt det, för att inte tala om uppmärksamhet för sysselsättningens kvalitet och varaktighet. Ni har verkligen anslutit er till de europeiska rådens politiska insatser, i den här årsredovisningen återfinner impulserna från toppmötet i Luxemburg och från det särskilda handlingsprogram som utlovades i Amsterdam. Därefter har ni helt riktigt anslutit er till initiativen från toppmötet i Lissabon förra året och framför allt infört nya initiativ för kunskapsekonomi och ny teknik, initiativet innovation 2000. Jag skulle redan nu vilja att ni antog utmaningen att under det kommande året med nya initiativ ansluta till toppmötet i Stockholm nästa månad. Det svenska ordförandeskapet kommer där att fortsätta på samma linje som i Lissabon och förhoppningsvis lyckas göra en årligen återkommande tradition av de här vårtoppmötena på det socialekonomiska området. Svenskarna tänker inte sätta igång så många nya förfaranden och processer. Däremot har de enligt min åsikt tillfört en mycket viktig betoning till den politik som avtalades i Lissabon, och det är intresset för de kvalitativa aspekterna av sysselsättningen. Kvalitetsarbete är ett mycket viktigt villkor för att verkligen kunna fungera i ekonomin, i en ekonomi som mer grundar sig på kunskap och kreativitet. Intresse även för tillräckligt deltagande på arbetsmarknaden är av betydelse. Det är mycket viktiga saker som vi måste ägna oss åt den närmaste tiden. Kanske kan ni anta utmaningen att ta med den investeringen i kvalitet i ett kommande initiativ med anledning av mötet i Stockholm.
När det gäller små och medelstora företag så ser jag att ni för år 2000 redan nästan fördubblat era insatser till 6,2 miljarder euro. Jag tror det är bra men jag skulle dock vilja be om särskild uppmärksamhet för de små och medelstora företag som har svårt att hitta riskvilligt kapital via de normala vägarna. Det är också ofta mycket innovativa företag och de hör då inte till de delarna av ekonomin som drar till sig kapital från börsen och riskvilligt kapital. Därför skulle jag vilja rikta uppmärksamheten just på dessa kringföretag som kan skapa arbetskvalitet. Därför ber vi om uppmärksamhet för den sociala ekonomin och för utvecklingen av det som fransmännen så vackert kallar för service de proximité.
Sedan bara en sista kommentar: Jag borde kanske låta bli den kommentaren, eftersom jag tror jag kan ansluta mig till det som Peijs sagt i den frågan, förutom om ECB:s roll. Vi vill dock gärna från vår partigrupps sida fortsätta diskussionen om centralbankens eventuella roll, även när det gäller kontrollen av kloka regler och banktillsynen.

Ortuondo Larrea
Herr talman, herr kommissionär, herr ordförande i EIB, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka föredragande Lipietz för hans utmärkta betänkande.
Europeiska investeringsbanken är en icke vinstdrivande organisation för det har medlemsstaternas regeringar bestämt att den skall vara. Dess uppgift är inte att skapa ekonomisk vinst utan att bidra till en balanserad utveckling av unionen genom att bevilja medelfristiga och långfristiga lån och garantier för investeringsprojekt i de fattigaste regionerna och på det viset främja den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Låt oss undersöka vad EIB inriktar sig på i första hand och vad lånen beviljades till 1999? Vi ser då att de flesta lånen har gått till en samfinansiering av investeringar i de fyra rikaste medlemsstaterna (Tyskland, Frankrike, Förenade kungariket och Italien) som erhöll mer än 60 procent av EIB:s kompletterande resurser från gemenskapens strukturfonder, medan sammanhållningsländerna, det vill säga de fattigaste och mest behövande länderna (Grekland, Portugal, Spanien och Irland) fick knappt 26 procent.
Även om det påstås att samma olikheter råder när det gäller befolkningen i de nämnda staterna anser jag att vi måste fundera över den aspekten, eftersom en balanserad utveckling inte uppnås genom proportionalitet utan genom solidaritet. Det kommer att bli ännu mer nödvändigt när vi fördjupar oss i utvidgningen av unionen med nya medlemsstater. Och säg inte att det beror på att de fattiga regionerna inte lägger fram projekt för finansiering; vi måste föra en bättre politik med information, insyn, hjälp och ledsagning. Man kunde i det fallet börja med att underlätta kommunikationen med eventuella sökanden och uppmuntra användningen av samtliga språk i Europeiska unionen, även de regionala språken och minoritetsspråken, så att alla får tillgång till Europeiska investeringsbanken.

Sjöstedt
Herr talman! Lipietz har skrivit ett mycket bra betänkande. Där pekas det på två av Europeiska investeringsbankens verkliga svagheter.
För det första har banken haft en alldeles för dålig informationspolitik, och det har varit en svag insyn i bankens beslut och arbete. För det andra har banken haft ett, som jag ser det, mycket dåligt miljöarbete. Det finns en rad exempel på att banken har stött projekt både i EU och i ansökarländerna som egentligen inte varit försvarbara från miljösynpunkt.
Sett till området miljökonsekvensanalyser är det uppenbart att exempelvis Världsbanken är bättre än Europeiska investeringsbanken på att offentliggöra analyser innan beslut tas. Under den senaste tiden har vi i alla fall mött en ny attityd från Europeiska investeringsbanken. Man har pratat mer om dialog, öppenhet, miljöhänsyn och förändring. Vi hoppas att det leder till en verklig reform av bankens arbete - vilket vi alltså skulle välkomna - och att Aarhuskonventionen om insyn i miljöfrågor tillämpas fullt ut på banken.
Med dessa ord vill jag vilja säga att vi stöder detta goda betänkande och de ändringsförslag som kommer från gruppen De gröna.

von Wogau
Herr talman, ärade kolleger! Till att börja med skulle jag vilja tacka föredraganden för det utmärkta betänkandet och EIB för den mycket öppna dialog som vi har kunnat föra de senaste månaderna. Debatten i dag visar, eller det är glädjande för er, ordförande Maystadt, att Europeiska centralbankens arbete bedöms övervägande positivt. Jag tror att det är utomordentligt viktigt. Europeiska centralbanken har en särskilt viktig roll när det handlar om att förbättra strukturerna i de mindre utvecklade områdena. Två tredjedelar av era utgifter går i den här riktningen. Jag tror emellertid att de transeuropeiska nätverkens områden är av särskild betydelse, i synnerhet transportmedel som är inriktade ur europeisk synvinkel.
Vi kan konstatera att det här uppstår en europeisk ekonomi, men att trafikförhållandena mycket ofta följer gamla gränser och prioriteringar från tidigare århundranden. Jag anser att en lämplig infrastruktur och en transportinfrastruktur hör till en gemensam europeisk marknad, till en hemmamarknad, till ett optimalt valutaområde. Alla centralbankens aktiviteter på detta område är särskilt viktiga.
Jag anser också att Europeiska centralbankens arbete är mycket viktigt även på många ytterligare områden, i synnerhet när det handlar om små och medelstora företag. För de små och medelstora företagen räcker det ofta inte med att krediter ställs till förfogande- i synnerhet inte när det handlar om innovativa företag, som tar på sig risker -, utan särskilt viktigt är bundet kapital som här ställs till förfogande. Här har EIB de senaste åren satt i gång viktiga initiativ, som i mina ögon särskilt är att välkomna.

Maystadt
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig för det första tacka talmannen och parlamentets presidium för att ha föreslagit att för första gången inbjuda ordföranden för Europeiska investeringsbanken att i ett plenarsammanträde uttala sig i diskussionen om betänkandet av utskottet för ekonomi och valutafrågor om EIB:s verksamhet.
Ni må tro att jag ser det som en ära men också som ett tecken på Europaparlamentets vilja att intressera sig för verksamheterna i samtliga europeiska institutioner i syfte att bättre låta de medborgare som det företräder göra sig hörda. Låt mig också upprepa i plenarsammanträdet det som jag redan har haft tillfälle att betona i utskottet, det vill säga hur mycket jag uppskattar den konstruktiva dialog som har inletts med utskottet för ekonomi och valutafrågor under inflytande av ordförande Randzio-Plath. När det gäller betänkandet av Lipietz, har jag funnit det både stimulerande och nyttigt och jag kan meddela kammaren att flera rekommendationer som angetts i förslaget till resolution redan har börjat genomföras.
Om ni vill, kommer jag att ta upp såväl dessa rekommendationer som de frågor som ställts av de ärade ledamöterna i följande ordning: först bankens prioriteringar för verksamheten, därefter utvärderingsmetoderna och slutligen den externa kontrollen och öppenhetspolitiken.
I första hand bankens prioriteringar för verksamheten. Jag skulle vilja meddela att i den nya Corporate Operational Plan, som omfattar perioden 2001-2003, omdefinieras våra prioriteringar i den riktning som angavs i rekommendationerna 3 och 5. Vi har nämligen i de fem prioriteringar som fastställts av vår styrelse, jag citerar, införlivat "främjande av miljöskydd och hållbar utveckling, i synnerhet vid genomförandet av Kyotoprotokollet". Denna inriktning fanns i själva verket redan, eftersom finansieringsbeloppet för projekt som direkt bidrar till miljöförbättring förra året uppgick till 6,4 miljarder euro för finansieringar i Europeiska unionen, det vill säga en ökning med 39 procent jämfört med föregående år, och 740 miljoner euro för finansieringar i kandidatländerna.
Dessutom har vi omorganiserat projektledningen för att säkerställa en systematisk utvärdering av miljökonsekvenserna för de projekt för vilka man anhåller om bankens finansiering. När det särskilt gäller vårt bidrag till genomförandet av Kyotoprotokollet, kommer ett kort allmänt politiskt meddelande att föreläggas styrelsen i maj.
Därför, såsom Peijs mycket lämpligt angav, får vi inte med denna betoning av miljön glömma de övriga prioriteringarna. Jag tillåter mig att mycket snabbt upprepa dem. Regional utveckling: vi anser att minst två tredjedelar av finansieringarna i Europeiska unionen skall gå till projekt i biståndsområden.
Stöd till Lissabonstrategin: vi har för avsikt att finansiera projekt på de områden som Europeiska rådet i Lissabon fastställde som prioriterade områden med ett belopp på 12-15 miljarder euro under de tre kommande åren och, såsom van den Burg föreslog, bör vi naturligtvis ta hänsyn till slutsatserna från toppmötet i Stockholm.
Kandidatländernas förberedelse inför anslutningen: under de tre kommande åren har vi för avsikt att använda mellan 3 och 4 miljarder euro per år till projekt som skall hjälpa kandidatländerna att uppfylla villkoren för anslutning, särskilt på området för transportinfrastrukturer, som von Wogau med rätta betonade.
Slutligen vill jag nämna såsom sista prioritering stödet till gemenskapens samarbetspolitik, särskilt inom ramen för Cotonou-avtalet nyligen.
Jag kommer nu till utvärderingen av den reella effekten av de projekt som EIB finansierar, eftersom flera talare med rätta har understrukit denna aspekt. Särskilt i rekommendation 4 ber man EIB att genomföra en fördjupad undersökning om investeringarnas reella bidrag till regional utveckling.
I första hand skulle jag vilja påminna om att EIB sedan 1995 har bildat en oberoende enhet för utvärdering i efterhand av projekt, en enhet vars rapporter i oförändrat skick hänvisas till styrelsen, utan att överordnade eller direktion skall kunna ändra dem. Dessa rapporter ställs därefter till allmänhetens förfogande och betänkandet av Lipietz refererar för övrigt till flera av dessa rapporter. De första rapporterna var naturligtvis ganska kritiska. Varför? Därför att vi hade bett denna nybildade enhet att i första hand inrikta sig på de fall som föreföll oss mest problematiska.
Vi förfogar nu över rapporter som avser ett större antal projekt och utvärderingsresultaten är påtagligt mycket mer uppmuntrande. På så sätt visar en rapport nyligen, som avser en samling projekt i norra Portugal och södra Italien, att i de allra flesta fall har dessa projekt haft en positiv effekt, och i vissa fall mycket positiv, på utvecklingen i de berörda områdena.
I samma rapport betonas emellertid intresset att ytterligare finslipa metodiken, särskilt för att klarlägga mer diversifierade och exaktare kriterier som gör det möjligt att bättre på förhand utse de projekt som är mest lovande för den regionala utvecklingen. Därför utarbetar vi för närvarande i nära samarbete med enheterna på kommissionens generaldirektorat för regionalpolitik en uppsättning prestationsindikatorer när det gäller lån för regionala ändamål.
Jag vill tillägga att samma utvärderingsarbete pågår när det gäller globala lån, det vill säga lån som vi beviljar banker som är mellanled och i sin tur har i uppdrag att låna ut pengar antingen till små och medelstora företag eller till lokala myndigheter. Vi försöker där också att förbättra möjligheterna att kontrollera att dessa lån utnyttjas på lämpligt sätt till förmån för små och medelstora företag och att de fördelaktigare villkoren återverkar på dessa låns slutliga mottagare.
När det gäller bankens externa kontroll, kan jag bara förbehållslöst ansluta mig till rekommendation 10. Jag vill inför er bekräfta att det avtal som fattades 1999 mellan revisionsrätten, kommissionen och EIB i fråga om bankens verksamheter på grundval av gemenskapens tillgångar genomförs till alla parters belåtenhet och att EIB naturligtvis även i fortsättningen kommer att fullgöra de skyldigheter gentemot revisionsrätten som följer av detta avtal. Jag vill också bekräfta att vi för närvarande förhandlar ett liknande avtal med revisionsrätten i fråga om kontrollen av Europeiska investeringsfonden, som har blivit dotterbolag till EIB. Jag tillägger slutligen att vi är öppna för alla genomförbara metoder i fråga om bankövervakning. Det är en fråga som har diskuterats i ert utskott. Vi är fullständigt öppna i det avseendet. I varje fall förefaller det oss att på kort sikt kanske den mest framkomliga vägen otvivelaktigt är den väg som består i att stärka kontrollkommittén och se till att ledamöter utses till den som har kompetens och erfarenhet på området för bankövervakning.
När det slutligen gäller öppenhetspolitiken, är vi beredda att ansluta oss till de riktlinjer som anges i rekommendation 11. Vi måste emellertid understryka att till skillnad från de institutioner som anges i föredragandens text är merparten av EIB:s kunder privata handelsföretag och att de givetvis inte vill att den sekretess, som är regel i fråga om handelsförhandlingar, inte skall iakttas i förbindelserna med EIB. Men med detta förbehåll har vi beslutat att gå mot större öppenhet.
Jag kan således tillkännage att vi skall publicera en förteckning på vår webbplats över samtliga projekt som håller på att granskas, till och med innan de föreläggs styrelsen, utom naturligtvis om projektledaren skulle opponera sig mot det av berättigade sekretesskäl. Med detta enda förbehåll kommer samtliga projekt att tillkännages på vår webbplats.
Herr talman, mina damer och herrar! Ni vet att Europeiska investeringsbanken inte är en bank som andra. Den har bildats för att tjäna Europeiska unionens syften. Det är således normalt att den inbjuds att förklara sig inför Europaparlamentet. Jag tackar er för att ni gett mig tillfälle i dag att göra det och jag gläder mig åt att kunna fortsätta dialogen i framtiden, såsom van den Burg så vänligt föreslog.

Talmannen
Tack, herr Maystadt, för det bidrag som ni och er bank lämnar.

Solbes
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera parlamentet och Lipietz till den analys de har lagt fram av Europeiska investeringsbankens årsrapport.
Jag håller med om den teori som ordföranden nämnde, och som finns med i betänkandet, att Europeiska investeringsbanken är ett instrument för Europeiska unionens politik, men vi får inte glömma att EIB är skyldig att till fullo utnyttja de resurser den förfogar över.
Kommissionen håller med om många av de synpunkter som framförs i betänkandet, men jag vill ändå kommentera två eller tre saker som jag anser är särskilt viktiga angående begäran om att kommissionen och rådet snabbt skall utvidga subsidiariteten beträffande räntesatserna för de lån som banken beviljar, och då i synnerhet när det gäller lånen, såväl externa som interna lån.
Det är en svår fråga där revisionsrätten har uttalat sig negativt och gjort tydliga reservationer när det gäller effektiviteten. I kommissionen anser vi visserligen att vi måste göra vad vi kan för att de instrument vi förfogar över skall bli effektiva så att vi underlättar investeringarna, men det finns även åtgärder, till exempel för miljön eller kandidatländerna som, med tanke på de räntesatsnivåer som vi för närvarande arbetar med, kan lösas genom en samfinansiering, till exempel genom vissa av de nuvarande programmen, på ett mer effektivt sätt. Effektiviteten skulle då bli större i ett senare skede när dessa länder är medlemmar i Europeiska unionen.
I betänkandet uppmanas även banken att garantera ett lämpligt agerande på riskkapitalområdet och att göra de satsningar som krävs för att dra till sig riskkapital via marknader, framför allt inom de sektorer som har problem. Bankens ordförande har redan nämnt några av de satsningar som har gjorts. Kommissionen å sin sida har stött bankens idé om en bättre rollfördelning mellan den tidigare Europeiska investeringsfonden och banken. Vi anser att den nuvarande modellen, där fonden har blivit en gren av banken som driver projekten för riskkapitalinvesteringar, är en bra modell och att den nuvarande tillgången på omfattande resurser är en klart positiv faktor jämfört med den tidigare situationen.
Låt mig kommentera hur stor vikt som bör läggas vid små och medelstora företag. Det stämmer att de små och medelstora företagen kommer att ha tillgång till riskkapital, men de kommer också att bli stora förmånstagare i bankens innovationsprogram 2000, i synnerhet när det gäller stödet till informationssatsningar och den kunskapsbaserade ekonomin. Allt detta stöder förslagen i Lissabon, men det stöder också ett möjligt agerande gentemot små och medelstora företag.
En fråga som vi särskilt vill poängtera är de globala lånen med villkor som även är lämpliga för små och medelstora företag och som utan tvekan kommer att innebära att vi kan lösa två av de problem som vissa av er har tagit upp. För det första att åstadkomma en effektivare resursfördelning. Låt oss inte glömma att dessa globala lån praktiskt taget utgör en tredjedel av bankens nya lån i dag. En annan viktig tanke är att bankens agerande i högre grad bör överensstämma med gemenskapens politik. Jag tror att allt detta kommer att leda till ett positivt resultat av bankens agerande och även av den fastställda politiken.
En slutkommentar: På sidan 18 i betänkandet uppmanas kommissionen att göra en uppföljning, i synnerhet av riskkapitalet och kontrollen och förvaltningen av räntesatserna. I den frågan kan jag påpeka för er att de kolleger som är ansvariga för dessa områden, framför allt för det externa stödet, nu analyserar frågan för att, i enlighet med de kriterier och kommentarer som jag tidigare har lagt fram, försöka uppnå bästa möjliga lösning för att utnyttja bankens medel så effektivt som möjligt.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Lissabon (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättning av den gemensamma debatten om följande:
Betänkande (A5-0034/2001) av Bullmann för utskottet för ekonomi och valutafrågor om Europeiska rådets möte våren 2001: Lissabonprocessen och vägen som skall följas (2000/2280/INI)
Uttalande av kommissionen: Rapport med sammanfattning av de framsteg som gjorts sedan mötet i Lissabon samt framtida åtgärder
Betänkande (A5-0020/2001) av Gasòliba i Böhm för utskottet för ekonomi och valutafrågor om betydelsen av avregleringar och ekonomiska reformer för ekonomisk tillväxt inom Europeiska unionen (2000/2172/INI).

Martin, Hans-Peter
Herr talman, ärade kolleger! Om jag får gå ett steg tillbaka i diskussionen har vi ett viktigt och korrekt betänkande framför oss, gratulationer till kollega Bullman. Två punkter skulle jag gärna vilja välja ut: När vi alltid diskuterar vad som gör Europa så speciellt, och varför vi möjligen och förhoppningsvis just i framtiden skall bli en modell för omvärlden, då måste vi också kunna belägga detta med siffror. Hur mäter vi denna framgång? Vi har mycket traditionella instrument, bruttonationalinkomsten eller arbetslöshetssiffran, som enligt en aktuell undersökning från IFO i München har sjunkit från 8,1 till 7,6. Vi har eurons externa värde, men det finns många andra indikatorer som vi hittills inte har tagit någon hänsyn till.
Därför skulle jag uttryckligen vilja stödja punkterna 24-29 i det aktuella betänkandet, i vilka det handlar om nya definitioner av livs- och sysselsättningskvalitet. Detta skulle hjälpa vår debatt mycket. Det som har saknats har också lagts till genom ändringsförslag 13 och 17, nämligen miljöområdet, som ju verkar vara en hjärtefråga för det svenska ordförandeskapet, och där man fortfarande kan göra mycket. När Friedrich i debatten talade om att det finns en fara med att veta för mycket, skulle jag vilja säga att vi snarare har med faran att vi vet för lite att göra.
Detta gäller i synnerhet parlamentet, och för mig till den andra punkten, tillgången till information i samband med efter-Lissabon-debatten. Det är värdelöst att förberedande dokument inför toppmöten bara mödosamt kommer till parlamentet på bakvägar, och ofta först efter det att de finns hos pressen. Det finns inget gemensamt med detta, det är en motsättning. Med den isolering som här praktiseras, just eftersom det handlar om parlamentets deltagande, gör rådet emellertid sig själv en björntjänst. Det främjar på detta sätt en avlegitimering av politiskt förtroendevalda. Varför litar ni inte mer på oss här i parlamentet? Släpp in utskottet för ekonomi och valutafrågor, utskottet för sysselsättning och socialfrågor eller utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Ge någon av ordförandena för våra utskott, exempelvis Christa Randzio-Plath, chansen, låt parlamentet samarbeta på jämlika villkor - vad är ni rädda för?

Costa, Paolo
Herr talman, ärade kolleger! Det strategiska målet med den fulla sysselsättningen, som beskrevs i rådet i Lissabon, har uppnåtts i vissa delar av Europeiska unionen medan det fortfarande är avlägset i många andra. Detta är inte bara ett problem för sammanhållningen - eftersom det inte bara handlar om att kompensera de mindre lyckligt lottade områdena - men även ett problem när det gäller att hantera den europeiska utvecklingen under de kommande åren, så att man främjar utvecklingen och därmed sysselsättningen, från de mest gynnade till de minst gynnade områdena.
Mot den bakgrunden uppmanar jag kommissionen att ställa samman sina ekonomiska prognoser med den detaljerade kartläggning av de territoriella tillgångarna som planen för utveckling av det europeiska området kan tillåta och ge. Jag uppmanar kommissionen och Europeiska unionen att fortsätta sträva efter den "goda" fulla sysselsättning som vi vill se i Europa - "god" i avseendet att den kan respektera miljömässiga och sociala begränsningar - med utnyttjande av de metoder som hittills använts för att förstärka den inre marknaden. I det sammanhanget bör man till exempel betrakta utvidgningen som värdefull och inte bara som en extra kostnad för unionen, utan en möjlighet att skapa ytterligare marknadstillfällen där man bättre kan utveckla de metoder som hittills tillämpats, och att man gradvis avreglerar de gamla marknaderna. Jag stöder starkt uppmaningen, som jag tror borde riktas till oss själva och till parlamentet, att snabbt godkänna nya direktiv om den offentliga upphandlingen för att öppna en stor marknad som för närvarande är stängd för europeisk konkurrens - samt att förhindra att de nya marknaderna skapar nya monopolsituationer, till exempel när det gäller telekommunikationer.
I detta syfte, såväl för att avreglera de gamla marknaderna som för att förhindra att man skapar monopolsituationer på de nya marknaderna, kan informationen vara mycket viktig och en aggressiv strategi som hjälper medborgarna att delta i denna process, kan naturligtvis bli till hjälp i det avseendet.

Turmes
Herr talman! Ett ord om hållbar utveckling och Lissabonprocessen; Detta behandlades redan av några ledamöter från den gröna gruppen i morse. Det som bör göras vid mötet i Stockholm är att regeringens närvaro där måste ge kommissionen mandat att använda resultaten från toppmötet i Göteborg och utarbeta mål för resultatbedömning och konkreta mål för mötet våren 2002 under det spanska ordförandeskapet. Endast om hållbar utveckling blir lika viktig vid resultatmätning som ekonomiska och sociala värden kan vi gå framåt.
Jag skall ta tillfället i akt och ta upp avregleringsaspekten som det inte har funderats mycket på hittills i Europa. Vi behöver en ny kontrollfunktion för sammanslagningar och en ny konkurrenspolitik. Vi har avskaffat monopol, men vi kommer att se samma aktörer uppträda som oligopol i Europa om vi inte är beredda att få en annorlunda kontroll av sammanslagningar och konkurrenspolitik. Vi behöver biomångfald med många små och medelstora aktörer och inte en monokultur med åtta eller tio större elbolag som skall använda utpressning mot de politiska beslutsfattarna, så som de gjorde tidigare i de monopolistiska strukturerna.

Figueiredo
Herr talman, kära kolleger! Den noggranna utvärderingen av uppföljningen av den så kallade Lissabonstrategin visar tydligt att detta toppmöte, vars syfte var att försvara sysselsättningen, i stället blev en stark impuls för att påskynda avregleringen av viktiga sektorer inom ekonomin, och kommissionen framhäver nu i sin rapport att den tycker att "goda resultat" uppnåtts när det gäller avreglering av telekommunikationsnäten, utformning av en lagstiftning för elektronisk handel och definition av Europabolagens status, samtidigt som den beklagar vad den ser som ett steg bakåt när det gäller reglering av offentliga upphandlingar, avreglering av marknaden för gas, el, transport och posttjänster.
Kommissionen trycker alltså på att man måste avancera ännu snabbare för att helt avreglera de mest skilda sektorer, inklusive offentlig service, och öka takten på kapitalmarknaden, inklusive regleringen av finansiella tjänster, i syfte att främja pensionsfonder och andra fonder, på bekostnad av allt större angrepp på den offentliga socialförsäkringen och annan viktig offentlig service, särskilt på hälsovårds-, utbildnings- och kommunikationsområdet.
På det sociala området skjuts samtidigt viktiga beslut om försvaret för arbetstagares rättigheter upp, trots att man uttryckt sina goda avsikter, som till exempel så sent som i går då industriella omstruktureringar diskuterades.
Samtidigt deklarerar man återigen att det är nödvändigt att skapa en mer flexibel arbetsmarknad, som är rörligare och mer anpassningsbar, läs: osäkrare anställningar, med färre rättigheter för arbetstagarna, även om man erkänner att arbetslösheten fortfarande är alltför hög och att det inte går att acceptera att fattigdom och social utslagning fortfarande består när det nya millenniet inletts. Därför, herr talman, ärade ledamöter och herr kommissionär, är det nödvändigt att förändra denna politik, och inte bara ge den lite rosa- och grönaktiga färgstänk, utan ändra politiken på detta område grundligt.

Carlsson, Gunilla
Herr ordförande! Jag kan bara konstatera att det ordförandeskap som sade sig prioritera sysselsättning väljer att ägna sig åt andra saker än att delta i vår viktiga debatt om de frågor som skall tas upp på toppmötet i Stockholm, men desto gladare är jag över att kommissionen är representerad här.

Talmannen
Ordförandeskapet framförde att de inte kunde komma hit före kl. 16.00 på grund av - tro det eller inte - att de diskuterar med kontaktgruppen om stadgan för ledamöter, vilket är förståeligt under omständigheterna och den tid de har i Strasbourg. De är således inte här, men de kommer hit till oss så snart som möjligt.

Carlsson
Herr talman! Får jag då bara tillägga att jag är otroligt glad över att jag tog upp det, då det gav er möjlighet att lämna en bra ursäkt för det svenska ordförandeskapet.
Jag tror att det är ett misstag att vi gör så långa, omfattande och motstridiga dokument som Bullmann-betänkandet, som riskerar att inte tas på allvar. Jag tror också att det är ett misstag att låta frågor om arbete, tillväxt och konkurrenskraft reduceras till statistisk nummeroperation. Det är klart att vi behöver indikatorer för att utvärdera och jämföra, men att överdriva på detta sätt leder bara tankarna till " Gosplan" .
Kolleger, icke närvarande rådsrepresentant och kommissionärer! Man behöver inte vara politiker för att se hur vanmakten breder ut sig och klyftorna ökar i våra samhällen. Vi har stora grupper av arbetande fattiga och vi har en förfärande andel långtidsarbetslösa, bidragsberoende och marginaliserade individer och familjer i Europa. Samtidigt har EU fortfarande svårt att mäta sig med USA när det gäller skapandet av nya jobb, forskning och utveckling samt befolkningstillväxt. Jag tror att jakten på nya indikatorer och mer tal om sysselsättning bara fördröjer en nödvändig förnyelse och liberalisering av Europas marknader.
Lissabonprocessen förutsätter att man nu går från ord till handling. Ett år av tio har snart passerat. Därför efterlyser jag i dag konkreta målsättningar från ordförandeskapet inför toppmötet i Stockholm. Det handlar inte längre om färdriktningar och tidtabeller såsom vi hörde i morse. Vilka beslut vill ni få fram under halvåret för att vi skall kunna få ökad konkurrenskraft i Europa?
Jag tror att man från svensk sida har ett utmärkt tillfälle att visa ledarskap. Den socialdemokratiska regeringen har något tveksamt, men trots allt, fortsatt den framgångsrika liberaliseringslinje som stakades ut av den borgerliga regeringen i början av 90-talet. Tack vare en framsynt politik med bl.a. marknadsöppningar kan svenskt näringsliv i såväl den gamla som den nya ekonomin uppvisa betydande framgångar. Med hjälp av detta skulle ordförandeskapet kunna fastställa en modern agenda för hur EU skall kunna leva upp till sina stolta mål.
Både rådet och kommissionen har i dag tagit upp den demografiska utvecklingen i EU. Med anledning härav undrar jag när kommissionen kommer att ta initiativ för att stimulera ökad arbetskraftsinvandring till EU-länderna.
I går lyssnade jag på statssekreterare Ekström som ansvarar för Stockholmsmötet. Hon förde in viktiga element i diskussionen om tillväxt, bl.a. handelns betydelse. Det är utmärkt, eftersom det är oerhört viktigt för både tillväxt och solidaritet. Därför undrar jag om kommissionen och rådet kan redogöra för hur arbetet för ökad handel och minskade tullar kan avancera under det svenska ordförandeskapet. Det vore i det sammanhanget roligt att höra om rådet fortfarande är av uppfattningen att frågan om Tobinskatten är en nationell debatt som inte hör hemma i detta parlament.
Kommissionen har i sitt meddelande tagit upp behovet av regelförenklingar inom EU. Med tanke på den omröstning vi i dag hade om det förfärliga Miller-betänkandet och det gamla bussdirektivet, hoppas jag att det var sista gången vi behövde befatta oss med dylikt. Det går ju an att skriva att man vill ha regelförenklingar, men då måste kommissionen också visa att den kan genomföra dem.
Slutligen vill jag säga att ekonomisk tillväxt naturligtvis hör samman med sysselsättning och social trygghet. En god ekonomi är förutsättningen för välfärd. Det är dock inte politiker och mer statistik som skapar social trygghet, utan det är med hjälp av god ekonomi och framgångsrika företag som EU kan skapa sammanhållning och social trygghet i en ny tid.

Miguélez Ramos
Herr talman! Vi bör tänka igenom den framtida sammanhållningspolitiken med tanke på den utmaning det är att utvidga unionen med länder i Central- och Östeuropa.
Utvidgningen kommer att innebära en kraftig ökning av befolkningen och den geografiska utbredningen, men även en farlig ökning av skillnaderna mellan länderna. För statistiken är bedräglig, och en region som i dag har en inkomst per capita på 70 procent av genomsnittet i gemenskapen kommer inte att ha förbättrat sin situation när procentsatsen efter utvidgningen stiger med 10 eller 15 enheter.
Inkomsten är en faktor som fastställer regionernas utveckling men den bör inte vara den enda. Vi bör inför den nya programplaneringsperioden använda nya indikatorer som speglar den ökande komplexiteten i våra samhällen och i våra regioners ekonomi: arbetslöshetssiffrorna i synnerhet bland kvinnor, ungdomar och långtidsarbetslösa; regionernas beroende av krissektorer som stålindustrin eller fisket; arbetstagarnas låga utbildningsnivå; bristen på praktisk och teoretisk utbildning; den begränsade ekonomiska mångfalden; den demografiska verkligheten; den dåliga förekomsten av ny teknik och kvinnornas integration i samhället i de minst utvecklade regionerna, som är en av orsakerna till regionernas eftersläpning.
Sammanhållningen bör inte begränsas till strukturfonderna. Unionens samtliga politiska områden bör uppfylla det syftet och bidra till att öka konkurrenskraften i de minst utvecklade regionerna och bidra till att skapa fler och mer kvalificerade arbetstillfällen.
Unionen bör påverka de områden där det krävs stimulansåtgärder som inte innebär några större utgifter. Stimulansåtgärder som innebär ett återställande och en ökning av konkurrenskraften och produktiviteten. Kommissionen bör ha en större förmåga att ingripa samt en helhetssyn, och gemenskapsinitiativen bör omfatta ökade medel, anser jag, under den kommande perioden. Likaså bör vi - även det enligt min uppfattning - fundera på deras antal.

Ducarme
Herr talman, mina kära kolleger! I mitt inlägg hänvisar jag till punkt 9-12 i betänkandet av vår kollega Gasoliba I Böhm. Jag kommer i mitt uttalande att ange vår tillnärmning i fråga om begreppet allmän tjänst.
Allmän tjänst skall definieras med hänsyn till den nya tekniska miljön. Den aktuella utvecklingen - särskilt inom informations- och kommunikationsteknikerna, som alla sammanlöper mot det digitala - är en katalysator som är omöjlig att kringgå. Det är de offentliga myndigheternas sak att ta utmaningen genom att göra det möjligt för varje medborgare, vilken position de än har, att rättvist och i förhållande till sina egna behov dra nytta av en likvärdig tjänstekvalitet. Det är fördelen med en allmän tjänst.
De tekniska förändringarna gör det nämligen möjligt att tänka sig en allmän tjänst som offensiv och voluntaristisk och inte se den som defensiv och reaktionär, såsom en begränsad mängd offentliga tjänster, ofta medelmåttiga, som man noggrant undviker att utnyttja, utom om man är tvungen.
De framtidsutsikter som den allmänna spridningen i det europeiska området av nya identitetskort av typen "smart card" på medellång sikt kommer att erbjuda, leder sålunda till en omdefiniering och en omstrukturering av den allmänna tjänsten som fokuseras till två förändringsvektorer: en tjänst för level agreement och en tjänst för content riche. Vad vi önskar, det är att det effektivt skall kunna utvecklas i den riktningen så att denna allmänna tjänst skall kunna bidra till ett balanserat genomförande av det som fastställdes som strategiskt mål i det extra Europeiska rådet i Lissabon i mars 2000.

Knörr Borràs
Herr talman! Vi kan inte ställa oss annat än kritiska till betänkandet om vikten av avregleringar och ekonomiska reformer. Det beror inte på att vi inte delar de generella idéerna om de övergripande målen för den ekonomiska politiken utan för att man här, med avregleringar som förevändning, vill föra in oss på vägar som i stället för att öka välfärden i våra samhällen leder till ökade sociala orättvisor i samhällen som anses vara välutvecklade.
I det betänkande vi diskuterar förekommer många hänvisningar till Förenta staternas modell och fraser som har upphöjts till lag av den liberala högern, men som inte okritiskt kan accepteras av oss som försöker upprätthålla en balans mellan de stora ekonomiska målsättningarna och uppbyggnaden av mer rättvisa samhällen.
En sådan progressiv hållning är oförenlig med de uttalanden som görs i detta betänkande. Inte bara sådana som jag just har nämnt utan även andra som till exempel uttalandet om reformen av arbetsmarknaden med ordalydelsen: "reformera arbetsmarknaden för att underlätta rörligheten och göra det värt för arbetslösa att ta arbeten som erbjuds". Det är som att behandla - och det säger jag med full respekt för Gasòliba i Böhm - de arbetslösa som om de vore parasiter.
Sättet att uppnå en balans mellan ekonomiska mål, konkurrenskraft och sammanhållning och social rättvisa är inte den eftersträvade avregleringen utan utformningen och förverkligandet av en politik som gör våra ekonomiska system effektivare, och att vi från andra ekonomier hämtar - och imiterar om det behövs - sådant som gör att vi kan fortsätta framåt i dubbla färdriktningar.
Vi vill inte ha samma modell som Förenta staterna, som medför en ökad obalans och större sociala orättvisor eller en ren katastrof som till exempel avregleringen av elektricitetssektorn i Kalifornien. Varför passar ni inte på att imitera det nordamerikanska finansdepartementets politik och överger Europeiska centralbankens åtgärdsmodell som har vållat så stor skada i det förgångna?
I morse nämnde föredraganden i förbifarten att vissa europeiska länder har intressanta modeller. Naturligtvis! Varför poängteras inte detta? För att det inte är intressant eller rättare sagt inte intresserar dem som talar om en avreglering till varje pris utan att tänka på följderna.

