Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies.
Julistan Euroopan parlamentin torstaina 4. heinäkuuta 2002 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.
Haluan toivottaa kaikki tervetulleiksi takaisin syksyn istuntokaudelle. Olette jo varmasti levänneitä ja valmiita aloittamaan esityslistallamme olevien yleiseen politiikkaan liittyvien kysymysten tarkastelun.

Puhemies.
Ennennäkemättömät ja katastrofaaliset tulvat ovat viime viikkoina runnelleet kokonaisia alueita Keski-Euroopassa ja erityisesti Itävallassa Ober- ja Niederösterreichissa, Itä-Saksassa ja osissa T?ekin tasavaltaa. Yli 100 ihmistä on menehtynyt ja kymmenet tuhannet ihmiset ovat joutuneet jättämään kotinsa ja työpaikkansa. Haluan ilmaista tänään omasta ja parlamentin puolesta vilpittömän myötätuntomme tulvien uhreja ja heidän perheitään kohtaan sekä antaa tunnustusta pelastuspalvelujen ja lukuisten vapaaehtoisten poikkeuksellisista toimista. Tänä iltapäivänä ilmaisemamme vilpittömän myötätunnon ohella huomenna järjestettävässä erityisessä hätäkeskustelussa meillä on mahdollisuus muodostaa käytännön perusta osoitukseksi todellisesta yhteisvastuusta. Pyydän teitä nousemaan ja viettämään minuutin hiljaisuuden kuolleiden muistoksi.
(Parlamentti vietti seisaallaan minuutin hiljaisuuden.)
Sunnuntaina 4. elokuuta Cecilio Gallego Alaria ja seitsemänvuotias tyttö kuolivat, kun Alicanten provinssin Santa Polan kaupungissa Espanjassa räjähti autopommi. David Caldwell kuoli räjähdyksessä Derryssä Pohjois-Irlannissa 1. elokuuta. Näillä toimilla ja riistäessään oikeuden elämään terroristit ovat jälleen osoittaneet uhmaavansa demokraattista järjestystä. Terrorismi kieltää yhteiset arvot ja periaatteet, joihin Euroopan unioni perustuu, joita Euroopan unioni edustaa ja joita se edistää ja puolustaa. Unionimme perustuu demokratian ja oikeusvaltion periaatteisiin, jotka ovat yhteisiä kaikille jäsenvaltioille ja tämän vuoksi terroristien väkivallankäyttöä ei voida mitenkään perustella.
Omasta ja parlamentin puolesta tuomitsen jyrkästi nämä terroriteot ja esitän vilpittömät surunvalittelumme uhrien perheille ja vilpittömän myötätuntomme kaikille niille, joihin nämä terroriteot vaikuttavat. Ilmaisen jälleen kerran parlamentin puolesta tukemme asiasta vastaaville viranomaisille terrorismin torjunnassa. Pyydän teitä viettämään minuutin hiljaisuuden terrorismin uhrien muistoksi.
(Parlamentti vietti seisaallaan minuutin hiljaisuuden.)

