Återupptagande av sessionen
Talmannen.
 Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 27 mars 2003

Talmannen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som utarbetats av talmanskonferensen vid dess sammanträde torsdagen den 3 april 2003 i enlighet med artiklarna 110 och 110a i arbetsordningen, har delats ut. Följande ändringar har föreslagits:
Måndag
Vad gäller Medina Ortegas betänkande (JURI A5-0443/2002) om kommissionens meddelande om en bättre och enklare lagstiftning, har jag från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater och från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp mottagit en begäran om att hänvisa detta betänkande tillbaka till utskottet i enlighet med artikel 144.1 i arbetsordningen.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Efter diskussionerna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och till följd av att kommissionen dessutom har lagt fram nya dokument om samma fråga, om förbättring av gemenskapslagstiftningen, anser min politiska grupp att betänkandet skall återförvisas till utskottet för att utskottet skall kunna lägga fram ett förslag som får så brett stöd som möjligt i plenum.

Talmannen.
 Eftersom ingen har någonting att invända mot denna begäran hänvisas frågan tillbaka till utskottet i vederbörlig ordning.
Onsdag
Jag har från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen mottagit en begäran om att lägga till uttalanden av rådet och kommissionen om humanitärt bistånd till Irak.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Det tjänar ingenting till att orda om den humanitära situationen i Irak. Därför anser vår grupp fortfarande att det är önskvärt att kommissionen och rådet avger en deklaration om framtidsutsikterna för den humanitära hjälpen i Irak och om de första besluten som de båda institutionerna har fattat i ärendet. Vi ber därför att föredragningslistan utökas med denna punkt.

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! Den humanitära situationen i Irak var allvarlig före kriget på grund av embargot. I dag är den katastrofal. Men det har alla vetat sedan länge. Det är ingen nyhet. När vår delegation med 31 europeiska parlamentsledamöter begav sig till Bagdad för två månader sedan kom vi i kontakt med FN-representanter som förvarnade oss. De sade till oss: om det blir krig blir det katastrof. Lyckligtvis väntade FN inte tills Europeiska unionen tog itu med den humanitära situationen. Jag anser därför att EU, som inte har förmått avstyra detta krig och kräva att det upphör, inte bör försöka att freda sitt samvete genom att under en debatt visa intresse för humanitärt bistånd i detta forum. Naturligtvis måste vi ta vårt ansvar, men det tjänar ingenting till att sent omsider komma med ett uttalande i frågan. Av denna anledning är jag emot.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Det förslag om humanitärt bistånd till Irak som min grupp lade fram för diskussion i förra veckan förkastades med argument som att det var ?förhastat?, ?vi hade inte tänkt på det? eller ?kanske när kriget upphör?. Herr talman! Jag anser ärligt talat att detta inte är seriöst.
Vår grupp anser att denna debatt bör inledas så snart som möjligt. Herr talman! Jag vill minnas att parlamentet för en kort tid sedan antog en gemensam resolution, i vilken det förklaras att en kris av det här slaget aldrig har uppstått förut och att den kräver ett omedelbart agerande. Det är inte bara nödvändigt från humanitär och solidarisk synpunkt, utan även från politisk synpunkt, eftersom vi också måste se till att Europeiska unionen åter agerar samfällt i denna konflikt, i denna kris, i detta krig. Och det bästa sättet skulle vara att vi talar om saken och att vi kan komma överens om det humanitära biståndet.

Ludford (ELDR).
Herr talman! Jag skulle bara vilja protestera mot det beslut som fattats av en majoritet av talmanskonferensen att inte skicka någon delegation från Europaparlamentet till den första utfrågningen i rättegången mot Leyla Zana, som naturligtvis är en Sacharov-pristagare. Den Liberala gruppen, och även Gruppen Europeiska enade vänstern, motsatte sig till min glädje beslutet, men de konservativa, socialdemokraterna och Gruppen De gröna insisterade på att ställa in delegationen. Från turkisk sida utövades påtryckningar i detta syfte, med motivet att det var en känslig tid i Turkiet. Det stämmer naturligtvis, men eftersom den turkiska befolkningens syn på Irak delas av de flesta EU-medborgare borde EU bli varken mer eller mindre populärt än normalt.
Det är alltid en känslig tidpunkt att ta upp frågan om mänskliga rättigheter och kurdiska rättigheter i Turkiet, men om vi inte gör det sviker vi Turkiet självt och dess möjligheter att kunna ansluta sig till EU. Jag hoppas därför att den här kammaren kommer att instämma med mig i beklagandet av talmanskonferensens majoritetsbeslut. Jag har hört att en delegation kommer att skickas till den andra utfrågningen, den 25 april 2003, och jag hoppas att man inte kommer att finna något argument för att ställa in den också. Det första beslutet var ytterst beklagligt.

Talmannen.
 Jag skulle vilja bekräfta att talmanskonferensens senaste sammanträde fattade beslut om att sända en delegation till nästa utfrågning, som äger rum den 25 april 2003.

Bernié (EDD).
Herr talman! I oktober 2001, när krisen med galna kosjukan och mul- och klövsjukan var som störst, kunde kommissionen inte hantera nötköttsmarknaden. Detta visade sig genom att de priser som betalades för produktionskostnaderna rasade och genom att konsumentpriserna steg. Inför denna situation tog de franska fackorganisationerna sitt ansvar genom att, på direkt uppmaning av regeringen Jospin, inleda förhandlingar för att undvika att en hel kvalitetsbransch rasade samman genom att man accepterade minimipriser. Vi anser att detta är ett ansvarsfullt förhållningssätt. Kommissionen har ingen förståelse för detta och har infört hårda sanktioner mot vad den benämner kartellbildning om priset på kött. Det är inte därför att dessa fackföreningar har uttalat sig mot reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken som kommissionen måste avskaffa dem.
Därför ber jag er, herr talman, att ni vänder er till kommissionen för att häva detta absurda beslut, som är ett verkligt angrepp mot fackföreningsfriheten. Jag ber er också uppmana kommissionen att komma med en förklaring inför parlamentet, enligt paragraf 38 i vår arbetsordning. Europeiska unionen kan bara fungera om den förblir humanistisk och solidarisk.

Talmannen.
 Jag skall följa upp denna fråga mot bakgrund av era kommentarer.

Nordmann (ELDR).
Herr talman! I förra veckan skändades brittiska och irländska soldatgravar på kyrkogården i Étaples i samband med utbrottet av kriget i Irak.
Herr talman! Jag önskar att ni delar den fasa och bestörtning som denna gravskändning redan har framkallat. Detta händer samtidigt som brittiska soldater deltar i ett krig som visserligen har givit upphov till kontroverser, men som gäller motsättningen mellan demokrati och en totalitär fascistregim.
Jag yttrar mig inte bara som fransman och englandsvän utan som europeisk aktivist som, ett år före hundraårsminnet av vänskapspakten (entente cordiale) mellan Storbritannien och Frankrike skulle önska att ni, herr talman, medverkade till att låta vår institution delta i högtidlighållandet av en händelse som var inledningen till ett ärorikt och blodigt århundrade av gemenskap, och som därför är en avgörande händelse för Europeiska unionen.
(Applåder)

Talmannen.
 Herr Nordmann! På kammarens och ordförandeskapets vägnar gläder det mig att såväl jag själv som presidiet kan ansluta sig till era påpekanden.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Angående en ordningsfråga, så vill även jag ansluta mig till dessa påpekanden. Vad jag vill ta upp är emellertid det hot från SAL som kan uppstå i Europa i avsaknad av en befogenhet på europeisk nivå att ta itu med den här saken på ett gemensamt och samordnat sätt. Jag inser att det kommer att bli en debatt i den här frågan, men jag kommer olyckligtvis inte att få tillfälle till att uttala min åsikt.
Jag uppmanar rådet att sammankalla till ett brådskande och informellt möte för europeiska hälsovårdsministrar för att försöka att samordna ett europeiskt svar. Jag ber den här kammaren och alla medlemsstater att stödja kommissionsledamot Byrnes initiativ att ändra våra fördrag, så att vi åtminstone har samma befogenheter att hantera mänskliga sjukdomar som djursjukdomar.

Talmannen.
 Jag är övertygad om, herr De Rossa, att kommissionen gladeligen kommer att ta till sig era kommentarer med tanke på att ni kommer att vara frånvarande när det är dags för reaktionen på kommissionsledamotens uttalande.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Jag skulle vilja göra er uppmärksamma på det faktum att flyktinglägret i Tulkarem invaderades tidigt på onsdag morgon av israeliska styrkor, vilket har bekräftats i israelisk och utländsk press. Soldaterna befallde alla män och pojkar mellan 15 och 55 att lämna sina hem och samlas på två platser i lägret. Där hölls de kvar under många timmar och frågades ut en efter en. Armén höll kvar 11 män som sades vara efterlysta terrorister. De andra männen och pojkarna lastades sedan på bussar och lastbilar som körde dem ett flertal kilometer utanför Tulkarem, där de blev tillsagda att stiga ur, och förbjöds att under de tre påföljande dagarna ta sig tillbaka till sina hem. Armén lämnade dem där utan någonting förutom de kläder som de bar, och utan att lämna kvar någon som helst proviant för den tredagars förvisning de blivit tvingade till.
Under tiden kom några av kvinnorna från flyktinglägret i Tulkarem med mat och basproviant till sina makar, bröder och söner, men upptäckte att soldaterna inte lät dem gå tillbaka till lägret, vilket fick som följd att även de blev fördrivna.
En israelisk arméöverste har tagit på sig det offentliga ansvaret för den här åtgärden, som naturligtvis strider mot den fjärde Genèvekonventionen, som Israel har undertecknat. Han har förklarat att det varit en god och framgångsrik åtgärd, med tillfredsställande resultat.

Talmannen.
 Jag noterar era kommentarer och kommer att ta upp dem med de israeliska myndigheterna och meddela er resultatet.

Andrews (UEN).
Herr talman! Angående en ordningsfråga, så skulle jag vilja göra er uppmärksam på en artikel i den spanska tidningen El País av den 30 mars under rubriken ?Avlyssnade ett halvt dussin länder vid rådets högkvarter. EU hävdar att Israel spionerade?. 
Herr talman! Jag är inte naiv nog att tro att den här incidenten är unik, utan inser att det är vanligt att underrättelseväsen över hela världen samlar information åt sina regeringar. Jag skulle ändå vilja fråga er vilka åtgärder parlamentets säkerhetsavdelning har vidtagit för att spåra liknande avlyssnings- och spionanordningar inom de nybyggda parlamentskontoren. Med hänsyn till utskottsbetänkandet om Echelon bör vi ge den här frågan viss prioritet.

Talmannen.
 Vad gäller kontrollåtgärder rådfrågar vi mot bakgrund av er fråga de andra institutionerna för att fastställa om det finns saker som återstår att göra. Såvitt vi vet är det ingen som tjuvlyssnar här, eftersom vi försöker att utföra vårt arbete offentligt. Vi kommer ändå att fortsätta att vidta de åtgärder och den försiktighet som vi kan.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Herr talman, ärade kolleger! Oberoende av de överenskommelser som vi kan nå nästa torsdag om resolutionen om Kuba, vill jag be er att ni agerar personligen och brådskande för att undersöka hur situationen är för de 78 anhållna, som anklagas för konspiration på grundval av lagen om skydd av Kubas nationella oberoende och ekonomi från 1999. Enligt en spansk dagstidning är den huvudsakliga anklagelsen mot en av de anhållna, Raúl Rivero, att han har konspirerat för en fransk samhällsomstörtande byrås räkning; byrån heter Reportrar utan gränser. Detta är ett synligt bevis på den förföljelsemani som råder i Castros diktatur. Dessa personer får dessutom mycket summariska rättegångar, och därför är det viktigt att parlamentet ingriper för att se till att de anhållnas situation och förhållanden förbättras.

Talmannen.
 Det har under den senaste tiden hänvisats till den här gruppen vid mer än ett tillfälle i denna kammare, bland annat av Salafranca Sánchez-Neyra. Jag har skrivit i mycket klara ordalag till de kubanska myndigheterna om saken, men har ännu inte mottagit något svar. Jag kommer att meddela svaret till de ledamöter som är intresserade av frågan om och när jag får ett svar. Vi har redan försökt att ingripa i detta.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! Vi kan inte annat än fördöma den hånfulla attityd som Förenta staternas utrikesminister intagit gentemot sina europeiska partner i Nato och Europeiska unionen genom att vägra att stiga ned från sin tron och erkänna Europeiska unionens trojka och sina andra motparter i Natos högkvarter som den nya suveränen. Powell begärde att Förenta nationerna skulle stödja det smutsiga imperialistkriget när det ägt rum och att USA:s centrala roll i fördelningen av rovet från det irakiska folket skulle ratificeras. I utbyte erbjöd han Europeiska unionens och Natos medlemsstater några smulor av det blodiga bytet i Irak, förutsatt att dessa finansierar så kallat humanitärt bistånd.
Rådet är skyldigt att ge oss en förklaring på varför ingen yttrade ett enda ord till fördömande av kriget under mötet med Powell. Vilken är denna nya roll för Förenta nationerna som det grekiska ordförandeskapet redan hänvisar till? Man måste förklara för oss om Europeiska unionen, trots folkets ständiga massdemonstrationer, är beredd att spela rollen som entreprenör och följa USA:s instruktioner till punkt och pricka, som ledande regeringstjänstemän har låtit oss förstå genom sina offentliga uttalanden. Den här sortens politiska ståndpunkt, som direkt tjänar storfinansiella intressen, kommer att väcka ännu starkare gräsrotsreaktioner.

Sakellariou (PSE).
Herr talman! Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har beslutat att begära en muntlig fråga om Kuba - som ju även Gasòliba i Böhm just nämnde -, så att vi kan diskutera med rådet och kommissionen hur problematiken där ser ut och så att vi kan samtala om argumenten och komma fram till slutsatser inom en lämplig ram. Herr talman! Av den anledningen har en stor majoritet i min grupp uttalat sig emot en debatt om aktuella och brådskande frågor. Vi anser nämligen att situationen i Kuba är så allvarlig och betydelsefull att vi måste fatta beslut i frågan i ett lämpligt sammanhang och inte efter en treminutersdebatt.
Herr talman! Jag känner till ert yttrande om de senaste arresteringarna som ägt rum i Kuba och även rådets fördömande av Kina. Därför ansåg vi att denna fråga inte hör hemma i en debatt om aktuella och brådskande frågor utan skall behandlas inom denna ram. Ni har reagerat korrekt på den aktuella situationen.
Min undran är om vi också kommer att få denna muntliga frågestund.

Talmannen.
 Det förefaller mig som om kammaren redan har uttalat sig i frågan om debatten om brott mot de mänskliga rättigheterna och rättsstatsprincipen. Den debatten kommer att hållas, men jag tror inte att den kommer att inverka på möjligheten till en mer detaljerad reflektion från kollegerna i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, om utskottet så önskar, i syfte att organisera ett åsiktsutbyte med de andra institutionerna.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag vill här i kammaren - som jag har tillhört i tio år - ge uttryck för den förfäran som jag känner inför dödandet och lemlästandet av oskyldiga offer i Irak. Alla dessa personer har för- och efternamn, precis som ni och jag; det handlar inte om statistiska uppgifter.
Jag vill ge uttryck för min vånda, eftersom vi fortfarande inte vet hur denna katastrof kommer att sluta, även om segertrumpeterna redan ljuder, och min sorg över att parlamentet inte har kunnat vara en samlande kraft för de miljoner européer i hela Europa som i dag öppet tar avstånd från kriget. Jag beklagar djupt att parlamentet inte har lyckats utarbeta en resolution, med ett mycket enkelt budskap: ?Stoppa kriget, stoppa dödandet?.
Jag vill också säga att jag under de senaste dagarna med bestörtning har sett hur Förenta staternas regering, fullständigt ogenerat och helt öppet, delar upp bytet, det vill säga vinsterna från återuppbyggnaden, mellan sig. Jag anser att det är en skam att parlamentet inte ens har fördömt detta: det är oanständigt och helt oacceptabelt att bytet delas upp över de dödas kroppar, och jag talar inte bara om irakierna, utan även om de unga brittiska och nordamerikanska soldater som förlorar livet. Herr talman! Jag var helt enkelt tvungen att säga detta.

Talmannen.
 Jag måste säga att jag instämmer i den allmänna besvikelsen över att kammaren inte kunde enas om något av de åtskilliga alternativ som fanns tillgängliga. När det gäller våra förberedelser inför dessa debatter vore det kanske lämpligt med en viss grad av lugn vid sidan av den drivande passion och det engagemang som vi tillför dessa frågor.

Lagendijk (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill bara reagera på inlägget av Baroness Ludford som kommenterade att jag i min egenskap av ordförande i delegationen EU-Turkiet skulle ha begärt att en delegation skulle skickas till rättegången mot Leyla Zana. Det är felaktigt. Jag har i en skrivelse till er, herr talman, begärt att den delegationen skulle skjutas upp och inte att den skulle ställas in. Det är en viktig skillnad eftersom även jag fortfarande till fullo inser vikten av den delegationen. Det är dock lika viktigt att veta vem som skall åka och när en sådan delegation avreser. Det är inte så att det bara var kristdemokrater, socialdemokrater och gröna som ansåg att den 28 mars kanske inte var ett bra datum. Mycket viktigare var att Zana själv via sin advokat sade att det inte vore så bra att komma till rättegången den 28 mars. Därför tycker jag att det är lite konstigt, herr talman, att det här i parlamentet finns partigrupper, och nu även Baroness Ludford, som coûte que coûte vill åka eftersom parlamentet beslutat att åka. Däremot tycker jag att det är mycket viktigt vad de personer som vi åker till och som vi vill ge vårt stöd själva anser om en sådan begäran. Hon har vid upprepade tillfällen talat om att det vore mycket bättre om vi kom vid ett senare tillfälle med hela parlamentsdelegationen. Det är så det ligger till i den här frågan, och jag tycker det är synd att baronessan inte placerat den här frågan i sitt rätta sammanhang.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Det jag har att säga är lite mer förlikande. Som traditionen bjuder belägras parlamentet trevligt nog av skolungdomar under sammanträdesperioderna på våren, av grupper från skolor och universitet i hela Europa. Det är säsong för officiella skolutflykter. Emellertid har inte alla samma möjligheter att utnyttja det vi kan erbjuda alla våra unga européer: skolungdom och studenter från de mest avlägsna, perifera regionerna kan inte komma hit av kostnadsskäl. Fram till för några år sedan gav parlamentet bidrag, konkret stöd till skolor och klasser i hela Europa, men sedan avskaffades dessa bidrag av ekonomiska skäl. Genom en snabb förfrågan har jag fått reda på att det finns bidrag till regionerna, alltså de territoriella myndigheterna, men att dessa tyvärr handhar dem som de vill. Herr talman! Jag tycker inte att det är rätt att skolklasser från avlägsna orter nu inte längre har samma möjligheter som andra att komma hit och se hur vi arbetar och vad vi gör. Av alla investeringar som vi kan göra för besöksgrupperna tycker jag att de som riktar sig till de unga är de klart intressantaste och också de som mest förtjänar en liten ekonomisk uppoffring.
(Applåder)

Talmannen.
 Herr Santini! Jag skall be tjänstemännen att förbereda ett referat åt er om utvecklingen av olika budgetfaktorer under de senaste åren. Utifrån min roll som talman, vilken har bidragit till att jag träffat ett stort antal skolgrupper, vet jag att vi fortsätter att investera stort i Euroscuola-programmet för barn från skolor inom unionen. Detta kommer inom kort att utökas till att omfatta barn i kandidatländernas skolor. Jag kommer att be kolleger att meddela sig med er om andra förändringar och se om det här är en fråga som vi borde överväga.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag har inom ramen för min politiska grupp alltid ansträngt mig för att stödja dialogen mellan parlamentet och Kubas myndigheter och folk. Jag anser dock, herr talman, att parlamentet absolut måste höja rösten under dessa omständigheter, när det har skett en våg av häktningar av fredliga oliktänkande, av försvarare av de mänskliga rättigheterna och oberoende journalister, som Raúl Rivero och Ricardo González Alonso, för vilka åklagaren begär straff på mellan 20 år och livstid, vid mycket summariska rättegångsförhandlingar, där varken företrädare för massmedier eller diplomatiska företrädare som är ackrediterade i Havanna har fått närvara.
Herr talman! Jag känner till initiativet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och min politiska grupp stöder det, om att genomföra en debatt om den här frågan i maj. Jag anser dock, herr talman, att parlamentet inte skulle vara situationen vuxen och att vi skulle göra kampen för frihet en björntjänst om vi inte höjer rösten för att fördöma dessa händelser och alla våldshändelser som har inträffat eller som kan inträffa på Kuba. Parlamentet bör sända ett budskap om solidaritet till familjerna till offren och till de anhållna, och mycket beslutsamt stå fast vid det ofrånkomliga kravet på frihet.

Talmannen.
 Vad gäller ert förslag om ett datum i maj gläder jag mig åt att se att er gruppordförande, Poettering, lyssnade. Ett sådant förslag bör komma från er grupp eller någon av de andra grupperna genom talmanskonferensen.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! Ni talar om att debatterna skall äga rum i lugn och ro, men bomber framkallar inga känslor av lugn. Jag fördömer skändningen av kyrkogårdarna i England, som jag djupt beklagar. Men med tanke på kriget är det inte detta som i dag fyller mig med fasa utan de tusentals döda irakierna, de intensiva bombningarna som sprider skräck över Bagdad eller Basra och som dödar män, kvinnor, barn och gamla; det är också tanken på vattenbristen som kan ge upphov till epidemier.
Jag märker att några i denna kammare bara riktar sin vrede mot vissa saker. För min del fördömer jag detta krig, oljebolagen och de övriga som har allierat sig med de engelska och amerikanska regeringarna, när dessa terroriserar ett helt folk och redan delar upp vinsterna av återuppbyggnaden sinsemellan.

