Presentation av revisionsrättens årsrapport - Året 2008 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är framläggandet av revisionsrättens årsrapport.
Vítor Manuel da Silva Caldeira
revisionsrättens ordförande. - (EN) Herr talman, ledamöter, mina damer och herrar! Det är en ära för mig att få delta i dagens debatt om revisionsrättens årsrapport om budgetgenomförandet för budgetåret 2008, som jag lade fram för talmannen och budgetkontrollutskottet den 10 november.
Årsrapporten innehåller fyra huvudbudskap.
Det första är att revisionsrätten för andra året i rad ger ett uttalande utan reservation om räkenskaperna. Rätten anser att årsredovisningen i allt väsentligt ger en rättvisande bild av Europeiska unionens finansiella ställning, resultat och kassaflöden vid årsskiftet. En rättvisande bild, alltså, men det krävs fortfarande en del ansträngningar för att ta itu med systematiska brister i flera av kommissionens generaldirektorat.
Det andra huvudbudskapet gäller de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet, och graden av oriktighet har minskat generellt under de senaste åren, men den är fortfarande alldeles för hög på vissa områden.
Liksom tidigare år uttalar sig revisionsrätten utan reservation om inkomsterna och om åtagandena för 2008. När det gäller betalningarna är bilden dock något annorlunda.
För administrativa och andra utgifter uttalar sig revisionsrätten utan reservation liksom tidigare år. Rätten uttalar sig också utan reservation om utbildning och medborgarskap och uppskattar att felprocenten har fallit till under 2 procent. Detta beror främst på den stora andelen förskott under 2008, eftersom förskott innebär en lägre risk för fel än mellanliggande och slutliga betalningar. Systemen inom detta område bedöms dock fortfarande som bara delvis effektiva.
När det gäller jordbruk och naturresurser anser revisionsrätten att betalningarna inom verksamhetsområdet, med undantag av landsbygdsutveckling, i allt väsentligt varit lagliga och korrekta. Detta är första gången som revisionsrätten ger ett uttalande med reservation på detta område i stället för ett uttalande med avvikande mening. Den sammanlagda felprocenten för detta verksamhetsområde ligger under 2 procent, vilket är en minskning jämfört med tidigare år. Brister i systemen för övervakning och kontroll för verksamhetsområdet landsbygdsutveckling bidrog i mycket till revisionsrättens bedömning att systemen bara delvis är ändamålsenliga.
Revisionsrätten uttalar sig också med reservation om verksamhetsområdet ekonomi och finans på grund av fel som hittats i transaktioner inom sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.
När det gäller verksamhetsområdena sammanhållning, forskning, energi och transport samt bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning ger revisionsrätten fortfarande sitt uttalande med avvikande mening och konstaterar att de innehåller väsentliga fel, om än på olika nivåer.
Sammanhållning är fortfarande det område där felprocenten är högst. Revisionsrätten uppskattar att minst 11 procent av de sammanlagt 24,8 miljarder euro som har ersatts under 2008 för programperioden 2000-2006 inte borde ha ersatts.
Kommissionen har hävdat att mekanismerna för kontroll och återvinning har mildrat effekterna av dessa fel. Revisionsrätten anser dock att medlemsstaterna inte har lämnat tillräckligt fullständiga och tillförlitliga uppgifter om de finansiella korrigeringarna för att styrka detta påstående. Dessutom fann rätten fall där medlemsstaterna hade bytt ut icke stödberättigade utgifter som underkänts av kommissionen mot nya utgifter som inte heller var stödberättigade.
När det gäller programperioden 2007-2013 är nästan alla betalningar förfinansiering, för vilken villkoren är relativt få. Det är därför för tidigt att avgöra om ändringarna av regler eller system har minskat felnivån. Det finns en risk att sena godkännanden av medlemsstaternas systembeskrivningar, överensstämmelsebedömningar och revisionsstrategier har försenat budgetgenomförandet och detta kan öka risken för att kontrollsystemen inte upptäcker och stoppar fel i inledningsskedet.
Felnivån inom området forskning, energi och transport är fortfarande hög, men de avhjälpande åtgärder som kommissionen har vidtagit bidrar till att minska den. De rättsliga kraven och kontrollsystemen inom detta område är dock fortfarande bara delvis effektiva.
Utbetalningarna för bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning fortsätter att vara behäftade med väsentliga fel. Bristerna i systemen för bistånd till tredjeland och utvecklingsbistånd ligger främst hos de genomförande organen och delegationerna.
Felnivåerna verkar överlag minska, men de rättsliga ramarna är fortfarande invecklade och det finns fortfarande problem inom vissa kontrollsystem. För att ytterligare minska nivån på oriktiga betalningar kommer det därför att krävas fortsatt förbättring av systemen för övervakning och kontroll, och i tillämpliga fall, förenkling av regler och förordningar.
Årsrapportens tredje huvudbudskap är att revisionsrättens rekommendationer från tidigare år om att förbättra systemen för övervakning och kontroll fortfarande gäller. Det är en pågående process och det kommer att ta tid innan de relevanta åtgärderna kan anses vara ändamålsenliga.
Prioriteten måste fortfarande vara att ta itu med de specifika brister revisionsrätten funnit i de mest problematiska områdena, varav jag just nämnt en del.
Särskild uppmärksamhet bör också även fortsättningsvis ägnas åt att förbättra mekanismerna för kontroll och återvinning inför avslutningen av programperioden 2000-2006.
Kommissionen bör också fortsätta övervaka systemens effektivitet och fastställa inom vilka områden man kan göra mer genom de befintliga utgiftskontrollerna, och var det vore lämpligt att revidera de berörda programmen eller systemen.
I samband med sådana revideringar bör de lagstiftande myndigheterna och kommissionen försöka fastställa vad systemet ska åstadkomma i fråga om kvarvarande risk för fel, det vill säga den acceptabla risken för fel, istället för att som nu specificera antalet kontroller som ska genomföras.
Det finns dock en gräns för hur mycket man kan minska felnivån genom att effektivisera systemen för övervakning och kontroll.
Och det leder mig till det fjärde och sista huvudbudskapet i denna årsrapport. Förenkling måste fortsätta prioriteras om man på ett betydande och hållbart sätt ska kunna minska nivån på oriktiga betalningar. De områden där revisionsrätten har hittat för höga felnivåer är de områden där de rättsliga kraven, som regler för stödberättigande, är komplicerade och oklara. Ett exempel på ett område där stora ansträngningar redan har gjorts för att förenkla utgiftssystemen är jordbruket - det område där revisionsrätten noterat de största förbättringarna.
Revisionsrätten vidhåller att väl utformade regler och förordningar, som är enkla att tolka och tillämpa, inte bara minskar risken för fel utan också kan minska kostnaderna för kontroller.
Förenklingen måste dock ske med försiktighet för att hitta den rätta balansen mellan förenkling och politiska mål, och för att undvika oönskade bieffekter som mindre riktade utgifter.
Som revisionsrätten också understryker måste förenklingen ske med tillämpning av principerna om tydliga mål, realism, öppenhet, insyn och ansvarighet när man ser över eller reformerar systemen för Europeiska unionens utgifter. De kommande förslagen om en översyn av budgetförordningen, en ny budgetram och budgetreform kommer att skapa möjligheter att åstadkomma detta under den nya kommissionens mandatperiod.
Lissabonfördragets ikraftträdande kommer också att medföra ändringar av förvaltningen av EU-medlen och kontrollen av hur de används, och parlamentet roll förstärks. Förändringarna kommer att få viktiga konsekvenser för revisionsrättens arbete och bör tjäna till att stärka ansvarsskyldighet, öppenhet och insyn och därmed bidra till att bygga upp medborgarnas förtroende för och tillit till Europeiska unionens institutioner.
Detta är en viktig tid av förnyelse för Europeiska unionen, och de planerade reformerna skapar en fantastisk möjlighet att ytterligare förbättra Europeiska unionens ekonomiska förvaltning. I en tid av förnyelse och reformer är det också viktigt att minnas vad historien lär oss. Jag menar att revisionsrätten här spelar en viktig roll genom att lämna rapporter och yttranden som inte bara identifierar befintliga problem utan också ger rekommendationer inför framtiden. Revisionsrätten ser därför fram emot att fortsätta samarbeta med de övriga institutionerna för att göra det bästa av de aktuella möjligheterna att ytterligare förbättra EU:s ekonomiska förvaltning.
Siim Kallas
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar revisionsrättens rapport för 2008. Jag har redan haft tillfälle att tacka revisionsrätten för det utmärkta samarbete som vi haft även i år. Det har varit en mycket fruktbar dialog och rapporten är mycket konstruktiv.
Som vi just fått höra av revisionsrättens ordförande har felnivån de senaste åren minskat överlag. Förbättringen inleddes redan 2004 och under dessa fem år har det ”röda området” - där revisionsrätten hittar de flesta felen och delar ut ”rött kort” - halverats.
I årsrapporten för 2008 har revisionsrätten lämnat ett uttalande utan reservation om räkenskaperna för andra året i rad, tack vare de stora framsteg som gjorts genom reformen och övergången till periodiserad redovisning.
Dessutom har verksamhetsområdet jordbruk, i stort sett, för första gången hamnat på den gröna sidan. Detta kan helt klart tillskrivas de stora insatser som gjorts under de senaste åren för att förenkla reglerna. Verksamhetsområdet utbildning och medborgarskap har också det blivit grönt.
När det gäller forskning i allmänhet sker en förbättring och revisionsrätten påpekar att oriktigheterna främst är kopplade till sjätte ramprogrammet. Det ger hopp om ytterligare förbättring i och med att reglerna för sjunde ramprogrammet har förbättrats och förenklats.
Liksom förra året har revisionsrätten inget att anmärka på i fråga om förvaltnings- och kontrollsystemen. Revisionsrätten bedömer också att de årliga verksamhetsrapporterna från kommissionens olika avdelningar, med eller utan reservationer, ger rimlig säkerhet om att de interna kontrollsystemen kan garantera de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. Man påpekar också i rapporten att det återstår en hel del att göra.
Det ”röda området” är nu omkring 30 procent, vilket motsvarar utgifterna för sammanhållningen, det område där revisionsrätten ännu inte sett några betydande framsteg i fråga om felnivån. Detta var kanske väntat, i och med att revisionsrätten under 2008 inte granskat betalningar som gjorts enligt de förbättrade system som upprättats för den nya programperioden 2007-2013. I detta avseende konstaterar kommissionen att revisionsrättens påpekanden om sammanhållningen i stort sett sammanfaller med vår egen allmänna bedömning.
Kommissionen hade under 2008 reservationer beträffande strukturfonderna på grund av brister i kontrollsystemen för Belgien, Tyskland, Italien, Spanien, Bulgarien, Storbritannien, Frankrike, Polen och Luxemburg. Kommissionen är öppen med var dessa systematiska problem ligger någonstans. Namnen på medlemsstaterna offentliggjordes redan i juni i kommissionens sammanfattande rapport.
Revisionsrätten påminner oss också om vikten av fullständig och tillförlitlig information från alla medlemsstater om de finansiella korrigeringarna. Denna information behövs för att visa att de fleråriga kontrollsystemen fungerar och för att mildra effekterna av de fel som upptäcks.
Revisionsrätten rekommenderar vidare att kommissionen ska fortsätta sträva efter att skaffa sig ytterligare garantier genom de årliga sammanfattningarna från alla medlemsstater, genom frivilliga initiativ som tas av vissa medlemsstater i form av nationella förklaringar och genom initiativ från högre revisionsorgan.
Kommissionen håller med om att vi givetvis måste kunna räkna med kvalitetsinsatser från medlemsstaterna. Vi ser framsteg, men vi funderar också på att stärka den rättsliga grunden för att påskynda processen.
Slutligen understryker revisionsrätten vikten av tydliga mål, insynsvänliga och lättbegripliga regler och effektiv övervakning. Detta minskar kontrollutgifterna och risken för fel. Detta är dock ingenting som kan ordnas från den ena dagen till den andra och naturligtvis innebär de kommande översynerna av budgeten, budgetramen och budgetförordningen tillfällen som vi inte får missa.
Det vi nu måste göra är se till att få bättre garantier från medlemsstaterna angående strukturfonderna och sträva efter ytterligare förenklingar. Det kommer i allt högre utsträckning att krävas ändringar av den lagstiftning som styr de olika programmen. Översynen av budgetförordningen är just nu föremål för samråd och kommissionen kommer att lägga fram förslag under våren 2010. Vi behöver också tillsammans definiera en rimlig relation mellan kostnader och risker - den så kallade acceptabla risken för fel.