Puhemies.
Puheenjohtajakokous laati torstaina 28. elokuuta 2002 pitämässään kokouksessa lopullisen esityslistaluonnoksen, joka on jaettu jäsenille. Esityslistaan on ehdotettu seuraavaa muutosta:
Keskiviikko:
Verts/ALE-ryhmä on ehdottanut, että keskiviikon 4. syyskuuta esityslistaan lisätään erityiskeskustelu kansainvälisestä rikostuomioistuimesta.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, uskon, että käytännössä kaikki parlamentin ryhmät kannattavat rikostuomioistuimen perustamista. Mikään hallitus - ei oikeisto- eikä vasemmistohallitus - ei kuitenkaan varsinaisesti kannata rikostuomioistuimen perustamista. Tämän vuoksi katson, että meidän on käytävä tällä istuntojaksolla keskustelua, jonka perusteella voimme tuoda selkeästi ilmi, että hylkäämme kaikki ehdotukset myöntää kenellekään koskemattomuus tässä tuomioistuimessa. Tämän keskustelun perusteella voitaisiin laatia syyskuun toisella istuntojaksolla päätöslauselma.
Kun otetaan huomioon, että 30. syyskuuta on tarkoitus järjestää ulkoministerien kokous tuomiovaltaa koskevien poikkeusten myöntämismahdollisuudesta, katson, että on tehokkaampaa keskustella asiasta kahteen otteeseen, jotta voidaan osoittaa selkeästi kaikille hallituksille, että Euroopan parlamentti toivoo, ettei minkäänlaisia poikkeuksia myönnettäisi.
Tämän vuoksi minä ja ryhmäni katsomme, ettei yksi ainoa päätöslauselmasta 24. syyskuuta käytävä keskustelu riitä. Suositamme, että asiasta aloitetaan keskustelu, jotta eurooppalainen suuri yleisö saisi tietää parlamentin kaikkien ryhmien järkkymättömän kannan. Tämän vuoksi pyydämme, että tämän istuntojakson ohjelmaan sisällytetään toinen asiaa koskeva keskustelu.
Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, emme ole asiasta sinänsä eri mieltä, mutta suosittelemme kuitenkin toisenlaista menettelytapaa. Keskustelemme keskiviikkona todella laajasti ja vakavasti Irakista ja muista tärkeistä kysymyksistä. Meidän ryhmämme on valmistautunut tähän hyvin huolellisesti sekä puheajan että puheiden sisällön osalta. Tämän vuoksi ehdotamme, ettemme kävisi keskustelua kansainvälisestä rikostuomioistuimesta tällä viikolla, vaan syyskuun toisella istuntojaksolla, joka sekin pidetään vielä ennen kuin neuvosto kokoontuu 30. syyskuuta. Tällä tavoin voimme keskustella asiasta vielä ennen neuvoston kokousta ja antaa siitä päätöslauselman. Asiasta ollaan siis samaa mieltä, mutta menettelyn osalta kannatamme tämän viikon sijasta täällä Strasbourgissa pidettävää syyskuun toista istuntojaksoa.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, uskon, että me kaikki kannatamme kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista. Olemme siitä yksimielisiä. Tarkastelun kohteena on asiassa sovellettava menettely. Minun ryhmäni kannattaa sitä, että asiasta keskustellaan ja päätöslauselma laaditaan syyskuun toisella istuntojaksolla. Arvoisa puhemies, haluan kuitenkin tehdä ehdotuksen, jonka uskon kiinnostavan Cohn-Benditia ja suurta osaa parlamentin jäsenistä. Lisäksi haluan tuoda esiin, ettei ryhmäni kannata sitä, että tässä istunnossa käsiteltäisiin Mercosuria koskevaa kysymystä.
Ehdotan, että ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta käsittelee tätä asiaa seuraavassa kokouksessaan ja pyytää komissiota nimenomaisesti esittämään oman kannan, joka sillä näyttää olevan, niistä mahdollisista seurauksista, joita jäsenvaltiolle aiheutuu, jos jäsenvaltio muuttaa kantaansa vahvistetun yhteisen kannan osalta sen jälkeen, kun asiasta on vahvistettu yhteinen kanta. Jäsenvaltio on nimittäin tällaisessa tapauksessa ilmeisesti rikkonut perussopimuksia. Tämä asia on hyvin tärkeä, minkä vuoksi pyydän - en näe täällä jäsen Brokia, mutta uskon hänen saavan tämän tiedon - että ulkoasioiden valiokunta tarkastelee tätä asiaa. Yhteisessä kannassa olemme kaikki - jäsenvaltiot ja parlamentti - sitoutuneet tiettyyn näkemykseen. Tätä asiaa olisi tarkasteltava, ja jos edellä mainitsemani seikat merkitsevät perussopimusten rikkomista, parlamentilla olisi paljon vahvemmat edellytykset tuomita tällaisista tärkeistä asioista mahdollisesti tehtävät yksipuoliset kantojen muutokset.

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, Cohn-Bendit tuo esiin hyvin tärkeän näkökulman, koska tästä asiasta voidaan hyvin päättää ennen syyskuun toista istuntojaksoa. Tiedämme, että jäsenvaltioihin kohdistuu tällä hetkellä suuria paineita, minkä vuoksi asia on ratkaistava. Samanaikaisesti puheenjohtajakokous katsoi viime viikolla - ja uskon, että myös parlamentti on samaa mieltä siitä - että meidän on keskusteltava kattavasti siitä, mikä on tämänhetkinen tilanne Irakiin mahdollisesti tehtävän aseellisen iskun osalta.
Pyytäisin puhemiestä joko noudattamaan Barón Crespon ehdotusta tai yrittämään ajoittaa kansainvälisestä rikostuomioistuimesta käytävä keskustelu tälle viikolle ilman, että se vie aikaa keskustelusta, jota on tarkoitus käydä Irakista.

