Työajan järjestäminen (keskustelu) 
Puhemies
(ES) Esityslistalla on seuraavana työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun direktiivin 2003/88/EY muuttamisesta (10597/2/2008 - C6-0324/2008 - (Esittelijä: Alejandro Cercas)
Alejandro Cercas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, työaikadirektiivin tarkistaminen on kiinnittänyt miljoonien eurooppalaisten huomion ja aiheuttanut heille huolta. Meidän mielestämme neuvoston ehdotus on valtava poliittinen ja oikeudellinen virhe.
Mietimme usein, miksi kansalaiset ovat tyytymättömiä toimielimiimme, vaaleihimme ja poliittiseen ohjelmaamme. Nyt meillä on selkeä selitys: tarvitsee vain katsoa suunnatonta kuilua neuvoston ehdotusten ja kolmen miljoonan lääkärin ja kaikkien 150 miljoonaa työntekijää edustavien Euroopan ammattiliittojen näkemysten välillä.
Toivon, että ette pidä tätä - parlamentin vastustusta - takaiskuna vaan pikemminkin mahdollisuutena saada uudelleen yhteys kansalaisten huoliin, jotta ihmiset voivat nähdä, että kun puhumme Euroopan sosiaalisesta ulottuvuudesta, emme lausu vain tyhjiä sanoja tai tee valheellisia lupauksia.
48 tunnin työviikko on hyvin vanha pyrkimys. Se luvattiin Versaillesin sopimuksessa, ja se oli ensimmäisen ILOn yleissopimuksen aihe.
Pyrkimys tehdä työtä elääkseen eikä elää tehdäkseen työtä johti Euroopassa tuotannon paranemisen kunniakkaaseen kierteeseen, ja työntekijät saivat lisää vapaa-aikaa. Emme voi palata tähän toimintamalliin.
Globalisaation pelot ja yritykset saada vertailukelpoisia etuja näyttävät saavan toimielimet muuttamaan mielensä ja unohtamaan, että voitamme taistelun vain oivallisuudella.
Neuvoston asema on täysin vastakkainen kuin parlamentin. Meidän mielestämme parlamentin kannan käsittelemiseen on hyviä syitä.
Ensimmäinen on se, että opt-out-järjestely on vastoin perustamissopimuksen periaatteita ja kirjainta.
Toiseksi, säännön soveltamatta jättäminen ei osoita säännön joustavuutta, vaan sillä vain kumotaan laki täysimääräisesti, tehdään kansainvälisistä yleissopimuksista ja normeista merkityksettömiä ja viedään työelämän suhteet takaisin 1800-luvulle.
Kolmas on se, että yksilötason henkilökohtainen oikeuksista luopuminen on pettämätön tapa heittää yhteiskunnan heikoimmat jäsenet erittäin epäinhimillisiin hyväksikäyttötilanteisiin.
Viimeinen syy on se, että sallimalla jäsenvaltioiden tehdä kansallisia poikkeuksia EU:n lainsäädäntöön avataan ovet maidemme väliselle sosiaaliselle polkumyynnille.
Useat tutkimukset osoittavat miten valtavaa haittaa opt-out-järjestelyn käyttö on aiheuttanut työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle. Samat tutkimukset osoittavat, miten sillä vaikeutetaan naisten työnsaantia ja uran luomista, ja miten sillä vaikeutetaan työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista.
Tämä ehdotus direktiiviksi on siksi huonompi kuin tällä hetkellä voimassa oleva direktiivi. Tulevaisuudessa opt-out-järjestely ei olisi väliaikainen yksittäinen poikkeus vaan pysyvä yleinen sääntö, ja mikä vielä tärkeämpää, se sallittaisiin vapauden ja yhteiskunnallisen edistyksen nimissä.
Toinen merkittävä puute koskee terveydenhuoltohenkilökunnan oikeuksia. On todella valtavaa vääryyttä, että niiden, jotka huolehtivat miljoonien työntekijöiden terveydestä ja turvallisuudesta, pitäisi lopettaa laskemasta päivystysaikaansa. Tämän järjettömyyden lisäksi heikennetään oikeutta korvaaviin lepojaksoihin työjaksojen jälkeen.
Pyrimme saamaan neuvoston kanssa aikaan sopimukseen, jotta voisimme tuoda tähän täysistuntoon kompromissiratkaisun, mutta se ei ollut mahdollista. Te ja neuvosto ette ole halukkaita neuvottelemaan, ja te haluatte yhteisen kantanne etenevän ilman, että siitä muutetaan hitustakaan.
Toivon, että parlamentti pysäyttää keskiviikkona nämä neuvoston aikomukset. Siten se osoittaa koko Euroopalle, että parlamentti on hengissä ja sitoutunut Euroopan jatkuvaan yhdentymiseen unohtamatta sosiaalista ulottuvuutta ja lääkärien, työntekijöiden, naisten ja yleisesti Euroopan kansalaisten oikeuksia.
Toivon myös, että komission tuen ja hyvien yksikköjen avulla voimme sitten aloittaa sovittelun ja rakentaa kompromissin, jonka molemmat lainsäätäjät voivat hyväksyä. Meidän on varmistettava, että neuvosto suhtautuu vakavasti joustoturvaan ja työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseen.
Meillä on tilaisuus. Käytetään sitä mahdollisimman hyvin kuroaksemme umpeen valtava kuilu meidän ja Euroopan kansalaisten välillä.
(Suosionosoituksia)
Valérie Létard
neuvoston puheenjohtaja. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa Alejandro Cercas, hyvät parlamentin jäsenet, olemme kokoontuneet tänne tänä iltana keskustelemaan aiheesta, joka on pitänyt meidät kiireisinä nyt jo monen vuoden ajan, aiheesta, joka on tärkeä kaikille eurooppalaisille työntekijöille, nimittäin työaikadirektiivin tarkistamisesta.
Euroopan parlamentille tänään esitetty teksti on kompromissi, joka saatiin aikaan 9. kesäkuuta pidetyssä neuvoston kokouksessa Slovenian puheenjohtajakauden aikana. Tämä kompromissi koski sekä työaikadirektiiviä että vuokratyödirektiiviä. Neuvosto hyväksyi sen uskoen lujasti, että se on askel eteenpäin Euroopan työntekijöiden tilanteen osalta, ja tämä koskee sen molempia ulottuvuuksia.
Toisaalta vuokratyödirektiivissä yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta ensimmäisestä päivästä lähtien tulee sääntö Euroopassa. Se on askel eteenpäin miljoonille tällä alalla työskenteleville ihmisille. Euroopan parlamentti hyväksyi lisäksi tämän direktiivin lopullisesti 22. lokakuuta, ja kiitän tätä päätöstä, koska sillä parannetaan vuokratyöntekijöiden tilannetta 17 jäsenvaltiossa, joiden kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta ensimmäisestä päivästä lähtien.
Työaikaa koskevalla kompromissilla otamme toisaalta käyttöön vakuudet, joilla pyritään säätämään kehyksestä vuoden 1993 opt-out-järjestelylle, joka pantiin täytäntöön rajoituksetta ja ilman aikarajaa. Tekstissä säädetään nyt olosuhteista riippuen 60 tai 65 tunnin rajasta verrattuna aikaisempaan 78 viikkotunnin rajaan.
Sillä tehdään myös mahdottomaksi se, että yksilötason opt-out-järjestelyä koskeva sopimus allekirjoitetaan neljän viikon sisällä siitä, kun työntekijä on palkattu, ja siinä otetaan käyttöön ammattientarkastuksen parempi valvonta. Haluaisin lisätä, että neuvoston yhteisessä kannassa otetaan käyttöön yksiselitteinen opt-out-järjestelyn tarkistuslauseke. Viimeiseksi haluaisin huomauttaa, että Slovenian kompromissin nojalla voidaan ottaa huomioon päivystysaikaa koskevat erityiset olosuhteet. Se auttaa monia maita, erityisesti terveydenhuoltoalan osalta.
Työaikadirektiivin tarkistus on tietysti kompromissi ja, kuten kaikissa kompromisseissa, meidän on pitänyt jättää pois joitakin alkuperäisiä tavoitteitamme. Ajattelen erityisesti opt-out-järjestelyn poistamista, jota Ranska ja muut maat puolustivat, mutta se oli vähemmistön kanta, eikä meillä ollut tarpeeksi valtaa saada sitä neuvostossa läpi.
Nyt, kun äänestätte toisesta käsittelystä, on tärkeää, että muistatte, minkä pitäisi olla meidän yhteinen tavoitteemme: sellaisen tekstin aikaansaaminen, jonka kaikki voivat hyväksyä, välttämällä mahdollisuuksien mukaan sovittelumenettelyä. Parlamentin ensimmäisen käsittelyn kannan ja neuvoston yhteisen kannan välillä on tietysti huomattava kuilu, mutta parlamentin on tunnustettava, että joidenkin jäsenvaltioiden on kiireesti ratkaistava päivystysaikaa koskeva ongelma, että Slovenian kompromissi sisältää etuja työntekijöille ja että neuvostossa ei saada aikaan enemmistöä, joka vaaditaan vuodesta 1993 alkaen rajoituksetta voimassa olleen opt-out-järjestelyn poistamiseen.
Haluaisin tulevien keskustelujenne osalta kiinnittää huomionne erityisesti kahteen kohtaan.
Neuvoston tavoite päivystysajan määrittelyn osalta ymmärretään usein väärin. Pyrkimyksenä ei ole kyseenalaistaa työntekijöiden saavutettuja etuja vaan mahdollistaa olemassa olevan tasapainon suojeleminen tietyissä jäsenvaltioissa. Euroopan parlamentin keskustelut voisivat antaa hyödyllisen näkemyksen tähän uuteen määritelmään liittyvistä asioista.
Neuvoston aikomuksena ei ole vesittää tai vähentää ihmisten oikeuksia. Se päinvastoin pyrkii säilyttämään olemassa olevan tasapainon jäsenvaltioissa, tasapainon, joka koskee päivystysajan laskemista erityisellä tavalla, jotta voidaan laskea ne jaksot, jolloin kyseisenä aikana ei työskennellä.
Opt-out-järjestelyn tarkistuslausekkeen osalta meidän on päästävä lopputulokseen, jossa ei ole voittajia eikä häviäjiä, koska puolueettomasti sanoen, voiman tasapaino ei salli sitä. Slovenian kompromississa säädetään direktiivin tarkistuksesta arviointikertomuksen jälkeen, kuuden vuoden sisällä. Kaikki on siten auki, ja siksi kehotan tekemään välirauhan tästä opt-out-kysymyksestä.
Tänä iltana Euroopan parlamentilla on vastuullinen tehtävä. Äänestyksenne määrittelee tämän vuodesta 2004 alkaen käsiteltävänä olleen asian tuloksen. Toivon, että nyt alkavassa keskustelussa hylätään kaikki ajatukset vastakkainasettelusta ja otetaan huomioon neuvoston lujat tavoitteet sellaisina kuin ne on yhteisessä kannassa esitetty.
Olen vakuuttunut siitä, että tässä hengessä voitte tasoittaa tietä tasapainoisen ratkaisun pikaiselle aikaansaamiselle.
Vladimír Špidla
komission jäsen. - (CS) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ymmärrän täysin monet pelot, joita tämän monimutkaisen ja merkittävän asian osalta on ilmaistu. Tärkein kysymys on, pysyykö parlamentti vuonna 2005 ensimmäisessä käsittelyssä hyväksymässään ja esittelijän ehdotuksessa toistetussa näkemyksessä vai aikooko parlamentti muuttaa kantaansa vastauksena neuvoston viime vuoden syyskuussa hyväksymään yhteiseen näkemykseen.
Haluaisin tehdä lyhyen yhteenvedon useista kohdista, jotka mielestäni ovat merkityksellisiä keskusteltaessa työajasta. Ensinnäkin uskon lujasti, että tämän direktiivin työstäminen uudelleen on merkittävä ja kiireellinen tehtävä. Julkiset palvelut ympäri Eurooppaa pyytävät meitä selkeyttämään päivystysaikaa koskevaa oikeudellista tilannetta. Se oli tärkein direktiivin tarkistamista puoltava tekijä. Muutaman viime vuoden ajan jatkunut epävarmuus on vaikuttanut hyvin kielteisesti sairaaloiden, ensiapuasemien ja laitoshoidon järjestämiseen sekä terveysongelmista kärsivien ihmisten tukipalveluihin. Kaikkia meitä on pyydetty tekemään jotakin tälle asialle. Keskus- ja aluehallintoviranomaiset, järjestöt, yksittäiset työntekijät, yksityishenkilöt ja Euroopan parlamentti ovat esittäneet meille samankaltaisia pyyntöjä.
Toiseksi, tämä on hyvin merkittävä neuvostoa ja parlamenttia jakava asia, erityisesti opt-out-järjestelyn tulevaisuuden osalta. Tunnen hyvin kannan, jonka parlamentti omaksui tästä kysymyksestä ensimmäisessä käsittelyssä. Haluaisin huomauttaa, että komissio teki vuonna 2005 joitakin perustavanlaatuisia muutoksia lainsäädäntöluonnokseensa ja ehdotti opt-out-järjestelyn lopettamista. Se tehtiin vastauksena parlamentin ensimmäisen käsittelyn näkemyksiin, ja komissio on pyrkinyt puolustamaan tätä kantaa neuvoston kanssa neljä vuotta käytyjen kiihkeiden keskustelujen aikana.
Mielestäni meidän on kuitenkin käsiteltävä tilanteen tosiasioita. Vuonna 2003 vain neljä jäsenvaltiota käytti opt-out-järjestelyä, mutta nyt sitä käyttää 15 jäsenvaltiota. Ja yhä useammat jäsenvaltiot haluavat säilyttää mahdollisuuden käyttää sitä tulevaisuudessa. Neuvoston päätökseen johtaneet tekijät ovat selkeitä. Opt-out-järjestely on nyt vakiinnutettu nykyisellä direktiivillä, ja jos parlamentti ja neuvosto eivät pysty sopimaan sen poistamisesta, se pysyy voimassa rajoituksetta, nykyisen sanamuodon mukaisesti.
Ensisijainen tavoitteeni direktiivin uudelleenlaatimisen osalta on siksi varmistaa, että opt-out-järjestelyä ympäri Eurooppaa käyttävät monet työntekijät voivat saada asianmukaista työsuojelua. Tämän takia katson, että on tärkeää keskittyä todellisiin ehtoihin, joilla taataan valinnanvapaus työntekijöille, jotka päättävät käyttää opt-out-järjestelyä, ja varmistetaan samalla opt-out-järjestelyä käyttävien työntekijöiden turvallisuus ja terveydensuojelu sekä keskimääräisen työtuntimäärän ehdoton raja. Yhteinen lähestymistapa sisältää myös tämän.
Yhteinen lähestymistapa sisältää myös erityisiä hyvin muotoiltuja säännöksiä opt-out-järjestelyn tulevalle tarkistamiselle. Monet opt-out-järjestelyn äskettäin käyttöön ottaneet jäsenvaltiot tekivät niin pääasiassa päivystysaikaan liittyvistä syistä. Nämä jäsenvaltiot saattavat mahdollisesti arvioida uudelleen opt-out-järjestelyn käytön, kunhan ne ymmärtävät kaikkien niiden muutosten vaikutuksen, jotka teemme päivystysajan osalta.