Europaparlamentet har tidigare gett starkt stöd åt kommissionens ansträngningar att åstadkomma en positiv revisionsförklaring. Nu när våra ansträngningar börjar ge mätbara resultat hoppas jag att vi kan räkna med parlamentets fortsatta stöd på vår väg framåt.
Förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet för 2008 inleds under den här kommissionens sista dagar och kan förväntas vara klart några månader in på nästa kommissions mandatperiod. Låt oss göra det till ett framåtblickande förfarande, även om det handlar om förra årets budget.
Ingeborg Gräßle
Herr talman, herr ordförande för revisionsrätten, herr kommissionsledamot! I dag är det en stor dag för revisionsrätten, men också för budgetkontrollutskottet, för kommissionen och framför allt för er, Siim Kallas. Ni har åstadkommit ett mycket positivt resultat och det är inte något alla era kolleger kan skryta med.
Under de senaste åren har vi sett en tydlig förbättring av budgetförvaltningen och den finansiella förvaltningen och denna förbättring beror på revisionsrättens goda rådgivning. Därför tackar jag revisionsrätten varmt och gratulerar till dess arbete med att framställa rapporter som blir allt lättare att förstå. Systemet med trafikljusfärgerna är en bra lösning, det gör budskapet mycket tydligt. Vi har lyckats höja ambitionsnivån hos alla inblandade med hjälp av detta system. Jag vill också tacka kommissionens relevanta avdelningar. De har gjort ett gott arbete och har insett att någonting måste göras på dessa områden. Men fortfarande lyser 31 procent av budgeten rött. Detta kommer vi definitivt att fokusera på under de närmaste åren.
Det finns en del områden som enligt revisionsrättens klassificering ligger bättre till, t.ex. biståndet till tredjeland. Vi vet ju dock att detta verksamhetsområde ligger bra till enbart på grund av att det är omöjligt att kontrollera budgetbiståndet och på grund av att utnyttjandet av medlen, t.ex. via FN, borde ha kritiserats av den berörda generaldirektören men inte ens har fått en reservation i hans årsrapport. Vi kommer att fokusera på det kommande förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet för 2008 för strukturfonderna och biståndet till tredjeland. Det finns över 5 000 poster inom biståndet till tredjeland i delegationerna och över 2 000 inom generaldirektoratet för yttre förbindelser och vid avdelningen för utvecklingsbistånd i Bryssel. Detta är något som vore bra att diskutera med den nya kommissionsledamoten med ansvar för yttre förbindelser.
När det gäller strukturfonderna har vi gjort stora framsteg genom att peka ut de inblandade, men vi har sannerligen inte nått ända fram ännu. Vi måste ta itu med problemen på detta område vid källan. Ni har nämnt några av våra medlemsstater. Jag anser att kommissionen måste öka sina ansträngningar rejält när de gäller våra två nyaste medlemmar, Rumänien och Bulgarien, annars kommer vi att få långvariga problem där. Kommissionens brist på strategi för dessa två länder är oroväckande. De behöver mer stöd, annars finns det risk för att EU upphör att existera som en gemenskap grundad på rättsstatsprincipen.
Jag vill gratulera er och säga att ni kan räkna med solidaritet och konstruktivt samarbete från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) i förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet.
(Applåder)
Bogusław Liberadzki
Herr talman! Jag vill börja med att instämma med Ingeborg Grässle, och tacka Siim Kallas och revisionsrätten varmt för deras ständigt pågående samarbete. Tack vare det kan vi, när vi granskar statistiken, från år till år se en klar förbättring av budgetförvaltningen, rapporteringen, årsrapporterna och utvärderingarna. Vi ser också de ansträngningar som görs på dessa områden för att se till att våra budgetförfaranden är korrekta på alla sätt, och ansträngningarna att enas angående de områden som kräver förbättring. Vi ser dessutom att dessa områden förbättras undan för undan, till att börja med i förfaranden, efterhand i förvaltning, övervakning och kontroll och till slut i själva slutrapporten.
Vi är mycket bekymrade över de områden där inga markanta förbättringar har kunnat konstateras. Vítor Manuel da Silva Caldeira nämnde dessa i sitt anförande. Jag vill särskilt ta upp två av dem, som framstår som särskilt signifikanta. Det första området är fonderna för sammanhållning och regionalpolitik. Som vi ser det är det mycket viktigt att vi får svar på två frågor. För det första - kommissionen har planerat och deklarerat program för återvinning av medel som använts felaktigt, eller för att åtminstone få en förklaring till vad som hänt. Varför har inte dessa program gjort några framsteg? För det andra har vi fått förklarat att 2008 definitivt skulle bli bättre. Men 2008 blev precis som 2007, så dessa förklaringar betydde inget.
Det är en fråga vi vill ställa vid utfrågningen av kommissionsledamöterna: Var de planerade åtgärderna välplanerade och var de förklaringar som gavs riktiga och gäller de fortfarande?
Vi välkomnar alla slags förenklingar, men inte om de innebär att man måste acceptera primitiva bestämmelser. Vi välkomnar konceptet med förskottsbetalningar, eftersom det gör det lättare för mottagarländerna att använda medlen. Syftet var trots allt ganska enkelt - ge användare medel, uppnå de önskade resultaten och gör det i tid. Det verkar dock som om en del av medlen, särskilt kanske under de senaste två åren, har använts av mottagarländerna för att förbättra det aktuella resultatet på budgetsidan, men inte för genomförande i enlighet med det politikområde som det ekonomiska stödet var avsett för.
Så även om vi uppskattar att det går åt rätt håll, har vi ändå vissa reservationer på en del områden som vi ser fram emot att diskutera vid utfrågningen av kommissionsledamöterna.
Luigi de Magistris
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill välkomna och tacka revisionsrättens ordförande som vi har haft ett produktivt samarbete med under den här perioden.
Som ordförande för budgetkontrollutskottet har jag alltid hävdat att revisionsrätten spelar en grundläggande roll. Grundläggande eftersom revisionsrätten verkar inom ett mycket känsligt område, som människor i hela EU bevakar med stort intresse och kritisk blick beträffande öppenhet, korrekthet, utgifternas laglighet och förvaltningen av offentliga medel.
Det tål att upprepas här i dag att revisionsrätten alltid måste garanteras oberoende och självständighet i sitt arbete - annars blir det svårt för oss att utvärdera det ordentligt och fatta de rätta besluten. Vi uppmanar också revisionsrätten att göra det möjligt för parlamentet och budgetkontrollutskottet att arbeta så produktivt som möjligt.
Vi måste hitta en jämvikt som gör att de offentliga medlen används effektivt och resultatinriktat, eftersom dessa medel är avsatta till viktiga mål som ekonomisk utveckling och sysselsättning. Det behövs också stränga straff sådana allvarliga oriktigheter och fel som revisionsrätten uppdagat under det gånga räkenskapsåret. Samtidigt måste det göras något för att undvika onödiga formaliteter och byråkrati. Som Siim Kallas också påpekade måste parlamentet sträva efter en balans i fråga om den godtagbara risken för fel.
Vi har läst rapporten med stort intresse och den ger en hel del insikt, men det finns också många gråzoner. Vi måste försöka få bästa möjliga resultat när det gäller dessa gråzoner.
Som mina kolleger i parlamentet också nämnt gäller de största problemen struktur- och sammanhållningsfonderna. Det stämmer att revisionsrätten i sitt arbete pekar ut fel och oriktigheter i samband med dessa fonder. Men den som kan granska mer på djupet och analysera frågorna kan också se att bakom de fel som tas upp finns ännu allvarligare problem, något som påvisats i rättsprocesser i flera länder under de senaste åren. Det kan röra sig om bedrägerier, det kan röra sig om svindel. Jag syftar särskilt på ett par av de fel som upptäckts, som överträdelser av upphandlingsregler, överfakturering och så vidare. Vi måste se till att det sker förbättringar på detta område.
Kommissionen borde framhäva de medlemsstater som beter sig exemplariskt och straffa medlemsstater som inte följer reglerna. Dessutom är det mycket viktigt att Olaf använder revisionsrättens rekommendationer som utgångspunkt för att ytterligare förbättra sitt arbete, eftersom detta ligger i allas intresse. Jag tror att samarbete mellan flera olika institutioner, särskilt parlamentet, revisionsrätten och Olaf, är det enda sättet för oss att kunna slå vakt om alla EU-medborgares finansiella intressen.
Bart Staes
Det finns verkligen mycket positivt att säga här i dag. För andra året i rad kan vi tala om ett yttrande utan reservation om räkenskaperna. Felnivån sjunker. Trafikljussystemet, där det tidigare lyste rött överallt, börjar nu mer och mer skifta till gult och framför allt till grönt. Detta är bara positivt.
En annan positiv detalj är jordbruket, som tidigare varit ett stort bekymmer. I flera år har vi betraktat det integrerade administrations- och kontrollsystemet för förvaltningen av jordbruksutgifterna som ett bra system. Vi har sett hur medlemsstater som Grekland inte kunnat delta. Det är uppenbart att allt nu går åt rätt håll.
Samtidigt finns det källor till oro. Detta är bland annat områdena sammanhållning, forskning och utveckling, energi, transport samt hela verksamhetsområdet bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning. Jag menar därför att vi måste försöka välja ut ett antal frågor inför den ansvarsfrihet vi diskuterar i dag. Sammanhållningen är en sådan fråga. Jag vill påminna parlamentet om kommentaren i punkt 6.17 att så mycket som 11 procent av utgifterna för strukturfonderna, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Europeiska socialfonden faktiskt inte borde ha betalats ut. Vi måste ställa många frågor till kommissionsledamöterna om detta och granska exakt hur läget är.
Sedan har vi bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning - hela paketet av medel som vi kanaliserar via Förenta nationerna. Än en gång läser jag i årsrapporten att revisionsrätten - liksom andra organisationer - helt eller delvis har nekats tillgång till FN:s revisionsrapporter, vilket innebär att stora delar av de EU-medel som kanaliserats via organisationen faktiskt inte kan kontrolleras ordentligt.
En tredje fråga som måste tas upp är hela systemet med samförvaltning. Som huvudföredraganden har påpekat används 80 procent av EU:s medel inom ramen för samförvaltning mellan medlemsstaterna och kommissionen. Vi måste nu än en gång utöva påtryckningar på medlemsstaternas finansministrar. De ska ta sitt ansvar och utfärda en deklaration om att de har gjort sitt jobb ordentligt, att deras förvaltningar har använt medlen på ett korrekt sätt och att detta har kontrollerats.
Själv ansvarar jag för de egna medlen i budgetkontrollutskottet. Hela mervärdesskattefrågan oroar mig fortfarande. Vi har publicerat flera betänkanden i frågan, bland annat under förra parlamentets mandatperiod. Enligt vissa uppskattningar uppgår momsbedrägerierna i hela EU till mellan 80 och 100 miljarder euro. Revisionsrätten har också gjort flera påpekanden om saken. Därför vill jag trycka extra på denna fråga i förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet.
Jag vill avsluta med några ord om beviljandet av ansvarsfrihet för de övriga institutionerna. Själv är jag föredragande för beviljandet av ansvarsfrihet för parlamentet. En av nyckelfrågorna i detta sammanhang borde vara förfarandena för offentlig upphandling, där problemen är uppenbara. Rådet, slutligen, beviljades ansvarsfrihet tidigare i veckan. Även denna rapport från revisionsrätten tar upp en del mycket negativa punkter som gäller rådet. Jag anser att vi fortlöpande måste utöva press på rådet för att få tillgång till dess bokföring så att parlamentet får möjlighet att kontrollera detta slags ... (talaren vände sig bort från mikrofonen) också.
Ryszard Czarnecki
Herr talman! Dagens debatt är en av de viktigaste debatterna i Europaparlamentet, eftersom våra väljare, skattebetalare och medborgare i EU:s medlemsstater är mycket intresserade av att EU-institutionerna, och särskilt kommissionen, ska vara öppna för insyn. Å ena sidan är detta ett argument för EU-skeptikerna, å andra sidan vet vi att det under de senaste åren förekommit många oegentligheter på detta område. Jag vill påminna er om situationen vid årsskiftet 1999/2000, då revisionsrätten kom med förödande kritik mot kommissionen, en kritik som då var fullt berättigad. I dag ser vi tydliga framsteg inom detta område, men debatten är ändå viktig. Om vi vill ge Europeiska unionen och dess institutioner större auktoritet är nämligen principerna om öppenhet och insyn oerhört relevanta. Om denna auktoritet i förra veckan försvagades på grund av hur Europeiska unionens högsta ledare valdes ut, kan den stärkas genom debatter som denna just i dag.
