Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 9 oktober 1998.

Meddelande från ordföranden
Ordföranden
Det är ett stort nöje för mig att i dag få tillfälle att dela min glädje med er över att Nobels fredspris har tilldelats John Hume och David Trimble.
(Applåder) Under årens lopp har Europaparlamentet gett ett stadigt stöd till fredsprocessen på Nordirland. Vägen till fred är ännu inte tryggad. På samma sätt som tilldelningen av Nobels fredspris till John Hume och David Trimble måste uppmuntra folket på Nordirland i deras strävan efter fred, måste tilldelningen även komma att förstärka vår egen solidaritet och hela den internationella gemenskapen i sin solidaritet i fråga om fredsprocessen. Här i Europaparlamentet är det med stolthet vi hälsar vår kollega John Hume.
(Applåder)
Banotti
Herr ordförande! Jag uppskattar och tackar dig för dina vänliga ord. Jag är övertygad om att våra kolleger kommer att dela vår stora glädje och stolthet vad beträffar den unika hyllning som tilldelats John Hume och David Trimble. Efter 30 år av vånda och förtvivlan är detta en fantastisk hyllning till John Humes fasta övertygelse om att den icke-våldsamma vägen till fred på Nordirland var den enda tänkbara vägen. Jag skulle vilja tacka dig och tillsammans med alla våra kolleger uttrycka vår stora glädje och vårt stöd till John Hume och David Trimble för det arbete de utför på Nordirland.
(Applåder)

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Det kanske skulle vara klokt att vänta en minut tills Hume själv är närvarande, eftersom vi då även å vår grupps vägnar själva kan berätta det för honom i hans närvaro..
Herr ordförande! Jag tror att vi inte bara skall gratulera Hume själv utan även den irländska befolkningen till att det tack vare långfredagens fredsavtal nu återigen finns möjligheter till fred. Jag tror det är bra, herr ordförande, att gruppordföranden Martens inte bara gratulerar honom i morgon här i kammaren, utan att vi också gör det via honom och alla de människor som nu får möjlighet att förverkliga freden.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Oomen-Ruijten. Att jag valde att uttrycka detta i inledningen av sammanträdet, beror på att jag inte var säker på att Hume skulle kunna komma inom den närmaste halvtimmen, och jag ansåg att inledningsskedet av sammanträdet var det mest högtidliga ögonblicket för att göra denna manifestation i närvaro av alla ledamöterna. Vilket inte betyder att det inte kan upprepas när Hume har kommit hit.

Puerta
Herr ordförande! Jag skulle också för min grupps räkning vilja gratulera Hume, vår kollega, då vi har bevittnat hur han under dessa år har arbetat för fred på Irland. Och jag vill utnyttja tillfället att för Europaparlamentets räkning gratulera - vilket har utarbetat så många resolutioner i detta ämne - till att en blodig diktator som Augusto Pinochet i dag i London är på tröskeln mot rättvisan, och vi kan få tillfälle att kräva ansvar för att han har kränkt de mänskliga rättigheterna, blodbesudlat den chilenska demokratin och förorsakat president Allendes död. Jag tror att i dag hoppas alla demokrater i Europa och i världen att straffriheten inte längre skall fortgå. Vi hoppas att alla rättsliga instanser och regeringsinstanser är medvetna om omständigheterna och uppfyller hoppet om att dessa brott inte förblir strafflösa. Vi hoppas att den internationella brottmålsdomstolen en dag helt och hållet kan utöva jurisdiktion över de som begår brott mot mänskligheten och som begår folkmord samt brott mot de mänskliga rättigheterna.
(Applåder)

Gallagher
Herr ordförande! Tack för att ni gett mig tillfälle att lyckönska John Hume som i fredags tilldelades Nobels fredspris. Eftersom jag kommer från de angränsande grevskapen och företräder en del av den historiska provinsen Ulster, blev jag överväldigad, vilket också det irländska folket blev, då John Hume med rätta tilldelades Nobels fredspris.
John Hume var generös i alla de presskonferenser och intervjuer han höll under fredagen och lördagen. Han sade att priset har gått till befolkningen i Ulster och är till förmån för alla dem som medverkat till att fullfölja den fredsprocess som ledde fram till fredsavtalet på långfredagen. Jag hoppas innerligt - i likhet med hela denna församling - att detta kommer att gynna fredsprocessen och föra oss till den dag då Nordirland lyckats uppnå en rättvis fred. John Hume har ägnat 30 år av sitt liv åt detta, skickligt assisterad och med ett stort stöd av sin fru Pat. Jag skulle också vilja hylla henne. John Hume har alltid varit en rättfärdig man men inte nödvändigtvis självrättfärdig.
Deánaim comhghairdeas ó mo chroí le John Hume as ucth na dúise Nobel a bhuachan. Bí se tuillte go maith aige tar éis 30 bliain ag obair thar ceann na síochána.

Bonde
Herr ordförande! Jag vill också gärna på min grupps vägnar gratulera Nobelkommittén i Oslo till ett så utmärkt och välbalanserat val. Min grupp har enhälligt rekommenderat dessa två till nobelpriset, och jag är glad för att det faktiskt blev ett dubbelt val, så att det avgörande blev tanken om fred och inte att man tog parti för en av sidorna. Vi i parlamentet känner John Hume som en man som konsekvent har arbetat för fred - i varje fall under de 19 år jag har känt honom här i parlamentet. När han kommer i morgon skall vi hylla honom. Min grupp har också haft möjlighet att träffa David Trimble några gånger, och vi har bara goda ord att säga om den protestantiska sidan under fredsprocessens gång. Han har visat ett mycket starkt personligt mod, eftersom han hade sex ledamöter i sin grupp i Westminster emot sig och bara tre som stödde honom i hans insats för freden. Jag vet inte hur många gruppledare i den här salen som skulle lägga fram förslag om detta hade ett så svagt stöd i gruppen. Jag tycker att Trimble gjort en mycket fin insats, och menar därför att det är helt rätt att Nobelpriskommittén ger priset till båda sidor i konflikten.
Min grupp har som den första i parlamentet haft studiedagar i Belfast. Jag uppmanar alla de andra grupperna att följa detta exempel, bekanta sig med detta vackra område och se hur vi i gemenskapen kan hjälpa till i fredsprocessen i Belfast, därför det har de förtjänat efter så många års krig.

Cox
Herr ordförande! På ELDR-gruppens vägnar skulle jag varmt vilja lyckönska vår kollega John Hume för det erkännande han tilldelats för sitt mod, sina konsekventa analyser och för det sätt på vilket han framhärdat politiskt och personligen under många, långa och mödosamma år på Nordirland. På min grupps vägnar skulle jag kunna instämma helt och hållet i de ord som uttrycktes av den amerikanska senatorn George Michell, som för nästan tre år sedan också gjorde en betydande personlig insats i kampen för fred på Nordirland. Han sade att utan John Hume skulle det sannerligen inte ha blivit någon fredsprocess, och vad beträffar David Trimble, anmärkte han att utan David Trimble hade det inte blivit något fredsavtal. De har båda, på sitt sätt, uppvisat ett enormt mod. Vi lyckönskar dem.
(Applåder)

Green
Herr ordförande! Jag skulle vilja uttrycka min stora besvikelse över det faktum att vi tagit upp detta till behandling innan John Hume anlänt. Vi underrättade ert kansli om att vi skulle se till att Hume infann sig här om ca. 20 minuter. Det verkar något absurt att alla dessa ord uttrycks och hyllningar utdelas i hans frånvaro. Jag ångrar detta bittert. Det är verkligen synd, och vi skulle ha gjort parlamentet en tjänst och gett en av våra medlemmar en stor ärebetygelse om vi hade haft möjlighet att uttrycka dessa saker i hans närvaro, så att han hör det, och på så sätt ge honom det erkännande och den hyllning han förtjänar.
Jag ämnar inte hylla John Hume i hans frånvaro. Antingen gör jag det här när han anländer, om ni så tillåter, eller så gör vi det inom gruppen. Han är medlem i vår grupp och vi tänker lyckönska honom, personligen, i hans närvaro eftersom vi nominerat honom till årets Nobels fredspris. Herr ordförande! Jag hoppas ni ämnar göra detsamma när han anländer inom kort.
(Applåder)

Ordföranden
Fru Green, om ni hade kommit några minuter tidigare hade ni hört att jag genom förfrågningar hos hans kansli försökt försäkra mig, om att Hume skulle komma i tid för att få höra dessa inlägg. Men hans eget kansli kunde för en minut sedan, innan ni kom in i salen, inte ange någon tidpunkt för Humes ankomst. Därför fattade jag detta beslut, vilket jag meddelade precis innan ni kom in i kammaren.

Aelvoet
Herr ordförande! Jag skall inte vänta med att ansluta mig till alla dem som hittills haft ordet och även för min grupps räkning tala om hur glada vi är över att Hume får det här priset, som han helt och fullt har förtjänat. Vi skall också se till att det vid den socialdemokratiska gruppens sammanträde i kväll avlämnas ett brev från vår grupp, så att han kan ta emot det personligen.
Jag vill också ansluta mig till den andra punkten som kollega Puerta har tagit upp, nämligen att vi har att göra med ett mycket viktigt politiskt ögonblick i Europeiska unionen, nämligen den brittiska regeringens beslut att arrestera general/diktator Pinochet. I det avseendet har vi att göra med ett mycket viktigt politiskt tema som parlamentet tidigare arbetat med i flera år.
(Applåder) Det är naturligtvis väldigt olyckligt att det här normalt sett är en vecka utan en aktuell och brådskande debatt, där det här temat skulle kunna behandlas. Min grupp skulle därför vilja att vi ordnar det så, eftersom det är två europeiska länder som är mycket inblandade i det här, nämligen Storbritannien och Spanien, att Europaparlamentet kan göra ett uttalande i frågan. Vi undrar nu om ni i presidiet kan se till att det går att ordna. Jag vill även å hela min grupps vägnar gratulera den brittiska regeringen till dess modiga handlande. Det ger oss nämligen äntligen hopp om att det ändå är möjligt att komma åt personer som har allvarliga brott på sitt samvete, även om de har innehaft de allra högsta politiska ställningarna.
(Applåder)
Medina Ortega
Herr ordförande! Förutom att gratulera Hume till att han har tilldelats Nobels fredspris tillsammans med Trimble, vill jag peka på, vilket också andra talare har gjort, att det inträffade en mycket viktig händelse under helgen och det är att de brittiska myndigheterna uppfyllde en begäran från det spanska rättsväsendet om häktning av general Pinochet. Detta beslut från de brittiska myndigheterna är i samstämmighet med de upprepade kraven från detta parlament om att man skall ansätta de brott som begicks under den chilenska diktaturen, såväl inom landet som utanför, och det innebär en förstärkning av det europeiska rättsområdet. Konkret vill jag säga att i Chile har endast brottet mot en amerikansk medborgare tagits upp, med attentatet mot general Letelier som motiv, men mer än fyrtio europeiska medborgare har mördats av den chilenska diktaturen, och hittills har ingen rättslig process inletts mot den. Om den chilenska regeringen alltså inte straffar förbrytarna, är det logiskt att den spanska regeringen gör det. Och jag uppmanar den spanska regeringen att den omedelbart begär general Pinochet utelämnad för att han skall kunna inställa sig i Spanien i de många rättsliga processer som inletts mot honom.
(Applåder)

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Vår kollega Jarzembowski ställde för någon tid sedan en fråga till kommissionen, där han undrade om det stämde att den amerikanska säkerhetstjänsten avlyssnar Europaparlamentets och kommissionens samtal och läser deras e-post. Kommissionen bekräftade det då. Jag frågar er nu, herr ordförande: I vad mån har ni vidtagit åtgärder för att se till att detta inte längre är möjligt? Ty inte heller vänskapligt sinnade nationer, som vi ändå har ett ekonomiskt konkurrensförhållande till, bör höra alla samtal respektive kunna läsa e-post. För att inte tala om andra nationer, som vi inte har vänskapliga relationer med! Vilka tekniska åtgärder har alltså vidtagits i det avseendet i de nya byggnaderna i Bryssel och i Strasbourg?

Ordföranden
Fru Bloch von Blottnitz, jag tillåter mig att påpeka att kammaren redan har haft en debatt om denna fråga, och att den inte ville anta någon resolution i ämnet.
(Protester från Bloch von Blottnitz) Nej, fru Bloch von Blottnitz. Jag upprepar att denna kammare redan har haft en debatt i frågan, och inte ville anta någon resolution, varför jag svårligen kan uppfylla resolutioner som inte har antagits. Naturligtvis kommer den nya byggnadens anläggningar att ha alla garantier som är möjliga för att det inte skall inträffa störningar, inte bara av den här typen utan vilka störningar som helst. Detta finns med i cahier de charges och naturligtvis kommer det att följas i den mån det är tekniskt möjligt.

Justering av protokoll
Chichester
Herr ordförande! Jag skulle också vilja framföra mina gratulationer till herr Hume och herr Trimble för att de tilldelats fredspriset och uttrycka en förhoppning om att detta inte är en förhastad utmärkelse.
Jag vill ansluta mig till sammanträdesprotokollet från i fredags i vilket jag omnämns p.g.a mitt anförande gällande frågan om medlemskap i det brittiska konservativa partiet. Jag är ju alltid angelägen om att tala om denna fråga, men den här gången var huvudskälet till mitt anförande att kommentera de framgångar en parlamentsledamot av labourpartiet haft då han lyckats få sina kommentarer om att man måste ringa till Downing street 10 för att få reda på hur man skall rösta, strukna ur protokollet. Jag ställde vid detta tillfälle en fråga: Gäller denna möjlighet även för andra ledamöter? Jag skulle vilja föra detta till protokollet.

Ordföranden
Vi skall kontrollera innehållet i inlägget och föra det till protokollet.

Rack
Herr ordförande! Jag vill bara få det fört till protokollet att jag tisdagen den 6 oktober var närvarande, hade talartid och även deltog i omröstningen. Detta framgår inte av protokollet. Jag ber om att det ändras.

Carnero González
Herr ordförande! Jag skulle vilja ansluta mig till gratulationerna, från ordförande Puerta och vår kollega Medina, till att Augusto Pinochet Ugarte har gripits i London, men jag skulle vilja understryka två aspekter som jag anser vara viktiga. Det första är skyldigheten för medlemsstaternas regeringar att villkorslöst samarbeta med rättsväsendet, och därmed förväntar vi oss givetvis att den spanska regeringen, när det spanska rättsväsendet begär denna herre utelämnad, agerar därefter. Men jag, herr ordförande, vill inte överlämna detta - och jag hänsyftar på det Aelvoet sade - till denna föredragningslista. Jag skulle vilja begära, om ni tillåter, att man ser till att de behöriga instanserna låter ordförandena i grupperna överväga möjligheten att lägga in en särskild punkt för att detta parlament, genom en resolution, skall kunna uttala sig om gripandet av general Pinochet, om gripandet av diktator Pinochet, och om behovet av att medlemsstaterna och deras regeringar samarbetar med rättsväsendet. Jag anser att vi måste gå litet längre än vad vi gör just nu - jag tror det är möjligt - och att budgeten kan lämna plats åt politiken och, i detta fall, åt solidariteten. Jag vill alltså att vi tar upp möjligheten att lägga in en särskild punkt på föredragningslistan när det är lämpligt.
(Protokollet justerades.)

Välkomsthälsning
Ordföranden
Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar Raymond Langhendries, talman i underhuset i belgiska parlamentet, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
Applåder
Langhendries har deltagit i ett möte under morgonen med talmännen Violante, Fabius och Fischer som en förberedelse inför ett möte mellan de europeiska parlamentens talmän i Wien i början av december till vilket han kommer att förbereda huvudföredragningen.

De politiska gruppernas sammansättning
Ordföranden
Moorhouse har informerat mig om att han har anslutit sig till Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp.
(Applåder)

Balfe
Herr ordförande! Jag bara konstaterade att Moorhouse är alldeles för vänstervriden för att kunna passa i det moderna labourpartiet.

Teverson
Herr ordförande! Jag skulle vilja informera labourpartiet, efter att ha gjort denna kommentar, om att Moorhouse uppenbarligen har funnit den rätta tredje vägen, som är den liberala demokratin. Vi kommer att välkomna honom i morgon.

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut. Inga ändringar har föreslagits.
(Arbetsplanen fastställdes.)

Aelvoet
Herr ordförande! Jag frågade för en kvart sedan om det inte kunde läggas fram ett förslag angående föredragningslistan den här veckan så att vi kan behandla arresteringen av general-diktator Pinochet. Jag har inte fått något svar och ni sade nu att det inte fanns några frågor i samband med föredragningslistan. Jag har visst ställt den frågan.

Ordföranden
Fru Aelvoet, som ni väl känner till, kan jag inte enligt arbetsordningen föreslå det i detta ögonblick. Jag kan göra det när jag har samrått med ordförandena i de politiska grupperna. Senare, efter detta samråd, kommer jag antingen att lägga ett förslag eller inte, beroende på om jag ser att det finns en majoritet i frågan, och kammaren kan då ändra föredragningslistan. Nu kan jag inte göra något, eftersom ingen begäran har kommit in i tid och ordförandena i grupperna inte har uttalat sig i saken.
Oomen-Ruijten har ordet.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Det faktum att ett antal grupper inte frågat er om det, innebär att vi inte heller har något behov av att göra det den här veckan.
Herr ordförande! I arbetsordningen står det att vi måste lämna in dagens punkt till er en timme innan sammanträdet börjar, det har inte skett. Alltså har vi inte heller något behov av att göra det.

Ordföranden
Just därför, fru Oomen-Ruijten, vad jag tänker göra är att efter inledningen av denna sammanträdesperiod, samråda med ordförandena för de politiska grupperna och exakt ta reda på vilken inställning de har och om det finns någon majoritet för förslaget.
Fru Green, vill ni tala?

Green
Herr ordförande! I egenskap av ordförande för min grupp kan jag nu säga er att vi är av den åsikten att, eftersom frågan kommit upp, skulle det vara mer passande att föra en ordentlig diskussion om den vid nästa plenarsammanträde.

Ordföranden
Carnero, som redan har lämnat sitt förslag, begär ordet. Och jag tror inte att han talar för sin grupp.
Fru Lulling har ordet.

Lulling
Herr ordförande! I morgon kommer Giansilys betänkande om EKSG-fördragets utgång att finnas på föredragningslistan. Sekretariatet vid utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och jag själv gjorde i början av förra veckan kansliet uppmärksamt på att mitt yttrande inte återgivits korrekt i detta dokument.
Jag krävde att dokumentet skulle tryckas om. Men när det hade distribuerats kunde jag konstatera att det överallt innehåller mitt nedskurna yttrande. Jag ber er enträget att rätta till detta.

Ordföranden
Fru Lulling! Enheterna har meddelat att man givit instruktioner om att göra en ändring. Jag hoppas att den blir färdig så snart som möjligt.

Carnero González
Herr ordförande! Frågan är att jag har hört i högtalarna att " då Carnero inte - efter vad det tycks - talar för sin grupps räkning, kommer jag inte att ge honom ordet" . Detta anser jag inte vara korrekt, herr ordförande. Jag har ett mandat som ledamot och anser att jag kan uttrycka de åsikter och lägga fram de förslag jag anser vara lämpliga, och i detta fall är jag dessutom övertygad om att min grupp, och en stor del av kammaren, begär en resolution där vi gratulerar till gripandet av Pinochet, och därtill uppmanar regeringarna att uppfylla sina skyldigheter.

Ordföranden
Herr Carnero, vi har redan hört er åsikt, liksom vi har hört andra ledamöter. Jag kommer att använda mina befogenheter vid lämpligt ögonblick och lägga fram förslaget inför kammaren efter de obligatoriska samråden. Det är det förfarande som är fastslaget i detta fall, och som alltid följer vi det.
Herr Puerta, vill ni säga något eller anser ni det inte nödvändigt?