Van Orden (PPE-DE).
Herr talman! Ett antal ledamöter har uttryckt sin oro över den humanitära situationen i Irak. Vad vi kan säga med tillförlitlighet är att den irakiska befolkningens situation kommer att förbättras enormt genom avlägsnandet av Saddam Hussein och hans tyranniska regim. Denna kammare borde gratulera koalitionens beväpnade styrkor till deras åtgärder, i synnerhet Förenta staterna och Förenade kungariket, som har varit aktiva för att få denna hemska regim på fall. Jag beklagar att Saddams anhängare i den här kammaren blev upprörda. Vi borde gratulera koalitionens beväpnade trupper till deras behärskning och deras stora framgång.

Ferrer (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill betona att det som har skett på Kuba under den senaste tiden kräver en djupgående debatt, och det skulle följaktligen glädja mig om förslaget om en muntlig fråga med en djup diskussion om den här frågan vinner gehör.
Men jag vill även betona att den ena frågan inte utesluter den andra. Av den anledningen anser jag att de allvarliga händelser som har inträffat, det vill säga de summariska rättegångar som just har ägt rum, det faktum att personer som bara har utövat rätten till åsiktsfrihet, eller rätten att tillämpa den lagstiftning som är i kraft för att skapa frihet, kräver att parlamentet omedelbart uttalar sig för att inge förhoppningar hos dessa personer som går igenom mycket smärtsamma händelser, och jag anser att det skulle vara mycket positivt om vi på torsdag kan fördöma det som sker på Kuba.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Även jag skulle vilja be er att skicka ett meddelande till Förenta staternas president, Bush, och till Förenade kungarikets premiärminister, Blair, där vi visar att vi värdesätter den beaktansvärda prestationen som gör att vi efter endast två veckors krig nu börjar se det under så lång tid lidande irakiska folket befrias från en av världens blodigaste tyranner i dag, och när allt kommer omkring med ett så lågt antal civila och militära offer med tanke på den enorma uppgiften.
Varje förlust av ett oskyldigt liv är en tragedi, men Saddam Hussein har under de två senaste veckorna avrättat och torterat fler människor för desertering och för välkomnande av våra trupper än alliansen möjligtvis har dödat av misstag till följd av militära strider.
Krig får alltid betalas med mänskligt lidande, men mänsklig frihet och global säkerhet för alla oss som är här i dag har inget pris.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om svår akut luftvägsinfektion (SAL).

Byrne
Herr talman! Jag är glad över att få den här möjligheten att informera denna kammare om de förhållanden som rör det tillstånd som är känt som svår akut luftvägsinfektion, eller SAL, för att använda förkortningen. De kan delas in i ett flertal olika frågor. Vad är SAL? Var kommer det ifrån? Hur sprider det sig? Hur kan vi stoppa det?
Denna infektion är en respiratorisk sjukdom som nyligen har rapporterats i Asien, Nordamerika och Europa. Sjukdomen börjar vanligtvis med feber, ibland i kombination med andra symtom såsom frossbrytningar, huvudvärk och värk i kroppen. Efter två till tio dagar kan personer som insjuknat i SAL utveckla en hosta som kan gå över i andningssvårigheter. I 10 till 20 procent av fallen kommer patienten att behöva vård i respirator. Man har uppskattat att SAL visat sig vara dödligt i 4 procent av fallen. Hittills har ingen behandling utöver god intensivvård och stödjande vård visat sig leda till några genomgående förbättringar av tillståndet hos personer med SAL.
När det gäller det smittämne som orsakat utbrottet har forskarna upptäckt ett tidigare okänt virus hos personer som insjuknat i SAL, som hör till familjen coronavirus. Medan det nya coronaviruset fortfarande är den ledande hypotesen för orsaken till SAL undersöks fortfarande andra virus som potentiella orsaker.
I fråga om spridning verkar det huvudsakliga sättet för spridning av SAL vara genom sekret från luftvägarna som kallas droppar, nämligen när någon med SAL hostar eller nyser ut droppar i luften och någon annan andas in dem. Men andra spridningssätt kan inte uteslutas, såsom direkt närkontakt med en infekterad person. I synnerhet människor som arbetar inom sjukvården och medlemmar av en SAL-patients hushåll har visat sig bli smittade. Men oron för andra potentiella spridningssätt har stigit.
När det gäller frågan om ursprunget: en utredningsgrupp från WHO har fått tillstånd av den kinesiska regeringen att resa till provinsen Guangdong. Forskare diskuterar för närvarande om SAL-viruset endera har hoppat till människor från en djurart eller har muterat till en kraftigare form. I sitt fortsatta arbete förväntas WHO-gruppen besöka Foshan City, där det första fallet av SAL rapporterades.
I fråga om antal i Europeiska unionen har man för alla 15 medlemsstater rapporterat totalt 46 fall - 19 sannolika och 27 misstänkta - utan dödsfall. Det är också viktigt att påpeka att det inte har skett någon lokal spridning inom Europeiska unionen.
I kandidatländerna, EFTA och andra europeiska länder har 14 länder rapporterat uppgifter om sammanlagt åtta fall - tre sannolika och fem misstänkta - utan dödsfall.
I de andra länderna har sammanlagt 2 396 fall hittills rapporterats, inklusive 89 dödsfall.
De okända faktorerna kombinerade med den globala spridningen av den här sjukdomen har oundvikligen väckt omfattande uppmärksamhet i medier. Men vi bör inte glömma bort det faktum att även om SAL ofta kallas en ?dödlig lunginflammation? visar uppskattningar att den dödar färre människor än ?normal? influensa.
Men SAL visar mycket tydligt att vi verkligen lever i globala förhållanden, där den ökade rörligheten av människor också gör det möjligt för sjukdomar att sprida sig friare än någonsin.
På grund av att modernt resande är bekvämt och omfattande krävs en högre grad av förberedelse över gränserna för att hantera det hot som smittsamma sjukdomar medför. I Europeiska unionen måste övervakningen och samordningen på gemenskapsnivå stärkas för att angripa hotet mot folkhälsan. Jag har understrukit detta behov under rätt lång tid nu, och i Europeiska konventet har den rapport som utarbetats av Katiforis erkänt behovet, och jag hoppas att konventet kommer att ta upp detta i sina diskussioner.
Gemenskapens nätverk för smittsamma sjukdomar inledde sitt arbete för tre år sedan för att spåra och kontrollera smittsamma sjukdomar hos människor, oavsett grund och risk för spridning. Detta nätverk tjänar till att granska och utreda utbrotten. Detta omfattar också att fastställa orsaken och definiera kontrollåtgärder. Kommissionens roll är att samordna och stödja dessa aktiviteter.
Detta utbrott av SAL sätter den verkliga kapaciteten hos de två pelarna i nätverket på prov - epidemiologisk övervakning och tidig varning. Nätverkskommittén har tillsammans med kommissionen fastställt och tagit ett effektivt övervakningssystem i bruk. Det här systemet tar upp alla misstänkta fall av SAL och ger en fullständig och tydlig bild av utvecklingen under utbrottet.
Vi måste naturligtvis vara försiktiga och inte göra några farliga misstag. Den här strategin verkar fungera: de flesta av de misstänkta fallen visar sig vara någonting annat.
Detta är dock ingen god grund för tillfredsställelse. Europeiska unionens övervakningsstrategi i fråga om SAL är helt och hållet sammankopplad med den globala övervakningen som samordnas av Världshälsoorganisationen.
Den andra faktorn i denna strategi är förebyggande. Vi måste arbeta tillsammans för att minska risken för den här sjukdomen. Onödigt resande till drabbade områden bör avrådas eller skjutas upp. Hong Kong och provinsen Guangdong i Kina har angivits av WHO i detta avseende. Detta är under ständig översyn, och ytterligare råd kommer att utfärdas om situationen i andra regioner motiverar begränsning av resor.
På samma sätt borde alla enas om vikten av hälsokontroll vid avresa från drabbade områden och tillhandahållandet av information till passagerare och flygpersonal.
Kommissionen spelar sin roll som samordnare, och uppmuntrar till allmänna tillvägagångssätt och kriterier. Under de senaste tre veckorna har mina tjänstemän försökt att förena nationella åtgärder med globala åtgärder genom regelbundna sammanträden, ljudkonferenser och överläggning med medlemsstaterna, kandidatländerna och Världshälsoorganisationen.
SAL medför naturligtvis andra aspekter vid sidan av följder för folkhälsan. Utbrottet av SAL har redan haft en politisk och ekonomisk inverkan. Rekommendationer när det gäller resor har påverkat flygtrafik och turism i Asien. Nu har industrimässor och industrimöten skjutits upp, och det förutspås att Asiens ekonomiska tillväxt kan drabbas. Tidigare rapporter till WHO från drabbade länder hade naturligtvis kunnat dämpa en stor del av effekterna. Det här är en mycket viktig lärdom för framtiden.
Jag måste understryka att gränsen för kommissionens kapacitet att ytterligare utvidga sin samordnande och underlättande roll för närvarande är nådd. I avsaknad av nya system för att samla den befintliga expertisen kommer vi inte att ha möjlighet att utöka våra nuvarande ansträngningar. Jag har vid många tillfällen hänvisat till våra planer för att stärka vår kapacitet att hantera smittsamma sjukdomar.
Enligt min uppfattning är det mest effektiva sättet att stärka gemenskapens åtgärder att upprätta ett europeiskt centrum för att förebygga och kontrollera sjukdomar. Som många av er kommer att märka har vi kommit långt med förberedelserna för den bemyndigandelagstiftning som jag avser att lägga fram inom de närmaste månaderna. Mitt förslag kommer att vara att ha upprättat ett sådant center år 2005.
Centret kommer att förbättra övervakningen. Man kommer därifrån att samordna och underlätta gemensam respons och samarbeta med medlemsstater, tredje länder och internationella organisationer, framför allt Världshälsoorganisationen. Centret kommer inte att ersätta befintliga nationella organ, utan snarare sammansluta dem så att de kan fungera som en referens- och samordningspunkt i såväl rutin- som krissituationer. Detta kommer också att spela en betydelsefull roll i ett utvidgat Europa.
På multinationell nivå kan situationen i fråga om SAL sägas vara under kontroll, men den förbättras inte som man från början förväntade sig. I Europa verkar situationen fortfarande vara hanterbar. De stränga kontrollförfarandena måste emellertid fortsätta. I kampen för att bestrida denna sjukdom är det av avgörande betydelse för alla som tror att de har symtomen och har rest i de drabbade områdena att rådfråga sin läkare.
Vi får inte försumma det stöd som EU och dess medlemsstater kan ge till de drabbade länderna i deras sökande efter orsaken och botemedlet. Man diskuterar fortfarande om det smittämne som orsakat utbrottet ligger nära den vanliga förkylningen eller coronaviruset. Vi måste fortsätta att stödja WHO i dess bemödanden i den här frågan.
Till sist kan jag försäkra er om att kommissionen kommer att fortsätta att med medlemsstaterna, och i nära samarbete med kandidatländerna och WHO, göra allt i sin makt för att slå tillbaka spridningen av SAL.
Som svar på det De Rossa sade tidigare kan jag säga att förberedande diskussioner har ägt rum med rådet om att organisera ett rådsmöte under den närmaste framtiden för fortsatta diskussioner om denna fråga.

Trakatellis (PPE-DE).
Herr talman! Vi har i dag ett utmärkt tillfälle att debattera och förstå vissa grundläggande folkhälsofrågor och främja dem på EU-nivå. Eftersom jag hade äran att agera som föredragande för folkhälsa för Europeiska unionen skulle jag vilja säga att det är oerhört viktigt att en av de tre åtgärderna i vår strategi vad gäller detta program under de kommande fem åren är att utveckla ett snabbt svarssystem för hälsorisker.
Jag har ett par tre kommentarer, och sedan skall jag komma tillbaka till det kommissionsledamoten sade om ett center, vilket är mycket viktigt nu, om vi skall ha möjlighet att hantera hälsorisker effektivt. Den rörlighet som existerar i dag, där miljontals människor reser till alla jordens hörn, har lett till en enorm ökning av smittsamma sjukdomar, vilket jag är säker på att ni alla är mycket medvetna om. Vi har upplevt detta i fråga om svår akut luftvägsinfektion. Den startade i en kinesisk provins, och nu finns det fall till och med i Europa. Den andra viktiga punkten är att det uppstår plötsliga epidemier av nya sjukdomar. Under de senaste 20 åren har det kommit rapporter om 30 nya smittsamma sjukdomar, eller varianter av gamla sjukdomar som förorsakas av muterade virus, eller så händer det till och med att gamla sjukdomar som tuberkulos återuppstår, bara för att ge ett exempel.
Följaktligen kräver allt detta konstant vaksamhet, konstant övervakning och ett genmäle, ett organiserat, samordnat genmäle. Vidare finns nu också det bekanta motståndet mot antibiotika som bakterier håller på att utveckla. Nu för tiden kan man åka till sjukhuset för att behandlas för någon sjukdom, och plötsligt drabbas man av en sjukhussmitta som ibland är mycket, mycket allvarligt. Dessa sorters bakterier, som vi inte kan behandla med antibiotika, utgör således också en fara, och vi är i behov av forskning för att kunna hantera dem.
Slutligen en sista punkt: biologisk terrorism. Biologisk terrorism, där terrorister använder bakteriesporer eller virus eller någonting annat, är också ett hot som kräver en samordnad och lämplig respons.
För att komma tillbaka till vad kommissionsledamoten sade tidigare bekräftar det jag just har sagt det behov han nämnde av ett center på EU-nivå, med inrättningar, ett nätverk av laboratorier, för att undersöka och övervaka och samordna dessa responser så att vi kan utforska sjukdomar snabbt, och snabbt fastställa såväl deras källor som på vilket sätt de skall behandlas. Följaktligen måste vi ha modet att stödja detta center. En konferens om detta center hölls i Europaparlamentet i november, med Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater som arrangör, där trettio av de mest eminenta epidemiologerna deltog. Låt mig på engelska läsa upp slutsatsen för er, som är från november, med andra ord före SAL. Den lyder:

Roth-Behrendt (PSE).
Herr talman! Jag är rädd att jag måste göra Trakatellis besviken. Det är ganska lätt att grusa hans förhoppningar om att kollegerna i konventet nu skulle lyssna och plötsligt se hälsopolitiken som en prioritet. Jag tror inte att det kommer att bli fallet.
Jag har uppmärksamt lyssnat på Byrne och Trakatellis, och jag ger er rätt. Naturligtvis behövs mycket av det som ni nämnt, men det vi gjort hittills räcker inte. Det europeiska systemet för epidemiologisk övervakning och kontroll av överförbara sjukdomar som vi redan har är inte bättre än kvaliteten, tillförlitligheten och snabbheten hos de nationella systemen, som är helt olika varandra. Därför håller jag med er om att vi bör inrätta ett vetenskapligt forskningscentrum. Men även det kommer säkert endast att vara som en droppe i havet. Mer forskning vill ni säkert ha, herr Trakatellis. Min kollega Malliori ställer sig säkert bakom det, och det är nog riktigt, men det är inte vad vi verkligen behöver.
Hittills har vi uttryckligen uteslutit harmonisering på lagstiftningens område i Europeiska unionen. I vårt system för bekämpning av överförbara sjukdomar har vi uttryckligen slagit fast att vi inte skall ha någon harmonisering av nationella lagar och bestämmelser. Herr kommissionär! Ni nämnde tidigare att det viktigaste just nu är det förebyggande. Vi måste exempelvis minska exponeringen för vissa sjukdomar. Vad händer då om pesten faktiskt kommer tillbaka till Europa eller bara bryter ut igen? Vad händer om polio - barnförlamning - sprider sig igen? Är vi förberedda på det? Jag kan berätta att vi inte är det. Vi har ingen glädje av ett epidemiologiskt system som t.ex. innebär att man i vissa länder avråder från att resa till vissa regioner men inte i andra och där det i vissa länder görs observationer på flygplatser medan det i andra länder i Europeiska unionen inte görs någonting av det slaget.
Därför måste jag helt enkelt säga att det enda vi behöver göra - men det måste vi vara eniga om - är att införa en behörighet för hälsopolitiken i fördraget. Herr Trakatellis, jag är den förste att entusiastiskt ge mitt bifall till er om ni lyckas genomdriva det i er grupp. Jag har inte läst särskilt många yttranden gällande konventet där det ges uttryck för en sådan önskan, förutom då Grossetête förstås, och kanske gäller det även för er själv. Men, herr Poettering, - och jag ser att ni lyssnar - anser ni att det måste finnas en gemenskapsbehörighet på hälsopolitikens område? Vi är förväntansfulla! Min grupp har sagt - kanske inte på högsta nivå - att vi inte vill ha kvar något ?alibicentrum?.
Europeiska unionen skall ha riktiga behörigheter för att lösa dessa problem. Vad skall vi säga till folk nästa år vid Europavalet? Är vi verkligen rustade att med samma hygiennormer, åtminstone miniminormer, övervinna och bekämpa sjukdomar? Herr Trakatellis, ni undrade om människor kan bli ännu sjukare på sjukhus? Ja, det kan de eftersom vi inte har några jämförbara standarder för sjukhus. Är det den Europeiska union vi önskar oss för våra medborgare? Nej! Vi vill inte bara ha konkurrens och inre marknad, utan vi vill även ha socialt skydd och hälsoskydd. Det har vi inte lyckats med hittills.
Om vi nu tar fallet med SAL som exempel och vill åstadkomma något med detta måste vi först lyckas med att få bindande regler inom en behörighet för Europeiska unionen på hälsopolitikens område. Jag vill verkligen be er herr Byrne att stödja oss och säga att vi behöver en gemensam behörighet. Säg det till kommissionen och Prodi som alltid klargjort för oss att han lyssnar på folkets själ. Det har vi ju märkt med tanke på Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet.
Herr Byrne! Jag stöder er i ert krav på mer personal och fördubblad budget i de kommande budgetöverläggningarna. Men att uppbringa mod till detta måste ni göra själv.
(Applåder)

Ries (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Först vill jag för den liberala gruppens räkning uttrycka mitt deltagande med de anhöriga till de sammanlagt 100 offren som - vilket kommissionsledamoten har påpekat - har ryckts bort av denna avvikande form av lunginflammation, ett virus som uppenbarligen sprider sig rekordsnabbt över hela världen, framför allt i Sydostasien och i Kanada. För tillfället verkar det som om Europa i stort sett har skonats: kommissionsledamoten har meddelat de aktuella siffrorna för medlemsstaterna och kandidatländerna.
För övrigt vill jag tacka honom för den exakta redogörelse han har givit oss om huvuddragen i det ömsesidiga utbytet av information mellan Världshälsoorganisationen (WHO) och övervakningssystemet i Europeiska unionen.
Vad kan man konstatera på detta stadium? Först och främst har vi troligen anledning att vara oroliga, om man skall tro de uttalanden som härrör från en talesman för WHO, som jag citerar: ?Det kommer att bli svårt, och vi kan nog räkna med att det blir långvarigt.? Kort sagt är kampen mot epidemin med svår akut luftvägsinfektion (SAL) att likna vid en verklig klappjakt för hälsovårdmyndigheterna och forskarna i hela världen, framför allt vad gäller behandlingen. För det andra har vi trots allt anledning att, så mycket som möjligt, lugna de europeiska medborgarna, vilket kommissionsledamoten har förklarat i ett meddelande: ?Endast sjuka personer är smittbärare, vilket gör det lättare att spåra sjukdomen.?
Däremot måste det ändå sägas här: Hur kan man undgå att uppröras över den kinesiska regeringens lättsinniga och oansvariga hållning? Först nästan fem månader efter anmälan om existensen av ifrågavarande virus beslöt den kinesiske hälsovårdsministern att gå ut med informationen.
När detta är sagt återvänder jag till situationen i Europa för att avsluta med det viktigaste: Vi måste konstatera att denna nya kris erbjuder ytterligare ett argument för dem som, i likhet med de föregående talarna, vilkas åsikt jag naturligtvis delar, anser att folkhälsan skall utgöra ett gemensamt kompetensområde för Europeiska unionen, en ställning som den i dag mer än någonsin förtjänar, vid den tidpunkt då vårt förslag till författning tar form. Jag är övertygad om att denna kris slutligen kommer att driva fram ett europeiskt hälsoskydd och påskynda kommissionsledamotens förslag att senast år 2005 inrätta ett europeiskt centrum för att bekämpa sjukdomar enligt den modell som tillämpas vid Center for Disease Control (CDC) i Atlanta.