Smet
Herr talman! Jag vill ta upp tre olika punkter för toppmötet i Stockholm. För det första tycker jag egentligen inte att det är försvarligt att den här diskussionen förts på initiativ av parlamentet utan att det just då fanns någon handling från kommissionen. Om man sammankallar ett toppmöte i Stockholm och de socialekonomiska problemen och om man tänker göra det varje år igen, vilket beslutades i Lissabon, så förväntar jag - och jag hoppas att det svenska ordförandeskapet fattar ett beslut om det - att det varje gång i förväg finns ett ramdokument från kommissionen som parlamentet kan diskutera först. Vi gjorde det nu men det skedde på eget initiativ. I det betänkande som lagts fram efterfrågas också ett interinstitutionellt avtal i den här frågan.
En annan sak gäller den sociala tryggheten. Det har redan sagts av ett par av våra kolleger här, frågan om social trygghet är ett nytt ämne. Det har tagit tio år att definitivt få upp det på politisk nivå. Det har nu skett. Det är dock naturligtvis en mycket begränsad början. Om man börjar med att fastställa indikatorer så är det en bra början men det kan naturligtvis inte vara det definitiva steget. Det definitiva steget borde vara en liknande process som den vi följt när det gäller sysselsättningen. Vi borde nämligen kunna komma fram till riktlinjer. Jag hoppas därför också att ytterligare ett steg i det avseendet tas i Stockholm.
Sedan en sista punkt angående sysselsättningen: Det finns verkligen fortfarande många arbetslösa i Europa och jag förundrar mig alltid över att man säger att vi absolut måste ta in migranter. Vissa säger att det måste ske för att fylla de högst kvalificerade jobben och andra tänker på de lägst kvalificerade jobben. I första hand bör de egna arbetslösa få utbildning och de lägst kvalificerade funktionerna bör omvärderas på ett sådant sätt att våra egna medborgare åtminstone i första hand vill acceptera ett sådant jobb.

Trentin
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Betänkandet Bullmann, vars politiska inställning och samtliga förslag jag instämmer i, och betänkandet Gasòliba i Böhm, har satt ljuset på några av de kvalitativa mål som vid det europeiska rådet i vår måste finna en lösning i form av bindande beslut. Bland dessa skulle jag vilja peka på betydelsen av vissa initiativ som avser de sektorer som var centrala i slutsatserna från råden i Lissabon och Feira, men där vi fortfarande kan notera betydande förseningar, vilket ordförande Prodi kunde konstatera i sin genomgång i går: i första hand gäller detta samordningen inom forsknings- och utvecklingspolitiken. Medan Europeiska kommissionen inom detta område har tagit fram diverse europeiska initiativ och projekt av stor betydelse, så fattas fortfarande en effektiv samordning av nationella program och de offentliga och privata projekt som tas fram i varje enskilt land. På det viset får man en situation i vilken de alltför små nationella ekonomiska resurserna ofta används till att finansiera dubbelarbete eller slösaktiga investeringar och där det fattas tillämpning av gemensamt accepterade prioriteringar.
Jag skulle vilja fråga kommissionen om den inte har för avsikt att ge en effektiv impuls till att tillämpa instrumentet öppen samordning, som antogs vid toppmötet i Lissabon. Detta är möjligt om kommissionen själv, på basis av dess kunskaper om befintliga nationella program och projekt, gör sig till den som främjar och driver på olika former av öppet samarbete mellan en del av medlemsstaterna inom ramen för noggrant utformade prioriterade mål, vilket sålunda skulle kunna bli ett test av viljan till samarbete och konvergens mellan de olika nationella regeringarna när det gäller att skapa ett europeiskt område för forskning.
För det andra, förverkligandet - även i detta fall på basis av vissa experiment när det gäller det öppna samarbetet - av ett system inom unionen för livslångt lärande. Med all rätt stöder vi, även i Bullmanns betänkande, en kombination av flexibilitet, rörlighet och säkerhet när det gäller sysselsättningspolitiken, för att vi skall kunna motverka nya former av brist och utstötning, såväl bland de unga och kvinnorna som bland de äldre anställda. Jag känner då inte till någon annan form av säkerhet som kan tillämpas på en arbetsmarknad som utmärks av flexibilitet och rörlighet, om inte den som kommer från en garanterad process av livslångt lärande och livslång fortbildning. Att sjösätta ett sådant system till förmån för det mycket stora antalet anställda av båda könen skulle övervinna det motstånd som uppkommer i olika sektorer, med tanke på att tillfälliga anställningar - detta är de uppgifter som kommer från många olika håll på vår arbetsmarknad - leder till att företagen inte investerar i humankapitalet.
Allt detta innebär att man måste mobilisera stora resurser och en stark subjektiv vilja, något som kan skapas enbart om man bygger upp ett effektivt samarbete mellan Europeiska unionen och nationalstaterna, å ena sidan, och företagen och de anställda, å den andra. Även på det viset kommer det att bli möjligt att förverkliga de villkor som krävs för att rådet under våren skall bli ett viktigt tillfälle...
(Talmannen avbröt talaren)

Peijs
Herr talman! Vad bra att det svenska ordförandeskapet har kommit. Jag hoppas att de uträttat ett bra arbete för ledamöternas stadga, det väntar vi ju otåligt på.
Först vill jag gratulera kollega Gasòliba i Böhm till hans utmärkta betänkande. I det betänkandet förklarar han mycket tydligt våra ambitioner. Vi vill bli den konkurrenskraftigaste och den mest dynamiska kunskapsekonomin i världen, sade våra ledare i Lissabon. Därefter åkte de hem till sina vardagliga bestyr och allt förblev vid det gamla. Jag har alltid varit nyfiken på hur de översätter en sån sak.
Vi har fortfarande en kvävande byråkrati. Försök till avreglering och införande av enklare regler för små och medelstora företag misslyckas gång på gång på grund av kortsiktiga nationella intressen. Herr talman! Det drömmer jag väl ibland om på nätterna men jag vaknar alltid med ett skrik. För att strömlinjeforma lagstiftningen får vi inte bara titta på vad vi gör här utan även på hur ett direktiv skapas ur de nationella processerna för införlivande. En enkel, tydlig tullagstiftning visar sig plötsligt omfatta ett reglemente i tre tjocka band.
För övrigt tycker jag att det skall blåsas nytt liv i den så kallade fiche d'impact. Den skall inte längre vara ett verk som slängs ihop litet på en höft utan en verklig företagskontroll. En kontroll av hur en viss lag skall införas i näringslivet. Europas problem, herr talman, och det får jag väl säga efter elva år här i parlamentet, är att jag alltid är djupt imponerad av det som sägs här, men aldrig av det som görs.
Jag skall ta upp exemplet med avregleringen av posten. Inte bara parlamentet utan även rådet, som i Lissabon med eftertryck välkomnade avregleringen, har snarare tagit ett steg bakåt en framåt. Om vi jämför situationen i Europa med den i Förenta staterna så sitter hela frågan inom vissa områden i Europa fortfarande fastlåst. Det är fortfarande långt ifrån så att Europa kan börja dra världsekonomin nu när USA:s ledarskap verkar försvinna ett tag.
Kärnländerna i Europa, Frankrike, Tyskland och Italien, har tillbakalutade njutit av fördelarna med en billig euro och strukturellt inte förändrat något på sina arbetsmarknader och i sina ekonomier.

Katiforis
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar kolleger! Den ekonomiska politiken i Europa har uppvisat stor framgång och stort misslyckande. Dess framgång gäller naturligtvis den gemensamma valutan och dess misslyckande gäller vår oförmåga hittills att avskaffa arbetslösheten och att uppnå full sysselsättning. Eftersom vi har lyckats med det ena undrar vi varför vi inte kan lyckas på samma sätt med det andra. Med avseende på detta skulle jag vilja gratulera vår föredragande Bullmann, både till det professionella arbete han utfört och till hans entusiasm över besluten från Europeiska rådets möte i Lissabon, där man försökt överföra framgången inom valutasektorn mot en liknande framgång inom den materiella, verkliga sektorn, det vill säga inom den reala ekonomin.
Om, herr talman, vi inte fastställer Europas gränser utifrån politiska kriterier utan med ekonomiska sammanhang som utgångspunkt, om vi alltså innefattar även Östeuropa, Ryssland och Nordafrika ser vi att vi förfogar över den största marknaden i världen, med den högsta inkomsten per person och det största antalet utbildad arbetskraft. Varken i Latinamerika, Asien eller i hela Amerika finns dessa tre element samtidigt. Med denna grund kan vi uträtta underverk och med avseende härpå motsvarar målen från Lissabon våra möjligheter. Problemet är om politiken för att tillämpa målen befinner sig på samma höga nivå.
Jag har intryck av, herr talman, att vi när det gäller tillämpningen är överdrivet imponerade av att förfarandet rörande nominell konvergens lyckats så bra. Jag är dock inte säker på att vi på rätt sätt för över erfarenheten till den reala ekonomin. Den inbördes ömsesidiga tillsynen, det omtalade peer pressure som vi nu vill överföra till den reala ekonomin var inte det enda inslaget. Vi bör inte glömma de andra inslagen, det vill säga det enkla och rent kvantitativt fastställda målet - minskningen av inflationen. Vi bör inte glömma att när det gäller euron var det tidsmässigt tydligt då den infördes: antingen steg man på tåget eller så åkte tåget ifrån en. Vi bör inte glömma att målet med minskad inflation hade fått absolut prioritet och verkade därför, naturligtvis enligt min personliga bedömning, på bekostnad till och med av sysselsättningen.
Om vi vill ha en verklig överföring av metoden till den reala ekonomin bör vi tillämpa klokheten i ett kvantitativt mål och klokheten hos ett enkelt verktyg. Det behövs inte mycket klokhet för att fastställa dem. Målet är den fulla sysselsättningen och medlet är den kvantitativa och kvalitativa ökningen av investeringarna. Detta par har i tillägg den tillgången att det indirekt även kan lösa, en passant som schackspelarna säger, frågan med det andra stora målet, det vill säga de tekniska framstegen. Vi bör emellertid vara beslutsamma när det gäller att ge dessa mål samma absoluta prioritet som vi gav även till valutastabiliteten. Jag är inte säker på att vi är beredda att göra det. Kvantifieringen av indikatorerna utgör givetvis ett visst framsteg men även rörande detta är det utmärkande att det inte finns detaljerade analytiska indikatorer, något som, herr kommissionär, inte föreslås av kommissionen, och sådana analytiska indikatorer skulle vara till för offentliga och privata investeringar, strukturella arbeten och mycket annat vi skulle vilja verka för. Trots föredragandens hedervärda försök skulle jag vilja betona att mångdubblingen av de kvantitativa indikatorerna inte är någon utväg då vi kan komma att hamna i den situation som beskrivs i evangeliet och att någon kan komma att säga till kommissionen: Marta, Marta, du gör dig bekymmer och oro för mångahanda men...
(Talmannen avbröt talaren)

Sartori
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill ta till orda i dag för att uttrycka den oro som även vi hyser när det gäller de resultat vi skulle kunna uppnå efter besluten i Lissabon. Med tanke på toppmötet om sysselsättning i Stockholm så tror jag framför allt att det blir nödvändigt att formulera ett antal slutsatser som på något sätt kan hjälpa till att bättre rikta in granskningen av de mål som gradvis uppnås, samt att understryka behovet av att ingripa med kraft och snabbhet när dessa mål inte uppnås. Det är sant - detta är något som många av mina kolleger har bekräftat - i Lissabon ställde man upp ett extremt viktigt mål: att skapa ett konkurrenskraftigt och dynamiskt Europa, och framför allt ett europeiskt samhälle baserat på kunskap.
Man kom också överens om att jämföra våra framgångar och, om man så vill, våra brister, med en annan stor ekonomi, nämligen den amerikanska.
I dag är de siffror som kommer från USA ett mål att sträva efter för oss, såväl när det gäller sysselsättningen som, på sätt och vis, inom den ekonomiska utvecklingen och tillväxten, med tanke på att vi verkligen har ett samhälle som är radikalt olika det amerikanska, något som vi inte får glömma bort. Även jag tror att målen full sysselsättning, respekt för en social marknadsekonomi och behovet av att snabbt gå mot en större grad av avreglering inom många sektorer är ett mål som vi måste ställa upp för oss.
Men jag tror att vi i Europa måste hålla två saker i åtanke: den första är att det i Europa finns två helt olika aspekter som är vitt skilda från varandra, där problemen som vi försöker lösa redan har lösts, och att försöka lösa olika typer av problem med enhetliga regler är inte...
(Talmannen avbröt talaren)

Berès
Herr kommissionsordförande, herr tjänstgörande rådsordförande, kära kolleger! Jag förstår fördelarna med benchmarking (riktmärkning) i vår ekonomiska diskussion. Ändå uppmanar jag våra kolleger Peijs, Carlsson och alla andra, som oupphörligen tar den amerikanska modellen som exempel, att fråga människorna i Kalifornien vad de anser om fördelarna med avreglering och avbrott av en så viktig offentlig tjänst som eldistributionen i en modern ekonomi i det tjugoförsta århundradet.
Om de betänkanden som vi behandlar i dag siktar på att konsolidera tillväxten i vår världsdel är de utmärkta betänkanden. De vilar på tanken att denna tillväxt måste vidmakthållas med strukturreformer. Vi delar denna synpunkt, såvida dessa strukturreformer anpassas till det mål som också är vårt främsta mål, det mål som vår utskottsordförande, Christa Randzio-Plath, påminde om: den sociala reformen måste också leda till en högre grad av social integration. Det finns ingen ekonomisk politik utan detta mål. Vi hoppas att Stockholm också kommer att vara mötesplats för att påminna om att strategin för full sysselsättning kanske äntligen är en möjlig strategi i Europa.
Ur den synpunkten återspeglar betänkandet av vår kollega Gasòliba i Böhm ibland en väl liberal tillnärmning, förefaller det oss. Avregleringen kan emellertid bara vara gradvis och den kan bara ledsagas av en regleringsprocess. Den kommer inte heller att kunna genomföras utan skador, om man inte behåller Europeiska unionens mål i fråga om social och territorial sammanhållning. Vi önskar ur den synpunkten att betydande framsteg skall uppnås på vägen till utformning av ett ramdirektiv om tjänster av allmänt intresse.
Vi uppmanar dem som förespråkar en överdriven avreglering och en påskyndad tidsplan för avreglering av elektricitets- och gassektorn till stor vaksamhet när det gäller post- och järnvägssektorn som den sociala och territoriella sammanhållningen också vilar på i våra länder.

Mann, Thomas
Herr talman! Jag gläder mig åt att rådets tjänstgörande ordförande åter är i kammaren. Hur mycket jag än uppskattar er person hade jag, med tanke på den jämlikhet Sverige alltid propagerar för, dock önskat att statssekreterare Ekström hade varit här. Hon var i går med på det gemensamma sammanträdet för utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Om Bullmans betänkande: Rådet beslutade i Lissabon att fram till 2010 göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga ekonomi. Har man gapat över för mycket? Trots allt, tecknen är goda med över fyra miljoner nya arbetsplatser på fyra år, framför allt inom mer kvalificerade arbeten och IT-jobb. En ny dynamik med mer flexibla arbetsmarknader, men alla håller inte jämna steg. Skillnaderna mellan regionerna är stora: Å ena sidan höga sysselsättningsnivåer, handlingsspelrum för företag, i andra regioner däremot ökande arbetslöshet med följd att människorna blir tvungna att lämna sin hembygd av ekonomiska orsaker. Vi vill emellertid ha ekonomisk och social sammanhållning i gemenskapen, en aktiv arbetsmarknadspolitik. Detta återspeglas i Luxemburgprocessens fyra pelare. Prioriteringen är tydlig: Främjande av innovativa små och medelstora företag. Vi har förmågan att skapa framtiden och skapa arbetsplatser, men behöver slopade byråkratiska, rättsliga och skattemässiga hinder och förenklad tillgång till riskkapital. Genom att genomföra riktlinjerna i NAPS kan sysselsättningskvoten i Europeiska unionen öka till 70 procent. Det krävs också kvantitativa språng inom bildningen och utbildningen. Företräde har uppvärderingen av yrkesutbildningen, genomförandet av vårt life learning-koncept , bättre ramvillkor för gränsöverskridande verksamhet, främjande av rörligheten och ett erkännande av kvalifikationer som förvärvats över hela Europa. Genom Hughesförfarandet sammanfattades kunskaperna i Bullmans betänkande i utskottet för ekonomi och valutafrågor och Cocilovos betänkande i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Trots olika bedömningar av detaljer förtjänar detta slutliga betänkande vårt stöd.

Färm
Herr talman! Principerna i herr Bullmanns betänkande ansluter till grundidéerna från Lissabon, som ju skall konkretiseras vid vårens toppmöte i Stockholm. Dessa principer för Europas ambitioner att bli världsledande vad gäller ekonomisk utveckling och tillväxt behövs parallellt med utvecklingen av en ambitiös social dimension; detta är liksom poängen. Denna balans är avgörande inte bara för att vi skall lyckas genomföra våra strategier utan också för att EU skall få en ökad folklig förankring och förståelse, inte minst inför utvidgningen.
Å ena sidan säger man nu från högerliberalt håll att unionen behövs bara för att avreglera och öppna marknaderna, skapa fri handel osv. Däremot skulle kampen mot arbetslösheten och utvecklingen av den sociala välfärden vara exklusivt nationella frågor. Underförstått säger man då att man vill kunna urholka arbetsrätten och löntagarnas inflytande, riva upp välfärdspolitiken osv. utan att EU lägger sig i. Å andra sidan framträder nu här i debatten vissa GUE-politiker och attackerar Bullmann-betänkandet för att alltför mycket handla om avreglering och konkurrens.
Därför tycker jag att det är glädjande att vi nu ändå har hittat en bred enighet, exklusive ytterkanterna till höger och vänster, bland dem som inser att utvecklingen av en social dimension faktiskt är ett helt nödvändigt inslag i en framgångsrik ekonomisk politik. Men detta innebär inte nödvändigtvis att EU skall ta över medlemsstaternas befogenheter att lagstifta, även om denna öppna samordningsmetod naturligtvis inte utesluter lagstiftning. Det viktigaste är att vi utvecklar gemensamma mål. Dessa mål måste handla både om avreglering och liberalisering i viss utsträckning och om gemensamma mål för att komma åt problemen med arbetslöshet och utslagning. Få har tagit upp den aspekten. Men glöm inte hur viktigt detta är inför utvidgningen, för då blir innebörden i Bullmanns betänkande ännu mer avgörande. De nya medlemsländerna behöver ju i extra hög grad just en parallell utveckling av tillväxt, välfärd, sociala rättigheter och inflytande för vanliga medborgare och löntagare.

Menrad
Herr talman! På toppmötet i Lissabon definierades den fulla sysselsättningen som politikens överordnade mål. Jag röstar uttryckligen för Bullmans betänkande, som jag nu tänker tala om, enligt vilken de sysselsättningspolitiska riktlinjerna utgör grundvalen, vilka för första gången formulerades vid sysselsättningskonferensen i Luxemburg 1997. Jag gratulerar föredraganden till hans utmärkta arbete. Det stämmer att fler kvalitativa indikatorer måste fastställas i framtiden, vilka exempelvis tar hänsyn till arbetsplatsernas mångfald, arbetstagarnas rätt att delta vid dess utformning eller miljövänlig teknik. Med rätta kräver utskottet för sysselsättning och socialfrågor denna metod även för att bekämpa ungdomsarbetslösheten, detta har föredragande av yttrandet, Cocilovo, formulerat på ett utmärkt sätt. För alla de mål som vi sätter upp för oss i sysselsättningspolitiken är ekonomisk realism nödvändig. PPE kommer inte att jaga efter några naiva rosendrömmar. Omvandlingen till ett tjänste- och kunskapssamhälle går framåt. Därför syftar alla krav på livslångt lärande och ombyggnad av utbildningssystemet principiellt i rätt riktning. Det formulerade ni korrekt i förmiddags, herr Bullman.
Ofta besvärjer vi våra sysselsättningspolitiska avsikter i festtal. De står i många dokument, i europeiska riktlinjer, i nationella handlingsplaner, överallt vackert formulerade. Men papper är bara papper. Nu gäller det att genomföra avsikterna i praktiken. PPE kommer att bedöma vårtoppmötet efter dess bidrag till målet om att praktiskt genomföra de förslag som lagts fram. Vi behöver inget litteraturtoppmöte. Jag är övertygad om att Stockholm inte heller blir något litteraturtoppmöte, för det är inte fler kungörelser som efterfrågas nu, utan handling!

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredragandena och alla talare för era inlägg i debatten. Jag skall försöka ge några kommentarer. Debatten har präglats av många idéer, den har varit nyanserad och många olika aspekter har tagits upp.
Jag vill börja med att lyfta fram en fråga som jag anser är viktig, nämligen att målen från Lissabon inte har ändrats med full sysselsättning och en modernisering av vårt samhälle och, ej att förglömma, respekten för vårt sociala system och en stark sammanhållning. När vi tittar på arbetslöshetssiffrorna ser vi tydligt vilka mål som har uppnåtts. Vi kan tala om offentliga investeringar som vissa av er har gjort. Det viktiga för oss är emellertid den globala strategin. När vi analyserar den globala strategin, och det motsvarar innehållet i rapporten med sammanfattning, framhävs behovet av att samtidigt göra framsteg på de olika områdena för att uppfylla de mål som vi fastslog i Lissabon. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken år 2000 innebär till exempel avgörande förändringar av den historiska strukturen för att på de olika politikområdena införa de åtgärder som följer av den strategi som antogs i Lissabon.
I Lissabon utgick man från den tanken som alla, eller många av er, har betonat på ett samhälle med en dynamisk och sammanhållen ekonomi som jag just nämnde. Det innebär framsteg på områden som innovation, praktisk och teoretisk utbildning och även ändamålsenliga bestämmelser och givetvis hela det sociala trygghetssystemet. Varken dessa instrument eller politikområden fungerar separat: det finns ett inbördes samband mellan dem alla. Det handlar inte om en balans mellan de olika politikområdena utan snarare om en synergi mellan olika politikområden som i slutändan bör leda till att vi uppnår de resultat vi eftersträvar.
När vi analyserar betänkandet framgår det tydligt att vi har gjort framsteg sedan dess. Jag anser inte att vi bör vara så negativa som vissa av er är när ni säger att "inget har uträttats". Jag anser att mycket har uträttats, både när det gäller avregleringar och ekonomiska resultat. Det är sant att det inte är mycket annat som har uträttats och därför fastställer vi i vår rapport vissa prioriteringar som vi anser är viktiga för den närmaste framtiden.
Det finns en annan fråga jag tycker är intressant. Den har uppkommit under debattens gång och i synnerhet i morse, och det är indikatorernas roll i förhållande till de mål vi eftersträvar. Indikatorerna bör inte betraktas som ett slags inventarium, som ståndpunkter på konkreta politikområden. Indikatorerna är inga mål i sig, de är instrument som skall leda till att vi gör framsteg och tolkar verkligheten på ett mer globalt och korrekt sätt. I motsats till vad somliga av er har sagt är det viktigt att vi har indikatorer som i sig kan visa oss den aktuella verkligheten. Jämförelser med andra modeller är utan tvivel användbara. Det råder ingen tvekan om att en jämförelse av till exempel vissa nivåer av teknisk genomslagskraft i Europeiska unionen och Förenta staterna ger oss ett mått på var vi befinner oss i förhållande till det mest utvecklade landet på området. Att endast göra jämförelser på vissa områden och inte av hela modellen mellan de båda ekonomierna kan leda till tolkningar som inte alltid är korrekta. Hur som helst, när vi talar om jämförande indikatorer finns det alltid svårigheter och det är att vi många gånger inte förfogar över indikatorer som är tillräckligt homogena för att de förhållanden vi jämför skall kunna bedömas med hjälp av dessa siffror.
Ni diskuterade också i förmiddags om antalet indikatorer är för högt. En minskning av antalet skulle visserligen göra betänkandet mer konkret. Det skulle ge tydligare och mer direkta budskap i allmänhetens ögon. Samtidigt skulle färre indikatorer göra det svårare att tolka den verklighet vi vill undersöka.
Förekomsten av 28 indikatorer som klassificerats i de fyra främsta målen från Lissabon betraktar vi som det nödvändiga minimiantalet för att ta reda på var vi för närvarande står. Vi uppfattar dem emellertid, som jag tidigare sade, som ett arbetsinstrument. Det är inte ett instrument som till varje pris måste vara varaktigt eftersom verkligheten, och en ökad kunskap om denna, kommer att kräva att vi regelbundet granskar dessa indikatorer och eventuellt byter ut vissa av dem under den process som inleddes i Lissabon.
En fråga jag finner intressant och som vissa av er har tagit upp är huruvida en större medverkan från parlamentets sida är möjlig i denna debatt via ett institutionellt avtal. Jag anser att vi nu förfogar över tillräckligt många instrument, åtminstone för förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet, för att kunna fortsätta vårt gemensamma arbete. Hur som helst borde det institutionella avtalet även innefatta rådet. En sak vill jag gärna framhålla: medverkan såväl från parlamentets som från allmänhetens sida i den europeiska debatten är alltid möjlig. Kommissionen har till exempel tagit initiativ till de ekonomiska utfrågningarna som hålls en gång om året och vars huvudsakliga syfte är att analysera den europeiska ekonomiska situationen, i en global värld och som en jämförelse med situationen i våra referensländer. Det är en fråga som alltid står öppen gentemot parlamentet och vi förväntar oss att ni samarbetar i år på samma sätt som förra året.
En annan fråga jag finner intressant är det område som rapporten med sammanfattning täcker. Jag har upptäckt minst två påpekanden som jag finner intressanta: Varför talar vi inte om en hållbar utveckling? Vad händer med utvidgningen av Europeiska unionen? Skulle det inte vara lämpligt att behandla dessa två frågor?
En hållbar utveckling kommer att bli målsättningen i Göteborg; därför finns det endast ett tydligt påpekande i det aktuella betänkandet som anger att de ekonomiska och sociala aspekterna från Lissabon måste kompletteras med en integrering av miljöaspekten, som kommer att bidra till Europeiska unionens strategi för en hållbar utveckling. Det handlar således om möjligheter efter Göteborg som utan tvekan kommer att ta sig uttryck i de framtida debatterna.
Ett annat problem är problemet med utvidgningen som det också finns en tydlig hänvisning till: Europeiska unionens ekonomi bör inte bara beakta denna viktiga faktor utan hela vår planering bör ske utifrån tanken på att unionen kommer att utvidgas ganska snart. Europeiska unionen bör använda denna faktor som en referens, men även kandidatländerna bör införlivas i Lissabonstrategin och i möjligaste mån anta dessa mål. Denna text finns med i vår sammanfattande rapport, i praktiskt taget samma ordalag som dessa.
När vi talar om Lissabon talar vi även om den nya samordningsmetoden, metoden för en öppen samordning. Det är en intressant metod som gör det möjligt att finna positiva tillvägagångssätt och successivt utveckla ett gemensamt koncept för frågor av intresse: metoden bör emellertid inte ersätta de redan befintliga gemenskapsinstrumenten av normativ eller nästan normativ karaktär, eller de riktlinjer som redan finns på områden som den politiska ekonomin eller sysselsättningen.
En fråga som jag vill lyfta fram är frågan om strukturreformerna. Vi kommer garanterat att ta fasta på vissa av påpekandena beträffande strukturreformerna. Vi anser att de har ett mycket varierat innehåll, bland annat tanken på en avreglering av våra ekonomier. Det bör utan tvekan ge oss en starkare konkurrenskraft och kommer att vara till fördel för användarna och medge en förbättrad kvalitet på tjänster av allmänt intresse. Men det är uppenbart att en avregleringsprocess endast är effektiv och inte innebär några problem om den sker inom lagliga ramar med en lämplig kontroll beträffande regleringen. Denna regleringsprocess kommer att vara en viktig fråga i de kommande debatterna och inom ramen för dessa tas de påpekanden upp som den här eftermiddagen har framförts beträffande tjänster i allmänhetens intresse.
En annan fråga i dagens debatt som jag också finner intressant är i vilken mån en överdriven byråkratisk belastning inverkar negativt på den europeiska utvecklingsprocessen. Jag kan påpeka att det är en fråga som engagerar kommissionen; dessutom har man redan diskuterat en indikator på den byråkratiska belastningen. Det är en svår fråga som styrs av Eurostat, där en arbetsgrupp har för avsikt att exakt ange vilka faktorer av detta slag som gör att vi i detalj kan få veta om den känsla som råder i en del av vårt samhälle beträffande överdrivna byråkratiska belastningar motsvarar verkligheten eller ej.
Som en avslutning på mina kommentarer kan jag säga att det nu kan vara motiverat att upprepa att processen med rapporten med sammanfattning är en global process som kräver en överensstämmelse mellan den makroekonomiska stabiliteten, en fråga vi betraktar som grundläggande, sysselsättningen, reformerna och den sociala sammanhållningen. När det gäller den sociala sammanhållningen bör våra förslag och vårt synsätt vara omfattande och inte begränsas till individuella frågor utan även gälla regionala frågor så som vissa av er har nämnt.
Det är lätt att påvisa de framgångar som har uppnåtts rent generellt, men det är något mer komplicerat att visa på vilket sätt framgångarna i varje enskild medlemsstat, eller i varje enskild region, är jämförbara med de övriga.
Hur som helst, och det ser jag som en viktig fråga, kommer de reformer vi initierar att bli meningsfulla om vi lyckas öka produktiviteten och den ekonomiska effektiviteten. Införandet av den nya ekonomin i Europeiska unionen kommer att vara lösningen för vår framtida utveckling. Tillväxt javisst, en tillväxt med social sammanhållning, en tillväxt som gör att vi kan möta framtidens tekniska utmaningar; det är slutligen målen från Lissabon och det är de mål vi har försökt ta med i vår rapport.
Tack för era bidrag och ert deltagande i denna debatt. Vi skall försöka beakta alla faktorer som i dag har lagts fram och som utan tvekan kommer till användning i vår debatt i Stockholm.

Fri rörlighet för personer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om:
muntlig fråga (B5-0005/2001) från Rocard för utskottet för sysselsättning och socialfrågor till rådet om fri rörlighet för personer med förordning (EEG) nr 1408/71 som rättslig grund
betänkande (A5-0026/2001) av Lambert för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, och av rådets förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 (KOM(2000) 186 - C5-0217/2000 - 2000/0070(COD)).

Rocard
Herr talman! När utskottet för sysselsättning och socialfrågor beslutade att ställa denna fråga till rådet, ville det inrikta sig på två särskilda punkter, som för övrigt har samband med varandra: fri rörlighet för medborgare från tredje land till följd av besluten i Europeiska rådet i Tammerfors, å ena sidan, och den tänkbara rättsliga grunden i det avseendet, å andra sidan.
Vid den tidpunkten var naturligtvis våra frågor också anknutna till förberedelsearbetet inför toppmötet i Nice, eftersom vi hoppades få upplysningar som främjar socialpolitik och fri rörlighet. Därefter, i synnerhet under perioden som föregick det ovannämnda Europeiska rådet, fick utskottet för sysselsättning och socialfrågor tillfälle att undersöka frågan om fri rörlighet på ett mer allmänt sätt. Denna mer allmänna diskussion har varit nyttig för oss: Innan vi utvidgar den fria rörligheten till medborgare i tredje land, måste vi givetvis säkerställa att den fungerar utmärkt för unionens medborgare.
Vi tvingades emellertid att med oro notera att förordning nr 1408/71 var allt sämre anpassad och att dess modernisering och förenkling sköts upp från månad till månad. Denna situation är allvarlig eftersom den fria rörligheten just är en av de grundläggande principerna i Europeiska unionen. Det är den som gör det möjligt för unionens medborgare att fritt röra sig, etablera sig och arbeta utan hinder. Därför är förordning nr 1408/71 - som kom till för att samordna de europeiska sociala trygghetssystemen - en av huvudhandlingarna i medborgarnas Europa och varje hinder eller försening som påverkar dess modernisering är allvarlig.
Herr talman! Låt mig således ta upp dessa tre faktorer en efter en. Låt oss i första hand gå tillbaka till vår frågas text. I första hand, när det gäller utvidgningen av förordning nr 1408/71 till medborgare från tredje land, vad skall vi notera? Vi måste notera att hittills återspeglar inte alltid rådets verksamhet eller snarare återspeglar den fortfarande inte - det är inte samma nyans - den politiska vilja som uttrycktes av Europeiska rådet i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 att i unionen upprätta, jag citerar rådets handlingar, " ett område för frihet, säkerhet och rättvisa, ett område där den rättsliga statusen för medborgare från tredje land som är lagligt bosatta i en medlemsstat bör närmas till den status som medborgare från medlemsstaterna åtnjuter" .
Jag vill påminna om det, parlamentet uttalade sig emellertid redan i den riktningen i oktober 1998, eftersom det förslag som då lades fram av kommissionen antogs utan ändringsförslag av parlamentet. Med andra ord, kommissionen tog initiativet, parlamentet stödde förslaget i en klart uttryckt omröstning och Europeiska rådet fastslog på högsta nivå denna inriktning ett år senare i Tammerfors. Rådet har emellertid ännu inte antagit någon gemensam ståndpunkt år 2001 för att ge oss möjlighet att fortsätta förfarandet.
Av vilken orsak har vi fått denna oacceptabla försening och detta förnekande av stats- och regeringschefernas politiska vilja, medan de tre institutionerna för en gångs skull är fullständigt överens, vilket inte alltid är fallet? Det förefaller att det är frågan om textens rättsliga grund som rådet anför som invändning mot Europaparlamentets och kommissionens ståndpunkt. Men låt mig formulera denna rättsliga tvist i termer som är förståeliga för den stora allmänheten. Vad vill rådet uppnå genom att invända mot denna rättsliga grund? Det vill avlägsna Europaparlamentet från medbeslutandeförfarandet (ni kan säga oss att rådet skulle kunna det). Det är det som står på spel. Se så, inga huvudskakningar! Ni förvägrar oss medbeslutande.
Det är inte bara en fråga som i sträng mening rör Europaparlamentets roll. Det handlar nämligen om en direkt politisk och medborgerlig fråga. Utvidgningen av förordning nr 1408/71 till medborgare från tredje land är nämligen en så känslig fråga att EU-medborgarna måste vara fullständigt anslutna till den genom Europaparlamentet som företräder dem. Därför kan inte utskottet för sysselsättning och socialfrågor godkänna en hänvisning till andra rättsliga grunder än de grunder som avses i kommissionens förslag och vill påminna om att förordning nr 1408/71 bara kan ändras genom medbeslutandeförfarandet.
Herr tjänstgörande rådsordförande! Det vi opponerar oss mot när det gäller rådets arbete är i verkligheten en och samma sak, vare sig det handlar om gemenskapens medborgare eller medborgare från tredje land. I det ena eller andra fallet är det rådets långsamma arbete som låser utvecklingen av fri rörlighet. Rådet kan inte fly från sitt ansvar. Det måste tillämpa Europeiska rådets beslut och tillämpa dem med fullständig öppenhet inför den allmänna opinionen och med fullständig respekt för demokratiska regler och parlamentets roll. Herr talman! Att inte följa denna väg skulle otvivelaktigt leda till att de europeiska ledamöterna - med stöd av den allmänna opinionen, det tvivlar vi inte på - reagerar kraftigt mot bevarandet av dessa hinder för fri rörlighet.
Jag vill tillägga att min protest naturligtvis inte är riktad till det svenska ordförandeskapet som sådant, utan till rådet. Jag tror till och med att det svenska ordförandeskapet genom sina traditioner i hög grad skulle kunna bidra till att lösa problemet.
Jag skulle slutligen vilja avsluta med en sista fråga som rör EU:s närmaste framtid, det vill säga utvidgningen. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor anser det absolut nödvändigt att de länder som är berörda av den kommande utvidgningen skall informeras om de olika oavgjorda förslagen i fråga om reformen av den berörda artikeln i förordning 1408/71. Frågan om fri rörlighet är en av de känsliga punkterna i anslutningsförhandlingarna, det vet man mycket väl. Vilka projekt har rådet i det avseendet?