Det vore dock med största säkerhet en god sak om revisionsrättens ordförande kunde förklara en sak lite närmare. Vítor Manuel da Silva Caldeira talade om sex länder som lämnat sin information på fel sätt och nämnde i sammanhanget två stora länder, Polen och Storbritannien. Det är rimligt att vi vill ha mer information om dessa oegentligheter.
Jag vill understryka att förskottsbetalningar är en mycket positiv utveckling, men det medför också vissa nackdelar eftersom regeringarna i praktiken ofta använder dessa pengar i sina valkampanjer.
Søren Bo Søndergaard
Herr talman! Först vill jag bara säga hur nöjd jag är med att det verkar ha gått framåt när det gäller oriktiga betalningar ur EU:s budget. Det är ju en god sak. Men samtidigt har det också konstaterats att det finns stora problem på sammanhållningsområdet - och det är det näst största verksamhetsområdet i budgeten, som under 2008 uppgick till 36,6 miljarder euro. Det är ett enormt problem för EU:s vanliga skattebetalare att minst 11 procent av det sammanlagda godkända beloppet inte borde ha betalats ut. Det är ett jätteproblem. Hur ska vi kunna förklara att det år efter år - och det rör sig faktiskt om år efter år på detta område - betalas ut miljarder kronor i strid mot reglerna och kanske till och med på ett direkt bedrägligt sätt?
Revisionsrätten koncentrerar sig i sina rekommendationer på förbättrade kontrollmekanismer och förenkling av reglerna, och det är bra. Frågan är dock om detta enorma svinn verkligen kan minskas enbart genom kontroll och förenkling av reglerna, eller om det rör sig om grundläggande strukturfel. Vår grupp tror på solidaritet. Vi stöder omfördelning av pengar från de rikaste till de fattigaste regionerna och länderna både inom och utanför EU, men när man läser rapporten ställer man sig frågan om EU verkligen har hittat rätt sätt att göra det på. Är det effektivt att alla länder betalar in till ett system som sedan delar ut subventioner till de mest avlägsna delarna i de enskilda länderna, inklusive det faktum att dessa betalas av de allra rikaste? Alla vet ju att ju längre en distributionskedja är, desto större är risken för svinn på vägen. Vi behöver därför en grundlig diskussion om hela frågan om penningströmmarna i EU.
Marta Andreasen
för EFD-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag är ledsen att behöva säga emot, men som erfaren revisor kan jag inte dela mina kollegers optimism kring revisorernas yttrande.
Revisionsrättens årsrapport om budgetgenomförandet 2008 visar inte på någon betydande förbättring. Tio år efter Santer-kommissionens avgång och efter många reformlöften är EU:s medel fortfarande utom all kontroll. Revisorerna hävdar att räkenskaperna är rättvisande, men inte att de är sanna, och det är ju svårt att hävda att de är sanna om man fortsätter med att uttrycka sina farhågor beträffande den finansiella informationens kvalitet.
Rapporten visar att kommissionen, tio år efter det att den administrativa reformen inletts, fortfarande inte använder sig av ett integrerat bokföringssystem, och att direktoraten lägger in transaktioner i sina lokala system som i vissa fall inte ens har godkänts av kommissionens chefsrevisor. När det gäller EU-transaktionernas laglighet och korrekthet har revisorerna dessutom bara godkänt 9 procent av 2008 års utgifter, en siffra som liknar tidigare års. De uttalar sig med avvikande mening om 43 procent av budgeten, den del som handlar om sammanhållningsfonder, forskning, energi och transport samt bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning. Om de återstående 48 procenten yttrar sig revisionsrätten med reservation.
En sådan här rapport skulle kräva revisorskollegiets avgång från vilket företag som helst, med påföljande likvidation, men här är det ingen som är bekymrad. Revisorerna har till och med identifierat ett belopp på 1,5 miljarder euro, som, med revisionsrättens egna ord, aldrig borde ha betalats ut.
Det första argumentet ni får höra mot detta är att revisorerna inte kallar det för bedrägerier, utan bara fel. De menar att bedrägeri kräver brottsligt uppsåt, att vi måste kunna bevisa detta och att det då måste polisanmälas.
Det andra argumentet är att reglerna är för komplicerade. Detta har de påstått i flera år, men reglerna har inte ändrats. Ska vi då skylla på kommissionen för att den behåller komplicerade regler som leder till fel?
Det tredje argumentet är att det är medlemsstaterna som bär skulden för felen. Tja, i fördragen anges det tydligt att Europeiska kommissionen ansvarar för förvaltningen av EU:s medel, och det är i själva verket det enda organet som har befogenhet att stoppa betalningar när den inte kan få tillräckliga försäkringar om att medlen används på rätt sätt.
Faktum är att dessa fel innebär att skattebetalarnas pengar har missbrukats. Men ärligt talat är det ingen som bryr sig. Det är ju bara skattebetalarnas pengar. Det är ju bara pengarna från dem som nu kämpar för att betala sina lån och försörja sina barn. Men det är inte nog med det. Utöver de betalningar på 116 miljarder euro under 2008 som har granskats av revisionsrätten har ytterligare 40 miljarder euro försvunnit ur Europeiska unionens kassakistor. Trettiofem procent av budgeten göms nu i ett konto i balansräkningen under rubriken ”Förfinansiering”. Revisorerna kan inte säga något till EU:s skattebetalare om hur dessa pengar har använts.
Dessa extra förskottsbetalningar har gjorts just inom de områden där revisionsrätten hittat de flesta felen. Hur länge ska parlamentet tillåta detta missbruk av skattebetalarnas pengar?
Daniël van der Stoep
(NL) Herr talman! Jag vill på det nederländska frihetspartiets, Partij voor de Vrijheids, vägnar tacka revisionsrättens ordförande för institutionens årsrapport för 2008.
När allt kommer omkring har rapporten gjort oss medvetna om att omkring 11 procent av medlen för sammanhållningsfonden 2008 aldrig borde ha betalats ut. Det motsvarar 4 miljarder euro som har sopats under mattan. Rådet, kommissionen och - med några få undantag - parlamentet också för den delen, vill helst hålla tyst om detta. Mitt parti finner detta motbjudande.
Jag vill veta vad kommissionen tänker göra åt det. Hur tänker den se till att få tillbaka dessa 4 miljarder euro? Tänker kommissionen t.ex. uppmana de länder som aldrig borde ha gjort av med pengarna att betala tillbaka dem? Om inte, varför inte?
Jag vill också fråga revisionsrätten om den kommer att slå vakt om öppenheten i fråga om kommissionens transaktioner och även granska de deklarationer som utfärdas av kommissionens ledamöter? Om så är fallet, kan revisionsrätten skicka dessa deklarationer till parlamentet, eller om inte, varför inte? Jag vill gärna höra revisionsrättens svar på detta.
Jan Olbrycht
(PL) Herr talman! Debatten om beviljandet av ansvarsfrihet blir intressantare för varje år, efterhand som parlamentets ledamöter går djupare in på varje detalj. I denna debatt är det viktigt att dels fastställa fakta, dels förklara orsaken till dessa fakta och dels dra slutsatser.
När det gäller att fastställa fakta är det mycket intressant för oss parlamentsledamöter att notera vilka metoder revisionsrätten har använt. Än mer intressant är att Europeiska kommissionen i resultatavsnittet inte håller med om revisionsrättens diagnos. Vi skulle vilja att dessa meningsskiljaktigheter mellan kommissionen och revisionsrätten klargörs under debatten. Det är också mycket viktigt att avgöra om det handlar om misstag, om oriktigheter eller om det rör sig om brott. Att bunta ihop allting gör bilden oklar och förvirrar diskussionen om huruvida det som behöver göras är att rätta till misstag eller om det är att kontakta polisen.
När det gäller att förklara orsaken till fakta vill jag påpeka att det dokument vi har framför oss visar att det finns mycket allvarliga oriktigheter i systemet för offentlig upphandling. Här är problemet inte bara en fråga om finansiella transaktioner, utan det handlar också om att förklara och förenkla reglerna kring den offentliga upphandlingen.
Den sista frågan rör slutsatserna. Det finns många olika slutsatser att dra. Det rör sig om slutsatser om kontrollmetoderna, om ansvarstagade, men också om den framtida politiken. Dessa är de lättaste. Man kan mycket lätt dra slutsatsen att eftersom pengarna används felaktigt, och vi fortfarande är tveksamma om detta område, så är det helt enkelt bäst att minska utgifterna inom detta politikområde. Men vi bör vara mycket försiktiga med sådana slutsatser, eftersom finansiell övervakning är en sak, övervakning av politisk effektivitet en annan och beslut om EU:s framtida inriktning ytterligare en annan sak.
Inés Ayala Sender
(ES) Herr talman! Låt mig först särskilt tacka Vítor Manuel da Silva Caldeira för presentationen av revisionsrättens rapport, som gått från att varit en startsignal för skandaler och EU-fientliga upprop till att bli ett verkligt konstruktivt dokument, med tydligt motiverande budskap om förbättringsmöjligheter både inom EU-institutionerna och i medlemsstaterna, och med förslag om vilka instrument som behövs för dessa förbättringar.
Allt detta har skett utan att revisionsrätten förlorat något av sin stringens och professionalism. Revisionsrätten har för övrigt varit först med att tillämpa alla de principer som räknades upp av Caldeira. Jag råkar ha varit ledamot i budgetkontrollutskottet under en viktig tid, och jag tackar er för de förändringar ni gjort, de är till stor hjälp för oss.
Jag vill naturligtvis också tacka Siim Kallas, som så klokt lyssnat till Europaparlamentets krav som framfördes i budgetkontrollutskottet, en uppgift som inte var helt lätt. Systemet för förvaltningskontroll blir allt bättre, och vi kan bara hoppas att det kommer att utökas och fördjupas.
Jag instämmer i det som sades för inte så länge sedan, att detta är den bästa revisionsförklaringen någonsin, men trots att det är en framgångshistoria för de tre närvarande institutionerna, revisionsrätten, kommissionen och parlamentet, har vi fortfarande långt kvar.
Vi oroar oss till exempel fortfarande över rapportens uppenbara motsägelser mellan revisionsrätten och kommissionen på det viktiga området budgetstöd och anpassning till de nationella reformplanerna.
En annan oroväckande sak i år är kontrollen av den tredje pelaren i Europeiska utvecklingsfonden, den gemensamma förvaltningen med organisationer. Mina kolleger från Förenta nationerna, Afrikanska unionen och andra organisationer har redan talat om detta. Det motsvarar mellan 6 och 7 procent av EUF och naturligtvis måste effektiva metoder användas eller utarbetas för att få slut på denna oacceptabla brist på insyn och öppenhet.
Vad personalfrågan beträffar är omsättningen alldeles för hög och det finns för mycket tillfällig personal, vilket har en negativ inverkan på den kontinuitet som är så viktig för denna typ av program. Det brister också i systematiseringen av de kontroller som kommer från delegationerna. Dessutom finns det, som revisionsrätten påpekar, betydande fel och många icke kvantifierbara fel, något som måste förbättras.
Det är dock uppmuntrande att kommissionen och revisionsrätten nu har valt att tillsammans försöka hitta en acceptabel felmarginal, vilket vi tror är den rätta vägen att gå.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, revisionsrättens ordförande! Jag kan se både bra och dåliga saker i framläggandet av revisionsrättens årsrapport om EU-budgeten. För det första vill jag tacka revisionsrätten för en tydligare, mer rättfram och mer politisk rapport, som är lättare för oss att förstå.
En av de bra delarna är budgetförvaltningen som helhet. Tvärtemot tidigare år har denna förbättrats. Det är i första hand resultatet av en bättre förvaltning av medlen inom verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser, som har varit vår största huvudvärk under de senaste åren.
För första gången uttalar sig inte revisionsrätten med avvikande mening och det är goda nyheter. I rapporten understryks att i de fall EU självt kontrollerar och administrerar medlen är budgetförvaltningen korrekt. Om den sedan är effektiv är en annan sak. Jag vill i detta sammanhang gratulera Siim Kallas. Det är er förtjänst och under er mandattid som denna märkbara förbättring har skett. Gratulerar!