Meijer (GUE/NGL).
Fru talman! Sedan några veckor verkar det som om vi blir överfallna av ett helt nytt hot som kan liknas vid andra oförutsägbara sjukdomar som aids, Ebola och legionärssjuka. Vi hade dock kunnat vara förberedda. Sedan den influensaepidemi som år 1918 krävde ett okänt stort antal människoliv i Europa så vet vi att influensavirusets sammansättning ständigt kan förändras. Förebyggande vaccinering mot influensa ger bara ett skydd mot kända och förväntade former av influensa och inte mot avvikande nya former. Många epidemier uppstår sedan gammalt i Kinas inland och förflyttar sig sedan långsamt västerut över den eurasiatiska kontinenten. Det enda som är nytt är att det inte längre handlar om en långsam förflyttning över land utan om en snabb spridning via flygtrafiken från Hongkong och Singapore.
För några år sedan hotade ett influensavirus med en ännu okänd sammansättning att sprida sig över världen utifrån Hongkong. Redan då förutsatte man att viruset bland annat hade påverkats av en sjukdom bland fåglar. Vad som då i tid kunde undvikas händer nu. Människor som löpt risk att få den här sjukdomen har inte undersökts i tid, och resor till smittoområdena har pågått för länge. Det hade antagligen inte gått att förhindra att det här viruset uppstod och kanske inte heller den första spridningen av det inom Kina. Däremot har det faktum att sjukdomen upptäckts inte bara i Asien utan även i Europa och Kanada allt att göra med en för avvaktande och tolerant hållning. Affärsintressen som leder till intensiva kontakter med Östasien bör underordnas motarbetandet och begränsandet av den här sjukdomen. Jag uppmanar kommissionen att samråda med medlemsstaterna om en begränsning av flygtrafiken och stränga karantänregler för de som kommer till Europa från smittade områden.

de Roo (Verts/ALE).
SAL är ett mycket allvarligt problem. Knappt hundra personer har avlidit och tusentals har smittats. Antibiotika hjälper inte, och det finns fortfarande inte några antivirala läkemedel. Därför krävs det stor försiktighet. Den 19 mars påstod europeiska nätverket för smittsamma sjukdomar att SAL endast kan spridas genom direktkontakter. Det vet vi dock inte med säkerhet. Vi måste agera enligt försiktighetsprincipen. Spridningsmönstret för SAL ger upphov till många frågor. Därför är det väldigt hög tid att Europeiska unionen vidtar åtgärder. Min grupp, De Gröna, föreslår fyra åtgärder. I första hand måste alla flygbolag som flyger på Europa med passagerare från Kina, Hongkong, Vietnam, Taiwan och Singapore se till att alla passagerare läkarundersöks innan de reser till Europa, och vid tveksamheter bör passagerare från dessa länder förvägras avresa till Europa.
För det andra bör europeiska myndigheter å det starkaste avråda från resor från Europa till dessa länder.
För det tredje bör det grekiska ordförandeskapet mycket snart sammankalla de europeiska hälsoministrarna för extra samtal om hur SAL skall hanteras.
För det fjärde måste både hälsovården och miljövården bli en europeisk befogenhet, eftersom varken hälso- eller miljöproblem har några gränser. Ett europeiskt centrum för bekämpning av smittsamma sjukdomar räcker inte.

Mussa (UEN).
Fru talman, herr kommissionär, ledamöter! Jag skulle vilja göra några påpekanden för UEN-gruppens räkning. För ett år sedan översände jag en fråga till kommissionen i vilken jag underströk risken för att sådana här händelser skulle inträffa, med tanke på att virus, bakterier och giftiga ämnen används och manipuleras i världen utan att vi känner till det.
Den aktuella virusinfektion som går under namnet SAL håller på att skapa en verklig våg av panik i hela världen, av rädsla för en snabb spridning. Fruktan beror framför allt på det faktum att man för närvarande bara känner till några få karakteristika, vilka hur som helt inte räcker för att vi alla skall kunna hävda att vi inte har smittats.
Smitthärden tycks finnas i Guangdongprovinsen i Kina, och därifrån har infektionen spridit sig till Asiens storstäder: Hong Kong, Singapore, Bangkok, Shanghai, Peking. Sedan har den förts vidare till hela världen och orsakat insjuknanden och dödsfall. Som ni alla vet finns det ingen ordentlig tillsyn över dessa områden, varken i fråga om hygien eller när det gäller möjligheterna att administrera läkemedel som kan bekämpa dessa sjukdomar.
De etiologiska faktorerna bakom den aktuella virusinfektionen är fortfarande okända, men sannolikt är upphovet en mutation av ett djurvirus, coronaviruset. Man tror att en vetenskapsman som höll på att manipulera ett virus för att skapa ett vaccin eller modifiera det tappade kontrollen över det, och att denne man själv föll offer för det.
Det vi har fått reda på om detta syndrom är att smittan överförs - lyssna nu! - direkt men också via miljön. De enda möjligheterna att diagnostisera sjukdomen för närvarande är av semiologisk art, eftersom det ännu inte finns några kit för klinisk diagnos. Den behandling som kan ges är lika med noll. Det enda man kan erbjuda de smittade är stöd, eftersom läkekonsten ännu inte känner till något motmedel som kan bekämpa sjukdomen. Det verkar stå klart att det, eftersom det ännu inte går att identifiera det etiologiska ämnet, kommer att uppstå vissa större problem för befolkningen i Europeiska unionen och resten av världen, också med tanke på somliga av de viktigaste aspekterna bakom dess spridning. Viruset verkar spridas utifrån ett av Asiens främsta ekonomiska centrum, där ett stort antal föremål och människor passerar: Kina, nationen som inte förrän i dag har förklarat sig villig till ett informationsutbyte. Det går inte att koppla upp sig till Internet från Kuba och Kina.
Av alla dessa skäl ber vi kommissionen att för det första skapa en expertgrupp - inte något stort antal eller någon kommitté - som skall övervaka sjukdomens spridning inom EU. När jag går in i operationssalen väljer jag ett biträde och en assistent; jag vill inte ha en hel skolklass. För det andra att tillsammans med Världshälsoorganisationen utarbeta ett standardförfarande för att isolera misstänkta fall hos EU-medborgare, vilket skall tillämpas av alla medlemsstaterna, för att på så sätt undvika att varje land har sina egna rutiner. För det tredje att uppmana alla medlemsstaterna att bygga upp en databas med de personer som under de senaste tre månaderna har färdats eller vistats i riskområdena, och övervaka deras hälsotillstånd i syfte att snabbt kunna ingripa om sjukdomen bryter ut. För det fjärde att tillsammans med Världshälsoorganisationen fastställa hur och hur länge människor, djur och föremål som kommer från riskområdena skall sättas i karantän respektive desinficeras, så att vi undviker att vaksamhetsnivåerna varierar från stat till stat. För det femte att inrätta en nödhjälpsfond för hälsoområdet, liksom man en gång gjorde för naturkatastrofer, så att varje medlemsstat kan rusta sig för att bemöta denna potentiella epidemi. 
Denna organisations- och informationsstrategi är av grundläggande betydelse för att vi skall kunna ingripa mycket snabbt och med riktade insatser när vaccinet blir tillgängligt.

?alliori (PSE).
Fru talman, herr kommissionär! Som om det inte vore tillräckligt med kriget har en annan orsak till ett växande antal offer uppstått vid samma tidpunkt.
Svår akut luftvägsinfektion har hittills angripit 2 416 personer i alla åldrar och har orsakat 89 dödsfall, huvudsakligen i Asien. Vad som är viktigt är naturligtvis att myndigheterna i Kina, där epidemin först bröt ut, har tillåtit experter från Världshälsoorganisationen, låt vara något senkommet, att besöka den södra delen av landet och hjälpa till att undersöka de faktorer som ligger till grund för sjukdomen och hur den överförs. Den fart med vilken epidemin sprider sig visar hur viktigt det är att alla fall rapporteras med en gång, vilket är anledningen till att jag anser att Europeiska kommissionen bör uttömma alla möjligheter man har för att övertala tredje länder att genast informera alla kompetenta organisationer och samarbeta på ett effektivt sätt, vare sig de har undertecknat ett samarbetsavtal med Världshälsoorganisationen eller inte.
Det har förekommit 46 fall inom Europeiska unionen, som drabbat personer som har rest till ett av de länder där sjukdomen är endemisk, men hittills har det inte kommit några rapporter om några fall av sekundärsmitta eller om några dödsfall. Jag förlitar mig på att dessa uppmuntrande faktorer inte enbart beror på det system för tidig varning som var till stor hjälp för att göra det möjligt att vidta försiktighetsåtgärder, utan också på den höga nivån på sjukvården. Vidare samarbete mellan medlemsstaterna och Världshälsoorganisationen kommer att möjliggöra ett fortsatt ömsesidigt informationsflöde så att alla ytterligare åtgärder som anses nödvändiga på grundval av ny information kan vidtas, men detta kan inte betraktas som tillfredsställande. Jag hänvisar nu uteslutande till de rena folkhälsoaspekterna hos problemet. Jag skall inte älta de ekonomiska konsekvenser som beror på begränsning av flygresor och turism till högriskområden.
Herr kommissionär! Som vi har sagt tidigare innebär uppkomsten av nya hot mot folkhälsan att det finns trängande behov för upprättande av system som kan svara precist, omedelbart och effektivt på dagliga faror och utmaningar. Det finns ett flertal åtgärder som jämte befintliga åtgärder kan vara lämpliga i detta sammanhang. Det handlar om följande:
Att omedelbart upprätta och få i gång ett europeiskt center för att kontrollera och övervaka smittsamma sjukdomar, liknande CDC [The Centers for disease Control and Preventions] i Förenta staterna. Det är viktigt att inom ramen för detta center åstadkomma ett nätverk av laboratorier för undersökning av epidemier och utföra relaterad forskning.
Upprättandet av en expertgrupp, en specialistgrupp som skulle kunna vidta åtgärder när det uppstår epidemier med naturligt ursprung snarare än som ett resultat av medveten handling. En sådan grupp har redan upprättats för biologisk terrorism.
Bestämmelserna om anslag för tekniskt stöd för ovannämnda åtgärder.
Som ni vet, herr kommissionär, försöker det grekiska ordförandeskapet att stärka den rättsliga grunden på området för folkhälsa. Jag hoppas att denna olyckliga situation kommer att göra detta behov tydligare och övertyga personer som är av en annan åsikt.

Whitehead (PSE).
Fru talman! Jag skulle först och främst vilja be kommissionsledamoten om ursäkt för att jag kallades ut ur kammaren medan han talade.
För 80 år sedan fanns det ett samband mellan stora krig, katastrofer och en pandemi. Ingen vet i detta skede exakt vad för slags karaktär SAL kommer att anta, eller dess möjliga spridning. Viruset verkar vara motståndskraftigt mot behandling med antibiotika, ha en växlande utveckling och inte nödvändigtvis följa det förlopp som man skulle kunna förvänta sig i fråga om de insjuknades sårbarhet. Friska människor dukar under lika snabbt som, eller snabbare än, de mycket gamla och de mycket unga.
Under dessa omständigheter står ni, herr kommissionär, nu för första gången på den mänskliga fronten inför vad ni har stått inför tre eller fyra gånger i fråga om djursjukdomar. De flesta av oss här i kammaren, som Malliori som just har talat, kommer nu att i denna allvarliga kris försöka få till stånd ett upprättande av någonting i stil med ett system med snabbt informationsutbyte, som knyter samman alla de förebyggande åtgärder som länderna i Europeiska unionen själva kan vidta.
Som Malliori just sade kommer det här problemet i varje fall att föra någonting gott med sig om vi - trots alla tragiska möjligheter - kan se detta som ett tillfälle att genom någon form av europeiskt hälsovårdscenter föra processen för övervakning och analys av detta hot närmare samman, ett hot som verkligen är mycket allvarligare och mindre känt än något annat vi sett under senare år.
Tack vare analysen av de uppgifter från Asien som kommissionsledamoten hittills har mottagit vet vi nu tillräckligt om de utmärkande dragen hos utbrottet i provinsen Guangdong under förra året och i vilken grad det kan ha gått igenom en egen cykel som nu kan analyseras för att kunna ha en uppfattning om på vilket sätt sjukdomen bör ringas in och isoleras här i Västeuropa. Det verkar som om det finns ett flertal egenheter hos den här sjukdomen, och jag hoppas att vi, eftersom den fortfarande inte förekommer i så hög grad här, kan analysera de fall som har kommit till Europeiska unionen på djupet. Vi är bättre lämpade än de flesta att förändra detta från en pandemi som hotar oss alla till en epidemi som kan botas.

Bowe (PSE).
Fru talman! Som ledamot av Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Kina välkomnar jag Byrnes uttalande och uppmuntran. Kommissionens uttalande och vår debatt i dag understryker ett mycket stort problem som hela världen - i sanning hela den globala mänskligheten - bör intressera sig för. Vi bör vara på vår vakt mot och medvetna om farorna med plötsliga utbrott av mycket smittsamma och farliga sjukdomar som plötsligt kan spridas globalt. Med tanke på de moderna transportsystemen bör vi alla vara medvetna om de potentiella problemen.
Det kan vara mycket svårt att fastställa ett farligt utbrott som kommer att få globala följder - i synnerhet i tidiga skeden i avlägsna områden. Vi måste trots detta gratulera de kinesiska myndigheterna till samarbetet med en internationell organisation, WHO, i samband med undersökningen av de specifika särdragen hos sjukdomen och de särskilda spridningssätten. Vi ser fram emot ytterligare ökat samarbete från de kinesiska myndigheternas sida med hänsyn till den här frågan.
Liksom vid alla utbrott av det här slaget måste man dra lärdomar. Vi bör uppmana i synnerhet de kinesiska myndigheterna att föregå med gott exempel inför världen och genomföra en fullständig, offentlig och öppen undersökning i fråga om utbrottet av den här sjukdomen och dess spridningssätt. Vi hoppas att man till fullo kommer att involvera internationella organ där så är lämpligt, i synnerhet WHO, och se till att hela världen drar lärdom av Kinas erfarenhet i fråga om att hantera denna incident.
Vi kan förvänta oss ytterligare incidenter av den här typen i framtiden. Epidemier av sjukdomar som vi har liten kunskap om och som uppstår plötsligt och med snabb spridning kommer med säkerhet att uppstå på andra platser och vid andra tidpunkter. Det ligger i Europas intresse, och hela världens intresse, att Kina visar världen vad som måste göras under sådana här omständigheter.

Byrne
Fru talman! Det är särskilt passande att vi för denna tämligen djupgående diskussion om den här frågan i parlamentet just i dag, på Världshälsodagen.
Jag skall svara på ett antal frågor som ni har tagit upp. Whitehead frågade mig först och främst om behovet av ett snabbt svarssystem. Vi har ordnat en sådan sak - nätverket för smittsamma sjukdomar - som uträttar värdefullt arbete på det här området och som har uträttat värdefullt arbete som gensvar på just detta utbrott av SAL.
Vi har mycket nära kontakt med Världshälsoorganisationen, inte enbart från institution till institution. Sedan förra året har det skett en omplacering av experter, och några av personerna inom WHO arbetar med oss och en del av vår personal arbetar med dem. Detta bidrar stort till överföringen av information och kunskap mellan institutionerna. WHO har för närvarande en grupp på plats i Kina som svarar för den viktiga uppgiften att besluta vad som behöver göras ytterligare. Jag kommer att granska alla dessa frågor tillsammans med dr Brundtland, WHO:s generaldirektör, när jag träffar henne vid mitt nästa sammanträde den 6 maj.
Det är också passande att många av er frågade om i vilken omfattning vi kan komma att behöva utvidga behörigheterna på EU-nivå. Jag är lite mer optimistisk i fråga om detta än vissa talare i den här debatten. Jag har diskuterat detta med ett flertal ledamöter av kammaren, och med ett flertal regeringsministrar, under rätt lång tid nu. Det gläder mig att kunna säga att den här idén har letat sig fram till ett flertal olika forum, inte minst i den kommitté där Katiforis är ordförande och i hans rapport som lades fram i konventet för några veckor sedan.
Denna rapport innehöll ett antal rekommendationer, där det lades vikt vid att det bör vara någonting i fördragen som skapar en utvidgad behörighet för folkhälsa som skulle ge oss en laglig grund för att föra fram harmoniserad lagstiftning på området för folkhälsa. Som någon sade tidigare i debatten har vi långt större befogenheter i samband med djurens hälsa än i samband med människornas hälsa. Jag vet att många personer i kammaren är bekymrade över detta. Jag är också bekymrad över det. Detta måste vi ändra på. Jag har tagit upp den här frågan vid ett flertal tillfällen vid kommissionens sammanträden. Jag gläder mig mycket åt att kunna tala om för kammaren att det är kommissionens policy att driva den här frågan vidare i konventet. Vi har redan drivit den vidare i Katiforis' kommitté och på annat håll.
En av de frågor som jag för närvarande arbetar med i mitt eget generaldirektorat är utarbetandet av en ny artikel 152, som det skulle vara önskvärt att inkludera i ett nytt konstitutionellt fördrag. Detta skulle tillhandahålla den typ av laglig grund som, liksom många av er har anfört här i kväll, är nödvändig för att upprätta en tillräcklig grund för harmoniserad lagstiftning på området för smittsamma sjukdomar och andra områden.
Jag hyser en försiktig optimism om att konventet skall ta till sig dessa idéer, att de skall leta sig fram till en slutgiltig rapport och till sist bli föremål för diskussion vid en regeringskonferens och, hoppas jag, slutligen ta plats i den slutgiltiga konvention som vi i slutändan lägger fram för Europas folk.

Talmannen.
 Jag förklarar denna punkt avslutad.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0083/2003) av Grosch, för utskottet för regionalpolitik, transport och turism, om grundläggande kompetens och fortbildning för förare av vissa vägfordon för gods- och persontransport och om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3820/85 och rådets direktiv 91/439/EEG samt om upphävande av rådets direktiv 76/914/EEG [8938/1/2002 - C5-0615/2002 - 2001/0033(COD)].

Grosch (PPE-DE)
Fru talman, fru kommissionär, värderade kolleger! Vi befinner oss i den andra behandlingen. Tack vare det goda stödet från kommissionen och era medarbetare, men också kollegernas beredvillighet att inte låta diskussionen köra fast i detaljer, har den gemensamma ståndpunkten gett ett mycket positivt resultat, anser jag, som vi i morgon kan hålla en omröstning om.
Direktiven om grundläggande kompetens - som de numera heter - och fortbildning utgör enligt mig en del av en helhet bestående av körtider och viloperioder, körkort och nu fortbildningen. Jag skulle vilja kalla det ett vägtransporternas socialpaket som å ena sidan skapar en riktig avreglering men å andra sidan även medför att dessa arbetsvillkor inte är på bekostnad av säkerhet, arbetskvalitet eller utbildning. Vi vet hur hård konkurrensen är i synnerhet inom vägtransporter, och därför var dessa reglerande åtgärder av yttersta vikt.
Den gemensamma ståndpunkten var i stora drag tillfredsställande även för oss i parlamentet. Två tredjedelar av de föreslagna ändringarna antogs trots allt, och dessutom klarades det av tillsammans med en rytm och en tidsplan. Det är närmast häpnadsväckande med tanke på vissa arbeten här i parlamentet. Överlappningen med körkortet finns inte längre kvar. Det innebär att den som har en riktig förarutbildning som grund för sitt körkort inte längre behöver medverka i denna grundläggande kompetensutveckling. Vad som var mycket viktigt för oss var att det inte är förarens ursprungsland utan platsen föraren trafikerar, firman respektive företaget eller dess ursprungsland i de 15 medlemsstaterna som är avgörande. Människor från tredje land skall också förvärva denna grundläggande kompetens.
Programmen är inte lika stelbenta längre. Utbildningsmålen har fastslagits, även inom fortbildningen. Rytmen om sju timmar per år är en bra lösning både för fortbildningen och företagen. Man kan också utgå ifrån att detta bringats i samklang med de nya bestämmelserna för tillträde till yrket. Det betyder att det inte återstår några stötestenar i det här avseendet.
Vi beklagar att rörligheten för utbildningen inte garanterats. Vi kommer snart att här tala om ett projekt där man uppmanar studenterna att skaffa sig utbildning tvärs över Europa, något som ännu inte är fallet för förarna. Som boende nära gränsen beklagar jag verkligen detta. Men jag har förståelse för att det kanske skulle kunna bli svårt med kontrollerna i vissa fall. Men jag har inte gett upp hoppet eftersom en utvärdering skall göras efter två år och att kommissionen med stöd av rådet kanske då kommer på idén att skapa en aning mer rörlighet.
Enligt vår uppfattning var det värre att det ges möjlighet till prov utan utbildning och att det valet inte ligger hos kandidaten utan hos landet. Vi hoppas dock att detta kommer att analyseras på nytt vid utvärderingen eftersom det här är ett viktigt ändringsförslag som vi inkommit med. Utvärderingen efter två år skall inte bara omfatta huruvida tillämpning sker ute i medlemsstaterna utan också huruvida målen har uppnåtts. Detta tillsammans med det faktum att det här endast handlar om prov kommer naturligtvis att vara en ytterst viktig aspekt.
Den ändring som vi föreslår är den som jag just tagit upp. Det handlar naturligtvis även om att brottslighet i vid mening behandlas i förarnas utbildning eftersom de ofta kan falla offer för olika kriminella handlingar. Utbildningscentrumen måste hålla hög kvalitet. Detta har min kollega redan fört in i motiveringen, men jag tror att det var viktigt att göra denna hänvisning.
Vad tidsfristerna anbelangar så vill väl alla att detta direktiv omsätts i praktiken så fort som möjligt. Men jag tror också att man bör se pragmatiskt på saken. Om vi utför experimentet med körkortet så handlar det om tidsfrister som vid första anblick kan verka mycket långa, men ur min synvinkel vill jag ändå be om att dessa inte kortas ned. Flexibiliteten är viktig, och när allt kommer omkring handlar det om en sak: Alla dessa direktiv må vara nog så bra och ha utarbetats i absolut samstämmighet, men de duger ingenting till om kontroll inte sker och om tillämpningen sker på fel sätt - detta har nästan blivit till ett ledmotiv för oss här i parlamentet. Därför vädjar vi åter till kommissionen och via kommissionen även till rådet och medlemsstaterna: Om vi vill skapa detta transportområde Europa där avreglering sker men där arbetet också kan utföras under riktiga förutsättningar, där arbetsvillkoren och nu även utbildningen är riktig så blir det aldrig mer än vackra förklaringar om inte medlemsstaterna är redo att också genomföra det på ett systematiskt sätt.
En sista kommentar handlar om CEMT-tillstånden. Jag hoppas att vi inom kort också på denna nivå kan vidta vissa åtgärder, eftersom det fortfarande förekommer illojal konkurrens på detta område, genom att man i en del fall tar hänsyn till allt det som här framtagits genom gott arbete.
(Applåder)