Haluaisin päättää puheenvuoroni sanomalla, että olen tietoinen parlamentin ja neuvoston näkemysten eroista työajan osalta. Ei ole helppoa saada aikaan sopimusta parlamentin ja neuvoston välillä, eikä meillä ole paljon aikaa jäljellä nykyisellä toimintakaudella. Minun mielestäni se on kuitenkin tehtävä, jonka merkitys on perustavanlaatuinen.
Luulen, että Euroopan kansalaisten on vaikeaa ymmärtää, miksi EU:n toimielimet, jotka ovat onnistuneet tekemään yhteistyötä rahoituskriisin ongelmien ratkaisemiseksi, eivät pysty laatimaan selkeitä ja tasapainoisia sääntöjä työajasta. Meidän ei pitäisi unohtaa, että neuvostolta vei neljä vuotta saada kompromissi aikaan. Haluaisin myös kiinnittää huomionne yhteyksiin lokakuussa toisessa käsittelyssä hyväksyttyyn vuokratyödirektiiviin.
On helppoa kuvitella, miten vaikeaa on varmistaa neuvoston sopimus, jos yhteiseen kantaan tehdään suuria muutoksia. Mielestäni tällä hetkellä on tärkeää pohtia huolellisesti tasapainoa sisällön ja mahdollisen taktiikan välillä, jotta tämän päivän keskustelun jälkeen on mahdollista edetä pidemmälle työaikaa koskevan sopimuksen perustan aikaansaamisessa. Komissio haluaa jatkaa "rehellisen välittäjän" tehtäväänsä tässä asiassa lainsäädäntöprosessissa. Toivon parlamentille menestystä sen tätä erittäin merkittävää asiaa koskevissa keskusteluissa ja päätöksissä.
José Albino Silva Peneda
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (PT) Mielestäni tätä direktiiviä koskevasta sopimuksesta neuvoston kanssa olisi voitu keskustella ennen parlamentin toista käsittelyä. Tosiasia on, että puheenjohtajavaltio Ranskan ponnisteluista huolimatta neuvosto ei antanut sille mitään valtuuksia neuvotella parlamentin kanssa. Haluan tehdä selväksi, että olen samaa mieltä ensimmäisessä käsittelyssä hyväksyttyjen kantojen tarkistamisesta, mutta voin tehdä sen vastuullisesti vain kompromissin puitteissa, ja se edellyttää kahden toimielimen välistä vuoropuhelua. Tavoitteeni on edelleen sopimuksen aikaansaaminen neuvoston kanssa. Se ei ollut mahdollista ennen ensimmäistä käsittelyä, mutta luotan siihen, että se voidaan saada aikaan sovittelussa.
Kaksi tämän direktiivin poliittisesti tärkeintä asiaa ovat päivystysaika ja opt-out-lauseke. Päivystysajan osalta ei mielestäni ole mitään syytä olla noudattamatta yhteisöjen tuomioistuimen tuomioita. Tähän ongelmaan on ratkaisu - ja olen varma, että se hyväksytään sovittelussa - joka ratkaisee eri jäsenvaltioiden vaikeudet ja jonka voi hyväksyä koko EU:n lääkintähenkilökunta, jota tänään edustetaan yksimielisesti parlamentin rakennuksen edessä järjestettävässä mielenosoituksessa, jossa on mukana 400 lääkäriä, jotka edustavat EU:n yli kahta miljoonaa lääkäriä. Opt-out-lausekkeen osalta mielipiteeni on, että se on kysymys, jolla ei ole mitään tekemistä työmarkkinoiden joustavuuden kanssa. Mielestäni joustavuus katetaan täysimääräisesti tekemällä vuodesta vertailujakso. Peruskysymys tässä on päätös siitä, haluammeko, että eurooppalaiset työntekijät voivat työskennellä yli 48 tuntia viikossa vuotuisena keskiarvona, toisin sanoen maanantaista lauantaihin, kahdeksan tuntia päivässä, vai emme, ja sopiiko tämä lausuntoihin, joita kaikki esimerkiksi tässä parlamentissa tekevät perhe- ja työelämän yhteensovittamisesta.
Haluan muistuttaa teitä kaikkia, että tämän direktiivin oikeusperusta on työntekijöiden terveys ja turvallisuus. Minun on päätettävä puheenvuoroni kiittämällä lämpimästi monia kollegoitani Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmästä kaikesta tuesta, jota he ovat minulle tässä prosessissa antaneet.
Jan Andersson
PSE-ryhmän puolesta. - (SV) Arvoisa puhemies, haluaisin ensin kiittää Alejandro Cercasia hänen erinomaisesta työstään. Tarvitsemmeko todella yhteistä työaikadirektiiviä? Ehdottomasti, koska meillä on yhteiset työmarkkinat ja meillä on vähimmäisnormit terveyden ja turvallisuuden osalta. Tässä on kyse terveydestä ja turvallisuudesta.
Eroamme neuvostosta erityisesti kahdessa kohdassa. Ensimmäinen on päivystysaika, jona ei työskennellä. Tästä kysymyksestä välillämme on samankaltaisuutta. Samankaltaisuus on siinä, että me molemmat sanomme, että on mahdollista löytää joustavia ratkaisuja, jos työmarkkinaosapuolet saavat aikaan sopimuksen kansallisella tai paikallisella tasolla. Erona on näiden neuvottelujen lähtökohta, kun neuvosto sanoo, että tämä ei ole työaikaa vaan vapaa-aikaa. Meidän mielestämme lähtökohta on kuitenkin se, että se on työaikaa. Se on itsestään selvästi työaikaa, koska olet lähtenyt kotoa ja olet työnantajasi käytettävissä. Emme kuitenkaan vastusta joustavia ratkaisuja.
Yksilötason opt-out-järjestelyn osalta on kyse siitä, pitäisikö siitä tehdä pysyvä vai pitäisikö se poistaa asteittain. Meidän mielestämme se pitäisi poistaa asteittain. Ensinnäkään se ei ole vapaaehtoista. Tarkastellaan työmarkkinoiden nykyistä tilaa, kun monet yksittäiset työntekijät hakevat samoja työpaikkoja. Mitä vaihtoehtoja heillä on, kun he työtä hakiessaan kohtaavat työnantajan?
Toiseksi, eikö meidän pitäisi nykyisessä tilanteessa pitää haasteena, että joidenkin ihmisten on työskenneltävä 60-65 tuntia, kun samalla niin monet ihmiset ovat työttömiä. Siinä on haastetta.
Kolmanneksi - tasa-arvo. Ketkä ihmiset työskentelevät 60-65 tuntia? No, he ovat miehiä, joiden takana on naisia huolehtimassa kotirintamasta. Naisten etujärjestö on arvostellut ankarasti neuvoston ehdotusta, ja aivan oikein. Tässä on kyse terveydestä ja turvallisuudesta. Olemme yrittäneet aloittaa neuvottelut. Neuvosto ei ole tullut neuvottelupöytään. Olemme halukkaita keskustelemaan neuvoston kanssa ja olemme yrittäneet ja olemme pysyneet ponnisteluissamme lujina, mutta meillä on todella omat näkemyksemme ja tuomme nämä näkemykset neuvottelupöytään.
Elizabeth Lynne
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, neuvoston yhteinen kanta ei tietenkään ole ihanteellinen, mutta olen hyvin tietoinen siitä, että jäsenvaltioilta on mennyt neuvotteluihin monta vuotta, jotta ne todella ovat päässeet näin pitkälle. Useimmat meistä ovat myös tehneet tämän osalta työtä monia vuosia.
Olen aina tukenut opt-out-järjestelyn säilyttämistä, mutta halusin tiukentaa sitä niin, että se olisi todella vapaaehtoinen. Olen tyytyväinen, että opt-out-järjestelyä, nyt yhteisen kannan puitteissa, ei voida allekirjoittaa sopimuksen kanssa samaan aikaan ja että opt-out-järjestelyyn osallistumisen voi lopettaa milloin vain. Tämä on huomattavasti avoimempi tapa suojella työntekijöiden oikeuksia kuin käyttää itsenäisen työntekijän määrittelyä, joka on niin löyhä, että sitä voidaan soveltaa keneen tahansa, kuten monessa jäsenvaltiossa tehdään, tai käyttää päällekkäisiä sopimuksia, joiden nojalla työnantaja voi palkata saman työntekijän yhdellä, kahdella tai jopa kolmella sopimuksella, mitä käytetään joissakin toisissa jäsenvaltioissa. Jos työnantaja käyttää opt-out-järjestelyä väärin, työntekijä voi viedä tämän työtuomioistuimeen. Pelkään, että jos menetämme opt-out-järjestelyn, pakotamme yhä useammat ihmiset harmaaseen talouteen, eikä terveys- ja turvallisuuslainsäädäntö, erityisesti vaarallisista laitteista annettu direktiivi, kata heitä. Nämä direktiivit kattavat kaikki lailliset työntekijät, osallistuvatpa he työaikadirektiiviin tai eivät. Näinä taloudellisesti vaikeina aikoina on hyvin tärkeää, että työntekijät voivat tehdä ylitöitä, jos he haluavat, ja että työnantajilla on myös joustavuutta.
Minulla on enemmän vaikeuksia sen osalta, että päivystysaikaa ei yhteisessä kannassa katsota työajaksi. Siksi jätin työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa tarkistukseni, jossa sanotaan, että päivystysaika pitäisi luokitella työajaksi. En valitettavasti saanut sosialidemokraattien ryhmältä tai PPE-ryhmältä tukea tarkistukselleni. Nyt Alejandro Cercasin mietinnössä todetaan, että päivystysaika pitäisi luokitella työajaksi mutta että työehtosopimuksissa tai kansallisessa lainsäädännössä voidaan päättää toisin. Se ei mielestäni ole merkittävä muutos siihen, mitä neuvoston yhteisessä kannassa jo on, vain hienoinen painotuksen muutos. En esittänyt tarkistustani uudelleen, koska tiesin, että sosialidemokraattien ryhmä ja PPE-ryhmä eivät äänestäisi sen puolesta. Epäilen kuitenkin, että meidän on ehkä mentävä sovitteluun, mutta epäilen myös, että neuvosto ei liikahda. Jos sopimusta ei ole, toivon sitten, että neuvosto miettii uudelleen ja että terveydenhuoltoalaa käsitellään sitten erikseen, ja se on jotakin, johon olen jo pitkään kehottanut. Mielestäni tämän direktiivin tarkistus oli todella välttämätöntä vain eurooppalaisten tuomioistuinten asioissa SIMAP ja Jaeger antamien tuomioiden käsittelemiseksi, ja se on kaikki, mitä meidän olisi pitänyt tarkastella.
Elisabeth Schroedter
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, liialliset työtunnit tekevät työntekijöistä sairaita ja johtavat keskittymiskyvyn menettämiseen ja virheiden määrän lisääntymiseen. Liikaa työtä tekevät ihmiset ovat itsensä lisäksi vaara myös ympärilleen oleville. Haluaisitteko esimerkiksi, että teitä hoitaisi väsymyksestä kärsivä lääkäri, tai haluaisitteko kohdata hänet liikenteessä liian pitkän päivystysjakson jälkeen. Siksi äänestämme sellaisen työaikadirektiivin puolesta, joka, toisin kuin neuvoston hyväksymä direktiivi, ei ole täynnä reikiä kuin sveitsiläinen juusto.
Työaikadirektiivi, jonka ylimmät rajat ovat vain suuntaviivoja, koska opt-out-järjestelystä voidaan sopia kaikissa yksilötason työsopimuksissa, ei vastaa tavoitetta työterverveyssuojelusta. Tehtävämme toisena lainsäätäjänä on varmistaa, että työaikadirektiivissä on terveyttä vastaavat vähimmäisnormit. Tämän takia Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä äänestää uusia opt-out-järjestelyjä vastaan.
Mielestämme on kuitenkin oikein, että jäsenvaltioilla on kolme vuotta aikaa mukauttaa kansallista lainsäädäntöään. Emme kuitenkaan äänestä sen puolesta, että Yhdistyneen kuningaskunnan opt-out-järjestelystä tehdään yleinen poikkeus Euroopan unionissa. Emme myöskään hyväksy sitä, että komissio luokittelee nyt päivystyksessä vietetyn ajan ajaksi, jona ei työskennellä, ja pitää sitä lepojaksona.
Meille on erityisen tärkeää, että työaika lasketaan yleisesti yksilöiden eikä kunkin yksittäisen sopimuksen perusteella. Tämä vihreiden esittämä tarkistus on olennainen, ja se on vastoin sitä, mitä Elizabeth Lynne kuvaili täällä haavekuvana.
Torjun myös väitteen, jonka mukaan Euroopan parlamentti ei ole ehdottanut joustavaa mallia. Päinvastoin, 12 kuukauden pituisen vertailujakson pidentämisellä saadaan aikaan paljon joustavuutta, ei vain lakisääteisten lepojaksojen kustannuksella, ja se on meille tärkeää.
Arvoisa komission jäsen, ei ole totta, että työntekijät voivat päättää itse. He itse tietävät, että se on mahdotonta; miksi muuten huomiseksi olisi ilmoitettu 30 000 ihmisen mielenosoituksesta ja jotkut ihmiset ovat jo nyt osoittamassa mieltä? Siksi meidän on vahvistettava ensimmäisen käsittelyn kantamme. Se on ainoa tapa, jolla työaikadirektiivillä voidaan suojella työterveyttä.
Roberta Angelilli
UEN-ryhmän puolesta. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ensiksi haluaisin kiittää esittelijää hänen tekemästään työstä. Haluaisin sanoa puheenjohtajavaltio Ranskalle, jota joka tapauksessa kiitän sitoutumisesta, että parlamentin kanssa käytävien keskustelujen osalta ei ponnisteltu riittävästi.
Keskustelumme tänä iltana on hyvin arkaluonteinen, mahdollisimman suuren vastuuntunnon on ohjattava sanojamme kuten myös niitä seuraavaa politiikkaa. Meidän on oltava täysin tietoisia siitä, että kaikki vesitetyt kompromissit tehdään työntekijöiden hengen kustannuksella, ja siksi mihin hintaan hyvänsä saavutetusta kompromissista voidaan joutua maksamaan hinta terveyden, turvallisuuden ja työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen osalta.
Me kaikki tiedämme täysin hyvin, että työmaailma on muuttunut ja että se muuttuu edelleen, muutamana viime viikkona, muutamana viime päivänä, talouskriisin sokkiaallon myötä. Olemme kaikki vakuuttuneita siitä, että tarvitaan enemmän joustavuutta, mutta se on saatava aikaan tasapainoisesti, ennen kaikkea harjoittamatta epäasianmukaista painostusta työntekijöiden oikeuksia kohtaan kiireen nimissä. Neuvoston ehdotukset herättävät joitakin hyvin vakavia kysymyksiä, kuten kaikki muut esittelijät ovat ennen minua sanoneet.