Danielsson
Herr talman, ärade ledamöter! Den ärade ledamoten Rocards fråga är mycket viktig. Ordförandeskapet välkomnar därför denna möjlighet att debattera den och kommer givetvis att mycket noga lyssna till alla deltagande ledamöters analyser av denna fråga.
Som Rocard betonar i frågan handlade slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors om lika behandling av medborgare i tredje land som lagligen vistas i EU eller i EES-området, bl.a. genom att bevilja dem rättigheter och skyldigheter som liknar EU-medborgarnas. Det förefaller därför nödvändigt att anpassa räckvidden för förordning (EEG) nr 1408/71 när det gäller samordningen av den sociala tryggheten. De regler för samordning som denna förordning innehåller är en förutsättning för den fria rörligheten för personer.
Om medborgare från tredje land omfattas, kommer de även att åtnjuta möjligheter till garantier för s.k. förvärvade rättigheter; detta till skillnad från den nuvarande situationen då samordningen enbart regleras genom bilaterala avtal i den mån sådana avtal finns.
Före Europeiska rådets möte i Tammerfors fick rådet 1998 ett förslag från kommissionen som syftar till en utvidgning av förordning 1408/71, så att medborgare från tredje land omfattas. Detta förslag behandlades i rådet i november 1999. Rådet har emellertid ännu inte kunnat fatta beslut om förslaget, eftersom det tyvärr inte föreligger enighet om huruvida förslaget och dess rättsliga grund är lämpliga.
Parallellt med detta behandlar rådet för närvarande kommissionens förslag om förenkling av förordning 1408/71. Även enligt detta förslag bör förordningen utvidgas så, att medborgare från tredje land omfattas. Rådet håller för närvarande på med den första behandlingen av detta förslag.
Vi är mycket väl medvetna om kritiken mot rådet för att detta ärende har dragit ut på tiden. Man bör dock komma ihåg att vi behandlar ett tekniskt sett mycket komplicerat ämne. Den tekniska granskning som för närvarande pågår hjälper oss att fastställa svårigheter som bl.a. gäller en eventuell utvidgning av räckvidden för förordning 1408/71. De politiska förhandlingar som är nödvändiga för att slutföra reformerna kommer utan tvivel att gagnas av denna noggranna tekniska granskning.
Beträffande Rocards tredje fråga om samråd med kandidatländerna pågår inga formella samråd vare sig med kandidatländerna eller med EES-länderna.

Lambert
. (EN) Herr talman! Jag måste säga att jag är något upprörd över bristen på reaktion på en eller två av sakfrågorna här, men jag skall komma till dem om ett ögonblick. Mitt betänkande behandlar denna förordning och, som har sagts, det gäller en nyckelmekanism för genomförandet av Europeiska unionens målsättning om fri rörlighet för människor genom att det samordnar de sociala trygghetssystemen. Det strävar verkligen inte efter att harmonisera dem.
Det finns tre aspekter på dagens debatt. Vi har redan hört om medborgare från tredje land och den rättsliga grund som bör gälla för att de skall omfattas av förordningen; de relativa otillräckliga framstegen med att inbegripa anslutningsländer i samordningsprocessen; och uppdateringen av förordningen i mitt betänkande för att få den mer i linje med de förändringar som skett i de sociala trygghetssystemen i vissa medlemsstater. Jag skall tala mer om det men beröra de två andra frågorna likaså.
Som man har påpekat är en avgörande faktor som understryker alla dessa element att göra snabba och positiva framsteg om kommissionens förslag om förenkling och aktualisering av hela förordning nr 1408/71. Det är viktigt för rådet att förstå att det i parlamentet finns samsyn om detta och vi är fast beslutna i den frågan, vilka meningsskiljaktigheter som än kanske framkommer på annat håll om den rätta strategin. Vi har väntat på ett positivt svar från rådet om farten i den hela reformen.
Punkt 4 i resolutionen, som lagts fram av fyra politiska grupper, klargör att parlamentet inte längre är beredd att fortsätta med styckevisa ändringsförslag och tekniska ändringar - av vilka mitt betänkande är det senaste och vi tror det sista exemplet. Vi måste nu så snart som möjligt få de övergripande integrerade ändringar som behövs för att lösa huvuddelen av de problem som för närvarande uppstår på grund av denna förordning. Det är skälet till att de ändringsförslag som lagts fram och fått stöd av utskottet är tekniska. Vi föredrar generellt att inte godkänna ändringsförslag som gäller förordningens räckvidd, förmåner som omfattas, förändringar inom den behöriga myndigheten och så vidare.
Vår målsättning är att behandla detta betänkande mycket snabbt så att rådet inte hittar någon ursäkt för att inte ha agerat snabbt med beslut om sin utgångsdebatt om generell förenkling - återigen en fråga som togs upp i den gemensamma resolutionen. Det är också mitt huvudsakliga skäl till att inte godkänna de ändringsförslag som lagts fram av PPE, även om även jag har svårighet med innehållet i en eller två av dem. Ändringsförslag 8 till exempel behandlar tjänstepensioner som inte är statliga förmåner och därför för närvarande faller utanför förordningens räckvidd. Jag anser också att ändringsförslag 10 kan vara bakåtverkande i några medlemsstater, eftersom det där föreslås ett generellt villkor som styr beviljandet av arbetslöshetsstöd.
Jag godtar att vissa av de framlagda ändringsförslagen berör några viktiga frågor och parlamentet godkände dem i sin omröstning om betänkandet om gränsarbetare förra månaden - återigen, så som erinrats i den gemensamma resolutionen. Sådana arbetstagare är naturligtvis en fråga för anslutningsländer. Vi är medvetna om att fri rörlighet både till och från dessa länder i viss mån beror på hur man lyckas samordna de sociala trygghetssystemen. I mycket av debatten om fri rörlighet tenderar man att glömma det faktum att människor från nuvarande medlemsstater önskar att arbeta och etablera sig i anslutningsländerna och därav vårt intresse av status i de förhandlingarna.
Personligen stöder jag starkt kommissionens förslag att innefatta medborgare i tredje land i förordningen och att göra det på den rättsliga grund som den har föreslagit. Parlamentet bör involveras i ett medbeslutande om denna fråga, liksom den är nu i frågor som gäller samordning av social trygghet i allmänhet.
Innefattandet av medborgare i tredje land verkar för mig vara ett erkännande av principen om lika behandling av dem som bidrar till unionens ekonomiska och sociala liv. I den gemensamma resolutionen påminns om toppmötet i Tammerfors där medlemsstaternas regeringar fastslog att rättslig status för medborgare i tredje land skall vara ungefär samma som gäller för medlemsstaters medborgare.
Jag deltog i en EU-konferens om gästarbetare som företrädare för utskottet för sysselsättning och socialfrågor strax efter det uttalandet gjordes. Det var välkommet som en stark indikation på unionens önskan att vara emot diskriminering i sina åtgärder. Jag beklagar att rådet inte ännu kan godkänna den föreslagna rättsliga grunden och leva upp till de förhoppningar som det har väckt i EU:s så kallade "16:e medlemsstat" av medborgare i tredje land och bland dem av oss som önskar se dem behandlade rättvist och likvärdigt.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja uppmana parlamentet att komma till ett snabbt beslut om mitt betänkande, så att vi kan rikta hela vår uppmärksamhet mot den välbehövliga förenklingen och aktualiseringen av hela förordning nr 1408/71 för att göra den mer fullständig och verkningsfull för alla dem som omfattas av ett socialförsäkringssystem.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Det ärende som vi skall behandla i dag splittrar kammaren och framkallar känslor, säkert även hos föredraganden, även om hon framför dem underkylda. Känslor även hos mina kolleger i den socialdemokratiska partigruppen där jag normalt mycket snabbt kommer överens med när jag talar om gränsarbete. Jag undrar därför också om det är frågan om rädsla för att trampa de egna socialministrarna på tårna eller är det, fru Lambert, en välmenad skillnad i politisk strategi? Varje år får vi från det behöriga utskottet ett betänkande om förordning nr 1408, i vilken ett försök görs att samordna den sociala tryggheten för gränsarbetare, med ändringsförslag för att aktualisera den förordningen. I flera år har vi i Europaparlamentet tagit tag i den här saken för att införa även mer långtgående önskningar utan att kammaren blir splittrat i den frågan.
Tyvärr, herr talman, alla resolutioner till trots så har ministerrådet aldrig gjort sig besväret att ens ta sig en titt på det som parlamentet föreslagit. I den här klagosången måste jag i dag även ta upp Europeiska kommissionen. Redan 1998 lade nämligen kommissionen, som ju initierar lagstiftningen och bevakar EU-fördraget, fram ett prima förslag om modernisering, anpassning och utvidgning av förordningen. Tyvärr spelar dock rådet samma spel med kommissionen. Kommissionens förslag diskuterades och diskuteras, det har debatterats, men ett konkret resultat låter nu även för Europeiska kommissionen vänta på sig. Är det, frågar jag kommissionär Solbes Mira, inget skäl till att spela med på vår sida och inte tålmodigt vänta tills rådet i sin stora klokhet beslutar något?
Jag har också lyssnat mycket noga till ordförande Rocard, som jag hyser stor uppskattning för. Jag har lyssnat till den eldiga plädering som han hållit för rådet om att erkänna Europaparlamentets rättigheter och låta parlamentet spela sin roll. Jag behöver ingen plädering för det. Europaparlamentet har en roll att spela i det här förfarandet. Vi är också en lagstiftande församling, herr talman, den funktionen har vi alltså.
Får jag också säga att jag är otroligt besviken över det som minister Danielsson nyss sade? Han gav inte något som helst svar på det som ordförande Rocard har sagt. Inget svar alls! Ja, de diskuterar, de vill ha en anpassning, de vill ha utvidgning. Hur, varför, enligt vilken tidsplan, ingen enda reaktion? Då undrar jag om vi här i kammaren inte ens får räkna med det och jag undrar alltså om vi, till förmån för alla de människor som varje dag konfronteras med de här pendlarproblemen, om vi, kommissionen och parlamentet, nu inte borde utnyttja våra befogenheter och förhandla med rådet för att se vad vi kan göra med de förslag som vi lagt fram.
Och, fru Lambert, det är ingenting, ingenting konstigt med det. Om pension kommer kommissionen med ett förslag igen. Om arbetslösheten, om sjukkostnader, herr talman, det finns fastställt i förslag som Europeiska kommissionen lagt fram även på uppmaning av parlamentet. Det är det alltså inget konstigt med, fru Lambert! Om ni nu ser på er egen dossier så borde ni inse att det är bättre att spela med på vår sida och se till att vi kan inleda förhandlingar med rådet.
Jag var egentligen beredd att i morgon säga till min partigrupp att vi hade fått så fina löften men det har inte hänt någonting och det är för mig skäl nog att ännu en gång komma med en genomgripande uppmaning till var och en: låt oss se till att vi nu kan förhandla med rådet och jag hoppas att parlamentets yrkande även erkänns i kommissionens svar en gång.

Weiler
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle vilja tala om två punkter. För det första om kollega Lamberts betänkande, som är meningsfullt och pragmatiskt och innehåller de förändringar som är nödvändiga i fråga om årliga anpassningar. Detta betänkande är av teknisk natur, och den socialistiska gruppen tycker också att det är rätt att den skiljs från vårt politiska uttalande. Eftersom dessa har skilts åt, kära kollega Oomen-Ruijten, förstår jag inte heller er upprördhet. Ni river upp himmel och jord för ett betänkande, och det behövs över huvud taget inte. Tvärtom, ni äventyrar förmodligen också en snabb rättslig anpassning.
Den ståndpunkt som vi har och som vi de senaste sex åren alltid har försvarat även i vårt utskott är naturligtvis att så snabbt som möjligt, och så brett som möjligt, säkra rätten till fri rörlighet, gränsarbetstagarnas rättigheter och även rättigheterna för tredjelandsmedborgare och deras familjer i Europa. Därför är också rådets ställningstagande en aning torftigt för mig. Men i vårt resolutionsförslag, som jag kommer till, som vi i dag lägger fram tillsammans med vänstern i denna kammare, finns det naturligtvis även med en klar och tydlig, och som jag anser, även angelägen uppmaning till rådet att senast i slutet av året lägga direktiven, förordningen, översynen av förordningen på bordet. Efter vad jag har hört är jag övertygad om att det belgiska ordförandeskapet även kommer att göra detta.
Kollega Ria, jag beklagar därför ert hattande fram och tillbaka, för om ni tar en titt på några yrkanden, eller om vi tar en titt på era yrkanden, då hittar vi inte det som ni nyss sade. Varför har ni exempelvis i ändringsförslag 1 om punkt a tagit bort den sociala tryggheten. Vi vill alla att den sociala tryggheten skall förbli en ingrediens och att inte bara ekonomiska intressen skall stå i förgrunden. I ändringsförslag 4 om artikel 1 har ni tagit bort tredjelandsmedborgarna. Detta är ett stort problem, det har alltid legat oss varmt om hjärtat, att det inte bara skall handla om Europeiska unionens medborgare, utan även om de arbetstagare och medborgare från andra stater som uppehåller sig olagligt hos oss. Därför förväntar vi oss att ni också tar med denna grupp av personer. Ni kan vara säkra på att detta problem kommer att komma tillbaka till oss, om inte förr så med utvidgningen - men förmodligen redan tidigare, och det när den slående brist på kvalificerad arbetskraft som redan kan urskiljas i alla femton medlemsstater blir uppenbar. Vi kan inte bara ta med arbetskraften i den rättsliga statusen, utan måste naturligtvis också ta med arbetskraftens familj.
(Applåder)

Manders
Herr talman! Naturligtvis vet var och en och vet vi också att betänkandet av Lambert inte kommer vid rätt tillfälle eftersom det är en teknisk anpassning. Det vet vi. Det vet vi alla. Eftersom det dröjer så väldigt länge tills rådet vågar, eller kommissionen vågar utvärdera den här förordningen och sätta upp den på dagordningen så har det helt enkelt blivit en cri de coeur av personer som tycker att det äntligen måste tas upp på dagordningen för att en bred politisk debatt skall kunna föras med goda argument.
Lambert sade att diskriminering måste förebyggas. Det håller jag fullständigt med om och det måste alla stå bakom. Gränsarbetarna - och det har Oomen redan sagt - diskrimineras fortfarande och vänstern, socialdemokraterna, vill inte göra något åt det. Varför förstår jag inte. Jag uppmanar dem också att göra litet mer åt det eftersom de här personerna fortfarande diskrimineras. Det är punkt 1. Vi behandlar just nu ett direktiv som tydligen är diskriminerande, nämligen mot gränsarbetare. Det måste det göras något åt.
Sedan är det en annan sak som kanske är ännu viktigare och det är unionens framtid. Nu reglerar vi räntan på europeisk nivå och just nu reglerar vi ekonomin centralt, från Bryssel. Det är bra. Vad som inte har reglerats än är arbetsrörligheten eftersom varje medlemsstat har sina egna önskningar och lagar. På sikt utgör det ett hot mot den europeiska ekonomin. Den arbetsrörligheten måste finnas.
När det gäller gränsarbetare och även utstationerade personer så anser jag att de också måste ha valfrihet. Om jag ser hur journalister som varit stationerade i Bryssel i fem år måste åka tillbaka eftersom de annars blir av med sin pension, då tycker jag att Europeiska unionen beter sig skandalöst med sin lagstiftning. Särskilt när den här tidsfristen minskas ner till tolv månader. Jag tycker alltså att arbetstagare måste få mycket mer valfrihet, varigenom arbetstagarnas rörlighet blir bredare och bättre. Det här tror jag är bra för att: a) vi inte längre diskriminerar, på något område och b) att det är till nytta för den europeiska ekonomin.
(Applåder)

Bouwman
Herr talman! Den årliga anpassningen av förordning nr 1408/71, som vi nu behandlar, är en teknisk fråga. Det är alltså inte ett tillfälle med flera möjligheter att genomföra grundläggande förändringar men de här ändringarna är - och det vet var och en här mycket väl - alldeles nödvändiga.
Min partigrupp yrkar därför här för en resolution som, det har redan sagts, lämnats in tillsammans med PSE, ELDR och GUE. Allra först är det nödvändigt att rådet följer kommissionens förslag om utvidgning av direktivet för att låta det även gälla för medborgare från tredje land som lagligen uppehåller sig i EU. Just nu behandlas de tydligen orättvist. Det är i strid mot konventionen om grundläggande rättigheter och artikel 12 i fördraget och överensstämmer inte med idén om medborgarnas Europa. När vi talar om medborgarnas Europa menar vi inte de europeiska medborgarna utan medborgarna i Europa. Jag hoppas att rådet skall arbeta för ett inkluderande angreppssätt som det heter.
En annan viktig punkt handlar om, och det har det redan talats en hel del om, gränsarbetarna. Oomen-Ruijten och egentligen också före henne Van Lancker och andra har kämpat hårt för det här. Gång efter gång har parlamentet uppmanat rådet och kommissionen att ta bort hindren med avseende på skatt och social trygghet för den här gruppen, hittills utan tillräckligt resultat. Det är därför hög tid för lagstiftning på det här området. Det finns dock en tid och en plats för allt. Platsen är visserligen parlamentet men tidpunkten, fru Oomen, är inte nu. Det är kortsiktigt och helt utan chans till framgång att i den nuvarande tekniska anpassningen försöka förbättra situationen för gränsarbetare eller arbetstagare från tredje land. Det kommer inte endast att fördröja behandlingen av den här förordningen utan leder därmed även till att de av oss alla så efterlängtade storskaliga reformerna fördröjs. Låt oss inte söka någon nederlagsstrategi utan rikta vår energi på verkliga förbättringar.

Krivine
Herr talman! Man kan bara vara positiv till att varje person som i princip åtnjuter rätten till fri rörlighet i Europeiska unionen skall skyddas genom ett socialt trygghetssystem, vare sig denna person har en anställning eller är arbetslös.
Ja, Europeiska unionen skall säkerställa en rättvis behandling av medborgare från tredje land som är lagligen inom medlemsstaternas territorium, enligt slutsatserna från Tammerfors. Men unionen skall också ge samma rättigheter till dem som inte får uppehållstillstånd på grund av alltmer restriktiva tankegångar när det gäller handlingar, visering eller asylrätt och tvingas arbeta under oacceptabla förhållanden utan socialt skydd. Vid en tidpunkt då sjuhundra spanjorer utan handlingar hungerstrejkar måste vi få en legaliseringspolitik överallt i Europa.
I betänkandet nämns fri rörlighet, men införandet av en verkligt fri rörlighet skulle förutsätta man upphäver skyldigheten att lämna en deklaration om inresa till territoriet och att man avskaffar Schengens informationssystem och Eurodac-systemet. En verklig rättvis behandling skulle slutligen förutsätta lika tillträde till statliga anställningar, likvärdiga löner och sociala rättigheter samt ett europeiskt medborgarskap, som grundas på bosättning och inte på nationalitet, och därmed rösträtt och valbarhet när det gäller invandrare som är medborgare i tredje land.

Crowley
Herr talman! Jag kommer till denna debatt i dag med många reservationer på grund av några av de uttalanden som andra talare gjorde i en tidigare debatt. I synnerhet när vi talar om fri rörlighet för arbetstagare, som påpekades i de två tidigare debatterna om Lissabon och om betänkandet av Lipietz, handlar fri rörlighet för arbetstagare inte bara om inrikes hinder. Det handlar inte bara om det saknas sociala trygghetssystem. Det handlar också om att det saknas erkännande och om hinder på nationell nivå varigenom den inre marknaden inte är fullbordad. Det handlar om otillräckligt erkännande av yrkeskvalifikationer. Det handlar om otillräckliga möjligheter till utbildning och även otillräckliga möjlighet för människor att skaffa information om vilka möjligheter och vilka rättigheter de har.
Så när vi talar om fri rörlighet för arbetstagare och när vi talar om att aktualisera förordningar bör vi fokusera tydligare på två punkter, nämligen för det första att i Nice beslöt regeringarna att detta bör ske genom enhällig omröstning inte genom kvalificerad majoritet, och för det andra att det inte skall ske någon diskriminering - varken positiv eller negativ - av någon arbetstagare som lagligen är bosatt inom Europeiska unionens medlemsstater. Min grupp kommer därför att stödja resolutionen från gruppen PPE-DE.
(Applåder)

Pronk
Herr talman! Jag vill verkligen tacka Rocard för hans fråga och inspirerande anförande. Om föredraganden vill jag egentligen säga att hon kanske hellre skulle tagit plats i rådet än hos oss när det gäller att försvara parlamentets intressen.
Den fria rörligheten för personer är nämligen fortfarande mycket dåligt ordnad i Europa. Om man läser broschyren så verkar det väl fungera bra, men i verkligheten är det mycket dåligt ställt. Människor som utnyttjar den fria rörligheten får fikon. Journalister i Bryssel vet till exempel vad det rör sig om. De omfattas nu av den belgiska sociala tryggheten men förlorar alla sina rättigheter på annat håll. För dem återstår endast valet mellan att betala dubbelt eller ge sig av, om inte de belgiska myndigheterna visar överseende. Journalister är naturligtvis en grupp som någorlunda kan sköta sig själva, andra befinner sig i mycket värre situationer.
Jag kan ta exemplet med en svensk kvinna som bor i Nederländerna, är försäkrad i Nederländerna, åker tillbaka till Sverige, men som inte kan få någon hjälp inom sjuk- och hälsovården där, eftersom Nederländerna vägrar anmäla så kallade privata patienter till förordningen.
Denna typ av frågor förekommer på löpande band. Människor som råkar ut för sådant här hamnar i en sorts Kafka-situation. Vilka är arkitekterna bakom det här systemet? De sitter där i rådet och de vill behålla det som det är. Det visar sig också av svaren. Nu är frågan: skall vi förändra det här eller skall vi inte göra det?
Hittills har vi haft mycket få chanser att göra något eftersom den enda rättighet som parlamentet hade var en yttranderätt. Det enda vi kunde göra om det var mycket dåliga förändringar på gång var att dra ut på yttrandet så länge att det inte kunde behandlas i rådet.
Nu har vi en annan rättighet: medbeslutanderätten. Därför anser vår partigrupp att vi måste utnyttja den rätten för att äntligen tvinga fram en dialog med rådet. Det är nu just det som föredraganden med all makt, med alla medel och med stöd från representationen från Förenade kungariket har försökt motsätta sig. Det är fel, tycker jag. Det handlar det om här i dag. Det är därför som det uppstått en konflikt och inte i första hand med avseende på målsättningen. Det finns naturligtvis alltid skillnader mellan hur det ena ändringsförslaget eller det andra ändringsförslaget skulle formuleras, men i slutändan betyder de ungefär samma sak.
Det är mycket underligt när vi har en fråga som rör lagstiftning att vi då samtidigt via en resolution vill framföra våra verkliga intressen. Om vi skulle göra så med andra medbeslutandefrågor så skulle vi inte komma långt. Vi har i dag på morgonen med framgång avslutat flera medbeslutandeärenden, och jag har ingenstans sett en medföljande resolution i vilken den egentliga meningen måste yttras.
Det bevisar väl hur underligt det här förfarandet i dag är. Det bevisar också att vi är inne på fel spår. Jag hör nu kanske att det är sista gången. Jag hoppas att det verkligen är så. Jag hoppas att det kommer att visa sig om ett år. Om det är så, och nu riktar jag mig till rådet, så måste vi verkligen se upp för då kan den sköna tillvaro som ni haft hittills inte fortsätta. Då blir ni tvungna att verkligen tänka på de vanliga människor som ständigt har besvär med era bestämmelser. Då behöver ni inte ta något mindre hänsyn till byråkratins intressen som partierna till vänster hittills värderat högre än valkretsens och väljarkårens intressen.
(Applåder)

Van Lancker
Herr talman, herr rådsordförande, bästa kolleger! Jag vill börja med att säga att jag visst kan förstå många av mina kollegers, även på PPE-bänken, ilska och till och med frustrationer och att jag dessutom delar dessa, herr rådsordförande.
I flera år har vi samarbetat för att få loss frågan om fri rörlighet och alltså även om gränsarbetare. Det är en regelrätt skandal att Europeiska kommissionens förslag om samordning och utvidgning efter alla dessa år ligger kvar på rådets bord, herr rådsordförande! Ärligt talat, minister Danielsson, hade jag av hela mitt hjärta hoppats att ni här å det svenska ordförandeskapets vägnar skulle ha visat ett mycket starkt engagemang för att äntligen ta ett avgörande språng och åtminstone ge oss en tidsplan för när ett beslut skall fattas om den här viktiga förordningen. Jag vet nämligen att det belgiska ordförandeskapet är berett att komma fram till en politisk överenskommelse om innehållet i det här ärendet och om tidsplanen. Herr Danielsson, jag tror att vi behöver det, men för det behöver vi naturligtvis också ett starkt svenskt engagemang.
Även vår partigrupp anser att trycket måste öka. Vår grupp anser däremot inte att den årliga tekniska anpassningen, herr Pronk, är den rätta strategin för att nå dit. Det för frågan om gränsarbetarna inte en millimeter framåt, inte ens med parlamentets medbeslutande. Det vet ni bara allt för väl. Tvärtom, flera mycket nödvändiga anpassningar som också är viktiga, till exempel för belgiska gränsarbetare som borde ha rätt till fransk kompletterande pension, herr Pronk, äventyras i det här ärendet. Jag tycker det är bäst om vi fortsätter att dra åt samma håll i de här frågorna och att vi inte får använda det här direktivet för någon billig partipolitisk profilering på gränsarbetarnas bekostnad. Därför följer vi inte den här strategin.
Hur som helst så anser jag, herr rådsordförande, att det belgiska ordförandeskapet och det svenska ordförandeskapet snabbt måste se till att det sker ett genombrott i den här frågan. De avslutande diskussionerna i rådet borde förresten kunna sammanfalla med planerna på den konferens om gränsarbete som Europeiska kommissionen utlovat. Jag hoppas att det här åtminstone skall övertala de ovilliga medlemsstaterna och att vi i slutet av det här året äntligen skall få klarhet i det här ärendet.
Bästa kolleger! Jag är övertygad om att vi inte gör det här i spridd slagordning, det här är ju inte alls bra gentemot rådet. Det som oroar mig mest, herr rådsordförande, är att rådet tydligen föresatt sig att inte utvidga förordningen om social trygghet till att även gälla arbetstagare från tredje land. Det är i alla fall mina slutsatser av hela dispyten kring den rättsliga grunden.
Jag skall ärligt säga er - jag upprepar igen det som Rocard har sagt - att det här går tvärt emot slutsatserna från Tammerfors, där det beslutades att personer från tredje land måste få en jämlik behandling och det är tydligt att parlamentet inte kommer att acceptera den här oacceptabla diskrimineringen. Men om jag får ställa en fråga till er: jag skulle gärna vilja veta hur Sverige, inte bara som ordförandeland utan även som medlemsstat i Europeiska unionen, vill få loss den här frågan och hur ni ställer er till en utvidgning till personer från tredje land.
(Applåder)

Jensen
Herr talman, jag vill också understryka att den fria möjligheten för medborgarna, att flytta till ett annat EU-land och arbeta över gränserna, återfinns bland de stora landvinningarna i EU-samarbetet, och jag tror att vi alla kan se det rimliga och riktiga i att en medborgare, som skaffar sig sysselsättning i ett annat EU-land, kan bevara sina sociala rättigheter. Den ram som vi har, förordning nr 1408/71, för ländernas inbördes avtal, för att säkra att personer också åtnjuter dessa rättigheter i praktiken, har blivit allt mer komplex genom åren, och tillsammans med vanlig byråkrati betyder det, att det ofta inte är så lätt att flytta från ett land till ett annat land. Det skall vi ändra på och därför anser jag också att det är rätt att uppmana till att sätta fart på arbetet med en förenkling av förordningen, såsom kommissionen föreslog i slutet av 1998.
Så har vi frågan om huruvida vi, utöver förenklingen av förberedelserna för EU-medborgare, också skall säkra att yrkesverksamma medborgare i tredje land, som har uppehållstillstånd i ett EU-land, skall kunna ingå i förordningen. Flera länder, inklusive Danmark, har tagit avstånd från kommissionens förslag, med hänvisning till rättsgrunden, artikel 42, som ju endast omfattar EU-medborgare. På toppmötet i Nice kämpade Danmark kraftigt emot en ändring av artikel 42 och emot majoritetsbeslut i enlighet med artikel 42. Jag förstår att arbete har gjorts för att eventuellt finna en annan rättslig grund, t.ex. under det rättsliga samarbetet. Jag vill gärna vädja om att det hela inte dör ut i juridiska problemställningar och problem rörande den rättsliga grunden, för även danskt yrkesliv måste se ett intresse i att hitta en lösning på detta problem, så att t.ex. utländska experter, med uppehållstillstånd i Danmark, kan stationeras i ett annat EU-land under en tid, och bevara sina sociala rättigheter, och så att vi kan få experter till Danmark från andra EU-länder.

Alyssandrakis
Herr talman! Jag vill ta upp en fråga som rör tillämpningen av socialförsäkringssystemen och som har upprört både arbetstagarna i mitt land och i alla andra länder, nämligen frågan om socialförsäkringens framtid.
Inom ramarna för sitt angrepp på alla fronter mot allt det som arbetarklassen har erövrat med kamp och blod har det stora kapitalet och Europeiska unionen även siktet inställt på socialförsäkringssystemet. Med bristfälliga argument såsom den ökade livslängden och den påstådda höga kostnaden för arbete planerar de bland annat att höja pensionsåldern, minska de sociala avgifterna som arbetsgivare betalar och att ersätta försäkringskassorna med privata vinstdrivande företag. Detta tillsammans med den framtida privatiseringen av sjuk- och hälsovården kommer att betyda nya bördor för arbetstagarna, en sänkning av deras levnadsnivå men också enorma vinster för monopolen.
Arbetarrörelsen i mitt land har redan mobiliserat sig gentemot detta angrepp. Den åsidosätter de ledningar inom fackföreningarna som låtit sig köpas och som i underläge för så kallade samtal om samhällsfrågor och tillsammans med påstådda samhällspartner organiserar sitt motstånd och sitt motangrepp. Liknande företeelser finns även i andra länder. Från denna talarstol förklarar Greklands kommunistiska parti att det med alla sina krafter kommer att stå vid arbetarrörelsens sida.

Danielsson
. Herr talman, ärade ledamöter! Jag har med stort intresse lyssnat på denna debatt. Från rådets sida har vi full förståelse för den frustration som redovisats i många av inläggen i denna debatt. Jag kan förstå att ni tycker att den genomgång av förordning 1408/71 som skett alltsedan det finska ordförandeskapet år 1999 har känts väldigt utdragen. Jag vill ändå återkomma till vad jag sade i mitt inledande anförande.
Det gäller en tekniskt komplicerad fråga, och det har varit nödvändigt att ta tid på sig för att känna av rådets reaktioner och för att ge både rådet och kommissionen en möjlighet till överblick, eftertanke och underlag inför framtida förhandlingar.
Från svensk sida har vi emellertid goda förhoppningar om att det svenska ordförandeskapet under det första halvåret i år skall kunna avsluta detta tekniska arbete. Om vi klarar det, vilket vi har goda förhoppningar om att göra, möjliggör det för det kommande belgiska ordförandeskapet att övergå till en strategisk diskussion om förslaget till förenkling och modernisering av förordning 1408/71. Både det svenska ordförandeskapet och det kommande belgiska ordförandeskapet vill bryta den onda cirkel i denna fråga som rådet har befunnit sig i. Vi tror att det är väldigt viktigt. Vår förhoppning är att vi skall kunna komma överens om en fortsatt tidtabell för arbetet. Rådet och kommissionen kan behöva ett mandat där arbetsmetod och angreppssätt tydligt anges - om förslaget skall delas upp, om vissa avsnitt helt skall utelämnas, om vi skall sträva efter att förenkla förslaget ytterligare och i så fall hur osv.
Jag har således goda förhoppningar om att vi skall slippa ha denna debatt alltför många gånger till och om att rådet skall kunna återkomma och ge gladare nyheter än vad jag kan ge i denna debatt.
Låt mig avslutningsvis säga följande som svar på fru van Lanckers fråga om vad det svenska ordförandeskapet tänker eller vill göra för att komma till rätta med diskrimineringsproblemen. Jag tar då av mig min rådshatt och sätter på mig min nationella hatt. Helt kort konstaterar jag att den enda möjligheten, som vi ser det, att på lång sikt komma till rätta med dessa problem är att vi beträffande artikel 42 får en överenskommelse om kvalificerad majoritetsomröstning. Vi lyckades inte i Nice, men vi skall inte ge upp.

Solbes
Herr talman! Jag vill börja med att tacka herr Rocard för hans stöd till kommissionens förslag om att låta förordning (EEG) nr 1408/71 även omfatta medborgare i tredje land. Kommissionen uppskattar även stödet till fördragets artiklar 42 och 308 som en lämplig rättslig grund i det avseendet.
En utvidgning som denna överensstämmer, enligt vår uppfattning, helt med gemenskapspolitiken, i synnerhet med tanke på slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors om situationen för medborgare i tredje land som lagligen uppehåller sig i medlemsstaterna. Kommissionen beklagar därför att rådet inte hittills har förmått stödja detta och andra förslag från kommissionen om en ändring av förordningen och i synnerhet det globala förslaget om en förenkling och modernisering.
Vi gläds över det minister Danielsson just sade i det avseendet, och vi hoppas att hans önskan kommer att gå i uppfyllelse de närmaste månaderna. Kommissionen vidhåller att rådet bör stärka debatten om nämnda förslag och uppskattar parlamentets stöd i frågan. Det leder in mig på Lamberts betänkande och jag vill uppriktigt tacka henne för hennes konstruktiva bidrag till kommissionens förslag.
Vårt förslag är ett tekniskt förslag för att, som ni vet, avhjälpa rättsliga brister på grund av ändringar i den nationella lagstiftningen om den sociala tryggheten. För att garantera gemenskapens samordning av de nationella bestämmelserna om social trygghet, som är ett sätt att främja den fria rörligheten bland arbetstagare, kräver ändringarna i den nationella lagstiftningen även en ändring av förordning (EEG) nr 1408/71: det är huvudsakligen det frågan handlar om.
Förslagen från Lambert, vars stöd vi uppskattar, är mycket värdefulla, eftersom de klargör och konkretiserar kommissionens ursprungliga förslag. Jag håller helt med om det som föreslås i ändringsförslag 1-7 i betänkandet. Jag håller också med om den generella tanke som döljer sig bakom de två andra ändringsförslag som har lagts fram i parlamentet, nämligen ändringsförslag 9 och 10. Syftet är att utöka rätten till ersättning vid sjukdom för gränsarbetare och, om jag har förstått saken rätt, utvidga bestämmelserna till att även omfatta förtidspension.
Faktum är att kommissionen tar med samma bestämmelser i sitt förslag 1998 om en förenkling och modernisering av förordning (EEG) nr 1408/71. I de ändringsförslag vi nu diskuterar föreslås däremot avsevärda ändringar av förordningen som tydligt överstiger den tekniska uppdatering som kommissionen föreslår och, enligt vår uppfattning, bör debatten om den tekniska uppdateringen inte förväxlas med debatten om vissa viktiga ändringsförslag.
Därför kan inte kommissionen godta de övriga ändringsförslagen om tilläggspensionerna. Vad ändringsförslag 8 beträffar vill jag helt enkelt poängtera att kommissionen har lovat att i år lägga fram ett förslag om möjligheten att överföra dessa.
Det innebär sammanfattningsvis att vi godtar ändringsförslag 1 och 7 men inte ändringsförslag 8, 9, 10, 12 och 13.
Jag tackar er alla, och i synnerhet fru Lambert, för ert stöd till kommissionens förslag.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag har mottagit tre resolutionsförslag i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B5-0007/2001).
Först överlämnar jag ordet till Alavanos för en ordningsfråga.