Nu är det dock framför allt medlemsstaternas ansvar att förbättra sina kontrollsystem. Om det fortfarande finns anledning att kritisera budgetförvaltningen i EU är det inte på EU-nivå - som vi just konstaterat - utan på medlemsstatsnivå. Det är där problemet ligger. Sammanhållningspolitiken, t.ex., som genomförs av medlemsstaterna och som får omkring en tredjedel av medlen, är det största problemområdet. Ni säger att 11 procent är oriktiga utgifter och vår grupplösa ledamot säger att det rör sig om 4 miljarder euro. Det stämmer inte. Det rör sig dock om över 2,5 miljarder euro, som ni särskilt påpekar är skattebetalarnas pengar och som inte borde ha betalats ut. Detta måste sägas tydligt och vi måste införa kontroller.
Följaktligen måste kommissionen fortsätta att utöva påtryckningar på medlemsstaterna och vi kommer att fortsätta att ge er vårt stöd i detta. De skyldiga ska namnges och hängas ut. De slösaktiga medlemsstaterna, för det finns fortfarande sådana, får skämmas offentligt och situationen måste beskrivas tydligt och klart.
Ni drar den övergripande slutsatsen att reglerna måste förenklas. Det skulle vi vilja hålla med om och dessutom har vi en begäran till. Vi måste fokusera inte bara på regelmässighet utan även på effektivitet, för att garantera att skattebetalarnas pengar används på rätt sätt.
Reinhard Bütikofer
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ta upp kapitel 7 i revisionsrättens rapport, det som handlar om forskning, energi och transport.
Inledningsvis vill jag tacka revisionsrätten för dess genomgripande arbete. Det framgår dock tydligt av detta kapitel att revisionsrätten inte kan ge något gott betyg på detta verksamhetsområde i sin rapport. Utgifterna för området uppgår till över 9 miljarder euro. Enligt revisionsrättens bedömning ligger felnivån på mellan 2 och 5 procent. Det innebär med andra ord, med den beräkningen, att mellan 180 och 450 miljoner euro har använts felaktigt. Revisionsrättens slutsats är att detta är ”delvis ändamålsenligt” och översatt till skolbetyg ser jag detta som knappt godkänt, på sin höjd. Jag tycker det är märkligt att kommissionen inte finner det nödvändigt att kommentera detta. Kommissionens tystnad framstår som mycket talande.
I sina rekommendationer säger revisionsrätten att kommissionen bör fortsätta med att förenkla finansieringsbestämmelserna. Jag håller med. Det ansvariga utskottet har diskuterat enligt samma linjer. Däremot håller jag inte med när kommissionen i sitt svar till revisionsrättens kommentar helt förvrider denna rekommendation. Revisionsrätten säger att målet att ytterligare förenkla finansieringsbestämmelserna måste kombineras med målet att ha ett kostnadseffektivt kontrollsystem som är tillräckligt för att ge rimlig säkerhet om att utgifterna är korrekta. Kommissionen däremot säger att man vill ha kostnadseffektiva kontroller och föreslå acceptabla felnivåer, som ska tas med i beräkningen från början. Det är inte ett rimligt sätt att hantera skattebetalarnas pengar. Kommissionen bör tänka över vad det är man har sagt och parlamentet bör ge sitt stöd till revisionsrättens kritiska arbete.
Kay Swinburne
(EN) Herr talman! Jag välkomnar revisionsrättens rapport och att vi för första gången fått en uppsättning EU-räkenskaper utan avvikande uttalanden, särskilt efter alla år som vi fått bakläxa i denna viktiga process och ett uppdrag som för ett privat företag skulle inneburit överträdelser av en rad EU-direktiv.
Jag skulle dock vilja fokusera på det område där svagheterna fortfarande är betydande, nämligen struktur- och sammanhållningsfonderna. Kommissionen kanske tycker att det är ett framsteg att bara 11 procent av den största delen av budgeten - utgifter för sammanhållning - är behäftade med fel. Jag menar att det är chockerande att man kunnat fastslå att nästan 5 miljarder av en budget på 46 miljarder euro aldrig borde ha ersatts, som revisionsrätten beskriver det.
Jag måste säga att min region Wales, som redan har fått strukturfondsmedel från denna pott på 46 miljarder euro, gladeligen kunde ha gjort av med och redovisat dessa extra 5 miljarder. Wales har inte behövt återlämna några medel på grund av felanvändning, trots att Storbritannien som helhet inte har klarat sig undan med friskintyg.
Felen tycks ligga hos de genomförande institutionerna, och jag ber därför parlamentet och kommissionen uppmana de enskilda medlemsstaterna att lämna in en ordentlig redovisning av de medel de mottagit. I Wales är det regeringen som genom olika institutioner förvaltar EU:s struktur- och sammanhållningsfonder. Det borde därför inte bli alltför dyrt att genomföra en formell revision.
För närvarande är det dock projekt som finansierades av EU för omkring sju år sedan som först nu genomgår en finansiell revision hos revisionsrätten. Jag är inte säker på vad detta ska åstadkomma. Det som behövs är en årlig, samtidig godkännadeprocess där man kan fastställa fel och se till att de högsta normerna följs.
När det handlar om skattebetalarnas pengar, och så är fallet i hela EU när det gäller den regionalpolitiska budgeten, kan redovisningsnormerna aldrig bli för höga.
Cornelis de Jong
(NL) Jag vill säga ett par saker om Europeiska kommissionens utgiftsanslag inom ramen för yttre förbindelser. Enligt revisionsrätten förekom fler oriktigheter på detta område 2008 än 2007, och dessa oriktigheter förekom på alla områden inom yttre förbindelser.
Det är chockerande att det förekommer många oriktigheter inom upphandling när det gäller projekt. Kommissionen håller ett vakande öga på upphandlingsförfarandena i medlemsstaterna, vilket har fått till följd att våra företrädare inom kommuner och provinser desperat har bett mig om hjälp regelbundet i fråga om komplicerade och dunkla förfaranden.
Rädslan är stor för att göra något som är felaktigt i kommissionens ögon. Men vem är kommissionen att övervaka de lokala myndigheterna om man själv gör fel gång efter annan vid upphandlingar som rör de egna projekten? Vad anser kommissionsledamoten om detta?
Kommissionen framställer gärna sig själv som den 28:e givaren. Jag undrar hur effektivt det är, och jag tycker att det är beklagligt i sig att revisionsrättens i övrigt utmärkta rapport inte omfattar detaljerad information om effektivitet, och att detta ämne bara tas upp i förbigående i enskilda rapporter. Skulle information om politikens effektivitet kunna inbegripas i framtiden?
Jag läste exempelvis i rapporten att kontrollen av efterlevnad av betalningsvillkor i samband med budgetstöd är bristfällig. Kommissionen har med andra ord gett länder en säck med pengar utan att genomföra tillräckliga kontroller. Vilka villkor ställer kommissionen förresten? Och i vilken utsträckning utvärderar man om budgetstödet faktiskt bidrar till ländernas utveckling? Jag hittar faktiskt ingenting om detta i rapporten och det kan inte heller finnas något med tanke på tillvägagångssättet.
Mer allmänt så undrar jag verkligen, när jag läser om hur vårdslöst kommissionen använder de medel som man tilldelats, om det kanske skulle vara bättre att överlåta utvecklingsutgifterna på medlemsstaterna själva. Det är tydligt att kommissionen inte har fäst särskilt stor uppmärksamhet vid revisionsrättens rekommendationer, och därför vill jag fråga revisionsrättens ordförande om det inte är nedslående att år efter år upptäcka att kommissionen har misslyckats med att se om sitt hus i detta avseende.
Bastiaan Belder
(NL) När det gäller budgetåret 2008 har Europeiska revisionsrätten funnit många oegentligheter beträffande strukturfonderna, den regionala utvecklingen och forskningsprogrammet. Detta beror på att bestämmelserna för beviljande av stöd är för många och för komplicerade.
Europeiska revisionsrätten understryker med rätta vikten av att förenkla dessa bestämmelser. I oktober lade myndigheter från fyra medlemsstater fram ett yttrande för Europeiska kommissionens ordförande om att minska den belastning som gemenskapsbestämmelserna utgör. De rekommenderade ett inrättande av en extern, oberoende kommission för att minska den belastning som bestämmelserna på gemenskapsnivå utgör. Detta är ett steg i rätt riktning när det gäller strategin för bättre lagstiftning. Hur ställer sig Europeiska kommissionen till detta?
Bemödandena för att förbättra den ekonomiska förvaltningen får emellertid inte begränsas till att förenkla bestämmelser. Det krävs också en förbättrad övervakning och kontroll. Europeiska kommissionen och medlemsstaterna måste utarbeta en handlingsplan i detta syfte. Nationella förvaltningsförklaringar till att börja med, som sedan måste leda till en positiv revisionsförklaring av Europa. Anser Europeiska revisionsrätten att en sådan handlingsplan skulle vara ett användbart instrument för att förbättra den ekonomiska förvaltningen? En sådan handlingsplan skulle enligt min uppfattning bidra till att ge den ekonomiska förvaltningen den politiska prioritering som den är i så stort behov av. Målet är trots allt att se till att EU:s utgifter hamnar på rätt plats vid rätt tidpunkt.
Philip Claeys
(NL) Europeiska revisionsrättens senaste årsrapport ger återigen en förvirrande insyn i det sätt som Europeiska unionen hanterar europeiska skattebetalares pengar. Revisionsrätten har utifrån trovärdiga stickprov konstaterat att uppskattningsvis 11 procent av det totala beloppet på 36,6 miljarder euro inom ramen för sammanhållningsfonden inte ska ha betalats ut under perioden 2000-2006. Detta innebär att subventioner på över 4 miljarder euro har tillhandahållits felaktigt.
Revisionsrätten framhåller också, med avseende på situationen i Belgien, att en stor andel av de medel som använts i Vallonien - i synnerhet i Hainaut - har använts felaktigt. Detta bekräftar faktiskt det som en av våra kolleger i parlamentet sade här i kammaren några månader före det senaste valet till Europaparlamentet, nämligen att gemenskapssubventionerna inte gett önskat resultat i Vallonien, i synnerhet inte i jämförelse med andra europeiska regioner, och att inte bara Vallonien utan också Europeiska unionen var ansvarig för att ha godkänt dessa projekt i slutändan.
För närvarande är de flesta finansiella överföringarna mycket indirekta och passerar många mellanstationer. Hanteringen av dem måste prioriteras, och samtidigt måste naturligtvis de befintliga kontrollmekanismerna förbättras.
Jean-Pierre Audy
(FR) Herr talman, herr ordförande för revisionsrätten, herr vice kommissionsordförande! Jag vill tacka ordförande Vítor Manuel da Silva Caldeira för denna rapport av mycket hög kvalitet. Vi välkomnar den.
När det gäller årsbokslutet har revisionsrätten, liksom förra året, avgivit en oreserverat positiv revisionsförklaring. Jag vill gratulera räkenskapsföraren, Philippe Taverne, och hans föregångare, Brian Gray, och upprepa att jag inte förstår det negativa egna kapital på 47 miljarder euro som huvudsakligen beror på att vi inte redovisar de fordringar vi har på medlemsstater till följd av deras åtaganden i fråga om tjänstepensioner. Jag vill påminna er om att det totala beloppet uppgick till 38 miljarder euro den 31 december 2008, vilket är en ökning med 4 miljarder euro per år.
Vad gäller de underliggande transaktionerna vill jag be ordförande Caldeira att klargöra för parlamentet om revisionsrätten avger en positiv eller negativ revisionsförklaring. Revisionsrättens yttrande är indelat i fem punkter som listar yttranden efter politisk grupp, och jag har svårt att skilja detta från den revisionsförklaring som tillhandahålls i artikel 248 i fördraget, där det också anges att revisionsrätten kan göra särskilda bedömningar av varje verksamhetsområde i Europeiska unionen.
Vad gäller innehållet är iakttagelserna positiva, med undantag för utgifterna för sammanhållning. Det förekommer för många oegentligheter när det gäller utgifterna för sammanhållning. Jag vill också fråga er om ni anser att antalet prov - exempelvis 49 för Europeiska socialfonden, av tusentals transaktioner - är tillräckligt för att kunna fastställa ett yttrande. Det huvudsakliga problemet står emellertid fortfarande att finna på området för gemensam förvaltning med medlemsstater, och i att alltför många oegentligheter beror på den invecklade förvaltningen av EU:s finanser.
Avslutningsvis vill jag säga några ord om gemensam förvaltning och om revisionskedjan och upprepa mitt förslag att göra de nationella revisionsrätterna mer delaktiga i processen, eftersom vi enligt rådets beslut aldrig kommer att få nationella förklaringar från regeringarna. Enligt artikel 287.3 i Lissabonfördraget har ordförande Caldeira befogenhet att ha kontakt med de nationella revisionsrätterna. Jag skulle vilja upprepa detta förslag.