De Palacio
Fru talman, ärade ledamöter! Först och främst vill jag gratulera Grosch till hans utmärkta betänkande, vilket visar att vi alla delar samma åsikter om utbildning för yrkesförare och behovet av att förbättra säkerheten på våra vägar.
Antagandet av detta direktiv kommer att bli ett viktigt steg framåt och kommer att bidra till att de sociala villkoren harmoniseras, det kommer att leda till att kvalitetsnivån hos yrkesförarna och höjs och till att bestämmelserna för vägtransporterna förbättras i allmänhet.
Kommissionen anser att rådets gemensamma ståndpunkt, i vilken parlamentets första behandling beaktas i stor utsträckning, utgör ett välbalanserat försök att nå dessa mål. Vi bör följaktligen försöka undvika att rubba denna balans och inrikta oss på att anta detta direktiv vid andra behandlingen.
Några av de ändringsförslag som har lagts fram förbättrar rådets gemensamma ståndpunkt, och kommissionen är positivt inställd till dessa.
Det finns emellertid några ändringsförslag som kommissionen inte kan godta, till exempel 3, 4, 8 och 9.
Det är nödvändigt att förkasta ändringsförslagen 3 och 4 av två skäl: för det första för att de inte är genomförbara i praktiken. Skälet är att 13 medlemsstater inte har någon obligatorisk utbildning i dag, och de skulle endast kunna utbilda cirka 5-10 procent av de berörda förarna, vilket innebär att dessa 13 medlemsstater omöjligen skulle kunna införliva direktivet korrekt på två år.
I vissa medlemsstater, särskilt de som har en federal struktur, skulle det inte ens vara möjligt att införliva en ny och så pass komplicerad gemenskapslagstiftning av förfarandemässiga skäl, och det skulle bara leda till överträdelseförfaranden mot dessa medlemsstater på grund av bristande genomförande längre fram.
Om dessa ändringsförslag antas skulle vi dessutom nödgas genomföra ett förlikningsförfarande med rådet, vilket endast skulle få som resultat att det nya direktivet införlivas i de nationella lagstiftningarna ett år tidigare. Vi skulle hur som helst förlora sex månader av det året i förlikningen, vilket betyder att vi ändå inte skulle vinna någonting på det.
Parlamentet lade även fram ändringsförslagen 8 och 9 under första behandlingen. De förkastades av kommissionen, och rådet behöll dem inte heller i sin gemensamma ståndpunkt. Syftet med ändringsförslag 8 är att förarna skall kunna genomföra den grundläggande yrkesutbildningen och vidareutbildningen i den medlemsstat som de själva valt. Detta skulle kunna ge förarna möjlighet att kringgå strängare bestämmelser. Ändringsförslag 9 handlar om att de behöriga myndigheterna skall ha rätt att granska bedömningen av proven. Detta innebär att proven kan genomföras av andra myndigheter än de behöriga. Proven kan redan genomföras av behöriga myndigheter eller av utbildningsorgan som står under direkt kontroll av dessa myndigheter. Följaktligen är det onödigt att begära ytterligare kontroll.
Ärade ledamöter! Jag vädjar om att ni inte låter tillfället att anta detta betänkande i andra behandlingen gå förlorat på grund av dessa två ändringsförslag. Annars kommer parlamentets och rådets antagande att försenas ännu mer, vilket leder till att även införlivandet av lagstiftningen försenas.
Fru talman, ärade ledamöter! Ert röstresultat i morgon kommer att få ett stort inflytande på lagstiftningsprocessen. Det kan underlätta ett snabbt antagande av direktivet, och i och med detta kommer vi att kunna förbättra förhållandena för de miljoner lastbils- och bussförare som arbetar i våra medlemsstater. Jag räknar med er hjälp för att nå detta mål.
Jag vill säga föredraganden att han har alldeles rätt: bedömningen av hur effektiva alla dessa åtgärder är beror på hur väl medlemsstaterna kontrollerar dem inom de olika ansvarsområdena. Därför undersöker vi för närvarande hur vi skulle kunna göra medlemsstaternas kontroll av de bestämmelser och krav som vi har avtalat på gemenskapsnivå mer enhetlig.
Föredraganden är väl medveten om att det är en komplicerad uppgift, men jag vill säga honom - vilket jag har upprepat vid flera tillfällen - att jag hoppas kunna lägga fram ett förslag till parlamentet och rådet så snart som möjligt om den här frågan.

Sommer (PPE-DE).
Fru talman, mina damer och herrar! Även jag vill tacka min ärade kollega Mathieu Grosch för detta enastående betänkande. Mina damer och herrar! För några veckor sedan diskuterade vi vitboken ?Transport?, och vi röstade här i plenum om Europaparlamentets ståndpunkt. Många mål i denna vitbok ?Transport? är högt uppsatta mål. Jämte minskningen av utsläpp av växthusgaser och buller som är skadliga för miljön och folkhälsan är höjningen av trafiksäkerheten rent allmänt ett mycket viktigt mål. Bakgrunden som vi alla känner till är de 41 000 som dör i trafiken varje år i Europeiska unionen. Därtill kommer ett stort antal skadade varav en del får bestående funktionshinder, allt som ett resultat av trafikolyckor.
Om vi verkligen vill nå målet med en ökad vägtransportsäkerhet behöver vi en mångfacetterad strategi. Självklart måste våra fordon göras säkrare, men det är bara meningsfullt om förarna samtidigt också är säkrare. Aktörerna i transportsektorn, alltså de som framför fordon måste bli bättre utbildade. I samband med vitboken ?Transport? framfördes i plenum med majoritet kravet på inrättandet av en vägtransportsäkerhetsbyrå. En sådan anser jag för övrigt vara helt meningslös, och den skulle då också uppenbarligen vara överflödig. Vägtransportsektorn skiljer sig från andra transportsektorer genom att så många är verksamma där till skillnad från sjö- eller lufttransporten.
Det finns ingen europeisk byrå som kan reglera den väsentliga faktorn för vägtransportsäkerheten, nämligen den enskildes beteende i trafiken. Därför är detta förslag om utbildning av yrkesförare inom gods- och persontransport mycket välkommet. Mina damer och herrar! Jag kommer från en mycket tätbefolkad region, den tätast befolkade industriregionen i Europeiska unionen - Ruhrområdet. Vi har en oerhörd mängd motorvägar. Vi har en enorm trafikmängd. Jag reser själv mycket ofta i bil. Jag har en stor valkrets, och jag ser mig också nödgad att alltid ta bilen för att komma till Bryssel och Strasbourg. Den som reser så mycket på motorvägar och andra vägar som jag och även flera av mina kolleger vet hur det är där ute.
Den som observerar hur kraftigt just godstransporter på väg har ökat bara de senaste tre till fyra åren och hur mycket lastbilar det finns ute på våra vägar vet att det alltför ofta uppstår livsfarliga situationer. Det har förstås också att göra med den förestående utvidgningen av Europeiska unionen till de central- och östeuropeiska staterna. Delvis. Men förare från våra länder är inte heller helt säkra. En stor mängd fordon från kandidatländerna genomkorsar redan nu Europeiska unionen, och prognoserna för ökningen av godstransporter på väg är oroväckande. De är särskilt oroväckande för ett transitland som Tyskland, och därför behöver vi förvissas om att också de fortbildar sig och att denna fortbildning kontrolleras och att vägtransporterna kontrolleras bättre nationellt över huvud taget. Då kommer också en ?vägtransportbyrå? att vara fullständigt överflödig.

Hedkvist Petersen (PSE).
Fru talman! Jag vill börja med att tacka föredragande Grosch för ett utmärkt samarbete såväl under första som under andra behandlingen. Detta direktiv är viktigt av flera skäl. Jag skulle vilja att vi gör ett tankeexperiment och föreställer oss att vi skulle bygga upp ett vägtransportsystem i dag. Skulle det transportsystemet då se ut som dagens transportsystem? Det tror jag knappast. Vi skulle ställa betydligt högre krav på säkerheten, vi skulle bygga vägar på ett annat sätt, och vi skulle definitivt kräva en rejäl utbildning av dem som arbetar på vägarna.
Därför är detta direktiv viktigt. Vi får nämligen för det första en möjlighet att ställa vissa krav på dem som arbetar med gods- och passagerarbefodran på vägarna, där vi ju måste ställa höga krav på bland annat säkerhet. För det andra höjer vi genom detta direktiv statusen på yrket för dem som arbetar på vägarna. Det tror jag betyder väldigt mycket, eftersom kvaliteten garanteras av de människor som utför arbetet. För det tredje blir säkerheten självklart bättre med välutbildade förare, eftersom de är mer medvetna om och mer insatta i följderna av olika situationer. Även det speglas i direktivet.
Jag - och PSE-gruppen - har ambitionen att vi skall undvika förlikning när det gäller detta direktiv. Jag hade gärna velat att utbildning skulle kunna ske på arbetstid. Vi har lagt fram ändringsförslag om det, men det har tyvärr inte antagits. Efter moget övervägande har vi accepterat att man kan välja mellan test och kurser. Vi vet nämligen att det rör sig om väldigt många människor som skall utbildas. Det som är viktigt nu är att vi får utbildningar av hög kvalitet och att det finns auktoriserade utbildningscentra. Det är därför viktigt att ändringsförslag 8 inte antas. Det ändringsförslaget skulle nämligen innebära att vi riskerar social dumpning, en dumpning av villkoren för utbildningen, dvs. att de kurser väljs som går fortast och på den plats där de är enklast. Om vi accepterar att man skall kunna välja mellan test och kurser, kan vi tyvärr inte acceptera att man samtidigt kan välja i vilket land kursen skall genomgås. Det går inte. Det skulle vara en alldeles för riskabelt. Därför anser jag inte att vi kan acceptera ändringsförslag 8.
Till sist hoppas jag att vi kan undvika förlikning. Jag förstod av kommissionsledamoten att trafiksäkerhetsprogrammet kommer ganska snart, vilket jag tackar mycket varmt för. Vi har väntat på det länge och skall läsa det med stort intresse.

Vermeer (ELDR).
Jag vill först och främst tacka Grosch för hans insatser inom ramen för det här betänkandet och för att han lyckats få stöd för det här i parlamentet och ett verkligt stöd för godkännandet av vissa ändringsförslag eller för ett tillbakadragande av dem.
Det verkar som om den obligatoriska yrkesutbildningen för förare kommer att bli verklighet inom kort. Det börjar verkligen bli dags att yrkesförare förutom att ta körkort även kan och måste följa en fortbildning. Trafiksäkerheten för förarna och övriga vägtrafikanter är viktig. Det är tyvärr fortfarande så att en olycka med en lastbil ofta medför dödsoffer. Det vore bra om den andelen skulle sjunka i framtiden.
Fru talman! Omröstningen om det här direktivet i morgon kommer att innebära en enorm impuls för föraryrket. Av erfarenheter i Nederländerna har vi lärt oss att tack vare att de följer en yrkesutbildning så kommer också förarnas yrkesglädje att öka enormt. Att köra lastbil är ett yrke med sina egna utmaningar. Det är viktigt för sektorn att de personer som beslutar sig för att bli yrkesförare även stannar kvar i företaget. Den här kontinuiteten blir större om förarna blir medvetna om yrkets stora betydelse för samhället. Sektorn ber till och med eftertryckligt om bra yrkesförare. Utan transport står ju ekonomin stilla.
Jag hade själv för ELDR-gruppens räkning lagt fram två ändringsförslag om kvalitetskontrollen av utbildningen och möjligheten att även följa utbildningen i andra medlemsstater. Av oro för att det här kommer att användas av vissa medlemsstater för att ändå följa ett förlikningsförfarande skall jag dra tillbaka de här ändringsförslagen. Jag tror att det är mycket viktigare att betänkandet antas i morgon och att det verkligen genomförs. Mina förslag går helt enkelt för långt. Jag hoppas tillsammans med kollega Grosch på en bra omröstning i morgon under plenarsammanträdet.

Bouwman (Verts/ALE).
Fru talman! Allra först vill jag tacka Grosch för att han slipat till de sociala sidorna av avregleringen för att verkligen kunna förena de två elementen med varandra.
Jag tycker att målet med direktivet är mycket tydligt. Vi vill förbättra trafiksäkerheten. Via utbildningen vill vi också försöka förbättra miljön på vägarna. Om förarna vet hur det fungerar så kan de ju också påverka det. Till sist är det naturligtvis också ett socialt paket. Jag skall inte ta upp alla detaljer. Jag tycker det är bra att Vermeer tagit tillbaka ett par ändringsförslag eftersom det annars antagligen hade kunnat leda till den sociala dumpning som det talas om.
Det ligger dock en hund begraven här. Det vill jag påpeka för kommissionsledamoten. Det är följande. De senaste dagarna har det återigen visat sig - via firman Willi Betz - att det förekommer problem med CEMT-licenserna. Vi känner alla till att det förarintyg som Van Dam arbetat på och som grundar sig på gemenskapstillstånden började gälla den 19 mars. Även där finns fortfarande möjligheten att kringgå CEMT-licenserna. Grosch pratade om det på slutet. Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten hur vi kan få Europeiska transportministerkonferensen så långt att de ägnar uppmärksamhet åt de yrkesutbildningar och fortbildningar som vi strävar efter för medlemmar från medlemsstaterna och de förare som arbetar för företag som är etablerade i medlemsstater, annars har vi nämligen ett olöst problem. Av det skälet skulle jag vilja be er uppmärksamma det här.
En annan sak är att jag tycker att vi behandlar sociala frågor här, och jag skall inom kort ta upp om vi nu egentligen måste behandla dessa via utskottet för regionalpolitik, transport och turism eller via utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Det kommer jag tillbaka till.

Van Dam (EDD).
Fru talman! För några månader sedan behandlade vi betänkandet av Markov om kör- och vilotider för godstransport på vägarna. Ett av skälen till att införa begränsningar för körtiderna är att långa körningar med ett fordon kan medföra risker för trafiksäkerheten. I ärlighetens namn måste man dock säga att det inte bara är mental och fysisk form som bidrar till trafiksäkerheten utan även bra utvecklad yrkesskicklighet. Därför är vi glada åt förslaget att införa minimikrav på utbildningen av yrkesförare. Hittills har endast två medlemsstater en sådan utbildning. En utvidgning till samtliga medlemsstater kommer att främja förarnas yrkesmässiga kvalitet påtagligt till en lika hög nivå.
Det är viktigt att en sådan utbildning så mycket som möjligt ansluter både till den enskilda förarens kvalitet och till de dagliga rutinerna. Det kräver ett flexibelt innehåll i kursprogrammet. I det avseendet är jag nöjd med de olika utbildningsmetoder som rådet föreslagit. Om vikten i de ursprungliga planerna låg på närvaro så ligger den nu på att verkligen visa personlig kapacitet vid examensprovet. Därför har de tillsynsmyndigheter som måste garantera kvaliteten på dessa prov också en viktig uppgift.
Dessutom är det viktigt att noga följa den utbildningstekniska utvecklingen. Under utbildningen kommer det naturligtvis inte att vara möjligt att gå igenom alla tänkbara trafiksituationer. Därför är sammanförandet av flera olika trafiksituationer i en simulator ett framsteg. Användandet av en sådan i utbildningen bör därför främjas för att på ett så lämpligt sätt som möjligt förbereda föraren på alla eventuella situationer.
Inte bara trafiksäkerheten utan även förarens personliga säkerhet förtjänar vår uppmärksamhet. Vid rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 14 och 15 oktober i år konstaterades att lastbilar med värdefulla handelsvaror i allt högre grad är ett lätt offer för brottsliga organisationer. Försäkringsbolagens signaler är tydliga i den här frågan. Det här innebär avsevärda faror för förarna. För att bekämpa sådana brottsdåd måste under utbildningen uppmärksamhet även ägnas åt förebyggande åtgärder. Inte bara för att skydda lasten utan naturligtvis även för att skydda föraren.
Sammanfattningsvis anser vi att den gemensamma ståndpunkten - inbegripet de föreslagna ändringsförslagen - är en bra grund för en förarutbildning i hela Europeiska unionen. Det gör det möjligt för medlemsstaterna att inrätta och upprätthålla en praktikinriktad utbildning. Jag tackar föredraganden för allt det goda arbetet.

Lisi (PPE-DE).
Fru talman! Till att börja med skulle också jag vilja gratulera och tacka föredraganden Grosch för det arbete han har gjort under första behandlingen och under andra behandlingen och för hans beredvillighet att ta till sig förslag från kollegerna, så att resultatet blev detta, som verkar ha en bred uppslutning och som därmed har utmärkta möjligheter att bli antaget i kammaren i morgon.
Kolleger! Vi talar om en fråga som alltid är dramatiskt aktuell. I mitt land inträffade den senaste i en oändlig rad ?lördagskvällsmassakrer?, som vi kallar dem, i lördags natt: fyra ungdomar dog på vägarna. Det har blivit ett mönster som upprepar sig på ett dramatiskt sätt och som med all rätt har ökat oron i samhället för dessa onödiga massakrer som vi tvingas åse. Det råder inget tvivel om att ett av de effektivaste svaren är utbildning. Liksom kollegan Sommer var jag emot en europeisk trafiksäkerhetsbyrå. Vi behöver faktiskt inga fler centrala, och kanske också byråkratiska, organ, utan en politik för säker trafik. Det är inte samma sak. I dag kan jag med tillfredsställelse säga att vi i och med detta dokument tar några steg i rätt riktning för att uppnå det mål vi alla måste ha: att våra vägar skall vara säkra. Och varför är det här en av de grundläggande aspekterna? Eftersom utbildningen, som många kolleger redan har sagt, i och med detta dokument får en permanent karaktär, vilket den behöver ha. Vi kan inte längre bara lita till körkortsutbildningen. Vi måste se till att framför allt de som arbetar på vägarna, såsom åkarna och yrkeschaufförerna, kontrolleras kontinuerligt, främst med tanke på deras egen säkerhet, men också med tanke på de övriga vägtrafikanternas säkerhet.
Jag tackar också föredraganden och kommissionen, som jag ser redan har ställt sig till förfogande, för om vi skall ha utbildning måste vi ha klart för oss att det skall vara någonting seriöst, inte bara en formsak, och att därmed de strukturer som våra stater skall godkänna och auktorisera som kompetenta att ge utbildningen måste vara seriösa organ, med bevisad och befäst professionalism. I detta sammanhang är till exempel körskolornas erfarenhet, åtminstone i mitt land, en klart positiv faktor att räkna med. Jag tror att det här dokumentet på detta sätt kan bidra till en verkningsfull utbildning, som skapar större säkerhet på vägarna.

Pohjamo (ELDR).
Fru talman, ärade kommissionsledamot, bästa kolleger! Jag vill också tacka Grosch för ett målmedvetet och bra arbete i beredningen av detta viktiga betänkande. 
Med direktivet förbättrar man chaufförernas yrkesskicklighet och även säkerheten på vägarna så som här har konstaterats. Enhetliga bestämmelser om yrkeskompetens förbättrar chaufförernas sociala ställning och höjer även branschens status. Genom att förbättra grundutbildningen kan man i medlemsstaterna även sänka åldersgränsen för många fordonsklasser, vilket gör branschen mera attraktiv och gör det lättare för åkerierna att få arbetskraft.
Eftersom rådet väl har beaktat utskottets ändringsförslag i den gemensamma ståndpunkten borde man avancera i ärendet utan förlikning och snabbt föra frågan framåt. Jag anser att man ännu borde tänka över målsättningen att tidigarelägga införlivandet av åtgärderna med nationell lagstiftning med ett år. Medlemsstaterna har fört fram problem som beror på den stramare tidtabellen, eftersom direktivet orsakar en hel del omorganisering av utbildningen. Därför behöver medlemsstaterna tid för verkställandet.

Dhaene (Verts/ALE).
Fru talman! Först och främst vill jag gratulera föredraganden till betänkandet. Det behövs verkligen en obligatorisk utbildning för lastbilsförare, och egentligen borde den ha funnits sedan länge. Ibland förvånas jag över hur långt efter Europa ligger när det gäller trafiksäkerheten. Efter problemet med körtiderna måste även det här problemet alltså åtgärdas snabbt. Vi måste godkänna betänkandet i morgon för att lösa ett antal problem.
För det första kan transportsektorn bli professionellare. Det kommer bättre förare på våra vägar. Lastbilsföraryrket kommer att bli attraktivare och även respektabelt. Det finns absolut ingen plats för cowboys på våra vägar.
För det andra kommer under utbildningen uppmärksamhet även att ägnas åt rationell energiförbrukning. Experiment visar att till och med erfarna förare efter endast en enda dags fortbildning permanent förbrukar upp till 30 procent mindre bränsle. Det är inte oviktigt för en Kyoto-känslig sektor.
För det tredje, och kanske det viktigaste, så kommer även vägsäkerheten att bli bättre. Jag tänker då på utbildning i användandet av det obligatoriska dödvinkelsystemet och av annan säkerhetsteknik på lastbilar, men även på inlärningen av ett mer defensivt körsätt till förmån för de svagare vägtrafikanterna i allmänhet och cyklisterna i synnerhet.