Alavanos
Herr talman! Detta är ett ingrepp i förfarandet som beskrivs i bilaga II till Europaparlamentets arbetsordning.
Jag har till frågestunden för februari enligt artikel 43 i arbetsordningen lämnat in en fråga till rådet angående "Solanas ansvar och Balkan-syndromet". Jag har fått ett brev från Correa, avdelningen för ledamöternas verksamhet, i vilket han skriver till mig att "Talmannen har givit mig i uppdrag att informera er om att han inte skriver in er fråga med detta nummer till frågestunden eftersom frågor är tillåtliga endast om de inte innehåller påståenden eller omdömen".
I arbetsordningens bilaga II finns mycket riktigt formulerat att frågorna inte får innehålla påståenden eller omdömen. Jag ser emellertid här att det exempelvis i Gahrtons mycket viktiga fråga nummer tre framhålls att "... Tyvärr valde de finländska, portugisiska och franska ordförandeskapen att nonchalera parlamentets rekommendation ..." eller även i fråga sju av herr Nogueira Román ser jag: "... Vad har rådet gjort till följd av att de spanska myndigheterna visat en grov och oacceptabel passivitet när det gäller att förhindra att immigranter varje vecka dör på ett tragiskt sätt ....". Alltså inte bara omdömen utan ett omdöme som rör ansvar för immigranter som dör och vilket åvilar statliga myndigheter inom Europeiska unionen.
Med avseende på detta anser jag att det ingripande som gjorts genom att frågan om Solana har tagits bort inte är godtagbart, och jag anmodar parlamentets ordförandeskap att gemensamt åter utreda frågans registrering till nästa dagordning. Frågan innehåller inte fler omdömen än de omdömen och åsikter som uttrycks i en ordinär fråga ställd av vem som helst av parlamentsledamöterna.

Talmannen
Jag måste få säga, käre kollega, att som ni vet är jag sammanträdets talman och innan sammanträdet är det enligt artikel 43 i arbetsordningen parlamentets ordförandeskap, i det här fallet talmannen, som avgör om en fråga skall tillåtas eller ej. Ni har läst upp några normer för oss; sedan tillämpas normerna och det är där det ibland uppstår oenighet.
Jag kommer att vidarebefordra era synpunkter till parlamentets ordförandeskap, för jag är ingen domare som i dag kan ta ställning till era argument om partiskhet. Jag har uppmärksamt lyssnat på ert juridiska och politiska resonemang i frågan och skall vidarebefordra detta. Och ni kan som ni vet även utnyttja de mekanismer ni anser lämpliga för att normerna skall bli så genomblickbara som möjligt och att de ges en så tydlig och vid tolkning som möjligt.
  

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer följande frågor att tas upp tillsammans:

Herman Schmid
Fråga nr 1 från (H-0015/01):
Angående: Krishantering Kan rådet klargöra en aspekt av EU:s nya försvarspolitik som i svensk debatt inte blivit tydliggjord: Fordrar ett militärt ingripande av EU:s planerade interventionsstyrka alltid ett mandat från Förenta nationerna?

Jonas Sjöstedt
Fråga nr 2 från (H-0022/01):
Angående: FN-mandat för fredsframtvingande insatser Sveriges försvarsminister Björn von Sydow skriver i tidningen Sydsvenskan den 7 januari 2001 citat: "... Sverige skall ställa upp både i humanitära och civila insatser liksom fredsfrämjande och fredsbevarande operationer. Inom EU är vi överens om att vårt agerande skall följa principerna i FN-stadgan. Det betyder att det krävs FN-mandat för fredsframtvingande insatser."
Var i den Europeiska unionens antagna dokument framgår det otvetydigt att fredsframtvingande insatser från EU:s sida fordrar ett mandat från FN?

Danielsson
. När unionen utvecklar sin gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, av vilken den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken är en viktig del, åtar sig unionen att bevara freden och stärka internationell säkerhet i enlighet med principerna i FN-stadgan, principerna i Helsingforsavtalets slutakt samt Parisstadgans mål. Denna skyldighet anges i artikel 11.1 i EU-fördraget. Den har bekräftats av rådet när det har angivit ramen för förstärkningen av den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, alltsedan Europeiska rådets möte i Köln i juni 1999 när denna process igångsattes.
Dessutom betonades det såväl i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Helsingfors som nyligen i den s.k. åtagandeförklaringen om militära resurser, som offentliggjordes efter den konferens som hölls i Frankrike i november år 2000 och som bifogades ordförandeskapets rapport till toppmötet i Nice, att "unionen erkänner att Förenta nationernas säkerhetsråd har huvudansvaret för bevarandet för internationell fred och säkerhet".

Schmid, Herman
Tack för det svaret, men min fråga handlade ju om FN-mandat. Danielsson sade dock inte ett enda ord om det. I stället fick vi en redogörelse om att EU skall handla i enlighet med principerna i FN-stadgan. Men hur är det med mandatet? Behövs det ett mandat? Där måste vi få ett klart svar. Är det så att EU för att ingripa med sin planerade interventionsstyrka behöver ett FN-mandat, alltså ett positivt beslut av FN? Det är min fråga.

Danielsson
Jag tror att det är väldigt svårt att vara tydligare än vad Europeiska rådet är i sina slutsatser från Nice. Jag hänvisar återigen till den s.k. kapacitetsdeklarationen. Jag tror inte att man kan vara tydligare än man är däri. Det står ju att allt som görs när det gäller den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken skall ske i enlighet med principerna i FN:s stadga.
Låt mig också understryka, vilket är väl bekant för ledamoten Schmid, att det dessutom är så att alla åtgärder som vidtas inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken är en typ av mellanstatligt samarbete, vilket ju innebär att det för det första bör råda enighet mellan medlemsstaterna och för det andra finns möjlighet för enskilda länder att själva ta ställning till huruvida man vill delta i en sådan operation eller inte. Då vet vi samtidigt att det i en rad medlemsländer, lite beroende på nationell tradition, krävs olika former av referens till FN-stadgan för att landet skall delta i en insats.
Det finns således både hängslen och livremmar i denna fråga. Jag tror att vi kan sova lugnt om natten. Den europeiska krishanteringen kommer att genomföras i enlighet med FN-stadgans principer.

Sjöstedt
Jag tycker att Lars Danielsson gör en s.k. Dinkelspiel, dvs. han låtsas svara på en fråga, men undviker att ge ett rejält svar.
Vi har ställt en väldigt tydlig fråga om huruvida det krävs ett absolut mandat för att agera militärt. Det handlar inte om de allmänna principerna. Det handlar inte om andan eller andra högre värden. Det handlar om det konkreta faktum att man har ett uttryckligt mandat från FN att agera militärt. På den frågan finns egentligen två svar: Nej, det krävs inte ett absolut mandat, även om det kanske är önskvärt. Eller ja, det krävs absolut ett sådant mandat. Jag önskar att vi kunde få antingen ett ja-svar eller ett nej-svar.

Danielsson
Jag anser att det regelverk som finns kring den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken fullt ut innebär en garanti för att alla åtgärder som vidtas inom ramen för den politiken kommer att vidtas i enlighet med FN-stadgans principer. Det räcker för den svenska regeringen, och det räcker uppenbarligen för alla andra regeringar som ingår i rådet. Jag inser dock att det inte räcker för Sjöstedt och Schmid, vilket jag beklagar.
Jag tror dock att vi kan vara helt trygga i förvissningen om att alla de åtgärder som vi kan behöva vidta inom ramen för europeisk säkerhets- och försvarspolitik kommer att följa både FN-stadgan och, inte att förglömma, OSSE:s principer. Det tycker jag borde räcka ganska långt.

Krarup
Herr talman, jag hörde Lars Danielsson säga att det var svårt att vara tydligare än han var i sina svar. Och då menar jag att då är det svårt att vara svensk rådsordförande, för, som kollega Sjöstedt så tydligt sade: Det finns två möjliga svar på den fråga som ställts, och det är antingen ja eller nej. Och i stället kommer Lars Danielsson med en lång utläggning om att det sker i överensstämmelse med FN:s fördrag. Jag har aldrig hört någon statschef eller någon företrädare för en internationell organisation hävda att det man gör strider mot FN:s fördrag. Man hävdar alltid att det är i överensstämmelse med detsamma, men det är mycket intressant, att vi alltså på grundval av fyra upprepade efterlysningar om ett tydligt svar på en ställd fråga, inte kan få ett tydligt svar. Det finns nog någon som drar den slutsatsen, att det inte kan krävas något FN-mandat. Och detta är en skandal.

Danielsson
Skandal eller inte skandal, jag kan bara konstatera att här finns en grundläggande åsiktsskillnad. Det finns en bred uppfattning i Europa om att vi behöver ta fram bättre instrument för att förebygga och hantera kriser som kan uppstå i Europa och dess närhet. Vi behöver göra detta i FN-stadgans anda och enligt FN-stadgans principer. Vi behöver göra det enligt OSSE:s principer. Det finns ett stort stöd för denna tanke. Sedan finns det en liten grupp, varav vi i dag har hört några representanter, som på alla sätt vill försöka motverka denna utveckling mot att skapa en starkare och stabilare fred och säkerhet på vår kontinent och i dess närhet.
Jag kan bara beklaga att vi inte riktigt kan mötas i denna viktiga fråga. Jag känner mig trygg i min förvissning om att allt det som kommer att göras och företas inom ramen för ESDP kommer att vara fullt förenligt med FN-stadgans principer.

Talmannen


Per Gahrton
Fråga nr 3 från (H-0031/01):
Angående: Europaparlamentets rekommendation om en civil fredskår Den 17 januari 2001 uttalade Europaparlamentet, i samband med ett förslag att inrätta en s.k. mekanism för akuta ingripanden för EU, att det anser att icke-militära krishanteringsåtgärder skall prioriteras och nämner som en åtgärd sin egen rekommendation till rådet från våren 1999 att inrätta en civil fredskår. Tyvärr valde de finländska, portugisiska och franska ordförandeskapen att nonchalera parlamentets rekommendation. Jag vill fråga: Vilka initiativ i enlighet med det enhälliga parlamentets rekommendation avser det svenska ordförandeskapet att ta?

Danielsson
Konfliktförebyggande och krishantering med användning av samtliga civila och vid behov militära instrument är en mycket viktig prioritering för EU. Detta har återspeglats i slutsatserna från Europeiska rådets möten fram t.o.m. mötet i Nice.
Det svenska ordförandeskapet går aktivt vidare med det uppdrag som det fick av Europeiska rådet i Nice. Arbetet är ganska komplicerat både på det civila och på det militära området eftersom EU skapar nya resurser och strukturer. Arbetet på det civila området koncentreras nu till att uppnå det konkreta mål som fastställdes vid toppmötet i Feira, nämligen att år 2003 kunna sätta in upp till 5 000 poliser för internationella uppdrag inom hela skalan av konfliktförebyggande och krishanteringsoperationer. 1 000 poliser skall kunna sättas in inom 30 dagar.
Arbetet inom andra prioriterade områden som fastställdes i Feira - i synnerhet när det gäller att stärka rättsstatsprincipen, men också räddningstjänsten och den civila förvaltningen - fortskrider.
Vidare har det svenska ordförandeskapet klargjort att det är lämpligt, allteftersom EU:s civila krishantering fortsätter att utvecklas, att fastställa även andra områden inom ramen för civil krishantering där EU:s resurser kan behöva utvecklas eller tillämpas mer effektivt. Sådana områden skulle t.ex. kunna vara sakkunskap vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter samt övervakare och observatörer av olika slag.
Mekanismer för ett förbättrat samarbete med frivilligorganisationer som deltar i konfliktförebyggande och i fredsskapande insatser efter en konflikt, liksom förbättringar av EU:s diplomatiska instrument för konfliktförebyggande, kommer även att lyftas fram i det europeiska programmet för konfliktförebyggande, vilket förväntas bli godkänt av Europeiska rådet i Göteborg.
Vid sidan av detta har unionen reformerat och koncentrerat sina övervakningsmissioners arbete och ställt det under generalsekreterarens kontroll. Övervakningsmissionen visade för övrigt sitt värde nyligen när den sattes in i Presevodalen.
Allt detta arbete går i samma riktning och har samma mål som Europaparlamentets rekommendation om inrättande av en civil fredskår. Rådet föredrar att fullfölja det tidigare nämnda arbetet, dvs. en operativ kapacitet på fältet före årets slut med de mål och de tidsfrister som Europeiska rådet har angett. Rådet kommer därefter att ha bättre möjligheter att bedöma vilka ytterligare arrangemang som kan vara motiverade eller nödvändiga.

Gahrton
Lars Danielsson tycks eftersträva att införliva ett gammalt känt svenskt uttryck i den allmänna EU-jargongen - jag tror nämligen inte att det går att göra en riktigt bra översättning av " goddag yxskaft" . Lars Danielssons svar på den ena frågan efter den andra liknar " goddag yxskaft" .
Min fråga var också en fråga man kan besvara med ja eller nej. Jag frågade inte efter poliser och en mängd andra trevliga eller mindre trevliga, sympatiska eller mindre sympatiska, åtgärder för civil krishantering.
Jag ställde en fråga om den rekommendation som detta parlament har antagit och överlämnat till rådet och som handlar om att man vill att rådet tar initiativ till en pilotstudie om en möjlig europeisk civil fredskår. Tänker rådet ta något initiativ med anledning av denna rekommendation? Ja eller nej? Det är mycket enkelt att svara ja eller nej. Men jag måste kanske tolka svaret som ett nej, i likhet med svaret på den föregående frågan som ju egentligen var ett nej.
I så fall måste detta parlament, som enhälligt har antagit denna rekommendation, dra sina slutsatser av hur rådet tänker samarbeta med parlamentet.

Danielsson
Jag förstår att mitt mångordiga svar var något för omfattande för Gahrton. Låt mig då försöka sammanfatta det i följande ord:
Nej nu. Ja möjligtvis senare.

Talmannen


Marianne Eriksson
Fråga nr 4 från (H-0018/01):
Angående: Turkiet och den militära krishanteringen Anser rådet det vara lämpligt att inbegripa Turkiet i det militära krishanteringssamarbetet när Turkiet samtidigt kränker de mänskliga rättigheterna i sitt eget land, ockuperar norra delen av Cypern samt för anfallskrig i norra delen av Irak?

Danielsson
. Turkiet erkändes som kandidatland vid Europeiska rådets möte i Helsingfors i december 1999. De mänskliga rättigheterna i Turkiet samt Cypern-frågan behandlas därför inom ramen för det partnerskap för anslutning av Turkiet, om vilket rådet nådde en politisk överenskommelse vid sitt möte den 4 december 2000. Som vi alla känner till är Turkiet också medlem i Nato.
I ordförandeskapets rapport om den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, som godkändes av Europeiska rådet i Nice, bekräftades att EU-projektet är öppet till sin karaktär. Den innehåller arrangemang som för EU:s militära krishantering möjliggör samråd med och deltagande av europeiska Natomedlemmar som inte är medlemmar av EU och av andra länder som är kandidater för anslutning till EU. Principen om den Europeiska unionens självständiga beslutsfattande måste givetvis iakttas vid denna öppenhet.
Dessutom påminner unionen i slutsatserna från Europeiska rådet i Nice om den vikt man fäster vid att vid behov kunna hänvisa till Natos medel och resurser i enlighet med kommunikén från toppmötet i Washington. För sådana situationer är det av central betydelse att säkerställa samtliga Natomedlemmars godkännande av garanterad tillgång till Natos planeringskapacitet och förmodad tillgänglighet till på förhand identifierade Natoresurser.

Eriksson
Jag får väl till skillnad från mina övriga svenska kollegor som talat tolka detta som ett ja. Det är alltså lämpligt att inbegripa Turkiet, medan diskussionen om de andra aspekter jag tog upp i min fråga skall föras på annat håll.
Jag tycker att det var särskilt intressant att höra rådets företrädare nämna det nära sambandet mellan Nato och EU:s militära krishanteringssamarbete. Det är inte så vanligt - särskilt inte i vårt hemland Sverige - att man tydliggör detta samband mellan EU och Nato. Ibland inte heller vad gäller det militära samarbetet.
Jag vill också utnyttja tillfället för att uttrycka min kraftiga irritation över de svar som mina svenska vänsterpartistiska kollegor trots allt fick, nämligen att det skulle vara en liten grupp som diskuterar FN-mandat, neutralitet, alliansfrihet och den turkiska involveringen i krishantering. Jag skulle inte vilja påstå att en majoritet av svenska folket är en liten grupp. Jag vet också att dessa frågor diskuteras i samtliga medlemsländer.

Sjöstedt
Jag har en kompletterande fråga som rör de styrkor som ingår i EU:s insatsstyrka. Det är ett faktum att bl.a. brittiska styrkor har vapen med utarmat uran och att dessa vapen också skall kunna användas av EU:s krishanteringsstyrka. Har ordförandeskapet någon åsikt om lämpligheten i detta?

Danielsson
Jag tror att vi hade tillfälle att diskutera detta förra gången jag hade äran att få delta i frågestunden i denna församling. Jag tror också att jag besvarade frågan vid det tillfället.
Generellt sett vet vi alla vilken vikt inte bara Europaparlament utan även rådet fäster vid att så snart som möjligt vinna full klarhet om de miljöproblem och andra problem som kan uppstå på grund av utarmat uran. Sjöstedt får själv svara för sitt påstående. Jag kan inte verifiera det. Det är självklart upp till varje enskilt medlemsland att bestämma vilken utrustning m.m. man vill delta med vid en europeisk krishanteringssituation.

Talmannen


Bart Staes
Fråga nr 5 från (H-0023/01):
Angående: Segdragna tvister vid trafikolyckor i tredje land Svar på fråga E-2656/99, rådet säger att EU:s institutioner har erkänt problemet med de segdragna tvisterna vid trafikolyckor i tredje land och att de är beredda att ta itu med problemet i förslaget till det fjärde direktivet om fordonsförsäkringar. Men detta direktiv kan inte lösa redan pågående tvister.
Vad kommer rådet att göra för att utverka en snabb, rimlig och skälig lösning för dem som varit med om en trafikolycka i tredje land, till exempel Schweiz, och nu är inblandade i segdragen tvist?

Danielsson
. Jag kan fatta mig mycket kort. Som den ärade parlamentsledamoten helt riktigt påpekar kan det fjärde direktivet om fordonsförsäkringar inte lösa redan pågående tvister, bl.a. på grund av den föreskrivna genomförandeperioden.
I avsaknad av förslag från kommissionen har rådet tyvärr ingen möjlighet att ta itu med problem som gäller pågående tvister.

Staes
Jag tackar naturligtvis herr Danielsson för hans korta svar som egentligen inte hjälper mig alls. Herr Danielsson, ni måste förstå att det här rör sig om en mycket väsentlig fråga. Jag vet att det fjärde ramdirektivet inte är någon direkt hjälp i det hela, men en viss god vilja från rådets sida vore dock att vänta. Det handlar om hundratals medborgare som inte får någon ersättning, som drabbas en hel del av det och jag tycker att det vore på sin plats med litet god vilja. Jag påminner om tidigare aktioner. Den franska presidenten, Chirac, flög en gång till Bern för att skydda exporten av 50 000 flaskor champagne och förmå den schweiziska regeringen att agera. Jag minns ett liknande tillfälle då Belgien agerade för att skydda belgiska medborgare. Även den belgiska utrikesministern, Michel, har agerat här. Jag skulle alltså verkligen uppskatta om rådet här visade prov på litet aktivitet och såg till att europeiska medborgare som verkligen blir offer för ett dåligt avhandlande av ärenden mellan Europeiska unionen, försäkringsbolagen och de schweiziska försäkringsbolagen, att de ändå får någon sorts hjälp. Jag säger er, det handlar verkligen om människor som är hårt drabbade. Jag har personligen träffat människor som i över arton år har kämpat för sin rätt. Det tycker jag är oacceptabelt.

Danielsson
Jag är den första att instämma i att de problem som Staes pekar på är verkliga och allvarliga problem. Nu är det emellertid så, att rådet på det område som Staes tar upp endast kan agera på förslag från kommissionen. Vi väntar alltså på förslag från kommissionen.
Jag kan dock lova, helt på egen hand, att jag när den schweiziska presidenten på fredag besöker Stockholm skall referera till den debatt som vi nu har haft och påpeka att detta är ett problem som uppenbarligen har väckt intresse i Europaparlamentet. Det gör jag dock på mina egna vägnar, inte på rådets.

Talmannen


Jens-Peter Bonde
Fråga nr 6 från (H-0026/01):
Angående: Det svenska ordförandeskapets bestämmelser om tillgång till handlingar Kan rådet försäkra att Sverige till fullo kan bibehålla sina bestämmelser om tillgång till handlingar och frihet att vidarebefordra upplysningar (meddelarfrihet) även när landet innehar ordförandeskapet för EU?

Danielsson
. I gemenskapsrätten harmoniseras inte de nationella lagar som är tillämpliga på medlemsstaternas handlingar. Som Bonde säkert vet, behandlar Europaparlamentet och rådet för närvarande ett förslag, grundat på artikel 255.2 i EG-fördraget, till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänhetens tillgång till parlamentets, rådets och kommissionens handlingar. Det är ett förslag som kommissionen lade fram den 21 februari 2000.

Bonde
Herr talman, just det förslaget innebär att när ett dokument har utlämnats från Sverige till kommissionen, så är det inte längre Sverige, som bestämmer att det kan vara offentligt, utan de nya reglerna, som bestämmer att det kan vara sekretessbelagt, och då blir det förbjudet att administrera den svenska grundlagens rätt till yttrandefrihet och insyn i handlingar rörande ett sådant dokument. Och vi får ju ett första aktuellt prov på den typen av potentiella konflikter den 6 mars, när Bernard Connellys mål skall behandlas i domstolen. Där skall man ta ställning till om det är Europarådets, och den svenska och danska, och ett par andra länders uppfattning av tjänstemäns yttranderätt, som gäller, eller om det är generaladvokatens inskränkta tolkning av tjänstemäns yttranderätt. Den konflikten blir lika säkert avgjord där, och det är därför som jag gärna vill ha ett löfte från svenska ordförandeskapet om att man under inga omständigheter kommer att acceptera att de yttranderättigheter som tjänstemän har i dag, och att den rätt till insyn i handlingar, som finns i dag, inte kan inskränkas av varken förordningen eller någon annan instans.

Danielsson
Som den ärade ledamoten Bonde väl känner till pågår nu intensiva diskussioner mellan parlamentet, rådet och kommissionen om frågan om handlingars offentlighet. Bonde känner mycket väl till den tidsgräns som är uppsatt för detta arbete. Försöken är att vi per den 1 maj i år skall finna en överenskommelse i enlighet med de bestämmelser som finns i Amsterdamfördraget.
Jag är alldeles övertygad om att slutresultatet av denna process blir att öppenheten i EU:s institutioner kommer att öka, mycket tack vare det enträgna arbete som detta hus har lagt ned på att verka i öppenhetens tecken. Därför ser jag med viss tillförsikt som ordförande fram mot de, visserligen svåra men mycket viktiga, diskussioner som förs på detta område.
Jag är mycket rörd och tacksam över Bondes omsorg om den svenska lagstiftningen. Jag kan försäkra er att den svenska regeringen inte kommer att acceptera någon som helst förändring av den svenska tryckfrihetsförordningen.

Talmannen
Jag uppmanar ledamöterna att formulera en fråga, även om ni givetvis skall motivera denna, men att ni inte bara gör ett uttalande eller framlägger en doktrin inför rådet, utan att ni ställer en fråga i enlighet med arbetsordningen.

Schmidt, Olle
Bonde ställer en viktig fråga. Jag tycker att man kan vara tydlig i svaret och möjligen hjälpa Danielsson lite grann. Jag hörde nämligen den svenske statsministern i flera intervjuer i julas säga att alla förändringar av den svenska grundlagen, i detta fall den svenska tryckfrihetsförordningen från 1766, skulle skapa en inrikespolitisk kris. Statsminister Persson vill varken ha en inrikespolitisk kris eller ändra tryckfrihetsförordningen.
Jag skulle gärna vilja att Danielsson bekräftar att det är statsministerns absoluta föresats att den svenska grundlagen inte kommer att förändras på något sätt.

Danielsson
Jag tyckte kanske att det var precis det jag sade alldeles nyss, nämligen att den svenska regeringen aldrig kommer att acceptera en ändring av tryckfrihetsförordningen. För övrigt tycker jag att den debatten fortsättningsvis kanske snarast borde föras i en mer nationell kontext. Schmidt kan dock vara helt lugn.

Talmannen


Camilo Nogueira Román
Fråga nr 7 från (H-0027/01):
Angående: Afrikanska immigranters, både kvinnors och mäns, tragiska död utanför den sydspanska kusten Vad har rådet gjort till följd av att de spanska myndigheterna visat en grov och oacceptabel passivitet när det gäller att förhindra att immigranter varje vecka dör på ett tragiskt sätt utanför den andalusiska kusten i södra Spanien när de försöker ta sig till Europa för att få ett arbete?

Danielsson
. Den ärade ledamotens fråga gäller rådets insatser för såväl medlemsstaternas kontroll av de yttre sjögränserna som beträffande vilka åtgärder som kan vidtas i ursprungslandet för att förhindra olaglig invandring och stoppa smugglares verksamhet.
Åtgärderna för att effektivisera medlemsstaternas kontroll vid de yttre luftrums- och sjögränserna har främst utarbetats inom ramen för Schengensamarbetet och är efter det att Amsterdamfördraget har trätt i kraft nu integrerade i unionens regelverk. Dessa åtgärder genomförs av medlemsstaterna själva, men rådet övervakar det faktiska genomförandet genom sina behöriga organ.
Praktiska åtgärder genomförs exempelvis i samarbete med utvalda afrikanska länder för att förhindra olaglig invandring, luft- eller sjövägen, på grundval av beslutet i Schengens verkställande kommitté av den 18 december 1998 om en samordnad insats från dokumentrådgivarna. Samma verkställande kommitté godkände dessutom i ett beslut av den 28 april 1999 en plan för den ömsesidiga utstationeringen av sambandsmän för rådgivning och stöd när säkerhets- och kontrolluppgifter utförs vid de yttre gränserna.
Förutom frågor som rör Schengenregelverket utgör olaglig invandring till Europeiska unionen en av de stora frågor som rådet behandlar, vilket framgår av slutsatser från flera möten med Europeiska rådet - Tammerfors, Feira och Nice för att nämna några. Som den ärade ledamoten säkert känner till förpliktade Europeiska rådet unionen att intensifiera samarbetet för att bekämpa människohandeln efter den tragiska händelsen i Dover i fjol.
Efter slutsatserna från Europeiska rådets möten, i vilka vikten av kontroll av migrationsströmmarna betonas, har rådet diskuterat både operativa åtgärder och föreskrifter för att bekämpa människohandel. I detta avseende antog rådet den 30 november i fjol slutsatser som innefattade olika operativa åtgärder för att bekämpa olaglig invandring, såsom ömsesidig information om observerade migrationsströmmar, optimering av systemet för tidig varning, för överföring av information, om olaglig invandring och människosmuggling samt samordning av näten för medlemsstaternas sambandsmän i ursprungsländerna för den olagliga invandringen.
När det gäller grundorsakerna till flykt eller migration från en del afrikanska länder hänvisar vi till den handlingsplan för Marocko som godkändes av rådet den 11 oktober 1999 och som Europaparlamentet förhoppningsvis väl känner till.
Inom ramen för genomförandet av handlingsplanen för Marocko, och eftersom unionen är medveten om att genomförandet av handlingsplanen måste ske genom partnerskap och i samarbete med de marockanska myndigheterna, gjorde en delegation från Europeiska unionen under ledning av ordförandeskapet ett andra besök i Rabat för att inleda en dialog med de marockanska myndigheterna. Det budskap som ordförandeskapet önskade framföra vid detta besök, som ägde rum den 3 oktober i fjol, var att handlingsplanen för Marocko var resultatet av ett arbete som medlemsstaterna och kommissionen ursprungligen inlett och att det nu var dags att be om de marockanska parternas reaktioner och att göra de nödvändiga justeringarna av handlingsplanen så att den kunde genomföras gemensamt.
Jag konstaterar att de marockanska myndigheterna välkomnade detta tillvägagångssätt och idén att inleda en dialog med Europeiska unionen om invandringsfrågor. Denna dialog kommer att ske inom ramen för associeringsavtalet med Marocko när man enats om att inrätta en arbetsgrupp om sociala frågor och migrationsfrågor. Rådets organ behandlar för närvarande ett förslag från kommissionen om detta.

Nogueira Román
Herr talman! Jag skulle vilja formulera den frågan på ett annat sätt.
Herr Danielsson, jag betraktar den här frågan som en politisk fråga, vilket den också är; men i synnerhet som en humanitär fråga. Ni nämnde just tragedin i Dover, som alla vi européer beklagar, men det jag vill säga - och jag upplever själv den här frågan även om jag inte bor i södra Spanien - att vi där, i Andalusien och ibland även på Kanarieöarna, upplever Dover varje vecka. Det som händer i södra Spanien är mycket värre än det som händer i Dover, herr Danielsson, och jag anser att det här krävs en inblandning. I Österrike skedde en inblandning från de europeiska medlemsstaternas sida vid risken för främlingsfientlighet. Jag anser att den här frågan är så pass allvarlig att särskilda åtgärder krävs.
Jag uppskattar ert svar som visserligen är utförligt och informativt, men jag tror att det krävs en betydligt större inblandning. Varje vecka anhålls hundratals personer vid den spanska kusten och varje vecka dör människor, ofta gravida kvinnor och, som jag sade häromdagen, barn. Titta på bilderna som publiceras i de spanska tidningarna (jag skall strax sluta, herr talman), herr Danielsson och ni kommer att bli förskräckt.
Därför ber jag att ni utöver era klargöranden talar om för mig vilka förklaringar ni begär av de spanska myndigheterna och om ni kommer att kräva inte bara politiska utan även humanitära åtgärder.

Danielsson
Jag vill verkligen understryka att det faktum att jag nämnde den katastrof som ägde rum i Dover inte på något sätt var avsett att förringa de händelser som tyvärr har inträffat utanför Spaniens kust under den senaste tiden. Detta är ett problem som givetvis måste bemötas varhelst i unionen det uppstår.
Arbetet med detta problem måste bestå av två element. Ett element gäller att bekämpa den brottslighet som är förbunden med människosmuggling och dylikt. Det är dock kanske ännu viktigare att arbeta förebyggande, nämligen att arbeta på det sätt som rådet har velat göra i fallet med Marocko. Vi har så att säga gått till källan, till orsaken till dessa typer av migrationsströmmar, och vi har försökt rätta till det bakomliggande problemet. Jag är övertygad om att vi med gemensamma ansträngningar kan nå framgång.
Detta är en viktig fråga under det svenska ordförandeskapet. Jag tror också att det kommer att bli en än viktigare fråga under det belgiska ordförandeskapet, då frågor om asyl och migration och det som åstadkoms vid toppmötet i Tammerfors skall utvärderas. Vi arbetar aktivt med frågan.

Hernández Mollar
Herr talman! När den spanska regeringen i en fråga anklagas för passivitet beträffande invandrarnas död i sundet, framgår hur enfaldig och oansvarig den person är som på bekostnad av en tragedi försöker baktala sin regering här i parlamentet.
Det är faktiskt så att den spanska regeringen via civilgardet (Guardia Civil) under fem års tid har stoppat 133 fritidsbåtar och 2 300 mindre grundgående båtar med 203 döda invandrare, mer än 200 försvunna och 377 räddade, och jag poängterar räddade, samtliga från Marocko. Den spanska regeringen har genom civilgardet inlett en informationskampanj till en kostnad av 13 600 miljoner pesetas för att förebygga förlisningar i sundet, och Spanien har ansökt om finansiering av detta från Europeiska unionen. Den spanska regeringen har dessutom infört en handlingsplan för Marocko, som rådets företrädare nämnde, och som parlamentet har godkänt med en budgetpost på 10 miljoner euro. Det råkade vara jag som var föredraganden av den planen.
Nu ställer jag frågan, herr talman: När kommer rådet att lägga fram en utvärdering av verkställandet av den handlingsplan för Marocko som jag har talat om?

Danielsson
Låt mig säga att jag givetvis hyser den största respekt för alla de åtgärder som den spanska regeringen vidtar för att komma till rätta med detta svåra problem. Det är dock inte upp till rådets ordförande att kommentera enskilda medlemsländers insatser.
Som jag sade i mitt ursprungliga svar är rådet mitt uppe i genomförandet av en handlingsplan för Marocko. Den dialog som jag refererade till, som vi har inlett med de marockanska myndigheterna genom besök, kommer förhoppningsvis att ge konkreta resultat så fort som möjligt. Svaret på den ärade ledamotens fråga är således att rådet redan har satt i gång med genomförandet av handlingsplanen.

Rübig
Herr talman, herr rådsordförande! Denna fråga handlar inte bara om Spanien. I går ringde exempelvis en lastbilschaufför till mig. I hans lastbil hade några invandrare skurit sig in genom taket under överfarten. Den brittiska tullen arresterade sedan dessa invandrare och lastbilschauffören måste betala böter, trots att han inte visste att det var några immigranter ombord. Jag ställer därför följande tilläggsfråga: Hur tänker ordförandeskapet gå till väga för att komma till bukt med det här förfarandet?

Danielsson
Som den ärade ledamoten säkert förstår är det inte möjligt för mig att kommentera ett enskilt konkret fall. Jag kan därför bara erinra om att det inom ramen för Schengenregelverket finns något som kallas transportörsansvar. Det innebär att den som transporterar och därmed smugglar personer, medvetet eller omedvetet, kan ställas till ansvar på olika sätt.
Jag vill däremot säga att den principiella diskussionen om dessa frågor ägde rum så sent som häromveckan i Stockholm när justitie- och inrikesministrarna träffades informellt. Även om det förekommer litet olika uppfattningar i rådet om vilka metoder man skall använda för att komma till rätta med detta problem finns, som jag sade tidigare, en stor gemensam beslutsamhet att under den närmaste tiden prioritera frågorna om asyl och migration inom ramen för det samarbete som avser den tredje pelaren.
  

Talmannen
Herr Nogueira! Ni skall strax få ordet, men hör först vad jag som sammanträdets talman har att säga: Det är inte meningen att det skall uppstå parlamentariska debatter mellan ledamöter som med all rätt ställer en fråga och givetvis motiverar denna, var och en utifrån sina kunskaper och sin förmåga och även sina åsikter och intressen. Därför ber jag att ni väcker en ordningsfråga. Förlåt att jag ifrågasätter era avsikter, men jag föreställer mig att vi annars kan hamna i tvärgående resonemang som inte är avsikten med denna debatt.
Jag överlämnar ordet till herr Nogueira.

Nogueira Román
Herr talman! Jag anser att ni har helt rätt och skall därför försöka följa era instruktioner.
Jag vill bara i det här sammanhanget, herr talman, påminna om att det för närvarande är Sverige som har ordförandeskapet och inte några företrädare för den spanska regeringen här i parlamentet som borde nöja sig med att tala som ledamöter och inte som företrädare för regeringen.
Hur som helst, med tanke på att den spanska regeringen, tror jag, kommer att ha ordförandeskapet i Europeiska unionen om ett år hoppas jag att den fram till dess vidtar de humanitära åtgärder som krävs på grund av problemen i Andalusien och med de tusentals invandrare som drabbas av den främlingsfientlighet som den spanska regeringen för närvarande utövar genom utlänningslagen.

Talmannen
Ärade ledamöter! Jag anser att det i den här salen inte bör finnas någon företrädare för den spanska regeringen, inte heller för de olika oppositionspartierna till den spanska regeringen. Jag ber att inga uttalanden görs, eftersom sådana inte ens får förekomma och därför förkastas i formuleringen av den inledande frågan. Låt oss nu betrakta det här ämnet som avslutat.
Jag överlämnar ordet till Hernández Mollar för en ordningsfråga.

Hernández Mollar
Herr talman! Bara en ordningsfråga för att tala om att jag inte företräder något parti, jag företräder inte ens regeringen: jag företräder Spanien. Och som företrädare för Spanien är jag, när det som i denna fråga hänvisas till de spanska myndigheterna, i min fulla rätt att försvara mitt land, något som vissa andra inte gör.