Puerta
Herr ordförande! Jag vill bara göra klart att jag, som gruppordförande, har uttryckt förhoppningen om att de rättsliga instanserna och regeringsorganen grundligt utnyttjar detta tillfälle, för att göra slut på general Pinochets strafflöshet, och jag anser att det bör finnas en inställning hos alla politiska grupper om att hålla en seriös och grundlig debatt, och därför, och med förbehåll för vad min grupp anser i mötet med hela gruppen, är jag överens med Green om att hålla en debatt med de bästa förutsättningarna under nästa sammanträdesperiod.

Giansily
Herr ordförande! Jag skulle vilja lugna Lulling med att hennes yttrande från ekonomiutskottet om mitt betänkande antogs enhälligt och i sin helhet av budgetutskottet, utan minsta ändring. Det kan därför införlivas i slutomröstningen utan minsta problem.

Transport av farligt gods: säkerhetsrådgivare
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0351/98) av Koch för utskottet för transport och turism om förslaget till rådets direktiv
om harmonisering av examineringskraven för säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar (KOM(98)0174 - C4-0242/98-98/0106(SYN)) (A4-0351/98).

Koch
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det av kommissionen framlagda förslaget till direktiv för harmonisering av examineringskraven för säkerhetsrådgivare i medlemsstaterna anknyter till innehållet i bestämmelserna i direktiv 96/35/EG.
Detta direktiv förpliktar medlemsstaterna att vidta erforderliga åtgärder, inklusive utbildning och examen, så att verkligen alla företag, vars verksamhet omfattar transport av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar, respektive lastning och lossning i samband med sådana transporter, kan utse några säkerhetsrådgivare före den 31 december 1999. Genom att garantera en enhetlig och hög nivå på utbildningen av säkerhetsrådgivarna bidrar gemenskapens lagstiftning därigenom för det första till att höja säkerheten i trafiken - för övrigt något som detta parlament prioriterar - och för det andra till att undanröja snedvridning av konkurrensen och harmonisera konkurrensmöjligheterna mellan företagen i olika medlemsstater, eftersom man undviker olika höga utbildningskostnader.
Jag hälsar med tillfredsställelse att det i det föreslagna direktivet inte handlar om ett formellt förvärv av ett utbildningsbevis, utan om intyg på att man säkerställt en hög nivå på de kunskaper, den kapacitet och de färdigheter som varje säkerhetsrådgivare skall ha i att förbereda, genomföra och utvärdera transporter med farligt gods på ett sakkunnigt sätt, och i att kunna bemästra plötsliga nödsituationer. Därför förväntar jag mig att varje person som genomgår examen utöver det skriftliga besvarandet av ett minimiantal frågor ur olika, fast definierade frågeblock och områden dessutom måste göra en fallstudie, alltså bearbeta den.
Enligt subsidiaritetsprincipen kan medlemsstaterna när det gäller antalet frågor gå utöver den krävda minimimängden och komma med muntliga tilläggsfrågor. Samtidigt garanterar de att de erhållna utbildningsbevisen skall erkännas ömsesidigt av var och en som har ett nationellt ansvar - men med strikt tillämpning av föreliggande direktiv. För att uppnå en tillräckligt hög examensnivå förväntar jag mig att medlemsstaterna stöder varandra ömsesidigt med fortlöpande information, framför allt när det gäller uppsättningen frågor och förloppet av examina, examensmetoder, examens längd och tillåtna dokument. Informationsflödet bör då, för att minimera de administrativa insatserna och informationsförlusterna, inte gå direkt mellan medlemsstaterna, utan via Europeiska kommissionen.
För säkerhetsrådgivare som endast ägnar sig åt ett särskilt slags gods, t.ex. enbart explosiva ämnen, gaser eller radioaktiva ämnen, skall en begränsad examen tillåtas för de områden som deras verksamhet omfattar, varvid detta naturligtvis tydligt måste anges i utbildningsintyget. Ett sådant utbildningsintyg äger då endast begränsad giltighet, så att innehavaren enbart får vara verksam inom sitt " specialområde" .
För att en säkerhetsrådgivare från och med år 2000 skall kunna placeras i alla de europeiska företag som företar transporter eller lastning respektive lossning av farligt gods måste det framlagda direktivet införlivas i nationell rätt redan före slutet av 1999. Jag rekommenderar därför att man röstar för det av utskottet enhälligt antagna betänkandet, inklusive alla ändringsförslag.

Schlechter
Herr ordförande! Förslaget till direktiv som vi skall diskutera är en logisk följd av rådets direktiv 96/35 om harmonisering av examineringskraven för säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods.
Man kan t.o.m. säga att de direktiv som skall införlivas är nyskapande i och med att det är den första texten om transport inom sekundärrätten som behandlar säkerhet och samtidigt gäller de tre marktransportsätten, nämligen väg, järnväg och inre vattenvägar. Med sin målsättning följer direktivet i kölvattnet efter åtgärderna för att förebygga risker vid transport av farligt gods, genom att man föreskriver att säkerhetsrådgivare i de berörda företagen skall ha lämpliga yrkeskunskaper och ha till uppgift att begränsa dessa olycksrisker, genom att främja alla de åtgärder som kan bidra till att säkerställa att bestämmelser för transport av farligt gods och för optimala säkerhetsförhållanden efterlevs.
Den socialdemokratiska gruppen kan instämma i denna målsättning, även om vissa frågor återstår att klargöra. I vissa länder har flertalet yrkeschaufförer genomgått en examinering och vidareutbildning för att få ett intyg om särskild ADR-utbildning. De får därför en relativt stor löneförhöjning. Kommer de att kunna utnyttja sina kunskaper för att få tillträde till yrket som säkerhetsrådgivare?
I bilagorna anges tydligt uppgifterna för säkerhetsrådgivarna, vars utbildningsbevis är giltigt i fem år. Med tanke på att transport av farligt gods, och därmed olycksriskerna, ökar avsevärt undrar vi om det inte hade varit lämpligt att också införa begreppet årlig vidareutbildning, för att göra det möjligt för säkerhetsrådgivarna att uppdatera sina kunskaper på säkerhetsområdet.
En annan fråga gäller transportföretagens skyldighet att utse en eller flera rådgivare. För de stora företagen är det inte något problem. Men hur blir det för de små företagen med litet personal? Man kan tillåta att säkerhetsrådgivaren utses bland företagets personal eller att han fullgör sitt uppdrag som oberoende expert. Men när det är företagsledaren själv som har tillstånd att utöva funktionen som säkerhetsrådgivare, måste vi kräva att han skall ha de erforderliga yrkeskvalifikationerna. Oavsett hur det är med den saken bör kommissionens påstående att direktivet inte medför någon belastning eller extra kostnader betraktas med skepsis.
Även om medlemsstaterna inte längre inom föreskriven tid kan anmäla bestämmelserna om sanktioner till kommissionen, skulle det ha varit intressant att känna till den typ av sanktion som kommissionen å sin sida planerar. I vilket fall som helst avser storhertigen av Luxemburg att införa fängelsestraff på mellan 8 dagar och 5 år och böter på 10 000 francs till 1 miljon francs, eller det ena av dessa straff, vid brott mot direktivet. Detta meddelas eventuella intresserade - leve subsidiariteten!

Mendes Bota
Herr ordförande! Från tid till annan - men oftare än önskvärt - nås världen av nyheter om transportolyckor vid hantering av farligt gods. Oavsett om det gäller explosivt gods, gaser, radioaktivt material, mineraloljor eller fasta och flytande ämnen, så är olyckorna på väg, järnväg eller till sjöss, ett faktum som förorsakar förluster av liv och ekologiska skador.
När Europeiska ekonomiska gemenskapen började gälla, ökade, som väntat, de kommersiella transporterna mellan de undertecknande medlemsstaterna, med tusentals och åter tusentals lastbilar, tankrar, containrar och tankvagnar att transporteras, lastade med farligt gods. Det är möjligt att minska dessa risker, genom att tvinga på bestämmelser för kontroll, säkerhet och en hög nivå på teknisk sakkunskap, på de företag som är specialiserade inom denna sektor. Då företagen måste utse en eller flera säkerhetsrådgivare senast den 31 december 1999, finns det ingen anledning att inte samordna bestämmelserna, och innehållet i examineringarna och utbildningen för dessa. På så sätt undviks snedvridning av konkurrensen och en hög förberedelsenivå garanteras för dessa rådgivare för att arbeta med farliga situationer och material.
Vi gratulerar alltså vår kollega Koch till hans betänkande, och stöder de tio ingivna ändringsförslagen, men vi kan inte låta bli att beklaga att rådet inte i tid har tagit upp Europaparlamentets förslag, i vilka förutsågs att varje gång en olycka inträffar, skulle det inblandade företagets säkerhetsrådgivare vara skyldig att utarbeta en rapport inom sex månader, och även att medlemsstaterna skulle vara skyldiga att lägga fram en årlig rapport för kommissionen om inträffade olyckor på dess område.

Kaklamanis
Herr ordförande! Det här betänkandet behandlar de kompetenskrav som ställs på säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods.
Vi kommer naturligtvis att rösta för betänkandet, även om vi som grupp finner det mycket försiktigt, men kanske det inte är främst föredraganden, vår kollega Koch, som bär ansvaret för detta utan kommissionen och rådet. Det ges ingen detaljerad redogörelse för de vetenskapliga kvalifikationerna, och framför allt, sägs det ingenting om de personliga kvalifikationerna, om trovärdigheten och framför allt om de eventuella relationer som dessa säkerhetsrådgivare kan tänkas ha till olika ekonomiska och industriella lobbyer. Ni förstår naturligtvis alla vad jag avser, och jag anser att vi måste fästa särskild vikt vid detta.
Med anledning av att vår käre kommissionär, Kinnock, är närvarande, vill jag säga att det i det här betänkandet borde ha funnits ytterligare en punkt, och att denna punkt saknas är inte vår kollega Kochs fel, för den finns inte med i kommissionens förslag. Det är inte bara en fråga om säkerhetsvillkor vid transporten, herr kommissionär. Det är också en fråga om vart man för det farliga godset, och i synnerhet det radioaktiva avfallet: var grävs det ned, var lagras det, under vilka förhållanden? Jag föreställer mig att ni har fått information, herr kommissionär, om den bulgariska regeringens officiella meddelande att man har plockat radioaktiv svamp i Bulgarien och att man försöker utröna om detta beror på bristfällig nedgrävning av kärnkraftsavfall eller på läckage från kärnkraftverket i Kozloduy, som ännu är i drift. Borde inte detta ha nämnts i det här betänkandet? Jag undrar!

Sindal
Herr ordförande! Kollegor, kommissionär Kinnock, jag skall fatta mig kort om detta utmärkta betänkande och detta utmärkta initiativ. Alla våra säkerhetsåtgärder inom unionen har blivit väl mottagna av den europeiska befolkningen. Standarder och bestämmelser tas emot med förtjusning, antingen det rör sig om bil, båt, tåg eller flyg. Alltför många olyckor präglar vår vardag, så förbättringarna är välkomna. I punkt 9 i betänkandet beskrivs samarbetet mellan medlemsstaterna och kommissionen. Jag är övertygad om att vi, trots att det är medlemsstaternas ansvar att genomföra bestämmelserna, måste ha någon form av årlig rapportering, en årlig diskussion om hur saken fortskrider. Vi måste få en överblick över om det vi har avtalat verkligen genomförs. Det finns inget som irriterar folk så mycket som att se att konkurrenterna fuskar. En sak är undervisning och examina, en annan är hur man ser till säkerheten till vardags. Jag är säker på att kommissionen på frivillig väg kommer att få med sig medlemsstaterna i ett sådant system.
Till Kaklamanis vill jag säga, att om vi bara kan få detta betänkande, som Koch har utarbetat, antaget och genomfört så har vi kommit en lång bit på väg. Jag tror inte att vi vid nuvarande tidpunkt skall börja diskutera de svaga punkterna. Det kan vi göra en annan gång. Min uppfattning är att medlemsstaterna kanske är långsammare när det gäller att genomföra denna form av gemensamma bestämmelser än vad vi tror. Men jag vill önska kommissionen lycka till, och vi stöder naturligtvis förslaget.

Stenmarck
Herr ordförande! Låt mig först få tacka föredraganden, Koch, för ett utmärkt arbete. På ett antal punkter anser jag att han har förbättrat det ursprungliga förslaget.
Alla vi som sysslar med transportfrågor har naturligtvis många gånger konstaterat att en av våra viktigaste uppgifter är att underlätta den fria rörligheten över alla gränser inom unionen. Inte minst för godstransporterna är detta av allra största betydelse. Just därför satsar vi också väldigt mycket både på TEN-projekt och på att bygga ut förbindelseleder in på andra sidan av den gamla järnridån. När detta sker måste vi också vara medvetna om att alltmer farligt gods samtidigt kommer att röra sig över dessa gränser. Det blir då också viktigt att vi vet att de som hanterar detta gods har de nödvändiga kunskaperna och kvalifikationerna för det. Olika länder har olika långtgående lagstiftning. Det är viktigt att den harmonisering som sker genomförs på högsta möjliga säkerhetsnivå, inte minst beroende på den mångfald av olika former av farligt gods som ständigt rör sig över alla gränser. Av det skälet har också gemenskapsrätten i olika omgångar byggts ut för att ge samma lagstiftning i samtliga medlemsländer vad gäller hanteringen av farligt gods, både på vägar, järnvägar eller inre vattenvägar.
Det känns viktigt i detta sammanhang att understryka att motsvarande regler också måste gälla vid unionens yttre gränser. Låt mig mot denna bakgrund få rikta två frågor till kommissionären angående dessa yttre gränser. För det första: Kommer de regler som blir gällande för EU: s medlemsländer också att ha giltighet mot de länder som har EES-avtal med EU? För det andra: Vilka regler kommer att gälla för transporter av farligt gods från kanditatländerna i det gamla Östeuropa när dessa transporter skall ske till något av EU: s medlemsländer? Jag vore tacksam för ett klarläggande i dessa frågor.

Sisó Cruellas
Herr ordförande! För det första vill jag gratulera Koch till det utmärkta arbete han har utfört genom utarbetandet av detta betänkande om harmonisering av examineringskraven för säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar.
Jag anser att det är av högsta intresse att ha specialiserade och välförberedda människor som planerar transporter av farligt gods, för i många fall har det varit bristande erfarenhet och förberedelser i hanteringen av det farliga godset vid transportögonblicket, som förorsakat olyckan.
Ofta nöjer vi oss med att de fordon som transporterar farligt gods passerar på ett visst avstånd från samhällena, och jag tror att en grundläggande säkerhet måste baseras, mer på de tekniska egenskaperna på fordonet och den använda transporttekniken, än på var fordonet transporteras.
Jag upplevde på nära håll en olycka av detta slag, vilken inträffade för flera år sedan i Tarragonaprovinsen i Spanien, och det var fruktansvärt. När fordonet exploderade skapades en enorm eldtunga som mycket snabbt avverkade en stor distans och brände allt i dess väg, människor, djur, växtlighet, byggnader etc. Därför är det nödvändigt att verkligen sträva efter säkerhet hos transportmedlen, och i logistiken för dessa transporter. För att en olycka svårligen, eller praktiskt taget omöjligen, skall kunna inträffa, för om det sker kan man i många fall inte beräkna dess effekter eller omfattning, vare sig skador på människor eller de ekologiska skadorna.
Därför välkomnar jag detta förslag, vilket jag tycker är mycket viktigt och som kommer att innebära en större transportsäkerhet.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Låt mig först tacka utskottet för transport och framför allt föredraganden, herr Koch, för hans mycket användbara bidrag till förbättring av kommissionens förslag till kontroll av säkerhetsrådgivare. Som parlamentet redan känner till, säkerställs genom direktivet från 1996 rörande säkerhetsrådgivare redan att alla företag, vars verksamhet inbegriper transport av farligt gods på vägar, räls eller transport på inre vattenvägar, har skyldighet att utnämna minst en säkerhetsrådgivare vars yrkeskompetens skall uppnås genom specialträning, och med examinering och intygad genom ett utbildningsbevis. Minimikraven för denna examinering har emellertid ännu inte bestämts, och i det nuvarande förslaget uppmärksammas denna viktiga fråga. Det gläder mig att notera stödet för kommissionens förslag som på nytt togs upp till allmän diskussion i dagens debatt och som blev ordentligt angripet i Kochs betänkande.
Det gläder mig därför också att kunna säga att kommissionen kan godkänna ändringsförslag 1, båda delarna (ett och två), ändringsförslagen 2, 4, 5, 7, 9 och 10, eftersom de överensstämmer med målen för förslaget. De övriga ändringsförslagen måste förkastas, men enbart p.g.a. det enkla och okontroversiella skälet att de är onödiga eftersom de redan finns inbegripna antingen i 1996 års direktiv, såsom t.ex. ändringsförslag 1, del tre, och ändringsförslag 6, eller så har de redan behandlats på något annat ställe i det nuvarande förslaget, såsom är fallet med ändringsförslagen 3 och 8.
Jag lyssnade uppmärksamt till alla debattens talare och skulle bara vilja säga till herr Sindal att jag håller med honom i allt vad han har sagt. Jag skulle även vilja säga till herr Kaklamanis inte bara det Kindall uttryckte, utan även att många av de frågor som mycket riktigt togs upp av den ärade ledamoten skulle vara mer lämpliga att rikta till min kollega, Ritt Bjerregaard, miljökommissionären, och naturligtvis till DG XI. Jag är säker på att de skulle vara nöjda med att få höra från den ärade ledamoten och med glädje försöka hjälpa honom med ett konstruktivt svar.
Vad beträffar herr Stenmarcks frågor, kan jag erbjuda honom vad jag tror kommer att vara goda nyheter: länderna i Central-och Östeuropa, och naturligtvis även alla dem som har ansökt om EU-medlemskap, innefattas redan i det relevanta ADR-avtalet, avtalet om transport av farligt gods på vägar, och till detta kommer gemenskapslagstiftning som innefattar detta förslag att föreslås att ingå i ADR. Detta är vad man skulle kunna kalla för en " belt and braces approach" , och jag vet att det överensstämmer med de förhoppningar som uttrycktes av Stenmarck.
Den stora enighet som råder mellan parlamentet och kommissionen är ytterligare ett bevis på ett givande samarbete mellan utskottet för transport och turism och mina kolleger i DG VII. Jag är tacksam för detta och det gläder mig att kunna rekommendera Kochs betänkande till parlamentet.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Inlandssjöfart
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0352/98) av Konrad för utskottet för transport och turism om förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 82/714/EEG av den 4 oktober 1982 om tekniska föreskrifter för fartyg i inlandssjöfart (KOM(97)0644 - C4-0066/98-97/0335 (SYN)).