Jens Geier
(DE) Herr talman, herr Kallas, herr Caldeira, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka er, herr Caldeira, för er inledning, och jag vill också tacka er och revisionsrättens ledamöter för er rapport. Parlamentet kommer under de kommande månaderna att studera informationen i rapporten noggrant och agera enligt denna. Det gladde mig att den tidigare oacceptabla felfrekvensen för den gemensamma jordbrukspolitiken har sjunkit. Efter att ha läst revisionsrättens rapport har jag intrycket av att en medlemsstat, nämligen Rumänien, är ansvarig för majoriteten av de kvarstående oegentligheterna. Det verkar som om vi i framtiden måste lägga större betoning på att utbilda personal och införa kontrollsystem korrekt i de nya medlemsstaterna. Detta bör om möjligt ske före anslutningen.
De europeiska strukturfonderna utgör, som många av mina kolleger redan har nämnt, också en anledning till oro. Det stämmer att antalet oegentliga utbetalningar har sjunkit jämfört med förra året, men det är fortfarande oerhört problematiskt att se till att biståndsfinansieringen hanteras utan att det förekommer oegentligheter. Jag vill säga till de euroskeptiska delarna av parlamentet att vi talar om 11 procent av de sammanlagda utbetalningarna och inte 11 procent av budgeten. Det rör sig om 2,7 miljarder euro och inte 5 miljarder euro. Jag medger att det fortfarande är 2,7 miljarder för mycket, men vi måste ange korrekta siffror för ärlighetens skull.
Dessa oegentligheter rör huvudsakligen oskäligt höga avgifter och oegentlig användning av medel. Om t.ex. pengar i Europeiska socialfonden (ESF) används för att betala lön till en offentlig förvaltare eller om pengar i Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) används för att köpa bebyggbar mark så har de berörda personerna uppenbarligen inte fått tillräcklig information om hur en korrekt biståndsfinansiering går till, eller så äger medlemsstaterna inte viljan eller förmågan att administrera korrekt, eller så är det kanske fråga om en kombination av dessa orsaker.
När vi ser över ansökningsförfarandet måste vi fastställa tydliga, öppna bestämmelser som är mer lättbegripliga. Medlemsstaterna måste se till att ansökningarna granskas noggrannare på nationell nivå.
Naturligtvis får varken slöseri eller oegentligheter över huvud taget förekomma i samband med de europeiska skattebetalarnas pengar. Om man tar en opartisk titt på EU och på denna rapport från Europeiska revisionsrätten ser man emellertid att det inte finns mycket att klaga på. Rapporten innehåller ett antal utgångspunkter för vårt arbete, som består av att göra EU lite bättre och effektivare varje dag. På denna grund kommer vi att genomföra ansvarsfrihetsförfarandet för Europeiska kommissionen.
Gerben-Jan Gerbrandy
(NL) Jag vill tacka revisionsrätten för dess mycket tydliga årsrapport och uttrycka mitt särskilda tack till kommissionsledamot Siim Kallas för hans ansträngningar under de senaste åren. Enligt min uppfattning kan han med rätta göra anspråk på många framsteg under denna tidsperiod.
Jag vill belysa tre aspekter av denna årsrapport. Den första är att de största problemen fortfarande ligger hos medlemsstaterna. Många av mina kolleger i Europaparlamentet har redan gett exempel på regionalpolitik som jag bara kan understryka. Jag vill därför ställa följande fråga till kommissionen beträffande de nationella förklaringar som finns i vissa medlemsstater: skulle ni kanske kunna lägga fram ett särskilt förslag om att göra dessa förklaringar obligatoriska för alla medlemsstater i Europeiska unionen?
Den andra aspekt som jag vill betona är de europeiska bestämmelsernas omfattning och komplexitet, ytterligare en fråga som många av mina kolleger redan har tagit upp. Kan vi kanske inleda en grundläggande debatt om det sätt som vi vill använda gemenskapsmedlen och de bestämmelser som ligger till grund för detta? I nuläget grundas detta i alltför hög grad på misstro och i alltför låg grad på förtroende och det ger när allt kommer omkring bara upphov till fler oegentligheter.
Den sista aspekten är jordbruket. Det är naturligtvis utmärkt att hela jordbrukssektorn för första gången har fått grönt ljus, men vi bör inte vara alltför belåtna med oss själva. Det största problemet finns på området för landsbygdsutveckling, och nu hoppas jag att det kommer att ske en stor expansion på just detta politiska område under de kommande åren. Det är inte heller bara lagenligheten utan också effektiviteten som är viktig, eftersom vi, med avseende på jordbruksstödet, fortfarande ligger efter när det gäller uppfyllandet av våra miljömässiga mål och naturmål.
Vicky Ford
(EN) Herr talman! EU:s finansiering orsakar stor oro bland mina väljare och bland människor i Storbritannien. Storbritannien är trots allt den andra största nettobidragsgivaren till EU-budgeten, och de andra medlemsstaterna gör gott i att komma ihåg att en stor del av de pengar som de debatterar om kommer från de brittiska skattebetalarnas fickor.
Om det finns en fråga som sår split mellan det brittiska folket och Bryssel så är det uppfattningen att dessa pengar hanteras lättsinnigt inom EU. Samma sak gäller i andra länder. Detta är inte bara en debatt om räkenskaper, utan en grundläggande förtroendekollaps mellan de institutioner som företräds här och de medborgare hemma som vi företräder.
Vi måste uppmärksamma detta revisionsutlåtande. Ja, det ser bättre ut än tidigare år, men precis som en affärsman tänker sig för två gånger innan denne gör affärer med ett företag som på något sätt gör ett uttalande med reservation så kommer våra medborgare så länge som det finns förbehåll tänka sig för två gånger när det gäller deras förbindelse med EU.
Vi kan inte låtsas som om det är revisorernas fel. Revisorer använder inte pengar: det gör kanslier och regeringar, både här och i våra hemländer. Vi måste få ordning på dem.
Men det räcker inte ens med ett godkänt revisionsutlåtande. Ända sedan jag var 18 år har banken skickat ett kontoutdrag till mig en gång i månaden. Siffrorna stämmer. Revisionsutlåtandet skulle vara godkänt. Men jag vet att jag inte alltid har använt mina pengar på ett förnuftigt sätt.
Om vi ska förtjäna ens en smula respekt från våra skattebetalare så måste vi, i dessa i fråga om ekonomi förfärliga tider, hantera deras pengar med respekt. Mitt budskap till politiker både i våra hemländer över hela Europa och i denna onödiga, dyra andra kammare i Strasbourg är att vi måste sluta slösa med skattebetalarnas pengar.
Hans-Peter Martin
(DE) Vi behöver en revolution inom demokratin! Välkomna till Lissabonfördragets nya värld. Den innebär en möjlighet för er. Under 11 år har jag följt era rapporter här i kammaren, och dessförinnan som journalist, och i slutändan är de väldigt lika. Nu har ni emellertid chansen att se framåt. Ta vara på den yrkesmässiga kompetens som finns i Europaparlamentet - vi har inte samlats av en slump här i dag; jag ser Søren Bo Søndergaard, Jorgo Chatzimarkakis, Bart Staes och, på vår sida, min medkämpe Martin Ehrenhauser - och omstrukturera revisionsrättens arbete. Ta en titt på vad som fungerar på andra håll, t.ex. i Tyskland, där det går att utvärdera utgifternas kostnadseffektivitet och betydelse, och i Österrike, och utveckla ett koncept, kanske som en del av ett initiativbetänkande från parlamentet, där det beskrivs på vilket sätt saker som ni gör kan göras mycket bättre, så att ni verkligen kan uppfylla era åtaganden.
Tamás Deutsch
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Enligt min uppfattning är vi parlamentsledamöter skyldiga alla skattebetalande invånare i EU att noggrant övervaka att deras skattepengar används på ett lämpligt, motiverat och lagenligt sätt i EU. Detta är vi skyldiga alla skattebetalande invånare i EU, oavsett nationalitet.
Jag anser att Europeiska revisionsrätten gjorde ett noggrant, professionellt jobb när de utarbetade årsrapporten för 2008. Jag vill därför tacka ordförande Vítor Manuel da Silva Caldeira och alla ledamöter av revisionsrätten. Enligt min uppfattning har också ett ändamålsenligt tekniskt samarbete utvecklats mellan Europeiska revisionsrätten och budgetkontrollutskottet i Europaparlamentet, vilket garanterar att parlamentet kan utföra sitt övervakningsuppdrag korrekt. Jag vill också berömma kommissionsledamot Siim Kallas för den avgjorda förbättring som skett under de senaste åren när det gäller Europeiska kommissionens ekonomiska förvaltning.
Samtidigt instämmer jag med mina kolleger som säger att revisionsrättens rapport inte bara innehåller positiva punkter, utan också fullkomligt förfärliga och alarmerande punkter. Till de punkter som vi absolut måste nämna hör det faktum att revisionsrätten var tvungen att förkunna att felfrekvensen för användningen av sammanhållningsfonderna var 11 procent. För att kunna rätta till oegentligheterna måste vi enligt min uppfattning absolut fastställa vem som varit ansvarig för vilka försummelser, när och var, så att vi ser till att avhjälpa dessa oegentligheter inför nästa gång.
Edit Herczog
. - (EN) Herr talman! När jag möter mina väljare beskriver jag ofta denna institution som en dator, där medlemsstaterna utgör hårdvaran, kommissionen utgör mjukvaran, parlamentet förmodligen utgör tangentbordet, där man interagerar, och revisionsrättens kontroll i den meningen utan tvekan utgör kontrollpanelen på datorn. Man köper aldrig en dator utifrån kontrollpanelen, men ingen dator fungerar särskilt länge utan att innehålla ett ordentligt system för kontrollpanelen.
Jag vill gratulera revisionsrätten till att man är en passande kontrollpanel för denna institution och att man, varje år, förbättrar sitt eget arbete samtidigt som man påminner oss om att göra våra hemuppgifter när det gäller förbättring.
Det jag har lärt mig av revisionsrättens rapporter efter att ha varit parlamentsledamot i sex år är att vi ofta gör misstag och att vi bör försöka påminna våra kolleger i medlemsstaterna om vad de måste göra. För mig är det viktigaste budskapet dock att vi, när Lissabonfördraget träder i kraft, måste minska komplexiteten, tillhandahålla bättre villkor för utgifterna på lokal nivå och betala ut pengar i tid till dem som ansöker om dem, vare sig det rör sig om små och medelstora företag, forskare eller jordbrukare.
Budskapet till oss är att vi måste förbättra kunskaperna på lokal nivå. Vi måste minska komplexiteten på EU-nivå ytterligare. Vi måste eftersträva ett bättre samarbete inom revisionssystemen i medlemsstaterna, och vi måste arbeta tillsammans i framtiden.
Tack för de senaste årens samarbete.
(Talmannen avbröt talaren.)
Olle Schmidt
Herr talman! Tack till revisionsrätten för ett bra arbete och tack till herr Kallas, det är gott att ni fortsätter. Att höra de brittiska kollegerna kritisera låter sig ju göras, men såvitt jag har sett i tidningarna är det många brittiska politiker som har fifflat med pengarna. Detta betyder givetvis inte att vi inte kan bli bättre, men att situationen i medlemsländerna skulle vara så betydligt mycket bättre än i EU återstår att se.
Inom de områden där EU är direkt ansvarigt för budgeten är felen små. Det är medlemsstaterna där bristerna finns. 2,7 miljarder euro är givetvis en mycket stor summa. Det är en orimligt hög summa och så får det inte vara. Det är en stor del av EU:s budget och här har medlemsstaterna ett tydligt ansvar. Som flera av kollegerna har sagt så tycker jag att kommissionen bör se till att de länder som vägrar att lämna ut sin ekonomiska redovisning och lämna revisionsberättelse faktiskt gör det. Ni, herr kommissionär eller kommissionen - ni vet ju inte vilket ansvar ni får i framtiden - bör se till så att dessa länder faktiskt bättrar sig, så att den informationen samlas in och man kan kontrollera uppföljningen. Det kräver EU:s skattebetalare. Dessutom behövs det ett bättre och effektivare kontrollsystem där goda exempel kan lyftas fram.
Søren Bo Søndergaard sade någonting i slutet av sitt anförande som måhända ändå är den väg vi bör anträda, nämligen att hitta ett helt nytt budgetsystem som ger möjligheter för staterna att kontrollera pengaflödena bättre.