Talmannen
Ni är alla skyddade av era fulla rättigheter. Jag kommer inte att tillåta någon mer ordningsfråga. Det skall inte bli en debatt. Och jag vet att både ni och Nogueira, enligt lagen, är företrädare för det spanska folket. Det fastställs i fördragen och det vet vi alla. Ni är varken företrädare för staten eller regeringen utan för den valkrets som har valt er och som är den samma som konungariket Spanien, dess officiella beteckning.
  

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer följande frågor att tas upp tillsammans:

María Izquierdo Rojo
Fråga nr 8 från (H-0032/01):
Angående: Kvinnan och talibanernas fundamentalism Vilka politiska åtgärder erbjuder Europeiska unionen de kvinnor som är utsatta för talibanernas grymma regim? Hur många kvinnor lever under denna regim enligt uppgifter som unionen har tillgång till? Kommer rådet att uppmana Afghanistans grannländer att låta sina gränser stå öppna för afghanska kvinnor på flykt? Kommer Europeiska unionen följaktligen att ge ekonomiskt stöd till de länder som tar emot dessa flyktingar?

Neil MacCormick vilken har övertagits av Hudgton
Fråga nr 9 från (H-0052/01):
Angående: Mänskliga rättigheter: kvinnoförtryck i Afghanistan Vilka ytterligare steg kommer rådet att ta för att lindra det upprörande kvinnoförtrycket i Afghanistan under talibanernas styre, som så skoningslöst förnekar kvinnorna deras grundläggande mänskliga rättigheter?

Danielsson
. Rådet delar fullt ut de ärade parlamentsledamöternas engagemang i de afghanska kvinnornas lidande under talibanernas styre. Rådet beklagar att den trista verkligheten i Afghanistan visar att talibanerna hittills förblivit oemottagliga för argument och påtryckningar utifrån, trots unionens och de internationella samfundens ansträngningar. Båda parter i konflikten fortsätter sina militäroperationer, och en politisk lösning på konflikten tycks fortfarande avlägsen. Det finns ett trängande behov av att förbättra den upprörande situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna, men under de förhållanden som råder i landet är tyvärr utsikterna till förbättring inte speciellt ljusa.
Talibanerna kontrollerar ungefär 90 procent av Afghanistans territorium. Genom att det militära läget i landet hela tiden ändras har rådet emellertid inte några precisa uppgifter om hur många kvinnor som vid en given tidpunkt lever under Kabulregimen. Dessutom har den katastrofala situationen när det gäller humanitära förhållanden och de mänskliga rättigheterna i landet lett till en massiv utvandring av flyktingar till grannländerna, särskilt Iran och Pakistan, vilket gör det ännu svårare att göra en bedömning av befolkningssituationen i Afghanistan.
Rådet har ofta tagit upp frågan om de afghanska flyktingarnas kritiska situation med värdländerna i området och kommer även fortsättningsvis att göra detta. Gemenskapen och flera av medlemsstaterna kommer också fortsättningsvis att ge humanitärt bistånd till afghanerna när förhållandena så tillåter. Den övervägande delen av detta bistånd gagnar kvinnorna.
Den nyligen uppdaterade gemensamma ståndpunkten av den 25 januari 2001 utgör grundvalen för unionens politik gentemot Afghanistan. Unionen fortsätter sina ansträngningar för att åstadkomma varaktig fred, få den utländska interversionen att upphöra och uppmuntra den interna dialogen i Afghanistan. Unionen understryker särskilt vikten av att främja respekten för internationell humanitär rätt och de mänskliga rättigheterna, inbegripet kvinnors och barns rättigheter. Unionen kommer därför att fortsätta att uppmana alla parter att erkänna, skydda och främja alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt att respektera den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna som Afghanistan faktiskt har undertecknat.
Vi kommer att fortsätta att uppmana de afghanska fraktionerna att upphöra med diskriminerande politik och erkänna, skydda och främja mäns och kvinnors lika rättigheter och värdighet, inbegripet tillgång till utbildning och hälsoinrättningar, sysselsättning, personlig säkerhet och frånvaro av övergrepp och trakasserier samt att understryka vilka negativa följder diskriminerande politik får för en verksam tillförsel av bistånd.
Unionen kommer att fortsätta att stödja FN:s generalsekreterares förslag om civila observatörer av de mänskliga rättigheterna, och kommer också att fortsätta att stödja sådana biståndsprogram i Afghanistan som integrerar jämställdhetsfrågor och aktivt försöker främja att både män och kvinnor deltar på lika villkor.
Slutligen kommer vi också att fästa särskild vikt vid de mänskliga rättigheterna när det gäller internationell samordning av humanitärt bistånd till Afghanistan. Rådet hoppas att de senaste sanktionerna, på grundval av FN:s säkerhetsrådsresolution nr 13033, som rådet för närvarande behandlar för att så snart som möjligt anta motsvarande gemensamma ståndpunkt och förordning, kommer att bidra till att minska den utländska inblandningen och främja en förhandlingslösning på den afghanska konflikten.

Izquierdo Rojo
Herr tjänstgörande rådsordförande! Jag är tacksam för ert svar men det är otillräckligt.
Kommer ni att rekommendera att effektiva nödåtgärder antas för att bekämpa den nuvarande situationen: hungersnödens gissel, kylans gissel, sjukdomarnas gissel? Jag kan uttrycka det lika brutalt som massmedia har gjort i dag: 120 barn fryser ihjäl, barfota i femton minusgrader; mer än 10 miljoner, nästan 11 miljoner kvinnor saknar rätt till sjukvård, rätt till utbildning, rätt till arbete och lever under omänskliga förhållanden.
Här krävs det mer än bara förståelse som ni säkert begriper. Herr tjänstgörande rådsordförande, kommer ni inte att rekommendera att nödåtgärder antas? Hur många fler barn skall behöva frysa ihjäl? Hur många miljoner kvinnor måste leva utan några fri- och rättigheter?
(Talmannen avbröt talaren.)

Danielsson
Som jag nämnde hade rådet tillfälle att diskutera den gemensamma ståndpunkten om Afghanistan vid sitt möte i slutet av januari.
Jag kan försäkra er om att vid diskussionerna om situationen i Afghanistan är även rådet medvetet om de fruktansvärda vittnesbilder som den ärade ledamoten redogör för.
Jag ser tre vägar längs vilka rådet och unionen måste gå vidare. För det första måste vi fortsätta det generösa humanitära biståndet för att begränsa lidandet, framför allt för de afghanska kvinnorna och barnen. För det andra måste vi fortsätta att utöva påtryckningar på talibanregimen så att den upphör med sina systematiska brott mot de mänskliga rättigheterna. För det tredje måste vi ge Afghanistans grannländer mer råd och stöd så att de på ett bättre sätt tillfälligtvis kan ta emot alla de flyktingar, främst kvinnor och barn, som tvingas lämna Afghanistan.

Hudghton
Herr talman! Tack för att ni tillåter mig ställa en följdfråga som ombud för min kollega, MacCormick, som åtföljer ordföranden i skotska kyrkans generalförsamling på ett officiellt besök här i parlamentet i dag.
Herr rådsordförande! Erkänner ni att detta är ett nytt och mycket grymt exempel på kvinnors underordnade ställning och deras isolering till det privata livet? Under många år åtnjöt kvinnor i Afghanistan en helt offentlig tillvaro och deltog i olika yrken, arbetslivet och klädde sig på vederbörligt sätt. Ibland sägs det att hänvisningar till de mänskliga rättigheterna innebär att tvinga på västerländska värderingar på icke västerländska kulturer. Det är felaktigt och i detta speciella fall i Afghanistan framgår att det är så. Håller rådet med om att det som behövs är att återupprätta kvinnors mänskliga rättigheter och den grundläggande respekt som tillkommer dem? Naturligtvis krävs mer än vad som har erbjudits i uttalandet i dag.

Danielsson
Den ärade ledamoten har givetvis - tyvärr ­- rätt i sin beskrivning av att situationen i Afghanistan uppenbarligen har förvärrats under den senaste tiden. Vi står inför en situation av omänskligt lidande för kvinnor och barn. Som jag nämnde gjorde rådet i slutet av januari en bedömning av situationen i ljuset av den information som då fanns.
Om utvecklingen fortsätter i fel riktning måste rådet givetvis kontinuerligt värdera vad som kan göras. Det är vår förhoppning att det tydliga budskap som bl.a. sänts genom den nyligen antagna resolutionen i FN:s säkerhetsråd, och de internationella ansträngningarna - vilka, som vi vet, inte bara omfattar unionen, utan även stora delar av det internationella samfundet - så småningom skall ge resultat.
Jag kan försäkra den ärade ledamoten om att frågan bevakas mycket intensivt av rådet för att vi skall kunna vidta de åtgärder som situationen kräver.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer följande frågor att behandlas tillsammans:

Brian Simpson
Fråga nr 10 från (H-0040/01):
Angående: Transport och införlivande Vilka planer har rådet (transport) när det gäller att utarbeta indikatorer och övervakning för att genomföra och införa en tidsplan för ytterligare åtgärder för dess strategi för att införliva miljödimensionen i sina program, så som krävs enligt slutsatserna från Helsingfors?

Mary Honeyball
Fråga nr 11 från (H-0041/01):
Angående: Energi och införlivande Vilka planer har rådet (energi) när det gäller att utarbeta indikatorer och övervakning för att genomföra och införa en tidsplan för ytterligare åtgärder för dess strategi för att införliva miljödimensionen i sina program, så som krävs enligt slutsatserna från Helsingfors?

Caroline Lucas
Fråga nr 12 från (H-0042/01):
Angående: Allmänna frågor och införlivande Vilka planer har rådet (allmänna frågor) när det gäller att utarbeta en övergripande strategi för att införliva miljödimensionen i sina program så som krävs i slutsatserna från Helsingfors, med ett antal indikatorer, en tidsplan för ytterligare åtgärder, uppföljning och övervakning?

Riitta Myller
Fråga nr 13 från (H-0043/01):
Angående: Ekofin och införlivande Vilka planer har rådet (ekonomiska och finansiella frågor) när det gäller att utarbeta en övergripande strategi för att införliva miljödimensionen i sina program så som krävs i slutsatserna från Helsingfors, med ett antal indikatorer, en tidsplan för ytterligare åtgärder, uppföljning och övervakning?

Peter William Skinner
Fråga nr 14 från (H-0044/01):
Angående: Parlamentet och införlivandeprocessen Hur kommer Europaparlamentet att höras om de övergripande strategierna som utarbetas av nio ministerråd i syfte att införliva miljödimensionen i sina program, så som krävs i slutsatserna från Helsingfors?

Mark Francis Watts
Fråga nr 15 från (H-0045/01):
Angående: Överensstämmelse mellan planerna för införlivande Hur kommer rådet att se till att det råder överensstämmelse mellan de övergripande strategier som utarbetas av nio ministerråd för att införliva miljödimensionen i sina program?

Nuala Ahern
Fråga nr 16 från (H-0046/01):
Angående: Rådet (industri) och införlivande Vilka planer har rådet (industri) när det gäller att utarbeta en övergripande strategi för att införliva miljödimensionen i sina program, så som krävs i slutsatserna från Helsingfors, med ett antal indikatorer, en tidsplan för ytterligare åtgärder, uppföljning och övervakning?

Danielsson
. Det rekordstora antalet frågor gör att det blir om inte ett rekordlångt svar så i varje fall ett så utförligt svar som möjligt.
Rådet har glädjen att upplysa de ärade parlamentsledamöterna om att miljöskyddskraven enligt artikel 6 i EG-fördraget skall integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens politik och verksamhet, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling. Strategierna för att införliva miljöaspekterna med rådets verksamhet kommer att fastställas inför Europeiska rådets möte i Göteborg i juni i år. Det är därför i detta skede aningen tidigt att redogöra för detaljerna i alla dessa strategier. Ordförandeskapet och kommissionen arbetar för närvarande intensivt med dessa frågor i de olika berörda rådskonstellationerna.
I december 1999 i Helsingfors fastställde rådet tidtabellen för Europeiska rådet i Göteborg och uppmanade rådet att slutföra arbetet med att införliva miljöaspekterna med rådets hela verksamhet genom att lägga fram övergripande strategier, om möjligt åtföljda av en tidsplan för de åtgärder som skall vidtas och ett antal indikatorer för de berörda sektorerna. När dessa strategier väl har fastställts bör de bl.a. bidra till att fullfölja åtagandena enligt Kyotoprotokollet, komplettera åtgärder på nationell och regional nivå samt betona behovet av närmare samarbete mellan skilda områden av sektoriell politik.
Man inser således förhoppningsvis klart den viktiga roll som dessa strategier kommer att spela för genomförandet av en hållbar utveckling. Genomförandet och uppföljningen av allt detta arbete har anförtrotts kommissionen och rådet. När det gäller rådet åligger det, internt, de olika organ som förbereder överläggningarna att genom det traditionella beslutsförfarandets olika skeden säkerställa en god samordning för att på bästa sätt svara upp mot uppmaningen från Europeiska rådet. Parlamentets deltagande kommer att säkerställas i enlighet med bestämmelserna i fördraget.
Rådet delar, vill man understryka, de ärade parlamentsledamöternas åsikt och är redo att tillsammans med alla politiska och ekonomiska aktörer på detta område säkerställa framgången med ett övergripande tillvägagångssätt när det gäller miljöfrågor inom de olika berörda politikområdena.
Beträffande integration av miljöaspekter och hållbar utveckling i all sektorspolitik kan mycket sägas om hur och i vilken utsträckning rådet tillämpar bestämmelserna i artikel 6 i fördraget. Utan att uttömmande behandla denna fråga - det är inte möjligt eftersom det handlar om ett oerhört brett område - skulle jag vilja betona några av de mest relevanta aspekterna på läget i den.
Först gäller det energipolitiken, som rådet anser vara ett av sina högst prioriterade områden. Rådet medverkar till fullo till de tre viktiga målsättningar som betonas i det svenska ordförandeskapets program för detta halvår. I det avseendet erinrar rådet de ärade parlamentsledamöterna om rådets slutsatser från december 1999, vilka redan innehåller en detaljerad preliminär uppsättning indikatorer som täcker energiområdet i stort, också de miljömässiga följderna, energimarknaden och energieffektiviteten.
Tillämpningen av dessa slutsatser samt uppsättningen av indikatorerna skall utvärderas med två års mellanrum. Dessutom väntas under detta år ett slutligt beslut om direktivet om främjande av el från förnybara energikällor.
För att bereda vägen för Europeiska rådets möte i Göteborg i juni kommer rådet att behandla ett meddelande om integration av miljöaspekter och hållbar utveckling i energipolitiken samt förslaget om en sjätte handlingsplan på gemenskapsnivå för en hållbar utveckling. Båda skall läggas fram av kommissionen under de kommande veckorna. Ett antal åtgärder skall påbörjas inom ramen för handlingsplanen för ökad energieffektivitet på grundval av de prioriteringar som fastställdes av rådet på dess möte den 5 december 2000.
När det gäller den industriella sidan av denna övergripande strategi erinrar rådet om att det i rapporten till Europeiska rådet i Helsingfors underströks att det krävdes ett starkt bidrag från industrisektorn för att stärka en hållbar utveckling på det ekonomiska området. Samtidigt fastslogs återigen vilken nyckelroll denna sektor har när det gäller att förbättra de europeiska industriernas konkurrenskraft och förmåga till innovation för att främja sysselsättningen inom industrin och därtill knutna sektorer. Denna frågas horisontella karaktär fordrar ett bättre samarbete och informationsutbyte mellan alla berörda parter och beslutsfattare.
Återigen: Förhoppningsvis blir de slutsatser som kommer att fastställas vid Europeiska rådets möte i Göteborg av mycket stort intresse. För att genom en konkret åtgärd visa i vilken grad rådet försöker maximera den integrerade strategin när det gäller miljöfrågor avser rådet att utforma några slutsatser vid rådets möte i maj där både energi- och industriministrar kommer att samlas för att gå vidare med detta arbete.
Slutligen vill rådet när det gäller ekonomiska och finansiella frågor informera de ärade parlamentsledamöterna om att rådet till Europeiska rådets möte i Nice överlämnade en första rapport om hur miljömässiga hänsyn kan integreras i unionens och dess medlemsstaters ekonomiska politik. Här kommer toppmötet i Göteborg att återigen göra en uppföljning av denna rapport och särskilt undersöka hur man skall utarbeta en europeisk strategi för hållbar ekonomisk utveckling där miljömässiga hänsyn tas. Ekofinrådet kommer utan tvivel att uppmanas att tillämpa en sådan strategi inom sitt behörighetsområde, så snart Europeiska rådet har godkänt en sådan strategi.

Honeyball
Herr rådsordförande! Tack för ett så uttömmande svar på sju frågor. Jag skulle dock helt kort vilja följa upp en aspekt som jag inte anser att ni berörde ordentligt. Vilka idéer och förslag har ni för att fortsätta integreringsprocessen under efterföljande EU-ordförandeskap? Med tanke på takten i Cardiffprocessen och det faktum att allt detta börjar hända nu kommer det att bli en ganska långvarig process, och det kommer inte att ske över en natt. Jag skulle vara intresserad att få veta vilka förberedelser ni gör för framtiden.

Danielsson
Det var en mycket relevant fråga från den ärade parlamentsledamoten. Som jag nämnde är vi från det svenska ordförandeskapets sida, i nära samarbete med kommissionen, just nu inne i ett arbete där vi förbereder slutsatserna från Europeiska rådets möte i Göteborg i juni. Det är vid detta tillfälle som vi förhoppningsvis kan svara på de frågor som den ärade ledamoten ställer. Den s.k. Cardiffprocessen är ett nytt arbetssätt för unionen.
Vi har nu erfarenhet från en del rådskonstellationer. En del har gjort ett mycket bra arbete, medan andra kanske har varit mindre framgångsrika. Vi försöker nu samla ihop alla dessa erfarenheter och just formulera den strategi och de idéer och förslag som den ärade ledamoten efterlyser. Jag räknar med att vi i god tid före Europeiska rådets möte i juni i år skall kunna återkomma för att i detta hus mer konkret redovisa vilka tankar rådet har och för att lyssna på de synpunkter som parlamentet och dess ärade ledamöter kan komma att ha.
Jag ber således om överseende och om att få möjlighet att återkomma till denna viktiga debatt, som ju rör en av de tre prioriteringarna för det svenska ordförandeskapet, nämligen environment.

Lucas
Herr rådsordförande! Tack för det mycket omfattande svaret. Ett av problemen med omfattande svar är tyvärr att man får bredd men inget djup, och jag vill gärna be om lite mer detaljuppgifter.
Jag tycker det är ganska förvånande at ni säger att det är för tidigt att tala mer ingående om några av dessa planer med tanke på att det inte är långt kvar till toppmötet i Göteborg. Jag ville belysa framför allt rådet (allmänna frågor). Ni torde känna till att detta är den enda rådskonstellation som inte har lagt fram något dokument i överensstämmelse med rådets begäran, så jag skulle gärna vilja veta när vi kan få några närmare detaljer om det i synnerhet? Kommer vi att få se ett förslag innan Göteborg. Om vi inte har några närmare detaljer om rådets (allmänna frågor) handlingsplan, kan ni åtminstone tala om vilken typ av struktur och form den kommer att ha, vilka indikatorer den kommer att använda och uppföljningen och kontroll?

Danielsson
Den ärade ledamoten tar upp den rådskonstallation där det kanske är svårast att hitta den konkretion som arbetet med hållbar utveckling kräver. Jag tror inte att det är någon tillfällighet att just arbetet i rådet (allmänna frågor) tar längst tid. Det är anledningen till att det tyvärr ännu inte finns så mycket att redovisa.
Den ärade ledamoten tycker att det är ganska kort tid kvar till mötet i Göteborg. Jag tycker däremot att det känns som om det vore en oändlig tid kvar. Jag är alldeles övertygad om att vi skall kunna komma tillbaka och vara ännu mer konkreta när det gäller möjligheterna för allmänna rådet att integrera miljöaspekter och principerna om hållbar utveckling i sitt arbete. Jag hoppas dock att vi kan ha gemensam förståelse för att det kanske just i fråga om allmänna rådets verksamhet är allra svårast att hitta den konkretion som jag tror att vi alla vill ha.

Myller
Herr talman! Jag vill tacka för svaret. Jag vill emellertid dela denna oro och anser att det inte är för lång tid till Göteborgsmötet, med tanke på beredningsarbetet efter Helsingforsmötets beslut att integrera miljöfrågorna i olika aspekter av politiken. I själva verket är jag rätt bekymrad över hur processen fortgår.
Några av dem som talat om en hållbar utveckling är av den åsikten att målet är att ställa ekonomin i proportion till, och framom, miljön. Jag vill att rådets företrädare redogör för rådets målsättning i denna fråga. För närvarande är det sjätte miljöåtgärdsprogrammet under beredning i parlamentet och det borde vara den hållbara utvecklingens ekologiska fundament. Kommer ni att kräva att detta verkligen kommer att förverkligas, eller är den här ekologiska biten bara ett debattinlägg?

Danielsson
Handlingsplanen för hållbar utveckling skall ju presenteras av kommissionen. Frågan borde därför i första hand ställas till ledamöterna av kommissionen. Men eftersom frågan ändå är en så viktig del av det svenska ordförandeskapet, kan jag inte avhålla mig från att ändå ge det svenska ordförandeskapets synpunkter på vilka komponenter som strategin för hållbar utveckling bör innehålla.
Jag tror att det är oerhört viktigt att vi i den strategi som förhoppningsvis skall antas i Göteborg på ett tydligt sätt får med tre element som bör ingå i begreppet hållbar utveckling. Det bör vara det ekologiska elementet, det ekonomiska elementet och det sociala elementet. Då kan man konstatera att två av dessa element, nämligen social hållbar utveckling och ekonomisk hållbar utveckling, kommer att diskuteras redan vid toppmötet i Stockholm. Det är vår tanke att så att säga komplettera diskussionen i Stockholm om dessa två delar med den ekologiska hållbara utvecklingen och att sedan göra detta till en gemensam strategi som kan antas vid toppmötet i Göteborg.
Än en gång vill jag dock påpeka att det är kommissionen som håller i pennan. Vi har fullt förtroende för kommissionens förmåga att producera en strategi för hållbar utveckling som gör att Europa blir ännu grönare.

Skinner
Som medansvarig tillsammans med min kollega Watts för de ändringsförslag som lades fram inom ramen för de transeuropeiska näten om en strategisk miljökonsekvensbeskrivning för ungefär fyra år sedan åtminstone, anser jag det helt förvånande att man säger att det är för tidigt att tala om en samlad strategi i denna speciella riktning. Om det är för tidigt att göra det, kan rådet säkerligen ge oss lite information om hur det kommer att samordna denna samlade strategi på lämpligt sätt - när den uppstår - i de olika rådskonstellationerna.

Danielsson
Jag tror mig delvis redan ha antytt svaret på dessa frågor. Det är klart att varje rådskonstellation gör sitt arbete på detta område. I den beställning som lades fast i samband med Europeiska rådets möte i Cardiff finns ett antal faktorer som varje rådskonstellation skall beakta i sitt arbete, och som sedan läggs samman. Som jag redan påpekat, blir ramverket då den strategi som kommissionen kommer att presentera.
Det handlar alltså om att lägga samman rådets olika strategier, beroende på vilken konstellation det rör sig om. Dessa strategier är utarbetade enligt den mall som beställdes i Cardiff, och därefter återstår kommissionens arbete. Av naturliga skäl kan jag inte närmare gå in på hur kommissionen kommer att lägga upp sin strategi, utan jag måste be om att den frågan ställs till företrädare för kommissionen.

Watts
Även jag vill tacka herr rådsordföranden för hans svar. Jag refererar till rådet (transport) och framför allt till den senaste rapporten om det konkreta genomförandet av strategin som visade en klar brist på framsteg på många delar av transportområdet. Strategin väcker allvarlig oro om utvidgningens konsekvenser på transportområdet, men i rapporten fanns inte många förslag på konkreta åtgärder. Vilka konkreta åtgärder föreslår ordförandeskapet? Sådana åtgärder är avgörande om transportfrågorna skall tas full hänsyn till i den utvidgningsprocess som, får man hoppas, skall leda till miljömässigt hållbara principer.

Danielsson
Det är ju inte bara E som i Environment som är en prioriterad uppgift för det svenska ordförandeskapet, utan det är också, som den ärade ledamoten säkert vet, E som i Enlargement. Inom ramen för förhandlingarna med kandidatländerna är ju transportkapitlet ett av de viktigaste kapitlen. Dessa förhandlingar utgår i första hand från det befintliga gemensamma regelverket, men det ger oss ändå tillfälle att för kandidatländerna peka på de viktiga frågor rörande hållbar utveckling som rådet håller på att diskutera, i detta fall på transportområdet. Principerna tas alltså upp i samband med förhandlingarna om transportkapitlet med respektive kandidatland.

Ahern
Herr talman! Denna fråga om hållbar utveckling är förvisso av stor vikt och det svenska ordförandeskapets prioritering av den välkomnas. Men det som våra medborgare vill veta är vad rådet planerar göra för att säkerställa att resultaten från Cardiffprocessen får offentlig spridning till alla medborgare och regeringar i medlemsstater och anslutningsländer? Jag tycker inte att rådet har varit särskilt aktivt tidigare. Jag vet att det svenska ordförandeskapet vill ändra på det och engagera medborgarna i större utsträckning och skapa mer öppenhet. Jag vill få information om det och speciellt om rådet (industri).
Rådet har förbundit sig att ha en fullt utvecklad strategi klar senast år 2004. Vilka kortsiktiga mål, åtgärder och indikatorer kommer att behövas för att säkerställa att den blir helt klar? Hur skall den externa effekten av industristrategin bedömas? Ni har också länge refererat till energi. Energibesparing är en viktig prioritet. Vi har ett betänkande som snart skall behandlas av denna kammare i Bryssel. Kommer ni att vidta några åtgärder för handlingsplanen om energieffektivisering?

Danielsson
Den ärade ledamoten ställer tre mycket omfattande frågor. Jag skall försöka att besvara dem så kortfattat som möjligt. Det är alldeles riktigt som ledamoten påpekar att rådet och kommissionen behöver ägna mer kraft åt att sprida resultatet av detta arbete till allmänheten. Vi har inom ramen för det svenska ordförandeskapets allmänna strävan att öka öppenheten planer på att efter toppmötet i Göteborg se till att resultatet av rådets diskussioner får bred spridning genom Internet, genom att försöka se till att de beslut som fattas också sprids och utformas så att de kan förstås av medborgarna. Jag vet genom de goda kontakter som vi har med kommissionen att kommissionen också planerar ganska omfattande aktiviteter på detta område.
När det gäller konkreta indikatorer på transportområdet vill jag be ledamoten att vi får återkomma när rådet i april har antagit en resolution som rör just integrering på detta område. Det finns en hel del konkreta planer, men rådet har ännu inte haft möjlighet att diskutera detta. Därför måste jag be att få återkomma med ett mer konkret besked. Vi räknar med att rådet (transport) skall sammanträda i början av april i år. Därefter kan vi få svar på de frågor som ledamoten ställer.
När det gäller handlingsprogrammet för energieffektivisering är det ordförandeskapets förhoppning att vi skall kunna agera på det förslaget under det svenska ordförandeskapet. Mer precis än så vågar jag dock inte vara.

Talmannen


Marit Paulsen
Fråga nr 17 från (H-0050/01):
Angående: Bristande kontroll av djurskyddet i Europa Återigen skildrar massmedia hur djuren far illa inom EU:s medlemsländer. Återigen rasar Europas medborgare över denna ofattbara grymhet. Och återigen ekar jordbruksministrarnas svar om att detta skall stoppas.
Kommissionen har i en rapport från den 6 december 2000 om förhållandena på djurskyddsområdet, KOM(2000) 0809/slutlig, med skrämmande tydlighet visat hur djuren i ett flertal medlemsländer utsätts för ett omänskligt lidande och hur de behöriga myndigheterna ideligen brister i sin kontroll.
När kommer därför ordförandeskapet att föreslå rejält ökade resurser för kontroll av efterlevnaden av nuvarande djurskyddslagstiftning samt rimliga, kännbara sanktioner vid brott mot dessa regler?

Danielsson
. Den kommissionsrapport som den ärade ledamoten Paulsen hänvisar till handlar i första hand om transport av djur. Ordförandeskapet välkomnar rapporten, som på ett förtjänstfullt sätt identifierar ett stort antal problem i medlemsländerna och som också innehåller förslag till åtgärder. Rapporten presenterades den 6 december förra året och har redan, efter att ha behandlats såväl på arbetsgruppsnivå som vid ett möte med chefsveterinärerna, diskuterats av ansvariga ministrar.
Nu är det upp till kommissionen att presentera konkreta förslag till åtgärder, vilket kommissionen också har lovat i rapporten. Efter det att dessa förslag avlämnats kommer ordförandeskapet att så snart som möjligt inleda ett arbete i rådsarbetsgruppen.

Paulsen
Jag är i hög grad medveten om att ordförandelandet inte styr agendan alldeles själv. Däremot kan initiativ tas i fråga om pågående jobb. Man kan också så att säga pressa kommissionen att snabbare och effektivare komma med förslag.
Jag skulle vilja att vi i detta sammanhang såg över jordbrukspolitiken som sådan. Exportbidragen gör de allra värsta transporterna lönsamma. Det finns en mängd andra bidragssystem som gynnar misshushållning med resurser och vanvård av djur. Jag vet att vi har en bristfällig lagstiftning men det är bättre att tvinga igenom en efterlevnad av lagar som redan finns än att vänta på ytterligare nya lagar.

Danielsson
 - Jag kan bara instämma i det som den ärade ledamoten säger. Vi skall inte låta det faktum att vi väntar på konkreta förslag från kommissionen invagga oss i uppfattningen att vi inte behöver göra någonting, utan att vi måste vänta in kommissionens förslag. Jag kan försäkra att ordförandeskapet betraktar denna fråga som något som har allra högsta prioritet.
Utan att på något sätt förgripa oss mot de begränsningar som finns i fördraget lutar vi oss med viss kraft mot kommissionen för att försöka få fram bättre mekanismer för efterlevnad av de regler som finns i dag. Framför allt krävs det förbättringar. Där tror jag att vi är helt överens. Sakförhållandena på detta område är i många fall fruktansvärda. Rådet och parlamentet måste fortsatt driva på så att vi får förslag från kommissionen - förslag som jag är övertygad om att kommissionen så fort som möjligt kommer att presentera.

Talmannen


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
Fråga nr 18 från (H-0054/01):
Angående: Radioaktiv förorening i Egeiska och Joniska havet Enligt uppgifter från den grekiska men också den turkiska pressen kunde man i tidningen "Le journal du Dimanche" läsa att projektiler med utarmat uran har använts av den grekiska och turkiska marinen under övningar i Egeiska och Joniska havet de senaste tio åren. Denna fråga har skapat oro för radioaktiv förorening bland befolkningen på öarna och i kustområdena i de båda haven men också bland invånarna i grannländerna eftersom havsströmmarna för med sig radioaktiviteten bort från den region där projektilerna sköts.
Har rådet för avsikt att inrätta en oberoende kommitté som kan undersöka frågan och upplysa invånarna i regionerna, men även i övriga Europa, om hur saker och ting egentligen förhåller sig, innan ett "Balkan-syndrom" etableras, vare sig detta är befogat eller inte? Har rådet vidare för avsikt att i detta hänseende samarbeta med respektive regeringar och vilka preventiva åtgärder kommer det att vidta?

Danielsson
. Låt mig inledningsvis få påpeka att rådet inte tar ställning till dokument, inklusive artiklar i pressen, som föreläggs rådet utanför den institutionella ramen.
Rådet erinrar om att när det gäller radiologiska nödsituationer åligger det i enlighet med gällande gemenskapslagstiftning medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för samarbete med varje annan medlemsstat eller annan stat som kan bli berörd samt att meddela kommissionen och de medlemsstater som är, eller löper risk att bli, drabbade.
I detta hänseende vill rådet erinra den ärade parlamentsledamoten om att det är kommissionen som har behörighet när det gäller huruvida medlemsstaterna skall tillämpa gemenskapsrätten i detta fall, t.ex genom direktiv 89/618/Euratom om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning och direktiv 96/29/Euratom om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer.
Rådet har dessutom inte förelagts några förslag till beslut om att förebyggande åtgärder vid behov skall vidtas utöver vad som redan föreskrivs i gemenskapsrätten.

Kratsa-Tsangaropoulou
Herr rådsordförande! Jag skulle vilja fråga er hur ni ser på samarbetet i denna fråga mellan medlemsstaterna och institutionerna och vad ni tror att Europeiska kommissionen skulle kunna göra. Efter "Balkan-syndromet" tror jag att både ni och allmänheten i Europa har blivit medvetna om att vi i tid bör undersöka och vara förutseende så att inte även andra syndrom uppstår till slut. Om ingen fara föreligger måste allmänheten få veta det eftersom befolkningen på öarna i Egeiska och Joniska havet oroar sig över att detta kanske får följder inte bara för invånarnas hälsa utan också för turistströmmen.

Danielsson
Som jag nämnde i mitt tidigare svar omfattas frågan om medlemsstaternas efterlevnad av de regler som är aktuella i det här fallet av kommissionens behörighet. Det är därför inte möjligt för rådet att kommentera den fråga som har ställts.
Låt mig dock rent allmänt understryka att det givetvis är viktigt att frågor som rör utarmat uran beaktas och behandlas med stor omsorg och varsamhet och enligt den försiktighetsprincip som ledamoten själv refererade till. Jag vill erinra om den viktiga debatt i detta ämne som vi hade i denna kammare för ungefär en månad sedan. Vi väntar nu på resultaten av de olika undersökningarna som då diskuterades för att kunna debattera frågan ytterligare.

Talmannen
Eftersom tiden för frågestunden med frågor till rådet är ute, kommer de frågor som inte har besvarats att erhålla skriftliga svar., undantagna frågorna 28, 30, 40, 42, 43 och 44 som enligt rådet har inlämnats för sent och fråga 32 som har dragits tillbaka av frågeställaren.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.00 och återupptogs kl. 21.00)

Rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0019/2001) för utskottet för ekonomi och valutafrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (8975/3/00 - C5-0521/2000 - 1986/0080(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag (föredragande: Peijs).