Leinen (PSE).
Arvoisa puhemies, tämän päätöksen vuoksi pyytäisin teiltä Romanian valtuuskunnan jäsenenä erästä asiaa. Romanian parlamentti keskustelee syyskuun puolivälissä asiaa koskevasta sopimuksesta, josta ulkoministeri on neuvotellut Yhdysvaltojen kanssa ja - niin kuin ehkä tiedättekin - josta hän ei ole tiedottanut Romanian parlamentille. Bukarestissa tullaan siis käymään hyvin vilkasta keskustelua. Jos keskustelemme asiasta vasta syyskuun toisella istuntojaksolla, teidän pitäisi ehkä kirjoittaa Romanian parlamentin puhemiehelle, että Romanian parlamentin olisi pitäydyttävä EU:n yhteisessä kannassa eikä sen näin ollen luultavasti pitäisi kannattaa tätä sopimusta. Tässä tilanteessa olisi toimittava näin. Paljon kiitoksia.
Puhemies.
Teen tämän erittäin mielelläni parlamentin puolesta.
(Esityslista hyväksyttiin.)
Corbett (PSE).
Arvoisa puhemies, näin on myös esityslistan osalta. Esityslista on nyt meidän käsissämme, mutta siinä ei ole kohtaa, jonka uuden työjärjestyksen 121 a artiklan mukaan pitäisi automaattisesti sisältyä maanantain esityslistaan, eli kolmenkymmenen minuutin aikaa, jona jäsenet voivat tuoda esiin poliittisesti tärkeitä asioita. Tämän pitäisi olla esityslistallamme, ja näyttää siltä, että se on jäänyt pois - epäilemättä epähuomiossa, koska kaikki eivät ole vielä tottuneet näihin uusiin sääntöihin. Sen olisi kuitenkin oltava aina jossain kohdassa maanantain esityslistalla.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Israelin armeijan tekemissä kohdennetuissa murhaiskuissa on kuollut tänä viikonloppuna yksitoista palestiinalaista, joista neljä oli kuusi-, kymmenen- ja viisitoistavuotiaita lapsia. Israelin Haaretz-päivälehden mukaan elokuussa on saanut tällä tavoin surmansa peräti kolmekymmentä palestiinalaista siviiliä. Heinäkuun lopulla Gazaan tehdyssä hyökkäyksessä uhreja oli jo tullut seitsemäntoista, joista yhdeksän oli lapsia. Jopa Israelin lehdistössä nämä rikokset tuomittiin vastuuttomiksi, samalla kun Yediot Aharonot -lehdessä korostettiin, että terrori-iskujen määrä on vähentynyt huomattavasti.
Tämän vuoksi vetoan ryhmäni puolesta neuvostoon, komissioon ja parlamenttiin, että ne ottaisivat hyvin selkeän kannan Sharonin hallituksen toimintastrategian muutokseen, sillä Sharon lietsoo mielestäni vihaa ja kostoa, vaikka nyt tarvittaisiin kipeästi jännityksen lieventämistä, vuoropuhelua ja rauhaa.