(Applåder)
Esther de Lange
(NL) Herr talman! Ni kanske känner till filmen Groundhog Day, om en man som vaknar om och om igen till samma dag? Även om jag bara är inne på mitt tredje år som ledamot av Europaparlamentet känner jag mig redan som huvudpersonen i den filmen. Varje år kommer revisionsrätten hit för att tala om att man tyvärr inte kan ge oss en positiv revisionsförklaring och varje år gör Europeiska kommissionen sitt allra bästa för att betona varje strimma av hopp.
Jag medger att det har gjorts framsteg - t.ex. på jordbruksområdet - men de underliggande problemen kvarstår. Man skulle naturligtvis kunna höja den tillåtna felfrekvensen, som Europeiska kommissionen föreslår, men det liknar väl mycket att ändra förutsättningarna. Om spelarna inte lyckas göra mål kan deras tränare inte ändra reglerna, utan denne måste se till att de börjar spela bättre. Detta kräver lagarbete. En positiv revisionsförklaring kan bara uppnås genom lagarbete - mellan de europeiska och de nationella revisorerna - och med hjälp av de nationella förvaltningsdeklarationerna, vilket redan har nämnts.
Olyckligtvis är det så att vissa länder fortfarande är lite mer frikostiga med EU-medel än med de egna, nationella medlen. Det tar emot mindre att shoppa med någon annans kreditkort än med det egna. Ni kommer emellertid inte undan räkningen, herr kommissionsledamot. Om ni och er efterträdare inte klarar av kontrollverksamheten kommer det inte bara att påverka budgetkontrollen i Europeiska unionen och Europeiska kommissionen själv negativt, utan också legitimiteten hos oss alla och hos vårt arbete.
Ni kan därför vara säker på att parlamentet verkligen kommer att hålla ögonen på er och er efterträdare i detta avseende.
Barbara Weiler
. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr Caldeira, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka Vítor Manuel da Silva Caldeira och hans arbetslag. Vi kommer att ha stor nytta av hans rapport i de överläggningar som ska leda till beviljande av ansvarsfrihet.
Jag har en känsla av déjà vu, eftersom rådet såvitt jag kan se återigen lyser med sin frånvaro, precis som förra året. Jag är kritisk till detta eftersom rådet, i egenskap av en av våra huvudsakliga gemenskapsinstitutioner, inte kan och inte borde stå utanför denna debatt.
Vi förväntar oss med rätta att alla medlemsstater ska tillämpa kontroll och öppenhet, men det förväntar vi oss också av våra egna institutioner, och rådet bär en del av ansvaret för vad som sker och inte sker i medlemsstaterna.
Oegentligheterna i budgetarna drabbar naturligtvis inte rådets budget lika hårt som de drabbar jordbrukssektorn, men vi kommer likväl också att ha frågor om offentlig upphandling, betalningsförseningar eller betalningsdröjsmål och upprepad överskattning. Vi kommer att diskutera detta med rådet under de närmaste veckorna.
Det stämmer att oegentligheter inte är samma sak som bedrägeri och att återkrävande av utbetalningar är ett användbart redskap. Ett annat bra redskap är förfarandet med offentliggörande (”naming and shaming”) på området för jordbrukspolitik, som har visat sig vara värdefullt i Bayern och i resten av Tyskland. Jag anser att vi bör fortsätta att tillämpa denna metod, eftersom det har framgått tydligt att de berörda medlemsstaterna och företagen hörsammar den.
Vi förväntar oss att det svenska ordförandeskapet kommer att vara berett att diskutera detta under de kommande dagarna och också ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman, herr Caldeira, herr kommissionsledamot! Jag vill tacka Europeiska revisionsrätten för dess beundransvärda arbete till förmån för de europeiska skattebetalarna.
I EU:s räkenskaper tillåts en felmarginal på 2 procent. Jag skulle säga att det framför allt är löner och andra administrativa kostnader som måste hanteras noggrannare. Vi får inte tillåta någon osäkerhet när det gäller dessa kostnader.
Men det finns andra kostnadsgrupper där det verkar vara svårt, eller till och med omöjligt, att klara en felmarginal på 2 procent. Enligt revisionsrätten är så mycket som 11 procent av de totala belopp som lagts på sammanhållningspolitiken belopp som inte skulle ha använts alls. Situationen har varit densamma de två senaste åren.
Eftersom situationen är den att tröskeln på 2 procent inte kan uppnås vill jag fråga om kommissionen eller revisionsrätten har tänkt på om siffran 2 procent bör ses över, så att vi inte år efter år behöver säga att vi absolut inte kommer att kunna klara denna tröskel, varken i år eller nästa år. I framtiden måste vi vara försiktigare och fungera mer kostnadseffektivt än vi gör i nuläget, och ansökningsförfarandet måste förenklas.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! En analys av revisionsrättens årsrapport om budgetgenomförandet för 2008 leder till slutsatsen att situationen har förbättrats jämfört med föregående år. Det är särskilt glädjande att budgetförvaltningen har kunnat förbättras markant. Vi har kunnat notera en mycket klar förbättring när det gäller utgifterna för jordbruk och landsbygdsutveckling, som utgör mer än 40 procent av EU:s budget. Detta är en avgörande förändring i jämförelse med tidigare rapporter. Det är resultatet av en reform och förenkling av GJP. Nu betalar vi ut medlen utifrån enkla tekniska krav.
Å andra sidan visar revisorerna upp några områden där det råder oenighet, eftersom de anser att 11 procent av de finansieringsansökningar som medlemsstaterna gjort på området för sammanhållningspolitik innehåller felaktigheter. Jag vill betona att jag talar om ansökningar. Många människor kanske har fått uppfattningen att dessa ogynnsamma uppgifter är en följd av vårdslöshet från kommissionens eller medlemsstaternas sida. Det kan mycket väl ligga någon sanning i detta, men enligt min uppfattning beror problemet på andra saker. Den huvudsakliga orsaken till det höga antalet finansiella brister på området för sammanhållningspolitik och regional utvecklingspolitik är förekomsten av alltför komplicerade och invecklade rättsliga förordningar, vilket revisorerna faktiskt medger i rapporten.
Jag uppmanar revisionsrätten att intensifiera samarbetet med sina kolleger i medlemsstaterna ytterligare. Avslutningsvis vill jag säga att vi i högre grad måste uppmärksamma problemet med utbildning och tillhandahållandet av bättre information till dem som gynnas av gemenskapspolitik och institutionell politik inom vilken särskilda program genomförs och förvaltas.
Sammanfattningsvis bör kommissionen enligt min uppfattning göra allt man kan för att framför allt förenkla finansiella bestämmelser, samtidigt som grundläggande övervakningsmekanismer som förebygger missbruk bevaras. De som mottar särskilda gemenskapsmedel brottas emellertid ofta med en skog av bestämmelser som inte är helt tydliga och som rent praktiskt gör det omöjligt att producera räkenskaper som helt skulle tillfredsställa revisorerna. I detta avseende måste det ske en förändring och jag betonar: förenkling och information, men också övervakning.
Georgios Stavrakakis
(EL) Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera revisionsrätten, och kommissionen, till ett utmärkt arbete, och säga att det gläder mig mycket att se att situationen i stort har förbättrats. Jag vill framför allt betona att det är första gången som jordbruksuppgifterna inte står på minus. Saker och ting ser generellt bättre ut, men det råder fortfarande problem med utgifterna för sammanhållningspolitiken, vilket ett flertal kolleger redan har hänvisat till. Jag känner mig dock riktigt optimistisk inför framtiden.
Vi måste också uppmärksamma de goda nyheterna. Systemet för att återkräva gemenskapsmedel fungerar: år 2008 återkrävdes 1,6 miljarder euro och fler återkrav kommer att göras, vilket är ett bevis på att systemet fungerar som det ska. Procentandelen bedrägerier är oerhört låg och har bara konstaterats i några få, isolerade fall. Problem förekommer bara i några få medlemsstater, vilket är ett bevis på att systemet fungerar bra i stort och att målen inom sammanhållningspolitiken håller på att uppnås.
På lång sikt måste det gemensamma förvaltningssystemet ses över och en större del av det slutliga ansvaret måste överföras på medlemsstaterna, vilket kommer att bidra till att förenkla bestämmelserna. Detta föreskrivs i artikel 310 i Lissabonfördraget, utifrån vilken ett samarbete mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna tillåts vid genomförande av budgeten, till skillnad från kommissionens nuvarande exklusiva behörighet.
Avslutningsvis vill jag påpeka att revisionsrättens budskap om behovet att förenkla bestämmelserna har nått fram till rådet och kommissionen, och jag hoppas verkligen att de förändringar ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Lambert van Nistelrooij
(NL) 2008 års rapport ger än en gång anledning till inträngande analys och åtgärder, bland annat från Europaparlamentets sida. Jag tackar er för rapporten. Detta tillvägagångssätt - detta samarbete - har lett till uppenbara förbättringar under de senaste åren.
Som samordnare för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) vill jag ändå kommentera ett par saker när det gäller regionalpolitiken i synnerhet. Stämmer det att felnivån på 11 procent inom regionalpolitiken grundar sig på dessa tre medlemsstater, och hur förhåller det sig till era beräkningar? Stämmer det att de flesta felen hittades inom den offentliga upphandlingen? Stämmer det att det är för tidigt för att rapporten ska avspegla förbättringarna när det gäller utgifter enligt den nya nu gällande förordningen för 2007-2013? Som ni vet har många förbättringar gjorts på det området under det senaste året. Om så är fallet, och mot bakgrund av dessa förändringar - dessa förbättringar i den nuvarande lagstiftningen - kan vi fortsätta att arbeta i linje med den uppåtgående tendensen av förbättringar under perioden fram till 2013.
Det är också viktigt att förbättringarna när det gäller införlivandet av EU:s lagstiftning genomförs i mycket högre grad i upphandlingsreglerna, att det sker förbättringar när det gäller tillämpningen och förmågan att övervinna hinder, särskilt i medlemsstaterna. När allt kommer omkring finns det stora motsättningar på detta område i förhållandet mellan europeisk och nationell nivå. Därför måste vi nämna de länder det gäller.
Siffran på 11 procent kommer då att kunna skifta från rött, vilket är oacceptabelt, till gult och slutligen till grönt. Det är därför medborgarna har valt oss, för att vi ska uppnå fler resultat och större klarhet inom detta område. Det är också med glädje jag godtar förslagen till förenklingar i er rapport.
Christel Schaldemose
(DA) Herr talman! Ett uppriktigt tack till revisionsrätten för en bra och mycket användbar rapport. När jag lyssnar till debatten här i dag kommer jag att tänka på ett danskt ordspråk som handlar om huruvida glaset är halvfullt eller halvtomt. Det är med andra ord en fråga om huruvida man är optimist eller pessimist. Jag tycker att det kanske finns allt för många här i dag som har varit allt för optimistiska. Även kommissionsledamoten har varit för optimistisk. Jag anser helt enkelt inte att detta är bra nog. Om en dansk finansminister hade varit ansvarig för denna budget, där mindre än hälften kan betraktas som felfri och där mindre än hälften - 47 procent - får grönt ljus, skulle ministern i fråga faktiskt ha blivit arbetslös.
Jag anser att det är djupt beklagligt att det fortfarande är så mycket som måste göras, och jag anser att det är djupt beklagligt att det går så långsamt som det gör. Jag inser att det är svårt och jag inser att reglerna kan vara mycket komplicerade. Jag inser också att det har gjorts framsteg, men det är inte bra nog. När man ser i vilken takt vi har förbättrat den gröna delen av budgeten kan man se att det går för långsamt. Jag uppmanar kommissionen att ta sin del av ansvaret. Ni har verktygen. Ni behöver reagera snabbare.
Monika Hohlmeier
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Fram till nu har Sammanhållningsfonden varit i fokus och det med rätta på grund av budgetens storlek. Nu vill jag emellertid peka på ett område där bara 2,7 miljarder euro förbrukades förra året, men som vållar stora problem.
Europeiska revisionsrätten, som jag här vill tacka varmt, har nästintill åstadkommit ett mästerverk, eftersom den har lyckats skapa klarhet i den splittrade förvaltningen inom området utvecklingsbistånd och tydligt fastställa de problem som fortfarande finns. Jag vill inte gå så långt som att säga att det inte finns någon allmän grund och tydliga strukturer på detta område, men det finns verkligen stora problem på området.