Ensimmäinen on opt-out-järjestely. Toisaalta ymmärretään, että tämä malli on hyvin ongelmallinen, ja siksi säädetään tarkistuslausekkeesta, mutta se tehdään yleisesti, määräämättä tiettyä päivämäärää, ja toisaalta siinä on tiettyä verhottua kiristystä, koska jos neuvoston yhteistä kantaa ei vahvisteta, nykyinen direktiivi pysyy voimassa rajoittamattomine opt-out-järjestelyineen.
Toiseksi on koko kysymys käsitteestä päivystysaika, jonka käytännössä katsotaan nähtävästi vastaavan lepojaksoa. Tästä asiasta - kuten kaikki muut jäsenet ovat ennen minua sanoneet - ei voi olla epäselvyyttä, koska mitään epäselvyyttä ei yksinkertaisesti voida hyväksyä.
Lopuksi, yhteensovittaminen: yhteensovittaminen ei voi olla abstrakti käsite yleisille malleille tai niin sanotuille järkeville ehdoille, joista todellisuudessa tulee sitten silmänkääntötemppuja - työehtosopimusneuvotteluista luovutaan ja pakotetaan siten työntekijät, ennen kaikkea kaikki naispuoliset työntekijät, hyväksymään määrätyt ehdot yksinkertaisesti vain, jotta he eivät menettäisi työpaikkaansa.
Siksi minulle on selvää, että tämän direktiivin tarkistaminen on välttämätöntä ja että se epäilemättä olisi hyödyllistä, mutta tapahtuu mitä tahansa, emme saa korvata lainsäädännöllistä tyhjiötä huolestuttavilla epäselvyyksillä.
Dimitrios Papadimoulis
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (EL) Arvoisa puhemies, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto, jota minulla on kunnia edustaa, vastustaa jyrkästi neuvoston yhteistä kantaa, jota komissiokin valitettavasti tukee, ja torjuu sen, koska se on taantumuksellinen ehdotus, ehdotus, joka ilahduttaa työnantajien etujärjestöä ja äärimmäisiä uusliberaaleja. Se on ehdotus, jossa historian kelloa käännetään taaksepäin 90 vuotta vuoteen 1919, jolloin taattiin enintään 48 tunnin työviikko. Sen sijaan yhteisessä kannassa pidetään kiinni työvoiman vastaisesta ja ruohonjuuritason vastaisesta opt-out-järjestelystä, kumotaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö päivystysajan osalta ja edistetään 12 kuukauden keskimääräistä työaikaa, jolloin poistetaan työehtosopimusneuvottelujen ennakkoedellytys. Vasemmiston konfederaatioryhmä kehottaa lopettamaan opt-out-järjestelyn, lopettamaan 12 kuukauden keskimääräisen työajan ja laskemaan päivystysajan työajaksi.
Hyvät neuvoston ja komission jäsenet, jos kantanne olisi työvoimaa puolustava, silloin työnantajaliitot osoittaisivat täällä mieltään huomenna, ei Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö ja 50 000 työntekijää. Totuus on se, että työnantajaliitot ylistävät teitä ja työntekijöiden ammattiliitot ovat huomenna parlamentin ulkopuolella esittämässä vastalauseensa, "Ei vähintään 65 tunnin viikolle".
Koska puhutte paljon sosiaalisesta Euroopasta, opt-out-järjestelyn säilyttäminen on porsaanreikä, jonka Margaret Thatcher luultavasti loi monia vuosia Yhdistynyttä kuningaskuntaa varten, ja nyt te haluatte tehdä tästä porsaanreiästä vielä isomman ja pysyvän. Se on sosiaalisen Euroopan kieltämistä, työntekijöitä koskevan yhteisen politiikan kieltämistä.
Derek Roland Clark
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, työaikadirektiivi on ajanhukkaa. Sitä on käsitelty ennen kuin olin Euroopan parlamentin jäsen, ja pian sen jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan työstä ja eläkkeistä vastaava ministeri pyysi minua tukemaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kantaa opt-out-järjestelyn säilyttämisestä. Luonnollisesti tein niin. Teen edelleen niin ja olen monien muiden maiden hyvässä seurassa.
Haluaisin siksi hieman seurata kirjavaa historiaa. Esittelijä sanoi 18. joulukuuta 2007, että ryhmä maita ei halunnut työaikadirektiiviä eikä sosiaalista Eurooppaa. Ne halusivat vapaat markkinat. Hän kutsui sitä viidakon laiksi. Hän sanoi, että niiden täytyy olla psykiatrisia tapauksia.
Kiitos vain! Koska Yhdistynyt kuningaskunta harjoittaa kauppaa maailmanlaajuisesti ja koska sitä eivät kotimaassa sido EU:n rajoitukset, se on tarpeeksi vahva ollakseen EU:n toiseksi suurin maksaja 15 miljardilla Englannin punnalla vuodessa. Enpä usko, että hän kieltäytyisi siitä!
Joulukuussa 2007 puheenjohtajavaltio Portugali sanoi, että se ei uskaltautuisi äänestykseen neuvostossa, joten se antoi seuraavan puheenjohtajavaltion, Slovenian, huolehtia siitä. Ja näin kävi sen jälkeen, kun se oli työskennellyt vuokratyötoimiston kanssa auttaakseen sitä eteenpäin. Slovenia ehdotti 65 tunnin työviikkoa ja sitten 70 tunnin. Neuvoston asenne varallaoloaikaa kohti kuitenkin tuhosi sen. Sitten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ajoi vähimmäispalkkapolitiikan yli.
Kun Suomi päätti puheenjohtajakautensa, sen työministeri totesi työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnalle, että ministerit puhuivat Brysselissä suuria työaikadirektiivistä, mutta kotiin palatessa tarinat olivat erilaisia. Aivan!
Viime kuussa, 4. marraskuuta, esittelijä sanoi jälleen kerran, että työaikadirektiivi on ensisijainen, jopa ennen taloutta. No, jos laiminlyötte talouden, miten keräätte veroja, jotka ovat tuloksena työaikadirektiivistä? Se, että yritykset ottavat ylimääräisiä työntekijöitä täyttääkseen lyhyiden työaikojen jättämän aukon, nostaa yksikkökustannuksia. Ne eivät pysty kilpailemaan ja työpaikkoja menetetään, ja siksi Ranska hylkäsi 35 tunnin työviikkonsa.
Joten seurataan ranskalaisia. Haudataan tämä toimimaton aikadirektiivi jälleen kerran ja lopullisesti.
Irena Belohorská
(SK) Haluaisin myös kiittää esittelijää työajan järjestämisestä esitetystä direktiiviluonnoksesta, joka on lisä direktiiviin 2003/88/EY. Haluaisin myös kiittää häntä hänen tämänpäiväisestä puheenvuorostaan ja siitä, että hän ei unohtanut mainita terveysalan työntekijöitä, joihin se saattaa vaikuttaa eniten.
Koska Euroopan komissio ja Eurooppa-neuvosto ovat omistaneet tämän asiakirjan laatimiseen merkittävästi huomiota, mielestäni se ansaitsee siksi kattavan keskustelun meidän puoleltamme. Olen saanut monia tutkimuksia ammattiyhdistyksiltä, jotka pelkäävät, että työnantajille annetaan liian monia vaihtoehtoja. Tämä koskee lähinnä arvioita ajasta, jolloin työntekijöiden odotetaan olevan saatavilla tai päivystyksessä.
Hyvät kollegat, haluaisin muistuttaa teitä, että päivystäminen estää työntekijöitä järjestämästä aikaansa vapaasti. Se koskee kokonaista armeijaa terveysalan työntekijöitä, jotka me saatamme heittää työnantajien armoille ja hyväksikäytettäväksi. Pitäkäämme mielessä, että tässä ei ole vain kyse lääkärin ja hoitajan ammattien halventamisesta, vaan se sisältää myös itse päivystysajan arvon määrittämisen, koska tämän alan rajoitukset voivat loppujen lopuksi uhata apua tarvitsevia potilaita.
Lisäksi, vaikka me saatamme toivoa, että tämän direktiivin avulla työntekijöitä autetaan keräämään voimiaan ja nauttimaan paremmasta perhe-elämästä, epäilen, onko työnantajilla sama aikomus. Kaikki eurooppalaiset järjestöt painiskelevat tällä hetkellä taantuman, rahoituskriisin, korkean työttömyyden alkamisen ja näiden mahdollisten seurausten kanssa. Yksin tämä voi johtaa suurempiin vaatimuksiin ja siten työntekijöiden pelkoon, että heidän työnantajansa saattavat käyttää yhtenä tekijänä lomautusvaihtoehtoa hyväkseen. Myös tämän takia monet ihmiset osoittavat huomenna mieltään.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa onnittelemalla komissiota harkitsevasta tavasta, jolla se on käsitellyt tätä asiakirjaa. Haluaisin myös onnitella neuvoston puheenjohtajavaltiota, koska, kuten se hyvin tietää, tämä kysymys on ollut jumissa seitsemän edellisen puheenjohtajakauden aikana, ja näin pitkälle pääseminen on vaatinut suuria taitoja. Puheenjohtajavaltio on osoittanut, että sen lisäksi, että se on siirtynyt eteenpäin, se on myös siirtänyt keskustelua eteenpäin. Nyt meidän, jäsenten, haasteena on katsoa, olemmeko me myös valmiita hyväksymään tuon haasteen ja siirtymään eteenpäin keskiviikon äänestyksessämme.
Haluaisin sanoa esittelijälle, että olen täysin samaa mieltä hänen avaussanoistaan. Mutta ennen kuin innostutte liikaa, haluaisin muistuttaa teitä, että noissa avaussanoissanne totesitte, että miljoonat työntekijät ovat huolissaan työaikadirektiivistä. Olen kanssanne samaa mieltä: he ovat huolissaan, he ovat huolissaan siitä, että teidän mainion itsenne kaltaiset poliitikot ovat valmiita kertomaan heille, mikä on hyväksi heille, valmiita estämään heitä valitsemasta omia työaikojaan, jotta he voivat työskennellä vapaasti.
En enää pysty laskemaan niiden ihmisten määrää, jotka ovat kirjoittaneet minulle - eivät järjestöt, jotka yrittävät käyttää työntekijöitä hyväksi vaan tavalliset työntekijät - kysyäkseen, miksi edes keskustelemme tästä ja sanoakseen, että meidän ei pitäisi yrittää estää heitä päättämästä työtunneistaan.
Minua järkytti erityisesti perhe, joka mainittiin eräässä asiakirjassa vain kolme päivää sitten: aviomies oli menettänyt työnsä rakennuksella ja vaimon piti ottaa kaksi osa-aikaista työtä, jotta aviomies ja heidän kolmilapsinen perheensä voisivat jäädä taloonsa. Hänen piti työskennellä 12 tuntia päivässä, seitsemän päivää viikossa. Hän ei halunnut, mutta hänen piti tehdä niin pitääkseen perheen koossa. Haluaisin sanoa esittelijälle: hän oli teidän kotimaastanne, hän oli Espanjasta. Mitä apua siis tarjoatte hänelle? Mitä toivoa tarjoatte hänelle? Ette mitään! Te kertoisitte hänelle, että hän ei voi tehdä sitä ja että hänen on luovuttava toisesta työstään, luovuttava lapsistaan ja luovuttava talostaan.
Minua ei valittu antamaan tällaista lainsäädäntöä; minut valittiin huolehtimaan ihmisistä, joita palvelen, enkä unohda sitä koskaan. Minun on määrä jättää paikkani ensi vuonna, mutta ennen kuin jätän paikkani, nousen puolustamaan ihmisiä, jotka valitsivat minut, ja autan heitä, enkä seiso heidän tiellään.
Kuten komission jäsen on sanonut, käsiteltävänä olevalla ehdotuksella annetaan parempaa suojelua työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden osalta. Jos tuemme sitä, sen me saamme. Jos emme tue sitä, työntekijät eivät saa sitä, ja he tietävät, ketä siitä pitää syyttää.
Karin Jöns
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin vedota jälleen kerran erityisesti niihin Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäseniin, jotka edelleen empivät, yhdistymään työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan äänestyksen perusteella ja pitäytymään ensimmäisen käsittelyn kannassa keskiviikkona. Loppujen lopuksi ei ole uskottavaa toisaalta puolustaa työntekijöiden terveydensuojelua ja toisaalta kannattaa opt-out-järjestelyn jatkamista.
ILO ei todellakaan suositellut syyttä suotta 48 tunnin työviikkoa niinkin kauan sitten kuin vuonna 1919. Työntekijöiden paineet voivat olla nykyään erilaisia, mutta ne eivät ole yhtään vähemmän vakavia. Mielestäni on puhdasta kyynisyyttä - sanoessani tämän ajattelen neuvostoa - uskotella, että opt-out-järjestelyn säilyttäminen on sosiaalinen saavutus vain siksi, että keskimääräisen työviikon rajaksi on esitetty myös 60 tuntia. Se, että alan kahden osapuolen sopimusta vaadittaisiin vain, jos kyseessä ovat jopa pidemmät työajat, merkitsee, että ihmisten pitäisi olla valmiita hyväksymään 60 tunnin viikot tavallisina työaikoina - ja tätä ei varmasti voida hyväksyä! Neuvoston johdon seuraaminen merkitsisi työntekijöiden terveyden polkemista jalkoihin ja perhe- ja työelämän yhteensovittamista koskevan ohjenuoran hylkäämistä, mikä on sama kuin sosiaalisen Euroopan pettäminen! Siksi, hyvät kollegat, pyydän hartaasti, että harkitsette tätä hieman enemmän.
Päivystysajan osalta sanoisin neuvostolle, että se on yleisesti tunnustettava työajaksi. Siitä ei ole pakotietä. Sillä, että jätetään alan kahden osapuolen arvioitavaksi aika, jona ei työskennellä, luodaan riittävästi joustavuutta lääkäreille, palokunnille ja vartijapalveluille.
Bernard Lehideux
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, annan täyden tukeni esittelijälle, joka tukee ensimmäisen käsittelyn kantaamme, kantaa, jonka jäsenvaltioiden hallitukset torjuivat.
Päivystysaikaa koskeva lainsäädäntömme piti kiireesti saada yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaiseksi, ja se on saatu aikaan. Alejandro Cercasin mietinnössä tarjotaan tasapainoisia ja suojelevia ratkaisuja työntekijöille. Koko päivystysaika lasketaan työajaksi. Korvaava lepoaika on välittömästi palvelusjakson jälkeen. Tässä on kyse maalaisjärjestä; siinä on kyse kohtuullisten työolojen takaamisesta, erityisesti terveydenhuoltoalalla.
Työaikadirektiivin uudistuksella meille annetaan kuitenkin myös mahdollisuus edistää EU:n sosiaalilainsäädäntöämme poistamalla yksilötason opt-out-järjestely. Alejandro Cercasin mietinnössä tartutaan tähän tilaisuuteen ja ehdotetaan työtuntien määrän lainmukaiseen enimmäisrajaan mahdollisesti tehtävien poikkeusten asteittaista poistamista. Meidän on kohdattava todellisuus. On naurettavaa sanoa, että työntekijöillä on tasa-arvoiset toimintaedellytykset työnantajiensa kanssa ja että he voivat kieltäytyä siitä, mitä heille tarjotaan.