Konrad
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar, kära kolleger! Med tanke på skapandet av en enhetlig marknad, särskilt inför Europeiska unionens utvidgning åt öster, är det nödvändigt att se till att det inte gäller olika säkerhets-, miljö- och sociala normer på våra vattenvägar; inte heller några olika förfaranden för godkännande eller olika dokument som är viktiga för inlandssjöfarten. Det nu framlagda direktivet skall här bidra till att man kommer fram till enhetliga förfaranden.
Inlandssjöfarten i Europa är och förblir synnerligen miljövänlig och lovar gott för framtiden. Man säger att det här fortfarande finns kapacitetsreserver, och dessa gäller det att utnyttja. Det är viktigt att tala om inlandssjöfarten, eftersom den inte längre transporterar enbart massagods, utan därför att man på detta område nu även har skapat möjligheter att transportera högtekniska, värdefulla varor. Till exempel är det möjligt att transportera nya bilar, varvid hundratals fordon kan transporteras samtidigt.
Det betyder naturligtvis, och det är enligt min åsikt också riktigt, att det nu, när marknaderna öppnas även för Östeuropa, kommer att ske en kapacitetstillväxt. Det är just detta som vi måste tala om. Här måste vi träffa avtal, så att alla deltagare invigs i de nya villkoren när förändringarna sker.
I samförstånd med Centralkommissionen för Rhensjöfarten och FN: s ekonomiska kommission för Europa kan det framlagda direktivet bidra till en över hela Europa avstämd nivå för inlandsfartyg och därigenom ytterligare bidra till harmoniseringen. För oss i parlamentet var det viktigt - det är för övrigt ett mycket gammalt krav -, att utöver bestämmelserna för godsbefordran även fartyg för passagerarbefordran tas med i detta direktiv. Direktivet gäller alltså i framtiden även för fartyg för befordran av fler än 12 passagerare. Jag anser att det är ett viktigt och riktigt steg.
Vi vill ha en modern, konkurrenskraftig flotta på våra inre vattenvägar i Europa, med största möjliga säkerhet för fartygen, men även för besättningen, och vi vill också förverkliga klara och överenskomna miljönormer i Europa. Allt detta vill vi uppnå mot bakgrund av marknadens liberalisering. Jag säger det uttryckligen: För PPE-gruppen och även för mig som föredragande är det ett absolut måste att marknaderna öppnas, och att vi även här kommer fram till en liberalisering. Just för avgiftssystemet är det nödvändigt med en liberalisering, för att även i det avseendet förverkliga den större marknaden.
Det är mycket viktigt för mig att vi för de överenskommelser som vi träffar inte nu siktar in oss på alltför höga normer, som alls inte kan uppnås i denna form, i synnerhet inte av kandidatländerna, åtminstone inte under de närmaste åren, eller rentav årtiondena. Det var en viktig punkt för mig, och därför går jag in på denna fråga, som togs upp redan vid den utfrågning som vi hade i utskottet för transport och turism när det gällde utvidgningen åt öster och samtalet med kandidatländerna, ty vid denna utfrågning satt östeuropéerna med vid bordet - det var Rhen-Main-Donau-kanalen som det här handlade om - och diskuterade frågorna med oss. Det man önskade var att vi inte skulle sikta för högt, för då skulle det se ut som om de gamla EU-medlemmarna i viss mån skulle bygga stängsel och organisera protektionism. Det får inte ske, och det skall inte heller bli så. Jag tror att det framlagda direktivet och betänkandet talar ett annat språk. Vi är öppna för konkurrens, marknaderna är öppna, Östeuropa är välkommet, och inlandssjöfarten kommer att hävda sig i konkurrensen.

McMahon
Herr ordförande! De motiv jag har för att tala om kanaler grundar sig enbart på det faktum att Forth- och Clyde-kanalen har sin början i min valkrets i Bowling nära Clydebank och sträcker sig rakt över till Grangemouth.
Kommissionären kommer från ett land som har en väldigt viktig kanal, Llangollenkanalen som utnyttjas mycket i turistsyfte. Det är viktigt att vi tänker på att de inre vattenvägarna utgör en mycket livskraftig transportväg. Kanske är det så att man i Storbritannien inte har utnyttjat dem i den utsträckning som man skulle ha kunnat - en situation som vi verkligen borde överväga att ändra på. Vad beträffar Forth- och Clyde-kanalen, ämnar vi nu använda millenniumfonder och pengar från strukturfonder för att modernisera och försöka förnya den.
Låt oss rikta in oss på Konrads betänkande, som faktiskt är ett mycket bra betänkande. Den socialdemokratiska gruppen skulle vilja lyckönska herr Konrad till detta betänkande som enhälligt antogs av utskottet för transport och turism. Det är uttryckligen ett tekniskt betänkande ämnat att uppdatera de tekniska kraven för frakt av farligt gods på inre vattenvägar. Både förslaget och utskottsbetänkandet tar upp dessa teknikaliteter, men föredraganden har, enligt min åsikt, lyckats bra med att förklara svårigheterna hos de tre olika europeiska system som finns för frakt av farligt gods på inre vattenvägar.
Föredraganden förklarar mycket vältaligt hur dessa tre olika system fungerar. Ett av dessa är det centrala utskottet för Rhen, det första gränsöverskridande organet, det första genuina europeiska organ som upprättades efter Wienkongressen och som bekräftades vid Mannheimkonventet 1836. Efter att ha arbetat på mitt eget betänkande, som liknar Konrads, har jag blivit väldigt imponerad av det sätt på vilket Rhenutskottet har gått tillväga i sitt arbete och lyckats få fram ett avtal på ett gränsöverskridande område och t.o.m. upprättat en egen polisstyrka som ser till att reglerna för frakt och last på Rhen följs.
Att riktlinjerna för teknisk standarder och säkerhetsstandarder hålls på högsta möjliga nivå är väldigt viktigt. Den utveckling som skett i Östeuropa, speciellt sammanlänkningen av Donau och Rhen genom en kanal 1992 har lett till upprättandet av ett andra organ, Donaukommissionen. I samband med att man utökar, är det viktigt att avtal, harmonisering och standardisering kommer till stånd i enlighet med bästa sed och omständigheter. Det är ännu viktigare, vilket Konrad fastslår i sitt betänkande, att de inre vattenvägarna om ett antal år blir ett sätt att i framtiden öppna upp Öst- och Centraleuropa. Detta är något som vi borde ha i åtanke i samband med en utvidgning.
Rhenreglerna är väldigt effektiva. Vi behandlade detta ämne tillsammans med företrädare för Rhen och Donau som hördes inför utskottet. Det klara budskapet var att vi har bra arbetsregler här och att vi vill att dessa skall tillämpas på bästa möjliga sätt i resten av Europa.
För närvarande är kommissionen engagerad. Jag vet inte om kommissionär Kinnock personligen är engagerad, men kommissionen är deltar i diskussioner i Genève gällande denna fråga, där man försöker utarbeta vad som skall föregå en harmonisering för att etablera standardiserade förfaranden för fartyg i inlandssjöfart. Detta är av avgörande betydelse. Konrads betänkande är viktigt i detta sammanhang. Dess antagande kommer att hjälpa till att uppdatera de tekniska kraven och att uppnå ett enhetligt system.
En annan fråga som inte kommer att bli så lätt är att uppnå ett ömsesidigt godkännande av båtförarcertikat osv. Herr Konrad framhäver detta i sitt betänkande. Det är en fråga vi bör återkomma till i framtiden.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Allra först vill jag, liksom de föregående talarna, hänvisa till den utfrågning vi hade i utskottet för transport och turism. Där konstaterade vi nämligen hur betydelsefull inlandssjöfarten är och kom fram till olika likheter. Vi stöder både betänkandet av Konrad och betänkandet av McMahon men det är bara en del av den viktiga plats som vi måste ge inlandssjöfarten. Men, kommissionär, vi kan nu visserligen fastställa de tekniska föreskrifterna men det finns ytterligare något som hör dit: transportfartyg hör dit och det har olyckan som nyligen inträffade på sjön i Katalonien lärt oss på nytt. För övrigt håller jag med föredraganden.
Herr kommissionär! Förutom de tekniska föreskrifterna bör vi föra en rejäl politik avseende moderniseringen av fartygsflottan. Det betyder en genomgående skrotningspremie och i andra hand en bättre infrastruktur. Det, herr kommissionär, finns det ingenting alls av. McMahon påpekade det också. Särskilt för förbindelserna med Östeuropa, och det är viktigt, bör vi ha en bättre infrastruktur för inlandssjöfarten och i de transeuropeiska näten finns det inte ett enda projekt och i stödåtgärderna för Östeuropa finns det inte heller ett enda projekt. Det måste det snabbt bli ändring på.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Såsom de ärade ledamöterna redan vet, är målet med kommissionens förslag att uppdatera direktivet 82/714/EEC i linje med de tekniska framsteg som gjorts sedan 1982. Förslaget grundar sig på den allra senaste tekniska standarden för verksamheten på Rhen; detta kommer att skapa en enhetlig uppsättning regler för alla fartyg i inlandssjöfart som är verksamma inom gemenskapens nätverk och förse dem som arbetar inom sektorn för inre vattenvägar med säkra villkor. Även varvsindustrin kommer att verka på en enhetlig och liberaliserad marknad.
För närvarande, som parlamentet redan känner till och som vi redan hört i debatten, finns det två uppsättningar regler för fartyg för inlandssjöfart inom Europeiska Unionen: de som är tillämpbara på Rhen och de som kan tillämpas på övriga inre vattenvägar. Medan Rhencertifikatet ger fartygen tillträde till gemenskapens vattenvägar, ger gemenskapscertifikatet inte tillträde till Rhen. Med tanke på att verksamheten på Rhen utgör mer än hälften av transporten på inre vattenvägar i Europa och att tillämpliga tekniska standarder tillhör världens högsta, tror kommissionen att den enhetliga uppsättning regler som nu föreslagits för hela unionen kommer att vara i hela industrins intresse. Denna utveckling innebär en uppgradering till Rhenstandarden; det innebär en automatisk ömsesidighet mellan gemenskapscertifikatet och Rhencertifikatet för fartyg i inlandssjöfart; och den klarhet och enhetlighet det kommer att resultera i kommer naturligtvis också att underlätta förhandlingarna med kandidatländerna i Central- och Östeuropa, vars tekniska standarder uppenbarligen måste anpassas till ett framtida inträde i unionen - en punkt som tagits upp av ett flertal ärade ledamöter under debatten.
Förslaget gör det möjligt för kommissionen att regelbundet uppdatera direktivens bilagor, med hjälp av en kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna. Denna mekanism kommer att säkerställa att det i de regler som är tillämpliga inom unionen tas full hänsyn till de senaste tekniska standarderna, framför allt dem som utvecklats i Rhensammanhanget.
Mot denna bakgrund välkomnar kommissionen det betänkande som sammanställts av utskottet för transport och turism, som förberetts mycket skickligt, som vi redan har fått höra av Konrad, och yttrandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik som formulerats av Miller, är också välkommet. Reaktionen från dessa utskott visar på den höga nivå av medvetenhet som finns hos de ärade ledamöterna beträffande den potential som finns i Europa för transport på inre vattenvägar, som McMahon nyss sade. De lägger också fram en mycket klar bild av behovet av modernisering och harmonisering av teknisk standarder som är av stor vikt för den inre vattenvägsnäringen.
Genom ändringsförslagen stöds och förstärks kommissionens förslag. Jag är därför glad över att kunna säga att sex av ändringsförslagen kan komma att godkännas med vissa mindre ändringar i utkastet där det behövs. Ändringsförslag 4, i vilket man ber kommissionen att med jämna mellanrum rapportera till Europaparlamentet om omfattande förändringar som gjorts i direktivens bilagor kan emellertid inte godkännas p.g.a. att de nuvarande reglerna för kommittéförfarande, som skall ses över, inte föreskriver någon regelbunden rapportering till parlamentet beträffande utskottsarbetet som tillkommit på grundval av ett samarbetsförfarande. Kommissionen är naturligtvis villig att när som helst informera parlamentet, men kan inte göra något formellt åtagande i direktivets artiklar enbart med hänsyn till detta procedurskäl.
Det nuvarande initiativet kan komma att vara till hjälp för ett effektivt och högkvalitativt fungerande transportsystem på de inre vattenvägarna, vilket naturligtvis är mycket önskvärt för den ekonomiska konkurrenskraften och hållbarheten.
Därför tackar jag herr Konrad och herr Miller för deras arbete och parlamentet för dess ständiga förståelse och stöd.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Skydd av vatten mot föroreningar från jordbruket
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0284/98) av McKenna för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (KOM(97)0473 - KOM(98)0016 - C4-0040/98) om kommissionens rapporter om genomförandet av rådets direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket och om åtgärder som vidtagits i enlighet med rådets direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket.

McKenna
Herr ordförande! Trots att det finns ett nitratdirektiv från 1991 som var ämnat att minska nitratnivån i vatten från jordbrukskällor, har man egentligen inte gjort några större framsteg. Trots kravet att alla medlemsstater skulle lägga fram åtgärdsprogram till i slutet av 1995, och senast våren 1998 har nio medlemsstater, inklusive mitt eget hemland, Irland, inte gjort detta. Denna oansvariga attityd som visats av medlemsstaternas regeringar gentemot miljöskyddet bör inte tolereras. Kommissionen har alldeles för stort överseende med de medlemsstaters regeringar som i vissa fall helt och hållet bortser från EU: s direktiv om miljöskydd. Dessa regeringar måste tvingas att helt och hållet och så snart som möjligt genomföra 1991 års direktiv. Jag kan inte begripa varför överträdelseförfaranden fortfarande inte vidtagits mot de medlemsstater som inte har genomfört eller på ett felaktigt sätt genomfört detta direktiv.
Nitrater förorsakar allvarliga hälsoproblem. Nitrater i dricksvatten anses vara ett hälsoproblem för människan, eftersom nitrat snabbt reduceras till nitrit i människokroppen. Detta resulterar i en oförmåga att transportera syre till vävnaderna. Den minskade kapaciteten för att transportera syre blir påtaglig främst hos småbarn upp till sex månaders ålder och orsakar ett tillstånd som är allmänt känt under namnet " blue babysyndromet" . Ett annat allvarligt problem är när nitrit reagerar med kemiska föreningar magen och bildar produkter som hos många djur visat sig vara cancerframkallande.
Inom EU har koncentrationen av nitrat i vatten reglerats i två direktiv: direktivet om ytvatten för framställning av dricksvatten från 1975 och 1980 års dricksvattendirektiv. Båda fastställer en högsta tillåtna koncentration på 50 mg/l. Trots att denna nivå nu är allmänt godkänd för människans hälsa, verkar Greenpeace för ett ännu strängare gränsvärde på 10 mg/l, särskilt med hänsyn till dess hälsoeffekter på spädbarn. Även FN: s organisationer - WHO och FAO - förespråkar samma gränsvärde p.g.a. att detta är det gränsvärde vid vilket dricksvatten är ofarligt för flaskbarn.
Utöver hälsoproblemen, måste vi ta hänsyn till eutrofieringen. Detta är övergödning av vatten genom kväve- och fosforföreningar, vilket medför en ökad tillväxt av alger, blommor och annat växtliv vilket leder till en obalans hos de organismer som finns på vattenytan. Det här har en utslagningseffekt inte bara på havens och vattnens biologiska mångfald utan även på turismen p.g.a. giftiga alger och fiskdöd etc. Så även om den nuvarande trenden med intensiv boskapsskötsel nu stoppas och ses över, kommer det att ta 20 till 30 år innan Europas yt- och grundvatten är hälsosamma igen. Inom vissa områden kan det ta 40 eller 50 år innan en ekologiskt hållbar situation har återupprättats.
Trots det faktum att åtgärdsprogram skall ha lagts fram av alla medlemsstater senast den 28 december 1995 har endast sex medlemsstater, nämligen Österrike, Danmark, Tyskland, Luxemburg, Nederländerna och Sverige gjort detta. Mitt hemland, Irland, hävdar att det inte föreligger något problem vad beträffar nitrater, men kustbevakningens senaste undersökning som publicerades i december förra året visade på några mycket oroväckande fynd. Det mest oroväckande var den stora omfattningen nitratföroreningar. 40 procent av de 242 tillflöden som testats visar upp halter på 25 procent mg/l eller mer och i 15 fall över 100 mg/l. Detta är långt över EU: s gränser. Den allra senaste Eurostatrapporten anger två medlemsstater i vilka nitratnivåerna har ökat trots att detta strider mot direktiven. Dessa länder är Irland och Tyskland.
Vad beträffar genomförandet av nitratdirektiven är Nederländerna och Flandern de regioner som varit minst villiga att ta itu med problemet, trots det faktum att de har de största problemen. De visar total likgiltighet inför problemen, och det är tydligt att den typ av jordbruksmetoder som används måste undersökas och antalet djur per hektar måste reduceras p.g.a. problemet med kreatursgödsel.
Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet på ändringsförslag 13 som bordlagts av den socialdemokratiska gruppen. I detta ändringsförslag efterfrågas pengar för att ta itu med de storskaliga installationer som handhar djuravfall. Det efterfrågar ett EU-stöd på 25 procent. Detta har prövats i Nederländerna men har misslyckats. Jag skulle vilja veta vad kommissionen anser. Jordbrukarna efterfrågar nu mer pengar för att kunna ta itu med problem som de själva har orsakat. Detta är inte godtagbart för de europeiska skattebetalarna.

Provan
Jag skulle vilja inleda med att tacka föredraganden från miljöutskottet.
Vi i jordbruksutskottet tar mycket allvarligt på denna fråga. Det är inte så ofta som en gemenskapsreglering tycks bli så fullkomligt ringaktad av medlemsstaterna, men i stor utsträckning är det så i det här fallet, eftersom de flesta medlemsstater har handlat väldigt långsamt i denna fråga.
Vi finner det därför besynnerligt att kommissionen i detta betänkande inte har efterforskat bakgrunden för att ta reda på varför medlemsstaterna inte har genomfört det på ett ordentligt sätt. Kommissionen har misslyckats med att försöka bistå, och i framtiden hoppas vi att den kommer att vara mindre auktoritär men kanske försöka uppnå ett bättre samarbete och övertala medlemsstaterna att uppmuntra jordbruksindustrin att vidta åtgärder.
De yrkesverksamma inom jordbruket och bönderna har själva inte lyckats uppmärksamma problemet. Jag är fullt medveten om att många anser att eutrofieringen är ett problem som inte nödvändigtvis orsakats av jordbruksindustrin. Jag har med egna ögon sett sjöar i de skotska bergen runt vilka det inte finns något jordbruk annat än småskaliga betesmarker för får, och trots detta finns det eutrofiering i sjöarna. Det är en komplicerad fråga som ingen riktigt förstår sig på: det ökade antalet soltimmar är ett argument som ofta förs fram.
Jordbruksutskottet anser att kommissionen borde ha gjort mer för att vägleda medlemsstaterna och för att försöka göra direktivet mer effektivt i framtiden. Det måste bli mer effektivt och vi har uppmärksammat denna brist. Omfattande förbättringar behövs i själva direktivet, p.g.a. att man inte gjort några framsteg och jordbruksutskottet anser att man måste uppnå en bättre förståelse av hela problemet, så att jordbrukssektorn kan agera som en del av den jordbrukspolitiska reformen i dess helhet.

Kirsten Jensen
Herr ordförande! Det största problemet med nitratdirektivet är - som McKenna sagt - inte själva direktivet, utan den bristande tillämpningen i medlemsstaterna. Det finns fortfarande flera länder som misslyckats med att genomföra nationell lagstiftning som syftar till att säkerställa renare grundvatten. Det kan inte vara meningen, att de stränga miljöregler som antas i EU trasslas till i medlemsstaterna. Det är förödande för lojaliteten mellan medlemsstaterna när enskilda länder struntar i den gemensamma politiken.
Det skapar problem för jordbrukarna om bara vissa jordbrukare tvingas till att lägga ut pengar för att sänka nitratutsläppen. Det kan inte vara rimligt att jordbrukare som producerar på ett mer miljövänligt sätt får en sämre konkurrenssituation. Det är nödvändigt att det blir obligatoriskt för alla medlemsstater att genomföra nitratdirektivet, så att ansvaret fördelas lika. Länder som inte genomfört nitratdirektivet i rätt tid skall inte belönas med högre stöd från EU än andra länder som redan genomfört direktivet. Ytterst betyder detta att EU kastar pengar i sjön. När miljöpolitiken inte följs skall det införas cross-compliance , som föreslås i Agenda 2000.
Den sista punkt som jag vill nämna är den djupt otillfredsställande situationen i fråga om rapportering till kommissionen. Vi måste från parlamentets sida stödja kommissionen i dess arbete att sätta press på medlemsstaterna. Det måste vara ett krav att medlemsstaterna rapporterar korrekta siffror till kommissionen, så att det kan utarbetas översikter över hur nitratdirektivet fungerar i praktiken. De inrapporterade siffrorna kommer dessutom att vara ett effektivt redskap i kampen för att få nitratdirektivet ordentligt genomfört i alla länder. Detta är ju tyvärr också huvudskälet till att inrapportering inte sker. Kommissionen kan ju knappast beskylla en medlemsstat för att kringgå direktivet, om det inte finns några uppgifter över huvud taget. Det är nödvändigt att sätta press på medlemsstaterna för att säkerställa ett bra genomförande och en bättre rapportering, om nitratdirektivet skall få någon relevans över huvud taget.