Det har skett förbättringar, t.ex. när det gäller betalningar för projekt, men ändå är det fortfarande så att ingen revision kan utföras av vissa projekt eftersom kvitton saknas, för att inte tala om att vissa kvitton för det första inte ens har lämnats, eller att det inte finns några möjligheter till uppföljningsrevisioner. Punkten budgetstöd innebär vidare särskilda problem eftersom det inte går att följa upp eller spåra pengarna och vad de används till. Jag anser att vi noga ska överväga att slutligen införliva Europeiska utvecklingsfonden (EUF) i den allmänna budgeten för att öka insynen och spårbarheten samt göra den mer lätthanterlig. På så sätt skulle vi kunna kombinera och samordna EUF med andra områden, till exempel utvecklingsbistånd, utrikespolitik, grannskapspolitik och annan politik inom samma område, så att vi kan få till stånd en fullständig och tydlig överblick. Detta är mitt förslag.
Andrea Cozzolino
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Som vi redan har konstaterat innehåller Europeiska revisionsrättens rapport för 2008 först och främst en del positiva nyheter: den procentandel av EU-utgifterna som utmärks av stora oegentligheter har minskat från 60 procent 2005 till 31 procent 2008. Detta är ett betydelsefullt resultat. Det signalerar ett positivt tillvägagångssätt som vi måste fortsätta att följa.
När det gäller strukturfonderna, och mer specifikt sammanhållningspolitiken, finns det fortfarande problem och svårigheter. Jag anser att vi bör koncentrera vår uppmärksamhet på dessa områden under de närmaste månaderna och åren.
När det gäller strukturfonderna leder systemen för förvaltning och övervakning för perioden 2007-2013 till strängare bestämmelser och bättre tillförlitlighet och tydlighet när det gäller utgifter samt ökad ansvarighet från medlemsstaternas sida, jämfört med revisionsrättens analys för perioden 2000-2006.
Revisionsrätten betonar starkt behovet av större förenkling. Därför behövs det göras mycket för att ytterligare förenkla reglerna.
Kvalitet när det gäller den ekonomiska tillväxten och insyn när det gäller användningen av gemenskapsresurserna är två mål i samma strid som vi måste utkämpa. Jag anser att vi måste uppnå detta genom att också de debatter som gäller oss själva, och framför allt de som gäller medborgarna, blir mer offentliga.
Sammanhållningspolitiken, strukturfonderna och regionalpolitiken är och kommer att förbli centrala inslag i det europeiska projektet. De har gett tyngd åt EU:s grundläggande värderingar. Vi måste tillsammans arbeta för att garantera effektivitet och insyn under de kommande åren.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag tackar revisionsrätten särskilt för att de denna förmiddag på ett mycket tydligt sätt har lagt fram innehållet i en omfattande rapport där vi får veta vad som är bra och vad som är dåligt - och som tur är inte sådant som är obehagligt, för i viss mån har vi fått ordning på det värsta i våra redovisningsmetoder.
Jag vill framför allt koncentrera mig på jordbruket som praktiskt taget har lämnats utanför denna debatt, eftersom det har fått ett relativt positivt utlåtande. Jag gör det för att jag vill varna för att vi kanske håller på att gå tillbaka till framtiden.
Det är värt att minnas denna förmiddag att jordbruket har förbättrats för att vi i stor utsträckning har frikopplat stödet från produktionen. Vi ger stödet direkt till aktiva jordbrukare, aktiva producenter, och därför har möjligheterna till felaktigheter minskat mycket.
Genom moduleringsmekanismen tar vi nu emellertid dessa pengar och använder dem inom området landsbygdsutveckling, som man har uttryckt stark oro för. Därför påpekar jag att vi kanske håller på att gå tillbaka till framtiden.
Jag är också bekymrad för hur vi kan svara för områden som vattenförvaltning, klimatförändring och biologisk mångfald. Tänk på hur komplicerade de regler som omger alla dessa områden kommer att bli - och det med rätta - om offentliga medel betalas ut i den riktningen, och hur svårt och kostnadskrävande det kommer att bli att följa dessa regler.
Vi tittar på en granskning av EU:s budget tack vare den tidigare brittiske premiärministern, Tony Blair, vars regering inte har något särskilt fläckfritt förflutet när det gäller de egna räkenskaperna.
Vidare kommer vi inom denna granskning att titta på hur pengarna används inom områden som revisionsrätten hyser tydlig oro för, särskilt områdena forskning och innovation. Låt oss därför vara mycket försiktiga så att det goda arbete vi har gjort inte omintetgörs av vad vi står i begrepp att göra.
Peter Jahr
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! När jag gick i skolan sade lärarna ofta: Förtroende är bra, kontroll är bättre.
(Talaren samtycker till att besvara en fråga från en annan ledamot i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Ingeborg Gräßle
(DE) Herr talman! Jag vill fråga er om ni lade märke till att Hans-Peter Martin, som har gett oss alla många råd, under denna viktiga debatt kom in i plenisalen kl. 10.00, talade kl. 10.09 och lämnade plenisalen kl. 10.12?
Peter Jahr
(DE) Jag påminns om två grundläggande regler från min barndom. Man sade till mig en gång i tiden: ”När någon talar med dig, låt honom tala färdigt. Om du ställer en fråga vänta åtminstone på svaret.”. Enligt den principen hade det varit trevligt om han hade stannat i plenisalen så att han kunde följa debatten i parlamentet. Det är min åsikt.
De kontroller och förbättringar som revisionsrätten föreslår är ett viktigt bidrag till en mer effektiv och ekonomisk användning av EU:s medel. Som ledamot med intresse för jordbruk är jag särskilt nöjd över att användningen av medlen på jordbruksområdet bedömdes positivt, och att man i det stora hela inte hittade några betydande felaktigheter. Det är emellertid i det stora hela och det är exakt där problemet ligger. Det finns ett talesätt inom jordbruket att sjön var i genomsnitt en halv meter djup, men kon drunknade ändå. Med andra ord, när allting är rätt i det stora hela och när en förkrossande majoritet av länderna kan tillämpa de administrativa föreskrifterna riktigt, det är i synnerhet då som vi måste ta itu med de länder som inte lyder order, skurkarna. Det är viktigt att nämna namnen i detta avseende. Herr talman! Ge inte upp. Ni kan vara mer precis i det ni säger och parlamentet kommer att ge er sitt stöd.
Situationen beträffande felfrekvensen inom landsbygdsutvecklingen är något annorlunda. Även om felfrekvensen är lägre än förra året är den fortfarande betydligt högre än inom jordbruksutgifterna. I detta sammanhang måste jag emellertid säga att de flesta problem som upptäckts beror på felaktig tillämpning och bristande förståelse av komplicerade EU-förordningar. Detta behöver inte innebära att pengar slösas bort. Vi måste alla samarbeta för att förändra och förbättra EU-förordningarna så att medlemsstaterna lättare kan tillämpa dem.
Sophie Briard Auconie
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! I revisionsrättens rapport för 2008 drar man slutsatsen att det har skett en generell förbättring av lagligheten och korrektheten i EU:s budgettransaktioner. I rapporten framhålls likväl att de utgifter som är knutna till sammanhållningspolitiken fortfarande är problematiska eftersom det området innehåller flest fel.
De medel som står till förfogande för sammanhållningspolitiken utgör nästan en tredjedel av EU:s budget. Sammanhållningspolitiken är ett av de mest grundläggande och också ett av de mest symboliska politikområdena i den europeiska integrationen och i solidaritetsprincipen som spelar en central roll i integrationen.
Därför måste vi kräva och se till att förfarandena tillämpas rätt. Vi måste emellertid ta hänsyn till de speciella särdragen i sammanhållningspolitiken som är mycket decentraliserad och därför förvaltas av de regionala myndigheterna i medlemsstaterna. De fel som revisionsrätten har konstaterat beror inte på försök till fusk från projektinitiativtagarnas sida, utan på att villkoren för att beviljas bidrag är så komplicerade.
Jag anser därför att lösningen inte är att göra förfarandena besvärligare utan att förenkla dem både på gemenskapsnivå och i medlemsstaterna. På gemenskapsnivå diskuterar man åtgärder för förenkling i rådet och parlamentet. På nationell nivå arbetar jag personligen med att förenkla de franska förfarandena i nära samarbete med förtroendevalda samt nationella och lokala beslutsfattare.
I denna tid av ekonomisk nedgång skulle det vara särskilt olyckligt om projektinitiativtagarna, som fortfarande är många, hade svårt att få tillgång till de EU-medel som står till deras förfogande.
Ville Itälä
(FI) Fru talman! Vi behandlar en viktig fråga och jag vill för det första säga att förvaltningen av budgeten har blivit mycket bättre. Det finns emellertid problem och jag vill nämna ett par av dem.
Det första är institutionernas politik för byggnader och fastigheter. När jag utarbetade 2008 års budget för parlamentet och andra institutioner lade jag märke till att det inte stod helt rätt till inom detta område. Jag hoppas att vi kan få till stånd en grundlig utredning av varför det pris som betalas för institutionernas fastigheter och byggnader är högre än det genomsnittliga marknadspriset. När utredningen är färdig kommer vi att veta om det finns några tveksamheter när det gäller allt detta eller, alternativt, att allt är som det ska.
Den andra fråga som jag vill göra er uppmärksamma på är situationen beträffande Rumänien och Bulgarien, vilket redan har nämnts här. Vi känner till problemen, och vi måste hitta sätt att hjälpa Rumänien och Bulgarien så att saker och ting kan ordnas upp. Detta är också en politisk fråga. Vad är det egentligen för mening med utvidgningen om vi godkänner länder som medlemmar som inte kan organisera förvaltningen av sina budgetar på ett tillfredsställande sätt?
Den tredje frågan gäller framför allt externa åtgärder knutna till FN, fast vi måste hur som helst kunna utföra kontroller så att allmänheten vet att allting är i sin ordning.
Framför allt måste vi emellertid inse att antalet områden utan fel har ökat, och för det måste vi tacka kommissionsledamot Siim Kallas och Europeiska revisionsrätten. De har båda gjort ett utmärkt arbete.
(Applåder)
Seán Kelly
(EN) Fru talman! En enkel fråga. Det har sagts att många av oegentligheterna beror på bristande förståelse av förfarandena och föreskrifterna.
Erkänner ni att det förhåller sig så? Om så är fallet, hur stor procentandel av oegentligheterna skulle bero på denna olyckliga situation och inte på att man avsiktligt bryter mot reglerna?
Ivailo Kalfin
(BG) Jag vill också först och främst gratulera företrädarna för Europeiska revisionsrätten till den rapport som de har lagt fram, och kommissionsledamot Siim Kallas för den påtagligt mycket förbättrade ansträngningen från Europeiska kommissionens sida när det gäller EU:s utgifter. Eftersom jag kommer från Rumänien kan jag se på nära håll att kommissionen är oerhört sträng när det gäller hur medlen används och dess åtgärder har utan tvekan betydelse. Jag vill ta upp en fråga som hänger samman med att detta är den sista rapporten från Europeiska revisionsrätten enligt de nuvarande fördragen. Rapporten nästa år kommer att vara grundad på Lissabonfördraget. Det innebär ett antal frågor som har ställts och som ännu inte har fått tillfredsställande svar, bland annat angående utarbetandet av budgeten och förfarandena för att använda budgeten. Jag anser att alla institutionerna, bland annat Europaparlamentet, jämte rådet och Europeiska kommissionen naturligtvis, för att inte tala om Europeiska revisionsrättens aktiva deltagande, ska göra sitt bästa för att komma med ett svar på dessa frågor så att vi tänker på samma sätt när det gäller dem.
Jean-Pierre Audy
(FR) Fru talman! Jag tar inte till orda i enlighet med ögonkontaktförfarandet. Jag vill bara beklaga att rådets bänk är hopplöst tom. Rådet är en budgetansvarig myndighet och vi konstaterar också att vi har många problem i medlemsstaterna. Jag ville beklaga detta, fru talman.
Bart Staes
(NL) Jag har varit närvarande under hela debatten. En av de viktigaste frågor jag har hört - och jag vill uttryckligen be herr Caldeira att noga förklara detta - är frågan om hur situationen ser ut när det gäller de 11 procent inom sammanhållningspolitiken som inte skulle ha betalats ut. Man har gett olika förklaringar till detta i debatten. En del har sagt 4 miljarder euro, andra har sagt 2 miljarder euro, och så vidare. Jag anser att det är oerhört viktigt för att kunna inleda ansvarsfrihetsförfarandet att ni förklarar klart och tydligt för oss vad som verkligen innefattas här. Jag vill också framföra ett särskilt tack till kommissionsledamot Kallas för det arbete han har lagt ned under de senaste åren. Jag tror att budgetkontrollutskottet alltid har upplevt samarbetet med er som mycket konstruktivt. Vi har inte alltid varit överens, men ni kommer förmodligen snart att få ett nytt mandat i den nya kommissionen, en ny post, och jag önskar er lycka till med den.