Hyvät kollegat, meidän on osoitettava selkeästi jäsenvaltioiden hallituksille, että tekstiä, jonka ne yrittävät saada meidät hyväksymään, ei voida hyväksyä. Ja tämän ylistyskuoron keskellä, joka varmasti lepyttää Ranskan hallitusta huomisesta alkaen, olen sitä mieltä, että meidän on ennen kaikkea käsiteltävä työntekijöitä, joita vaaditaan tekemään koko ajan enemmän töitä ilman, että heillä on todella valinnanvapautta, kuten kaikkia niitä Ranskassa, joita tulevaisuudessa pyydetään työskentelemään sunnuntaisin. Haluaisin lisätä, että ilmiselvästi juuri tämän vaihtoehdon käyttöönoton takia Ranskan hallitus on muuttanut neuvostossa kantaansa yksilötason opt-out-järjestelystä.
Hyvät kollegat, kuunnelkaamme työntekijöitä ja yrittäkäämme vastata heidän huutoonsa, jos emme halua, että Ranskan, Alankomaiden ja Irlannin kansanäänestysten ei-äänet saavat jatkoa monissa muissa sellaisissa äänestyksissä, joissa kyseenalaistetaan Euroopan unioni, joka saa heidät tuntemaan, että se ei käsittele heidän jokapäiväisiä ongelmiaan.
Jean Lambert
(EN) Arvoisa puhemies, haluan palata tämän asian perustaan, joka on terveys- ja turvallisuusdirektiivi. Koska se perustuu terveyteen ja turvallisuuteen, emme odota terveyttä ja turvallisuutta koskevia opt-out-järjestelyjä emmekä odota kilpailua työnormeista Euroopan unionissa. Tässä piti olla kyse yhteisistä normeista, koska monilla työntekijöillämme on samat vaikeudet.
Tarkastelkaamme muutamia terveyskysymyksiä, joita monet jäsenvaltioistamme käsittelevät tällä hetkellä: sydän- ja verisuonitaudit, diabetes, stressi. Stressi on toiseksi suurin syy töistä poisjääntiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa: stressin, masennuksen ja ahdistuksen takia menetetään 13 miljoonaa työpäivää, ja se maksaa 13 miljardia Englannin puntaa vuodessa - jos tarkastelemme taloutta, ja jotkut meistä tarkastelevat taloutta mieluummin kokonaisvaltaisesti, hyvä Derek Roland Clark. Kaikilla näillä ongelmilla ja jopa liikalihavuuteen ja juopotteluun liittyvillä kysymyksillä on yhteys pitkien työpäivien kulttuuriin. Se ei ole ainoa tekijä, mutta se on varmasti merkittävä.
Emme puhu vain satunnaisista pitkistä työpäivistä. Nykyisen direktiivin ja ehdotettujen muutosten puitteissa on paljon joustavuutta, jonka avulla yritykset voivat selvitä, jos niillä on äkillisesti paljon töitä, edellyttäen, että ne tasapainottavat työntekijöidensä ajan. Kysymys on pysyvästi pitkistä työpäivistä. Henkilökohtaisen työtapaturman riski kasvaa, jos työskentelee yli 12 tuntia; väsyneet työntekijät ovat vaarallisia työntekijöitä. Tieturvallisuusasiantuntijat sanovat, että uupuneet kuskit aiheuttavat enemmän onnettomuuksia kuin juopuneet kuskit. Jos pyydätte ihmisiä tekemään pitkiä työpäiviä, olkaa tietoisia, että tämä on ongelma, olkaa tietoisia, että tuottavuus laskee, olkaa tietoisia, että luovuus vähenee - mikä ei ole hyväksi tietoon perustuvalle taloudelle. Perhe- ja työelämän tasapainon laatu ei varmasti lisäänny, jos ihmiset ovat liian väsyneitä lukeakseen lapsilleen, kun he pääsevät kotiin. Lisäksi enemmistö - 66 prosenttia - Yhdistyneen kuningaskunnan ylityötunteja tekevistä työntekijöistä sanoo, että heille ei makseta noista tunneista. Se on osa ylityötuntikulttuuria, jossa sitoutuminen työhön osoitetaan olemalla läsnä, ei välttämättä olemalla tuottelias.
Niille, jotka väittävät, että opt-out-järjestelyllä vähennetään byrokratiaa, sanoisin, että työtunneista pitäisi joka tapauksessa pitää kirjaa. Uusia ehdotuksia tarkastellessa huomaa, että neuvoston ehdotuksella ei varmasti vähennetä byrokratiaa.
Roberto Musacchio
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, huomenna Strasbourgissa järjestetään suuri ammattiliittojen mielenosoitus neuvoston työaikadirektiivin myötä toteuttamaa todellista kaappausta vastaan.
Yli 65 tunnin työviikko on ilmeisen järjetön, sitä ei voida hyväksyä, koska sillä rikotaan työehtosopimusten sääntöjä ja ammattiliittojen sopimuksia. Sen sijaan, että opt-out-järjestely ja vapautuksia koskevat yksilötason järjestelyt kumottaisiin, niistä itse asiassa aiotaan tehdä yleinen sääntö. Työaika lasketaan vuoden keskiarvona ja luodaan siten äärimmäistä joustavuutta, ja lepojaksoista tehdään myös epävarmoja ja yhtiön sopimuksista riippuvia, aivan kuin meidän olisi pidettävä työaikaa, jona ei työskennellä, osa-aikaisena työnä, osittain tunnustettuna ja osittain maksettuna - sitä ei voida hyväksyä.
Politiikka, jossa työntekijöitä käytetään liiallisesti hyväksi, kun samalla niin monet ihmiset ovat ilman työtä, on itse työn arvostuksen laskun symboli, ja se on hyvin suuri osa tätä kohtaamaamme kriisiä. Parlamentin kannattaisi kuunnella huomisen mielenosoitusta ja vastata tähän neuvoston kaappaukseen, ainakin osoittaakseen oman riippumattomuutensa.
Andreas Mölzer
(DE) Arvoisa puhemies, sanotaan, että kriisit tuovat ihmisiä lähemmäksi toisiaan. Kansalaisilla koko Euroopassa on kuitenkin jo pidemmän aikaa ollut tunne, että EU ja liikemaailma ovat niitä, jotka lähestyvät toisiaan ihmisiä vastaan. Työajat on kaunisteltu kilpailutekijäksi, työtunteja ja työelämää on lisätty, palkat ovat laskeneet ja elinkustannukset nousseet, kun taas tuotot ovat nousseet kattoon ja johtajien palkat ovat nousseet tähtitieteelliselle tasolle.
Kun parlamentti keskustelee työajan lisäämisestä ja vähentää siten vaivalla hankittuja sosiaalisia oikeuksia, yhtiöt ilmoittavat väliaikaisista korvatuista ja vähennetyistä työtunneista tuhansille työntekijöilleen, ja joukkoirtisanomisten haamu nostaa päätään. Aiemmin esillä pidetyt mallit, kuten paljon ylistetyt työaikatilit, jotka käytetään viikoissa, osoittavat joustavien työtuntien rajat. Teemme jälleen kerran työtä kahteen vastakkaiseen suuntaan. Toisaalta vaadimme työ- ja perhe-elämän parempaa yhteensovittamista lisätäksemme syntyvyyttä, joka on ollut laskussa vuosien ajan, ja toisaalta annamme sunnuntaiden ja yleisten vapaapäivien rappeutua koko ajan enemmän tavallisiksi työpäiviksi - jolloin perinteet ja perhe-elämä jäävät väistämättä sivuun. Nykyisessä kriisissä tavallisten kansalaisten on otettava vastuu rahoitusyhteisön virheistä ja autettava pankkeja, jopa vaivoin ansaituilla säästöillään. Heidän eläkkeensä ovat uhattuna, ja ennen pitkää heidän on ehkä jopa erottava toimistaan, kun taas johtajat pysyvät.
Yksi perusteista, joilla Euroopan kansalaiset arvioivat EU:ta on se, millaisen sosiaaliturvan se voi tarjota. EU:n on siksi tehtävä päätös, ovatko taloudelliset edut vai ihmiset etusijalla.
Tässä yhteydessä pitäisi myös ehkä miettiä, pitäisikö Turkin liittymisprosessi pysäyttää, ennen kuin se johtaa Euroopan unionin taloudelliseen romahdukseen. Jos EU kuitenkin jatkaa uhkarohkean uusliberalismin ja laajentumista koskevan rajattoman pakkomielteen tiellä, sen ei pitäisi olla yllättynyt nähdessään joko laskevia syntyvyyslukuja tai yhteiskunnallista levottomuutta. Silloin EU:lle turvasatamana annettu julkinen tuki, joka on viime aikoina kokenut lyhytaikaisen lisääntymisen, haihtuu nopeasti, ja olemme nykyistä paljon pahemmissa talousvaikeuksissa.
Thomas Mann
(DE) Arvoisa puhemies, olen ollut kahdesti sairaalan yöpäivystyksessä iltayhdeksästä aamuviiteen. Kaikki, joilla on läheistä kokemusta sairaanhoitajien, nuorempien lääkärien ja ambulanssikuskien työstä, ymmärtävät, että on erittäin epärealistista olettaa, että päivystysaika voidaan jakaa jaksoihin, joina työskennellään ja joina ei työskennellä. Molemmat ovat työaikaa, ja sen pitää näkyä korvauksessa. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin oli myös tässä asiassa oikeassa.
Mielestäni neuvosto on väärässä, kun se katsoo, että työaika, jona ei työskennellä, on lepojaksoa. Siitä seuraisi jopa 72 tunnin pituisia päivystysmaratoneja. Sitä ei voida vaatia työntekijöiltä eikä potilailta. Työterveyttä ja -turvallisuutta ei saa heikentää. Kaikki päivystysaika ei kuitenkaan ole samanlaista. Yksi esimerkki on yksityiset palokunnat, joihin sain tutustua työssäni yhtenä REACH-mietinnön kymmenestä esittelijästä. Kutsuin äskettäin kyseisten yksityisten palokuntien jäseniä Euroopan parlamenttiin Brysseliin.
He tulivat kemikaali- ja terästeollisuudesta ja lentokentiltä. Ne onneksi harvat ajat, jolloin heidän liikkeellelähtöään vaaditaan, osoittivat, että heidän tapauksessaan poikkeus viikon enimmäistyöajasta on välttämätön. Sekä työnantaja että työntekijät olivat muuten samaa mieltä siitä.
Kaikessa tässä on kuitenkin totta, että sopimuksissa on kyse alan molemmista osapuolista. Vapaat työehtosopimusneuvottelut ja vuoropuhelu alan kahden osapuolen välillä ovat sosiaalisen Euroopan tärkeimpiä tekijöitä. Jos työehtosopimusneuvotteluja ei ole, valtion on annettava asetuksia. Joka tapauksessa, ministerit sopivat enintään 48 tunnin työviikosta EU:ssa.
Siksi kannatan periaatteessa Alejandro Cercasin mietintöä mutta tuen myös joustavuutta tiettyjä ammatteja koskevien poikkeusten nojalla. Jos tämä menee sovitteluun, neuvotteluja on käytävä tyynesti - eikä hätäisesti - viimeinkin. Sosiaalisella Euroopalla ei ole varaa hätäisiin reaktioihin tai tyhjiin sanoihin.
Yannick Vaugrenard
(FR) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ensinnäkin haluaisin kiittää erinomaista työtä, jonka ystäväni, Alejandro Cercas, teki laatiessaan esittelijänä tämän tekstin, joka on nyt käsiteltävänämme, toisessa käsittelyssä, kesäkuun neuvoston yllättävän kompromissin ansiosta.
Belgialaiset, kyproslaiset, unkarilaiset ja espanjalaiset torjuivat sen, ja he olivat oikeassa niin tehdessään, koska siinä pyrittiin lisäämään joustavuutta, ja sitä, työntekijöiden turvallisuuden kustannuksella toteutettuna, ei voida hyväksyä. Uskotteko vilpittömästi, että kun koko Euroopan mantereella toteutetaan laajoja lomauttamisia ja irtisanomissuunnitelmat lisääntyvät, työnantajien pitää voida pakottaa työntekijät tekemään työtä 65 tuntia tai enemmän viikossa?
Hieman johdonmukaisuutta olisi kunniaksi Euroopan unionille. Tuemme tällä hetkellä kokonaisia teollisuusaloja irtisanomisten välttämiseksi, ja se on oikein. Meidän pitäisi kuitenkin suojella työntekijöitä heidän työpaikoissaan, kun he ovat edelleen yrityksissään, tai heidän hallinnoissaan. Kun kansalaisilla on epäilyksensä EU:sta - ja tämä mainittiin juuri - neuvoston kompromissilla, jos parlamentti hyväksyisi sen, annettaisiin pahin mahdollinen viesti.
Tällä direktiivillä on säädettävä viikkotyötuntien enimmäisrajasta terveyden ja turvallisuuden takia. Se ei saa olla sosiaalisesti ja inhimillisesti vahingoittava direktiivi. Tätä kantaa kannattavat esittelijämme ja Euroopan ammatillinen yhteistyöjärjestö, ja tämä on kanta, jota myös minä aion heidän kanssaan kannattaa.
Siiri Oviir
(ET) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, monien vuosien ajan jäsenvaltiot ja Euroopan unionin toimielimet ovat keskustelleet työaikadirektiivistä ja pyrkineet yhteiseen kantaan. Saavutuksia on ollut, mutta puutteita on silti. Äänemme osoittavat, miten lähelle me parlamentissa olemme loppujen lopuksi päässeet yhteisten kantojen saavuttamista.
Pystyn tukemaan direktiiviä, jos mahdollisuus ylitöiden tekemiseen säilytetään. Ylityöt eivät ole Virossa kovin yleisiä, mutta haluaisin, että ihmiset, työntekijät, voisivat päättää itse, haluavatko he tehdä ylitöitä vai eivät, joko ansaitakseen enemmän, kehittääkseen uramahdollisuuksiaan tai muista henkilökohtaisista syistä.
Ylityön kieltäminen direktiivissä tarkoittaisi periaatteessa sitä, että tietyissä tapauksissa työntekijöiden pitäisi kuitenkin tehdä ylitöitä, mutta sen sijaan laittomasti, toisin sanoen ilman lisäpalkkaa tai oikeudellista suojaa. Kukaan meistä ei halua sitä.
Toiseksi, Viron kaltaiselle pienelle maalle on tärkeää, että ylityöstä korvauksena annettu lepoaika annetaan kohtuullisen ajan päästä siitä, kun ylimääräiset tunnit tehtiin. Vaatimus, jonka mukaan korvaava lepoaika annetaan välittömästi, voi aiheuttaa ongelmia työn järjestämisessä, erityisesti aloilla, joilla työvoimasta on puutetta.
Kolmanneksi, päivystystunnit ovat työtunteja. Haluaisin ilmaista kiitollisuuteeni Ranskalle, EU:n puheenjohtajavaltiolle, siitä, että se puuttui direktiiviin ja auttoi muovaamaan yhteisen kannan.