Schnellhardt
Högt ärade herr ordförande, mina damer och herrar! I föreliggande betänkande behandlas kommissionens rapporter om genomförandet av det s.k. nitratdirektivet. Man må förvånas - detta direktiv har funnits sedan 1991! De problem som existerar i samband med nitrat är ju inte nya, och de försök till lösningar som här har föreslagits är inte heller nya. Vi skall inte låta skrämma oss av det. Vi bör koncentrera oss på att fortsätta på den inslagna vägen och samtidigt avstå från att uppfinna hjulet på nytt. Principiellt är vi ju alla ense. Det gäller nu att genomföra och tillämpa direktivet konsekvent i medlemsstaterna. Det handlar inte om att ändra det. Europaparlamentet bör uppmuntra kommissionen att agera i ökad omfattning gentemot de medlemsstater som ännu inte har uppfyllt sina förpliktelser i direktivet.
Man tröttnar så småningom på leken. Från vissa kanter kommer å ena sidan alltid kravet på mer subsidiaritet, och å andra sidan är medlemsstaterna på de områden där ett samarbete inom gemenskapen är obestridligen nödvändigt, som här inom miljöpolitiken, inte villiga eller har inte möjlighet att ge sitt bidrag till gemenskapen.
De ändringsförslag som min grupp har lämnat in inriktas på att understryka kraven på konsekvent genomförande och tillämpning av direktivet. Det är ingen mening med att överbelasta parlamentets resolution. Man kan t.ex. inte med tvingande verkan fastslå några regler för god jordbrukssed, om den ännu inte ens finns definierad på europeisk nivå. Det torde även vara överflödigt med den krävda begränsningen av antalet djur per hektar, när medlemsstaterna väl börjar tillämpa direktivet.
Vi avvisar dessutom bestämt att man i detta betänkande redan vill fastslå kriterier för Agenda 2000. Vi vet ju att man än så länge överlägger om Agendan. Motsvarande krav urvattnar snarare parlamentets egentliga intentioner och ger bara subsidiaritetsapostlarna vatten på sin kvarn enligt mottot " Titta, nu vill de i Bryssel också föreskriva antalet kor på bete!" . Vi bör koncentrera oss och yrka på att man gör det som är nödvändigt, och det har redan sagts klart och tydligt i nitratdirektivet!

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Den liberala gruppen kommer att stödja betänkandet av McKenna. Den analys som kollega McKenna gör av situationen i medlemsstaterna är mycket kritisk men berättigad, eftersom inte mindre än elva medlemsstater helt eller delvis struntar i direktivet från 1991. Det gäller åtminstone Flandern där läget är allvarligt. Jag kan inte säga emot föredraganden, när hon talar om bristen på politisk vilja i Flandern. Problemet blir inte löst genom att man helt enkelt struntar i den europeiska normen. Så har hittills skett i Flandern där åtgärdsprogrammet för 1998 till exempel tillåter normer för gödselspridning som ligger dubbelt så högt som den europeiska normen.
Hur skall vi ta oss an problemet? De europeiska normerna måste tillämpas strikt. Med utgångspunkt från principen att " förorenaren betalar" måste vi göra något åt gödselöverskottet och beskatta det snarare än att i första hand åtgärda själva gödselproduktionen. Låt i första hand sektorn själv välja hur den skall lösa problemet. Om inte sektorn lyckas med det, så måste vi kanske för vissa områden fundera över en tvångsminskning av antalet djur. Låt oss dock först försöka med de övriga alternativen.
Kollega! Ditt betänkande har redan vållat en hel del uppståndelse i Flandern och fått förhandlingarna om en ny gödselförordning att ta ordentlig fart igen. Det är jag dig mycket tacksam för.

Hyland
Herr ordförande! Miljöskyddet är nu en prioritet för de flesta medlemsstater och de europeiska medborgarna blir i allt högre grad medvetna om de sociala och politiska möjligheter detta medför. Jordbrukarna som är de huvudsakliga beskyddarna och förvaltarna av landsbygden svarar på ett positivt sätt genom att anpassa sig till de nya riktlinjerna för miljö, av vilka många medför en kostnadsfaktor för vilken de förtjänar att bli kompenserade.
Det finns ingen annanstans där man engagerat sig på samma positiva sätt i miljöförvaltning som i mitt hemland, Irland. Irland, i egenskap av jordbruksland, är mer beroende än något annat EU-medlemsland av jordbruksexport. Våra matvaruprodukter av kvalitet är starkt länkade till vår gräsbaserade naturliga miljö. Vår turism, och i synnerhet vår jordbruksturism, är starkt förbunden med landsbygden. Arbetsmöjligheter både inom livsmedels- och turistsektorn är beroende av vår kvalitetsimage.
Det är fel och fördärvligt att antyda att regeringen och jordbrukarna ställer sig likgiltiga inför miljöskyddet. Regeringen har svarat positivt på kommissionens kommentarer beträffande nitrater i grundvatten och har faktiskt fastställt att fosfater utgör ett större hot. I båda fallen har regeringen, jordbruksorganisationer och jordbrukare åtagit sig att förebygga alla möjliga hot mot miljön och speciellt kvaliteten på grundvattnet. Man behöver bara titta på Irlands intresse för planen för skydd för miljön på landsbygden och det antal jordbrukare som deltar i denna plan för att se hur positivt vi på Irland engagerat oss för en naturlig miljö.
En sista kommentar: utan jordbrukare skulle det inte finnas någon miljö. Det skulle inte finnas några beskyddare av landsbygdsmiljön, och jag skulle avråda folk från att överväga denna specifika fråga.

González Álvarez
Herr ordförande! Vi befinner oss inför ett problem om folkhälsan - föredraganden har redan sagt det - och ett problem med systematisk underlåtenhet att uppfylla gemenskapsrätten.
Folkhälsa, eftersom direktiven som handlar om vattenkvalitet redan 1975 föreskrev att nitratnivån inte får överstiga 50 mg per liter, och som i några länder som Belgien och Nederländerna överstiger den 100 mg per liter. Folkhälsa, därför att Världshälsoorganisationen och FN: s livsmedels- och jordbruksorganisation säger att man inte får komma upp i 50 mg per liter utan att man, för spädbarnens säkerhet, inte får överskrida 10 mg per liter.
Underlåtenheten att uppfylla gemenskapsrätten är systematisk, eftersom det enligt direktivet, förutom attt för känsliga områden tillämpa bättre jordbruksmetoder, krävs två åtgärdsprogram - ett som skall avslutas nästa år och ett annat 2003 - och vad gäller dessa åtgärdsprogram har bara sex medlemsstater presenterat något som kan liknas vid ett åtgärdsprogram. Således finns det en klar underlåtenhet att uppfylla gemenskapsrätten.
Jag förstår oron hos föredraganden i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling - och även oron hos några ledamöter i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vilka har lämnat in ändringsförslag - när hon menar att jordbrukarna bör informeras mer, att de bör stödjas och att det kanske, från Europeiska kommissionens del, borde råda en mindre auktoritär inställning. Emellertid anser vi att Europeiska kommissionen har gjort rätt i att öppna överträdelseförfaranden, då det är det enda sättet att övertyga regeringarna om att vidta åtgärder i fråga om nitrat i dricksvatten. Folkhälsan måste försvaras av oss alla - vilket anges på ett bra sätt i fördraget och vilket vi upprepar - och ett uppfyllande av gemenskapsrätten är en garanti inte bara för konsumenterna utan för själva Europas framtid. Således anser vi att rättsliga åtgärder bör inledas, och att, i vilket fall som helst, stöd bör ges till jordbrukarna och att medlemsstaterna verkställer detta och andra direktiv som har att göra med folkhälsan.

Lagendijk
Herr ordförande, kolleger! Det kommer att visa sig att av olika anledningar kommer ingen i Nederländerna, att glädjas åt de slutsatser som min kollega McKenna mycket tydligt och berättigat har lagt fram: inte miljörörelsen, inte bönderna och inte regeringen. Om det inte händer något, om det inte sker ett drastiskt ingripande, så kommer Nederländerna inte på långa vägar att år 2002 kunna uppfylla bestämmelserna i nitratdirektivet. Den nederländska regeringen har själv erkänt det. Sällan har budskapet i ett betänkande varit så tydligt. Nederländernas regering, minister Pronk, gör något! Om det inte händer något, så är Nederländerna på väg mot ett totalt debacle. Alldeles för höga nitrathalter i miljön och tiotals miljoner gulden för att rena dricksvattnet. Inte nog med det, Nederländerna kan då vara säker på att få betala 500 000 gulden i böter per dag omkring år 2002. I somras kunde den nederländska regeringen fortfarande gömma sig bakom det faktum att den skulle avgå. Därför kunde den undvika att ställas inför rätta av Europeiska kommissionen. Det kommer nu troligen att ske i slutet av året.
För Nederländerna är det en flopp, jag kan inte kalla det något annat. En mager tröst: till sist kommer förorenaren att få betala.

Maes
Herr ordförande! Jag kommer från en trakt där det just nu inte finns en enda vattenbrunn som ger drickbart vatten, nämligen från Flandern. Jag vill parafrasera det som föregående talare sade om jordbruket och konstatera att utan rent dricksvatten är boskapsuppfödning något omöjligt och likaså folkhälsan. Jag är alltså nöjd med betänkandet av McKenna och jag hoppas att Flandern inte längre skall höra till de sämsta eleverna i Europa när det gäller kampen mot nitratföroreningen av vårt dricksvatten. Just nu har vi fyra gånger så höga nitratkoncentrationer i dricksvattnet än vad som är tillåtet, eller vad som eftersträvas. Jag hänvisar, och det spar tid herr ordförande, till det Kestelijn sade om det här. Trots att kommissionen redan har tillrättavisat Flandern två gånger, 1995 och 1997, så har situationen inte förbättrats. Om jag jämför med Danmark som också hade ett dåligt utgångsläge, så skäms jag. Jag måste dock säga att det inte är mitt fel. Majoriteten av befolkningen vill inte ha det på det viset, men den majoritet som har makten i Flandern just nu har givit vika för jordbrukslobbyn, och den drev igenom att det år 1995 lades fram en gödselförordning som absolut inte motsvarar de behov som uttalas i direktivet. Inte med avseende på normer, inte med avseende på goda jordbruksseder. Inga känsliga områden angavs men det förstår jag, herr ordförande, för hela Flandern är ett känsligt område, ett stort känsligt område. Åtgärdsprogrammet räcker alltså absolut inte till.
Nu frågar jag kommissionen, herr ordförande, hur ligger det då till med uppföljningen av de där skrivelserna och tillrättavisningarna. Kommer man verkligen att överlåta det till den goda viljan; jag tror nämligen inte längre på den goda viljan i den här sektorn. Jag konstaterar att sektorn befinner sig i en kris, och att vi ändå måste konstatera att man inte använt krisen till att vidta de naturliga åtgärderna, som till exempel att begränsa svinuppfödningen.
Herr ordförande! Det räcker inte att bara begränsa och jag är övertygad om att ett mindre intensivt och mer markvänligt och djurvänligt jordbruk, är när allt kommer omkring det bästa för människan.

Blokland
Herr ordförande! Allra först vill jag gratulera Maes så hjärtligt till hennes maiden speech . Jag hade inte kunnat säga det bättre själv.
Målet med gödslingen är att främja jordbruksmarkens fruktbarhet. I det ingår att det inte behöver spridas mer gödsel än vad grödorna kan ta upp. Därför är det mycket viktigt att förhindra att nitrat rinner ut i grundvattnet och i ytvattnet. Genomförandet av direktiv 91/676/EEG har också mycket att göra med denna faktor. Det är trist ställt med genomförandet av detta direktiv. För flera år sedan instämde alla medlemsstater i normen 50 mg nitrat per liter grundvatten. I de flesta medlemsstater har det inte blivit något av med det. I några medlemsstater har man inte ens utarbetat några planer, så att EG-domstolen var tvungen att ingripa. Det gäller alltså för alla medlemsstater att de på allvar måste ta tag i genomförandet av direktivet. Även Nederländerna som i det avseendet inte är den lilla snälla pojke som landet så ofta utger sig för att vara.
Ansvaret för de nuvarande problemen ligger dock inte bara hos jordbruket utan även hos konsumenten, som konsumerar mycket kött till ett relativt lågt pris. Det har tidigare ofta stimulerats av myndigheterna. Den här intensiva boskapsuppfödningen medför naturligtvis ett antal problem. Förresten, om vi nu skulle sluta att gödsla så kommer det om tjugo år fortfarande att komma ut nitrat i ytvattnet. Verkliga lösningar är alltså sammanfattningsvis en långdragen historia, som vi från och med nu måste arbeta hårt med.

Pinel
Herr ordförande! Frågan om nitrater i vatten är en realitet, men den är en del av ett problem som är mycket mer vittgående och globalt och som jag skall försöka ta upp här.
Sedan femtio år tillbaka förstörs våra landskap och naturresurser systematiskt av intensiva och miljöförstörande jordbruksmetoder. Det krävdes fem tusen år för att skulptera fram vår landsbygd. Det behövdes bara femtio år för att skada det vackra resultatet. Sedan femtio år tömmer man landsbygden på dess jordbrukare, man rycker upp häckar, fyller igen dammar, sprider gift i marken, pressar samman marken och hindrar den från att andas, och man hindrar slutligen regnvattnet från att rinna ned i grundvattnet. I stället för att tränga ned i marken rinner vattnet på ytan och tar med sig matjord till närmaste flod. I min region, Normandie, drar jorderosionen med sig upp till tjugo ton matjord per hektar och år inom vissa områden.
Konsekvenserna av dessa oansvariga metoder är många, men jag skall nämna några av de allvarligaste. Den intensiva strävan efter en allt högre produktivitet har tömt landsbygden på en stor del av jordbrukarna och har i stället starkt bidragit till att täppa igen stadsområdena. Kemiska bekämpningsmedel, växtbekämpningsmedel, svampdödande medel och andra kemiska produkter är också spermiedödande. Sedan dessa gifter började användas i stor omfattning har människans fertilitet minskat med hälften i västländerna. Kopplingen mellan orsak och verkan är i dag medicinskt obestridlig, och detta är därför ett stort folkhälsoproblem. Vare sig det regnar eller ej medför det allvarliga problem för att grundvattnet skall förnyas och fyllas på . Den låga nivån tenderar därför att koncentrera sådana miljögifter som nitrater. De minskade vattenresurserna och det faktum att dricksvattnet får sämre kvalitet är särskilt oroande, när man vet att vattnet blir en av de viktigaste strategiska frågorna under nästa århundrade. Det är därför också ett stort geopolitiskt problem.
Mina damer och herrar, kära kolleger! Vi är inte längre där vi var efter krigsslutet för femtio år sedan, när den stora svälten kunde motivera en verklig ansträngning när det gällde hur stora kvantiteter som skulle produceras. I dag är det inte längre så. Sedan lång tid borde vi ha ändrat inriktningen på våra ansträngningar, inte mot kvantitet utan mot kvalitet. Men vi befinner oss sedan 1950-talet i ett ekorrhjul som drivs av de multinationella företagen inom jordbrukskemikalier och av bankerna. Nej, det är inte jordbrukarna som bär ansvaret för denna situation! Flertalet av dem var t.o.m. de första offren för den och ströps av två rep samtidigt: skulderna och jakten på bidrag. De som kämpade mest för att respektera miljön miste livet både bokstavligen och bildligen; det räcker med att titta på andelen självmord bland jordbruksbefolkningen. Man måste konstatera att Europeiska unionen är medansvarig för denna situation. Unionen befinner sig inte i ett sådant läge att den kan tillrättavisa medlemsstaterna på miljöområdet, eftersom den sedan lång tid systematiskt främjar de intensiva metoderna med hjälp av bidrag.
Sammanfattningsvis vill jag säga att allt som kan höja medvetenheten är positivt och McKennas arbete förtjänar en eloge. Men jag är verkligen övertygad om att svaret på alla dessa frågor huvudsakligen står att finna i vissa bank- och industrimiljöer, vilka tyvärr är mycket mer inflytelserika än vad vi är, kära kolleger.

Myller
Herr ordförande! Det är ett verkligt problem i EU att det går så långsamt att genomföra miljödirektiven, och som man här har hört i flera inlägg går det speciellt långsamt, när det gäller det här nitratdirektivet. Dagens jordbruk är, som man också konstaterat, den största källan till utsläpp och orsaken till övergödningen av vattendragen. Eutrofieringen och problemen uppmärksammas, när de kommer till de egna badstränderna och båtbryggorna. Så är fallet bland annat när det gäller Östersjön. Nu kräver människorna verkligen att föroreningen och eutrofieringen av Östersjön måste fås under kontroll. För eutrofiering av Östersjön kan vi inte, som det är brukligt hos oss, enbart anklaga Baltikum och Polen, utan när vi tittar på statistiken så hittar vi skyldiga bland Europeiska unionens medlemsländer. Därför måste man speciellt fästa uppmärksamheten på detta och vidta åtgärder.
Speciellt vill jag betona att man inte heller i Finland har utarbetat någon egen plan, men man har dock lovat att minska nitratutsläppen med femtio procent. Detta är speciellt viktigt, förutom för att vi har sjögräns även för våra egna insjöars skull. I dag kan jag fortfarande vid min sommarstuga dricka vatten ur sjön.
Jordbrukspolitiken i Agenda 2000 är ett viktigt instrument för att få en rätsida på utsläppen från jordbruket. Direkta bidrag skall endast betalas ut då man följer befintliga regler. Separata miljöstöd för landsbygden skall riktas dit där man vidtar konkreta åtgärder och förbättrar situationen i miljön.

Valverde López
Herr ordförande! I princip kan vi fullständigt stödja resolutionsförslaget i McKennas betänkande. När vi ser över det kanske vi måste vara något självkritiska om hur vi utarbetar våra betänkanden. Kanske uppfyller vi inte kommissionens krav på större öppenhet i våra betänkanden, när vi talar om att vissa medlemsstater uppfyller bestämmelserna och att vissa andra inte gör det, och vi borde kanske konkret nämna de medlemsstater som inte uppfyller dem och de som uppfyller dem under vissa villkor.
I den punkt vi talar om skulle jag ha rekommenderat att man nämnde de tre stater - Sverige, Österrike och Finland - som uppfyller den allmänna kravnivån för grundvattnet. Vi borde också ha framhållit att enbart fyra medlemsstater har införlivat direktivet, och dessa är Danmark, Spanien, Frankrike och Luxemburg. Jag menar att under dessa sammanträden, vilka utgör en kontroll av medlemsstaterna, måste vi specificera och vara mer öppna.
Jag tycker inte heller att vi skall personifiera våra resolutioner. Att tala om ett parlament som uttrycker sin indignation..., kanske är det vi människor som indigneras, och kanske vi borde använda andra uttryck för institutionerna. På så sätt borde vi analysera vår egen resolution, och det är ingen konkret kritik av ett förslag, utan kanske av det arbete vi utför.
Och så den punkt där jag instämmer fullkomligt med alla de kolleger som har talat: kommissionens normlöshet när den inleder förfarandena, kanske lämnar mycket i övrigt att önska och detta parlament måste uttrycka sin oro för att kommissionen inte med största effektivitet uppfyller skyldigheten att tvinga medlemsstaterna att följa gemenskapslagstiftningen. Normlösheten är excessiv. Jag tror att uppfyllandet av den goda jordbruksseden kan utgöra en grundsten.
Och vad gäller det sista stycket i McKennas betänkande, som " stödjer främjande av energiproduktion i små biogasanläggningar" , kanske det skulle få större genomslag om vi talade om att gynna och stimulera dessa mål.