Booth (EDD).
Fru talman! Kammarens ledamöter behöver ingen formell utbildning, inget prov och inga specifika kvalifikationer, ändå uttalar de sig i den här frågan om kvalifikationer som krävs för andra människor, som utför ett arbete som de själva inte är kvalificerade för och som de flesta av dem inte skulle klara av.
Det finns inget regelverk där alla kontroller har samma inverkan. När förordningarna ökar i komplexitet och vidd sätter improduktiviteten in. Om kontrollen ökar ytterligare blir den kontraproduktiv. Det har inte bevisats att dessa kontroller, som redan tillämpas i Frankrike och Nederländerna, kommer att göra lastfordon säkrare. Faktum är att vissa länder som inte kräver dessa ytterligare kvalifikationer redan har högre säkerhetsnivåer. Följaktligen har lagen i alla händelser nått punkten för improduktivitet.
I mitt eget land har det sedan den vanliga uppkörningen för körkort blivit strängare blivit svårare för ungdomar från arbetarklassen att ha råd att ta körkort. Att köra lagligt har som följd av detta blivit ett privilegium för söner och döttrar till de välbärgade, medan antalet människor som kör utan körkort har stigit till över en miljon. Med ökade krav på fortbildning och utbildning kommer det på liknande sätt att bli den privilegierade medelklassens exklusiva rätt, eller deras rätt som har tillräckligt stor tur att vara anställda hos arbetsgivare som känner sig tvungna, eller kanske är skyldiga enligt lag, att betala alla utbildningskostnader plus kostnaden för ersättningsförare medan de tar ledigt för att slutföra sina kurser, att köra lastfordon.
För småföretagare skulle det vara en väsentlig ekonomisk börda som skulle kunna leda till konkurs och påföljande förluster av arbetstillfällen. I Förenade kungariket instämmer de flesta arbetsgivare i att deras förare redan har genomgått stränga prov, gått igenom medicinska undersökningar och med rätta anser sig själva höra till eliten bland förarna på våra vägar. De skulle bli förolämpade av ett krav på att ständigt förbättra sin körning. Säkerhet är naturligtvis ytterst viktigt, och begränsning av tillåtna körtider är vettigt, men det är en helt annan fråga. Vad vi har här är alltså bakvänd socialpolitik. Den här kammaren bidrar till processen att placera allt fler arbeten utom räckhåll för dem som tidigare utförde dessa och fick behållning av att göra dem. Om det fortsätter så här är det bäst att vi ökar antalet platser i den här kammaren, eftersom detta kommer att vara det enda yrke som finns kvar som okvalificerade människor tillåts utföra.

De Palacio
Fru talman, värderade ledamöter! Jag vill tacka för alla inlägg, och särskilt de ledamöter som har meddelat att en rad ändringsförslag kommer att dras tillbaka, just för att underlätta antagandet av den här texten i andra behandlingen.
Jag vill än en gång tacka föredraganden, Grosch, för hans fantastiska arbete, som troligen kommer att göra det möjligt att nå enighet i morgondagens omröstning.
Jag vill också meddela att jag noggrant har noterat Bouwmans förslag om regleringen inom Europeiska transportministerkonferensen (CEMT). Jag anser att det är viktigt att vi försöker se till att de krav vi har inom Europeiska unionen och de förslag vi kommer med även tillämpas av CEMT, men jag vill säga honom att vi i och med detta förslag, och det andra förslaget som vi kom med tidigare, tillämpar alla krav, inte bara för alla förare som är medborgare i någon av unionens medlemsstater, utan även de förare från tredje länder som är verksamma i Europeiska unionen, i företag i Europeiska unionen.
Syftet med denna typ av lagstiftning är att öka säkerheten - och det är också mitt svar på den fråga som har ställts. När det gäller de här frågorna inriktar sig Generaldirektoratet för energi och transport främst på säkerhetsfrågorna. Detta generaldirektorat har hand om säkerhetsaspekterna, inte de sociala aspekterna, bortsett från fall där de har samband med säkerhetsfrågorna.
I det här konkreta fallet, i parlamentet och om vi endast skulle ha behandlat de sociala aspekterna, skulle utskottet för sysselsättning och sociala frågor ha varit ansvarigt, och inte utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Jag hoppas att parlamentet kan enas om det här betänkandet i morgon, vilket gör det möjligt att anta det i andra behandlingen. I och med detta kommer vi att förbättra säkerheten och undvika illojal konkurrens inom vägtransporten.
Jag tackar än en gång alla ledamöter som har yttrat sig, föredraganden, och de ledamöter som har meddelat att de kommer att dra tillbaka ändringsförslag, vilket kommer att göra det möjligt att nå en överenskommelse om den här frågan i morgon, och jag noterar noggrant de kommentarer som ni har framfört under diskussionens gång med tanke på framtida förslag från kommissionen.

Talmannen.
 Tack, fru kommissionär de Palacio.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0087/2003) av De Sarnez för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ett program för att höja kvaliteten i den högre utbildningen och främja interkulturell förståelse genom samarbete med tredje land (Erasmus World) (2004-2008) (KOM(2002) 401 - C5-0360/2002 - 2002/0165(COD)).

De Sarnez (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! I de svåra tider som vi i dag upplever förefaller mig kommissionens önskan, vilken har bekräftats och upprepats i åratal, att låta ett kunskapsbaserat Europa bli ett prioriterat strategiskt mål för Europeiska unionen, mer angelägen än någonsin.
Programmet Erasmus World, som vi diskuterar i kväll, har sin givna plats i detta mål. Det är därför en mycket god nyhet för Europa. De viktigaste utmaningarna i detta program är två till antalet, och de är nära förbundna med varandra: Att göra den högre utbildningen i Europeiska unionen mer lockande för studenter och lärare i resten av världen och knyta fastare band mellan de europeiska universiteten för att förbättra den högre europeiska utbildningens kvalitet och konkurrenskraft. Det är genom att å ena sidan utveckla banden sinsemellan och å andra sidan banden med resten av världen som våra universitet kommer att förbättra kvaliteten på sitt utbud. Som Reding har sagt är Erasmus World det instrument Europa behöver, både innanför och utanför sina gränser, för att dra nytta av utbildningens globalisering. Genom att öppna våra universitet för världen öppnar vi dem också för Europa.
Jag vill här säga något om programmets namn. Vi förslår att programmet hädanefter kallas Erasmus mundus. På detta sätt kommer principen om kulturell mångfald, som vi alla ivrigt förespråkar och som är en stor styrka för vår union, att respekteras och bevaras. Detta program täcker perioden från år 2004 till år 2008. I programmet föreslås fyra åtgärder, som alla är mycket konkreta. Först och främst inrättandet av 250 masterkurser, som kommer att benämnas Erasmus mundus masterkurser. Dessa masterkurser kommer att väljas ut för en period av fem år och skall inbegripa minst tre olika institutioner för högre utbildning i tre olika medlemsstater. De kommer att utmynna i tilldelning av officiellt erkända examina. Dessa masterkurser kommer att vara öppna för studenter och lärare från tredje land. Jag önskar att de i stor utsträckning kommer att vara öppna för studenter och lärare från Europeiska unionen för att även de skall kunna dra fördel av en ?Europaresa?, dvs. möjligheten att studera vid flera olika europeiska universitet.
Utbildning med beteckningen masterkurser kommer naturligtvis att ske med hänsyn till kvaliteten på de utbildningar som ges, men hänsyn bör också tas till kvaliteten på det mottagande som studenterna får. En jury på hög nivå bestående av personer från den akademiska världen skall ansvara för urvalsförfarandet. I slutet av utbildningen bör studenterna ha lärt sig eller använt sig av minst två språk. Språkinlärningen bör prioriteras i Europeiska unionen. Som Prodi har betonat är språkinlärningen ett av de viktigaste medlen för att främja en verklig förståelse mellan folken. Främjandet av språkinlärning bör fortsätta att uppmuntras på alla sätt, och detta program erbjuder oss ett utmärkt tillfälle härtill.
Den andra åtgärden: Inrättande av ett stipendiesystem. Betydande stipendier kommer att erbjudas till 4 200 studenter från tredje länder, antingen direkt eller inom ramen för partnerskap mellan deras ursprungsuniversitet och de universitet som deltar i en masterutbildning. För övrigt kommer stipendier att erbjudas till 1 000 lärare från tredje länder som inbjudits till Europa för uppdrag som gäller undervisning eller forskning under i medeltal tre månader.
Den tredje åtgärden: Inrättande av partnerskap för att öka och främja interkulturell förståelse. Institutioner för högre utbildning skall till exempel uppmuntras att inleda samarbete med universitet i tredje länder.
Slutligen den sista åtgärden: Internationellt främjande av den högre europeiska utbildningen. Sålunda kommer en speciell webbplats att utarbetas för programmet som kommer att ge aktuella upplysningar om Erasmus mundus masterkurser.
För att uppnå alla dessa mål har vi ansett det vara lämpligt att vi får medel att uppfylla våra ambitioner; därför har vi föreslagit en budget på 300 miljoner euro, som inte får inverka negativt på befintliga program och med hänsyn tagen till de villkor och de lämpliga medel som budgetmyndigheten anslår. På alla dessa punkter har samarbetet med våra kolleger i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott samt med de föredragande varit synnerligen fruktbart. Jag tackar dem för det!
Avslutningsvis vill jag uttrycka en önskan att unga studenter, universitetslärare och forskare i Europeiska unionen och i resten av världen i framtiden skall finna anledning att lära sig, utbilda sig och förstå varandra bättre på vår kontinent.
(Applåder)

Reding
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill av hela mitt hjärta tacka föredraganden för det utmärkta arbete och för det stöd som hon själv och hennes kolleger under hela arbetet har givit kommissionen. Jag tror att vi i dag kommer att fatta beslut om ett storartat program. Erasmus var ett av de ledande programmen på det område som sysselsätter oss, och det finns fortfarande kvar. Jag tror att när man talar med medborgarna om Europa för att be dem nämna ett europeiskt program finns namnet Erasmus på allas läppar och i allas hjärtan. Det är för övrigt mycket viktigt att tala om hjärtan, eftersom man också på ett känslomässigt sätt identifierar sig med Europa, genom känslan att tillhöra en stor familj. Man behöver bara gå och se Klapischs film, ?l'Auberge espagnole?, för att förstå hur viktigt det kan vara att samla ungdomar kring gemensamma idéer och kring studier.
I dag utvidgar vi alltså Erasmus, detta ledande program i vår Europeiska union. Vi utsträcker det till hela världen, och det är utmärkt, eftersom vi, som er föredragande mycket riktigt har påpekat, har kommit till en punkt då vi måste bygga broar i stället för att resa murar. Erasmus World kommer att bygga broar, broar mellan Europa och de andra kontinenterna.
Detta projekt vilar på fullständig respekt för medlemsstaternas behörighet och för de högre utbildningsinstitutens självständighet. Herr talman! Jag skall med några ord sammanfatta vad detta projekt innebär, eftersom er föredragande redan har redogjort för det. När det gäller masterexamina i Europeiska unionen menar man förstås studenter som redan har avlagt en universitetsexamen. Dessa masterkurser bör inbegripa minst tre institutioner för högre utbildning i tre olika medlemsstater. De bör erbjuda ett program som innebär en studieperiod vid minst två av dessa institutioner. Något som är mycket viktigt, och på denna punkt är jag överens med föredraganden och med parlamentsledamöterna, är att de ungdomar som kommer samman vid flera universitet för att göra en ?Europaresa? inte bara lär sig matematik eller juridik; de lär sig också något om européernas kulturella mångfald. Det är ett mycket viktigt budskap som vi vill inpränta hos unga européer och ungdomar från tredje länder.
Dessutom finns det för ungdomar från tredje länder och för lärarna ett stipendiesystem som är knutet till Europeiska unionens masterkurser. Det finns också, vilket är särskilt intressant för européer, partnerskap mellan Europeiska unionens masterkurser och högre utbildningsinstitutioner i tredje länder för att främja öppnandet av den europeiska utbildningen och stärka dess närvaro i världen. Dessa partnerskap erbjuder också en grund för de europeiska studenternas rörlighet. Naturligtvis måste vi göra den högre utbildningen mer lockande med hjälp av aktiviteter som syftar till att sprida kunskap om våra universitet. Förslaget innehåller som sig bör tekniska stödåtgärder, och budgeten har fastställts till 200 miljoner euro.
Herr talman! Om ni tillåter skall jag, för att talarna skall kunna yttra sig med sakkännedom, i all hast meddela vad kommissionen har för avsikt att göra med de många ändringsförslag som har lagts fram. I första hand tar jag upp parlamentets ändringsförslag nr 1. Detta är sista gången jag kommer att säga Erasmus World: Parlamentet föreslår Erasmus mundus, och det kommer att bli Erasmus mundus.
(Applåder)
Ni känner till mitt intresse för språklig mångfald. Om man skapar ett Erasmus mundus som inbegriper flera universitet i flera länder, och eftersom den kulturella mångfalden bygger på språklig mångfald, måste denna sida naturligtvis också utgöra en del av Erasmus mundus. Vi säger därför ja till ändringsförslag 4 och i huvudsak till ändringsförslag 53 eller eventuellt, därför att de ersätter det, till ändringsförslag 67, 69 och 77, vilka troligen kommer att skrivas om för att undvika all diskriminering av undervisningsspråket. Vi godtar också i huvudsak ändringsförslag 29, eller eventuellt ändringsförslag 70 och 76 som ersätter det samt ändringsförslag 51. Men för att inte rubba sammanhanget i den löpande texten bör de föras samman med ändringsförslag 53. Jag kan inte godta ändringsförslag 68 därför att det syftar till att avskaffa främjandet av språklig kompetens och interkulturell förståelse. Det går tvärs emot våra önskningar.
Jag kommer nu till yrkesutbildningen. Jag förstår de ärade parlamentsledamöter som vill hjälpa yrkesutbildningen på traven. Men med Erasmus mundus befinner vi oss i området för den högre utbildningen. Därför kan kommissionen inte godta ändringsförslag 12, 15 och 45. Ändringsförslag 18 och 46 kan godtas delvis, när hänvisningarna till utbildningen tas bort.
Vad gäller kompetensflykten har vi alltid utgått från den grundläggande ståndpunkten att Erasmus mundus måste bidra till att ungdomar från tredje länder söker sig till oss för att vi sedan skall få dem att återvända till sitt land, emedan det är i hemlandet som de skall skapa något med det som de har inhämtat hos oss. I detta hänseende kan kommissionen godta andemeningen i ändringsförslag 24, som måste skrivas om. I gengäld kan vi inte godta ändringsförslag 7, därför att det varken här eller i ändringsförslag 78 handlar om utvecklingssamarbete, eftersom programmet inte kan ge studenterna från tredje länder något stöd för deras återvändande till hemlandet.
Vad gäller jämställdhetsfrågorna är jag naturligtvis som kvinna anhängare av tanken att ge lika möjligheter till kvinnor, men det kan inte vara syftet med Erasmus mundus. Vi måste respektera en viss jämvikt vad gäller könsfördelningen. Ändringsförslag 5 förefaller mig medföra en jämn könsfördelning, liksom ändringsförslag 23, åtminstone till innebörden. I gengäld anser jag att vi genom ändringsförslag 61, 64 och 65 riskerar att skapa en överdriven operationell fokusering på dessa frågor.
När det gäller kommittéförfarandet kan vi inte godta ändringsförslag 42, som syftar till att engagera relevanta sammanslutningar i kommittéarbetet. Vi kan inte heller godta ändringsförslag 33, där man kräver en överdriven inblandning av dessa sammanslutningar i genomförandet av programmet.
Vad gäller budgeten har jag mycket väl hört vad föredraganden har sagt. För närvarande kan kommissionen endast hålla fast vid sitt ursprungliga förslag. Emellertid skulle den kunna ompröva sin ställning i händelse av en eventuell höjning av taket för kategori 3.
Syftet med ett stort antal ändringsförslag är antingen att klargöra eller förenkla texten eller också att förstärka den. Kommissionen godtar dem, med undantag av ändringsförslag 27 och 30 där ansträngningen att förenkla texten skulle skada förståelsen.
Kommissionens roll inom ramen för programmen bestäms naturligtvis av artikel 149 i EU-fördraget och av respekten för de högre utbildningsinstitutens självbestämmande, vilket är ett oeftergivligt villkor. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslag som skulle innebära ett ifrågasättande av detta självbestämmande.
Vad gäller urvalsförfarandet godtas huvuddelen av ändringsförslagen, med undantag av ändringsförslag 52, 54 och 58, emedan de inför kriterier som står i strid med det viktiga kvalitetsmålet - kvalitet är mycket viktigt, när det handlar om Erasmus mundus - och ändringsförslag 55 och 57, emedan de inför en operationell detaljnivå som är överdriven när det gäller en lagtext.
Tanken på en bestämd region kan inte heller godtas - det gäller ändringsförslag 3. Det är också fallet med ändringsförslag 6, som gör en alltför tidig hänsyftning på framtida program och ändringsförslag 19, 72 och 73, eftersom de inskränker definitionen av gästlärare/-akademiker. Ändringsförslag 74 kan inte godtas, eftersom privata sammanslutningar härigenom utestängs från åtgärd 4, inte heller ändringsförslag 71 och 75 som syftar till att avskaffa Erasmus mundus masterkurser. Hela programmet bygger faktiskt på dessa masterkurser.
Sammanfattningsvis kan kommissionen godta 39 av de 66 inledande förslagen samt 5 av de 12 ändringsförslag som har införts efter omröstningen i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Vad gäller tidtabellen riktar vi in oss på läsåret 2004-2005, vilket gör det nödvändigt att publicera inbjudan att lämna förslag i november i år. Antagningsförfarandet får inte bli försenat. Därför litar jag på att parlamentet och rådet ser till att det sker så snabbt som möjligt.
Herr talman! Vi står här inför en möjlighet att utföra något stort, ett arbete som kommer att förstås och uppskattas av medborgarna och vars frukter kommande generationer kommer att skörda, framför allt när det gäller att förstå varandra. I dag sträcker vi ut en hand, och jag är säker på att många andra kommer att göra detsamma.

Wenzel-Perillo (PPE-DE)
Herr talman, ärade fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill lyckönska De Sarnez till hennes utmärkta betänkande och tacka henne för det goda och konstruktiva samarbetet. När det gäller ett så viktigt program för vår unions framtid som Erasmus World visar det sig hur viktigt och meningsfullt ett gott samarbete är mellan parlamentets utskott och kommissionen.
De förslag till ändringar till kommissionens förslag som inkommit kompletterar det och föreslår en ekonomiskt bredare bas på 300 miljoner euro i stället för de 200 miljoner euro som föreslagits. I samband med nya förslag, särskilt på områdena utbildning, kultur och ungdomar som är viktiga investeringar i vår framtid, inställer sig alltid den centrala frågan varifrån man skall hämta pengarna när det inte finns några i avsedd utgiftskategori. Var skall pengarna komma ifrån om man inte vill låta andra liknande program finansieras inom samma utgiftskategori? Denna fråga har ställts mer än en gång här i plenum och måste besvaras, och jag ser samma problemställning för betänkandet av Mauro om eLearning.
Den traditionella politiken för vårt parlament är att försvara befintliga program. Som lagstiftare inser rådet ju också vikten av programmen, men man är inte beredd att som budgetmyndighet ställa mer pengar till förfogande inom utgiftskategori 3. Enligt den nuvarande ekonomiska prognosen som löper ända till slutet av 2006 är det finansiella spelrummet som förutses ytterst begränsat. Det gäller åtminstone de första tre åren av programmet Erasmus World. Men i synnerhet mot bakgrund av Lissabonstrategin som vi följer vore det ett lämpligt tillfälle att här och nu bekänna färg: Var vill vi lägga tyngdpunkten vid fördelningen av de befintliga medlen om vi vill övergå till att nå målet att bli ett konkurrenskraftigt, dynamiskt och kunskapsbaserat samhälle, något som åter framhävdes från alla håll under vårtoppmötet i Bryssel för mindre än två veckor sedan? Vi bör verka i denna anda för en vettig finansiering på 300 miljoner euro av detta nya viktiga program.
Därför vädjar jag än en gång till rådet att tillsammans med oss vända sig framåt och följa med. Som ledamot av budgetutskottet måste jag påpeka att det i den aktuella situationen sannolikt kommer att ske en omfördelning av medlen inom utgiftskategori 3 för att garantera förenligheten med det ekonomiska taket. Omfördelningen bör lämpligen först genomföras för de aktiviteter vi ännu inte slagit fast de ekonomiska ramarna för eller för de aktiviteter som kommer att bli föremål för beslut genom medbeslutande från år 2007.

Hieronymi (PPE-DE).
Herr talman! Först vill jag hjärtligt gratulera Marielle De Sarnez. Hennes entusiasm för detta nya, viktiga program har smittat av sig på oss alla i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Våra samråd har verkligen varit roliga att delta i eftersom vi hade känslan av att vara med om att utforma framtiden. Vidare vill jag även tacka kommissionen och kommissionsledamot Reding för att ni framlagt detta program genom vilket vi lämnar ett gemensamt bidrag till investeringen i Europas framtid och den unga generationen. ?Erasmus mundus? är en konsekvent fortsättning av det program alla känner till, Erasmus. Erasmus har bidragit till att generationer av unga européer lärt känna andra länder i Europeiska unionen förutom sitt eget hemland.
Nu tar ?Erasmus mundus? ett steg framåt, både inåt och utåt. Inåt innebär något som vi för några år sedan inte trodde var möjligt, nämligen att Europeiska unionen och i synnerhet medlemsstaterna är redo att stärka samarbetet universiteten emellan på grundval av medlemsstaternas egna beslut, Bolognaprocessen och Lissabonbesluten. En EU-kvalitetsstämpel för master-utbildningar - enastående! Det för oss samman, och tillsammans går vi framåt. I så måtto är detta nya program ett viktigt steg för oss alla för att förbättra den gemensamma europeiska utbildningssituationen.
Steg två består i att ?Erasmus mundus? öppnar dörren till de europeiska universiteten för studenter från tredje land med universitetsexamen. Det är vad vi önskar oss som en framtidsorienterad, interkulturell dialog. När var bidraget till denna interkulturella dialog mer välkommet än i dessa dagar och veckor? Låt mig därför avrunda med en vädjan till rådet: Med tanke på dagens fruktansvärda situation i Irak har ni över huvud taget inte råd att inte ställa de nödvändiga medlen till förfogande. Det är minst de 300 miljoner euro som parlamentet kräver! Vi har alla en plikt att investera mycket ansvarsfullt på detta område.