Ilda Figueiredo
(PT) Tämän neuvoston ehdotuksen perimmäinen tavoite on työn arvon alentaminen, hyväksikäytön lisääminen ja suurempien tulojen varmistaminen työnantajille ja suurempien tuottojen varmistaminen talous- ja rahoitusryhmittymille 60 tai 65 tunnin keskimääräisen työviikon ja alempien palkkojen avulla ja määrittelemällä käsite työajasta, jona ei työskennellä.
Tämä on yksi kapitalistisen hyväksikäytön räikeimmistä esimerkeistä, ja se uhkaa kaikkea, mitä on sanottu työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisesta. Tällä ehdotuksella otetaan askel miltei sata vuotta taaksepäin työntekijöiden vaivalla saavutettujen oikeuksien osalta, työntekijöiden, jotka ovat ihmisiä, eivät koneita. Siksi tuemme tämän häpeällisen neuvoston kannan torjumista ja kehotamme jäseniä heidän äänestäessään kuuntelemaan työntekijöiden vastalauseita ja estämään vakavammat yhteiskunnalliset jännitteet, taantumuksellisemmat askelet ja paluun eräänlaiseen orjuusoikeuteen nyt 2000-luvulla.
Tänä kriisin ja työttömyyden aikana meidän on lyhennettävä asteittain työviikkoa palkkoja alentamatta, jotta voidaan luoda enemmän oikeudet sisältäviä työpaikkoja, ja meidän on kunnioitettava työtä tekevien ihmisarvoa.
Jim Allister
(EN) Arvoisa puhemies, vastustan päättäväisesti sitä, että Yhdistyneeltä kuningaskunnalta vietäisiin oikeus harjoittaa opt-out-järjestelyä työaikadirektiivissä. Kumoan todellakin tämän Euroopan parlamentin oikeuden yrittää ryöstää maaltani tuo etuus. Minun kirjoissani työtuntien valvonta kuuluu yksinomaisesti kansalliseen valvontaan, ei Brysselin saneluun.
Jos Yhdistyneen kuningaskunnan työntekijöiden itse valitsema hallitus antaa heidän työskennellä yli 48 tuntia viikossa, miksi sen sitten pitäisi kuulua niille maille, joiden hallitukset laativat enemmän kieltoja? Suoraan sanottuna, sen ei pitäisi olla kenenkään teidän asianne. Mutta se on olennainen asia Yhdistyneen kuningaskunnan liiketoiminnalle, erityisesti taloustaantumasta johtuvan äärimmäisen paineen aikana, kun mahdollisimman suuri joustavuus ja vähäisempi sääntely, ei laajempi, ovat avain talouden elpymiseen. Sen, että eurooppalainen tuotanto on mahdollisimman suurta, että tavaroitamme myydään kotona ja ulkomailla ja että yritysten kasvua helpotetaan, pitäisi olla meidän kaikkien huolena.
Ja silti meillä on ideologeja, jotka pyrkivät tyrkyttämään kallisarvoista sosiaalipoliittista ohjelmaansa kaikille, vaikka sitä ei haluta. On todella aika, että tämä parlamentti saisi painopistealansa oikeaan järjestykseen. Tämän Yhdistyneen kuningaskunnan opt-out-järjestelyn lopettamiseen pyrkivän yrityksen torjuminen olisi hyvä tapa aloittaa.
Csaba Őry
(HU) Olemme äskettäin huomanneet, että yleisessä mielipiteessä seurataan tätä kysymystä poikkeuksellisen kiinnostuneena ja erityisesti niitä näkökohtia, joista myös me keskustelemme, eli kysymystä opt-out-järjestelystä ja päivystysajasta. Opt-out-järjestelyn osalta kuulemme lakkaamatta kaksi väitettä: ensin joustavuutta koskeva näkökulma ja toiseksi kysymys valinnanvapaudesta. Näytämme toimivan aivan kuin työnantajat ja työntekijät olisivat todella tasa-arvoisia kumppaneita - mitä he eivät ole - ja yksi työlainsäädäntömme ilmiselvistä velvollisuuksista ja tehtävistä on juuri tämä epätasa-arvon korjaaminen. Kuten sosiaalipoliitikot ovat sanoneet, kerjäläisellä on sama oikeus elää sillan alla kuin miljonäärillä - siinä mielessä me tietysti puhumme todella sopimuksen vapaudesta. Mutta todellisuudessa puhumme epätasa-arvoisesta tilanteesta, jolla ei niinkään edistetä joustavuutta vaan pidetään tätä epätasa-arvoa yllä.
Ja vielä enemmän, joustavuus on katettu oikein hyvin parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä muotoillulla ratkaisulla. Henkilö voi työskennellä 26 viikon ajan jopa 72 tuntia mukautuen siten markkinoiden tarpeisiin, tilausten suureen määrään ja suureen työmäärään. Kaikki tarvitsevat tietysti myös lepoa, ja mielestäni sen on oltava työvoiman ja terveyden suojelua koskevan direktiivin tavoite.
Päivystysajan osalta, jos jonakin aamuna kirjakauppaan tai vaatekauppaan ei ilmesty yhtään asiakasta tai vierasta, tarkoittaako se, että myyjällä on päivystysaikaa, jona ei työskennellä ja joka pitäisi siksi laskea eri tason mukaan? Asianmukainen kanta on se, että jos työntekijät eivät voi käyttää aikaansa vapaasti haluamallaan tavalla, vaan heitä vaaditaan menemään työpaikalleen, sitä on pidettävä työaikana. Tehdystä työstä suoritettu korvaus on kokonaan toinen asia, josta voidaan neuvotella kyseessä olevien työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen välillä - on mahdollista mukautua kunkin maan ja kansallisen toimivallan todellisuuteen, mutta työaika on työaikaa ja sitä on pidettävä sellaisena. Siksi olen samaa mieltä tuomioistuimen kanssa, mutta en ole samaa mieltä neuvoston kompromissista enkä tue sitä.
Maria Matsouka
(EL) Arvoisa puhemies, haluaisin aivan ensiksi onnitella Alejandro Cercasia, koska hän on esitellyt meille kunnioitusta herättävän mietinnön neuvoston kestämätöntä yhteistä kantaa vastaan. Itse asiassa sekä komission alkuperäinen ehdotus että neuvoston yhteinen kanta näyttäisivät muodostavan vakavan uhan työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle ja, mikä vielä tärkeämpää, työ- ja perhe-elämän tasapainolle, jonka me yritämme saada aikaan. Samalla, ja tämä on vielä pahempaa, näillä tietyillä ehdotuksilla kuitenkin pyritään säätämään keskiaikaisista työoloista talouden uusliberalismin määrittelyjen ja sanelujen mukaisesti. Juuri tällä uusliberaalilla strategialla tuetaan ja edistetään epätasa-arvoista ja yksipuolista kehitystä, työntekijöiden hyväksikäyttöä, työttömien kierrätystä ja, loppujen lopuksi, ammattiyhdistysliikkeen hajottamista. Nykyiset talousvaikeudet ja sosiaalinen kuohunta johtuvat selkeästi uusliberaalin mallin rakenteellisesta kriisistä, ja siksi neuvoston yhteinen kanta pitäisi peruuttaa, ja pitäisi esittää uusi ehdotus, jolla edistetään yhteenkuuluvuutta, poliittista yhdenvertaisuutta ja yhteiskunnallista oikeudenmukaisuutta.
Marian Harkin
(EN) Arvoisa puhemies, keskustelemme tänä iltana hyvin merkittävästä säädöksestä, ja keskustelumme ja äänestyksemme tässä parlamentissa antavat hyvin selkeän viestin työntekijöille ja perheille koko EU:ssa.
Meillä on Irlannissa kysymys, jota kysymme keskustellessamme sosiaalipolitiikasta, ja se kysymys on tämä: olemmeko lähempänä Bostonia vai Berliiniä? No, tämän illan keskustelun puitteissa meidän on oltava lähempänä Berliiniä - näin on, jos Berliini tai todellakin Pariisi voi tarjota todellista edistystä työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle. Kuuntelin Valérie Létardia, ja hän pyysi meitä käyttäytymään vastuullisesti, ja mielestäni Alejandro Cercas on tehnyt juuri niin.
Viime neuvoston kokouksen Lissabonin kokousta koskevassa keskustelussa neuvosto sitoutui vahvistamaan työntekijöiden oikeuksia. Neuvostolla ja parlamentilla on nyt tilaisuus tehdä juuri niin. Puhumme parlamentissa lisäksi usein työ- ja perhe-elämän tasapainosta, ja kaikki nyökyttävät päätään myöntymisen merkiksi. Meillä on jälleen kerran tilaisuus auttaa varmistamaan työ- ja perhe-elämän tasapaino Euroopan kansalaisille.
Ja muistakaa, kuten José Albino Silva Peneda jo mainitsi, 48 tuntia viikossa on kahdeksan tuntia päivässä, kuusi päivää viikossa. Philip Bushill-Matthews puhui naisesta, joka työskentelee 12 tuntia päivässä, seitsemän päivää viikossa, aivan kuin se olisi hyväksyttävissä. Sitä on täysin mahdotonta hyväksyä, eikä meidän pitäisi osallistua tämän kaltaiseen hyväksikäyttöön.
Kuten aiemmin sanoin, tämän illan keskustelu ja äänestyksemme tästä mietinnöstä antavat selkeän viestin Euroopan kansalaisille. Meidän on annettava selkeä viesti, että sosiaalinen Eurooppa on hengissä ja voi hyvin.
Georgios Toussas
(EL) Arvoisa puhemies, neuvoston yhteinen kanta työajan järjestämisestä on työvoiman vastaista hirviömäisyyttä, ja se on aivan oikein nostattanut jäsenvaltioiden työntekijöiden vastalauseiden myrskyn. Alejandro Cercasin mietinnössä ei kajota neuvoston yhteisen kannan taantumuksellisten ehdotusten ytimeen. Siinä ollaan samaa mieltä työajan jakamisesta aikaan, jona työskennellään ja jona ei työskennellä, koska siinä tunnustetaan käsite palkattomasta työajasta, jona ei työskennellä. Tavaratalojen henkilökunta, sairaalan henkilökunta, lääkärit ja palveluhenkilökunta työskentelevät surkeassa järjestelmässä, joka vaatii heitä olemaan työpaikalla 12-14 tuntia päivässä. Siinä lisätään keskimääräisen työajan jaksoa nykyisin sovellettavasta neljästä kuukaudesta 12 kuukauden perustaan, siinä säilytetään opt-out-järjestely, siinä hyökätään yleisesti vakituista päivittäistä työaikaa, ylityökorvauksia, päivystyspäiviä ja työehtosopimuksia vastaan ja siinä tuetaan työnantajia heidän pyrkimyksissään tehdä työllisyyden joustavista muodoista yhä yleisempiä, millä on vakavat ja tuskalliset seuraukset sosiaaliturvajärjestelmiin. Nyt, kun työvoiman tuottavuuden lisäämistä koskevien mahdollisuuksien nojalla työaikaa voidaan vähentää ja vapaa-aikaa lisätä, on mahdotonta hyväksyä tällaista ehdotusta, ja siksi vastustamme jyrkästi neuvoston yhteistä kantaa ja Alejandro Cercasin ehdotusta.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin aloittaa lainaamalla sanasta sanaan asiakirjaanne, jossa esitellään uudistettu sosiaalipoliittinen ohjelma. Siinä sanotaan, että "komissio myös kehottaa kaikkia jäsenvaltioita näyttämään esimerkkiä ratifioimalla ja panemalla täytäntöön ILO:n yleissopimukset..."
Nyt kuitenkin keskustelemme täällä direktiivistä, jolla aiotaan käydä noita perusteita vastaan sallimalla jäsenvaltioiden säännellä työviikkoja keskimääräisesti jopa 60-65 tuntiin asti kolmen kuukauden aikana.
Onko tämä johdonmukaista, arvoisa komission jäsen? Voimmeko antaa lainsäädäntöä omia suosituksiamme vastaan? Tämän direktiivin tarkoituksena on säätää vähimmäissäännöistä työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden varmistamiseksi kahden välineen avulla: lepojaksoilla ja työviikon rajoittamisella.
Se sisältää poikkeuksia molempiin tapauksiin, mutta emme puhu nyt näistä poikkeuksista, arvoisa komission jäsen, kuten itse sanoitte. Ei, me puhumme puhtaasti ja yksinkertaisesti poikkeuksista yhteen direktiiviin perusosista.
Joustavuudella ei tätä oikeuteta. Työtuntien lisäämistä ei voida sekoittaa joustavuuteen, jota yritykset ja työntekijät tarvitsevat. Direktiivillä säädetään hyvin perusteellisesti kausittaisista kaavoista, tuotantohuipuista ja tiettyjen toimien tarpeesta.
Jotakin, mikä on kaikille hyväksi, arvoisa komission jäsen, on joustoturvaa koskevan tavoitteen aikaansaaminen, toisin sanoen onnistuminen yksityis- ja perhe-elämän yhteensovittamisessa työn kanssa. Sen aikaansaamiseksi meidän on tehtävä työtä kehittääksemme yhteistyön ja avoimuuden kulttuuria ja sallittava kollektiivisen autonomian tehdä osansa työajan järjestämisessä.
Arvoisa puhemies, kun neuvosto vahvisti yhteisen kantansa syyskuussa, se oli huono päivä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulle. Olen vakuuttunut siitä, että meillä olisi nyt sopimus, jos työaika olisi voitu järjestää ja organisoida kollektiivisen autonomian nojalla.
Olen varma siitä, että äänestyspäivä, jolloin me kaikki kannamme vastuumme, on hyvä päivä kaikille.
Uudistaminen on hyvä asia, mutta on myös hyvä säilyttää ne tekijät, jotka yhdistävät meitä eniten ja jakavat meitä vähiten, jotka vahvistavat Eurooppaa ja jotka voivat saada sosiaalisen Euroopan nousemaan vahvempana sen nyt kohtaamasta haasteesta. Meidän on jatkettava sinnikkäästi sekä talouden kehittämistä että sosiaalista kehitystä, koska erikseen ne eivät voi selvitä.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vaikka arvostan Alejandro Cercasin työtä, haluaisin sanoa alusta alkaen, että ei ollut mitenkään selvää, että tämän työajan järjestämistä koskevan direktiivin muuttaminen oli niin välttämätöntä, ja haluaisin, että tämä keskustelu vahvistaa työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan äänestyksen tuloksen.
Tänään meillä on kanssamme lääkäreitä, huomenna Strasbourgissa on Euroopan ammatillisen yhteistyöjärjestön kokoon kutsumia työntekijöiden edustajia koko Euroopasta. He tulevat tänne osoittaakseen halunsa hylätä neuvoston direktiivistä aikaansaama kompromissi, ja ihmettelenkin, miten muuten se voisi olla.