Blak (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, meillä tanskalaisilla jäsenillä oli pitkään merkittävänä ongelmana se, ettemme voineet katsoa Tanskan uutislähetyksiä televisiosta. Ongelma on sittemmin ratkaistu tehokkaan kvestorimme ansiosta. Olemme nyt kuitenkin törmänneet uuteen ongelmaan, sillä Tanskan yleisradion ja Tanskan lehdistön välisen kiistan vuoksi emme taaskaan saa Tanskan uutisia. Voisitteko te olla osoittamatta myötätuntoa lehdistölle, jotta kiista voitaisiin sillä tavoin ratkaista ja jotta voisimme jälleen saada uutisia samalla tavoin kuin kollegammekin. Toivon todellakin, että teette näin.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin tuoda esityslistalla esiin seikan, josta ollaan vakavasti huolestuneita Irlannissa ja erityisesti Irlannin itärannikolla - ja sen pitäisi huolestuttaa myös Yhdistyneen kuningaskunnan länsirannikon asukkaita. Kyse on Japanista Sellafieldiin palautettavien MOX-tablettien parhaillaan käynnissä olevasta kuljetuksesta, jonka on tarkoitus saapua Irlanninmerelle ensi viikon aikana.
Irlanninmeri on jo nyt voimakkaasti radioaktiivinen Sellafieldistä sinne laskettujen jätteiden vuoksi. MOX-tabletteja kuljetetaan kahdessa ensimmäisen sukupolven kaksirunkoisessa aluksessa, jotka eivät ole kauttaaltaan kaksirunkoisia ja jotka ovat hyvin vanhoja. Tämä huolestuttaa irlantilaisia onnettomuusriskin ja näihin aluksiin kohdistuvan todellisen terrorismiuhan vuoksi.
Maailmalla on esitetty melko paljon huolestuneita arvioita näistä kuljetuksista. Ne muodostavat ympäristöuhan aavalle merelle ja rannikkovaltioille. Kehotan parlamentin puhemiestä esittämään tämän asian komissiolle ja erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle. Jos tämä kuljetus saa jatkua, on todennäköistä, että vastaavia kuljetuksia jatketaan vielä jonkin aikaa. Japani on hylännyt ja palauttanut varsinaiset tabletit, koska se havaitsi, että laadunvarmistusstandardeja oli väärennetty Sellafieldissä. Tämän vuoksi Japani ei voinut hyväksyä niiden käyttöä ydinreaktoreissaan.
Olen erittäin huolissani tästä asiasta. Myös Irlannin kaikki puolueet ovat ilmaisseet huolestuneisuutensa asiasta. Vaadin, että ryhdymme toimiin asian suhteen.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Africa-lehden, joka oli aikaisemmin Europa-lehti, kaksi kyproksenturkkilaista toimittajaa, lehden kustantaja Sener Levent ja Mentuh Ener, tuomittiin kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen valloitetun Kyproksen laittomassa tuomioistuimessa, koska heidän väitettiin loukanneen kyproksenturkkilaisten johtajaa Rauf Denktashia. Tämä on jälleen yksi esimerkki vallassa olevan Denktashin hallituksen räikeistä ihmisoikeusrikkomuksista, jotka koskevat tässä tapauksessa mielipiteen- ja lehdistönvapauden rikkomista ja josta maailman valtiot ovat lähes tekopyhällä tavalla vaienneet.
Tavoitteena on selkeästi vaientaa kaikki edistysmieliset kyproksenturkkilaiset, jotka vastustavat miehitystä ja Kyproksen jakamissuunnitelmia. Tämä on erityisen merkittävää Kyproksen kysymystä koskevan prosessin tässä vaiheessa. Lisäksi käsittääkseni viisi opettajaa joutuvat oikeuteen, koska he osallistuivat yhteisöjen väliseen kuoroon, joka esiintyi Istanbulissa.
Tuomitsemme tämän jyrkästi ja pyydämme teitä käyttämään vaikutusvaltaanne, jotta näiden kahden toimittajan välitön vapauttaminen voidaan varmistaa.

Deva (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, saatatte muistaa, että esitin ennen kesää aloitteen, että teidän tuellanne järjestettäisiin Euroopan parlamentissa maailmanlaajuinen kristittyjen, muslimien ja juutalaisten välinen vuoropuhelu, johon osallistuisi edustajia kristittyjen, muslimien ja juutalaisten parlamenteista. Kesällä on muodostunut merkittäviä jännitteitä Irakia kohtaan syyskuun 11. päivän tapahtumien vuoksi, ja Israelin ja Palestiinan välinen tilanne on jännittynyt. Mielestäni nyt on oikea aika tällaiselle vuoropuhelulle, jotta voidaan tuoda esiin kohtuullisuutta korostavia uskonnollisia tahoja ja ihmisiä.
Filippiinien parlamentin puhemies esitti tämän ajatuksen minulle, kun kävimme siellä. Uskon, että nyt on aika toteuttaa tämä aloite.