Iivari (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Först vill jag tacka föredraganden av betänkandet De Sarnez för hennes djupa engagemang i Erasmus World-programmet och för ett gott samarbete, även om vi inte lyckades nå enighet på riktigt alla punkter. Det viktigaste är dock att utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott snabbt har kunnat behandla kommissionens förslag. Jag hoppas också att man snabbt når samförstånd med rådet, så att man kan inleda programmet med full effekt från och med början av nästa år. 
Det finns ett klart behov av att förbättra Europas dragningskraft och förstärka den europeiska högskoleutbildningens identitet. För närvarande åker de flesta internationella utbytesstudenterna till Förenta staterna. Landet har, exempelvis i form av Fullbrightstipendierna, en lång tradition när det gäller att ta emot utländska studerande. I Förenta staterna studerar årligen över en halv miljon unga som kommit från andra länder. I Europa studerar i motsvarande mån ca fyrahundratusen studerande från andra länder. Över tre fjärdedelar av dem kommer till Förenade kungariket, Frankrike och Tyskland, det vill säga till de tre stora medlemsstaterna.
Av de möjligheter som de europeiska universiteten erbjuder förblir alltså mycket outnyttjat i dagens läge. Detsamma gäller den nytta som uppstår i och med att universiteten bildar nätverk. Syftet med Erasmus mundus masterkurser är att rätta till alla dessa brister genom att inrätta en masterexamen inom Europeiska unionen baserad på minst tre europeiska högskolor, vilken riktar sig till studerande från tredje länder.
I utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott fäster vi stor uppmärksamhet vid den språkliga mångfalden i Europa. Det är kanske därför som majoriteten av utskottet ville tillägga en punkt i artikel 4 i ändringsförslaget, enligt vilken programmets syfte är ?främjande av språkkunskaper, bland annat genom användning av minst två språk som talas i de länder där de institutioner som deltar i Erasmus mundus masterkurserna är belägna?. Jag befarar att en så snäv bestämmelse går stick i stäv mot programmets grundläggande målsättningar. Erasmus mundus är inget språkprogram, utan dess syfte är att göra den europeiska högskoleutbildningen mera attraktiv. Ta till exempel bioteknologiexamen som hör till masterprogrammet, vilket skulle genomföras i samarbete mellan högskolor i Finland, Lettland och Estland. Kravet att studera de ifrågavarande ländernas språk gör säkert inte programmet attraktivare för de bioteknologiintresserade ungdomarna. Problemet gäller inte enbart den nordligaste utkanten av Europa, utan likväl till exempel Portugal och Grekland. Jag hoppas därför att man i omröstningen i plenum stryker detta exakt definierade krav på språkstudier.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Herr talman! Fastän jag undrar om det nu verkligen är så viktigt om det av kommissionen föreslagna programmet skall heta Erasmus World eller Erasmus mundus så vill jag gärna tacka De Sarnez för hennes gedigna betänkande. Kommissionens förslag, fru kommissionär, kommer precis i rätt tid. Europa vill gärna bli den konkurrenskraftigaste kunskapsekonomin i världen, och då är det bra att det träder fram som en världsdel där universitetsnivån är hög så att det är mödan värt för utländska studenter att komma hit och studera. Universiteten själva kan också bara ha nytta av att samarbetet dem emellan främjas. 
Även om det just nu i mitt eget land finns röster som påstår att det inte är riktigt nödvändigt att lära sig två främmande språk så vill jag här ytterligare en gång uttryckligen uttala mitt stöd för Europaparlamentets förslag om att ändå via det här programmet ge studenter från tredje länder möjlighet att lära sig språket i två gästländer. Bara här i Europaparlamentet märker man hur nödvändigt det är. Språkkunskaper bidrar inte bara till ett bättre konkurrensläge för den utexaminerade studenten på arbetsmarknaden utan vidgar även hans eller hennes kulturella bagage.
Jag vill dock komma med en anmärkning när det gäller det här betänkandet. Programmet är avsett för studenter och universitet i hela världen, och jag vill i det sammanhanget uppmana till extra uppmärksamhet för universitet i tredje världen. Utbildning är det bästa vapnet i kampen mot fattigdom. Genom att ge studenter från tredje världen chansen att fullborda sina kunskaper i Europeiska unionen kan vi bidra till kunskapsspridningen i deras egna länder. Vi måste naturligtvis se till att de inte blir kvar här i Europa för det är inte meningen att programmet skall bidra till någon braindrain. Om de europeiska universiteten är villiga att samarbeta med universitet i tredje världen så finns det tillräckliga skäl för studenterna också att åka tillbaka till sina egna länder och där vidarebefordra sina kunskaper till sina landsmän. På det sättet kan vi ge ett väsentligt bidrag till en ökad levnadsstandard. Även i tredje världen.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger, fru kommissionär! Uttrycket ?kunskapssamhälle? förtjänar kanske en viss uppmärksamhet. Jag bedriver forskning i mitt hemland, och jag kan inte höra uttrycket ?kunskapssamhälle? utan att rycka till. Jag anser att det är viktigt att understryka två saker i detta sammanhang. Först undrar jag vilket kunskapsspråket är? Om Europa kan bidra med något till mundus, dvs. världen, är det framför allt vår språkliga mångfald. Detta har sagts upprepade gånger, och jag vill i min tur säga det än en gång: Jag tror att det är av väsentlig betydelse att den språkliga mångfalden går hand i hand med den kulturella. Om vi har ett europeiskt projekt, om vi vill visa vad Europa kan ge världen och ta emot från världen, sker det genom den språkanvändning som vårt parlament ger ett utmärkt prov på; vår förhoppning är att det kan gå till likadant även på universitetet. Tack, Maria De Sarnez, för att ni har betonat den saken.
Man måste skilja kunskapens språk från själva kunskapen. Fru kommissionär! Ni har sagt att ni godtar vissa ändringsförslag men inte andra. Ni vill påminna om jämställdhetsfrågan, men ni vill inte att den skall betonas alltför mycket. Ni vill gärna - och det var innehållet i mina ändringsförslag - att det över lag skall finnas en målsättning som innebär en väl avvägd fördelning mellan de vetenskaper som anses vara ?svåra? och humaniora, men ni vill inte att det skall vara ett urvalskriterium om jag har förstått vad ni sade för en stund sedan. Jag vill gärna att vi håller oss till principer och till framställningar om principer. Men genom att tillhöra forskningens och den högre undervisningens värld vet vi också att det ibland behövs krav, att man måste sätta upp utförligt angivna mål.
Vad gäller de humanistiska vetenskaperna bör ni erinra er det sjätte ramprogrammet inom området för forskning. Ända fram till det femte ramprogrammet var de humanistiska vetenskaperna ett medel och inte ett mål för forskningen. De kunde bidra till de andra forskningsområdena, men de betraktades inte i sig som fullvärdiga vetenskaper i forskningsfinansieringen. Alltsedan det sjätte ramprogrammet för forskning har de humanistiska vetenskaperna en erkänd plats, vilket gläder mig speciellt.
Fru kommissionär! Jag skulle önska att de punkter som rör lika möjligheter för män och kvinnor, såsom en god balans mellan alla studieområden, inte stannar vid tomma ord, utan att det verkligen blir möjligt att föra fram dem när det gäller studenternas, de unga forskarnas eller de blivande forskarnas rörlighet.

Echerer (Verts/ALE).
Herr talman, värderade kommissionär, fru De Sarnez, värderade kolleger! Jag gläder mig mycket åt rubriken ?Erasmus mundus?. Jag gläder mig, för detta är också ett tecken på gemensamma rötter till den kulturella och språkliga mångfalden i Europeiska unionen. När vi ändå är inne på mångfald vill jag också betona att det värmer i själen att även här återfinna detta gamla mål för Europaparlamentet. Man skall i tal och skrift behärska två av unionens språk jämte modersmålet.
Mina kolleger har redan sagt så mycket: Lika möjligheter, fattigdomsbekämpning. Det är mål man förväntar sig av Europeiska unionen. Vad förväntar man sig mer av denna union? På vilka andra sätt kan vi vara en motor? Vad förväntar vi oss av oss själva, vad kan vi erbjuda? Även där kan jag bara upprepa det mina kolleger redan sagt. Men vi måste än en gång framhäva att vi kan erbjuda ett område av tolerans och där full respekt råder, men att det inte fungerar utan bildning. Ett område för interkulturell dialog och interkulturell förmåga kan inte fungera utan bildning!
Även här vädjar jag till rådet: Det fungerar endast om vi är beredda att investera nu, om vi utökar utgiftskategori 3 och inte bara lägger locket på och säger att här skär vi någonstans. Var någonstans är inte det vi debatterar, men vi måste ju tala om det också! Vår kollega sade att det inte är första gången frågan ställs. Vi måste bekänna färg! Vi sår i dag genom att göra denna investering i utbildning, och frukterna kommer vi inte bara att kunna skörda inom unionen utan även utanför dess gränser. Det är vad man förväntar sig av Europa!
(Applåder)

Hyland (UEN).
Herr talman! En av Europeiska unionens nyckelinsatser har varit förmågan att främja program för utbildningssamarbete. Det finns nu Europaomfattande program i gång inom alla delar av vårt utbildningssystem.
Vi lever i en inre marknad där det råder fri rörlighet för människor. Om Europeiska unionen skall växa och frodas som en politisk organisation måste vi säkerställa att dess skolbarn ges tillfällen att lära sig olika språk och att uppleva utbildningssystemen i andra länder inom Europeiska unionen. Att främja samspel på det sociala området och på utbildningsområdet kan enbart få en positiv verkan.
Utifrån ett irländskt perspektiv har investering i utbildning gjort det möjligt att hantera arbetslöshet och utvandring och tillåtit vår dynamiska unga arbetskraft att delta på ett meningsfullt sätt i arbetet för ekonomisk utveckling. EU:s Erasmusprogram är ett av de populäraste utbildningsprogrammen som är i gång inom Europeiska unionen. Det har funnits sedan mitten av 1980-talet och tillhandahåller studenter från Europeiska unionen och kandidatländerna utbildningsmöjligheter i olika medlemsstater.
Sedan Erasmusprogrammet ursprungligen inrättades har en miljon europeiska studenter deltagit i detta betydelsefulla utbildningsinitiativ. Faktum är att över 100 000 olika studenter nu deltar i det här programmet på årlig basis. Det betänkande som vi behandlar i dag relaterar till upprättandet av ett nytt initiativ, Erasmus World, som kommer att träda i kraft år 2004.
Europeiska kommissionen har föreslagit en budget på över 200 miljoner euro för administrationen av EU-initiativet Erasmus World för åren 2004-2008. De centrala punkterna som har angivits i detta initiativ omfattar ombesörjande av utbildningsutbyten mellan högskolor i Europa och andra eftergymnasiala skolor runtom i världen. Dessutom kommer ekonomiskt stöd att ges till både studenter och utbildningstjänstemän som deltar i Erasmus World-initiativet. Kapital kommer också att ges till konferenser och seminarier för att främja rörlighet för utbildning och bland studerande mellan Europeiska unionen och högskolor runtom i världen.
Detta initiativ är ännu ett tydligt exempel på att Europeiska unionen försöker att lägga fram förslag som skall bidra till att stödja och höja utbildningsstandarden inom och utanför Europeiska unionen.

Pack (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill gärna understryka och gläds åt att De Sarnez fann det rätta ordet med rubriken ?Erasmus mundus?. Det krävs ingen förklaring eftersom det säger sig självt att det är en bättre beteckning än Erasmus World. ?Mundus? visar just att vi har en flerspråkighet och inte bara uttrycker oss på ett språk, nämligen det så kallade lingua franca, engelska. Därför är jag glad att vi funnit det latinska ordet.
Betänkandet av De Sarnez tar upp tre punkter som är mycket viktiga för oss i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och även i min grupp. Det är för det första den europeiska dimensionen och det europeiska mervärdet av fostran genom möjligheterna som rörligheten ger. För det andra stärks Europa på den internationella arenan genom detta program. Europa blir mer attraktivt och även konkurrenskraftigt just på universitetsutbildningens område.
För det tredje gäller det tyngdpunkten på språkinlärningen, och här vill jag säga emot alla dem som säger att det inte är viktigt. Jag är glad att detta extra förslag finns, för det är just genom att lära sig språket i vår region som människorna som kommer till oss kan få grepp om den kulturella mångfalden. För det fjärde motsvarar ökningen till 300 miljoner euro den vilja som finns att skapa ett verkligt område för europeisk utbildning. Om jag på söndag talar om hur viktigt det är, avger förklaringar i Bologna och Lissabon och sedan på måndag inte ställer medlen till förfogande är ju det skrivna ordet ingenting värt. Därför bör vi påminna herrskapet vid rådet om att de nu också skall bidra till att infria de höga krav de själva ställt.
Den fantastiska framgången med Sokrates/Erasmus-programmet, som jag varit föredragande för vid ett flertal tillfällen, har inspirerat detta nya program. En miljon studenter har studerat med Erasmus, och båda programmen, som ju kompletterar varandra, gör det möjligt att skaffa sig ytterligare kvalifikationer i utlandet. De ger också tillgång till de europeiska språken, den europeiska kulturen och de europeiska värderingarna. De är helt oundgängliga för förståelsen och för den kulturella dialogen som vi redan talat om flera gånger här i dag.
Den begränsade budget vi har att röra oss med måste alltså ökas. Den är ett hinder. Efterfrågan på lärarsidan är också svag eftersom det finns hinder även där; det man gör i utlandet erkänns ofta inte hemma. Vi måste ha de nya kommande programmen i åtanke när vi funderar över en verklig avstämning mellan dessa program. Jag vill rikta en sista appell till konventet om något som inte framkommit ännu. Den går ut på att dessa åtgärder som Sokrates, Erasmus och ?Erasmus mundus? inte bara är understödjande åtgärder utan kompletterande kapaciteter som vi fäster stort värde vid och som utgör hjärtat i Europeiska unionen. Det skulle ni få reda på om ni för en gångs skull gick ut och samtalade med medborgarna i stället för att alltid sitta och titta i era böcker!
(Applåder)

Prets (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Det är viktigt och absolut nödvändigt som vi redan har hört några gånger i dag att vi anstränger oss för att öka Europas attraktionskraft som kunskapscentrum så att vi närmar oss målen från Lissabon. För närvarande ser det snarare ut som att vi fjärmar oss från dessa mål.
Erasmus World kan vara en möjlighet att åtgärda detta underskott. Vetenskapligt utbyte mellan Europa och tredje länder i stället för att koncentrera kunskaperna i Europa är grunden för att nå vårt mål. Programmet är brett utformat och omfattar högskolor, studerande från hela världen som avlagt universitetsexamen, dessutom studerande inom Europeiska unionen som kan bege sig utomlands, forskare och akademiker från tredje länder.
Men jag tror att det är viktigt för våra studenter som reser utomlands att man skyndar på och förbättrar erkännandet av studier och examina utomlands så att Erasmusstudenternas utlandsstudier förbättras och underlättas.
Jag vill också understryka att jag förordar lika möjligheter eller att män och kvinnor deltar i lika utsträckning i programmet. Det anser jag inte vara av underordnad betydelse, både vad gäller ländernas deltagande och de olika disciplinerna. Om vi inte från början vinnlägger oss om jämställdhet kommer vi att få problem framöver att förverkliga den.
Jag vill också kort tala om den språkliga mångfalden. Här går åsikterna isär, men jag tror inte att den kan vara en förutsättning för att kunna delta i programmet. Masterutbildningar har olika fokus som studenterna koncentrerar sig på. Jag tror nog att den språkliga mångfalden spelar en roll i studierna, och jag tror att man måste ha möjligheten att delta i språkkurser. Men man bör inte se det som ett kriterium för antagning.
Jag skulle vilja nämna ännu ett par ord om finansieringen. Vi gläder oss åt 300 miljoner euro, men dessa medel kan inte tas från andra program. Det måste handla om ytterligare medel, för annars har vi en motsägelse i främjandet av ett kunskapsbaserat samhälle.

Nordmann (ELDR).
Herr talman! De ljudliga och kraftiga applåder som välkomnade redovisningen av De Sarnez' betänkande vittnar om dess höga kvalitet.
Man har talat om europeiskt mervärde i samband med Erasmus mundus. Det finns också ett parlamentariskt mervärde genom de ändringsförslag som vårt parlament kommer att bidra med till detta europeiska svar på utmaningen från den globala konkurrensen mellan universiteten; en utmaning som består i att bemöta kompetensflykten genom att locka till sig kompetens utan att efterapa utomeuropeiska metoder, genom att utveckla en särskild resurs: den språkliga mångfalden. Det lärda Europa är lika med det flerspråkiga Europa, utvecklandet av ett ursprungligt system som innebär att man far runt till olika universitet, en vision av att den akademiska gemenskapen tar formen av ett nätverk: det är de nyskapande beståndsdelarna. Vad begär vi i gengäld? En liten budgetförstärkning, lite friska budgetanslag till Erasmus mundus, en liten summa pengar, herr talman, för att vi skall kunna ta ett stort steg framåt.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! För närvarande kan våra tankar inte annat än vara hos människorna i Irak som slaktas av de brittiska och amerikanska angriparna under de medskyldiga blickarna från Europeiska unionen, som enbart är intresserad av hur man skall komma över en del av bytet. Man kräver emellertid att vi skall ta ställning till andra frågor, såsom den fråga vi nu går igenom.
Det förslag till beslut som vi diskuterar innebär att Europeiska unionens masterkurs införs och, därutöver, att finansiering ställs till förfogande för att studenter och lärare från tredje länder skall kunna få tillträde till den. Det förstnämnda, som är en grov överträdelse av artikel 149 i fördraget, är ännu ett steg mot att påtvinga oss en särskild modell för högre utbildning, som inte är någonting annat än den ökända Bologna-modellen. Programmet har inte upplåtits för tredje länder för att hjälpa dem att utveckla sin arbetskraft. Det används som en täckmantel för att få igenom masterkursen och som en mekanism för kulturellt genombrott för Europeiska unionen, som en förutsättning för ekonomiskt genombrott och förstärkningen av dess politiska inflytande på internationell nivå. Typiskt nog anger texten att Europas politiska och kommersiella framgång i världen är beroende av en bättre förståelse och de band som framtida beslutsfattare i tredje länder kommer att ha med Europa.
Europeiska unionens huvudsakliga mål inom ramen för utveckling är att erbjuda de europeiska monopolen billig arbetskraft som, snarare än kunskap, rätt och slätt har de färdigheter som krävs vid den tidpunkten. Detta är orsaken till behovet av konvergens i studiestrukturen på grundval av Bologna-standarden, med tre års universitetsstudier för grundexamen för den stora massan, två års specialisering för de utvalda och en treårig doktorandutbildning för gräddan. I synnerhet i Grekland, som ännu inte officiellt har gjort grundexamina likvärdiga med de treåriga examina, skulle ett antagande av det förslag som vi utreder nu skynda på de dithörande reformerna.
Dessutom försöker Europeiska unionen att genom förslaget främja marknaden för den europeiska högre utbildningen inom ramen för konkurrens med Förenta staterna. Detta beror naturligtvis på skapandet av en sådan marknad och anpassningen av europeiska universitet till dess lagar och prioriteringar. Resultatet kommer att bli fullständig kommersialisering av utbildning, vilket är kvalitetstecknet för kurser som man hänvisat till i den här texten, som om de vore bilar eller apelsiner. Den kvalitetsförsäkring och de utvärderingsmekanismer som övervägs är huvudsakligen mekanismer för utbildning för att uppfylla industrins behov.
Greklands kommunistiska parti är bestämt emot förslaget till beslut, eftersom det strider mot kursplaner, stärker privatiseringen och kommersialiseringen av högre utbildning och främjar splittringen av studierna för grundexamen i två faser, i enlighet med Bologna-modellen, och forskarutbildningen kommer att kuvas av kraven från de multinationella företagen, vilket är klart ofördelaktigt för studenterna, lektorerna och folket i Europeiska unionen.
Det minsta vi begär är att åtgärd 1, de europeiska masterkurserna, utesluts, och jag har lagt fram ett ändringsförslag som pekar i denna riktning.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle vilja välkomna kommissionens förslag att upprätta ett program som uppmuntrar rörlighet bland studenter och forskare runtom i världen. Jag vill också gratulera De Sarnez till arbetet med detta betänkande.
Europeiska universitet har mycket att erbjuda världen i fråga om förträfflighet på områdena för vetenskap och utbildning. Jag välkomnar därför ett program som kommer att öka och stärka attraktiviteten hos europeisk högre utbildning. Dessutom kommer det att göra det möjligt för den här sektorn att konkurrera med andra länder, i synnerhet Förenta staterna och Kanada, i fråga om att locka talangfulla och motiverade studenter och forskare från tredje länder.
I detta avseende välkomnar jag förslaget att öka den fleråriga budgeten från 200 miljoner euro till 300 miljoner euro. Det är mycket viktigt, så länge det inte hämmar och tar pengar från betydelsefulla program som Sokrates och Leonardo da Vinci. Men programmet Erasmus mundus bör inte enbart gagna europeiska universitet, utan bör också bidra till förbättringen av levnadsstandarder, till utvecklingen av mänskliga resurser och till att höja trösklarna för fattigdomen i tredje länder.
Jag upprepar det som andra talare tagit upp, att det är mycket viktigt för oss att utveckla de språkvetenskapliga färdigheterna hos våra studenter inom Europeiska unionen. Det är ingen mening med att tala om ett mångfaldigt Europa om vi inte ger människor ordentliga färdigheter i språk som kommer att stärka det målet.