Peijs
. (NL) Kommissionär Nielson! Hjärtligt tack för att ni har tagit över det här från er kollega Bolkestein! Det är ett litet invecklat förslag. Jag skall alltså inte ställa några svåra frågor till er i kväll. Det är väl bra, tror jag.
Den 23 december 1986 kom kommissionens förslag angående ett direktiv om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag till parlamentet och antogs där. Därefter följde den 14 mars 1989 parlamentets godkännande i första behandlingen. De efterföljande elva åren låg direktivet hos ministerrådet. Det hade främst att göra med två stora stötestenar: i första hand Gibraltarfrågan och de territoriella konsekvenserna av denna och i andra hand sammanhanget mellan artiklarna 10 och 11. Den här sista frågan handlade främst om en garantifond för försäkringstagaren och dennes eventuella prioritetsställning i konkurslagstiftningen. Den frågan kom helt kort tillbaka vid den sista behandlingen men lyckligtvis har vi nu kunnat vända det vid utskottsbehandlingen här i parlamentet. Nu har andra behandlingen alltså formellt lagts fram för parlamentet.
Syftet med det här direktivet är detsamma som med förslaget om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut, nämligen ömsesidigt erkännande av lagstiftning. Det här direktivet garanterar att försäkringsföretag likvideras eller rekonstrueras i enlighet med principerna för unity and universality (enhets- och universialitetsprinciperna). Det betyder att försäkringsföretaget måste likvideras i enlighet med lagstiftningen i det land där försäkringsbolaget är formellt etablerat och då av behörig myndighet i det landet, den så kallade "enhetsprincipen".
Den här behöriga myndigheten måste sedan involvera alla filialer och lokalkontor i Europeiska unionen i likvideringsprocessen, oavsett i vilken medlemsstat dessa är etablerade. Det är den så kallade universality principle. Direktivet skall se till att fordringsägare behandlas lika. Oavsett i vilket land en fordran uppstår så skall de alltid behandlas i det land där bolaget är etablerat. På det sättet har alla fordringsägare samma rättigheter och de är inte längre beroende av godtycket i det land där fordran har uppstått.
I motsats till vid andra behandlingen av rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut anser jag nu att det här direktivet är mer konsekvent och bra sammansatt. Därför rekommenderar jag mina kolleger att anta rådets gemensamma ståndpunkt utan ändringar.
Och på denna Alla hjärtans dag tycker jag det är en fin, enhällig ståndpunkt för rådet, kommissionen och parlamentet tillsammans.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande! Till att börja med är det en önskan från min sida att tacka föredraganden så hjärtligt för hennes arbete och för hennes exakta redogörelser, som hon ännu en gång har presenterat för oss och som det handlar om i detta direktiv. Låt mig tilläggsvis hålla fast vid följande: Detta direktiv handlar om helhetsaspekten av skapandet av en enhetlig inre marknad för finansiella tjänster och är därför att välkomna redan av denna anledning, eftersom vi fortfarande har mycket att göra för att stärka, förbättra och bygga ut den finansiella inre marknaden, och undanröja de blockeringar som fortfarande finns.
I den gemensamma ståndpunkten lyckades vi att jämka ihop försäkringsföretagens rättigheter med borgenärernas berättigade intressen. Den gemensamma ståndpunkten är väl avvägd och dessutom resultatet av en kompromiss som tog mycket lång tid att förhandla fram. Rådet har låtit elva år förflyta. Med tanke på det förfarande som redan varat alltför länge vore ett snabbt godkännande ett viktigt steg, i både borgenärernas och försäkringsföretagens intresse.
Låt mig emellertid avslutningsvis säga ytterligare en sak så att det inte blir några missförstånd. Över hela Europa är det är ett undantagsfall att försäkringsföretag går i konkurs, eftersom de är föremål för mycket stränga tillsynsvillkor och har en mycket bra ledning och mycket goda relationer mellan kunder och ledningen. Avsaknaden av en gemenskapsrättslig ram utgör emellertid en potentiell risk och skulle i enskilda fall kunna leda till stora problem. Idén om och nödvändigheten av ett direktiv är därför befogade och resultatet att välkomna.

Nielson
. (EN) Herr talman! Direktivet om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag fyller ett stor lucka i Europeiska unionens lagstiftning om finansiella tjänster. Det är av högsta vikt för att skapa en helt integrerad marknad för finansiella tjänster, så som påpekades vid Europeiska rådets möte i Lissabon.
Det skall garantera ömsesidigt erkännande av lagstiftning och förfaranden liksom tillräckligt skydd för försäkringstagare. Det skall hjälpa till att undvika konflikter om jurisdiktion och olika behandling av försäkringsborgenärer. Resultatet kommer att bli snabbare förfaranden och högre skydd för försäkringstagare. Rådets gemensamma ståndpunkt, som har överlämnats till parlamentet för ställningstagande, är helt i överensstämmelse med de väsentliga mål som eftersträvas i kommissionens ursprungliga och ändrade förslag. Det överensstämmer också med andra rättsliga instrument om likvidation och insolvens som överenskommits på den inre marknaden.
Jag skulle vilja tacka utskottet för ekonomi och valutafrågor, och framför allt föredraganden Peijs, för deras omdömesgilla och effektiva behandling av denna akt. De rekommenderar att texten till den gemensamma ståndpunkten behålls som den är utan någon ändring. De anser att de eftersträvade målen på detta område har behållits på vederbörligt sätt genom den gemensamma ståndpunkten. De har ansett att den svåra balans som man uppnått om denna tekniskt komplicerade text efter så många år av diskussioner inte bör riskeras. Jag delar helt deras åsikt.
Kommissionen uppmanar kammaren att följa rekommendationen från utskottet för ekonomi och valutafrågor och att utan ändringsförslag godkänna hela texten i den gemensamma ståndpunkten. Detta direktiv är en symbol för europeiskt samarbete och lugnet i detta ögonblick i kammaren speglar enligt min mening inte betydelsen av det som faktiskt sker här. Det är mycket uppenbart att det fordras en massa tid och då och då verkar mycket komplicerat, men i slutet av dagen leder vårt samarbete till lösningar som bara kan ske genom ett systematiskt samarbete. Följaktligen fungerar systemet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Jag är övertygad om att lugnet här beror på föredragandens lugna uppträdande.
Omröstningen, om det blir någon, kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Europeiska unionen och Macao efter år 2000
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0017/2001) av Soares för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Europeiska unionen och Macao: efter år 2000 (KOM(1999) 484 - C5-0169/2000 - 2000/2099(COS)).

Soares
. (PT) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Det betänkande som jag har skrivit under om Europeiska unionen och Macao, diskuterades två gånger i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik och godkändes sedan enhälligt i detta utskott. Det hade dessutom redan tagit med några av slutsatserna i yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Macao upphörde i december 1999, med andra ord för lite drygt ett år sedan, att vara ett särskilt område förvaltat av Portugal, för övrigt fredligt och samstämmigt under 450 år, för att i dag vara en särskild administrativ region tillhörande Folkrepubliken Kina enligt den kinesiska normen "ett land, två system". Jag vill passa på att säga att det finns ett allvarligt fel i betänkandet, i motiveringen, punkt 9, där man talar om samma norm som "ett system, två länder". Det kineserna menar är precis tvärtom, "ett land, två system". Det är ett fel som måste rättas till.
Som portugis och eftersom jag hade det direkta konstitutionella ansvaret över Macao, vill jag här vittna om att överföringen av Macao från portugisisk till kinesisk förvaltning skedde samstämmigt och med mycket stor hjärtlighet i den gemensamma portugisisk-kinesiska förklaringen 1987, som fortfarande gäller och skall göra det i femtio år till. Förra året var också fredligt och samstämmigt, enligt de uppgifter jag fått från olika källor, särskilt från de portugiser och infödda Macao-invånare som fortfarande bor och arbetar i detta område. Jag har redan informerat utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om detta.
Folkrepubliken Kinas politik i förhållande till Hongkong och nu i förhållande till Macao är, som ni vet, inriktad på ett närmande till och senare införlivande av Taiwan i Kina. Trots att det finns och har funnits små och oundvikliga problem med införlivandet när det gäller Hongkong, som är ett mycket större, tätbefolkat och rikare område än Macao, med en färskare historia, är den allmänna uppfattningen att återgången av dessa två territorier - Hongkong och Macao - på det stora hela har avlöpt väl. Som jag sade har Macao aldrig varit någon koloni. Det var ett territorium som stod under portugisisk förvaltning efter en överenskommelse mellan Portugal och Kina. Efter Nejlikornas revolution i Portugal, då jag 1974 kom till FN för första gången som utrikesminister, sade Kinas utrikesminister: "Se upp, avkolonisera inte Macao, för Macao är ingen koloni och har aldrig varit det." När Mao Zedong tog makten 1949 sade han: "Portugal har funnits i Macao i 400 år utan att någonsin inlett krig med Kina." Och det var, och är, en viktig punkt för Macao.
Även om Macao är fattigare än Hongkong har området de senaste tio åren haft en anmärkningsvärd utveckling på många områden. Tidigare var det bara ett spelparadis. I dag är det en region där turistnäringen blomstrar och där leksaker och andra varierande produkter tillverkas, samt där mycken annan industri finns, bland annat textilindustri. Förbindelserna mellan Hongkong och Macao har alltid varit, och är fortfarande utmärkta. Men det viktigt att komma ihåg, och jag påminner parlamentet om detta, att varje område har sin särart. De är olika och Europeiska unionen bör därför se dem som olika frågor, även om de har med varandra att göra bör de inte behandlas tillsammans, särskilt när det gäller Europeiska unionens representation i området. Portugal har traditionella och mycket goda förbindelser med Folkrepubliken Kina, vilka fortsätter att intensifieras på olika nivåer - i år har till och med flera olika kinesiska ministrar besökt Portugal och portugisiska ministrar besökt Kina - och dessa förbindelser fortsätter också att vara mycket intensiva mellan Portugal och Macao. Macaos nuvarande guvernör, Edmondo, som redan utnämnts av den kinesiska regeringen, gjorde ett officiellt besök i Portugal i år. Det var för övrigt hans första besök utomlands.
Enligt den gemensamma portugisisk-kinesiska deklarationen har Folkrepubliken Kina lovat att under 50 år respektera det ekonomiska system och den lagstiftning som Portugal har skapat vid inrättandet av Macaos särskilda administrativa region. Macao är grundande medlem i Världshandelsorganisationen och har undertecknat det internationella avtalet om medborgerliga och politiska rättigheter och det internationella avtalet om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Macao har ett slags ekonomisk delegation och handelsdelegation i unionen - jag säger ett slags, därför att det inte medges av Europeiska unionen - Macao Economic and Trade Office - eftersom befogenheten för utrikes förbindelser och försvar tillhör Peking. I princip bör Europeiska unionen utnämna en ständig representant för unionen i Macao. Det är viktigt att vi gör det, och jag tycker att detta redan skett.
Portugal lämnade i Macao efter sig en hel lagstiftning av demokratisk västerländsk modell, med politiska institutioner som fungerar bra, med en ledare för det verkställande organet utnämnd av Peking, vilken ersatte den förre portugisiske guvernören, en lagstiftande församling med 23 ledamöter, oberoende domstolar och en högsta domstol, samt en effektiv poliskår. Den gemensamma portugisisk-kinesiska förklaringen definierar de medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, vilka hittills har respekterats. Dödsstraff existerar inte där. Portugal har, som sagt, utmärkta förbindelser med Folkrepubliken Kina, och har fortfarande en mycket hög närvaro i Macao när det gäller investerare, företag, funktionärer och fria yrkesutövare. Det finns en portugisisk skola i Macao, som fungerar bra, där portugisiska fortfarande undervisas.
Macao kan och bör vara ett viktigt affärs- och investeringscentrum för Europeiska unionen, inte bara inom territoriet, utan också i samband med de transaktioner som traditionellt sker där med Kina och andra länder i Asien. Då det handlar om en särskild administrativ region, med egen kulturell identitet och blandad befolkning, även om de flesta är kineser, kan Europeiska unionens närvaro i Macao inte vara annat än fördelaktig i båda riktningarna. Därför insisterar jag på att en ständig representant för Europeiska unionen skickas till Macao och att de ekonomiska, politiska och kulturella förbindelserna mellan Europeiska unionen och Macao intensifieras. Det är viktigt att Europeiska unionen inte glömmer bort Macao, för det som kommer att ske under de närmaste 50 åren i denna region med en särskild lagstiftning beror delvis på den kontroll Europeiska unionen utövar över Macao.

Graça Moura
Herr talman! Med den särskilda kunskap vår kollega Mário Soares har om Macao, och den uppmärksamhet han har ägnat den särskilda administrativa region som inrättats, har han gett denna kammare ett mycket viktigt och lägligt dokument. I detta utgår han från en analys av den institutionella och normativa ram som denna region fått och den möjlighet till en modern demokratisk struktur detta ger, utan att bortse från vare sig den kulturella särarten eller de särskilda historiska, sociala och ekonomiska band som förenar Macao med Portugal och Europa, å ena sidan, och med Folkrepubliken Kina å den andra. Därmed har en bild av förväntningarna skissats upp om att den särskilda administrativa regionen skall utvecklas positivt, även om man vet att så många konkreta uppgifter ännu inte kan beaktas så som önskas när det gäller hur de första tolv månaderna varit, en tidsperiod som för övrigt är mycket kort.
Om dessa positiva drag kan bekräftas helt, vilket förväntas och redan antyds i Soares betänkande, kan vi i detta se resultatet inte bara av Portugals och Kinas omsorgsfulla förberedelse av överföringen av huvudmannaskapet utan också av de nuvarande myndigheternas i Macao goda arbete, och dessutom, vilket är viktigt att komma ihåg, av Macaos siste portugisiske guvernörs, Vasco Rocha Vieira, mycket utmärkta agerande, om vilkens förtjänster parlamentet kunde höra vid den av kommissionär Christoper Patten godkända framställningen vid ett sammanträde i kammaren i december 1999. Detta agerande hade bland annat den förtjänsten att det garanterade en varaktig respekt för de grundläggande rättigheterna, det var ett slags allvarlig och övertygad kamp från deras sida, utan den dramatik som kännetecknade kampen hos dem som fått Sacharovpriset, men med en liknande effektivitet och effekt.
De mycket positiva aspekterna som beskrivits bör ändå inte leda till att Europeiska unionens funktionärer följer senare utveckling med mindre uppmärksamhet. Några punkter, som kanske går att förklara med skillnader i mentalitet, ger anledning till detta. Det är känt att det under tiden har skett en ändring av handelsbolagslagen som kan komma att strida mot regler om öppenhet vid offentliga upphandlingar, och man vet också att det portugisiska språket används mer sällan, såväl på officiell nivå som i massmedia och i skolan. Det tycks dessutom finnas tecken på ändringar av vallagen, av vissa aspekter som rör den offentliga förvaltningen och tjänstemännens klassificering, av hälsovården och den högre utbildningen. Vi hoppas att det rör sig om ytliga aspekter som inte distanserar Europeiska unionen eller gör att Macaos autonomi utarmas till förmån för gällande former i andra länder i området eller ett mindre godtagbart uppgående i själva Kina.
I Soares betänkande upprepas dock hur viktigt det är att fullständigt respektera den författning och den rättsliga ram som Macao antagit, både när det gäller de grundläggande rättigheterna och de demokratiska rättigheterna och principer som följer av den gemensamma portugisisk-kinesiska förklaringen från 1987 och 1993 års grundlag, vars lydelse är mycket väl genomarbetad. Vi upprepar att det är nödvändigt att främja samarbetet mellan Europa och Macao ur alla aspekter, och det är helt uppenbart lämpligt att snart utnämna en företrädare för Europeiska unionen i denna särskilda administrativa region. Samtidigt som jag återigen tackar min kollega Mário Soares önskar jag som avslutning uttrycka mitt samtycke med och gratulera till hans betänkande.

Seguro
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tar ordet av två huvudsakliga skäl. För det första vill jag tacka föredragande, vår kollega Mário Soares, för det utmärka betänkande som han försett denna kammare med och understryka tre punkter i betänkandet. För det första, att det är viktigt för Europa att hålla ett vakande öga på Macaos särskilda administrativa regions särskilda förhållande, för det andra, att det är viktigt för Europeiska unionen att vara fysiskt närvarande där med en företrädare, och för det tredje, att det är viktigt att anstränga sig mer och föra en dialog med området, som vår kollega Mário Soares så väl uttryckte saken.
När det gäller det andra skälet, herr talman och kära kolleger, vill jag i mitt inlägg peka på en viktig del av debatten om detta betänkande, på det faktum att den som skrivit betänkandet, förutom att han är en kollega i denna kammare också är före detta president i en av Europeiska unionens medlemsstater, med en bana som hedrar oss alla, inte bara hans partikollegor, inte bara de portugisiska medborgarna, utan alla européer. Och detta betänkande, med hans prägel och underskrift, ger trovärdighet åt Europaparlamentet. Jag vill påpeka det bidrag han kommer med i detta dokument och det aktiva och ihärdiga sätt med vilket han alltid kämpat, och fortsätter att kämpa i denna kammare, till försvar för EU-projektets allra högsta värden.

Ribeiro e Castro
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Macao är ett unikt fall, ett kulturellt unikt fall som präglat de historiska förbindelserna mellan Europa och Kina via Portugal. Att tillvarata och värdesätta dessa drag i det nya sammanhang som inletts i december 1999, är ett viktigt mål för oss. Europeiska unionen är Macaos andra största handelspartner och tredje största investerare, med handels- och samarbetsavtal som går tillbaka till 1993, samt andra punktavtal mellan Europeiska unionen och Macao på flera andra områden. Slutligen ansträngde sig den portugisiska förvaltningen mycket, framför allt under de två senaste årtiondena, för att modernisera området och dess infrastruktur. Vid förhandlingarna med Kina lyckades man också inrätta en lagstiftning och institutionell ram som är intressant ur ett europeiskt perspektiv och för den särskilda uppmärksamhet vi ägnar Asien, Stilla havsregionen och för våra förbindelser med den stora kinesiska nationen.
Den främsta förtjänsten hos det betänkande och resolutionsförslag som vi debatterar är att det strängt och lägligt följer tidsplanen, och inte låter Macao falla i glömska. Med detta vill jag inte förminska betänkandets betydelse, tvärtom, jag lägger största vikt vid det just för att våra dokument i detta ämne inte skall förvisas till de goda avsikternas gömma och bli liggande i en skrivbordslåda eller i värsta fall slängas i papperskorgen.
Av närvaron i kammaren att döma tycks detta vara en portugisisk debatt, men det vi vill understryka är att 1999 års återgång också visar att Macao blivit en stor EU-fråga. Den väl valda tidpunkten för vår kollega Mário Soares parlamentariska arbete avslöjar kommissionens största svaghet, att den inte gjort samma sak, vilket förtjänar klar kritik. För det första är det illa att ett år gått utan att kommissionen publicerat den utlovade och vederbörliga årliga rapporten om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kina. För det andra, vilket också är illa, har man så vitt vi vet ännu inte utsett en ansvarig för det bilaterala samarbetet med Macao, tvärtemot vad som sades för mer än ett år sedan i ett meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet.
Skälen till varför vi bör ha och fördjupa det bilaterala samarbetet med den nya särskilda administrativa regionen är mer än väl kända. De behöver vi inte upprepa här. Vi vill gratulera Mário Soares till hans utmärkta arbete. Vi hoppas att kommissionen kommer att ta igen den förlorade tiden, att den intensifierar och organiserar samarbetet med Macao bättre, att den mer aktivt besvarar de utmaningar vi fått, att den läser sitt eget meddelande från 1999 igen och följer det till punkt och pricka.

Cushnahan
Herr talman! Jag vill gärna berömma föredraganden för hans utmärkta betänkande. Som parlamentets rapportör om Hongkong är den aktuella situationen för den särskilda administrativa regionen (SAR) Macao självklart av intresse för mig och jag har haft turen att få besöka regionen två gånger under det senaste året.
På den positiva sidan är att Macaos ekonomi har utvecklats väsentligt sedan övergången med en tillväxt av BNP på 4 procent år 2000. En annan positiv utveckling är Edmond Ho Hau-Wahs framförda avsikt att bryta upp kasinomonopolet i syfte att skapa en asiatisk motsvarighet till Atlantic City. Jag välkomnar det faktum att brottsstatistiken i Macao också har förbättrats. Den visar att den totala minskningen av brott är cirka 5 procent och att polisen på markant har minskat gängrelaterade brott där spelindustrin är inblandad.
På den negativa sidan har arbetslösheten nått 7 procent och skapar oro bland arbetstagare. Deras rädsla och otrygghet har förvärrats på grund av deras uppfattning att invandrare kommer att utgöra ett hot mot framtidens sysselsättning. Macao kan skryta med ett fullgott utbildningsväsen, men dess ekonomiska beroende av spel och textilindustri och dess misslyckande med att locka högteknisk industri bådar inte gott för den unga befolkningens framtida sysselsättningsmöjligheter.
Andra oroande faktorer är påståenden om polisbrutalitet som hävdas av dem som praktiserar falungong, vilka nekades tillträde till Macao under President Jiangs besök och som också nekades rätten att protestera mot regeringens hårdföra kontroll av gruppen. Vidare väcker president Jiangs vädjan till Macaos regering att inte tillåta kritik av Beijing grundläggande frågor om den kinesiska regeringens utfästelse att tillåta yttrandefrihet, vilket är avgörande för att man skall lyckas med politiken med ett land, två system.
Överallt har det skett utveckling sedan övergången och den utvecklingen kan beskrivas som tillfredsställande. Det är dock absolut nödvändigt, liksom med Hongkong, att fortsätta bevakningen för att säkerställa att det inte sker någon urholkning av demokrati, mänskliga rättigheter och grundläggande friheter.
Jag kan försäkra den siste talaren att detta är inte bara en fråga som är av intresse för portugiserna. Det är av intresse inte bara för Europeiska unionen, utan för världen och dem som vill se Macao och Hongkong utvecklas så att grundläggande friheter kan garanteras och inte urholkas av det land som de har återlämnats till.

Posselt
Herr talman! Jag trodde ärligt talat att jag skulle tala efter kommissionären, och var precis på väg hit. Jag vill bara tala om för er att jag har läst den aktuella texten med stort intresse. Jag anser att Europeiska unionen under inga omständigheter får underskatta denna fråga. Det handlar om att vi som europeisk union lever på denna eurasiska kontinent och att en stor del av mänskligheten tränger ihop sig i Asien. Det är för oss av strategisk betydelse vilka relationer detta Europa har till sina asiatiska partner. Här är Macao av stor betydelse eftersom här en kulturell europeisk tradition har blandats med asiatisk tradition och det i detta område har funnits en rad tankar om mänskliga rättigheter, om frihet. Här har Macao trots sin relativt ringa storlek en utomordentlig brobyggande funktion.
Därför anser jag att vi européer under inga omständigheter får försumma Macao och att vi också måste erkänna att vi inte är helt oskyldiga till många människors öde där, i det förgångna och möjligtvis även i framtiden. Därför har vi en förpliktelse som går långt utöver vad Portugal tack och lov har tagit på sig. Jag är glad av kollega Cushnahan och jag talar i debatten här, så att det därmed blir tydligt att detta inte bara är ett arv från den tidigare portugisiska kolonialmakten, utan en fundamental europeisk fråga. Vi som européer måste helt enkelt klart och tydligt erkänna att Asien är den viktigaste partnern för oss, och att allt som för europeiskt tankegods närmare asiatiskt tankegods och tvärtom, allt som stärker tankar om demokrati och rättsstaten på den asiatiska kontinenten inte bara är en angelägenhet för människorna där, det är en grundläggande angelägenhet för Europeiska unionen.
(Applåder)

Nielson
. (EN) Herr talman! Europeiska kommissionen välkomnar Soares betänkande om kommissionens meddelande Europeiska unionen och Macao: efter år 2000 och vi välkomnar också förslaget om en resolution.
Det gläder mig kunna konstatera att parlamentet och kommissionen har kommit fram till likvärdiga slutsatser om hur man skall arbeta vidare för Macaos framtid. Jag välkomnar den positiva utveckling som har skett i den särskilda administrativa regionen Macao under det senaste året efter övergången. Vi lägger stor vikt vid att folket i Macao kan fortsätta leva sina liv med de rättigheter och friheter de har åtnjutit så länge. Vi delar parlamentets uppfattning om betydelsen av den gemensamma förklaringen från 1987 och 1993 års grundförfattning som de huvudsakliga instrumenten för att fastställa status för den särskilda administrativa regionen Macao. Detta är skälet till att kommissionen har förbundit sig att mycket noga bevaka övergångsprocessen och stödja ett smidigt genomförande och upprätthållandet av principen om ett land, två system.
Under det första året efter övergången har Macao inrättat de nödvändiga administrativa institutionerna och anpassat sig till den nya situationen. Regeringen, den lagstiftande församlingen och domstolsväsendet har alla gjort imponerande ansträngningar för en anpassning till den nya situationen. Macao har också varit aktivt på internationell nivå i egen kraft på områden som telekommunikation, civil luftfart och investeringsskydd, befästande sin särställning och autonomi på de områden som grundförfattningen garanterar.
Liksom parlamentet gläder vi oss också över det faktum att Macao har försetts med ett modernt rättssystem, innefattande ett uttryckligt förbud i strafflagen mot att tillämpa dödsstraff. Ett moderniserat rättssystem skall vara till stor fördel när man skall tillämpa grundförfattningen enligt principen ett land, två system.
Från vår sida kommer vi att stödja ett korrekt genomförande av dem där så är möjligt, däribland genom vårt samarbetsprogram och framför allt vårt samarbetsprojekt på det rättsliga området. Vi delar uppfattningen att det är viktigt att handels- och samarbetsavtalet mellan Europeiska unionen och Macao från 1993 fortsätter gälla för att stärka förbindelserna. Vi anser att avtalet är väsentligt för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Macao och är det grundläggande kravet för utveckling av ökat affärssamarbete, särskilt nära samarbete mellan företag. Det ligger också till grund för förbättrat samarbete på de områden där Macao har behållit sin oberoende ställning.
Vi avser att utveckla vår handel så mycket som vi kan, och situationen håller på att förbättras. Vi kommer att stödja insatser för att stärka Europeiska unionens roll i Macao genom att uppmuntra till mer investeringar från europeiska företag och genom att hjälpa Macao att bredda sin ekonomiska verksamhetsbas, när tiden är mogen. Vi gläder oss åt att det senaste året var ett bra år för Macaos ekonomi. Den ekonomiska tillväxten var positiv och steg till 4 procent för första gången sedan 1996.
Europaparlamentets rapport och resolutionen begär en dynamisk strategi för verksamheten i den gemensamma kommittén mellan Macao och Europeiska unionen. Jag kan meddela att förbindelserna mellan EU och Macao fortfarande är i högsta grad goda. Den gemensamma kommittén höll sitt årliga sammanträde i Bryssel den 30 juni 2000. Detta utgjorde ett utmärkt forum för båda sidor att utbyta uppriktiga åsikter och närmare information om det arbete som pågår för att förvandla Macao till en särskild administrativ region. De diskuterade också metoder för att förbättra och förstärka de bilaterala förbindelserna, inklusive genom samarbete och handel och ekonomiska förbindelser baserade på rekommendationerna i kommissionens meddelande.
Med hänsyn till samarbete uppmanas kommissionen i resolutionen att snabbt lösa frågan om att utnämna en person som skall ansvara för det tekniska samarbetet i Macao. Här skulle jag velat kunna meddela att den nominerade personen med ansvar för tekniskt samarbete hade utnämnts i november såsom man planerat. Tyvärr drog den utvalda kandidaten sig ur i slutomgången efter ett urvalsförfarande som varade i flera månader. Vi bedömer fortfarande att utnämningen av en ansvarig person för det tekniska samarbetet är mycket viktig.
På det hela taget har situationen i Macao varit positiv. Kommissionen håller på att färdigställa sin första årsrapport om Macao och hoppas kunna överlämna den inom kort till rådet och parlamentet. Parlamentets betänkande kommer lämpligt därför att dess iakttagelser och rekommendationer skall utgöra ytterligare en informationskälla som kan utnyttjas i arbetet med att färdigställa kommissionens första årsrapport.
Som jag redan har nämnt lägger vi stor vikt vid att upprätthålla de grundläggande fri- och rättigheterna och de demokratiska principerna för Macao och dess folk. I kommissionens rapport kommer man att titta noga på hela raden av frågor som har karakteriserat det dagliga livet i Macao under det första året som SAR existerat.
Slutligen gläder det mig kunna rapportera att chefen för verksställande rådet i Macao, herr Edmond Ho, kommer att besöka Bryssel den 7 maj 2001. Jag vet att kommissionen kommer att vara intresserad av att diskutera med honom om den senaste utvecklingen i Macao. Jag hoppas att några av er också kommer att få tillfälle att träffa honom.
Jag kan försäkra parlamentet att kommissionen skall fortsätta med att aktivt bevaka händelserna i Macao, särskilt när det gäller demokratiska principer och mänskliga rättigheter. Kommissionen står fast vid sitt åtagande att bistå Macao på alla sätt och att hjälpa Macao att utveckla och förverkliga sina möjligheter till fullo. Vi står också fast vid vårt åtagande att informera parlamentet om utvecklingen under Macaos hela övergångsprocess.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Avtal EG-Mexiko (ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0036/2001) av Lucas för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om fastställande av den ståndpunkt som gemenskapen skall inta i det gemensamma rådet EG-Mexiko med anledning av ett beslut om tillämpning av artiklarna 6, 9, 12.2 b och 50 i avtalet om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete (KOM(2000) 739 - C5-0698/2000 - 2000/0296(CNS)).

Lucas
Herr talman! I mitt betänkande hänvisas till det fjärde samrådet med Europaparlamentet om avtalet mellan EG och Mexiko. Eftersom det också troligtvis är det sista samrådet inom överskådlig framtid är det av särskild betydelse. I betänkandet behandlas områden i avtalet som inte täcks av det så kallade interimsavtalet, dvs. tjänster, investeringar och aspekter på immateriell äganderätt.
Ur europeiskt perspektiv ses EG-Mexiko-avtalet generellt som en milstolpe för de framtida förbindelserna med de latinamerikanska länderna. Det har den största räckvidden än något annat avtal som gemenskapen någonsin ingått med tredje land och förser gemenskapens aktörer med en snabbare preferensbehandling än Mexiko någonsin tidigare har beviljat någon av sina förmånsberättigade handelspartners.
Med detta avtal har gemenskapen i själva verket inte bara lyckats nå upp till Naftas nivå utan har i själva verket uppnått ett resultat som till och med överträffar Naftas förmåner på ett antal områden. Bland dem finns de som jag behandlar i detta betänkande.
Jag anser emellertid att några av dessa vinster för gemenskapen sker på bekostnad av Mexikos folk. Även om mitt betänkande godkänner förslaget om ett beslut av rådet, sker så med en viss tvekan och med flera starka reservationer och rekommendationer om reform som jag skulle vilja ta upp nu.
Först och främst och viktigast är frågan om fattigdomen i Mexiko. Det är väsentligt att avtalet mer omfattande speglar det faktum att Mexiko har en oklar ställning när det gäller dess status som utvecklingsland. Å ena sidan är det medlem av OECD och således ansett som ett industriland; men å andra sidan är det ett land med 95 miljoner invånare där långt över halva befolkningen - 65 procent - lever i fattigdom. Det innebär att det är absolut avgörande att Europeiska unionens princip om samstämmighet tas på allvar. För min del måste kärnpunkten vara ett förstärkt ekonomiskt partnerskap med Mexiko, och ett utökat tillträde till de mexikanska marknaderna får inte stå i strid med utvecklingsmålen och förvärra bristen på överensstämmelse mellan de båda parterna.
Det är därför klart oroande att på ett betydande antal platser kan avtalet troligtvis hindra snarare än främja utrotningen av fattigdomen, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling.
Jag skall tala vidare om detta om ett ögonblick. Ett bra exempel är det faktum att avtalet förutser ett närmast totalt förbud mot krav på prestationer vilket skall hindra den mexikanska sidan att uppge några egna villkor för hur handel och utlandsinvesteringar skall göras. Det innebär att Mexiko skall inte kunna försäkra sig om att handel och utländska investeringar främjar de egna tillväxtmarknaderna eller de egna utvecklingsmålen.
Om man granskar avtalet närmare och börjar med handeln med tjänster: För kommissionen är det handelspaketet som förhandlats fram inom tjänstesektorn: "av avgörande offensivt intresse". Liberaliseringen omfattar nästa alla sektorer. Så dess villkor och räckvidd är mycket långtgående. Men det som är mer oroande är att det innehåller ett förbud mot andra åtgärder som förhindrar Mexiko att införa några andra normer och villkor i framtiden och som skulle kunna inverka negativt på såväl den sociala och ekonomiska utvecklingen som den politiska självständigheten i detta land.
Vidare föreskriver avtalet att: "ingen form av leveranser på förhand får undantas från att omfattas". Om det innebär att utbildning och hälsovård skal omfattas utan skyddsbestämmelser detta ger detta upphov till ytterligare oro. Jag är säker på att ledamöterna kan erinra sig att i Europaparlamentet år 1999, i vårt svar om EU:s strategi inför millenierundan ställde vi ett särskilt krav på att hälsovård och utbildning skulle undantas från översynen av GATS-avtalet. Det skulle därför vara inkonsekvent att inbegripa utbildning och hälsovård bland de sektorer som skall liberaliseras i EG-Mexiko-avtalet.
Slutligen menar företrädare för det civila samhället i Mexiko att de mexikanska förhandlarna överskred sina befogenheter när de slöt detta avtal, eftersom avtalet fastslår att det gemensamma rådet har befogenhet att avveckla Mexikos lagstiftning om handel och tjänster, något som självklart är en uppgift för den lagstiftande makten. Parlamentet måste stödja det civila samhället i Mexiko, som kräver en förändring av denna bestämmelse som strider mot grundlagen.
När det gäller investeringar gör de olika ekonomiska katastrofer som vi sett i Mexiko investeringar till en särskilt känslig fråga. Definitionen av investeringar innefattar emellertid direkta investeringar, fast egendom och inköp av värdepapper, och omfattar därför transaktioner i spekulativt syfte som därmed bäddar för fortsatt finansiell instabilitet.
Jag skulle kunna fortsätta räkna upp fler problem som vi kan se på områdena immateriell äganderätt, konfliktlösning och mänskliga rättigheter. Men för att avsluta och kunna säga åt vilket håll vi måste gå nu behöver vi få ett tydligt uttalande från kommissionären om dagordningen för det gemensamma rådets sammanträde den 27 februari. Det finns ett antal viktiga frågor som jag har tagit upp som måste finnas på den dagordningen. Jag skulle vilja höra från den närvarande kommissionären om och när vi kommer att ha dagordningen klar för det mötet, om han ämnar innefatta de slags frågor som har tagits upp i mitt tal - och även själva betänkandet - samt när vi kommer att få resultaten från det sammanträdet den 27 februari.
Det gemensamma rådets sammanträde måste fastslå att det gemensamma rådets behörigheter är i enlighet med den mexikanska konstitutionen. Det måste behandla frågan om en effektiv övervakning av de mänskliga rättigheterna. Det måste innefatta ett åtagande om samstämmighet och överensstämmelse i handelsåtgärder och det måste garantera att Europaparlamentet blir nära involverad i detta avtal vid alla framtida avtalsändringar.

Ferrer
Herr talman! Innan jag börjar mitt anförande om detta betänkande vill jag be att ni för till protokollet att motiveringen till betänkandet som vi nu diskuterar i enlighet med artikel 161 i arbetsordningen enbart är föredragandens ansvar och endast avspeglar dennes personliga åsikt inte åsikten i det ansvariga utskottet - utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Medborgarna kan inte förväntas känna till vår arbetsordning och vissa yttranden kan därför skapa förvirring och ge upphov till missförstånd.
Tack herr talman, nu övergår jag till mitt anförande.
I och med förslaget till beslut i kommissionens förslag som är föremål för det betänkande vi nu debatterar, kulminera en lång process som inleddes år 1995 med undertecknandet av en gemensam förklaring mellan Europeiska gemenskapen och Mexiko i vilken vissa mål fastslogs som skulle komma till uttryck i det avtal som skulle ersätta det samarbetsavtal som ingicks 1991 för att stärka och förbättra de politiska och ekonomiska förbindelserna och handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Mexiko. Avtalet om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete, även kallat det generella avtalet, undertecknades i december 1997. Därför bör kommissionens förslag, som parlamentet har uppmanats att uttala sig om, betraktas i samband med det generella avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Mexiko, det viktigaste avtal som Europeiska gemenskapen någonsin har undertecknat, det bör vi ha i åtanke. Det är även det samband som gäller för det interimsavtal beträffande de ekonomiska aspekterna och handelsaspekterna i det generella avtalet, vars målsättning var att förhandlingarna snarast skulle komma igång för en liberalisering av handelsaspekterna inom ramen för gemenskapens befogenheter som framgår av det generella avtalet.
Det förslag till beslut som vi diskuterar och de avtal som detta innebär, betraktar min grupp som mycket positivt, för de ökar möjligheterna att agera på områden som är av särskilt intresse för gemenskapens aktörer, genom att det garanterar dem tillgången till den mexikanska marknaden på samma och till och med bättre villkor som Naftaländerna i fråga om tjänster, investeringar, betalningar och immateriella rättigheter med de fördelar och den rättsliga säkerhet som detta kan innebära för Europeiska unionen. Dessa överväganden motiverar i sig och utan några reservationer min grupps och jag hoppas även parlamentets godkännande av detta beslut.
Förutom de ekonomiska fördelarna är min grupp mycket medveten om de politiska fördelar som antagandet av detta förslag till beslut innebär och därmed hur viktigt det är att det gemensamma rådet Europeiska gemenskapen- Mexiko som samlas i slutet av den här månaden kan anta detta. För först när förslaget har antagits kan bestämmelserna träda i kraft för den politiska dialogen och samarbetet på utbildningsområdet, bekämpandet av fattigdomen, sociala frågor och miljö; frågor som min grupp i synnerhet och parlamentet i allmänhet har varit mycket lyhörda för. För det är de som garanterar att de ekonomiska fördelar som avtalet i sin helhet medför kommer att bidra till att främja ett politiskt system som är mer demokratiskt och bättre överensstämmer med respekten för de mänskliga rättigheterna och den sociala rättvisan.