Eisma
Herr ordförande! Jag instämmer helt och hållet i McKennas slutsatser, trots att jag kommer från ett land med mycket dåliga prestationer. De fel i fråga om situationen i Nederländerna som förekommer i McKennabetänkandet ändrar inget i den mycket berättigade kritiken mot Nederländerna. Som liberal är jag ingen förespråkare för förbud och bestämmelser, men i Nederländerna har det visat sig att gödselproblemet inte går att lösa utan de här instrumenten. Nederländerna har försökt allt för att lösa problemet, utan att vilja göra nedskärningar i kreatursstocken. Skatt på gödselöverskott är en av de metoder som använts, men det visade sig inte fungera så bra som det borde i Nederländerna. Vi har fortfarande fjorton miljoner kilo gödsel som det inte går att bli av med. Jag skulle gärna vilja att andra länder som brottas med samma allvarliga problem tar lärdom av det här. Jag erkänner att varje land måste försöka hitta sina egna optimala lösningar, men en sak måste vi se i vitögat: vi producerar helt enkelt alldeles för mycket i Europeiska unionen. Vi har en alldeles för stor kreatursstock, och därför är en omstrukturering av boskapsuppfödningen oundviklig. Vi får inte förlora mer tid.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Det är uppenbart att kommissionens direktiv många gånger inte baseras på studier som avspeglar jordbrukets eller miljöns hela verklighet i Europa. Jag kommer från ett område i södra Portugal, där det är svårt att tänka sig att det finns en person per hektar, mycket svårt. Det finns andra områden i Portugal där det ofta finns fem personer per hektar. Där ser man skillnaden, i ett så litet land som vårt, mellan jordbruket i norr, som består av småbruk, och jordbruket i söder som består av storbruk. Det är uppenbart att, i ett land som mitt med stora klimatskillnader, med torrperioder som vi har just nu, med intensiva regnperioder under vintern, är faktiskt den enda stabila klimatperioden under sommaren. För att producera under sommaren är det nödvändigt att bevattna. För att bevattna är det nödvändigt att gödsla, för att om man inte gödslar blir det ingen skörd.
Således ser inte det portugisiska problemet ut på samma sätt som i Sverige eller Nederländerna. Det ser ut på ett helt annat sätt, då nitraterna sprids på jorden just på sommaren, när det är minst risk för förorening av ytvattnet.
Dock införs en god jordbrukssed. Men hur skall man förena god jordbrukssed med jordbrukarnas överlevnad på landet? Å ena sidan finns det en europeisk jordbruksmodell, å andra sidan finns det nästan en inkvisitorisk blodsren europeisk stränghet. Hur skall de båda förenas? Det är viktigt att finna lösningen på detta problem: för det första i utbildningen. Utbildning är viktigt för att de som besöker landsbygden inte skall förorena. För det andra har vi förorenande industri, som vinpressar och intensiv djurhållning. Slutligen är det också viktigt att man tar biogasen i beaktande, vilket skulle vara ett sätt att genomföra och utveckla jordbruket genom att utnyttja det som förorenar vår landsbygd. Och det har inte genomförts än.

Sandbæk
Herr ordförande! Jag är glad för att vi återigen har möjlighet att debattera detta viktiga ämne. Nitratproblemets omfattning är alarmerande. Från 22 procent av jordbruksarealen i Europa fälls det ut mer än 50 mg per liter, som är den allmänt accepterade hälsogränsen. Siffran borde egentligen - som föredraganden också varit inne på - ned till 10 mg per liter för både dricksvatten och ytvatten som rekommenderas av WHO, FAO och Greenpeace, eftersom denna utfällningsnivå gör dricksvattnet ofarligt för barn. Vi får inte glömma att nitratproblemet är ett allvarligt hälsoproblem, och mot bakgrund av nitratproblemets mycket allvarliga miljö- och hälsomässiga karaktär är betänkandets uppmaningar till lösningar på problemet för vaga. Att medlemsstaterna inte har genomfört den antagna lagstiftningen på området är naturligtvis oansvarigt. Jag stöder självklart som alla andra helhjärtat en uppmaning till kommissionen om att påskynda överträdelseförfarandena. Detta är emellertid inte tillräckligt. Kommissionen skall också uppmanas att radikalt ändra EU: s jordbrukspolitik så att det blir attraktivt för jordbruket att minimera kväveutsläpp som härstammar från nitrat i vattnet. Detta skall för det första innebära ett starkt ökat stöd genom att använda en större del av de finansiella medlen inom den gemensamma jordbrukspolitiken för omläggning till ekologiska jordbruk, så att detta blir attraktivt för de konventionella jordbruken. En sådan omfattande omläggning till ekologiska jordbruk i EU kommer dessutom att medföra ett otal andra positiva miljö- och hälsomässiga bieffekter.
Det är också viktigt att betona att nitratdirektivet i sig självt inte är tillräckligt för att vi skall få rent vatten i EU. Jag vill därför gärna här uppmana kommissionen att ta initiativ till att införa en miljöavgift som riktas mot kväve, under förutsättning att intäkterna från denna avgift förs tillbaka till medlemsstaterna. Sådana avgifter kan vara ett medel för att uppnå nitratdirektivets mål. Med tanke på dessa anmärkningar hoppas jag att Europaparlamentet kommer att stödja betänkandet, eftersom uppmaningarna i detta är ett viktigt steg i rätt riktning.

Trakatellis
Herr ordförande! Det råder inget tvivel om att nitratföroreningen främst beror på alltför stor användning av gödning i jordbruket och på den intensiva boskapsskötseln. Och eftersom växterna inte kan tillgodogöra sig de alltför stora nitratmängderna, tränger dessa ned i marken och förorenar grundvattnet. Konsekvenserna är av två slag; dels övergödning, övergödning i floderna, övergödning i kustområdena och i haven med allt vad övergödning leder till, dels faror för folkhälsan på grund av påverkan på dricksvattnet. Som vi alla vet, reduceras nitraterna i människokroppen till nitriter, och nitriterna omvandlar hemoglobinet till methemoglobin. Resultatet är att transporten av syre från lungorna till kroppens olika vävnader inte fungerar som den skall, och detta är särskilt farligt för spädbarn.
Det råder inget tvivel om att direktivets syften är riktiga: att minska och förebygga nitratförorening. Tyvärr har medlemsstaterna inte efterlevt direktivet i den utsträckning de borde, och jag beklagar särskilt att mitt land inte gjort det. Grekland har visserligen avgränsat fyra sårbara områden, men man har ännu inte fattat beslut om hur dessa områden skall skyddas, och man har heller inte presenterat något åtgärdsprogram ännu. Jag anser att Europeiska kommissionen måste visa större beslutsamhet när den kontrollerar tillämpningen av de olika direktiven, för vi kan inte ha någon livskvalitet, om vi inte har något miljöskydd.

Novo
Herr ordförande, ärade ledamöter! Kampen mot föroreningar i grundvattnet kräver en fullständig strategi som sker genom att bekämpa de olika ursprungen till dessa föroreningar, från jordbruket, industrier av olika slag eller hushållen. Därför anser vi att betänkandets hänvisning till genomförande av forskning är relevant, vilken gör det möjligt att utvärdera den relativa tyngd de olika källorna har i föroreningen av grundvattnet.
Beträffande nitratförorening av grundvattnet, är det faktiskt brådskande med ett snabbt införlivande av gemenskapslagstiftningen i de nationella rättssystemen, vilket redan borde ha skett. Vi skulle dock vilja säga att den praktiska tillämpningen respektive överenstämmelsen bör kunna ske med hänsyn till de nationella och regionala särdragen, ett behov som vi för övrigt försöker införa i vissa aspekter i betänkandet genom ändringsförslag till respektive text.
Tillåt oss, till exempel, att understryka behovet av att speciellt uppmärksamma vissa jordbruksområden som är lätta att identifiera och känna igen, varav några redan har tagits upp här, i medlemsstater där situationen är allvarlig och föroreningsvärdena för länge sedan har överskridit det tillåtna. Det är resultatet av ett intensivt bruk som åtminstone på sikt gör jordbruken konkurrenskraftigare på grund av de produktivitetsökningar som uppstår av detta, eller av gemenskapens jordbruksstöd vilket de har lättare att få.
Detta är utan tvivel - också för att det i vissa fall handlar om speciellt känsliga områden - en situation som måste uppmärksammas omedelbart, och med prioritet. Vi anser också, generellt sett, att de nödvändiga och lämpliga interventionerna i mycket skilda situationer, på samma sätt kräver en hel och total kännedom, om de olika produktionskulturerna och systemen, eller om de konkreta situationerna i de olika medlemsstaterna och regionerna, för att hindra artificiella olikheter, indirekta privilegier och förvärrade orättvisor.
Ett annat exempel som vi särskilt måste uppmärksamma är storleken på boskapen per hektar, eftersom men i besluten måste ta hänsyn till absoluta och relativa värden, och till jordbrukets struktur i de olika regionerna.
Å andra sidan, i förhållande till detta anser vi, tvärtom (bortsett från förslaget om inrättandet av biogasanläggningar, vilket vi instämmer i), att det med lämpligt stöd och stimulans bör inrättas, vederbörligen kontrollerade anläggningar för insamling och behandling av gödsel i alla djurhållningsanläggningar, en aspekt som inte uttryckligen beaktad i betänkandets text, men som vi hoppas införs genom godkännandet av ett ändringsförslag som vi har givit in.

Kinnok, Neil
Herr ordförande! Jag skulle vilja inleda med att mycket kortfattat hänvisa till två kvinnor. Först och främst min kollega Ritt Bjerregaard som beklagligtvis råkade ut för en ganska elakartad olycka i sitt hem för några veckor sedan och är ganska allvarligt skadad. De goda nyheterna är att hon återhämtar sig på ett utmärkt sätt och inom kort bör vara tillbaka hos oss. Den svårighet hon nu erfar är det ena skälet till min närvaro vid denna fascinerande debatt. För det andra skulle jag vilja gratulera fru Maes till hennes jungfrutal. Det här är hennes första dag i parlamentet. Hon lyckades hålla ett anförande endast ca. två timmar efter det att hon tillträtt sitt ämbete som ledamot. Hon lyckades tala i tre minuter när hon var uppsatt för två, medlemmarna i hennes valkrets kan alltså vara nöjda med det faktum att istället för en ledamot har de fått en och en halv vilket, jag är övertygad om, bådar gott inför framtiden. Jag önskar henne lycka till i sin karriär i detta parlament.
Jag tackar utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och framför allt föredraganden McKenna för detta mycket välkomna betänkande på eget initiativ som riktar uppmärksamheten på det vitala behovet av att säkerställa genomförandet av 1991 års nitratdirektiv. Det sägs att Guds kvarnar mal synnerligen långsamt. Medlemsstaternas förfaranden för införlivande och tillämpning får Guds kvarnar att se häpnadsväckande raketdrivna ut i jämförelse med dessa.
I betänkandet framhävs med rätta den långsamma takten i genomförandet av direktivet. Som Ritt Bjerregaard tidigare klargjorde, är den nuvarande situationen oförsvarbar och fullständigt oacceptabel för kommissionen. Resolutionen som lades fram i parlamentet kräver att vi ökar hastigheten för våra överträdelseförfaranden, och vad jag ämnar försöka göra i kväll är att någorlunda detaljerat och exakt redogöra för vilka framsteg som gjorts sedan betänkandet om genomförandet.
Det verkar som om medlemsstaterna börjar ta allvarligt på sina förpliktelser, men det är fortfarande fråga om att ha gjort för litet och för sent. Tre av fem försummade åtgärder har kommit till stånd; två av tre av de uteblivna reglerna för god jordbrukssed har nu kommit på plats; och alla tre av de efterfrågade betänkandena har sammanställts. Men endast två av de sju medlemsstater som har saknat riskzoner har nu angivit sådana och endast två av de tio som inte har följt åtgärdsprogrammen - den kritiska tillämpningen - har nu fastställt dem.
Det är tydligt att de framsteg man har gjort enbart är resultatet av en drastisk tvångsåtgärd, och det är också tydligt att den nuvarande situationen är ytterst olämplig. Kommissionen kommer därför att öka påtryckningarna. Trettiotvå fall har tagits upp gentemot 13 medlemsstater - alla utom Finland och Sverige - av vilka 9 har lagts ned p.g.a. de framsteg som gjorts. Vad beträffar åtgärdsprogrammen har det väl underbyggda yttrande som avgavs runt tiden för betänkandet om genomförande nu vidarebefordrats till domstolen. Därtill har ytterligare sju bättre underbyggda yttranden och tre formella tillkännagivanden utfärdats och flera av dessa kommer att gå till domstol i år om inte effektiva åtgärder vidtas. Kommissionen kommer också snabbt att följa upp detta med förslag på bötesstraff. Jag inser att även dessa ansträngningar, trots att de är krävande, inte kommer att frambringa total tillfredsställelse hos vissa av de ärade ledamöterna. Fru kommissionären själv är inte helt tillfredsställd, som de parlamentsledamöter som känner henne med lätthet kan föreställa sig.
Men vi måste sträva efter att säkra genomförandet av ett rådsdirektiv för de medlemsstater som faktiskt röstade för att direktivet skulle bli till lag. Det enda vi kan göra om dessa är långsamma eller ovilliga är att se till att vi gör så gott vi kan, som alla här i parlamentet vet. Vissa kommentatorer har sagt att för att genomförandet skall vara korrekt måste vi, i egenskap av gemenskap, ge ökat stöd till jordbrukarna. Uppriktigt sagt har kommissionen inte låtit sig övertygas av detta argument: det strider helt mot principen att " förorenaren skall betala" . Medan vi ger penningunderstöd till pilotprojekt för att minska nitratföroreningarna, ger vi inte något stöd för att tillmötesgå föreskrivna krav. T.ex. lagförslagen för jordbruksmiljön ger stöd till ett antal av nitratprojekten, men endast i de fall då dessa ger upphov till fördelar för miljön som överskrider direktivens krav.
Samtidigt stöder man kravet i McKennas betänkande på att kommissionen skall framlägga en årlig redogörelse. Detta är väsentligt för att offentligen kunna identifiera de medlemsstater som inte lyckas göra framsteg. Det kommer också att möjliggöra för parlamentet att följa utvecklingen vad beträffar kränkningsförfaranden. Vi anser emellertid att ett kort meddelat löfte om en effektiv lösning - det skulle kunna ha en lämpligare benämning - vad beträffar nitratproblemet som föreslagits i betänkandet kan komma att bli ytterligare en ursäkt för förseningen. Jag hoppas att den ärade ledamoten har förståelse för vår motivering i denna fråga.
Integration är en annan grundläggande angelägenhet, och det är rätt tidpunkt att hänvisa till den med tanke på det senaste åtagandet för integration som gjordes av styrelsen i kommunfullmäktige i Cardiff. Märkbara framsteg har gjorts vad beträffar miljömässig integration i strukturfonderna, där man haft ett nära samarbete med kommissionär Wulf-Mathies, såsom förslaget om att öka miljöandelen av fonden för europeisk regional utveckling.
Vad beträffar den gemensamma jordbrukspolitiken, är åtgärderna för jordbruksmiljön omisskännligen bevis gå framgång. Sedan den nuvarande kommissionen tillträdde sitt ämbete har man gjort kraftiga ansträngningar för att utveckla och etablera dessa åtgärder som inbegriper stöd till det organiska jordbruket. De är resultatet av Ritt Bjerregaards arbete och kommer att ytterligare befästas i Agenda 2000, som också fortsätter att verka för att avveckla stödet till produktionen och föreslår nya verktyg för tänkbara miljöintressen.
Integrationsstrategin inbegriper naturligtvis även medlemsstaterna och detta parlament, likaså kommissionen. Jag välkomnar detta betänkande som ytterligare bevis på parlamentets stora intresse för en politik som säkrar hälsosamt och drickbart vatten. En av kommissionär Bjerregaards högsta prioriteter är uppenbarligen att se till att den befintliga lagstiftningen, och den nya vattenpolitik som följer med den, genomförs på ett tillfredsställande sätt. Den fasta ståndpunkt parlamentet har intagit och fortsätter att ha i denna fråga, som ånyo bekräftats i detta betänkande kommer att vara till stor hjälp för denna kommissions ansträngningar. Både mina kolleger och jag uttrycker vår tacksamhet för detta.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Endokrina störningar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande av K. Jensen (A4-0281/98) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om kemikalier som orsakar endokrina störningar.

Kirsten Jensen
Herr ordförande! Vi vet att kemikalier kan framkalla akut förgiftning, och att de också kan framkalla allergi, cancer och hjärnskador. Men under de senaste åren har det kommit fram att kemikalierna kan påverka vår hälsa och vår fortplantningsförmåga på ett smygande sätt, varför man måste ifrågasätta både gränsvärden och det sektorsvisa sätt på vilket vi reglerat kemikalier i EU. I och med biociddirektivet var det kanske några som trodde att EU nu var färdigt med att skapa regler för kemikalier, men det är vi inte ännu! Därför har vi i miljöutskottet lagt fram detta betänkande. Vi har regler för kemikalier inom jordbruket och på arbetsplatser. Men det duger inte att bara ha regler för kemikalier inom dessa förhållandevis kontrollerbara områden, när kemikalier också kan påverka oss under fritiden, på daghem eller på andra ställen som dessa regler inte gäller för.
Den utbredda användningen av syntetiska kemikalier är ett efterkrigsfenomen. Jag glömmer aldrig hur man med en utställning på det samtidshistoriska museet i Östberlin i mitten av 1970-talet firade produktionen av den första ljusgröna massproducerade blusen av syntetiskt material. Under alla år jag sysslat med den europeiska kemikalielagstiftningen försökte jag att få manliga beslutsfattare att lyssna, så jag har frågat om de visste att detta var en sak som kunde påverka deras fortplantningsförmåga. Det visade sig att detta var ett argument som fick dem att spärra upp ögonen. I mitt betänkande börjar jag också med att räkna upp de möjliga effekterna på män, för att först därefter komma in på kvinnor och barn. Fortplantningsförmågan är nämligen inte det enda som är hotat. Forskare talar om försvagade immunsystem. Antalet sädesceller minskar, medan antalet fall av testikelcancer och bröstcancer ökar. Människor får fullständigt invalidiserande former av allergi, och barn får beteenderubbningar som möjligen kan bero på syntetiska, kemiska ämnen i miljön. Från tillfällen när läkare ordinerat fel medicin, känner vi till att foster blivit skadade i livmodern, i några fall med skador som först visat sig när den unga människan kommit i fruktbar ålder. Det förekommer andra sjukdomar då det sker en feminisering i djurvärlden, t.ex. ett par honmåsar som tillsammans försöker att ta hand om ett sterilt ägg, och djurförsök tyder på att ganska små doser vid en ganska bestämd tidpunkt under graviditeten kan vara ödesdigert, och därav diskussionen om huruvida det är dosen eller tidpunkten som är farlig.
Under den senaste tiden har kommissionen lagt fram diffusa rapporter rörande ftalater i bitringar för spädbarn. Här framkallade försiktighetsprincipen nationella förbud, men ingen gemensam EU-reglering. Man litar på gränsvärden, trots att dessa är så starkt omdiskuterade, och det finns försvinnande få exempel på att kommissionen följer fördragets krav på att använda försiktighetsprincipen.
Kommissionen har under den senaste månaden medgett att riskbedömningen inte fungerar, och det kan man bara hålla med om när det är en försvinnande liten del av de 100 000 kemikalier som finns på marknaden som genomgått en hälso- eller miljöbedömning. Dessutom frågar vi oss om det inte finns skäl att vända på bevisbördan, så att den som vill sälja ett ämne också skall bevisa dess oskadlighet. Industrin skulle därmed få ett långt större incitament till att upplysa om och undersöka sina egna produkter.
Amsterdamfördragets bestämmelser om hållbarhet och betoning av försiktighetsprincipen gör det möjligt att ingripa i hälsans och miljöns namn, så att denna princip får förtur när det gäller godkännande av enskilda kemikalier eller produkttyper. Vi föreslår alltså att kommissionen skall lägga fram en lista över de ämnen som kan vara hormonförstörande. Kommissionen skall granska all gemenskapslagstiftning för att se om vi har tillräckliga möjligheter för att ta itu med de hormonförstörande ämnena. Kommissionen skall omvärdera sitt system för riskutvärdering och konsekvent använda sig av gruppklassificering. Kommissionen skall lägga fram förslag om omvänd bevisbörda. Kommissionen skall stödja forskning inom prioriterade områden som långtidsstudier av spermakvalitet, och stödja forskning om orsakerna till ökningen av antalet bröstcancerfall och testikelcancerfall. EU skall på ett konkret sätt använda sig av försiktighetsprincipen, och därför stegvis ta bort ämnen från marknaden som samtidigt är cancerframkallande, allergiframkallande och irriterande för luftvägarna. När detta betänkande behandlades i miljöutskottet fick vi några mycket otillräckliga svar från kommissionens tjänstemän, och jag hoppas därför att de svar vi får i kväll är tydligare.