Liese (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta keskusteli viime maanantaina puheenjohtajavaltion Tanskan kanssa kuudennen tutkimuksen puiteohjelman toteuttamisesta. Keskusteluun osallistuivat useat jäsenet, muun muassa valiokunnan puheenjohtaja ja Tanskan ministeri. Keskusteluissa todettiin, että koska neuvosto on hyväksynyt puiteohjelman erityisohjelmat ilman yhteispäätösmenettelyä parlamentin kanssa, se on päässyt yksimielisyyteen herkkiä eettisiä näkökohtia koskevasta erityisviittauksesta. Tämän perusteella useat valiokunnan jäsenet väittivät, että tämä sopimus on ristiriidassa sen sopimuksen kanssa, jonka Euroopan parlamentti teki ministerineuvoston kanssa toukokuussa.
Asiakirjoissa, joista meidän oli äänestettävä ennen toista käsittelyä, ei mainittu sellaisia kysymyksiä koskevasta hyväksynnästä, joista neuvosto on nyt sopinut. Minulle ei myöskään ole toimitettu asiasta mitään tietoja. Tämän vuoksi on oikein ja perusteltua, että Euroopan parlamentti esittää neuvostolle asiasta kysymyksiä. Lisäksi haluaisin kuitenkin tavanomaisena parlamentin jäsenenä kysyä, onko puhemiehelle tai jollekin muulle toimitettu asiakirjoja, joita ei äänestystilanteessa ollut kaikkien jäsenten käytettävissä.

Puhemies.
Minun on tarkistettava joitakin yksityiskohtia, jotta voi antaa teille lopullisen vastauksen, mutta tietojeni mukaan asiakirjoja, joihin viittaatte, ei ole millään virallisella tavalla toimitettu parlamentille, sen puhemiehelle tai sihteeristölle. Tarkistan vielä asian.

Santini (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää teidän ja koko parlamentin huomion aivan toiseen vakavaan perusihmisoikeuksien rikkomistapaukseen ja erityisesti asuinpaikan valinnan vapautta koskevan oikeuden rikkomiseen. Näin tapahtuu näinä päivinä ja tälläkin hetkellä Tunisiassa.
Kyse on italialaisesta naisesta, joka on avioitunut Tunisian kansalaisen kanssa ja joka vietiin kahden lapsensa kanssa, jotka ovat 16 kuukauden ja viiden vuoden ikäisiä, Tunisiaan viikoksi lomalle - tai niin ainakin lasten isä oli sanonut. Kun he saapuivat Tunisiaan, isä otti perheenjäsentensä passit ja kieltää heitä nyt poistumasta Tunisiasta. Hän haluaa vaimonsa, joka on Italian kansalainen, jäävän Tunisiaan vastoin tahtoaan. Muutama minuutti sitten sain tiedon, että alaikäisten asioita käsittelevä Tunisian tuomioistuin on todennut, ettei isä kykene huolehtimaan pojistaan ja on myöntänyt äidille lasten huoltajuuden, mutta se ei kuitenkaan aio vielä antaa perheen palata Italiaan, missä perheellä on koti, missä lapset ovat syntyneet ja missä on perheen luonnollinen asuinpaikka.
Arvoisa puhemies, meillä, joilla on kahdenvälisiä suhteita kaikentyyppisten maiden kanssa, on myös velvollisuus saada nämä maat käsittämään, että niiden on mukautettava lainsäädäntöään - jonka määräysvaltaa me kunnioitamme - maailman muuttuviin olosuhteisiin, jotta osapuolten välillä voidaan käydä tasavertaista vuoropuhelua arvokkuuden ja molemminpuolisen kunnioituksen hengessä. Jos nämä maat haluavat ylläpitää hyvät suhteet Euroopan unioniin, niiden on käsitettävä, että meillä on tietyt säännöt, joita aiomme puolustaa ja joita ovat muun muassa ihmisoikeudet ja henkilöiden vapaan liikkuvuuden takaavat säädökset.