Seguro
Herr talman! Som ordförande för delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko skulle jag vilja tacka talarna för avslutandet av sista etappen i ett av de hittills mest ambitiösa avtalen som undertecknats av Europeiska gemenskapen. Låt mig också passa på, herr talman, att tacka Mexikos ambassadör i Europeiska unionen som är närvarande här, diplomat Jaime Zabludovsky, för hans aktiva deltagande i detta avtal.
Detta avtal lägger grunden för stärkta förbindelser mellan Europeiska unionen och Mexiko. Jag skulle vilja framhålla att vi denna gång inte bara kom fram till institutionella förklaringar, vi skapade också en rättslig grund för att närma två folk till varandra vilka har så många gemensamma värden att båda parter bör kunna leva upp till hela detta avtal. Jag skulle i detta sammanhang vilja framhålla att förutom mekanismer för politiska och handelsmässiga överenskommelser har också ett instrument skapats som kommer att göra det möjligt att inleda och utveckla samarbete på mer än trettio olika områden. Det gick nästan tre år mellan parlamentets positiva yttrande och det interimistiska avtalet mellan Europeiska unionen och Mexiko. Ett år senare uttalade sig parlamentet också positivt till det allmänna avtalet, vilket senare ratificerades av unionens femton medlemsstater. Under hela denna period har vi fått uppleva stora förändringar i det mexikanska samhället, som kulminerade i något som kan betecknas en sann seger för demokratin: Valen som hölls i juli förra året. Av den anledningen skulle jag vilja passa på tillfället att hylla president Ernesto Zedillo offentligt för det ansvar han tog på sig för att införa demokratiska reformer. Jag skulle också vilja uttrycka min höga önskan till de nya ansvariga för den mexikanska administrationen att de fortsätter på den inslagna vägen och att de lever upp till de förhoppningar som det mexikanska folket har på dem.
Avslutningsvis, herr talman och kära kolleger, vill jag uttala två viktiga vädjanden: För det första vill jag be kommissionen, i egenskap av kommissionär Poul Nielsen, att den via Europeiska unionens delegation i Mexiko gör en utvärdering på plats för att se hur avtalet, handels- och samarbetsmässigt, kan utvecklas, och att resultaten senare distribueras till olika berörda personer. För det andra vill jag återigen vädja till de inblandade parterna i Chiapaskonflikten att de anstränger sig till det yttersta för att skapa en dialog baserad på respekt för demokratiska principer för att få slut på en för vår civilisation otidsenlig och olämplig situation.
Herr talman! Låt mig än en gång få uttrycka vår solidaritet med folket i El Salvador, vilket återigen har drabbats av en naturkatastrof.

Sánchez García
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Den nicaraguanske författaren Sergio Ramírez påpekar att Latinamerikas politiska karta i dag har en topografi som präglas av ett stort mångfald och stora kontraster.
Ett exempel på detta är "tequila-effekten" som har utgått från Mexiko sedan det senaste presidentvalet, ett levande exempel på medborgaranda som - det litar vi på - kommer att få positiva konsekvenser för utformningen av den nya politiska kartan över de mexikanska staterna, där vi hoppas på en maktfördelning och garantier om politiska växlingar och där vi blir allt mer övertygade om att det nödvändiga inbördes förhållandet mellan den ekonomiska moderniseringen och den politiska moderniseringen kommer att blomstra.
Det är uppenbart att Mexiko är ett land med positiva och negativa sidor precis som vilket land som helst i Europeiska unionen. Därför förvånas jag över den överdrivet kritiska tonen beträffande den socioekonomiska situationen i denna latinamerikanska republik som föredraganden använder i motiveringen till sitt betänkande.
Jag tycker att vi bör vara försiktiga i våra uttalanden och förvånas över föredragandens tvivel beträffande befogenheter enligt den mexikanska konstitutionen under rubriken handeln med tjänster.
När det gäller investeringarna anser jag inte att de bedömningar som görs är lämpliga, eftersom det har skett en anmärkningsvärd internationalisering av den mexikanska ekonomin de senaste åren, till den grad att Mexiko har blivit det land som har dragit mest nytta av gemenskapens finansiella instrument ECIP "EC International Investment Partners", något som tydligt märks i ökningen av antalet investeringar från utländska företag och i frihandelsavtalen, både det som har ingåtts med Förenta staterna och Kanada och det senaste med Europeiska unionen.
I det sistnämnda fallet har Mexiko gjort strategiska försök att utvidga sina förbindelser, till exempel med Förenta staterna och det kommer dessutom att göra tullavtal möjliga för de europeiska marknaderna som påminner om det avtal Förenta staterna har, i synnerhet beträffande industriprodukter. Vi kommer givetvis att rösta ja.

Knörr Borràs
Herr talman! På den korta talartid som står till mitt förfogande vill jag säga att vi bedömer rådets förslag till beslut som i dag diskuteras som positivt i sin helhet, för att vi tidigare har glatt oss över undertecknandet och sedan ratificeringen av avtalet med Mexiko, för vi anser att det är ett viktigt - och jag skulle även vilja säga oerhört - steg i förbindelserna mellan Europeiska unionen och ett latinamerikanskt land.
Men avtalet kan, precis som allt annat här i livet, förbättras. Vi inser givetvis att avtalet är en handelsfråga, men vi saknar ändå konkreta åtgärder för utvecklingen av Mexiko, för vårt brödrafolk.
Likaså finner vi ingenstans, inom den gemensamma kommitténs funktioner (artikel 44 EG-fördraget), att en undersökning nämns av konsekvenserna av tillämpningen av partnerskapsavtalet, något som vi betraktar som absolut nödvändigt.
Vi beklagar även att miljöfrågan över huvud taget inte nämns i detta avtal; inte ens som kollegan Caroline Lucas påpekar i form av en hänvisning till protokollet om biologiskt mångfald på området immateriella rättigheter.
Slutligen vill jag påtala det orimliga i att avtalet i Mexiko ratificeras av de folkvalda instanserna medan det i Europeiska unionen, som vill vara ett exempel på demokrati, inte går till parlamentet, som har valts direkt av det europeiska folket, för godkännande utan endast för rådfrågning.

Marset Campos
Herr talman! Vår grupp stöder och uppskattar Lucas betänkande som ett positivt bidrag till förslaget från rådet beträffande det gemensamma rådets sammankomst och utveckling. Detsamma är syftet med påpekandena och rekommendationerna beträffande den demokratiska genomblickbarheten i sådana känsliga frågor som tjänster, investeringar, immateriella rättigheter och tvistlösning från parlamentet, det mexikanska folket och den mexikanska konstitutionen liksom att inga skadliga effekter skall uppstå i det mexikanska samhället.
Europeiska unionen måste se till att förbindelserna och avtalet med Mexiko inte ger upphov till problem, så som den ständiga nordamerikanska inblandningen har gjort, närmare bestämt genom försämringen av situationen i Chiapas som blivit föremål för multinationella intressen. Detta avtal bör leda till framgångsrika resultat, för det skulle leda till annorlunda förbindelser mellan Europeiska unionen och Latinamerika, till exempel inför de kommande avtalen med Mercosur - den gemensamma marknaden i Sydamerika - och Chile, och det skulle vara ett viktigt hopp för kontinenten.

Farage
Herr talman! Detta avtal mellan EU och Mexiko ger mig möjlighet att säga att det är en underbar förändring för Europaparlamentet att få diskutera fri handel, något som det vanligtvis endast låtsas stödja.
När detta avtal blev klart var dock min första tanke, lyckliga Mexiko. Här är ett land som kan sluta ett handelsavtal med EU utan att behöva vara med i klubben, utan att behöva betala medlemskapsavgift eller acceptera tusentals direktiv och förordningar varje år. Varför kan inte Förenade kungariket göra samma sak, tänkte jag.
På ena annan nivå måste jag framhäva föredragandens iakttagelser att det finns en ökad känslighet bland parlamentets ledamöter om vem som fattar beslut om handelsfrågor: om det är rådet eller kommissionen. I själva verket är inte den känsligheten bara begränsad till detta parlament. Många av mina partimedlemmar och väljare delar den känsligheten och är oroade över utvecklingen i Nice där man verkar lägga alltför mycket makt i händerna på icke valda tjänstemän i kommissionen. Det vill säga, jag skulle inte vara nöjd om makten låg någon annanstans i EU därför att den största känsliga frågan är att vi som ett land har handelsavtal som påverkar Förenade kungariket som har förhandlats och slutförts av en tredje part, vilket kanske eller kanske inte är helt i vårt nationella intresse. Vidare har vi, när det gäller förfaranden för att lösa konflikter baserade som de är på en WTO-modell, redan varit med om banankriget när oskyldiga brittiska företag har blivit straffade för saker som inte har något med dem att göra och över vilka de inte har någon kontroll alls.
Sammantaget är vi glada över att EU och Mexiko har fått ett avtal, men vi anser inte att Förenade kungariket skall vara bunden av det. Vi skulle mycket heller sluta våra egna avtal på våra egna villkor.

Valdivielso de Cué
Herr talman! Jag vill börja med att uttrycka min glädje över att partnerskapsavtalet mellan Mexiko och Europeiska gemenskapen har undertecknats och vi är många som under flera år har deltagit aktivt i utformningen av detta.
Angående det betänkande vi talar om vill jag uppmärksamma två aspekter som jag anser är viktiga och som har behandlats på ett märkligt sätt.
I texten åberopas den mexikanska konstitutionen minst åtta gånger under förevändning om ett förmodat brott mot Mexikos författning då avtalet med Europeiska gemenskapen undertecknades. I det avseendet vill jag påminna om att det mexikanska parlamentet den 20 maj 2000 godkände detta samarbete med 89 ja-röster, 11 nej-röster och 2 nedlagda röster.
Samma siffror gäller godkännandet av handelsbesluten i det gemensamma rådet beträffande interimsavtalet, liksom det gemensamma rådets beslut om det generella avtalet. Ingen parlamentarisk grupp begärde då att landets högsta domstol, det organ som är behörigt att lösa sådana frågor, skulle pröva om detta var författningsstridigt.
I övrigt, när det gäller de mänskliga rättigheterna kan jag påminna om att Mexiko har undertecknat mer än 50 internationella avtal om mänskliga rättigheter och arbetstagarnas rättigheter, och många av dessa nämns i det betänkande som vi i dag diskuterar. Likaså erkänner Mexiko behörigheten hos Interamerikanska domstolen för de mänskliga rättigheterna i denna fråga. Det verkar som att det i Mexiko finns en riktig rättsstat.
Den nuvarande förvaltningen har undertecknat ett avtal med Förenta nationerna och inrättat en särskild beskickning inför nämnda internationella organ för mänskliga rättigheter och demokrati. Jag vill även påminna om att den demokratiska klausulen infördes i samma avtal år 1999.
Slutligen tror jag att det säkraste sättet att utöva de individuella rättigheterna och friheterna är en framgångsrik ekonomi, och som ni alla vet har det flera gånger visat sig att frihandelsavtalen på medellång sikt utgör en stadig grund för att uppnå detta.

Linkohr
Herr talman! Det här redan sagts att vår grupp kommer att rösta för rådets förslag. Mexiko är ett viktigt land. Det är det största spansktalande landet. I det avseendet är detta avtal av stor politisk betydelse. Jag skulle emellertid vilja betona att det även är av stor betydelse för oss att rösta för detta avtal eftersom det - och här tittar jag särskilt på den kommissionär som är ansvarig för utrikespolitik - är ett bevis på den gemensamma utrikespolitiken i Europeiska unionen.
Här skiljer jag mig från mina brittiska kolleger, som hellre hade sett att medlemsstaterna sluter sådana här avtal separat. Jag anser att det är ett stort framsteg att Europeiska unionen tar upp den här frågan gemensamt.
För oss är avtalet med Mexiko av stor betydelse. Det är för övrigt det första i en rad avtal som vi för närvarande förhandlar med Mercosur och med Chile. Genomförandet av Mexikoavtalet har därför en pilotfunktion. När det gäller handelspolitiken skall det förbättra vår handelspolitiska situation i Mexiko. Europas handelspolitiska andel i Mexiko har minskat till en nästan löjlig nivå. Detta måste bli bättre, och jag tror att det även ligger i Mexikos intresse att landet inte bara är beroende av handeln med USA, utan har en balanserad utrikeshandel där också Europa spelar en roll. Detta är, tror jag, en självklar sanning. I det avseendet ligger avtalet både i vårt intresse och i mexikanskt intresse.
Med vårt godkännande borde vi också hedra att Mexiko förändras. Med valet av president Fox har det för första gången sedan den mexikanska revolutionen skett ett maktskifte. Mexiko inordnar sig därmed bland de stater där ett demokratiskt maktskifte är det normala. Hoppet kvarstår också att konflikten i södra delen av landet, i Chiapas, kommer att lösas på ett fredligt sätt.
Mexiko har öppnat sig, inte bara gentemot USA, utan landet är också berett att öppna sig mot Europa. Jag skulle därför verkligen välkomna om exempelvis den nyvalde mexikanske presidenten snart skulle avlägga ett besök i Europa - och kanske även tala här i parlamentet - och om även europeiska statschefer skulle besöka Mexiko.
Avslutningsvis om Lucas betänkande. Jag vet att vi inte röstar om betänkandets motivering, så är det alltid. Det är en föredragandes frihet att uttrycka sin åsikt, med jag vill också i detta sammanhang säga att samarbetet med Mexiko, med vilket land som helst som vi har vänskapliga förbindelser med, också är kritiskt. För övrigt gäller det åt båda hållen. Vi vill ha friheten att tala om vad vi inte gillar på annat håll, och vi uppmanar också våra vänner att säga vad de inte gillar. Detta kan man bäst visa med exemplet USA: Vi har en delvis mycket kritisk dispyt med USA - för övrigt gäller det också omvänt - utan att något har förändrats i vårt samarbete och i vårt ömsesidiga förtroende.

Sanders-ten Holte
Herr talman! Min grupp är väldigt mycket medveten om betydelsen av avtalet om partnerskap för fri handel mellan EU och Mexiko för båda parter och stödjer föredragandens initiativ på de flesta punkterna. Mexiko är Europeiska unionens viktigaste handelspartner i Latinamerika efter Brasilien, och jag är särskilt stolt att Europa har uppnått ett resultat som överträffar Naftas förmåner på ett antal områden som är bra för Europa men också bra för Mexiko.
Vi anser detta avtal vara en milstolpe i de framtida förbindelserna med latinamerikanska länder. I samband med dagens debatt skulle de europeiska liberalerna framförallt understryka betydelsen av standardklausulen om mänskliga rättigheter i detta avtal, särskilt respekten för demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter. Vi vill understryka hur viktigt det är att bevaka situationen för mänskliga rättigheter i Mexiko vilket jag har sett med mina egna ögon. I detta sammanhang anser jag att föredragandens förslag att ändra artiklarna 39 och 59 i det globala avtalet är klokt. Ett tilläggsavtal om samarbete om mänskliga rättigheter kan förordas. Vår största förhoppning är att öppnandet av den mexikanska ekonomin skall bidra till en ekonomisk och social utveckling i Chiapasregionen. Vi förklarar oss villiga att inleda denna process och jag hoppas att Marcos marsch mot Mexiko City kommer att innebära ett genombrott för freden. Det är nu president Fox ansvar att se till att det som han lovade Europaparlamentets delegation under sin kampanj blir verklighet. Jag kommer att följa detta noga.

Belder
Herr talman! Vi friar hellre avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Mexiko än vi fäller det. Samtidigt uppmanar vi rådet och kommissionen att kontinuerligt ge Europaparlamentet så fullständig information som möjligt om det här avtalets effekter på båda sidor. Den här uppmaningen hänger nära samman med de hoppingivande initiativ som den nya mexikanska presidenten, Vincente Fox, just nu genomför. Insatser som är mycket tydligt inriktade på att hjälpa de befolkningsgrupper som hamnat på efterkälken, främst landets mycket stora indianska gemenskap, genom investeringar och avsevärd regional autonomi. Ett modigt steg med tanke på det stora politiska och samhälleliga motståndet.
Europeiska unionen och Förenta staterna har här en fin, gemensam utvecklingsuppgift. Det är ju när allt kommer omkring så att vi i Strasbourg och i Bryssel inte vill vara kända som kalla och beräknande handlare. Ett större marknadstillträde och en förbättring av Mexikos ställning i världsekonomin kräver i korthet ett mer humanitärt angreppssätt än endimensionell liberalisering.
Vi känner absolut igen oss i den sociala blick som föredraganden, Lucas, har för den mexikanska befolkningens behov. I sin motivering pekar hon flera gånger på kränkningarna av den mexikanska grundlagen. Det är enligt vår åsikt dock i första hand en inrikesfråga. Det hindrar dock inte att vi tillönskar rådet och kommissionens vår föredragandes engagemang i kontakterna med våra mexikanska partner.

Martin, Hans-Peter
Herr talman, ärade ännu närvarande kolleger! En intressant sak ligger framför oss. Jag tror att - jag kommer inte på något tyskt ord - en sharp mind har arbetat med den. Här har man, anser jag, på ett exemplariskt sätt lyckats arbeta fram svagheter i avtalet, och när man läser motiveringen, fru Lucas, kan man inte värja sig mot intrycket att det möjligen kan bana väg för en euroimperalism. Konkret två punkter: För det första de demokratiska och politiska svagheter som om och om igen påpekas i motiveringen - vi skapar här kriterier för Mexiko som egentligen bara den starkare kan tillåta sig gentemot den svagare. Nödvändigheten av att Mexikos författning skall anpassas för att vi över huvud taget skall gå med på detta avtal tycker jag verkar tveksam. Det påminner mig om de brister som Europeiska unionen på grund av den bristande demokratiska legitimiteten själv har gentemot sina medborgare.
Den andra punkt som enligt min åsikt inte får glömmas bort att är Mexiko inte bara är en viktig handelspartner för Europeiska unionen, utan även i mitten av 1990-talet genomled vad den dåvarande ordföranden för Internationella valutafonden, Michel Camdessus, kallade för 2000-talets första finanskris. Därför är det som jag ser det särskilt lovvärt att det speciellt pekas på de problem länder som Mexiko, och i nuläget framför allt Argentina, har genom den nära kopplingen till den amerikanska dollarn, och det är mycket beklagligt att kommissionen inte följer mainstream, som nu säger: Vi måste anpassa oss! Ur mitt personliga perspektiv skulle jag rent av hellre vilja gå i riktning mot ett Bretton Woods-system. Lämpliga förberedelser saknas och det saknas även positivt stöd till Mexiko, och det vore kanske den enda punkt av kritik jag har mot betänkandet, att vi i rekommendationerna inte påpekar att vi skall vara hjälpsamma just på området finanskriser.

Kreissl-Dörfler
Herr talman! Faktiskt utgör avtalet med Mexiko en milsten i förbindelserna med länderna i Latinamerika. Det har ett större giltighetsområde än alla Europeiska unionens tidigare avtal med ett tredje land. Jag själv har alltid följt det här avtalet mycket kritiskt, men även solidariskt, eftersom det för oss alltid har handlat om att inte bara ha Europas intressen för ögonen, vilket väl är fallet hos somliga här i kammaren, utan även Mexikos intressen, dess i fattigdom levande befolknings intressen. Avtalet kommer alltså bara att bli en milsten om levnadsförhållandena för den övervägande majoriteten av mexikanerna därmed förbättras. Avgörande kommer det också att vara hur klausulen om demokrati och mänskliga rättigheter omsätts i praktiken. Fox regering kommer att vara tvungen att låta sig bedömas i fråga om detta, inte bara i fråga om ekonomisk framgång.
Just tjänstesektorn och direktinvesteringarna måste man hålla ett öga på i framtiden, eftersom det inte får vara så att Mexiko betraktas som en plats där man bara förlägger produktionen, utan investeringarna måste också bidra till en förbättring av den regionala utvecklingen och vara inriktade på tydliga sociala och ekologiska standarder, vilka inte bara måste kontrolleras, utan även följas. Men det åligger inte bara oss här i Europaparlamentet och den mexikanska regeringen att, tillsammans med den mexikanska befolkningen, sörja för att man skall kunna dra största möjliga nytta av detta. Viktigt för oss är även hur det gemensamma rådet i framtiden kommer att tillvarata sina uppgifter i samband med avtalets vidareutveckling, och hur Mexikos parlament och Europeiska unionen kan kopplas in i detta. Och eftersom det inte finns någonting som inte kan förbättras ytterligare, hoppas jag att Mexiko och Europeiska unionen som jämbördiga partner på samma nivå kommer att undanröja de motsägelser och de fel som utan tvivel fortfarande finns i avtalet. Detta säger jag som vice ordförande för delegationen för förbindelserna med Centralamerika och Mexiko. Jag stöder också det här avtalet, och om dessa punkter, om vilka Lucas har talat om flera, går i uppfyllelse, torde ingenting stå i vägen för en framgång för detta avtal, och det vore då verkligen en milsten i historien med Europeiska unionens avtal med länderna i Latinamerika.

Nielson
. (EN) Herr talman! Seguro nämnde i slutet av sitt inlägg den förfärliga situationen i El Salvador. Jag vill gärna ta detta tillfälle för att upplysa parlamentet att jag i dag har beslutat att sända ytterligare 5 till 8 miljoner euro för att stödja folket i El Salvador. Detta är mycket betydelsefullt.
För att återgå till det som diskuteras har Mexiko genomgått en radikal moderniseringsprocess under det senaste decenniet. Naftaavtalet har spelat en viktig roll i detta. Det ledde till en stor ökning av handel och investeringsflöden mellan USA och Mexiko och även Kanada. Varken EU eller Mexiko ville att Naftaavtalet skulle leda till mindre intensiva förbindelser mellan EU och Mexiko. Vi godtog båda utmaningen och beslöt att anpassa våra förbindelser. Detta kulminerade i oktober med ikraftträdandet av vårt avtal om ekonomiskt partnerskap, politisk samordning och samarbete, ofta kallat det globala avtalet. Detta avtal som består av frihandelsområde, politisk dialog och samarbetsbestämmelser förstärker Mexikos existerande förbindelser med Europa.
På grund av den mycket komplicerade fördelningen av befogenheter mellan gemenskapen och dess medlemsstater, består avtalet om fri handel av två separata rättsliga texter. Den första, beslut 2/2000, täcker områdena för gemenskapens befogenheter och antogs av det gemensamma rådet i Lissabon den 23 mars 2000 efter det att parlamentet avgav sitt yttrande den 16 mars 2000. Det trädde i kraft den 1 juli 2000. Den andra texten täcker de återstående områdena - tjänster, investeringar och immateriell äganderätt - och borde antas av det gemensamma rådet den 27 februari 2001.
Den senare texten, som vi debatterar i dag, kommer att liberalisera tjänster i två etapper. Först och främst genom att innehålla en klausul om förbud mot andra åtgärder som hindrar båda parter att införa nya diskriminerande åtgärder eller att förstärka de existerande. Denna bestämmelse gäller bara diskriminerande åtgärder och utesluter därför inte möjligheten att anta nya, restriktiva, icke-diskriminerande bestämmelser för exempelvis ytterligare skydd av miljön. För det andra innebär detta beslut att man undanröjer i huvudsak all kvarstående diskriminering mellan parterna under en period på maximalt tio år.
Beslutet skall följa GATS-avtalets bestämmelser - huvudsakligen skyldigheten att inte utesluta någon sektor från liberaliseringsprocessen. Dessutom innefattas i texten åtgärder rörande investeringar och dithörande betalningar vilket fullbordar de åtaganden som båda parter redan har gjort vid OECD och genom bilaterala avtal som undertecknats mellan Mexiko och de flesta medlemsstaterna. Europaparlamentet har uppmanats att avge sitt yttrande om detta andra beslut. När detta beslut har antagits av det gemensamma rådet den 27 februari 2001 skall frihandelsavtalet vara helt genomfört.
Men detta beslut har också en större effekt. Det globala avtalet kommer att genomföras helt och på så sätt kommer pelarna för politisk dialog och samarbete att träda i kraft fullt ut. Mexiko är av tradition en av EU:s viktigaste handelspartner i Latinamerika med en betydande tillväxtpotential och EU är Mexikos andra handelspartner efter USA. Slutandet av avtalet om fri handel kommer att skaffa gemenskapens aktörer tillträde till den mexikanska marknaden liknande Naftaavtalet.
Våra handelsförbindelser, som har minskat under tidigare år, bör förbättras markant nu när vi kan konkurrera på samma nivå som amerikanska och kanadensiska produkter och tjänster. Vi bör vara tillfredsställda med det som vi har uppnått på detta område. EG-Mexiko-avtalet om fri handel är det första avtalet av denna typ som EU har undertecknat med ett latinamerikanskt land.
Förutom handel bör vi utnyttja detta omfattande avtal tillfullo för att ytterligare fördjupa våra redan utmärkta bilaterala förbindelser med Mexiko. Den institutionella politiska dialogen på hög nivå skall vara ett bra verktyg för att komma överens om gemensamma ståndpunkter, om frågor av ömsesidigt intresse: till exempel FN-reformen, ansträngningar för att inleda en ny WTO-runda samt situationen för mänskliga rättigheter hos båda parter. Avtalet skall ge oss nya möjligheter till samarbete på grundval av de riktlinjer som fastslogs för perioden 2000-2006, antingen det gäller en förstärkning av rättssäkerhet, reform av domstolsväsen, insatser mot fattigdom eller investeringar i mänskliga resurser. Det är en ny, mycket ambitiös början. Jag delar de åsikter som de flesta ledamöterna framfört under denna debatt, och vi kommer att bli mycket lyckliga att se detta blomstra under de kommande åren.

Lucas
Herr talman! Om en ordningsfråga, det var en speciell upplysning som jag bad kommissionären om. Det gällde dagordningen för det gemensamma rådets sammanträde den 27 februari. Kan han upplysa oss ifall och när vi kan få tillgång till den dagordningen, vad kommer att finnas på den och vilken typ av rapport kan vi förvänta från det sammanträdet?

Nielson
. (EN) Det sätt som arbetsfördelningen har gjorts kommer att innebära att vi naturligtvis kommer att informera parlamentet om resultaten från det sammanträdet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Fastställande av hjälp till olaglig inresa, rörlighet och vistelse
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0315/2000) av Ceyhun för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor I. om initiativet från Republiken Frankrike inför antagandet av rådets direktiv om fastställande av hjälp till olaglig inresa, rörlighet och vistelse (10675/2000 - C5-0427/2000 - 2000/0821(CNS)) II. om initiativet från Republiken Frankrike inför antagandet av rådets rambeslut om förstärkning av den straffrättsliga ramen för bekämpande av hjälp till olaglig inresa och olaglig vistelse (10676/2000 - C5-0426/2000 - 2000/0820(CNS)).

Ceyhun
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det dåvarande franska ordförandeskapet förslog i augusti 2000 två initiativ för att bekämpa kriminella flyktingsmugglare och kunna genomföra förebyggande åtgärder. Innan dess var emellertid många flyktingar tvungna att dö som offer för kriminella flyktingsmugglare. Tyvärr dör de fortfarande. Varje vecka läser vi åtminstone två rapporter om denna sorgliga sak.
Av denna anledning måste Europeiska unionen nu agera. Direktivet om en definition av hjälp till olaglig inresa, rörlighet och vistelse definierar en rättslig ram, för att förhindra olaglig inresa med hjälp av kriminella flyktingsmugglare.
Det andra initiativet är rådets rambeslut om förstärkning av den straffrättsliga ramen för bekämpande av hjälp till olaglig inresa och olaglig vistelse, för att förhindra utnyttjande av flyktingar. Jag måste tillstå att båda initiativen egentligen hade kunnat läggas fram som ett enda initiativ. De skulle kunna kombineras i ett enda förslag på samma rättslig grund inom den första pelaren. Tyvärr kunde jag inte övertyga det franska inrikesministeriet om detta. Jag är glad att mina ändringsförslag stöddes av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Nu har vi inte längre två restriktiva förslag, utan två förslag som kan handskas med de olika målgrupperna på ett differentierat sätt. Samtidigt som kriminella smugglarligor måste bekämpas jämställs inte icke-statliga organisationer, eller kyrkor och andra liknande organisationer som erbjuder de förföljda människorna humanitär hjälp, med de kriminella.
Vi får inte ignorera att tiotusentals människor tyvärr måste fly undan olika former av förföljelse och krig även i framtiden. Utgör det då en kriminell handling att hjälpa en förföljd i denna situation, frågar jag er, kära kolleger. Ärligt talat, jag är glad över att det finns modiga människor som hjälper dem som förföljs. Av denna anledning var det mycket viktigt att exakt definiera stöd och de ärliga hjälparna. Det franska initiativet gör ingen åtskillnad mellan enskild och organiserad medhjälp och inte heller mellan den som sker kommersiellt och den som sker av moraliska skäl. Av denna anledning var det absolut nödvändigt med en rättelse.
Jag vill inte förbise att människohandel i dag är en lönsam affär för kriminella. Men det vore ett fatalt misstag att tro att man bara kan lösa detta problem med restriktiva åtgärder. De polisiära och juridiska åtgärderna måste följas av en gemensam europeisk invandrings- och asylpolitik. Bara så kan vi lyckas att i framtiden undvika tragiska händelser som den i Dover.
Det vore enkelt att förkasta de förslag från den franska regeringen som även jag har kritiserat, så länge den gemensamma invandrings- och asylpolitik som vi kräver inte finns. För oss vore saken verkligen enklast att på fem minuter helt enkelt förklara denna fråga avklarad. Men det vore ansvarslöst inför offrens öden. Därför är jag glad att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och jag har klarat av att med mitt betänkande vidareutveckla dessa initiativ så att de uppfyller både humanitära och straffrättsliga krav.
Jag beklagar verkligen att PPE inte är berett att stödja just detta betänkande. Däremot gläder jag mig mycket åt och tackar Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp för dess meningsfulla tilläggsyrkanden. Jag hoppas att vi i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, Gruppen De Gröna/Europeiska fria alliansen och Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster med mitt betänkande kommer att visa att Europaparlamentet i en så här svår fråga visar rådet vägledande förslag till ett statsbärande men också humant agerande.
(Applåder)

Kirkhope
Herr talman! När jag lämnade underhuset i Förenade kungariket 1997 trodde jag skulle slippa debatter som ägde rum efter kl. 22.00. Det är dock en tröst att se att vi kan hålla debatter om mycket viktiga frågor sent på kvällen. Det är också intressant att notera att i Förenade kungariket tycks debattiderna nu ha kortats av till långt före kl. 22.00. Maktbalansen i den meningen har sannerligen förändrats.
Jag hade förmånen att vara invandrarminister i den senaste regeringen. Det är viktigt för mig att understryka med detsamma att EPP är överens om det franska initiativets syfte. Det är oerhört viktigt att sätta stopp för olaglig invandring och att ta itu med de kriminella element som utnyttjar fattigt folk till egen fördel, både ekonomiskt och på andra sätt. Tyvärr, kan jag som skuggföredragande dock inte stödja många av Ceyhuns ändringsförslag, då jag anser att dessa i själva verket inte löser frågan utan tvärtom kan resultera i att den förvärras.
Framför allt tycker jag det verkar problematiskt att försöka avkriminalisera hjälp till olaglig invandring för några grupper men inte andra. Uppfattningen att de som agerar i humanitärt syfte skall undantas från straff är mycket tvivelaktig och förvisso subjektiv. Jag, som jurist, måste också fråga mig varför lagen skall tillämpas för några men inte för andra. De humanitära motiv som hänvisas till i många av Ceyhuns ändringsförslag är återigen mycket svåra att definiera och tolka på ett rättvist och riktigt sätt i en domstol. Detta innebär inte att humanitära organisationer skall låta bli att hjälpa sådana människor efter deras lagliga inresa i en medlemsstat - jag skulle i högsta grad önska att det fortsätter och verkligen vara ett inslag i framtiden - men de har inte mer rättighet att medverka i någon olaglig handling enligt vår mening än någon annan.
I detta sammanhang måste det också betonas att olagliga invandrare som fått hjälp med inresan av människosmugglare verkligen inte skall vara mer befriade från åtal än andra olagliga invandrare.
Naturligtvis finns det ett problem med genomförandet av en gemensam invandrings- och asylpolitik. Som brittisk konservativ har jag tvivel om det. Men i kväll är jag fullständigt nöjd med att vi skall granska det ur synvinkeln hur den skall utvecklas vidare. Vi är inte färdiga ännu. Vi har inte ännu den politiken införd. Med tanke på att en sådan politik kanske kan genomföras kommer detta betänkande olägligt. Det är absolut nödvändigt att parametrarna för den gemensamma invandrar- och asylpolitiken måste fastställs innan några inre standarder - som dem som behandlas i detta betänkande - fastställs. En förbättring av flyktingars status, så som angivits i ändringsförslag 2, är inte enligt min vetskap del av någon gemensam invandrings- och asylpolitik.
Beträffande kompensationsbetalningar anger inte föredraganden närmare detaljer om hur pengarna skall användas. En ökning av EU-budgeten kräver förvisso ytterligare motivering än vad som framkommit. Det är alltid viktigt att skilja mellan asyl och invandring: de är två skilda frågor, av vilka den senare täcks av Genèvekonventionen från 1951. De ändringsförslag som betonar den konventionens betydelse välkomnas otvivelaktigt av mig och PPE-gruppen.
Vi stöder det franska initiativet. Vi beklagar bara att detta betänkande har lagts fram före sin tid och inta kan antas.

Cerdeira Morterero
Herr talman! Förlåt att jag tog fel på tiden. För det första vill jag gratulera kollegan Ceyhun till det arbete han har utfört och hans försök att fånga upp alla synpunkter beträffade dessa två initiativ. För det andra måste jag inför parlamentet framhålla något som är absolut nödvändigt för framtiden i Europeiska unionen, vårt samhälle och det politiska projekt som vi håller på att bygga här. Det handlar om behovet av en gemensam invandrings- och asylpolitik, något vi inte kan uppnå utan ett åtagande, insatser och arbete från de politiska institutionerna i Europeiska unionen.
Jag vill upprepa en rad frågor som parlamentet och rådet måste beakta i sitt framtida beslutsfattande. Det är nödvändigt att skilja på oegennyttig och humanitär hjälp för olaglig invandring och verksamheten inom brottsliga nätverk, enligt artikel 27 i Schengenavtalet. Likaså är det viktigt att göra en tydlig åtskillnad mellan dem som indirekt eller direkt tjänar på den olagliga invandringen, som till exempel de som organiserar transporten av de olagliga invandrarna och de som deltar i den och, å andra sidan, de som på ett passivt och indirekt sätt drar nytta av detta, det vill säga de som utnyttjar de olagliga invandrarnas arbete.
Det bör påpekas att även den ekonomiska vinsten kan vara direkt eller indirekt, beroende på karaktären av den verksamhet som den enskilde bedriver. Å andra sidan anser jag att transportörerna inte kan ta ansvar för transporten av personer som omedelbart efter ankomsten i en medlemsstat begär politisk asyl. Transportörerna varken kan eller har rätt att ta ställning till om en sådan asylansökan är berättigad och därför anser jag att de under inga omständigheter, varken direkt eller indirekt, med hjälp av nämnda instrument får övertalas att ta ställning i den frågan. Straffen bör vara proportionerliga och väl avvägda, ett proportionellt förhållande mellan straff och brott måste eftersträvas.
Åtgärderna och deras syfte bör stå i samklang med åtagandena av de stater som har undertecknat Genèvekonventionen från 1951, vad gäller asylsökande som tar sig in i en av Europeiska unionens stater. Syftet med dessa åtgärder får aldrig vara att avskräcka de asylsökande från att utöva sin rätt att söka skydd i en av de undertecknande staterna, eftersom det skulle innebära ett brott mot Genèvekonventionen.
Slutligen, vill jag påpeka hur nödvändigt det är att medlemsstaterna är medvetna om att vissa områden i Europeiska unionen är särskilt utsatta för den olagliga invandringen och på grund av sitt geografiska läge tar en stor del av ansvaret för invandringspolitiken. Därför bör budgetmedel anslås som tillåter kompensationsstöd, vilket kommer att öka solidariteten i Europeiska unionen i den här frågan.