Pompidou
Herr ordförande, kära kolleger! De kemikalier som orsakar endokrina störningar är huvudsakligen de ämnen som verkar genom att efterlikna de naturliga hormonernas funktioner eller genom att störa deras ämnesomsättning. Det gäller särskilt bekämpningsmedel och vissa läkemedel.
Jag för min del tvekar att förbehållslöst stödja föredraganden trots att han tagit sig an ett särskilt svårt ämne. Varför? Därför att de vetenskapliga uppgifterna fortfarande är motsägelsefulla och kräver en fördjupad analys och ett strängt och oberoende experimentellt synsätt.
I min egenskap av föredragande av yttrandet från utskottet för forskning vill jag betona att det inte finns något direkt vetenskapligt bevisat förhållande mellan exponering för kemiska ämnen, som är skadliga för det endokrina systemet, och deras effekter på hälsan. Det är därför viktigt med fördjupade epidemiologiska undersökningar av utsatta befolkningsgrupper för att fastställa eventuella cancerrisker, endokrina störningar hos kvinnor samt inverkan på fertiliteten hos män, grundat inte bara på antalet spermier vilket alla studier nu bygger på och som kan variera individuellt eller beroende på årstid, utan snarare på spermans kvalitet. Därför krävs också experimentella studier i laboratorier för att söka efter synergieffekter mellan flera substanser, i syfte att visa på en relation mellan dos och effekt, vilket är det enda sättet att fastställa ett direkt samband mellan kemiska ämnen som är skadliga för det endokrina systemet och dessa ämnens inverkan på hälsan.
Försiktighetsprincipen bör i detta fall kombineras med vetenskapligt grundade erfarenheter och leda till att ett system för ständig vaksamhet inrättas. Det är av den anledningen jag lämnat in flera ändringsförslag som syftar till att säkerställa bättre samordning av de nationella initiativen på forskningsområdet, inrätta samordnade enheter för forskning vid det gemensamma forskningscentret och bättre möjligheter att kunna jämföra resultat, tack vare ett klassificeringssystem som möjliggör nödvändigt förebyggande beroende på graden av exponering.
Oberoende av de språkliga ändringsförslagen i fråga om föredragandens rekommendationer 7, 29 och 31 vill jag lämna ett muntligt ändringsförslag om föredragandens rekommendation 28, som syftar till att påvisa förekomsten av ett förhållande mellan dos och effekt, vilket är nödvändigt för att inte begränsa sig till enkla argument om antagande och för att vidta de åtgärder som krävs avseende objektiva och oberoende experimentella argument.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har i sitt yttrande i denna mycket känsliga fråga medvetet inskränkt sig till de skadliga ämnen som har anknytning till jordbruket. Därvid handlar det om växtskyddsmedel som ofta också redan har väckt uppseende på grund av andra skadeverkningar på den mänskliga hälsan och på miljön. Utskottet nämner i sitt betänkande en lista över 25 växtskyddsmedel som är tillåtna inom unionen, och som misstänks för att skada hormonsystemet hos människor och djur. För ytterligare fyra ämnen, däribland atrazin och diuron, har en hormonell effekt redan entydigt kunnat styrkas. Sådana ämnen måste genast dras in. Vi måste snabbt aktualisera förfarandet för godkännande av pesticider och föreskriva en miljökonsekvensbeskrivning vad gäller dessa hormonella effekter. Vårt utskott har krävt att man vid förfarandet för godkännande skall kontrollera hormonella effekter inte enbart av själva pesticiderna, utan även av deras nedbrytningsprodukter och tillsatser. Just när det gäller tillsatser som mjukgörare och emulgeringsämnen känner man från andra områden inom den kemiska industrin till att de skadar hormonsystemet.
Det är förvånansvärt att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ställer upp strängare krav i fråga om pesticider än utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd. Jag hoppas att kammaren kommer att följa de av oss på nytt inlämnade ändringsförslagen, så att den totala utbredningen av hormonellt skadliga ämnen begränsas efter det att godkännandeförfarandet med absolut nödvändighet har skärpts. Jag uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att i tveksamma fall agera enligt försiktighetsprincipen och ta bort hormonellt verkande pesticider från marknaden.
Ett ord också till min kollega Pompidou. Ibland har jag en känsla av att vi först måste forska oss till döds innan vi handlar. Det är svårt att förstå att vi reagerar först när olyckan redan är framme. Det är därför vi här uppmuntrar forskningen till att snabbare ge sitt samtycke. Jag kan egentligen bara godkänna Jensens betänkande.

Bowe
Herr ordförande! Som representant för den socialdeomkratiska gruppen vill jag först och främst bekräfta de anmärkningar som gjordes av föredraganden. Hon har gjort en väldigt klar utvärdering av de faror som det nya kemiska hotet utgör. Jag vill ånyo som företrädare för socialdemokraterna säga att vi kommer att rösta för detta betänkande i morgon och efterfråga EU-åtgärder vad gäller kemikalier med konstgjorda hormoner som har visat sig orsaka all slags besynnerliga hälso- och fortplantningsproblem hos fiskar, fåglar och annat djurliv.
Dessa kemikalier som kallas för endokrinstörande ämnen - inte endokrina modulerare, som vissa föredrar att benämna dem - ingår i många olika sorters plast och många andra produkter såsom matförpackningar, målarfärg och pesticider. Man hyser otvivelaktigt rädsla för - och det finns ingen pålitlig vetenskaplig forskning som visar det - att dessa kemikalier är ansvariga för den uppenbara minskningen av spermier hos män i åtskilliga västeuropeiska länder. Deras långsiktiga effekt kan vara ännu allvarligare och omfatta hypospadi, ej nedvandrade testiklar och en lång rad fortplantningsproblem hos både män och kvinnor, som vi verkligen bör vidta åtgärder mot nu.
Många av de kemikalier som kan vara källan till detta problem har i ärlighetens namn inte testats på ett tillbörligt sätt. Vi är osäkra på deras verkliga kraft och inverkan. Deras huvudsakliga effekt tycks hittills snarare vara under fosterutvecklingsstadiet än hos vuxna. De effekter vi sett i naturen har snarast varit centrerade på vatten och påverkar fiskar, skaldjur, vissa fåglar och andra djur som livnär sig på havsföda. Men detta är ingen ursäkt för att inte införliva försiktighetsprincipen och att redan nu vidta åtgärder till skydd för mänskligt liv.
Av detta skäl hoppas jag som företrädare för den socialdemokratiska gruppen, att Europeiska kommissionen kommer att uppmärksamma kraven i detta betänkande, avfatta en lista över de ämnen som är kända för att vara hormonliknande, vidta åtgärder för att börja fasa ut eller minimera användningen dessa ämnen, börja se över lagstiftningen för kontroll av föroreningar och lagstiftningen för vattenkvalitet för att säkerställa att dessa ämnen reduceras till ett minimum eller helt och hållet utrotas ur miljön, samt att den verkligen satsar på ett forskningsprogram för att se över det verkliga verkningssättet för endokrina störningar.
Avslutningsvis måste vi uppmärksamma att vi har begränsningar och att vi inte har tillgång till ett internationellt godtagbart test för att identifiera hormonliknande aktiviteter hos kemikalier. Detta måste vara ett nyckelproblem för kommissionen att arbeta på och ta itu med så snart som möjligt, tillsammans med amerikanska och japanska forskare.
De långsiktiga effekterna av dessa kemikalier är i sanning mycket allvarliga enligt de bevis vi har sett. De är svåra att förutse, men på grundval av den effekt de har på varelser med kortare livscykel än människan, är det ganska uppenbart att vi borde vara allvarligt oroade och beredda att vidta åtgärder. Parlamentet kommer att fortsätta att av de andra europeiska institutionerna kräva att åtgärder vidtas, att man gör en internationell ansträngning för att ta itu med vad som synbarligen är ett världsomfattande problem. Europeiska unionen befinner sig i en idealisk position för att vidta åtgärder. Vi uppmanar kommissionen att göra detta.

Valverde López
Herr ordförande! Jag anser att det är viktigt att vi, inför allmänheten, än en gång upprepar att det handlar om ett betänkande om ett initiativ från detta parlament, och detta parlament är inget vetenskapligt organ, utan politiskt, och vad vi gör är att överföra vår oro till Europeiska kommissionen för att den skall studera om denna oro som finns är motiverad eller inte. Detta är det första klargörande man måste göra.
För det andra, delar jag de klargöranden och kommentarer som Pompidou gjorde: vi kan inte förmedla något till befolkningen utan att det är tillräckligt vetenskapligt motiverat. Vi kan inte heller lägga all skuld, eller en stor del av den, genom vår debatt, för att det är ett mer omtyckt tema och som vi har behandlat vid andra tillfällen, på pesticiderna. Emellertid är det viktigt att vi yrkar på, med en viss brådska skulle vi vilja säga, att kommissionen sätter i gång alla sina mekanismer. Självklart borde det i det femte ramprogrammet tas upp några åtgärder i denna riktning.
Jag anser inte heller att vi kan låta bli att ange att det finns oberoende forskningslag i Europeiska unionen som arbetar med dessa frågor sedan många år. Jag är lärare på Granadas universitet och jag kan konstatera att det på Granadas medicinska fakultet, sedan mer än tio år tillbaka, finns ett utmärkt forskarlag som arbetar med dessa frågor och om vissa produkter som inte nämns i resolutionen, vilka är produkter som kommer att utgöra en del av ortodontibehandlingen.
Med detta anser jag att vi inte heller, i en resolution, kan komma med generella påståenden om de negativa effekterna av kemiska ämnen, eftersom det i slutändan är dessa allmänna anmärkningar som finns kvar. Vi måste tänka på att det finns många kemiska ämnen som är mycket positiva. Utan att gå längre, så har nobelpriset i medicin, i dagarna, getts för upptäckten av mekanismerna hos en så traditionell produkt som nitroglycerinet, vilket har använts - och ni, herr ordförande, vet mycket om detta - sedan många år; och mekanismerna för hur det agerar i blodkärlets väggar är en viktig upptäckt de senaste decennierna. Således skall vi inte generellt sett överdriva de kemiska produkterna i allmänhet.
Vad som däremot är mycket viktigt är punkt 35 i föredragandens resolution, där det krävs att Europeiska kommissionen undersöker lagstiftningen om utsläpp på marknaden av kemiska ämnen med dessa eventuella effekter. Det tror jag är en viktig slutsats.

Pompidou
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra ett inlägg om ett förslag som rör förfaranden för att undvika att tolkningen utnyttjas. Min kollega Valverde López syftade på NO som är kväveoxid. Men detta översattes av tolkarna, och det är inte deras fel, med nitroglycerin som är ett farligt explosivt ämne. Vi måste därför säga mycket tydligt att det är kväveoxid som är ursprunget till Nobelpriset och inte nitroglycerinet.

Ordföranden
Parlamentet är inte något vetenskapligt centrum, herr Pompidou, det är ett politiskt organ.

Watson
Herr ordförande! Det finns fler än 100 000 syntetiska kemikalier i användning och endast en bråkdel av dessa har testats för endokrinstörande effekter. Vissa av de som testats har förbjudits i väst men används fortfarande i utvecklingsländer.
Varför ger dessa upphov till oro? De bryter ned celler som bildar naturliga hormoner. De skadar funktioner för fortplantning. De påverkar kroppsvikt och temperatur. Framför allt har vi vetskap om att de påverkar flera generationer, då de överförs från modern till avkomman.
Vi finner dem i industriutsläpp, i pesticider, i tvättmedel, i plast, i konserver och i hygienprodukter. Vi känner till deras effekt på djur. I Storbritannien har ca.16 arter drabbats. I USA har krokodilerna drabbats. Det finns vägar genom vilka människan utsätts för dessa kemikalier. Genom livmodern, genom bröstmjölk, genom att dricka förorenat vatten, upptagande via huden genom shampoo etc., och inandning och intagande genom pesticidsprayer. Vi har inga hållbara bevis på att de påverkar människan ännu men det finns många indicier på det, såsom det minskade antalet spermier, och ökningen av testikel- och bröstcancer.
I december 1996 sade kommissionen att det inte finns någon anledning till oro. Jag skulle vilja ifrågasätta detta. Parlamentets liberaldemokrater stöder detta yttrande och särskilt uppmaningen till en mer försiktig attityd, begäran om mer forskning och effekterna av detta på budgeten för det femte ramprogrammet och behovet av internationellt samarbete. Vi lyckönskar fru Jensen för detta initiativ. Vi anser oss ha ett ansvar inför kommande generationer att agera nu för att förhindra en mer utbredd spridning av dessa kemikalier.

Breyer
Herr ordförande, kära kolleger! Vi vill också gratulera Jensen till hennes betänkande. Det var viktigt att Europaparlamentet äntligen tog det initiativet, ty jag tycker det verkar som om kommissionen sticker huvudet i busken och bara betraktar problemen. Det som behövs är att det äntligen handlas på europeisk nivå, i synnerhet som uppgiftsunderlaget är mer än alarmerande. Ny chockerande information når oss hela tiden, och nu känner man till att mjukgörare även kan tränga in i näringskedjan, eftersom de kan tas upp av fetthaltiga livsmedel. Vi känner till de alarmerande meddelandena om att dessa ämnen påverkar det endokrina systemet och är cancerframkallande. Vi vet att vi i Europa äntligen måste göra oss av med PVC.
Jag anser också att det är skandalöst hur kommissionen hanterar uppgiftsmaterialet om ftalaterna i leksaker för små barn. Fast man sedan februari har känt till att det finns åtminstone tre mycket giftiga ämnen, har kommissionen inte reagerat. Tvärtom, det manipuleras med forskningsresultaten, eller snarare ändras forskningsmetoderna så att kommissionen inte behöver agera. Det är synnerligen illa, eftersom försiktighetsprincipen i själva verket tvingas ur spel och man här på ett nonchalant sätt riskerar barnens hälsa. Därför har vi begärt, utöver det som krävs i Jensens betänkande, att dessa mycket giftiga ftalater genast tas bort från marknaden. Det finns också alternativ som gör att vi över huvud taget inte behöver dem. Jag vill också här göra kollegerna uppmärksamma på att vi kommer att kräva en omröstning med namnupprop, ty det är mycket viktigt att vi ökar pressen på kommissionen i detta avseende. Och vi kommer - det är mycket viktigt för oss - att kräva, till dess man uppnått att PVC tas ur bruk, att det föreskrivs en märkning där dessa ämnen tas upp, så att konsumenterna åtminstone kan informera sig om riskerna, och så att vi därigenom uppnår att påtryckningarna på industrin att verkligen söka efter alternativ blir ännu starkare.

Graenitz
Herr ordförande! I min barndom, när Österrike var ockuperat av de fyra makterna, visade man inte bara legitimation när man ville åka från en sektor till en annan, utan om man som jag bodde i den amerikanska sektorn så besprutades man vid återkomsten alltid med DDT; för många människor skedde detta flera gånger om dagen. Vid den tiden såg man bara kortsiktigt att DDT dödade de loppor, löss och andra insekter som efter kriget fanns i Europa. Det som man inte funderade över, och det som man i dag inte heller alltid betänker i tillräcklig utsträckning, är att det vid sidan av kemikaliernas kortsiktiga verkan också finns en långsiktig effekt. Därför skulle jag vilja tacka fru Jensen så mycket för hennes betänkande, eftersom hon har riktat parlamentets, allmänhetens och, hoppas jag, herr kommissionär, även kommissionens uppmärksamhet på att det är fel att tänka kortsiktigt när det gäller godkännande av kemikalier, och att vi ofta först efter några år, kanske t.o.m. först efter några årtionden, kan se vilka förändringar som åstadkommits på miljön, hos djuren och när allt kommer omkring också hos människorna genom användningen av kemikalier.
I dag är många av de kemikalier förbjudna som användes för trettio, fyrtio år sedan. Många andra existerar fortfarande i dag, och vi har varken tillräckligt bra metoder för att testa dem, eller någon tillämplig märkning för många saker, eller - vilket är ännu viktigare eftersom ju mycket överförs genom luft och vatten - några nödvändiga internationella överenskommelser för att ta kemikalierna ur bruk. De kemikalier som är särskilt svåra att bryta ned förhandlar man nu om på internationell nivå för att det skall kunna sättas upp en lista över ämnen som man måste planera att snabbt ta ur bruk. Jag vill anhålla hos kommissionen om att denna lista preliminärt förblir öppen, och att man där kan tillfoga de ämnen, som man fortfarande håller på att undersöka, och vars skadliga effekter kan fastställas på det endokrina systemet hos djur och förmodligen även hos människor.
Vi tillämpar inom unionen försiktighetsprincipen som frambesvärjs i många tal, i många läpparnas bekännelser. Nu gäller det att verkligen genomföra denna försiktighetprincip i lagstiftningen för att åstadkomma trygghet på arbetsplatsen, trygghet för konsumenterna och trygghet för vår miljö, och framför allt stärka forskningen, ty de effekter på hälsan som kan ses redan i dag kommer säkerligen vid fortsatt forskning att kunna sättas i samband med det som redan föreskrivs enligt försiktighetsprincipen.

Poggiolini
Herr ordförande, kära kolleger! Olika studier har visat att om vissa kemikalier, bland de hundratusentals som är kända, släpps ut i miljön kan de få konsekvenser för djur och även människor som är mycket oroande, eftersom de ger upphov till endokrina störningar. Dessa ämnen, som växtskyddsmedel, DDT och dess derivat - industriella produkter och mediciner - och förorenande ämnen i allmänhet, som klassats som skadliga eller misstänkta i OSPAR-konventionen - konventionen för skydd av den marina miljön i nordöstra Atlanten - eller av OECD: s arbetsgrupp, imiterar den effekt som naturliga hormoner har och rubbar på så vis organismernas naturliga hormonbalans. Mot bakgrund av dagens kunskaper har man stött på oroande fenomen: fiskar som under sin livstid byter kön, en stadig ökning av mäns sterilitet på grund av en kraftig minskning av antalet spermier, men också av spermiernas kvalitet, en aldrig tidigare skådad spridning av rubbningar i sköldkörtelfunktionen och andra inre organ bland stora delar av befolkningen, förutom cancerogena effekter hos människan. Man har kunnat konstatera en ökning, som inte kan förklaras på annat sätt, av cancertumörer i testiklarna och prostata. Experterna är emellertid ännu inte överens om den direkta kopplingen mellan exponeringen för dessa ämnen och de fenomen som jag har nämnt. Det är därför nödvändigt att, mot bakgrund av de internationella undersökningar som redan gjorts i ämnet, utveckla en forskningsstrategi på europeisk nivå som siktar till fördjupade kunskaper inte bara när det gäller spermiernas kvalitet utan också när det gäller nervsystemet, om variationer som beror på påverkan från dessa ämnen på människans endokrina system och de disfunktioner vad gäller de producerade hormonernas kvalitet och kvantitet som detta leder till.
Kommissionen måste därför garantera att alla kemikalier förses med en lättbegriplig märkning som informerar om innehållet av miljöfarliga ämnen och som anger riskkategorin.
Låt mig avslutningsvis gratulera föredraganden Jensen till det utmärkta arbete hon har utfört och uttrycka förhoppningen att resolutionen får ett brett stöd.