Haluamme asettaa itsellemme kaksi selkeää tavoitetta: ensimmäinen on 48 tunnin rajan säilyttäminen enimmäistyöviikolle Euroopan unionissa. Tällä kumottaisiin opt-out-järjestely, jonka nojalla tämä raja voidaan kiertää ja työviikko voisi olla 60 tai 65 tuntia. Toinen tavoite koskee päivystysaikaa, jota ei voida pitää työaikana, jona ei työskennellä, vaan sitä on pidettävä aina työaikana, aivan kuten on asianmukaista turvata oikeus terveydenhuoltohenkilökunnan korvaavaan lepojaksoon.
Kaikki parlamentissa voivat ja heidän pitäisi jakaa nämä tavoitteet, koska niiden avulla estetään Euroopan kilpailutekijöiden muuttuminen sosiaaliseksi polkumyynniksi ja työntekijöiden suuremmaksi hyväksikäytöksi. Toivon vilpittömästi, että Euroopan parlamentin jäsenet voivat sopia näistä kannoista, koska ne edustavat todella uutta sosiaalista Eurooppaa.
Patrizia Toia
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, neuvoston ehdotus, jolla pyyhitään pois aiemmin saavutettu tasapaino - ajattelen Luigi Cocilovon erinomaista työtä tällä alalla - ei saa tukeamme, koska se on askel taaksepäin monissa työtä, työ- ja perhe-elämän tasapainoa ja työsuhdeturvaa koskevissa asioissa ja koska se on päätös, jolla heikennetään työntekijöiden oikeuksia, jotka ovat kaiken kaikkiaan meidän kaikkien, lastemme, tavallisten ihmisten oikeuksia.
En myöskään halua, että tämä perustelu ymmärretään väärin ammattiliittolaiseksi tai järjestöjä kannattavaksi, koska siinä puolustetaan terveydenhuoltohenkilöstöä. Se ei ole kumpaakaan, koska poliitikkona en toimi järjestöjen tai ammattiliittojen puolesta, toimin kansalaisten puolesta. Päätöksiä tehdessäni ajattelen heitä, ajattelen heidän sosiaalisia oikeuksiaan, jotka ovat mielestäni perustavanlaatuisia Euroopassa. Siksi en voi suvaita EU:ta, joka ei onnistu etenemään maailman kanssa yhtä jalkaa, EU:ta, joka päinvastoin tekee valtavia arviointivirheitä ja sekoittaa suojelun heikentämisen joustavuuteen ja vapauteen. Tämä on vielä vakavampaa aikana, jolloin Eurooppa on pahimmassa kriisissään, eikä vauraudesta ja kasvusta ole paljon toivoa.
Arvoisa Valérie Létard, arvoisat neuvoston ja komission edustajat, jos emme pysty ymmärtämään, että miljoonat työntekijät ovat tällä hetkellä vaarassa menettää työpaikkansa ja tuntevat olevansa heikossa ja epävarmassa asemassa, eikä heillä tietysti ole vapaaehtoisia sopimukseen perustuvia valmiuksia - opt-out-järjestelyä lukuun ottamatta - sitten minun on sanottava, että meillä ei ole käsitystä siitä, mitä todella tapahtuu Euroopan kansalaisten yhteiskunnallisessa elämässä ja perhe-elämässä.
Tämän takia tuemme Alejandro Cercasin ehdotuksia ja toivomme, että kaikki Euroopan parlamentin jäsenet tekevät samoin. Minun on sanottava, että neuvoston haluttomuus neuvotella tässä vaiheessa pakottaa meidät pääsemään keskusteluun ja neuvotteluihin sovittelussa.
Gabriele Stauner
(DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, päivystysaika on työaikaa, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin aivan oikein päätti. Jäsenvaltiot ovat todellakin mukautuneet tähän asiaintilaan hyvin tähän mennessä, eikä yksikään sairaala tai muu laitos vielä ole mennyt sen takia konkurssiin.
Sitä paitsi, päivystysaika, josta puhumme nyt, edellyttää, että työntekijät ovat työssään paikalla: kaikki muu on varallaoloa, mikä on täysin eri asia. Mielestäni jako päivystysaikaan, jona työskennellään, ja päivystysaikaan, jona ei työskennellä - jota myöhemmin ehkä määritellään enemmän tai vähemmän, mutta kuitenkin mielivaltaisesti, arvioidulla keskimääräisellä laskelmalla - on järjetön. Joka tapauksessa - ilmaistakseni tämän oikeudellisin käsittein - työntekijät ovat työnantajien käytettävissä, heihin sovelletaan työnantajien ohjeita, eikä heillä ole vapautta jakaa omaa aikaansa.
Vastustan yksilötason opt-out-järjestelyä periaatteessa. Me kaikki joka tapauksessa tiedämme, että työsuhteille ei ole ominaista aseman yhdenvertaisuus vaan vastakkainasettelu toisaalta poikkeuksetta taloudellisesti vahvempien työnantajien ja toisaalta työskentelyvalmiuksistaan riippuvaisten työntekijöiden välillä. Itse asiassa erillinen työlainsäädäntö luotiin juuri sitä varten, että tämän suhteen voimatasapainon puute voidaan korjata. Tarpeen tullen työntekijät, joiden selviytyminen riippuu heidän työpaikoistaan, vaarantavat terveytensä elättääkseen itsensä ja perheensä. Talousvaikeuksien aikana, kuten nykyisissä talousvaikeuksissa - jotka muuten johtuvat epäpätevien johtajien vakavista virheellisistä päätöksistä - työntekijöitä painostetaan koko ajan enemmän. Ihmisolennot eivät kuitenkaan ole koneita, jotka pystyvät työskentelemään tauotta.
Mielestäni neuvoston tätä koskevaa kantaa on mahdotonta hyväksyä. Tuen vahvasti valiokuntamme mietintöä ja kollegani José Albino Silva Penedan kantaa ja toivon, että sovittelumenettelyssä saadaan aikaan vakaa ja inhimillinen ratkaisu.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Arvoisa puhemies, ainoa palvelus, jonka neuvoston yhteinen kanta ja puheenjohtajavaltio Ranskan ponnistelut ovat meille tehneet, on se, että keskustelemme jälleen ongelmasta. Joulun aikaan muistelemme Charles Dickensin Saiturin joulua, jossa työnantaja tietyssä Euroopan maassa ei anna ahkeralle työntekijälleen lomaa. Haluaisimme lopettaa tämän Saiturin joulun. Kreikan kaltaiset maat äänestivät vähemmistön mukana eivätkä tukeneet kompromissia. Kreikka on johdonmukaisesti tukenut 48 tunnin viikkoa eikä halua mitään muutoksia työajan järjestämiseen ilman työnantajien ja työntekijöiden välistä vuoropuhelua ja sopimusta. Mieluiten emme näkisi huomenna työnantajien emmekä työntekijöiden mielenosoitusta, kuten kollegani totesivat. Mieluiten näkisimme, että sovelletaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja työehtosopimusneuvotteluja.
Yksi kollegoistani viittasi keskiaikaan. Keskiajalla kuitenkin kunnioitettiin sunnuntaita vapaapäivänä. Edes orjat eivät työskennelleet sunnuntaina, ja nyt olemme poistaneet direktiivistä sen, että sunnuntait on sisällytettävä työntekijöiden vapaapäiviin. Siksi on jätetty kaksi tarkistusta, ja kehotan parlamenttia tukemaan niitä, jotta parlamentin ehdotus sisältää tämän Euroopan sivilisaation osan, ja toivon, että sitä tukevat kaikki ne arvoisat jäsenet, jotka nähdäkseni käyttävät aikaa, jona ei työskennellä, ja joille maksetaan tavallisesta ajasta. Huomenna meidän pitäisi leikata niiden jäsenten aikaa, jotka eivät ole parlamentissa.
Richard Falbr
(CS) Käytännössä alkaen aina Maastrichtin sopimuksesta, joka edusti monille ihmisille uusliberaalin talouspolitiikan voittoa, olemme todistaneet asteittaista ja keskittynyttä hyökkäystä Euroopan sosiaalista mallia vastaan. Se, että on hylätty keynesiläinen yrityksiä koskeva sosio-ekonominen malli, jossa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja vahvaa valtion puuttumista pidetään normaalina, on saanut meidät tähän, missä olemme nyt. Uusliberaalin kapitalismin täydelliseen romahdukseen ja turvautumiseen valtioon, jota piti laihduttaa mahdollisimman paljon ja jonka vaikutusvaltaa piti vähentää mahdollisimman paljon.
En ymmärrä, miten kukaan voisi ajaa läpi sitä, mitä neuvosto on esittänyt yhteistyössä komission kanssa. Onko se ehkä tarkoitettu jälleen uudeksi vaiheeksi kohti rikkaiden sosialistista kapitalismia ja köyhien cowboy-kapitalismia? Paluu 1800-luvulle ei auta ketään. Siksi meidän on torjuttava ehdottomasti direktiiviluonnos, ellei se sisällä esittelijän, Alejandro Cercasin, ehdottamia tarkistuksia.
Mihael Brejc
(SL) Tällä direktiivillä ei säädetä 40 tunnin työviikon pidentämisestä 60 tunnin viikkoon. Eikä siinä vaadita työntekijöitä työskentelemään 60-65 tuntia viikossa, ylityöt mukaan luettuna. Sen sijaan siinä laaditaan puitteet ja ehdot, joiden nojalla se voisi olla mahdollista. Siksi 60 tuntia, joista puhumme, ei voida rinnastaa kansallisten lakien nykyisiin säädöksiin, joilla viikoittainen työaika rajoitetaan 40 tuntiin tai sen alle. Sellaiset rinnastukset ovat epäasianmukaisia, koska ne saattavat direktiivin harhaanjohtavaan valoon.
Tällä direktiivillä kuitenkin todella säädetään mahdollisesta enimmäistyöajasta. Se, mitä kukaan ei ole tänään maininnut, on, että monet ihmiset rahoituslaitoksissa, asianajotoimistoissa, sijoitusyhtiöissä ja niin edelleen, työskentelevät säännöllisesti 60, 70 tuntia tai enemmän, eikä se aiheuta yhtään hämmästystä. Tällä direktiivillä säädetään ylärajasta, jota ei voida ylittää.
Meidän on myös asetuttava työnantajien housuihin, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten, joiden mielestä epäilemättä on vaikeaa selviytyä markkinoilla, jos muodollisia esteitä on liian paljon. Meidän on ymmärrettävä heidän tilanteensa, erityisesti niinä tiettyinä aikoina, kun heidän on valjastettava käyttöönsä kaikki voimansa täyttääkseen sopimusvelvoitteensa, ja jolloin ihmiset tietysti työskentelevät pidempään. Tämä kuitenkin tehdään työntekijän suostumuksella ja lisämaksusta, tietysti, eikä vain automaattisesti joka viikko.
Lyhyesti, päivystysaikaa koskevat järjestelmät vaihtelevat suuresti. Me kaikki olemme maininneet lääkärit mutta unohdamme esimerkiksi leirintäalueet, perheiden pitämät hotellit ja monet palveluammatit, joissa ihmiset työskentelevät, ovat paikalla ja joissa joskus on oltava päivystyksessä. Yhteenvetona totean, että mielestäni neuvosto on ehdottanut eräänlaista kompromissia, ja etenemme ilmiselvästi sovitteluvaiheeseen, ja toivon, että siinä vaiheessa löydämme järkevän ratkaisun.
Anja Weisgerber
(DE) Arvoisa puhemies, periaate, jonka mukaan koko päivystysaikaa pidetään työaikana, on säilytettävä; olen esittelijän kanssa siitä samaa mieltä. Katson, että yhteistä kantaa on tässä suhteessa muutettava. Yhteisessä kannassa jopa annetaan mahdollisuus sille, että päivystysajan osaa, jona ei työskennellä, voitaisiin pitää lepojaksona. Se voisi johtaa 72 tunnin ja jopa pidempiin päivystysmaratoneihin, mitä ei saisi sallia missään jäsenvaltiossa. Pidän siksi myönteisenä, että valiokunta hyväksyi tätä koskevat tarkistukseni.
Pyytäisin teitä kuitenkin pitämään mielessä, että työaikadirektiiviä ei sovelleta vain lääkäreihin vaan myös moniin muihin ammatteihin, ja päivystysvelvollisuus pitää työntekijät kiireisinä hyvin eri tavoin. Se kattaa esimerkiksi palomiehet, jotka voivat nukkua tai jopa osallistua virkistystoimintaan päivystyksen aikana. Palomiehet kannattavat siksi vaihtoehtoa, joka koskee poikkeusta viikon enimmäistyöajasta.
Tuen siksi sitä vaihtoehtoa, että etsitään räätälöityjä ratkaisuja itse paikalla yleisten - ei yksilötason - opt-out-järjestelyjen avulla. Käytännöllisesti suuntautuneiden työehtosopimusneuvottelujen osapuolet ovat aiemmin neuvotelleet tästä. Tuen yksiselitteisesti tällaista vapaiden työehtosopimusneuvottelujen vahvistamista.
Lisäksi, uusi, yhteinen opt-out-järjestely on huomattavasti suotuisampi työntekijälle kuin nykyinen järjestelmä. Opt-out-järjestelyt ovat mahdollisia vain kyseisen työntekijän suostumuksella, eikä tätä suostumusta saa antaa työsopimuksen yhteydessä. Jos äänestämme tätä työehtosopimuksia koskevaa vaihtoehtoa vastaan, joudumme vaaraan, että työaikadirektiiviä ei tarkisteta ollenkaan, ja vaarannamme myös mahdollisuudet työntekijöille suotuisiin opt-out-järjestelyihin.
Äänestän siksi niitä tarkistuksia vastaan, joilla pyritään poistamaan opt-out-järjestely, koska kannatan vapaita työehtosopimusneuvotteluja ja räätälöityjä ratkaisuja itse paikalla.
Mario Mauro
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, työn tulos ei ole vain tavaroiden ja palvelujen tuotanto vaan elämän tavoitteen saavuttaminen, sen halun täyttyminen, joka saa meidät pyrkimään onnellisuuteen. Sen takia meidän on omaksuttava punnittu lähestymistapa työvoimapolitiikkaa koskeviin päätöksiin ja meillä on oltava rohkeutta pitää omat vakaumuksemme.
Siksi katson, että on viisasta, että parlamentti kannattaa sovittelumenettelyä tukien toisaalta esittelijän kantaa mutta ennen kaikkea José Albino Silva Penedan tarkistuksia. Tässä mielessä minun on sanottava, että on ilmiselvää, että terveydenhuoltoalan ammattien päivystysaika pitäisi tunnustaa täysimääräisesti työajaksi - se on taattava ehdottomasti.
Stephen Hughes
(EN) Arvoisa puhemies, monilla ihmisillä on virheellinen käsitys, että jos hyväksymme Alejandro Cercasin ehdottaman kannan, he eivät voi tehdä ylityötunteja, jotka ylittävät 48 tunnin keskiarvon joka viikko. Se ei tietenkään ole totta.