Cappato (NI).
Arvoisa puhemies, tänään on Vietnamin sodan tärkeä vuosipäivä, ei kuitenkaan sen sodan, jota yleensä kutsutaan Vietnamin sodaksi, vaan sellaisen Vietnamin sodan, joka jatkuu joka päivä demokratiaa, oikeuksia ja perusvapauksia vastaan ja jota käydään Vietnamin kansalaisia, buddhalaismunkkeja sekä Vietnamin hallitusten vastaisten toisinajattelijoiden liikkeiden johtajia vastaan.
Tänään on kyseisen järjestelmän perustamisen vuosipäivä, joka on tärkeä ja merkittävä erityisesti katoliselle ja protestanttiselle vähemmistölle, Montagnard-heimolle, jota kyseisessä järjestelmässä sorretaan. Kansainvälinen radikaalipuolue on nimittänyt ensi lauantain, syyskuun seitsemännen päivän väkivallattoman demokratiaa ja vapauksia Vietnamissa edistävän gandhilaisen liikkeen päiväksi. Tapahtumaan osallistuu kiinalaisia toisinajattelijoita, kuten Vietnamin toisinajattelijoiden yhteisön johtaja Wei Jin Sheng, Montagnard-heimon johtaja Vo Van Ai ja Kok Ksor.
Kehotan kaikkia kollegojani tukemaan kansainvälisen radikaalipuolueen aloitetta ja osallistumaan tähän maailmanlaajuiseen väkivallattomaan päivään uuden, jatkuvan ja jokapäiväisen Vietnamin sodan lopettamiseksi.

Ahern (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, pyydän parlamenttia tukemaan teidän ja parlamentin toimia Pohjois-Nigeriassa usein kivittämällä toteutettavaksi määrättyjen kuolemantuomioiden osalta. Tuomio on määrätty niin sanotusta rikoksesta ja ilmeisesti Amina Lawalin tapauksessa rikos on raskaanaolo.
Olen varma, että me olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että kaikista tapauksen taustalla olevista tekijöistä huolimatta kuolemantuomio on joka tapauksessa kauhea ja erityisesti, kun on kyse äidistä, jonka rikos on raskaanaolo. Tämä asia koskettaa minua syvästi ja haluan pyytää teitä - varmasti olette jo näin tehneetkin, kun olen kirjoittanut teille aikaisemmista tapauksista - vaikuttamaan tähän yksittäiseen tapaukseen kaikin mahdollisin tavoin.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kun olin tänä kesänä matkalla Rooman lentokentälle Rooma-Napoli-välisellä moottoritiellä, pysähdyin Cassinoon. Cassinon lähellä on pieni 2 000 asukkaan kunta San Pietro in Fine, joka tuhottiin täysin toisen maailmansodan aikana kuuluisassa Cassinon taistelussa. San Pietro in Finesta ei jäänyt mitään jäljelle. Ne muutamat asukkaat, jotka jäivät henkiin, rakensivat kylän uudelleen hieman lähemmäksi laaksoa.
Mielestäni nuorten pitäisi tietää, mitä tuolloin tapahtui. Tämän vuoki San Pietro in Finestä voitaisiin tehdä sodan kauheuksien muistomerkki, jolla kunnioitettaisiin sitä merkittävää asemaa, joka Euroopan unionilla on ollut rauhan ylläpitämisessä Euroopassa viidenkymmenen vuoden ajan.