Tannert
Herr ordförande, mina damer och herrar! Utan tvivel skall kollegan Jensen ha äran av att ha tagit upp en viktig frågeställning och lagt fram den tillsammans med bra förslag. Men hanteringen av denna frågeställning är svår på det viset att det inte är så enkelt som att den empiriska grunden, dvs. uppgiftsunderlaget, är chockerande, som kollegan Breyer säger, utan det är helt enkelt motsägelsefullt och svagt. Det är det som är problemet. Därför är forskning och samordning av forskningen en mycket viktig uppgift. Jag anser att för Europeiska unionen - det har kollegan Valverde López redan sagt - är det viktigast att det i femte ramprogrammet anges lämpliga prioriteringar för forskningen. Som föredragande för detta enskilda program kommer jag att arbeta för det, och jag hoppas att det inte stämmer att rådet, som det sägs, redan har beslutat om de enskilda programmen, fastän ramprogrammet över huvud taget ännu inte har trätt i kraft.
Det gemensamma forskningscentret inom gemenskapen skulle kunna fungera som en samordnande central instans för denna forskning och ombesörja att det skapas ett europeiskt forskningsnätverk. Det är dessutom absolut nödvändigt att kommissionen, om möjligt i överensstämmelse med OECD, lägger fram en preliminär definition av de kemikalier som orsakar störningar i det endokrina systemet, så att möjligheten att jämföra empiriska data förbättras på ett avgörande sätt. Utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har därför utarbetat sitt yttrande med stor noggrannhet, och jag beklagar att det antogs så tveksamt i det behöriga utskottet. Jag tackar uttryckligen kollegan Pompidou för att han igen tagit upp en mängd av de enligt min åsikt mycket bra förslag, som vi har lämnat.
Vi anser att det är hög tid att samordna forskningsinsatserna. Ett överdrivet agerande på detta område är kontraproduktivt, både ekonomiskt och ekologiskt. Vi bör akta oss för det, men vi bör agera.

Heinisch
Herr ordförande, kära kolleger! Kemiska ämnen som kommer ut i miljön kan vara en möjlig orsak till störningar i det endokrina systemet. Därför är det absolut nödvändigt att undersöka kemikalier med avseende på deras effekter på det endokrina systemet. Om de skulle visa sig vara farliga, måste det vara en absolut konsekvens att de förbjuds eller ersätts. Men det är viktigt att sådana försiktighets- eller motåtgärder kan stödjas på en vetenskapligt underbyggd riskbedömning. En säker vetenskaplig bevisning vad gäller kemikaliernas påverkan på det endokrina systemet kan det dock för ögonblicket inte vara tal om. I de ändringsförslag, som jag lämnat in i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och även i utskottet för kvinnors rättigheter, har jag försökt lägga tyngdpunkten på lämpligt sätt. Till exempel bör kommissionen enligt min åsikt utarbeta en forskningsstrategi som hjälper till att undanröja osäkerheterna i fråga om kemikalier som orsakar skador på det endokrina systemet.
Åtgärder som uteslutande stöds på förmodade orsakssammanhang blir med nödvändighet tvivelaktiga. Jag pläderar därför för detta, att trots all möda hålla huvudet kallt. Vår devis bör lyda att vi inte skall förfalla till överdrivet agerande, utan satsa vår energi på att bredda vår kunskapsbas. På den grundvalen kan vi sedan målmedvetet anstränga oss för att skydda hälsan. Ett sådant tillvägagångssätt är vi skyldiga de myndiga medborgarna inom Europeiska unionen, som vi inte vill skrämma, utan informera, och skyddet av deras hälsa bör vara vår mest angelägna fråga.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Jag skulle vilja inleda med att uttrycka kommissionens uppskattning av parlamentets initiativ att tala om ämnet endokrina störningar och för föredraganden fru Jensens arbete. Jag skulle också vilja försäkra parlamentet om att den oro som uttrycktes här under hela debatten och, inte minst i Jensens betänkande, delas av kommissionen.
Den misstänksamhet som härrör sig till skadliga hälsoeffekter på människor och andra varelser som uppkommer då man utsätts för vissa kemikalier måste naturligtvis utredas av forskande vetenskapsmän för att få kompletterande grundläggande information. Dessa måste också bli utvärderade av offentliga policymakers som är engagerade för försiktighetsprincipen. Kommissionen kommer därför att föreslå en strategi för endokrina störningar och kan redan nu godta de allmänna linjerna i detta förslag till resolution i vilket uppmanas till en förstärkning av forskningsstrategin för att förbättra de rättsliga ramarna, för att förse allmänheten med information och för ett deltagande i internationella försök att angripa problemet.
Som fru Jensens betänkande klargör, är det uppenbart att forskning är nödvändig för att kunna nå en större insikt i fenomenet endokrina störningar. Kommissionen arbetar redan i nära samarbete med medlemsstaterna och med OECD för att hjälpa till att utarbeta ett överensstämmande synsätt vad beträffar kontroll och tester av kemikalier som orsakar endokrina störningar.
Därutöver, håller man redan på att avsätta fonder till projekt i enlighet med det fjärde ramprogrammet om forskning och utveckling, som man redan påpekat under debatten, och ämnet kommer att avspeglas som en av huvudfrågorna i det femte ramprogrammet. Kommissionen har också en nyckelroll när det gäller att samla forskare från olika projekt för att utbyta information och samordna aktiviteter.
Ur ett regelmässigt perspektiv kommer det naturligtvis att bli nödvändigt att överväga basera politiken på lämplig vetenskaplig rådgivning och att tillhandahålla resurser för att snabbt och effektivt besvara speciella frågor när bevis uppdagas med kort varsel. Kommissionen kan därför stödja uppmaningarna i förslaget till resolution om att undersöka lämpligheten hos nuvarande lagstiftning och, om det är nödvändigt, överväga att anpassa den på ett lämpligt sätt för att kunna angripa de endokrina störningarna. Samtidigt kan vi, på grundval av försiktighetsprincipen, förutse behovet av att rådfråga kommissionens vetenskapliga utskott för att få oberoende vetenskapliga råd i fall då konsumenter blivit direkt eller indirekt utsatta för tänkbara kemikalier som orsakar endokrina störningar. De vetenskapliga utskottens roll är naturligtvis att tillhandahålla oberoende vetenskaplig rådgivning och inte att samordna regelmässiga aktiviteter i medlemsstaterna.
För att fortsätta med ämnet förbättring av det rättsliga systemet finns det en rad koncept i likhet med dem som föreslagits för att rubricera kraven och för riskbedömning som nu aktivt övervägs inom kemikaliepolitiken i dess helhet. Man måste också ha i åtanke att de överenskomna testmetoderna är en nödvändig förutsättning för att vidta lagstiftningsåtgärder, i likhet med de framförda ändringsförslagen till direktivet 91/414 om växtskyddsprodukter, och fastsställandet av en slutgiltig lista över ämnen som orsakar endokrina störningar.
I ett internationellt sammanhang, finns det ett uppenbart behov av samordning till förmån för en sammanslagning av resurser, för att undvika dubbelarbete och för att underlätta harmonisering av alla reglerande åtgärder, genom att ta tillbörlig hänsyn till internationella handelsförhållanden. I denna avsikt skrev Europeiska unionen i juni i år på ett protokoll om svårnedbrytbara organiska ämnen (POP) i samband med 1979 års ECE-konvention om vidsträckta, gränsöverskridande luftföroreningar. Gemenskapen deltar för närvarande i internationella förhandlingar till förmån för ett världsomfattande instrument för POP.
Kommissionen spelar också en viktig roll i flera forskningsrelaterade internationella initiativ, tillsammans med organisationer som Världshälsoorganisationen, UNEP, OECD och med företrädare för USA och Japan under uppsikt av det mellanstatliga organet för kemisk säkerhet.
Dessutom, i samband med det nyligen undertecknade avtalet om samordning av vetenskap och teknik mellan Europeiska unionen och USA har man fastställt endokrina störningar som ett av de fyra prioriterade projekten.
Så som parlamentet kunde förvänta sig, stöder kommissionen den begäran som gjordes i Jensens betänkande till förmån för en effektiv kommunikation med allmänheten. Det är inte ovanligt att allmänhetens uppfattning om riskerna ibland skiljer sig från det vetenskapliga samfundets, och, vad beträffar kemiska ämnen som orsakar endokrina störningar, kan allmänhetens oro, i viss utsträckning, bero på en brist på tydlig och begriplig information om fenomenet och även om de åtgärder som vidtas för att ta itu med det. Det kommer därför att bli nödvändigt att framställa pålitlig information som är tillgänglig för allmänheten på ett lämpligt sätt i en mer ändamålsenlig och effektiv utformning, vilket också rekommenderas i betänkandet.
Avslutningsvis skulle jag vilja försäkra parlamentet om att kommissionen kommer att se över rekommendationer för åtgärder på kort, medellång och lång sikt som kommer att ta upp de huvudfrågor som lyfts fram i utkastet till resolution. Jag upprepar mitt tack till parlamentet och till fru Jensen för att de försett oss med ett betänkande av hög kvalitet och en möjlighet att överväga en fråga som blir allt viktigare, inte bara här i parlamentet utan även, hoppas jag, hos en bredare allmänhet som av uppenbara skäl är väldigt intresserad av detta ämne.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Biologisk mångfald
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande av Sjöstedt (A4-0347)98) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(98)0042 - C4-0140/98, SEK(98)0348 - C4-0155/98).

Sjöstedt
Herr ordförande! Utarmningen av den biologiska mångfalden är ett av våra stora miljöproblem som vi måste lösa. Det finns tyvärr i dag inga tecken på att hoten mot och den direkta utrotningen av växt- och djurarter skulle minska. Tvärtom är det en oerhört allvarlig situation på området i dag. För att hantera dessa problem har man inom FN skapat konventionen om biologisk mångfald. Den har undertecknats såväl av EU: s femton medlemsstater som av själva unionen. I dag arbetar samtliga unionens medlemsstater med speciella handlingsplaner för att försöka uppfylla de omfattande förpliktelser som konventionen medför. Dessa handlingsplaner ser litet olika ut, men alla länder arbetar med dem.
Vad vi nu har framför oss är kommissionens förslag på en strategi för EU: s politik för att leva upp till konventionens förpliktelser. Mitt betänkande är ett svar på detta meddelande. Ganska naturligt koncentrerar man sig ju helt riktigt på de områden som är EU-politik. Det finns ju en delad kompetens, kan man säga, mellan medlemsstaterna och Europeiska unionen. Som en röd tråd, som en grundläggande tanke i detta meddelande, finns tanken på att man skall integrera hänsynen till den biologiska mångfalden i andra politiska områden. Jag skulle vilja understryka betydelsen av detta, eftersom skydd enbart av vissa områden - även om vi uppfyller habitat-direktivet och annat som är oerhört viktigt - är helt otillräckligt för att svara upp mot det som konventionen kräver.
I meddelandet föreslås att speciella handlingsplaner skall inrättas på fem områden. Det handlar om naturresurser inklusive habitat- och fågeldirektiven, jordbruk, fiske, regionalpolitik och fysisk planering samt utvecklingssamarbete. Rent allmänt tycker jag att kommissionens meddelande är bra. Det är av bra kvalitet, bra åtgärder föreslås, man har en god inriktning på det hela, men samtidigt är det ganska allmänt hållet. Det man kan säga är att det svåra kommer nu när det skall bli verklighet.
Man kan säga att i politiken finns det två sätt att inte genomföra saker på. Det ena är att inte besluta att göra det, och det andra är att besluta att göra det men ändå inte genomföra det senare. Här finns en uppenbar risk när man kommer in på andra delar av kommissionens arbete att det kommer att bli mycket svårare att gå från ord till handling, att ta konsekvenserna av det som står här. Därför tycker jag att själva tillvägagångssättet, hur man skall arbeta med detta i framtiden, är oerhört centralt samt att det sker en riktig uppföljning. Det krävs att de handlingsplaner som nu tas fram blir oerhört konkreta, att det byggs in tidsfrister i dem, att de exempelvis också gärna kopplas till speciellt hotade arter. Det krävs också att man gör heltäckande handlingsplaner. Vi saknar åtminstone två områden i kommissionens meddelande. Man anser det nämligen inte vara nödvändigt att göra handlingsplaner när det gäller transport och energi. I detta sammanhang hänvisar man till arbete med klimat- och försurningsfrågor, men det är inte tillräckligt. Jag som föredragande och ett enigt utskott vill gärna ha handlingsplaner även på dessa två områden.
Vi vill vidare att kommissionen rapporterar tillbaka till oss i Europaparlamentet så att vi inte bara får en insyn i utan också inflytande över det fortsatta arbetet som då också löpande måste utvärderas. Vi skulle också gärna se att man har en öppen process med inflytande från miljörörelser och från nationella experter när handlingsplanerna tas fram. I samband med detta har jag två direkta frågor till kommissionären. Den första gäller detta med återrapporteringen. Vilket inflytande kommer parlamentet att få på handlingsplanerna? Kommer de att gå tillbaka till oss, så att vi kan påverka dem i framtiden? Den andra frågan gäller transport- och energiområdet. Är ni beredda att göra handlingsplaner även på detta område?
Om jag sedan går in litet på det politiska innehållet, är det största problemet med EU: s politik på området att stora delar av unionens politik på centrala områden, t.ex. jordbruk, transportnätverk och fiskepolitik, i dag är direkt skadlig för den biologiska mångfalden. Mycket av det som vi gör är direkt nedbrytande om vi jämför det med de förpliktelser som vi har i konventionen. Naturligtvis är den viktigaste uppgiften då att ändra denna politik.
Ett speciellt ansvar har vi i samband med EU: s utvidgning. Vi vet att många områden i östra Europa i dag har en enormt rik biologisk mångfald. Den största rikedomen i Europa finns i dag i flera av de länder som ansöker om medlemskap i EU. Det finns också stora risker med integreringen. Att dessa länder har en så rik biologisk mångfald hänger delvis ihop med en lägre utvecklingsnivå i exempelvis jordbruket. En av de stora riskerna är att när länderna nu måste ställa om sin jordbrukspolitik, vilket är en gigantisk och mycket drastisk omställning för många av dem, så riskerar det att direkt slå ut stora delar av den biologiska mångfalden. Man måste alltså vara väldigt försiktig så att detta inte sker. Vi anser vidare att man också måste vara mer försiktig vad gäller satsningarna på infrastruktur, t.ex. hur EIB lånar ut pengar till medlemsländerna. Vi vill också att hänsyn tas till olika delar i betänkandet på de olika områden som jag inte hinner gå igenom här.

Trakatellis
Herr ordförande! De tusentals livsformerna, denna häpnadsväckande mångfald, är ett resultat av den biologiska mångfald som skapats av naturen själv och som är en av dess viktigaste uttrycksformer. Den är inbegripen i den dynamiska balansen mellan olika livsformer och olika ekosystem. Den är också en viktig källa till ekonomisk rikedom, och den har ett direkt samband med människans livskvalitet, såväl i hennes dagliga miljö som för hennes rekreation. Den biologiska mångfalden är en del av naturens arv till människan.
Tyvärr har människan gjort otaliga ingrepp i strid med de naturens lagar som byggt upp denna dynamiska balans mellan olika livsformer på vår planet. Dessa ingrepp har under de senaste åren lett till en allt snabbare minskning av den biologiska mångfalden. Vi har emellertid möjligheter att ingripa på ett positivt sätt, men det behövs incitament för att de störningar som drabbat många ekosystem skall kunna kartläggas och avhjälpas.
För att uppnå harmonisk samexistens mellan ekonomisk utveckling och biologisk mångfald är det nödvändigt att komma överens om en strategi för biologisk mångfald, såväl på gemenskapsnivå som internationellt. Detta är för övrigt ett viktigt inslag i gemenskapens modell för hållbar utveckling, men det framgår även av den internationella konventionen om biologisk mångfald. Det är av största betydelse att denna strategi får prägla gemenskapens olika politikområden, inom ramen för Agenda 2000.
Den politik som bedrivs har i stora drag fyra huvudsyften:
Det första huvudsyftet är att bevara den biologiska mångfalden och att utnyttja den på ett hållbart sätt. Det är ett oavvisligt krav att man bevarar ekosystemen och artpopulationerna i deras naturliga miljö. Naturligtvis måste skyddet gälla även områden som inte är skyddsområden, genom åtgärder såväl in situ som ex situ.
Det andra huvudsyftet är att sprida de positiva effekterna av genbanksanvändningen. För att uppnå detta är det viktigt att skapa en lagstiftningsram och att samtidigt skydda användning och utveckling av genbankerna. Samtidigt måste man överväga tydliga och restriktiva finansiella åtgärder.
Avslutningsvis, herr ordförande, vill jag nämna det tredje huvudsyftet: forskning, observation och informationsutbyte, och det fjärde: utbildning, vidareutbildning och medvetandegörande. Sammanfattningsvis; det är viktigt att framhålla den biologiska mångfaldens betydelse för mänsklighetens framtid som en källa till rikedom, ekonomisk och ekologisk, och framför allt som en grundförutsättning för liv på vår planet.

Langenhagen
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Föreliggande meddelande från kommissionen om en handlingsplan för att bibehålla arternas mångfald säger alltför litet om fiskeriet. Fiskeriutskottet framlägger därför för det ansvariga utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd följande slutsatser att tas upp i dess resolution.
Fiskeriutskottet uppmanar alltså kommissionen att tillsätta en vetenskaplig arbetsgrupp, vars uppgift är att ställa upp en handlingsplan för utforskning av växelverkan mellan fiskeri och havets ekosystem. Vi vill därmed understryka att en plan för arternas mångfald måste utarbetas när det gäller fiskeri, för att bemöta intressen från olika sektorer och säkerställa att ekologiska aspekter i högre utsträckning tas med inom fiskerisektorn.
Vidare uppmanar vi kommissionen att i fråga om regleringen av fiskbestånden tillämpa den försiktighetsprincip som fastlagts i FN: s överenskommelse om bibehållande och reglering av långvandrande och gemensamma fiskbestånd. Vi insisterar på att alla regionala organisationer inom EU, som är ansvariga för fiskeregleringen, också tillämpar denna försiktighetsprincip. Vi vill att man i alla av EU undertecknade fiskeavtal på ett långsiktigt sätt skall stärka åtgärderna för ett bibehållande av mångfalden. Vi vill att kommissionen skall förklara hur man skall kunna förverkliga de målsättningar som fastlagts i strategin för att bibehålla arternas mångfald, och vi vill att kommissionen rådgör med oss i denna fråga.
För att säkra våra fiskbestånd och det värdefulla livsmedel som fisken utgör får vi inte låta någon tid gå förlorad innan vi fastslår och genomför en lämplig miljövänlig och hållbar strategi, som inte fråntar de människor som bedriver fiskeri ansvaret. Hittillsvarande forskningsresultat på detta område är i varje fall otillräckliga.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande, när man betänker att det existerar 20-30 miljoner arter levande väsen, varav endast 1, 4 miljoner över huvud taget har upptäckts och beskrivits vetenskapligt, men att 1, 5 miljoner arter inom de närmaste 25 åren väl kommer att ha utrotats, så visar detta på situationens allvar. Här måste äntligen något göras. Det är därför helt oförståeligt för oss i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att rådet fortfarande inte har undertecknat den av parlamentet och kommissionen godkända förordningen för saluförande av växtsorter, att kommissionen endast halvhjärtat, omständligt och ineffektivt stöder samarbetet mellan de nationella programmen i medlemsstaterna, genbankerna och den informella sektorn, att man t.o.m. inom generaldirektorat VI leker med tanken att låta det enda program som integrerats för att bibehålla, karakterisera, samla och använda den genetiska mångfalden i jordbruket löpa ut år 1999!
För att bibehålla arternas mångfald behöver vi i stället stödja ett extensivt och ekologiskt jordbruk. Det gäller vidare att genomföra europeiska gemenskapsinitiativ och målinriktade projektstöd just inom ramen för Agenda 2000, och inte forcera en finansiell och personell utarmning av projekten. Detta är tyvärr situationen för ögonblicket. Arternas mångfald är ju fortfarande mycket stor inom kandidatländerna, och det gäller att också stimulera och stödja dessa med det snaraste och utsträcka programmen till dessa länder.
De båda sista yttrandena från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har min kollega Graefe zu Baringdorf utarbetat, och jag hade här äran och nöjet att som hans suppleant ta ställning till dem.