Vastustamme periaatteessa opt-out-järjestelyä, koska tämä on terveys- ja turvallisuuslainsäädäntöä, mutta olemme ehdottaneet 12 kuukauden keskimääräistä työaikaa nykyisen neljän kuukauden keskimääräisen jakson sijasta. Sillä annetaan ihmisille ja yrityksille ilmiömäinen joustavuus työajan suunnittelussa. Sillä annetaan itse asiassa niin paljon joustavuutta, että neuvosto itse varautui säätämään 60 tai 65 tunnista viikossa keskimääräisestä jaksosta riippuen. Me emme tehneet sitä. Tähän sisältyvä joustavuus on paljon parempi kuin opt-out-järjestelyn käyttö; se on paljon parempi vaihtoehto yrityksille ja ihmisille. Toivon, että tästä keskustelusta lähtee hyvin vahva viesti.
Ewa Tomaszewska
(PL) Ajatus eron luomisesta työajan, jona työskennellään, ja työajan, jona ei työskennellä, välille on vaarallinen ja epärehellinen lähestymistapa. Jos osaa työpaikalla vietetystä ja työnantajan määräämien velvollisuuksien täysimääräiselle tai osittaiselle suorittamiselle omistetusta ajasta ei käytetä erityisten tehtävien suorittamiseen, tuota jaksoa ei voida pitää lepojaksona. Työntekijä ei voi kuitenkaan viettää kyseistä aikaa perheensä kanssa, eikä työnantaja voi järjestää lepoaan siten kuin haluaa. Tuo aika pitäisi korvata samanarvoisesti.
Toinen kysymys koskee mahdollisuutta pidentää päivystysaikaa ilman asianmukaista korvausta, väitetysti työntekijän suostumuksella. Tämä vaikuttaa erityisesti lääkäreihin. Olisin kiinnostunut tietämään, suostuisiko yksikään potilas, ihanteellisessa tapauksessa Eurooppa-neuvoston jäsen, iloisesti siihen, että häntä hoitaisi lääkäri, joka on ollut päivystämässä 23 tuntia. Sillä ei rikota ainoastaan lääkärin työoikeuksia vaan myös potilaan oikeuksia. Puolassa sairaalat ovat kieltäytyneet palkkaamasta lääkäreitä, jotka eivät suostu allekirjoittamaan opt-out-lauseketta. Haluaisin muistuttaa parlamenttia, että oikeus 8tuntiseen työpäivään saavutettiin ennen toista maailmansotaa.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Sosiaalisen Euroopan on taattava, että kaikki Euroopan kansalaiset voivat elää palkallaan kunnollisesti. Ihmisarvoisen työpaikan on taattava ihmisarvoinen elämä.
Työntekijöiden kunnioittamiseen kuuluu työjaksojen ja lepojaksojen järjestäminen, jotta he voivat rentoutua ja viettää tarpeeksi aikaa perheidensä kanssa. Lapset tarvitsevat vanhemmiltaan ohjausta ja valvontaa, mutta jos viimeksi mainituilla on vähemmän tai ei ollenkaan aikaa perheilleen, sillä voi olla kielteisiä vaikutuksia lasten kasvatukseen. Yhdenkään työnantajan ei saa antaa pyytää työntekijää työskentelemään yli 48 tuntia viikossa.
Mielestäni työaikadirektiivissä on kiinnitettävä enemmän huomiota lääkintähenkilökunnan päivystysaikaa koskevaan erityiseen tilanteeseen. Tuen Alejandro Cercasin mietintöä, jossa suojellaan työntekijöiden etuja unohtamatta työnantajien lainmukaisia etuja ja tarjotaan heille tilaisuus mukauttaa työtunnit omiin tarpeisiinsa. Pidän myös myönteisinä tarkistuksia, joissa korostetaan työehtosopimusneuvottelujen merkitystä.
Dragoş Florin David
(RO) Nykyisessä rahoituskriisissä, jolla on välitön vaikutus Euroopan kansalaisten taloudelliseen ja sosiaaliseen elämään, työaikadirektiivi on EU:n sosiaalipolitiikan tärkein tekijä.
Alejandro Cercasin mietinnössä esitetään looginen ja johdonmukainen lähestymistapa tämän direktiivin soveltamista jäsenvaltioiden tasolla koskevien päätelmien arviointiprosessiin. Tämä direktiivi on tällä hetkellä joustava väline, jolla määritellään suojelun taso, jossa ei sallita työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle haitallisten toimien valtuuttamista.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Arvoisa puhemies, tämän keskustelun lähetessä loppuaan haluaisin lisätä muutamia tuen sanoja Alejandro Cercasin mietinnölle ja työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan hyväksymälle kannalle, joka on pysynyt muuttumattomana vuodesta 2005 alkaen ja joka vahvistettiin äänestyksessä 6. marraskuuta.
Valiokunnallamme oli riittävästi aikaa harkita kantaansa, ja luotan siihen, että valiokunnan äänestyksemme tulos näkyy täysistunnon äänestyksessä ylihuomenna. Äänestimme kunnioittaen täysimääräisesti Euroopan sosiaalista säännöstöä, jonka vanhat jäsenvaltiot jakavat uusien kanssa ja antavat meille esimerkin ja tukea. Kesäkuun neuvostossa aikaansaatua kompromissia ei voida hyväksyä.
Vaalipiirini asukkaat ja erityisesti Puolan terveydenhuoltoihmiset seuraavat parlamentin toimia hieman huolestuneesti. He sanovat aivan oikein, että kaikesta työajasta on maksettava korvaus, ei vain päivystysajasta, jona työskennellään. On todellakin niin, että neuvoston kompromississa viitataan mahdolliseen joustavuuteen työmarkkinaosapuolten ja työehtosopimusten tasolla. Puolalaisten työntekijöiden mielestä heillä ei kuitenkaan ole voimaa neuvotella työnantajiensa kanssa, ja he tarvitsevat vahvaa tukea Euroopan parlamentilta.
Gabriela Creţu
(RO) Tästä mietinnöstä käytyjen pitkien keskustelujen aikana ilmaistiin huoli, että huomisen äänestyksen aikana ei ehkä saavutettaisi ensimmäisessä käsittelyssä saatua voittoa, koska sen jälkeen liittyneet ovat saattaneet muuttaa tämän parlamentin tasapainoa.
On hyvin totta, että neuvostossa oikeistohallitukset ovat hyväksyneet saman kannan riippumatta siitä, onko niiden maantieteellinen sijainti idässä vai lännessä. On kuitenkin myös selvennettävä toista asiaa. Itä-Euroopan työntekijät tukevat Euroopan parlamentin ehdottamia tarkistuksia yhtä vakaumuksellisesti kuin neuvosto torjuu ne. Romanian ammattiliitot, jotka ovat myös edustettuina huomenna täällä Strasbourgissa, ovat esimerkiksi tietoisia siitä, että niiden saavuttamia etuja ei ole saavutettu lopullisesti ja että niitä on puolustettava jatkuvasti. Niiden viesti on yksinkertainen: huomattavasti rajoittamattomia työtunteja tehokkaampi ratkaisu nykyisin ongelmiin on huonosti palkattujen työpaikkojen, myös itäeurooppalaisten työntekijöiden työpaikkojen, hallitsemattoman leviämisen pysäyttäminen.
Jacek Protasiewicz
(PL) Arvoisa puhemies, minulla ei ole epäilystäkään siitä, että työntekijöiden hyvä ja työturvallisuus ovat lähellä kaikkien tähän keskusteluun osallistuvien jäsenten sydäntä.
Me kaikki olemme kuitenkin tietoisia siitä, että nykyinen työaikadirektiivi tarvitsee tiettyjä muutoksia. Esiin nousevat kysymykset koskevat kyseisten muutosten luonnetta ja tarkoitusta. Vastattavana ei ole helppoja kysymyksiä, ja niistä on keskusteltu kiihkeästi sekä tässä parlamentissa että neuvostossa monien vuosien ajan. Neuvosto päätyi viimein viisaaseen kompromissiin. Tällä hetkellä on vaikeaa odottaa, että hallitukset maissa, joista useimmat soveltavat opt-out-periaatetta, todella äkkiä hylkäisivät sen, erityisesti nykyisen talouskriisin puitteissa. Haluaisin kiinnittää tähän asiaan erityisesti niiden jäsenten huomion, jotka kehottavat omaksumaan vahvemman kannan opt-out-kysymykseen.
Arvoisa puhemies, Puolassa on viisas sanonta, jonka mukaan paras on hyvän vihollinen. Haluaisin korostaa, että meillä on vakaa kompromissi ja että se pitäisi hyväksyä eurooppalaisten työntekijöiden hyvän takia.
Proinsias De Rossa
(EN) Arvoisa puhemies, tuen Alejandro Cercasin pakettia. Mielestäni tämän keskustelun perusajatus on, että ihmisolennot ovat sosiaalisia olentoja: he eivät ole koneita, eikä heitä pitäisi työpaikalla sellaisina kohdella. Henkilö, joka hakee työtä työnantajalta, ei voi vapaasti kieltäytyä allekirjoittamasta lomaketta, jossa sanotaan, että he kieltävät itseltään oikeuden työaikadirektiivin kattavuuteen, joten väite, jonka mukaan opt-out-järjestelyn poistaminen on jotenkin hyökkäys vapautta kohtaan, ei ole oikea: se on itse asiassa hyökkäys niiden työntekijöiden hyväksikäyttöä vastaan, jotka tarvitsevat työtä elääkseen.
Mielestäni 14 jäsenvaltiossa käytössä oleva nykyinen opt-out-järjestely on hyökkäys sitä ajatusta vastaan, että EU:ta rakennetaan yhteisten ihmisarvoisten työ- ja elinolojen perusteella, emmekä saa antaa sen tapahtua.
Valérie Létard
neuvoston puheenjohtaja. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa Alejandro Cercas, hyvät parlamentin jäsenet, työaikadirektiivissä on tietysti paljon symboliikkaa ja siinä käsitellään periaatteellisia asioita, muun muassa työntekijöiden valinnanvapautta vastaan heidän terveytensä ja turvallisuutensa suojelu.
Juuri siitä kohdasta meidän on vaikea päästä sopimukseen. Kuten olen jo todennut, Ranska on vastustanut pitkään opt-out-järjestelyä. Olemme kuitenkin yhtyneet yhteiseen kantaan. Miksi? Koska direktiivillä ei pyritä vesittämään ihmisten oikeuksia tai aiheuttamaan yhteiskunnallista taantumista.
Päivystysajan osalta tavoitteena on sallia jäsenvaltioiden käsitellä sitä tietyllä tavalla ja ottaa huomioon sen sisältämät jaksot, joina ei työskennellä. Kaikilla jäsenvaltioilla oli omat tapansa käsitellä kyseistä aikaa, ja neuvoston ainoa tavoite on säilyttää vallitseva asiaintila, tasapaino, jota tuomioistuimen tuomiot ovat haurastuttaneet.
Toinen syy on se, että opt-out-järjestelyn osalta yhteisellä kannalla parannetaan kyseisten työntekijöiden oikeuksia, jos opt-out-järjestely on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tämän poikkeuksen käyttämiseen ei tietenkään ole velvoitetta. Opt-out-järjestely on ollut olemassa ilman suojalausekkeita vuodesta 1993 alkaen. Neuvoston kannassa todella esitetään suojalausekkeita, kuten Elizabeth Lynne pani merkille. Toivon, että pragmaattisuus voittaa. Yhteinen kanta ei edellytä kenenkään luopuvan periaatteistaan tai vakaumuksistaan.
Tänään puheenjohtajavaltio Ranska kertoo teille neuvoston puolesta, että yhteinen kanta on epäilemättä paras kompromissi tarkistetun direktiivin aikaansaamiseksi ottaen huomioon jäsenvaltioiden vallan tasapaino ja se, että päivystysaikaan on löydettävä nopeasti ratkaisu. Sen, hyvät parlamentin jäsenet, halusin sanoa täydennyksenä avauspuheenvuorooni.
Vladimír Špidla
komission jäsen. - (CS) Haluaisin toistaa Valérie Létardin sanat keskustelun perusteellisuudesta ja mielenkiintoisuudesta. Tässä keskustelussa käsitellään erittäin tärkeitä asioita, ja mielestäni parlamentin on nyt tehtävä päätös. Sitten puitteet, joissa tulevat keskustelut käydään, ovat selkeät. Haluaisin vain todeta - koska joissakin tässä keskustelussa esitetyissä näkemyksissä ei näkynyt todellinen tilanne - että voisi olla hyödyllistä käydä läpi joitakin perusasioita selkeästi ja asiallisesti.
Työaikadirektiivi on tällä hetkellä voimassa. Direktiivissä säädetään, että yksittäisillä jäsenvaltioilla on vaihtoehto opt-out-järjestelyn käyttöönottamisesta. Tällä hetkellä 15 jäsenvaltiota soveltaa opt-out-järjestelyä. Tämä ei siis ole uusi tilanne vaan pikemminkin vakiintunut tosiasia. Uuden direktiivin syy on tuomioistuimen asioissa SIMAP ja Jaeger antamasta päätöksestä johtuva paine, koska päätös sai monet perinteisesti suureen päivystysajan määrään luottavat järjestelmät hyvin vaikeaan tilanteeseen.
Haluaisin myös todeta, että päivystysajan seuraukset ja päivystysajan järjestäminen vaikuttavat eri tavoin eri järjestelmissä ja eri jäsenvaltioissa, erityisesti pienemmissä, joilla ei ole paljon mahdollisuuksia palkata työntekijöitä muista valtioista ja jotka voivat joutua suhteellisen vaikeisiin ongelmiin. Siksi keskustelu on niin monimutkainen, koska se toisaalta vaikuttaa työntekijöiden suojeluun työaikojen tietyn sääntelyn takia ja toisaalta sitä sovelletaan moniin erittäin arkaluonteisiin järjestelmiin, kuten esimerkiksi terveydenhuoltoon, palokunnan kaltaisiin pelastuspalveluihin ja niin edelleen.
Kaikilla päätöksillä on seurauksensa, ja mielestäni tällä hetkellä meillä on loistava mahdollisuus saada aikaan edistystä. Tämä edistys on seurausta kaikkien toimielinten keskusteluista, seurausta sekä yhteistyöstä että keskustelusta ja yksi huomattavimmista askeleista sillä tiellä on parlamentin äänestys 17. joulukuuta tänä vuonna.
Alejandro Cercas
Haluaisin aivan ensiksi kiittää kaikkia kollegoitani kaikista ryhmistä, koska mielestäni tässä parlamentissa on suuri enemmistö, joka sanoo, että ihmisolennot eivät ole koneita ja että ihmiset ja heidän oikeutensa ovat ensisijaisia. Sen jälkeen voimme puhua muista asioista, mutta meidän on aloitettava heidän terveydestään, turvallisuudestaan ja perhe-elämästään.
Toiseksi, toivotan neuvoston ja komission tervetulleiksi neuvottelupöytään. Se on myöhäistä, mutta parempi myöhään kuin ei milloinkaan.