Graça Moura (PPE-DE).
Herr talman! Det finns en viss grad av dold konflikt mellan konkurrensprincipen och samarbetsprincipen. Europeiska unionen vill se sitt universitetssystem konkurrera med Förenta staternas, inte enbart i fråga om förträfflighet utan också i fråga om att locka studenter från tredje länder. Ju mer detta kommer att lyckas, desto mer kommer det att förbättra balansen mellan en kritisk transatlantisk allians och själva den västerländska civilisationen. Det kommer också att ytterligare stärka demokratins grunder. Enligt min kännedom är nordamerikanska universitets politik för att locka och behålla de bästa begåvningarna utarbetad mer för att säkerställa de egna intressena än för intressena inom de länder där dessa begåvningar har sitt ursprung. Samarbete kommer, i detta fall, i andra hand efter konkurrens. 
Kommissionens idéer på det här området är något mer försiktiga, eftersom de hänvisar till uppmuntran av ?samordnade tillvägagångssätt?, med andra ord tillvägagångssätt som i slutändan syftar till att tränga undan de medborgare från tredje länder som kommer för att studera för att ta examen i Europa. Det finns emellertid andra aspekter som har givit Förenta staterna en klar fördel, eftersom vi, om vi skall lösa samma problem i Europa, måste ägna särskild uppmärksamhet åt dessa aspekter. Dessa är bland andra språket, kvaliteten på utbildningen och institutionernas och programmens rykte, det ämnesutbud som dessa program har, erkännande av utbildningsbevis som erhållits i ursprungslandet, lagstiftning i fråga om uppehållstillstånd, inskrivningsavgifter och tillgång till stipendier.
Användandet av endast ett språk, den enorma konkurrensen mellan universitetsinstitutioner och den enorma skillnaden i kvalitet, det ständiga intresset av att locka och behålla de bästa begåvningarna som jag just refererade till och de stora skillnaderna i inskrivningsavgifter och kursavgifter, som i regel är ganska höga, kännetecknar ett utbildningssystem som lockar många fler studenter från andra länder än vad det europeiska universitetssystemet gör.
I Europa uppstår ett annat problem som en direkt följd av det oproportionerliga antal studenter som ansöker till universitet i Förenade kungariket, Frankrike och Tyskland i jämförelse med det antal som söker till universitet i andra medlemsstater. Omkring tre fjärdedelar av dessa studenter ansöker till universitet i de tre ovannämnda länderna. Utöver detta bör vi lägga till frågan om Europas brokiga språkblandning - för vilken, när det gäller högre utbildning, man fortfarande inte har funnit någon allmän och tillfredsställande lösning - för att säkerställa en balanserad fördelning av potentiella studenter. Det är självklart att språkstudier för studenter vid universitetet inte är detsamma som att enbart lära sig grunderna i värdlandets språk. Hur många kurser i värdlandets språk som än har tillhandahållits innan studenter deltar i en fortsättningskurs, hur många parallella kurser universiteten än upplåter för sina utländska studenter, är det helt klart orealistiskt att tro att vi på kort tid kan vända den trend som för närvarande gynnar Förenade kungariket, Frankrike och Tyskland.
Denna relativa skepticism, herr talman, är ingen anledning till att rösta emot De Sarnez' utmärkta betänkande, eller att underlåta att applådera kommissionens utmärkta initiativ. Men den är en anledning till att försöka utveckla en lösning på den rad av problem som jag hänvisat till - en lösning som fortfarande är långt ifrån tillfredsställande - och också, av just den anledningen, att försöka säkerställa att en lämplig budget anslås till den här raden av problem.

Zissener (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Antalet rörliga studerande är större i dag än någonsin tidigare. Men det är också så i dag att de flesta internationella utbytesstudenter inte nödvändigtvis föredrar att studera i Europa. Jag tror att ett skäl till det är att vi inte lyckats fullt ut att kombinera den individuella styrkan, mångfalden i vårt utbildningsutbud eller vår stora nätverkserfarenhet.
Jag tror att programmet ?Erasmus mundus? kan råda bot på det. Genom att främja samarbete med tredje länder ökas också kvaliteten på högskoleutbildningen i Europa ytterligare. Det jag tycker saknas är en tydlig och klar europeisk identitet för högskoleutbildningen. Därför föredrar kanske också många utexaminerade och forskare Amerika för sin forskning och sina studier. Jag tror att denna tendens i stor utsträckning kan motverkas genom detta attraktiva program för en högkvalitativ utbildning.
Här vill jag tacka kommissionen men även De Sarnez hjärtligt för detta initiativ. Ett särskilt tack går också till De Sarnez för att hon lyckats förhandla fram en godtagbar kompromiss med budgetutskottet så att finansieringen av Erasmus World inte kommer att genomföras på bekostnad av redan befintliga program. Vi får så ofta höra att utbildning av unga människor i Europa inte är ett område för sparåtgärder utan en investering inför framtiden.
(Applåder)

Zabell (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden, De Sarnez, till det utmärkta arbete hon har genomfört. Ärade kolleger! Jag anser att Erasmusbetänkandet utgör ytterligare ett steg framåt. Även om det finns fri rörlighet för arbetstagare finns det inte fri rörlighet för studenter i Europeiska unionen för närvarande. Jag säger detta på grund av att, och vi får inte lura oss själva, studenter från en medlemsstat inte kan flytta till en annan medlemsstat för att fortsätta studera eller arbeta på grund av skillnader när det gäller skolbetyg och för att deras studier och examina inte erkänns.
I och med programmet Erasmus mundus kommer dessa hinder äntligen att övervinnas. Programmet kommer att bidra till utvecklingen av utbildningens kvalitet och möjliggöra fri rörlighet i hela unionen. Detta kommer dessutom att bidra till att förbättra två grundläggande aspekter för Europeiska unionens medborgare: förståelsen för våra olika europeiska kulturer och en så viktig fråga som språkkunskaper.
När det gäller kulturfrågan måste vi vara medvetna om att vi måste satsa om vi vill ha ett enat Europa. Ingenting är gratis här i världen. Och detta måste återspeglas i Europeiska unionens budget, genom ökade investeringar i utbildning och för våra europeiska ungdomars kulturella förståelse. De är nämligen, och det får vi inte glömma, Europeiska unionens framtid.
När det gäller språken håller jag med några kolleger om att det är absolut nödvändigt att de framtida medborgarna i Europeiska unionen talar ett eller två språk förutom sitt eget, eftersom de då kan röra sig fritt från en medlemsstat till en annan utan att stöta på de hinder som uppstår när man inte talar språket i andra medlemsstater.
Erasmus mundus är följaktligen ett stort steg framåt, eftersom den kulturella mångfalden beaktas i programmet. Studenternas rörlighet kommer att bidra till att öka förståelsen mellan olika kulturer och till att förbättra språkkunskaperna, det bidrar till att göra medborgarna bättre rustade för att arbeta i dagens globala samhälle, det kommer att skapa utbud av lediga arbeten vid varje utbildningsinstitution - och det är mycket viktigt, eftersom detta kommer att hjälpa ungdomarna att finna sitt första arbete, vilket alltid är mycket svårt - och kommer också att placera Europeiska unionen på kartan när det gäller högskolestudier, eftersom andra länder har vunnit terräng jämfört med oss på det här området. Även arbetsgivarsektorn kommer att vara delaktig i programmet, vilket jag anser vara mycket positivt, eftersom många av dessa ungdomar säkerligen kommer att börja arbeta inom företagsvärlden efter studierna.
Jag vill därför gratulera kommissionen till detta initiativ. Jag gratulerar även föredraganden, De Sarnez, till hennes utmärkta betänkande och tackar henne för allt det arbete hon har genomfört för att utveckla det här förslaget. Jag hoppas bara att framgångarna med programmet Erasmus mundus kommer att följas av många fler lyckade program i framtiden.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera kommissionen, eftersom jag anser att detta projekt - som vi nu tack vare De Sarnez fyndiga idé har döpt till Erasmus mundus - är sammanhängande med kommissionens övriga politik: detta program öppnar världen för oss, det innebär ett erkännande av att utbildningen globaliseras, något som vi måste hantera med en aktiv och positiv politik, och samtidigt erkänns den ökande vikten av högskole- och universitetsstudier i Europa samt europeiska masterexamina. Jag menar att detta är ett nyskapande och viktigt betänkande.
Jag vill även gratulera De Sarnez till hennes sunda förnuft och öppna sinne; det är sådant som gör att vi kan samarbeta.
Jag finner några av punkterna intressanta, men de oroar mig. I det här sammanhanget håller jag inte med min vän, den kommunistiska ledamoten Konstantinos Alyssandrakis. Jag anser att programmen för högskole- och universitetsstudier och europeiska masterexamina bör leda till att universiteten går samman, att de kan samarbeta fritt på världsnivå, utan extern kontroll, med förbehåll för de kvalitetsbaserade kriterierna. Jag tror inte att det finns någon politisk myndighet som skulle kunna fastställa gränserna för kunskap och samarbete.
I dagens dynamiska samhälle anser jag att vi inte kan arbeta om vi inte låter människorna engagera sig och universiteten mötas, att de söker gemensamma nämnare och att de får fatta sina beslut själva. Vi bör endast ?välsigna? - även om det är ett mycket traditionellt ord - vad de gör. Vad som däremot oroar mig - och jag riktar mig till kommissionen - är de kvalitetsbaserade kriterierna, eftersom jag är rädd för medlemsstaternas och de övriga ländernas gränser. När det gäller den här frågan vågar jag mig på att föreslå att det är nödvändigt att stödja sig mer på universiteten och på institutioner på gemenskapsnivå som, tillsammans med medlemsstaterna, kan fungera som experter, som state holders och som blir de som verkligen drar fördel av programmet. Dessa organ bör också samarbeta i dessa projekt, vilket till och med kommer att leda till att kommissionens arbete underlättas.
Det är också mycket viktigt att skapa institutionella incitament. Det är inte bara studenterna som bör stödjas genom programmet; det är också viktigt att belöna de universitet som går samman och möts och de universitet som organiserar ett stort antal utbyten med tredje länder eftersom vi måste skapa entusiasm; det är nödvändigt att skapa dynamik i den process som har blivit en framgång genom Erasmusprogrammet, även om det har tagit mycket lång tid.
För att programmet skall bli lyckat måste vi förstå de svårigheter som universiteten har för att genomföra politiken för närmande och hjälpa dem genom denna nya erfarenhet.
Slutligen anser jag också att bidragen till de studenter som inte har så gott ställt bör ökas, eftersom många av dem inte har möjlighet att delta i programmen.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0080/2003) av Mauro för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ett flerårigt program (2004-2006) för en effektiv integrering av informations- och kommunikationsteknik (IKT) i de europeiska systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning (eLearning-programmet) (COM(2002) 751 - C5-0630/2002 - 2002/0303(COD)).

Mauro (PPE-DE)
Herr talman, ärade ledamöter! Innan jag uppehåller mig vid några särskilda frågor vill jag informellt tacka å ena sidan Europeiska kommissionen, företrädd av Reding och hennes medarbetare, och å den andra det grekiska ordförandeskapet, företrätt av utbildningsminister Tsiakaris, ordförande i utbildningskommittén. Under dessa två månaders hårda arbete är det framför allt tack vare deras tillmötesgående som vi har lyckats hålla oss inom de tidsramar som vi hade ställt upp för behandlingen av det här betänkandet. Faktum är att tiden var mycket knapp.
Sedan tycker jag att det är viktigt att understryka att ändringarna i Europeiska kommissionens förslag har förankrats både hos kommissionens tjänstemän och med företrädare för rådet. Var och en av oss har helt klart för sig att det första betydande resultat som vi kommer att uppnå i och med att vi antar detta program just kommer att bli att upphandlingen kan starta inom kort.
Sedan rådets möte i Lissabon i mars 2000 har det gjorts många framsteg när det gäller eLearning, och vi har gått från förslaget till åtgärder för införande av ny teknik inom utbildningssektorn till dagens lagstiftningsresolution som kommer att leda till ett riktigt flerårsprogram.
Som jag framhöll redan under arbetet med kommissionens första meddelande har jag särskilt uppehållit mig vid den roll som lärarna kommer att få som förmedlare av den digitala alfabetiseringen i våra skolor. Ur denna synpunkt är frågan om lärarnas utbildning, eller åtminstone möjligheterna att göra lärarna redo att använda ny teknik, högsta prioritet. De ansträngningar som framgår av kommissionens text förtjänar verkligen beröm och stöd.
Icke desto mindre tyckte jag att kommissionens förslag behövde ändras på några punkter, först och främst när det gäller flerårsbudgeten. Den fråga som jag ställde mig när vi började arbeta var: vilken budget bör man ha för ett så ambitiöst flerårsprogram som detta? Det är inte lätt att svara på denna fråga, eftersom resurserna verkar vara särskilt knappa när vi talar om kultur och utbildning. Det som uppmuntrade mig och drev mig att insistera på denna punkt var det förslag som Europeiska kommissionen själv lade i fråga om budgeten för 2003: faktum är att man då, som en förberedande satsning, avsatte 18 miljoner euro i form av utgiftsåtaganden inom budgetposten B3-1000.
Den fundering som fick mig att ändra kommissionens förslag på 36 miljoner euro var följande: är det inte minst sagt ovanligt att besluta att göra av med mindre pengar för varje år för ett flerårsprogram än vad man har beräknat att spendera på en förberedande satsning? Här väntar jag mig beröm från kommissionens sida för att ha påmint den om att 18 miljoner euro multiplicerat med 3 blir 54 miljoner euro, vilket jag tycker är en lämpligare siffra.
Frågan om omfördelningar i budgeten förtjänar att betonas också i ett annat sammanhang. I kommissionens budgetförslag hade 25 procent avsatts för kampen mot IT-klyftan. Jag vill förklara varför jag har krävt en sänkning av detta belopp i mitt ändringsförslag. Jag är fullständigt övertygad om nyttan av att motverka IT-klyftan, i sociala termer. Jag är lika övertygad om att medlen för detta skall sökas i andra gemenskapsinstrument - strukturfonderna, Europeiska socialfonden, Leonardo da Vinci-programmet - och detta eftersom om vi håller fast vid att medlen för eLearning skall svara mot behovet att överbrygga IT-klyftan skulle nästan hela budgeten för eLearning gå åt för att göra ett minimum av insatser.
När det däremot gäller e-vänskolekontakterna mellan europeiska skolor, i konsekvens med de målsättningar som antogs i Europaparlamentets föregående resolution, har jag betonat att lärarnas utbildning också här är en prioriterad fråga. Jag skulle vilja att vi tog oss en funderare på det faktum att under 2002 i genomsnitt 90 procent av låg- och mellanstadieskolorna, 98 procent av högstadie- och gymnasieskolorna och 99 procent av de yrkesinriktade och tekniska skolorna i medlemsstaterna var uppkopplade till Internet, men bara 39 procent av låg- och mellanstadielärarna, 50 procent av högstadie- och gymnasielärarna och 58 procent av yrkeslärarna använde Internet i sin undervisning. Dessa genomsnittssiffror döljer dramatiska skillnader mellan medlemsstaterna: i Danmark är genomsnittet cirka 75 procent, att jämföras med Grekland som inte når upp till 9 procent. 
Dessa siffror, som i sig är mycket talande, leder till två slutsatser: den första gäller användningen av Internet som ett instrument för att underlätta undervisningen. Det handlar inte bara om tillgång till infrastruktur eller utrustning i skolorna, utan är också en fråga om utbildning av lärare och om skolornas organisation. Den andra slutsatsen gäller användningen av tekniska resurser. Här kan målet verkligen bli ett utbyte av god praxis när det gäller metodik och didaktik mellan lärare i de olika medlemsstaterna, eller att man skapar virtuella klassrum.
Av dessa skäl tycker jag att det är viktigt att understryka att kommissionen i sitt förslag borde lägga större vikt vid att finna bättre sätt för lärarna att använda Internet i undervisningen och att uppmuntra spridningen av goda rutiner på detta område.

Reding
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Tillåt mig först att tacka föredraganden för hans utmärkta arbete och för hans viktiga bidrag, inte bara till detta projekt utan också till handlingsplanen eLearning, som var föremål för hans första betänkande år 2001.
Det aktuella förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut som syftar till att inrätta programmet eLearning kompletterar den handlingsplan som påbörjades vid toppmötet i Lissabon för integrering av de nya teknikerna i de europeiska systemen för allmän utbildning och yrkesutbildning. Det handlar om att snabbt och effektivt lyckas med denna integrering, på ett kritiskt och eftertänksamt sätt.
Kommissionens förslag är framför allt ett svar på uppdraget från Lissabon och som utvidgades i Stockholm och i Barcelona. Det handlar alltså om ett politiskt budskap som understryker vikten av att möta utmaningarna från de nya teknikerna för att göra Europa till ett kunskapssamhälle.
Det nya programmet kan uppfattas som ett komplement och ett utnyttjande av åtgärderna för de befintliga programmen. Det bör ge anledning till att pröva de nya samarbetsformerna och att på detta sätt ge nyttiga upplysningar för den nya generationen av program efter år 2006. Programförslaget, herr talman, är också den logiska följden av de senaste tre årens förberedande åtgärder inom ramen för det budgetanslag som har föreslagits av parlamentet och som inte skulle kunna fullföljas utan juridiskt underlag.
Detta program har tre viktiga riktlinjer. Först och främst digital literacy, datakunskap, ett nytt kompetensområde som är av stor vikt för kunskapssamhället. Skolan är skyldig att bibringa eleverna denna färdighet på samma sätt som när det gäller läsning och skrivning. Utanför skolan finns samhället, medborgarna; följaktligen måste datakunskap ingå i ett livslångt lärande.
Den andra riktlinjen omfattar virtuella campus. Införlivandet av eLearningens nya verktyg och metoder angår både de traditionella universiteten och distansuniversiteten. Dessa nya verktyg och metoder kan på ett mycket positivt sätt bidra till att höja kvaliteten på de europeiska universiteten och deras globala konkurrenskraft.
Den tredje åtgärden är, enligt min mening, den viktigaste, emedan den angår våra barn. Jag har med glädje noterat parlamentets intresse för denna åtgärd. Den handlar om vänskapsskolor genom Internet, ett partnerskap som för övrigt efterfrågades av toppmötet i Barcelona. På er begäran syftar denna åtgärd nu helt klart till att fungera som en drivkraft vid utbildningen av lärare vad gäller utnyttjandet av de nya pedagogiska möjligheter som kommunikationsteknikerna och det europeiska samarbetet erbjuder.
Sedan finns det som alltid för dylika program övergripande åtgärder och teknisk assistans. Det finns anledning att utvärdera resultaten ytterligare och att främja utbytet av de erfarenheter som redan har gjorts. Detta sker inte bara tack vare de olika instrument och program som ingår i eLearning utan också med hänsyn till det som sker i medlemsstaterna. Information och kommunikation kommer alltså att bli föremål för speciell uppmärksamhet. I detta sammanhang vill jag meddela att portalen eLearning redan är skapad. Det är knappt tre månader sedan jag invigde denna portal i anslutning till evenemanget Learntech i Karlsruhe, och besöksfrekvensen är redan ytterst tillfredsställande.
Herr talman! Jag har med intresse noterat Europaparlamentets budgetförslag, som är ett bevis på dess stöd för kommissionens förslag, och jag vill tacka parlamentet för det. Parlamentet vet mycket väl att på detta stadium måste kommissionen stå fast vid sitt ursprungliga förslag, som skulle kunna omprövas inför en eventuell höjning av taket för budgetrubrik 3 för åren 2004-2006. För övrigt skulle jag vilja meddela er föredragande att kommissionen kan godta 24 av de 29 ändringsförslag som har lagts fram av parlamentet, vilket vittnar om en stark överensstämmelse mellan parlamentet och kommissionen. Därför hoppas jag att förhandlingen skall slutföras inom kort och med respekt för gällande interinstitutionella förfaranden. Herr talman! Det är inte första gången jag med glädje konstaterar att våra båda institutioner är fullständigt eniga när det gäller att skapa framsteg i medborgarnas Europa, framför allt i de yngsta medborgarnas Europa, vars skolor kommer att ingå i ett nätverk, tack vare inrättandet av vänskapsskolor.