Tamino
Herr ordförande! Som redan påpekats av de kolleger som har yttrat sig före mig, måste jag understryka att de senaste undersökningarna om olika arters spridning i deras naturliga miljö visar på en konstant nedgång i den biologiska mångfalden, framför allt i Europa. Orsakerna till denna nedgång är väl kända och de står att finna i extremt intensiva former av jordbruk och markutnyttjande, uppsplittring av olika habitat - på grund av infrastrukturer, framför allt transporter och urbanisering - samt massturism och föroreningar i vatten, luft och mark.
Det är därför av stor betydelse att, tack vare detta meddelande, frågan om biologisk mångfald integreras i gemenskapspolitiken när man tillämpar konventionen om biologisk mångfald. Men trots att utskottet för transport och turism lägger så stor vikt vid att bevara ekosystemen, så hävdar man i utskottet att det inte finns något behov av speciella handlingsplaner inom området transport och turism " eftersom utarbetandet och genomförandet av gemenskapens strategier för klimatförändring och försurning... i kombination med genomförandet av lämpliga förfaranden för miljökonsekvensbedömningar, bör vara tillräckliga för att uppnå målen i fråga om biologisk mångfald inom dessa politiska områden" . Ett sådant ställningstagande förhindrar, å ena sidan, införandet av lämpliga kontrollförfaranden inom de angivna områdena från de europeiska institutionernas sida och begränsar dessutom möjligheterna att främja en utveckling av de politiska program som krävs inom gemenskapen.
Det är av dessa skäl, herr ordförande, som utskottet för transport och turism begär att man utarbetar en speciell handlingsplan även inom dessa områden - transport och turism - en åsikt som för övrigt redan har upptagits av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd. Framför allt vill utskottet för transport och turism framhålla följande punkter: den obegränsade tillväxten när det gäller transporter och turism; problemet med transportflödena som för närvarande kanaliseras till områden där den biologiska mångfalden är mycket stor; behovet av att övergå från väg till järnväg för att minska miljöpåverkan, även när det gäller den internationella Alpkonventionen; behovet, som kommissionen påpekar, av att internalisera de externa kostnaderna; det faktum att man vid Kyoto-konferensen angav precisa mål som kräver politiska åtgärder inom transportområdet; transportinfrastrukturernas effekter på den biologiska mångfalden; behovet av en detaljerad utvärdering av miljöeffekterna och en utvärdering av miljöstrategierna vad gäller de transeuropeiska transportnäten. Utskottet för transport och turism kräver att inga nya infrastruktursatsningar skall tillåtas påverka områden som skyddas av Natura 2000 samt att turismen skall vara hållbar och inte tillåtas äventyra den biologiska mångfalden, något som gör det nödvändigt att bestämma maximala gränsvärden för miljöbelastningen på känsliga områden.
Av dessa anledningar kräver vi en miljömärkning för hållbar turism och jag vill även, herr ordförande, utom ramen för utskottet för transport och turism, framhålla nödvändigheten av att man respekterar synpunkterna från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd när det gäller risken för påverkan från genetiskt manipulerade organismer.

Virgin
Herr ordförande! Vi debatterar nu ett mycket viktigt betänkande som bland annat handlar om det arv som vår generation lämnar över till kommande generationer när det gäller den biologiska mångfalden. Föredraganden har presterat ett intressant betänkande som har kompletterats med många goda uppslag och idéer från andra utskott och enskilda ledamöter. Jag tror att det på detta område existerar en stark enighet i parlamentet. Jag skall begränsa mig till några kommentarer.
Den biologiska mångfalden som vi alla är så beroende av är starkt kopplad till andra miljöområden. Till exempel har försurande nedfall från atmosfären, svaveloxider och kväveoxider, slagit ut den biologiska mångfalden i många nordeuropeiska sjöar, bland annat i Sverige. Parlamentets beslut i våras om en hög målsättning för att få ner utsläppen till den nivå som naturen tål får alltså så småningom effekt på den biologiska mångfalden.
I går hade många svenska tidningar reportage om hoten mot korallreven på grund av en havsuppvärmning långt utöver den vanliga. Att detta också utgör ett allvarligt hot mot den biologiska mångfalden är uppenbart. Det kan mycket väl finnas ett samband mellan växthuseffekten, som ju ofta har varit uppe i parlamentets debatter, och den kraftiga höjningen av vattentemperaturen. Åtgärder för att minska riskerna på dessa områden kan sannolikt stödjas av de krav som den biologiska mångfalden ställer.
Jag vill också ta upp den privata äganderätten och det spridda ägandets betydelse för den biologiska mångfalden. Mycket ofta har det varit det personliga intresset att vårda och värna naturen som har givit en rik biologisk variation. Det finns dock situationer där värnandet av unika biotoper kan bli så betungande för den enskilde ägaren att det är rimligt att staten går in och kompenserar för förluster som kan uppstå. Men respekten för den privata äganderätten kommer långsiktigt att gynna den biologiska mångfalden. Vi kan också konstatera goda resultat genom att använda ekonomiska styrmedel i detta syfte.
Utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi har i sitt yttrande tagit upp biotekniken som ett kompletterande medel att upprätthålla och kanske till och med återskapa biologisk mångfald. Det tycker jag är mycket intressanta synpunkter som måste beaktas i fortsättningen, även om förslagen denna gång röstades ned i utskottet.

Eisma
Herr ordförande! Jag står här i bara skjortan, eftersom det är så otroligt varmt här i salen. Det är inte heller så bra för den biologiska mångfalden när klimatet regleras så dåligt i den här salen. Kanske kan ni göra något åt den saken.
Ändå tycker jag att kommissionens meddelande om biologisk mångfald är mycket viktigt eftersom det träffar själva kärnan i den europeiska miljöpolitiken. Jag gläder mig åt det här meddelandet, men bara som ett första steg. Vi vet att kommissionen skall inrätta handlingsplaner för bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, regionalpolitik och ekonomiskt samarbete. Den listan är inte fullständig och det påpekade mycket riktigt föredraganden Sjöstedt också. Transport och energi har inte tagits med. Det tycker jag är mycket synd eftersom just de två sektorerna har ett viktigt inflytande på den biologiska mångfalden.
Jag anser också att de här handlingsplanerna för transport och energi ändå måste göras. Jag är mycket nyfiken på kommissionär Kinnocks reaktion på våra frågor om den delen. Om vi ser till hur situationen är just nu så är integreringen av naturskydd i de andra politikområdena fortfarande absolut otillräcklig. Ett aktuellt exempel: unionen ger ekonomiskt stöd för får på Kreta, vilket leder till för hög avbetning och till erosion, med förödande konsekvenser för den biologiska mångfalden. Därför anser jag också att stöd till sådana projekt med direkt negativa konsekvenser för den biologiska mångfalden måste stoppas.
Som föredragande av miljöbudgeten har jag engagerat mig för en bättre integrering av miljö- och naturskyddet i andra politikområden. Jag har till exempel föreslagit att strukturfonderna även skall kunna användas för Natura 2000 och för genomförandet av habitat- och fågeldirektivet. Jag hoppas att plenarsammanträdet kommer att följa den idén från miljöutskottet vid budgetomröstningen nu på torsdag. Det kommer att vara ett stort steg framåt för det europeiska naturskyddet och en bra fungerande integrering av biologisk mångfald i strukturpolitiken.

González Álvarez
Herr ordförande! Jag instämmer i föredragandens oro över de effekter det intensiva jordbruket, de transeuropeiska näten, de minskade fiskeresurserna, och mycket annan verksamhet i den europeiska ekonomin, kan få på naturresurserna och den biologiska mångfalden. Och jag vill tillsammans med honom påtala behovet av - i respekt för den konvention medlemsstaterna har undertecknat - snabba och omedelbara handlingsplaner, som parlamentet skall känna till.
Och det finns inte något bättre sätt än att ta ett exempel för att visa vilken fara den biologiska mångfalden är utsatt för, i helgen, i provinsen León i mitt land, besökte jag en skog där 5000 hektar bränts ned, i militära manövrer, en skog där växtarter och djurarter försvunnit, och troligen inte kommer att återvända inom 50 år. Om vi inte snabbt inför handlingsplaner, kommer det att bli mycket svårt att bevara den biologiska mångfalden och bevara livet så som vi vill göra.

Gahrton
Herr ordförande! Den biologiska mångfalden hotas från många håll. I det senaste numret av den Malaysiabaserade tidskriften Third World Resurgence beskrivs hur några få västliga storföretag håller på att utradera den biologiska mångfalden inom jordbruket genom missbruk av genteknik och patenträttigheter. Problemet uppmärksammades också i det fjärde mötet med parterna i konventionen om biologisk mångfald i Bratislava tidigare i år. Många delegater uttryckte där sin oro över den så kallade terminatortekniken, dvs. patenterad genmanipulering av utsäde så att det blir sterilt i nästa generation. Syftet med detta är, kommenterade man, att göra det biologiskt omöjligt för bönderna att reproducera sin egen skörd genom att storföretagen har " lagt rabarber" på detta med patenträttigheter och genteknik.
Mot bakgrund av detta vill jag särskilt stödja föredragandens punkt 43 i betänkandet där det slås fast att alla stater skall ha suverän rätt till sina egna genetiska resurser, och att det måste vara en överordnad princip när EU sluter avtal, inte minst på patentområdet.

Weber
Herr ordförande! Idag skäms jag i egenskap av europeisk miljöaktivist. Jag är besviken på att många av medlemsstaterna fortfarande inte gjort sin läxa. Vi har alla ännu inte utarbetat ett nationellt åtgärdsprogram som lever upp till våra åtaganden i konventionen om biologisk mångfald. Vi européer tycker om att kritisera andra länder i världen som fortsätter att förstöra sina naturliga skogar för att omvandla dem till plantager. Å andra sidan omvandlades våra skogar för hundratals år sedan - en del förstördes och endast ett fåtal ekosystem med naturliga skogar finns kvar inom EU. Tyvärr är vi inte särskilt angelägna när det gäller att återställa skogarna till deras naturliga tillstånd. Genomförandet av Habitats- och fågeldirektiven har också förhindrats.
Framgångarna med att etablera nätverket Natura 2000 har hittills också varit mycket begränsade. Sju länder har fortfarande inte utarbetat planer för bevarande, bl.a. Frankrike, Tyskland och Luxemburg. Detta är verkligen genant. Jag hoppas att den skogsstrategi som kommissionen nu arbetar hårt på kommer att ge oss möjlighet att anlägga skyddade områden som motsvarar våra åtaganden i konventionen om biologisk mångfald. Det behövs även fonder för att upprätta skyddade områden. Låt oss inte upprepa det misstag som gjordes i samband med meddelandet om Natura 2000. Ingen hade ännu föreslagit en seriös plan för finansiering av Natura 2000. Låt oss ändra på detta.

Blokland
Herr ordförande! Kommissionen säger i sitt meddelande om biologisk mångfald att meningen med en gemenskapsstrategi är att få tidvattnet i Europa att vända. De åtgärder som hittills vidtagits räcker inte till för att motverka den biologiska mångfaldens tillbakagång i Europa. Jag gläder mig åt kommissionens intresse för naturen i Europa. Det här gränsöverskridande problemet berättigar till ett gemensamt agerande från alla medlemsstater.
Den politik som kommissionen för med avseende på biologisk mångfald bör emellertid vara sammanhängande. Kommissionen finansierar fortfarande verksamheter som har negativa konsekvenser för den biologiska mångfalden. När det gäller nödvändig verksamhet inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, de transeuropeiska näten eller regionalpolitiken tycker jag skadorna bör kompenseras, till exempel genom inrättande av extra naturskyddsområden. Det är naturligtvis mycket otillfredsställande om kommissionen själv undergräver sina åtgärder för att upprätthålla den biologiska mångfalden. Därför ber jag kommissionen att ta betänkandets kommentarer kring detta på allvar.
Slutligen kan jag inte låta bli att påpeka att några saker i betänkandet tas upp två gånger. En kombination av några punkter om fiskeri, om de transeuropeiska näten och om den periodiska redogörelsen som skall införas skulle ha gjort resolutionen minst lika översiktlig.

Valverde López
Herr ordförande! Jag tror att vi alla stöder detta meddelande från kommissionen, vilket återspeglar gemenskapsinstitutionernas angelägenhet att uppfylla de internationella konventionerna, liksom andra av våra förpliktelser, om att föra in miljöpolitiken i de övriga politikområdena. Vi måste också förmedla budskapet till de nationella, regionala och lokala regeringarna, eftersom politiken på dessa nivåer måste samordnas och stämma överens med den som förs i Europeiska unionen. Här finns flera områden som erbjuder stora möjligheter, och vi måste uppmärksamma alla medborgare på detta. Det inte är enbart myndigheternas utan var och ens ansvar, eftersom vi som konsumenter kan välja positivt inom detta område, och även som aktörer i den lokala demokratin, för att stödja de samhällen som verkligen försvarar den bioloiska mångfalden. Men det viktigaste i hela meddelandet är uppmaningen till en allmän vaksamhet så att ingen politiskt ansvarig avlägsnar sig från detta allmänna intresse. Jag vill också på ett mycket uttryckligt sätt stödja föredragandens slutsatser.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Jag skulle vilja lyckönska vår föredragande, herr Sjöstedt, och utskotten för miljö, transport och turism, jordbruk och landsbygdens utveckling, samt forskning, teknologisk utveckling och energi för deras betänkanden och för det uttömmande betänkande som ikväll varit föremål för parlamentets övervägande. Det är uppenbart att parlamentet är aktivt engagerat i att stödja införlivandet av miljöintressen i alla områden och kommissionen välkomnar det stöd som getts i samband med rapporten om den biologiska mångfalden genom utskottens yttranden och naturligtvis också genom detta betänkande.
I samband med framläggandet av denna korta redogörelse, har kommissionen engagerat sig i integrationen av frågor som rör den biologiska mångfalden i gemenskapens politik och dess verktyg. Vi börjar nu utarbeta handlingsplaner och andra åtgärder för att implementera strategin för den biologiska mångfalden. Sjöstedts betänkande kommer uppenbarligen att vara användbart i denna process. Låt mig bara tillägga att åtgärdsprogram, trots att de är mycket användbara och mycket välkomna, inte är en förutsättning för en effektiv miljöpolitik och tillämpning, som jag är övertygad om att de ärade ledamöterna säkert förstår. Inom transportsektorn, t.ex., är vårt åtagande hållbart. Det innebär att man är verksam, som deltagare i debatten föreslog, på bred front, vare sig det gäller att uppmuntra till utnyttjandet av järnvägstransporter av passagerare och frakt; eller säkerställande av ett effektivt avtal med Schweiz; eller införandet av en rättvis och effektiv prispolitik för användande av transportinfrastruktur; eller en minskning av utsläpp; eller en rad andra strategier, av vilka ingen med lätthet kan definieras i åtgärdsprogram för skydd och befrämjande av biologisk mångfald men av vilka alla är utomordentligt värdefulla för att säkerställa hållbarheten vad beträffar miljön genom en förbättrad miljöpolitik. Jag är övertygad om att man kommer att inse detta.
Detta betänkande, inbegriper, förutom dess allmänt behagliga ton och den effektiva analysen, några krav som kommissionen inte kommer att kunna tillfredställa. När jag nu redogör för några detaljer om hur vi tänker hoppas jag att parlamentet förstår varför vi inte kan godkänna betänkandet i alla dess delar.
Först och främst finns det i punkt 14 en begäran om att ett åtgärdsprogram skall antas av Europaparlamentet och av rådet. Vi anser emellertid att ett sådant förfarande i onödan skulle sakta ned genomförandet av strategin. Vi hade förutsett kommissionens antagande av åtgärdsprogrammen i meddelandeformuläret till parlamentet och rådet men inte nödvändigtvis att dessa skulle anta dem. De lagstiftningsförslag som kan innefattas i åtgärdsprogrammen måste naturligtvis antas i enlighet med lagstiftningsförfarandena.
För det andra finns det i punkt 16 en begäran om utvecklande av särskilda åtgärdsprogram för energi- och transportsektorn vilka jag redan har hänvisat till. Som vi ser det har många av frågorna om biologisk mångfald vad beträffar dessa sektorer redan inbegripits i strategierna för klimat och försurning som vänder sig mot de aktuella utsläpp som kan komma att påverka den biologiska mångfalden, och även av de befintliga eller tilltänkta förslagen för miljöutvärdering. Utöver detta anser inte kommissionen att det är nödvändigt att nya väsentliga åtgärdsprogram utarbetas för att införliva den biologiska mångfalden med de verktyg som är relevanta för dessa områden.
För det tredje finns det i punkt 43 en begäran om utvecklande av vissa principer i enlighet med konventionen om biologisk mångfald som skall ha företräde framför andra internationella överenskommelser som slutits av gemenskapen, t.ex. under ledning av Världshandelsorganisationen. Kommissionens ståndpunkt är att miljöavtal är likställda med handelsavtal och bör tillämpas på ett överensstämmande sätt. Men normer kan inte rangordnas a priori. För det fjärde föreslår i skäl J att Europeiska unionen bör finansiera det skadestånd som enligt domslut orsakats av TENS, av den gemensamma jordbrukspolitiken och av regionalpolitiken. Kommissionens ståndpunkt är att gemenskapens strategi för biologisk mångfald skulle bidra till att förhindra nätverkspolitiken, jordbrukspolitiken och regionalpolitiken från att orsaka skador på den biologiska mångfalden och att det därför inte skulle finnas något behov av nya mekanismer för kompensation. Naturligtvis skulle kommissionen vara tacksam om detta parlament skulle vilja ta dessa punkter i beaktande.
Om de speciella frågor som togs upp av föredraganden: han frågade om det system vi använt för att rapportera till parlamentet om genomförandet av strategin. Kommissionen kommer med jämna mellanrum att rapportera både till parlamentet och till rådet beträffande genomförandet av strategin. I juni begärde rådet (miljö) faktiskt att det första av dessa yttranden skulle vara tillgängligt senast i juni 2000. Naturligtvis kommer detta betänkande också att överlämnas till parlamentet. Sedan har vi den fråga herr Sjöstedt tog upp beträffande rådgivning inte bara med experter från medlemsländerna utan även från icke-statliga organisationer och andra relevanta och berörda parter angående det han beskrev som nationella handlingsplaner. Vi talar inte om nationella åtgärdsprogram. Det är här frågan om gemenskapens åtgärdsprogram och just p.g.a. detta har de ett ökat inflytande. Svaret på denna fråga är att överläggningarna kommer att utföras med samma bredd och noggrannhet som de som utfördes vid utformandet av självaste strategin. Alla skulle uppmärksamma att det är fråga om en omfattande verksamhet med nu fast etablerade nätverk och som till fullo kommer att utnyttjas för att garantera att överläggningarna om åtgärdsprogrammen utförs på ett systematiskt och uppriktigt sätt. Jag hoppas att detta kommer att motsvara de krav som Sjöstedt och hans kolleger har.
Det är uppenbart, som flera ledamöter sagt i denna och många andra debatter, att biologisk mångfald är grundläggande för livet på jorden. Det är också tydligt att den håller på att undergrävas snabbare nu än vid något annat tillfälle i vår jords historia. Gemenskapen har en juridisk, moralisk och egennyttig plikt att ta på sig sitt ansvar och att samarbeta med tredje land i sina försök att bryta detta mönster. Samarbete med medlemsstater och med en bredare publik i denna process är naturligtvis nödvändigt för att säkerställa genomförandet av gemenskapens strategi för biologisk mångfald, i förbindelse med nationella ansträngningar, bidrar till att vända dessa i sanning negativa, förödande trender som medför att den biologiska mångfalden minskar, inte bara inom gemenskapen, utan även i andra delar av vår kontinent och rent av över hela världen.
Jag vet att parlamentet delar övertygelsen att denna tillbakagång måste stoppas och processen byta riktning. Jag uttrycker uppskattning för kommissionen för det sätt på vilket denna övertygelse ständigt kommer till uttryck i detta parlament i form av användbara förslag i likhet med Sjöstedts betänkande.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.30.)