Varokaa ansoja. Yhteisestä kannastanne juontuvassa direktiivissä opt-out-järjestely ei ole sellainen kuin mistä säädettiin vuonna 1993, sillä se oli väliaikainen, ehdollinen ja sangen laajalti ainutkertainen. Komission jäsen mainitsi 15 maata. Ei, siinä oli yksi, jolla oli yleinen opt-out-järjestely ja monia, joiden järjestely oli vähäisempi. Ehdotatte kuitenkin, että sen pitäisi olla ikuinen ja kaikille ja että sillä jaettaisiin Eurooppa maihin, jotka haluavat pitkiä työpäiviä, ja maihin, jotka eivät halua.
Emme halua jonkin väliaikaisen ja poikkeuksellisen muuttuvan joksikin pysyväksi ja normaaliksi, koska ei ole normaalia, että ihmiset työskentelevät vuoden jokaisena viikkona ja elämänsä jokaisena vuotena näkemättä perheitään tai pystymättä täyttämään velvollisuuksiaan kansalaisina.
Mielestäni on hyväksyttävä joitakin tosiasioita. Se, että työntekijät ja lääkärit vastustavat tätä direktiiviä, arvoisa Philip Bushill-Matthews, on tosiasia, ei mielipide. En ole puhunut 160 miljoonan työntekijän tai neljän miljoonan lääkärin kanssa, mutta olen puhunut heidän edustajajärjestöilleen. Ehkä jotkut ovat kanssanne samaa mieltä, mutta vakuutan teille, että suuri enemmistö vastustaa teitä, koska kaikki heidän järjestönsä vastustavat poikkeuksetta sitä, mitä te sanotte.
Lopuksi, haluaisin toistaa sen, mitä sanoin alussa. Keskiviikko on hyvin merkittävä päivä, jolloin kansalaiset voivat alkaa uskoa jälleen EU:hun ja ymmärtää, että nämä toimielimet eivät ole muodostuneet joukosta sydämettömiä poliitikkoja, jotka ajattelevat vain taloutta, tai byrokraateista, jotka elävät toisessa maailmassa. Me olemme ihmisten kanssa. Me puolustamme heidän oikeuksiaan, ja 17. joulukuuta sosiaalinen Eurooppa nousee vahvistuneena. Sen jälkeen me neuvottelemme. Neuvottelemme tasavertaisesti.
(Suosionosoituksia)
Puhemies
(IT) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 142 artikla)
Iles Braghetto
kirjallinen. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä direktiivi on ratkaiseva teksti taloudellisen ja sosiaalisen Euroopan rakentamisessa.
Yleisesti uskotaan, että meidän pitäisi voida ja että me voimme luoda työmarkkinoiden innovaatioita, joilla parannetaan tuottavuutta ja laatua, vaaditun joustavuuden puitteissa käyttämättä työntekijöitä hyväksi. Sillä, että edistetään oikeudenmukaisia työoloja, joihin kaikilla lisäksi on luovuttamaton oikeus, taataan heidän tekemänsä työn turvallisuus ja tehokkuus. Siksi työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan hyväksymä ehdotus on meidän mielestämme tasapainoinen.
Erityisesti pitäisi panna merkille, että terveydenhuoltohenkilökunnan osalta vuorojen ja lepojaksojen järjestämisen riittävät suojalausekkeet ovat olennaisia paitsi heidän omien oikeudenmukaisten olojensa osalta myös siksi, että siten taataan potilaiden hoidon turvallisuus ja laatu ja sairauden riskien vähentäminen.
Ole Christensen  
Olen iloinen, että olen sellaisen poliittisen ryhmän, nimittäin Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän jäsen, joka ei tee kompromisseja työntekijöiden terveydestä ja turvallisuudesta.
Se, että kukaan voi uskoa kasvavaan kilpailuun, joka perustuu huonoihin työoloihin ja jäsenvaltioiden väliseen sisäiseen kilpailuun pisimmistä työajoista, on täysin väärin ja kuuluu toiselle aikakaudelle. Minulla ei ole mitään sitä vastaan, että alan kaksi osapuolta sopii pidemmistä työajoista, jonka vertailujakso on mitä tahansa vuoteen asti ja jonka keskimääräinen enimmäistyöaika on 48 tuntia viikossa, mutta vastustan todella sitä, että työnantajat voivat palkata työntekijöitä yksittäisin perustein ja että he saavat siten mahdollisuuden soveltaa erilaisia poikkeuksia.
Mietin, mitä vielä tarvitaan, että Yhdistynyt kuningaskunta käy vakaviin neuvotteluihin ja poistaa asteittain opt-out-järjestelynsä parantaakseen maansa miljoonien työntekijöiden oloja.
Toivon, että keskiviikkona Euroopan parlamentti sanoo, että tulevaisuudessa EU:n pitäisi työskennellä "älykkäämmin, ei ankarammin" vastatakseen tulevaisuuden haasteisiin.
Corina Creţu  
Näen tässä mietinnössä Euroopan vasemmiston sosiaalisen näkemyksen vahvistamisen, mitä sosialidemokraattiset edustajat arvostelevat sangen oikein siitä, että työajan opt-out-lausekkeet sallimalla siinä rikotaan periaatetta, jonka mukaan työntekijän työterveyttä ja -turvallisuutta koskevaan lainsäädäntöön ei voi tehdä poikkeuksia.
Vaikka joustavilla työajoilla, työn luonteesta ja kunkin henkilön valmiuksista riippuen, voitaisiin saada aikaan hyviä tuloksia, en voi olla miettimättä monia väärinkäytöksiä, joiden kohteeksi työntekijät joutuvat. Viittaan Romanian tapaukseen, jossa ylitöitä ei monissa tapauksissa lasketa eikä niistä makseta lainmukaisesti. Kaikki normaalin työpäivän jälkeen jatkuva toiminta ei ole aina tulosta sopimuksesta työntekijän ja työnantajan välillä, vaan työnantajan halun ja harkinnan sanelema. Ei edes mainita vaaraa niiden terveydelle ja hengelle, jotka ovat joutuneet oravanpyörään, josta he pääsevät pois vain vaarantamalla työpaikkansa.
Monissa tapauksissa se, mikä esitetään kilpailukyvyn edistämisenä, on vain hyväksikäytön peittelyä.
Siksi 48 tunnin raja on mielestäni suositeltava vaihtoehto. Päivystysajan osalta on mielestäni epäoikeudenmukaista, että "päivystysajan jaksoa, jona ei työskennellä", ei pidetä työaikana eikä siitä sen vuoksi makseta.
Magda Kósáné Kovács  
Euroopan unionilla on tehokkaita asetuksia työajan järjestämisestä. Niiden mukaan keskimääräinen työaika on 48 tuntia viikossa. Käytännössä se tarkoittaa, että työntekijä voi työskennellä keskimäärin kahdeksan tuntia kuusi päivää viikossa neljän kuukauden ajan. Mielestäni se riittää, koska sitä enemmän vaikuttaa pitkällä aikavälillä haitallisesti tehokkuuteen.
Neuvoston kompromissi, jonka säännöt eivät ole niin suotuisia kuin tällä hetkellä voimassa olevat, ei saanut tukea Belgialta, Kyprokselta ja muilta, mukaan luettuna kotimaani Unkari, eivätkä Euroopan sosialidemokraatit voi sitä hyväksyä.
Sosiaalinen Eurooppa ei voi olla tyhjä iskulause, ei edes talousvaikeuksien aikana. Parlamentin esittelijä Alejandro Cercas osoittautui sovittelumenettelyn aikana sopivan vastaanottavaiseksi ja esimerkiksi mahdollisti joustavuuden takia sen, että 48 tunnin keskimääräinen aika lasketaan 12 kuukauden ajalta. Emme voi kuitenkaan hyväksyä asetusta, jonka nojalla viikossa voidaan työskennellä 60-65 tuntia ja äärimmäisissä tapauksissa jopa 70-72 tuntia. Emme voi myöskään hyväksyä kantaa, jonka mukaan asetuksista olisi mahdollista myöntää rajoittamaton opt-out-jakso. Tärkein syy tälle on se, että työntekijöiden ja työnantajien suhde ei koskaan voi olla yhdenvertainen.
Päivystysajan osalta pidän tekopyhinä niitä, jotka ajattelevat, että päivystysajan jaksoja, joina ei työskennellä, ei lasketa työajaksi. Ehdottaisin, että keskiviikkona, äänestyspäivänämme, parlamentin edessä pidettävissä mielenosoituksissa he istuvat juttelemaan muutamien työntekijöiden kanssa.
Roselyne Lefrançois  
Neuvosto ja Euroopan unioni ovat nyt yli kolmen vuoden ajan olleet riidoissa tämän työaikadirektiivin takia.
EU:n 27 jäsenvaltion työministerin aikaansaamassa sopimuksessa säädetään enintään 48 tunnin työviikosta, mutta jätetään vaihtoehto poikkeuksesta, jolla sitä voitaisiin tietyissä tapauksissa lisätä 65 tuntiin viikossa.
Tällaista ratkaisua ei voida hyväksyä, ja sosialidemokraattina minulla on velvollisuus varmistaa, että miljoonien työntekijöiden huolet kuullaan, ja taistella varmistaakseni, että tähän 48 tunnin rajaan ei sallita poikkeuksia ja että päivystysaika otetaan huomioon työaikaa laskettaessa.
Äänestän siksi Alejandro Cercasin mietinnön puolesta ja toivon, että jos sovittelu järjestetään, saamme aikaan tekstin, jossa saavutetaan todellinen tasapaino työntekijän suojelun ja mahdollisimman hyvän työajan järjestämisen välillä. Euroopan sosialidemokraatteina me jatkamme joka tapauksessa työntekijöiden oikeuksien puolustamista, koska nyt enemmän kuin koskaan Eurooppa tarvitsee sosiaalista mallia, jolla vastataan heikoimmassa asemassa olevien tarpeisiin ja erityisesti niiden tarpeisiin, joihin talous- ja rahoituskriisin seuraukset iskevät ankarimmin.
Lasse Lehtinen  
kirjallinen. - (FI) Arvoisa puhemies, harvoin on EU-lainsäädäntö koskenut näin monia. Miljoonat palkansaajat saavat parlamentilta joululahjaksi joko parannuksen työoloihinsa tai Euroopan ensimmäisen työelämän huononnusdirektiivin. Työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta näytti hyvää esimerkkiä parantamalla selvin äänestysnumeroin komission ehdotusta. Työajan määrittelyllä on näet sosiaalinen ulottuvuutensa. Liian moni eurooppalainen palkansaaja tekee työtä 60 tai 65 viikkotuntia samalla kun miljoonat kulkevat työttöminä.
Pitkät työviikot perustuvat useimmiten näennäiseen valinnanvapauteen. Työntekijällä on vapaus valita pitkän työviikon ja työpaikan välillä. Parannusten jälkeenkin direktiiviin jäisi riittävästi jouston mahdollistavia poikkeussääntöjä.
Valiokunta hyväksyi muutosesitykseni, joka merkitsee johtavassa asemassa olevien työntekijöiden lisäämistä direktiivin piiriin. Myös pomo tarvitsee lain suojan, myös pomo saattaa väsyä.
Neuvosto ja komissio eivät ole suostuneet harkitsemaan uudelleen kantaansa kysymykseen päivystysajoista. Maalaisjärki sanoo, että työpaikalla vietetty aika, varalla, valveilla tai nukuksissa, on aina työaikaa.
Euroopan parlamentti saa valtakirjansa suoraan Euroopan kansalaisilta. Siksi sen velvollisuutena on myös ajatella kansalaistensa parasta tässäkin asiassa.
David Martin  
Äänestän sen puolesta, että 48 tunnin viikkoa koskeva opt-out-järjestely lopetetaan. Uskon lujasti, että pitkät työpäivät vahingoittavat ihmisen terveyttä, aiheuttavat työtapaturmien riskejä ja vaikuttavat kielteisesti perhe-elämään. Yhdistyneessä kuningaskunnassa vapaaehtoista opt-out-järjestelyä on käytetty laajasti väärin ja pakotettu työntekijät allekirjoittamaan opt-out-järjestely ensimmäisenä työpäivänään.
Mairead McGuinness  
Keskustelu työajan järjestämisestä on monimutkainen. Mutta vaikeimmat aiheet ovat opt-out-järjestelyn tulevaisuus ja päivystysajan käsittely.
Asioissa SIMAP ja Jaeger Euroopan yhteisöjen tuomioistuin tulkitsi alkuperäisen työaikadirektiivin työaikaa koskevaa määrittelyä siten, että se sisältää päivystysajan jakson, jona ei työskennellä, kun työntekijä ei tee työtä vaan lepää.
Neuvoston 9. ja 10. kesäkuuta 2008 tekemässä sopimuksessa päivystysajan jaksoa, jona ei työskennellä, ei pidetä työaikana, ellei kansallisessa lainsäädännössä tai käytännössä tai työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa säädetä toisin.
Neuvoston sopimuksen nojalla työntekijän mahdollisuuteen olla soveltamatta keskimäärin 48 tunnin työviikkoa, josta säädetään alkuperäisessä työaikadirektiivissä, sovelletaan tiukempia ehtoja työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi. Työntekijöitä ei vaadita työskentelemään keskimäärin yli 60 tuntia viikossa kolmen kuukauden ajan tai keskimäärin 65 tuntia viikossa kolmen kuukauden ajan, kun päivystysajan jaksoa, jona ei työskennellä, pidetään työaikana.
Irlanti ei ole koskaan käyttänyt opt-out-järjestelyä, joten käytettävissä olevan opt-out-järjestelyn tiukempi täytäntöönpano on sekä myönteistä että välttämätöntä.
Dushana Zdravkova  
Hyvät kollegat, kuten tiedätte muutaman viime viikon keskustelujen perusteella, käsiteltävänä olevan direktiivin tärkein kohta on niiden päivystysajan jaksojen, joina ei työskennellä, pitäminen työaikana. Tällä tarkistuksella annetaan monille työntekijöille mahdollisuus saada korvaus jaksosta, josta he eivät ole pystyneet nauttimaan vapaa-aikana ja tavalla, joka vastaa heidän tarpeitaan. Ehdotuksella on monia kannattajia ja vastustajia. Molemmat puolet ovat kaivautuneet lujasti näkemyksiinsä, eivätkä pysty saamaan aikaan minkäänlaista mielipiteidensä lähentymistä. Siksi kehotan teitä kiinnittämään huomionne myönteiseen vaikutukseen, joka tällä tarkistuksella on eurooppalaiseen yhteiskuntaan.
Euroopan unionin väestö on vanhentunut jatkuvasti muutaman viime vuosikymmenen aikana. Väestön syntyvyysaste vuonna 2007 oli vaivaiset 0,12 prosenttia. Jos emme halua luottaa ainoastaan maahanmuuttoon, meidän on edistettävä syntyvyyttä. Se, että päivystysajan jaksot, joina ei työskennellä, lasketaan mukaan työajan kokonaiskestoon, on yksi tällainen kannustin. Tällä tarkistuksella annetaan mahdollisuus monelle naiselle helpottaa uralla menestymiseen liittyvien pyrkimystensä yhdistämistä haluun hoitaa lapsiaan enemmän. Sen avulla voimme ottaa uuden merkittävän askelen pyrkimyksissämme estää kielteisten suuntausten vaikutus yhteiskuntamme kehitykseen.