Pack (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Betänkandet av Mauro innehåller ju förslag till hur detta program kan bli ännu mer effektivt. Kommissionens förslag var redan det riktigt bra, men förslagen som Mauro inkommit med förbättrar det. Jag tror framför allt att de bättre motsvarar den fördelning av pengar som kommissionen föreslår och även de krav som vi ställer på detta program.
Jag kan inte se hur den digitala klyftan - det faktum att skolor i vissa länder har en mängd datorer medan andra skolor lider brist på dem - skall kunna överbryggas med dessa små medel. Därför har vi försökt göra er mottagliga för detta, vilket jag också riktar ett tack till Mauro för. Vårt ändringsförslag tillhör de 24 ändringsförslag som syftar till att skolorna skall kommunicera med varandra och att mer pengar skall gå till datautrustning.
Den andra frågan om hur vi skall kunna minska denna digitala klyfta mellan enskilda länder kan inte besvaras här. Dessa skillnader kanske kan utjämnas med hjälp av medlen i sammanhållningsfonden eller social- och regionalfonden.
Ansatsen till eLearning-programmet måste tydligare inriktas på att skapa samordningsvinster mellan befintliga program - som ni sade - och eLearning-programmet. Om vi fäster särskilt värde vid att skolorna skapar nätverk tillsammans är det något som mycket nära kan kopplas till Comenius-programmet, något som hittills också skett, förmodligen utan stöd. Jag har sett detta i många skolor jag besökt inom ramen för Comenius-programmet.
Jag anser alltså att vi måste inrätta ett nytt partnerskap som främjar språkinlärningen med hjälp av eLearning och även främjar den interkulturella dialogen, i synnerhet på skolans område. När vi talar om ett virtuellt campus har det självklart också att göra med vad vi redan talat om i samband med betänkandet av De Sarnez. Erasmus och Erasmus World måste nära kopplas till detta. Vi måste sammankoppla den virtuella rörligheten med den fysiska rörligheten. Då kommer vi att nå de bästa resultaten.
Vidare vill jag framhäva vad Mauro redan har sagt. Det finns en stor brist på lärarnas område. Den måste vi försöka komma till rätta med genom detta program. Lärarna skall inte ligga efter studenterna utan bör ju ha ett försprång så att de i ökad utsträckning kan ge impulser. eLearning-programmet som det planeras i dag är en viktig komplettering till alla utbildningsprogram som finns i dag. Än en gång tack så hjärtligt för ert arbete.
(Applåder)

Prets (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill åter nämna toppmötet i Lissabon. Det verkar ha inneburit något viktigt på utbildningens område. Nya program skapas för att motsvara kravet på att bli det mest konkurrenskraftiga och dynamiska, kunskapsbaserade ekonomiska området i världen. Ett bland många andra lika viktiga instrument är att utnyttja informations- och kommunikationstekniken bättre. Programmet eLearning - som vi redan har hört - skall nu främja tillträdet till de europeiska bildnings- och utbildningsprogrammen för att förbättra deras kvalitet och tillgänglighet.
Den statistik som Mauro just presenterat visar hur stor klyftan är mellan de enskilda länderna. Utrustningen i skolorna är bra, men man är dålig på att utnyttja den eftersom lärarnas kunskaper inte räcker. Här finns med andra ord en stor brist, och därtill kommer skillnaderna mellan nord och syd. När man konstaterar att utnyttjandegraden i Danmark ligger på nästan 90 procent och i Grekland på cirka elva procent är skillnaderna mellan dessa länder och alltså inom Europa stora.
Den lämpliga lösningen på denna digitala klyfta består i att integrera de andra europeiska instrumenten. Grundskolor och gymnasieskolor utgör en mycket viktig målgrupp. Därför tror jag också att det är viktigt att investera mer i denna grupp så att man helt kan ställa sig bakom förslaget på denna andel på 40 procent, närmare bestämt i grund- och gymnasieskolor.
Avslutningsvis vill jag poängtera att framgången för utbildningspolitiken inte bara har med kvantiteten program att göra utan framför allt med ett realistiskt genomförande samt de ekonomiska resurserna. Därför är det nödvändigt att öka dem från 36 till 54 miljoner euro och inte ta pengarna från andra program och omfördela. Det är bara så jag kan uppnå ett Europa för den lilla medborgaren, för att använda er egen formulering, fru kommissionär.

Andreasen (ELDR).
Herr talman! Även jag vill gratulera och tacka Mauro för det betänkande som vi nu har framför oss.
Det rör sig om ett både litet och billigt program, även om det skulle kosta 54 miljoner euro. Det är ett steg i rätt riktning, och det är verkligen på tiden att vi tar detta steg. Den nya informations- och kommunikationstekniken är spännande och betydelsefull, och det är av stor vikt att den införlivas i de europeiska undervisnings- och utbildningssystemen.
Det aktuella programmet skall stödja och komplettera, men inte ersätta, medlemsstaternas initiativ. Jag vill gärna anknyta till Mauros och Prets inlägg, och vågar tillstå att vi kommit ganska långt i fråga om användningen av den nya tekniken när det gäller utbildningen i Danmark. Dagligen utnyttjas Internet av 70 procent av grundskolorna, 81 procent av grundskolans högre klasser och gymnasierna samt 92 procent av de yrkesinriktade och tekniska ungdomsutbildningarna.
Men alla kan vi lära, och därför är det viktigt att programmet kan utnyttjas för att stödja spridning av best practice, bl.a. genom stöd till partnerskap mellan skolor. Utbyte av erfarenheter är av särskilt stor vikt när det gäller den nya tekniken, och Internet inbjuder faktiskt till träning. En del av Internets utmärkta filosofi är att man fritt kan utbyta idéer och hjälpa varandra. För övrigt är jag ganska säker på att många lärare haft nytta av att utbyta erfarenheter med sina elever, eftersom det ofta är så att ungdomarna har större kunskap och mer erfarenhet än sina lärare på det här området. Programmet syftar givetvis också till att ändra på detta förhållande.
Utbildningen har haft en framskjuten plats på dagordningen vid rådets möten i Lissabon, Stockholm och Barcelona, och vi tar i och med antagandet av Mauros betänkande ett, om än blygsamt, steg i rätt riktning för att leva upp till de viktiga besluten från dessa dagordningar.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Datakunskap är naturligtvis en av de färdigheter som behövs för att delta till fullo i det kunskapssamhälle som vi alla lever i i dag. Att inte ha tillgång till Internet och sakna färdigheter i kommunikationsteknik håller på att bli ett hinder för social integrering och för personlig utveckling. Ett stort antal arbeten inom service och industri kräver nu arbetstagare som innehar mångsidiga färdigheter i kommunikationsteknik, och det är anledningen till att ett program som eLearning är av avgörande betydelse för att uppnå det övergripande målet från toppmötet i Lissabon år 2000: att år 2010 ha gjort Europa till den mest konkurrenskraftiga och kunskapsbaserade ekonomin.
Jag instämmer med föredraganden, Mauro, i att vi bör lära ut färdigheter i kommunikationsteknik från unga år och upp till universitetsnivå, och säkerställa att skolor och universitet och, ännu viktigare, lärarna själva är kapabla att använda all ny teknik. Men vi får inte glömma bort att det finns många missgynnade grupper som inte har möjlighet att dra nytta av traditionella bestämmelser om utbildning och fortbildning, som följaktligen isoleras alltmer, såväl socialt som kulturellt, eftersom de inte har datakunskaper. Jag stöder det som redan har sagts vad gäller vikten av att avsätta 25 procent av budgeten till att överbrygga IT-klyftan. Det är på många områden av avgörande betydelse för oss att avsätta dessa 25 procent, inte enbart i kandidatländer utan också i mitt eget område i Wales, som omfattas av mål 1, eftersom många av dessa samhällen ännu inte har överbryggat den betydelsefulla IT-klyfta som håller på att växa fram.

Hieronymi (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger! Det som gäller är att helt enkelt vidareutveckla de europeiska utbildningsprogrammen i en tid då världen globaliseras och tekniken snabbt förändras. Vi behöver inga nya program för de hittillsvarande står sig så bra och är så framgångsrika att de bara behöver anpassas till de nya strukturerna. Vi hade tidigare exemplet med Erasmus mundus och nu har vi en liknande struktur med eLearning. Vi känner alla till programmet Comenius inom ramen för det stora Sokrates-programmet. Här handlar det om samarbete mellan minst tre skolor från olika medlemsstater. Programmet är utomordentligt framgångsrikt. Med relativt begränsade medel men stort engagemang från lärarnas sida och även eleverna bedriver man omfattande verksamhet. Därför tycker jag att det är enastående att vi med programmet eLearning förstärker de framgångsrika partnerskapen mellan skolorna med hjälp av tekniken. I de hittillsvarande Comenius-skolorna har vi tyvärr alltid klagat över att medlen till rörlighet är för knappa, och här får vi tack vare tekniken många gånger större rörlighet, förvisso på det virtuella området. Den kan och får bara vara ett komplement och kan inte ersätta mötet mellan människor. Men den kan vara till mycket stor hjälp för att öka medvetenheten om det gemensamma Europa i våra skolor.
Av den anledningen välkomnar jag också uttryckligen att vi vill öka denna andel till 40 procent. Jag vill hänvisa till att det förutom att överbrygga den digitala klyftan är ytterst betydelsefullt att vi håller utvecklingen av europeisk programvara i åtanke. 80 procent av de program som används i Europa kommer från Förenta staterna. Jag är en vän av Förenta staterna i ur och skur, men jag skulle önska mig en bättre avvägning även på programvaruområdet. Därför är min begäran till rådet att i detta program, men även i andra teknologiprogram, ha utvecklingen och förbättrandet av europeisk mjukvara i bakhuvudet och om så behövs göra det möjligt att ge det stöd och den stimulans som kan behövas.

Iivari (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Kommissionens förslag till eLearning-programmet visar att besluten från Lissabon verkställs, även om strategins stora målsättningar beträffande full sysselsättning och ekonomisk framgång har stött på problem på grund av den osäkra världsekonomin. 
eLearning-programmet är också ett bra exempel på det goda samarbetet mellan parlamentet och kommissionen. På parlamentets initiativ finns det i EU:s budget redan för andra året en speciell budgetrubrik för att stödja e-lärande. I år har 18 miljoner euro öronmärkts för budgetposten B 3-1000. Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott har därför uttryckt sin oro över att kommissionens förslag på en årlig basis innebär mindre resurser för programmet än vad man nu avsatt för förberedande åtgärder. Därför föreslår utskottet att den totala budgeten höjs från 36 miljoner till 54 miljoner. 
Kulturutskottet är medvetet om att utgifterna inom dess kompetensområde måste anpassas till utrymmet för rubrik 3 i budgetplanen, vilket är mycket snävt. Vi vill inte heller pruta på finansieringen av redan tidigare godkända mångåriga program. Jag vill dock fästa uppmärksamheten vid det faktum att man även i budgetutskottets yttrande hänvisar till konflikten mellan kommissionens förslag och de förberedande åtgärderna. Kulturutskottets förslag om en höjning av anslagen verkar alltså enligt budgetutskottet vara realistiskt motiverat. Det är dessutom fråga om en så liten summa att den troligtvis går in under felmarginalen för budgetrubrik 3.
Kulturutskottet fäster vikt vid vänskoleverksamhet via Internet. Utskottet vill att skolor på alla stadier inom grundskolan skall delta i detta. Jag anser att det av många orsaker är motiverat att få med låg- och mellanstadieskolor. Att bygga upp nätverk med hjälp av Internet ger helt nya möjligheter för små skolor i glesbygden till internationell fostran och kunskap om främmande språk och kulturer. Eftersom låg- och mellanstadieskolorna omfattar en hel åldersgrupp är det även motiverat att erbjuda dem möjligheter inom ramarna för programmets andra målsättning, det vill säga förhindrande av digital tudelning.
För att alla skall kunna delta i informationssamhället är det nödvändigt att skolorna har tillräckligt med datakunniga lärare. Det finns fortfarande en hel del brister när det gäller användningen av datorer som hjälpmedel i undervisningen. År 2002 hade i genomsnitt 90 procent av skolorna på låg- och mellanstadiet tillgång till Internet, men endast 39 procent av lärarna använde Internet i undervisningen.
Skillnaderna mellan de olika länderna när det gäller användningen av Internet är fortfarande stora, vilket vi här redan har hört. De minskar bara genom medlemsstaternas egen verksamhet. Även när det är som bäst innebär eLearning-programmet endast ett stöd för jämlikt användande av IT och en exempelgivande verksamhet.

Sanders-ten Holte (ELDR).
Herr talman! Allra först vill jag gärna tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande. Jag vill ta upp tre saker. Det är bra att grundskolan tas med, men jag vill dock tala för de äldre och för de som bor i avlägsna områden. De får inte glömmas bort. De kan ha nytta av livslångt lärande, och de kan överföra sina kunskaper och sina erfarenheter till efterkommande generationer. 
En annan sak är betydelsen av att stimulera samarbetet mellan skolor. Det finns stora skillnader - det har redan sagts - mellan de olika regionerna i Europa med avseende på kunskapsnivån och användandet av IT i undervisningen, och det gör det svårt för skolor att samarbeta. Jag vill än en gång med eftertryck uppmana till att man kartlägger den nuvarande situationen och även engagerar kandidatländerna. Först då blir det möjligt för skolor som ligger efter att använda sig av mer riktade metoder, och det kommer att öka skalan av möjligheter avsevärt.
För det tredje så handlar det inte bara om kvantitet utan även om kvalitet. Jag förväntar mig att privatsektorn, som startat arbetsgruppen eLearning Industry Group, kommer att ge ett viktigt bidrag. Det samarbetet mellan de privata och de offentliga sektorerna tycker jag är något mycket bra. På det sättet blir vi den mest dynamiska kunskapsekonomin i världen, och det är vår målsättning.

Echerer (Verts/ALE).
Herr talman, ärade närvarande mödrar och fäder! Vem har inte känt förlägenhet när man sitter vid datorn med sitt barn som kanske inte har börjat skolan än? Ända sedan mina tvillingar gick i förskolan - nu har de hunnit bli nio - har de visat mig hur man gör. Förmodligen är jag i större behov av eLearning-programmet än vad mina barn är. Frånsett denna parentes välkomnar jag detta program, och mina lyckönskningar går även till föredraganden, särskilt för hans begäran om europeisk programvara, ökat europeiskt innehåll och europeiska tjänster. Det är de 15 medlemsstaterna och Europeiska unionen som bär detta ansvar. Vi får inte heller befria rådet från dess ansvar.
Jag välkomnar också alla ändringsförslag som syftar till att främja den kritiska diskussionen om instrumentet Internet, inte bara med avseende på eleverna utan även på lärarna. Mycket är bra, men på en punkt kan jag inte hålla med. Det är de 15 medlemsstaterna - snart 15 plus 10! - som skall minska den digitala klyftan mellan medlemsstaterna. Men den digitala klyftan i samhällena angår oss alla. Med tanke på sammanhållningen med ändringsförslag 10 bör vi ändå hålla oss till kommissionens förslag om hur pengarna skall fördelas. Vi tycker att det är en väl avvägd och balanserad allokering av medlen. Jag beklagar, men mer detaljerad än så kan man inte bli på så kort tid!

Zabell (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera föredraganden, vår kollega Mario Mauro. Jag minns för 20-30 år sedan, när de bad oss att rita en teckning i skolan om hur vi trodde att 2000-talet skulle se ut och vi alla fantiserade om marsmänniskor, ufon, flygande tefat, hypermoderna bilar och tåg, elektriska bilar ... och ändå var det ingen som kunde gissa vad som blev detta århundrades verkliga revolution: framåtskridandet i utvecklingen av informations- och kommunikationstekniken. Och även om utvecklingen svårligen kan fortsätta i samma hisnande takt är vi skyldiga att se till att Europeiska unionens medborgare, framför allt barnen och ungdomarna, skall få utbildning i den nya tekniken. Detta innebär en kostnad, eftersom de behöver datorer, multimedieverktyg, Internetanslutning, och dessutom något mycket viktigt; kvalificerade lärare som kan undervisa dem.
Ärade kolleger! Vi kan inte snåla när det gäller så viktiga frågor som denna. Om dagens och morgondagens barn inte kan använda den nya tekniken när de blir vuxna kommer att detta vara samma sak som ett barn som är analfabet i dag, och det måste vi tänka på. Vi kan inte tillåta att detta sker. Med detta vill jag säga att jag instämmer fullständigt i vad föredraganden säger om att det är absolut prioriterat och nödvändigt att utbilda lärare som kan undervisa i den nya tekniken. Jag är också fullständigt överens med honom om att budgeten bör vara större än de 36 miljoner euro som Europeiska kommissionen föreslår, eftersom det sannerligen är motstridigt att använda mer pengar till förberedande åtgärder för ett program än för själva programmet.
Jag vill också stödja e-vänskolekontakterna mellan europeiska skolor, eftersom det förefaller mig vara ett utmärkt sätt att nå samarbete mellan skolor i hela Europa. Detta kommer att bidra till att främja den interkulturella dialogen och språkinlärningen och kommer även att underlätta utbyten mellan barn som lär känna varandra genom den nya tekniken och som vill lära känna varandra personligen.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande och kommissionens respons på parlamentets ändringsförslag. Men även om vi uppnår den ökade budget som man strävar efter i detta betänkande, en ökning till 54 miljoner euro, kommer vi ändå endast att snudda vid ytan. Om vi menar allvar med att uppnå de mål som skissades upp i Lissabonprocessen kan vi inte enbart öka vår budget på Europanivå, utan måste också helt klart finna sätt att säkerställa att medlemsstater verkligen tar itu med frågorna på allvar.
Jag är medveten om det faktum att, exempelvis, lärarna i Irland har förvärvat färdigheter på egen bekostnad. De har, genom sin fackförening, förvärvat färdigheter för att vidarebefordra dem till sina elever. Detta är inget tillfredsställande sätt att uppnå Lissabonprocessens mål på.
Jag välkomnar förslaget att avsätta 25 procent av budgeten till IT-klyftan. Detta är en ekonomisk fråga - att se till att eleverna är kapabla att delta på arbetsmarknaden när de kommer ut på den. Det ter sig också självklart för mig att personer som inte har de tekniska färdigheter som krävs för att hantera tekniken inte bara skulle vara oförmögna att delta ekonomiskt, utan de skulle också vara oförmögna att delta i samhällets demokratiska process. Detta är väl slutsatsen i fråga om uteslutande av medborgare från samhället.
Det finns ett uppenbart krav på bättre dataresurser i irländska skolor. Som jag nämnde startade 2 500 irländska lärare utvecklingsprogram under föregående år.
Jag stöder ökningen av budgeten till fullo. Jag stöder idén om samordnade insatser mellan kommissionen, medlemsstaterna och andra sammanslutningar inom utbildningssektorn för att undersöka nationella erfarenheter och främja goda rutiner när det gäller att utnyttja e-lärandet och överbrygga IT-klyftan. Jag vet att förslaget kommer att ge bestämmelserna om e-lärande i skolor välbehövlig drivkraft. Jag hoppas att detta kommer att vara fallet när det gäller Irland. Jag gillar särskilt idén med e-vänskolekontakter. Jag hoppas att den kommer att användas i sin fulla utsträckning.
Det är enligt min uppfattning förvånansvärt att detta område får så lågt ekonomiskt stöd och så lite uppmärksamhet i den nuvarande utbildningspolitiken i Irland.

Martens (PPE-DE).
Herr talman, ärade kommissionär, kolleger! Europeiska rådet i Lissabon oroade sig med rätta över Europas internationella position och talade då om de nya teknikernas möjligheter. Informations- och kommunikationsteknikens framsteg är av stor betydelse; det går inte längre att tänka sig vårt samhälle utan den, och den har många följder på flera områden, bland annat även för skolan. IKT ställer nya krav på undervisningen och alltså även på lärarna. Elever måste förberedas på att delta i ett kunskapssamhälle. Det ger dock inte bara extra arbete utan kan även innebära ett berikande för skolan. Det ger ju också nya möjligheter för kunskapsöverföring. Det är inte uteslutet att IKT på sikt kommer att medföra en enorm förändring i undervisningsstrukturen. 
Herr talman! År 2002 lades de första tankarna kring eLearning fram. Nu är det dags för utarbetandet av dem i arbetsplanen. Det gäller en viktig och ambitiös plan om att inom överskådlig tid förverkliga en framstående IKT-infrastruktur till realistiska priser och att öka informations- och kommunikationsteknikens tillgänglighet i skolan. En enorm utmaning. Från början stod det klart att det inte bara kan handla om att ställa utrustning till förfogande och att tekniskt kunna sköta den utrustningen. Lika viktigt är det också hur lärare och elever kan använda sig av den här utrustningen i läroprocessen som undervisningsverktyg. Då kommer man in på den didaktiska, pedagogiska och utbildningsmässiga dimensionen av eLearning. Jag är glad att det också uppmärksammas i betänkandet.
Det handlar ju också om frågan vart? Undervisning handlar inte bara om kunskapsöverföring utan även om saker som kommunikativa och sociala färdigheter, vilka är viktiga för den personliga utvecklingen. Den måste också bidra till känslan av medborgarskap, samhällsengagemang och, när det gäller Europa, även respekt för kulturell mångfald. Kan den användas till det också? Ja. I betänkandet ges goda anknytningspunkter för det, särskilt där det talas om programvara som måste bli tillgänglig, där det talas om innehåll och där det talas om vikten av lärarutbildning.
Herr talman! Jag är övertygad om att den här planen är en mycket bra möjlighet att göra en ung generation förtrogen med ny teknik och att den kan främja en ny interkulturell dialog som är så viktig för Europa. Fred är ingen självklarhet; det måste man arbeta för varje dag. I Europa sker det genom dialog och samarbete, och det verkar vara en bra formel. Det kräver dock även insatser från kommande generationer. För att intressera och motivera dem är det viktigt att människor känner varandra och förstår varandra. Därför är det mycket viktigt med gränsöverskridande kontakter, internationella kontakter och erfarenheter. Det här programmet eLearning ger nya möjligheter till det. Vi vet alla - det har redan tagits upp - hur framgångsrika utbytesprogrammen är och vilka fantastiska erfarenheter skolor och studenter har upplevt via dem. Informations- och kommunikationstekniken ökar möjligheterna på det området genom virtuella campus, samarbete mellan skolor, via Internet och främjandet av partnerskap inom undervisning. Men som kollega Hieronymi redan sagt så kan de virtuella mötena inte ersätta verkliga möten mellan människor. De kan dock fungera som ett viktigt komplement. Jag tackar därför föredraganden för allt det goda arbetet.

Talmannen.
 Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.48.)