Talmannen
Jag vill säga till herr Martin att jag har sett att han begärt ordet för ett personligt uttalande, och att jag kommer att ge honom ordet, men i enlighet med arbetsordningen kommer jag att göra det i slutet av debatten och efter kommissionen.
Edit Herczog
(HU) Fru talman! Jag är helt överens med Jean-Pierre Audy. Rådet lyser med sin frånvaro, liksom ledarna för de politiska grupperna. Som vice ordförande för gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet har jag märkt att ordförandena för de andra grupperna inte heller tyckte att denna debatt var viktig. Rådet väcker emellertid mest uppmärksamhet genom sin frånvaro.
Vítor Manuel da Silva Caldeira
Fru talman! Jag vill allra först tacka alla ledamöter som har yttrat sig. Deras kommentarer kommer med säkerhet att uppskattas mycket av alla som arbetar vid revisionsrätten och som ligger bakom den rapport som lagts fram i dag.
På den tid som jag tilldelas i en så intensiv och intressant debatt är det lite svårt att besvara alla de frågor som har ställts direkt till mig. Jag vill först ta upp frågan från Cornelis de Jong, som undrade om jag var nedslagen över att som ordförande för revisionsrätten inte kunna lämna en positiv revisionsförklaring. Mitt svar är att som revisor ska det bli mig ett sant nöje att få lämna ett sådant uttalande när det är dags, men det är inte revisorernas arbete att känna sig nöjda med de uttalanden de lämnar. Revisorer måste basera sina uttalanden på en hållbar grund som bygger på uppgifter från fältet.
För att vara helt uppriktig föredrar jag som revisor att lämna ett uttalande som det vi har lämnat i år. Jag ska inte säga till Jean-Pierre Audy om det är ett positivt eller negativt uttalande, men det är ett realistiskt uttalande som belyser vilka framsteg som har gjorts. Vi har sett att det varit en kraftig minskning av antalet fel inom vissa områden, särskilt inom jordbruksområdet, men det finns också områden där det behövs större noggrannhet. Därför föredrar jag att som revisor vara realistisk framför att vara optimistisk eller pessimistisk.
Jag anser att vårt budskap ska förstås på detta sätt när det gäller den framtida utvecklingen. Flera ledamöter har frågat vad som kan göras för att lösa problemen. Revisionsrätten har i denna rapport och i tidigare rapporter bidragit genom att påpeka att rekommendationerna när det gäller att förbättra systemen för övervakning och kontroll i medlemsländerna är viktiga, och genom att fastslå att det, när det gäller kommissionen, är lika viktigt att förenkla regelverket, vilket innebär att inte göra saker mer komplicerade än de behöver vara. Vi kan inte gå från ett stadium där vi vill göra allt och kontrollera allt - vilket kräver orimliga kontroller - till ett stadium där det inte finns någon övervakning alls. Då kommer vi inte att kunna hitta rätt balans så att vi kan uppfylla målen för politiken.
Flera av er har sagt att rapporten inte nämner hur effektivt medlen används. Har de få fel eller oegentligheter som har upptäckts gjort att projekt inte har genomförts? Naturligtvis ska revisionsrätten i sina rapporter lämna ett uttalande om de finansiella redovisningarna - och detta är ett klart positivt uttalande - och om de underliggande transaktioner som ligger till grund för räkenskaperna. Detta handlar om huruvida transaktionerna överensstämmer med de regler som de ska följa.
Revisionsrätten förser emellertid också er, och särskilt de berörda parlamentsutskotten och budgetkontrollutskottet, med alla rapporter som rör politikens effektivitet samt frågan om huruvida medlen inom de olika områdena används rätt. Jag hoppas att ni hittar meningsfull information i dessa rapporter när det gäller vad som kan göras bättre inom ramen för politiken. Som det emellertid framhålls i rapporten - och jag betonade detta i mitt anförande - är det viktigt att gripa detta tillfälle som reformen av budgetförordningen och den nya budgetplanen erbjuder oss för framtiden, och den möjlighet som budgetreformen erbjuder oss att överväga vissa grundläggande frågor.
Fru talman! Låt mig få sluta med att säga att vår metod följer internationella revisionsstandarder. Vi anser att våra stickprov är väl valda för att vi ska kunna dra våra slutsatser. Jean-Pierre Audy ställde följande fråga: Är era stickprov tillräckligt stora? Svaret är ja. Om vi hade mer resurser är det naturligtvis möjligt att vi skulle kunna göra mer arbete, men våra resurser är begränsade och vi är ålagda att omsorgsfullt förvalta våra resurser.
Till slut några ord om den roll som revisionsrätten och revisionsrätterna i medlemsstaterna kan spela i framtiden. Vi samverkar alltid med revisionsrätterna i medlemsstaterna och med de nationella revisorerna genom att samarbeta med varandra och lita på varandra. Detta tillvägagångssätt föreskrivs i fördraget - och bekräftas på nytt i Lissabonfördraget - och genom att följa det gör vi vårt bästa för att se till att vi på det hela taget kan tillföra mervärde till den externa revisionens roll i EU.
Detta är mina mycket kortfattade avslutande kommentarer, fru talman, eftersom jag inte vill uppta för mycket av er tid.
(Applåder)
Siim Kallas
Fru talman! Tack för denna debatt och för de vänliga ord som riktats till kommissionen. Jag har två punkter som gäller det förflutna, från 2008 och de senaste åren. För det första har en viktig fråga betonats: insyn. Jag vill påminna er om att vi tillsammans har gjort ett stort genombrott. Alla uppgifter om mottagare av EU-medel är nu offentliga och detta har också varit en av de största förändringarna under denna period.
Den andra frågan som gäller det förflutna är att vi bland annat har diskuterat hur mycket pengar som har förlorats och hur mycket pengar som ska återbetalas. Jag vill belysa detta med en siffra från vad som har en mycket komplicerad rubrik. Det är i bilaga VI till vår sammanfattande rapport och är ”sammanställningen av belopp där man avstått från inkassering”, vilket faktiskt innebär pengar som är helt och oåterkalleligt förlorade. I 2008 års sammanfattande rapport uppgick detta belopp till 18 380 363,22 euro vilket är mindre än 0,01 procent av EU:s budget. Detta har gått förlorat. Vi har diskuterat alla dessa miljarder i strukturfonderna som inte har förvaltats rätt, men en del återbetalas till slut. Processen är inte perfekt och vi måste arbeta hårt på detta och ibland rättas fel till. Det är en lång process och vi måste ta den på mycket stort allvar.
Nu ett par punkter som gäller framtiden. Inom kort kommer vi att inleda diskussionerna om den nya budgetförordningen och den nya budgetplanen. Väldigt många frågor är knutna till denna process. De nationella förklaringarna och medlemsstaternas medverkan behöver en starkare rättslig grund. Vi kan säkert fortsätta med den förenkling som har diskuterats så mycket och så många gånger här. Som ordförande Vítor Manuel da Silva Caldeira redan har sagt är målen fastställda genom mer än 500 program som godkänts av kommissionen, parlamentet och rådet. Varje program har sin egen rättsliga grund, sina egna mål, och allting måste bedömas, bland annat de pengar som har betalats ut enligt dessa mål. Det är en kärnfråga.
Vid det senaste plenarsammanträdet när vi diskuterade ansvarsfriheten för 2007 var en åsikt att minska antalet program och att ha större projekt och större program som är mycket enklare att övervaka. Detta är en kärnfråga och, som en ledamot sade när det gäller landsbygdsutvecklingen, kan man inte bedöma mål - särskilt inte i externa åtgärder där man har mycket politiska mål - och säga att dessa mål har uppnåtts. Detta är en kärnfråga, men en fråga inom ramen för de framtida diskussionerna om budgetförordningen.
När det gäller dialog, vilket underströks här som viktigt, måste jag säga att vi har gjort vårt bästa för att ha en bra dialog med parlamentet, budgetkontrollutskottet och revisionsrätten. Jag tycker själv om att diskutera allt med människor med andra åsikter, andra inställningar och andra värderingar. Det är en naturlig del av livet. Vad jag inte tycker om är att en del människor avsiktligt och ständigt använder felaktiga sakuppgifter. Man kan inte ha en dialog när sakuppgifterna inte är riktiga. Vi kan ha olika värderingar, olika tolkningar och olika uppfattningar, men sakuppgifterna måste vara riktiga. Jag önskar verkligen att denna princip också kommer att respekteras i vår dialog i framtiden.
(Applåder)
Talmannen
Herr Martin! Vill ni yttra er vid slutet av denna debatt?
Hans-Peter Martin
(DE) Fru talman! Jag är ledsen att jag måste utnyttja detta tillfälle för ett personligt uttalande, som jag enligt föredragningslistan har tilldelats tre minuter för. Jag kommer emellertid inte att behöva tre minuter.
Jag intog en mycket konstruktiv hållning i mitt anförande, och i debatten påpekade jag mycket konstruktivt vad som nu skulle kunna göras från denna nya utgångspunkt. För att komma fram till denna bedömning följde jag debatten i förmiddags mycket uppmärksamt. Jag var i plenisalen mycket tidigare än min kollega påstod, lämnade senare och är nu här igen. Jag beklagar verkligen att Ingeborg Grässle tydligen anser att det är nödvändigt att ägna sig åt personangrepp som faktiskt är slag under bältet. Jag skulle vilja att hon var konstruktiv, och jag skulle vilja se färre felaktiga historier från henne i den tyska tidningen Bild Zeitung. Jag skulle föredra att få höra konstruktiva förslag på hur vi kan rädda situationen och hur revisionsrätten kan få möjlighet att göra detta. Dessutom är det mycket beklagligt att Ingeborg Grässle, i synnerhet, i onödan gör arbetet svårare för de grupplösa ledamöterna, diskriminerar oss, hindrar oss från att få information, inte låter oss få möjlighet att arbeta med anställd personal och dessutom anser att det är värt besväret att angripa oss utifrån felaktiga uppgifter. Ni borde lära er demokrati, fru Grässle.
Talmannen
Vi slutar där. Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elisabeth Köstinger  
Det finns visserligen fortfarande betydande brister inom vissa områden, särskilt när det gäller sammanhållningspolitiken, men minskningen av felfrekvensen inom området jordbruk och naturresurser till under 2 procent ger mig anledning att se optimistiskt på framtiden. Särskilt mot bakgrund av att detta område står för större delen av EU:s utgifter kan den förhållandevis låga felfrekvensen på 2 procent ses som tillfredsställande. I framtiden bör vi koncentrera alla våra ansträngningar på två områden. Det första området är samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna. Målet här är att upptäcka oriktiga och felaktiga uppgifter inom alla de olika utgiftsområdena och att rätta till felen. Det andra området innebär förbättring av EU:s metoder för att betala ut EU-pengar till medlemsstaterna och att återvinna pengarna från dem.
Véronique Mathieu  
Jag vill gratulera revisionsrätten till årsrapporten om genomförandet av EU:s budget för budgetåret 2008. Jag skulle vilja fästa er uppmärksamhet på det avsnitt som rör Europeiska unionens organ, där revisionsrätten fastslår att den har lämnat ett uttalande utan reservation för alla de organ som granskats, med undantag av Europeiska polisakademin (Cepol).
I detta sammanhang är det relevant att minnas att vi stod inför en liknande situation i samband med ansvarsbefrielsen 2007. Revisionsrätten offentliggjorde en rapport som innehöll en revisionsförklaring med reservationer beträffande Cepols räkenskaper och underliggande transaktioner, som särskilt visade att anslag hade använts för att finansiera privata utgifter. Föredraganden, följd av budgetkontrollutskottet, begärde att beslutet om beviljande av ansvarsfrihet för Cepol skulle skjutas upp. Vid omröstningen i kammaren den 23 april 2009 avslogs detta förslag med 226 röster för och 230 mot, med en omfattande mobilisering av den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet samt gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen.
Med tanke på att revisionsrätten i dag har lyft fram ytterligare problem beträffande Cepol är det nödvändigt att vi erkänner det uppenbara misstag som begicks när ansvarsfrihet beviljades i april genom att parlamentet röstade mot föredragandens och det ansvariga utskottets åsikt.