Malmström
Herr talman! Vi minns alla med fasa containern med 58 döda kineser som påträffades i Dover förra sommaren. Nyligen såg vi drunknade människor flyta i land vid spanska kusten. Sådana tragedier inträffar varje dag runt omkring i Europa, om än inte alltid i så spektakulära former.
De ligor som tjänar pengar på att utnyttja människors förtvivlade benägenhet och smugglar dem över gränser under fruktansvärda säkerhetsvillkor måste givetvis straffas. Detta är en inhuman verksamhet. Här krävs gemensamma insatser på EU-nivå.
Men, herr talman, det föreslagna initiativet från Frankrike tar bara upp en liten del av dessa oerhört komplexa frågor som rör migration och flyktingar. Trots vackra deklarationer om globalt ansvar har EU:s medlemsländer inte kunnat enas om en gemensam asyl- och migrationspolitik. Det enda man tycks kunna komma överens om verkar vara repressiva åtgärder. Smugglarna skall förstås straffas, och flygbolag som tar ombord personer utan giltiga dokument skall böta. Det är orimligt att överlåta åt flygvärdinnor att bedöma människors skyddsbehov. Man måste också fråga sig varför människor satsar allt de äger för att under osäkra villkor låta sig smugglas in i ett okänt land. Är det verkligen möjligt att ta sig in i EU på laglig väg när vi kräver visum från 130 länder? Jag tror inte det. EU håller på att bygga upp ett fort Europa.
Den liberala gruppen hade gärna sett ett mer heltäckande program kring migrationsfrågorna. Här krävs en gemensam politik. Det betänkande som föredraganden har skrivit är en viktig modifiering av det franska förslaget, eftersom han försöker se till nyanserna. Visst skall ligorna straffas, men det finns människor som utan vinstsyfte gömmer flyktingar, eftersom de är övertygade om att flyktningarna riskerar liv och lem om man skickar tillbaka dem till hemlandet. Släktingar, vänner eller enskilda organisationer skall inte straffas för detta. Man måste göra en åtskillnad.
Det är också viktigt att understryka att syftet med detta förslag till direktiv inte är att ytterligare försvåra för människor att söka asyl eller invandra till Europeiska unionen. Med de ändringsförslag som den liberala gruppen lagt fram kommer vi att stödja Ceyhuns förslag i hopp om att rådet tar sig samman och enas om en gemensam europeisk asyl- och migrationsstrategi.

Boumediene-Thiery
Herr talman, mina kära kolleger! Invandringsfrågan tränger nu igenom alla områden i våra europeiska samhällen, från de lagligen bosattas situation till de olagliga invandrarnas situation, från asylrätt till rätten till fri rörlighet, från socioekonomiska och kulturella rättigheter till politiska rättigheter.
I de flesta staterna i unionen sjunker regelbundet siffrorna när det gäller beviljande av flyktingstatus och de klassiska invandringskanalerna. Däremot har siffrorna när det gäller den globala invandringen varit stabila de senaste åren. Det visar att den repressiva politiken i fråga om invandring och viseringspolitik bara har lyckats öka antalet personer utan uppehållstillstånd. Män, kvinnor och barn går dagligen under i sina försök att olagligt komma in i ett Europa som har blivit en verklig fästning. De är för det mesta offer för människosmugglare eller langare. Deras lidande fortsätter tyvärr inom våra stater, där de blivit personer utan handlingar som helt utlämnade kan utnyttjas och har oacceptabla levnadsförhållanden. Låt oss komma ihåg att vissa lagliga invandrare har blivit olagliga på grund av restriktiva lagar. En del har varit hos oss sedan mer än tjugo år. De kan vare sig utvisas eller legaliseras. Vilka möjligheter har de att försörja sig och försörja sin familj?
I de lösningar som planeras i de föreslagna initiativen upprepar man de repressiva åtgärderna och förvisningsåtgärderna. De skapar tragedier, såsom tragedin i Dover, Gibraltar eller också den tragedi som gäller de papperslösa som i Spanien, Belgien eller Frankrike hungerstrejkar för att få sitt erkännande. Vilka är de verkligt ansvariga?
Inte bara uppfyller man på intet sätt det minsta krav med dessa förslag utan går också ända till att ifrågasätta asylrätten eller rätten att leva med sin familj. Om det är uppenbart att vi energiskt måste bekämpa de organiserade näten för människohandel, är det orättvist att anklaga fysiska och juridiska personer som i god tro ger sitt stöd till alla som har kommit för att söka asyl för att fly konflikter, hungersnöd och de fasor som orsakas av ekonomiska och demokratiska underskott. Genom dessa initiativ vidmakthålls emellertid oacceptabla och farliga blandningar.
Även om det värsta kan undvikas genom ändringsförslagen, förkastar vi initiativen och skulle bara alltför väl kunna råda författarna att fullständigt se över sitt arbete. Kampen mot olaglig invandring är bara genomförbar inom ramen för en tydlig övergripande gemenskapspolitik som respekterar människors värdighet, grundas på en verklig respekt för grundläggande rättigheter och upprättar ett nytt förhållande mellan länderna i norr och söder. Vi vill slutligen påminna om att det bästa vapnet för att bekämpa diskrimineringar och exploatering av människor är erkännandet av rättigheter och därmed beviljandet av legaliseringar.

Frahm
Herr talman, den politik som många medlemsstater, och i allt större utsträckning också EU-ledare på detta område bedriver, gör oss allihop direkt medansvariga till liken i Dover och till de lik, som spolats upp på Spaniens kust. Det vi ägnar oss åt är symptombehandling. Vi gör inte något åt den egentliga sjukdomen. Sjukdomen är ju att det finns 20 miljoner människor på flykt i världen. Det föreliggande projektet kommer att leda till att vi får färre humanister och flera maffialedare involverade i människosmuggling och i hjälpen med transport av människor på flykt. Man säger att människosmuggling är lukrativt, men mitt påstående är, att med projekt som detta, kommer det att bli ännu mera lukrativt. Priserna kommer att stiga, eftersom maffian kommer att lägga på böterna på priset. Det betyder mer pengar från förtvivlade människor i fickan på maffian. Utbudet kommer att minska, och efterfrågan kommer att öka. Det betyder högre priser. Det är vi ju vana vid från marknadsekonomin i övrigt. Det kommer att betyda flera skrupulösa aktörer och därmed flera olyckor à la Dover. Föredragaren har gjort sitt bästa för att mildra förslaget. Det måste jag säga. Han har verkligen gjort en insats, men inte desto mindre är det fortfarande tal om symptombehandling. Vi behandlar inte sjukdomen. Vi vill naturligtvis i min grupp stödja de ändringsförslag som föredragaren och den liberala gruppen gjort. Först och främst vill vi stödja förslagen om att helt förkasta detta förslag, och min grupp kommer att rösta mycket varierande i den slutgiltiga omröstningen om betänkandet.

Cappato
Herr talman! Ledamöterna på Lista Bonino kommer att rösta emot rådets förslag till initiativ och därmed, trots att vi röstar för vissa förslag till förbättringar som lagts fram av föredraganden, så kommer vi också att rösta mot betänkandet i dess helhet.
Varför? Det första är ett grundläggande motiv, som gäller detta och alla andra initiativ som rör unionens straffrättsliga ramverk. Som europeisk federalist, dvs. inte som euroskeptiker, betraktar jag det som monstruöst att man antar och tillämpar lagar när det gäller straffrätten utan något som helst godkännande från ett parlament som är legitimt och valt i laglig ordning, och som därmed har legitim rätt att göra det; när det gäller detta och andra ämnen finner jag den väg som Europeiska unionen går monstruös.
I fråga om straffrätten kan man inte undandra sig en parlamentarisk debatt: just på grund av ämnets känsliga natur kan man inte undandra sig de allmänna synpunkter som gäller samhället, risker, vikter och motvikter, grundorsaker, ekonomiska och sociala orsaker. Det enda spår där den europeiska integrationen tuffar på snabbt är repressionsspåret, för det är enkelt att ta sig fram där. Besluten förbereds av grupper av tjänstemän på inrikes- och justitiedepartementen, vilkas enda mål är att öka effektiviteten i de repressiva mekanismerna, utan någon som helst annan synpunkt - det är inte deras fel, det är deras yrke, deras professionalism - utan någon som helst tanke på frågor som rör ekonomi, arbete, internationell politik, utveckling. På repressionsspåret rusar vi fram medan Europaparlamentet, Europeiska unionen, Europeiska kommissionen och rådet inte kommer ur fläcken på de andra spåren, de som handlar om garanterad asylrätt och garanterad rätt till skydd. Detta är därför det första skälet till att vi inte kan acceptera rådets förslag, liksom vi inte kan acceptera ett betänkande som inte förkastar de förslagen tydligt och i deras helhet eftersom, även i denna fråga, Europaparlamentet - som vanligt - tillfrågas utan att ha någon verklig egen makt.
När det gäller själva sakfrågan - detta har sagts av Boumediene-Thiery och Frahm - så är det en illusion att bortse ifrån det faktum att en förstärkning av förbudstänkandet när det gäller invandringen inte skulle producera annat än en ökning av den olagliga invandringen, de illegala krafter som vi skakas av. Våra gränser drabbas av en illegalitet som våra förbudslagar skapat: detta är vad som verkligen sker. Vi skall inte inbilla oss att vi skall kunna lösa ett problem genom att, lite grand här och lite grand där och utan någon demokratisk rådfrågning, skärpa straffen för de personer som transporterar de olagliga invandrarna. Om möjligt - men låt oss hopas att det inte blir resultat - så lyckas vi bara förvärra situationen.
Samtidigt tar man inte tag i de ekonomiska grundorsakerna. I Europeiska kommissionen lades det fram ett modigt förslag av kommissionär Lamy om en unilateral avreglering av importen från de fattigaste länderna: detta är ett sätt att attackera grundorsakerna utan att komma med välgörenhet, bidrag och hjälp, utan i stället öppna våra marknader för basala jordbruks- och hantverksprodukter. Everything but arms, så heter förslaget, som har torpederats av olika påtryckningsgrupper inom Europeiska unionen och därför blir invandringstrycket hela tiden hårdare. Lamys förslag går med andra ord i kvav och samtidigt inbillar man sig att man skall kunna lösa problemet genom att med någon månad skärpa straffet för den som utöver ett yrke som vi har gett dem i present, för vinster som vi, med våra lagar, gör möjliga.
Man skall inte inbilla sig - jag säger detta till Ceyhun och mina kolleger på vänsterkanten - att den partiella förbättringen - tack vare vissa ändringsförslag - av denna repressiva ram i grunden skulle kunna förända situationen. Vi tror inte att skillnaden, som vi trots allt stöder som det mindre av två onda ting, mellan en invandring som ger ekonomiska vinster och invandring av humanitära skäl, löser problemet, för det är just ni inom vänstern som lär oss detta, när ni lär oss att det är de ekonomiska faktorerna som ligger till grund för invandringen. Men hur kan ni påstå att de ekonomiska orsakerna är grundläggande och samtidigt inta en oresonlig attityd när det gäller entreprenörer och de som profiterar på den olagliga invandringen?
Förbudstänkandet gäller inte enbart invandringen utan också arbetsmarknaden, de nya arbetsformerna, deltidsarbetet, begränsad anställningstid, tidsbegränsade avtal, säsongsavtal, och det är en förbudslinje som vänstern, även fackförbunden, bär i stort sett hela ansvaret för i Europa. Vi tänker därför inte skaffa oss ett gott samvete genom att attackera entreprenörerna och de som utnyttjar arbetskraften, för, i deras ögon som utnyttjas, som döms till döden i sitt land på grund av hunger eller absolut brist på försörjningsmöjligheter, är förmodligen den europeiske entreprenören - exploatören enda möjligheten till räddning för dem själva och för deras familjer.
Jag avslutar med andra ord, herr talman, med att bekräfta den negativa rösten från de radikala ledamöterna på Lista Bonino.

Berthu
Herr talman! De båda initiativen av Republiken Frankrike i syfte att bättre definiera och stärka den straffrättsliga ramen gentemot de personer som hjälper utlänningar till olaglig inresa inom de europeiska ländernas territorium förefaller mig särskilt välkomna.
Den snabbtillväxande olagliga invandringen håller nämligen på att bli ett stort problem för våra länder. En god indikator är ökningen av asylansökningar, som strängt taget har fördubblats på tre år i de främsta länderna i Europa, samtidigt som omkring tre fjärdedelar förkastas såsom ogrundade och för många underblåser antalet olagliga vistelser.
Europol uppskattar nu att 500 000 olagliga invandrare varje år kommer in i EU. Detta tillflöde av utslagna personer lämpar sig för alla slags brott och exploateringar. Enligt Förenta nationerna drivs i själva Europa en halv miljon människor från denna olagliga fiskdamm till slaveri, till stor del kvinnor och barn, som är offer för sexuellt och ekonomiskt utnyttjande.
Denna situation är en skam för Europa och jag måste säga att när jag läser kommissionens meddelande av den 22 november om gemenskapens invandringspolitik blir jag chockerad av att jag bara finner en liten punkt i det, och ändå ganska oklar, om den olagliga invandringen. Jag är också chockerad över att se att det första konkreta förslaget som utformats av kommissionen i tillämpning av denna politik avser ett utkast till direktiv som är överdrivet tolerant, särskilt när det gäller återförening av familjer.
Än en gång får man intryck av att det finns ett gap mellan kommissionen och medlemsstaterna när det gäller angelägna frågor, vilket skapar verkliga konkreta problem. Därför att efter det franska ordförandeskapet, som hade satt upp kampen mot olaglig invandring som en av sina prioriteringar, är det nu den brittiska premiärministern, Tony Blair, och hans italienska motsvarighet, Giuliano Amato, som larmar och begär en handlingsplan för att bekämpa denna olagliga trafik.
Därför är jag fullständigt överens med Kirkhope, när jag säger att ändringsförslagen från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, samt rättsliga och inrikes frågor är fullständigt olämpliga därför att de försvagar den franska texten. Jag instämmer till fullo när jag också säger att dessa texter kommer i rätt ögonblick. I motsats till påståendena i vissa ändringsförslag från utskottet behöver man inte invänta en allmän invandringspolitik för att omedelbart vidta åtgärder på det särskilda området för olaglig invandring.
Dessa åtgärder är brådskande och de tränger sig på av sig själva. Det är för övrigt Amsterdamfördraget som tvingar oss till det, därför att det anges i artikel 63.3 i fördraget att vi i första hand inom fem år efter dess ikraftträdande skall vidta åtgärder mot, jag citerar "Olaglig invandring och olaglig bosättning, inbegripet återsändande av olagliga invandrare".
Republiken Frankrikes initiativ om olaglig invandring måste således antas, genomföras och stärkas. Vi måste, i förbigående sagt, glädja oss åt artikel 67.1 i Amsterdamfördraget i vilket man varit klok nog att mitt bland mer olyckliga bestämmelser behålla medlemsstaternas rätt att ta initiativ parallellt med kommissionen, till och med inom den del av invandringspolitiken som införlivades i gemenskapens befogenheter. Denna ovanliga sammanställning, som visar sig vara mycket gynnsam i förekommande fall, skulle tyvärr kunna vara bara provisorisk, eftersom den endast avser en övergångsperiod på fem år efter fördragets ikraftträdande. Den går således ut den 30 april 2004. Men just i början av 2004 skall en regeringskonferens hållas som i synnerhet bör granska behörighetsfördelningen mellan EU och medlemsstaterna.
Jag tror att en förlängning och utvidgning av staternas rätt till initiativ skulle vara ett bra förslag att skriva in på föredragningslistan.

Coelho
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vår utgångspunkt är att det är viktigt att bekämpa olaglig invandring, särskilt de olika former av exploatering den ger upphov till. Det är en situation som har förvärrats, inte bara för att den visat sig vara mycket vinstgivande och mindre riskfylld än annan handel, som till exempel narkotikahandel, utan också för att denna verksamhet drar nytta av medlemsstaternas otillräckliga lagstiftning och agerande vilket gör att olagliga invandrare kan komma in och uppehålla sig i dessa länder.
Det förslag som vi nu diskuterar, som syftar till att stärka kampen mot olagliga invandrares inresa och bosättning, bör fästa särskild uppmärksamhet på två aspekter: Frågan om arbetsgivares ansvar och konsekvenserna om de använder svart arbetskraft - vi måste titta på befintliga förhållanden i våra egna medlemsstater och se vad de säger om den svarta arbetsmarknaden - och frågan om människohandel, vilken måste bekämpas kraftigt, med särskild uppmärksamhet på barn- och kvinnohandel för sexuell exploatering, vilket är en av de mest avskyvärda former av denna typ av handel.
Dramatiska situationer som det som inträffade i Dover i juni förra året, eller det som blev känt efter den lyckade polisoperationen Cathedral, är situationer som inget demokratiskt samhälle kan tolerera. Hjälp till olaglig invandring måste bekämpas. Det är viktigt att varje medlemsstat vidtar nödvändiga åtgärder för att se till att avsiktligt underlättande av inresa, transport och vistelse av olagliga invandrare betraktas som en straffbar handling med effektiva, väl avvägda och avskräckande sanktioner. Europeiska unionen står inför nya utmaningar på grund av migrationsströmmarna i hela världen, utmaningar som unionen måste bemöta på ett generellt och heltäckande sätt. Medlemsstaterna måste ha en gemensam politik rörande invandring och asyl, som anpassas till deras demografiska, ekonomiska och humanitära förhållanden.

Evans, Robert J
Herr talman! Jag vill gratulera min kollega Ceyhun för att han behandlar en mycket svår och känslig fråga. Med hänvisning till det som Kirkhope sade är detta en fråga av yttersta vikt och jag kan inte vara mer överens med honom. Jag är säker på att han skulle hålla med mig om att det är mycket tråkigt att för en fråga som denna, som fyller hela sidor i många av våra tidningar, finns det - så vitt jag vet - ingen brådska här att lösa den.
Vi måste också inse att detta betänkande bara är en del av ett pussel. Det är ett mycket komplicerat pussel som vi försöker lösa. Vi behöver ett lämpligt system för invandrings- och asylfrågor som skall se till Europas behov i den nutida världsordningen. Jag vill säga till fru Frahm och herr Cappato att detta är vår målsättning och jag tror inte att den retorik som ni just nu använde är till hjälp i en så mycket svår situation.
En särskild punkt som Kirkhope tog upp var hans farhågor om punkterna 11 och 12, och jag förstår vad han försöker säga där. Men de avser lagligt erkända organisationer, icke-statliga organisationer, vilka vi alla känner till. Vi måste fråga oss själva om någon eller en organisation som hjälper människor i desperata situationer att undkomma förföljelse är en brottsling? Är de den typ av organisationer som vi bör lagstifta emot? Det skulle jag inte vilja säga. Vi vet och andra har sagt att människor som flyr från dessa situationer är desperata personer som flyr från konflikter, krig och liknande omständigheter. Det är skälet till att vi behöver dessa åtgärder.
Vi måste uträtta mer. Vi måste göra mer för att hjälpa dessa utvecklingsländer och hjälpa krigshärjade länder med regimer som vi inte tycker om. Men vi kan inte lyckas över en natt. Jag tror inte att vi hjälper dessa människor som försöker undkomma genom att inte göra någonting och låta situationen vara som den är så de måste klättra upp bak i lastbilar och kvävas och utstå tortyr och elände. Vi måste försäkra oss om att vi har ett ordentligt asylsystem som inte är snedvridet på grund av en för stor betoning på olaglig invandring. Vårt arbete under de närmaste månaderna, som ett parlament, skall vara att rapportera om kommissionens uttalanden på ett sätt som skall påminna alla medlemsstater om att deras nationella särintressen inte får sättas över våra globala och humanitära skyldigheter.

Schröder, Ilka
Herr talman! I Tyskland står i dag en man som tidigare smugglade östtyskar till Västtyskland inför rätta. Och det är med rätta han gör det. Inte för att han smugglade, utan för att han tjallade på dem till Stasi. Även det borde enligt min åsikt vara möjligt, att människor som förråder flyktingar eller smugglare till polisen skall kunna åtalas. Varför? Såväl kommissionens förslag som betänkandet erkänner att den olagliga inresan kan leda till att en asylbegäran beviljas. Därmed erkänner man dock - även om det antagligen är ofrivilligt - att det för de flesta inte längre är möjligt att resa in i EU på laglig väg, och man bekräftar därmed även ofrivilligt UNHCR:s kritik mot EU för dess isoleringspolitik gentemot flyktingar. Därför hjälper inte heller den utlovade straffriheten för flyktingar som accepteras som asylsökande, eftersom de ju sedan måste tjalla på de människor som över huvud taget hjälpte dem till asylbegäran. Åtskillnaden mellan kommersiell och humanitär flykthjälp tjänar därför ingenting till eftersom uteslutningen drivs vidare, eftersom flykthjälp blir allt dyrare. Om man inte kan besluta sig för att riva fästning Europa, då måste man åtminstone förkasta detta betänkande och främja flykthjälp både från humanitär och kommersiell sida.

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, aktade kolleger! Det handlar här om en mycket smal sektor, vi diskuterar nämligen smuggleribekämpning, det vill säga medhjälp till olagligt gränsöverskridande. Det finns en mycket positiv önskan att vilja göra något här, när man betänker att det årligen kommer en halv miljon människor till unionen och att hälften av dessa smugglas in, det vill säga, att den organiserade brottsligheten här bedriver stora och relativt riskfria affärer. Därför skall initiativet i och för sig välkomnas, men tyvärr det inte satt i ett sammanhang.
När jag tittar på Ceyhuns betänkande måste jag också säga att man här visserligen vill positiva saker - det utgår jag från när det gäller Ceyhun -, nämligen att faktiskt hjälpa flyktingar, men det som föreslås i fråga om åtgärder i betänkandet är allt annat än lämpat för att bekämpa smuggling, utan enligt min och vår bedömning kommer det som här föreslås snarare att leda till att smugglingen breder ut sig och även i fortsättningen blir en riskfri affär för förbrytarna.
Om det blir som i de här förslagen, då slipper personer eller grupper a priori straff, eftersom de av humanitära orsaker eller utan pengar för olagliga invandrare över gränserna. Vilken blir emellertid konsekvensen, vad tror ni, hur snabbt kan brottsliga organisationer använda sig av en sådan rättslig konstruktion? Det vore inte bara till förfång för det hela, utan till och med kontraproduktivt. Dessutom vänder sig ert förslag i en riktning som vänder upp och ned på vår rättsuppfattning och vårt rättsliga system. Det inför nämligen subjektivitet i straffrätten, för enligt de här idéerna beslutar nu inte längre domstolarna, utan juridiska personer och grupper, om ett brott, nämligen smuggling, är ett brott eller ej. Detta är en förvanskning av vårt rättssystem och kan som sådant säkert inte leda till det önskade målet.
Herr Ceyhun, jag gör gällande att ni som föredragande utan tvivel - och det är jag övertygad om - har handlat med goda avsikter, men det instrument som ni här föreslår är varken i rättsligt eller faktiskt avseende lämpat att förverkliga denna positiva begäran. Vad vi behöver är ett omfattande system, och det arbetar vi med gemensamt, anser jag, och jag är även övertygad om att vi under det här året, tillsammans med kommissionen, kommer att vara framgångsrika.

Karamanou
Herr talman, herr kommissionär! Det är ett faktum att politiken mot invandring kan ha avskaffat den legala invandringen till Europa men samtidigt har antalet som ansöker om asyl och de olagliga invandrarna ökat kraftigt på samma gång som naturligtvis kostnaderna för alla sorters transporter också ökat kraftigt. Det blir alltmer begripligt att omvandlingen av Europa till en fästning genom en förstärkning av gränserna och kännbara repressionsmedel inte kommer att minska trycket från invandringen så länge välståndsklyftan mellan Europeiska unionens länder och våra grannar kvarstår och ökar.
För att förstå och på rätt sätt handskas med fenomenet människosmuggling hjälper det naturligtvis inte, vilket jag också framhöll i mitt betänkande om Albanien, att fokusera uppmärksamheten huvudsakligen på dem som ägnar sig åt människosmuggling som om de utgjorde det huvudsakliga skälet till migrationen. Det faktum att de som sköter transporterna, det har även andra kolleger sagt, ofta räddar människor undan förföljelser i totalitära stater, att de erbjuder tjänster till flyktingar som skyddas av Genèvekonventionen och till desperata personer för vilka alla andra vägar är stängda, förtigs ofta. Därför anser jag att det är nödvändigt att skilja mellan oegennyttig humanitär hjälp åt de olagliga invandrarna och hjälp som ges av kriminella organisationer i vinningssyfte, vilket för övrigt framhålls av vår föredragande Ozan Ceyhun som jag lovordar för de många förbättringar han tillfört det franska initiativet.
Slutligen skulle jag vilja säga att alla initiativ såsom dessa tagna av Republiken Frankrike snarast möjligt bör inordnas i en helhetsinriktad europeisk invandringspolitik som skall förfoga över lagliga kanaler och vilken framför allt kommer att säkra att de som redan lever i Europeiska unionen legaliseras och integreras socialt. Något sådant, herr kommissionär, kommer emellertid inte vad vi kan se att utvecklas snabbt, tvärtom konstaterar vi att det är väldigt bråttom från rådets sida framför allt när det gäller att vidta repressiva och fragmentariska åtgärder i stället för att vi riktar in oss på en samlad invandringspolitik såsom Europaparlamentet uppmanar till.

Hernández Mollar
Herr talman! Ett av de mål som har nämnts på de senaste toppmötena i Tammerfors, Feira och Nice, i resolutioner från parlamentet och på Europa-Medelhavsområdets forum som ägde rum i Bryssel förra veckan, är kampen mot de maffior som smugglar invandrare. En fruktansvärd smuggling som ger upphov till stora skador och även tragedier bland invandrarna och en stark oro i Europeiska unionens mitt, en oro som ibland är starkare än den som råder i vissa av ursprungsländerna, även om det bär emot att säga det. Därför bör vi med glädje ta emot de båda franska initiativen. Men kollegan Ceyhuns betänkande saknar juridisk stringens, och om inte den saken åtgärdas är det omöjligt att rösta ja till detta - och tro mig, det beklagar jag - en brist som särskilt gäller en fråga som jag nu skall ta upp.
Jag har personligen fått se de fantastiska insatser som vissa frivilligorganisationer gör på det här området, den humanitära hjälp som många av dem erbjuder överstiger deras resurser, men att därifrån generalisera och undanta vilken organisation som helst som skulle kunna göra sig skyldig till att ge organiserad hjälp i samband olagliga invandrares inresa, vistelse eller rörlighet, från ansvar är överdrivet, för den ekonomiska vinsten eller förmånerna betraktas, till exempel i den spanska strafflagstiftningen, som försvårande omständigheter, men det är inte den viktigaste faktorn i brottet människosmuggling. Det innebär inte för den skull att det inte finns aspekter i detta betänkande som kan antas och lovordas, som till exempel kompensationsstöd till de områden som utsätts för det största migrationstrycket eller straffbeläggandet av arbetsgivare som anlitar och utnyttjar denna illegala arbetskraft.
Slutligen verkar det som att det i kampen mot den olagliga invandringen är nödvändigt att ursprungsländerna samarbetar med unionen, för utan dem skulle alla försök att bekämpa dessa maffior leda till ett misslyckande. Europeiska unionen kan inte själv få ordning på migrationsfenomenet utan är beroende av ett omfattande samarbete från de länder som ger upphov till migrationen.

Terrón i Cusí
Herr talman! Rådet begärde förra veckan i Stockholm att det skall gjutas nytt liv i dagordningen från Tammerfors. Jag begriper ärligt talat ingenting. Jag begriper inte varför man inte har kunnat göra det tidigare och uppfylla den under alla dessa månader. Det jag inser är att man med initiativ som detta inte bara kommer att gjuta nytt liv i den utan även bombardera den.
Så här dags på kvällen när jag kommer från ett spansk-portugisiskt samkväm som Cerdeira och jag har deltagit i, känner jag mig frestad att falla tillföga för Cappatos magiska tal och ge honom rätt, för det enda jag förstår är för det första att ministrarna samlas och för det andra att det finns ett maskineri som pekar i en annan riktning.
Jag förstår inte varför inte rådet följer de samstämmiga politiska förslag som ett efter ett läggs fram med tydliga mål om att skapa en gemensam invandrings- och asylpolitik som är samstämmig och global i Europeiska unionen, och varför inte rådet envisas med att steg för steg ta sig vidare i konkreta delfrågor som skapar obalans i denna politik och som ständigt gör det svårare att fortsätta med dagordningen från Tammerfors.
Min grupp vill hur som helst, med tanke på att rådets ministrar - enligt mig på ett paradoxalt sätt - har beslutat sig för att även stödja detta franska förslag och att det omedelbart skall diskuteras eller drivas vidare, förmedla ett tydligt budskap till dessa om att vi i Europeiska unionen inte får förväxla medlidande och insatserna från några personer som står i första ledet för att hjälpa invandrarna, med människosmuggling. Vi skall försöka göra detta genom att stödja de ändringsförslag som Ceyhen på ett bra sätt har behandlat och även de ändringsförslag till betänkande som Cerdeira har lagt fram. Om vi lyckas med det skall vi rösta ja till detta betänkande och försöka förmedla det budskapet till rådet. Om det inte går får vi i morgon se vad vi skall göra åt det hela: förmodligen kommer det att bli problem.

Vitorino
. (PT) Herr talman, ärade ledamöter! För det första skulle jag vilja tacka ledamot Ozan Ceyhun för hans betänkande och om, såsom han själv gjorde, att människohandel, särskilt barn- och kvinnohandel, i sig själv är ett avskyvärt och alltmer oroväckande fenomen, för det är inte bara en invandringspolitisk fråga eller en säkerhetspolitisk fråga, utan det är huvudsakligen en fråga om kränkning av de mänskliga rättigheterna och människans värdighet. I allmänhet smugglas tiotusentals människor årligen i exploateringssyfte.
Att detta ämne är viktigt betyder inte - och jag tycker att denna kritik är orättvis - att vi vid hanteringen av denna fråga är besatta av tanken på att bygga upp en fästning Europa. Detta komplexa ämne som måste behandlas med försiktighet, står i dag högst upp på den internationella dagordningen, och jag är av uppfattningen att ämnet hade förtjänat ett globalt, brett samförstånd då FN i december förra året nådde ett godkännande av en konvention om internationell organiserad brottslighet, vilket inkluderar två tilläggsprotokoll, ett om olaglig införsel av invandrare - smuggling, på engelska - och ett specifikt om människohandel, (trafficking). De två protokollen i fråga undertecknades av 81 stater vid en högnivåkonferens i Palermo i december förra året.
Bland FN-konventionens undertecknare finns Europeiska unionens alla medlemsstater och kommissionen. Jag själv fick tillfälle att rikta en vädjan till både unionens medlemsstater och kandidatländerna om att de så fort som möjligt skulle ratificera denna FN-konvention, därför att den träder i kraft först när 40 länder har anslutit sig. Europeiska unionen kan på så sätt ge en signal om sitt bidrag till en världsomfattande bekämpning av människohandel.
Ledamöterna minns säkert att Europeiska rådet i Feira kort efter tragedin i Dover i juni förra året, vädjade om åtgärder mot olaglig invandring och människohandel. Frankrikes initiativ är på så sätt en del av detta engagemang och kommissionen erkänner gärna att det i princip förtjänar stöd. Men låt oss klargöra vad debatten handlar om. Jag har här i dag anklagats, kommissionen har anklagats, för att ägna för lite uppmärksamhet åt den olagliga invandringen, och dessutom anklagades den för att inte ägna tillräcklig uppmärksamhet åt skapandet av en invandringspolitik som går att förstå. Ta inte illa upp om jag inte i detalj, klockan kvart över elva på kvällen, avvisar alla anklagelser och bara helt frankt säger att jag tycker kritiken mot kommissionen är ogrundad. Till exempel finns det en säkerhetsaspekt i invandringspolitiken. Den får inte vara dominerande eller unik, men vi kan inte bortse från att vi har ett allvarligt problem med människohandel som också kräver säkerhetsåtgärder. Därför förvånar det mig - jag menar inte att jag är chockad, vilket är ett för starkt ord - men det förvånar mig att ledamoten Georges Berthu endast funnit ett stycke om olaglig invandring i ett meddelande från kommissionen som tar upp den legala invandringen och att han till exempel inte upptäckt att kommissionen lagt fram två förslag till rambeslut, ett för att beivra människohandel i sexuellt exploateringssyfte, nämligen förbud för barnpornografi på Internet, och att han inte sett att kommissionen lagt fram ett förslag till rambeslut för att bekämpa människohandel i ekonomiskt vinstsyfte, det vill säga för att tillhandahålla svart arbetskraft.
På samma sätt som kommissionen godtar att diskutera det franska initiativet, vilket är ett klart säkerhetsinriktat initiativ, har den redan i rådet diskuterat ett förslag till meddelande om ett europeiskt asylsystem, samt ett meddelande om legal invandring, det vill säga om rättigheter och skyldigheter för medborgare i tredje land som fått uppehållstillstånd i unionen. Vi försöker skapa en balanserad politik. Kammarens motsägelsefulla kritik visar att vi kanske inte nått dithän än, men ni kan inte få mig att tycka att kommissionen inte är på rätt väg.
Vad det gäller det franska förslaget har vi två viktiga skäl till att skilja oss från den föreslagna texten. Det första är om den rättsliga grunden, och det är ingen liten fråga. Vi anser att det franska initiativet, förutom referensen till försvårande omständigheter, helt och hållet måste grunda sig på den första pelarens rättsliga grund: EG-fördraget, artikel 63.3b. Det framgår klart av denna artikel i fördraget att gemenskapen fått behörighet i frågor om olaglig invandring. Och det är självklart att gemenskapen inte är straffrättsligt behörig per se. Jag skulle hur som helst vilja påminna parlamentet om att det finns en rättspraxis vid EG-domstolen som anger att där fördragen tilldelar gemenskaperna befogenhet inom vissa behörighetsområden att reglera ett beteende för att uppnå ett gemenskapsmål, har de också befogenhet att besluta att om detta inte uppfylls skall sanktioneras på nationell nivå genom straffbeläggning. Och det stämmer, som jag ser saken, väl överens med detta fall.
Vi har en andra fråga, som rör tillämpningsområdet för artikel 1a i förslaget till direktiv. Så som det ser ut i dag, nu när jag står här och talar, innehåller inte detta stycke i det redigerade franska förslaget någon referens till vinstsyftet. Kommissionen är beredd att studera detta problem, det vill säga om inte vinstsyftet tas med, men för detta krävs en undantagsklausul, som måste redigeras noggrant, för olaglig inresa, transport och bosättning som får stöd av humanitära skäl. Bara på så sätt kan man tydligt skilja på vad som är humanitärt bistånd enligt internationella överenskommelser, särskilt när det gäller Genèvekonventionen, och det som är straffbar människohandel.
Jag skulle vilja avsluta, herr talman, med att säga att kommissionen tycker att vissa punkter måste läggas till det franska förslaget, till exempel att fastställa behöriga nationella organs skyldighet till administrativ samordning och samarbete, att skapa ett system av informationsutbyte mellan medlemsstaterna och införa skyldigheten för dem att vidta lämpliga åtgärder för att ge de olagliga invandrarna humanitär hjälp. Låt mig göra en sista kommentar: Så som sades i slutsatserna i Tammerfors och i kommissionens resultattavla lade vi fram ett förslag till rambeslut om kampen mot människohandel och därför skulle vi vilja att det framgår klart tydligt i rådets, parlamentets och kommissionens gemensamma arbete att kommissionens två förslag till rambeslut inte ersätter utan kompletterar det franska initiativet. Dessa rambeslut ingår i en mycket större fråga om bekämpning av den olagliga invandringen, som går via en aktiv politik om legal invandring, enligt meddelandet som kommissionen publicerade i november förra året, och naturligtvis också via annan kompletterande politik som kommissionen har för avsikt att föreslå rådet i maj, främst frågan om en återsändningspolitik och villkoren för att skicka tillbaka medborgare från tredje land till sina ursprungsländer. Jag hoppas att slutsatserna från Europeiska rådets informella möte i Stockholm i förra veckan gör att vi vid Europeiska rådets möte i Laeken kan sammanfatta denna debatt om gemensam invandringspolitik och om ett europeiskt asylsystem som tar hänsyn till våra internationella skyldigheter och garanterar unionens medlemsstaters stabilitet och säkerhet.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.20.)