McKenna (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, tuen De Rossan näkemystä ydinkuljetuksista. On melkoisen pöyristyttävää, että yleisön laajasta vastustuksesta huolimatta tällaisia kuljetuksia vielä tehdään. Kun syyskuun 11. päivä jatkuvasti lähestyy, ihmisten pitäisi olla erityisen tietoisia tällaisten kuljetettavien materiaalien vaaroista. Olisi vaalittava suuren yleisön etuja ydinteollisuuden etujen sijasta. Kannatan myös De Rossan näkemystä siitä, että teidän, arvoisa puhemies, olisi puututtava jollain tavalla tähän asiaan. Koska olen kotoisin Irlannista, joka vastustaa hyvin voimakkaasti tällaisia kuljetuksia ja koko ydinteollisuutta, katson, että jotain olisi tehtävä, jotta parlamentista voitaisiin välittää viesti, että olemme erittäin huolestuneita näistä kuljetuksista.
Kannatan myös kollegani Ahernin kantaa kivittämällä täytäntöön pantavasta kuolemantuomiosta. Meidän on kehotettava niitä Euroopan unionin maita, jotka ovat tehneet takaisinottosopimuksia Nigerian kaltaisten maiden kanssa, tarkastelemaan koko asiaa uudelleen ja pohtimaan, voidaanko turvapaikanhakijoita ja pakolaisia palauttaa turvallisesti näihin maihin. Viittaan tässä omaan maahani, joka ei aio missään tapauksessa palauttaa pakolaisia tai turvapaikanhakijoita Nigeriaan, kun tiedetään, millaiseen tilanteeseen nämä siellä joutuisivat.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Arvoisa puhemies, haluan ensiksi osoittaa myötätuntoa yhdessä parlamentin kanssa Santa Polan ja Derryn uhreille. Baskimaan poliittista väkivaltaa on käsitelty useaan otteeseen parlamentissa. Baskien kysymys ei ole kuitenkaan koskaan ollut mukana esityslistalla. Näyttää siltä, ettei kukaan uskalla kyseenalaistaa Aznarin näkemyksiä Baskimaasta ja väitteitä siitä, ettei kyse ole mistään poliittisesta asiasta, vaan pelkästä terrorismiongelmasta.
Tiedän, että jotkut, vaikkeivät kaikki, Euroopan parlamentin espanjalaisista jäsenistä ja enemmistö parlamentin kaikista jäsenistä tietävät hyvin, että ongelma on todellakin poliittinen ja että siihen olisi puututtava välittömästi. Kukaan ei kuitenkaan halua sanoa mitään. Parlamentin ei pitäisi enää jättää huomiotta Pohjois-Irlannista saamaamme opetusta ja, kuten komission jäsen Patten totesi muutama kuukausi sitten, väkivallan traagisten seurausten tuomitsemisen sijasta olisi kehitettävä menetelmiä poliittisen väkivallan perimmäisten syiden määrittelemiseksi ja niihin puuttumiseksi.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Espanjassa on parhaillaan käynnissä oikeusprosessi Batasunan kieltämiseksi. Tämän ainoana tavoitteena on demokratian ja vapauksiin perustuvan järjestelmän suojelu. Tämän osalta olen kiitollinen teidän osoittamastanne institutionaalisesta tuesta, sillä todellisuudessa on satoja todisteita ETA:n yhteyksistä Batasunaan, eikä ole hyväksyttävää, että julkista tukea käytetään terrorismin rahoittamiseen. Gorostiaga Atxalandabaso jätti taas tänään käyttämättä yhden mahdollisuuden tämän murhan tuomitsemiseksi. Gorostiaga Atxalandabaso ei myöskään kyseenalaista sitä tosiseikkaa, että hänen kollegansa peräänkuuluttavat hänen järjestämissään tilaisuuksissa tukea ETA:lle tai huutavat ?Kill them, ETA?. Gorostiaga Atxalandabaso on sen sijaan kerännyt yli 200 000 euroa auton tavaratilaan kätkettäväksi ja yrittänyt lähettää sen Espanjaan.
Arvoisa puhemies, me emme voi katsella tätä sivusta, sillä meillä on oikeus ja velvollisuus estää näiden anastettujen varojen käyttö terrorismin vahingollisiin tarkoituksiin.

Díez González (PSE).
Hyvä Gorostiaga Atxalandabaso, mielestäni on kyynisyyden huippu ja erittäin vastenmielistä kuulla teidän jälleen kerran perustelevan rikokset, joiden kohteena ovat tässä tapauksessa eläkeläinen ja espanjalainen tyttö. Tämä on erittäin vastenmielistä. Lisäksi on järkyttävää havaita, että osa julkisista varoista, Euroopan kansalaisten varoista, joita te saatte, päätyy ETA:n rikollisten ja fasistien käsiin. Tämä on siis todella tuomittavaa.
Arvoisa puhemies, järjestelmässä on jotain vikaa, jos parlamentin on siedettävä säädyttömyyttä niiden ihmisten taholta, jotka puolustelevat rikoksia.
Hyvä Gorostiaga Atxalandabaso, teidän on hyvä tietää, että teidänkaltaisianne ja teidän toimistanne vielä rangaistaan koko Euroopassa. Demokratialla on oikeus puolustautua, ja niin se myös tekee.
Doyle (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan tuoda vielä esiin kollegoideni ja erityisesti Irlannin edustajien esiin tuoman huolen Japanista tulevista MOX-kuljetuksista. Erityisongelmana on se, ettei meillä demokraattisesti valitun parlamentin jäsenillä ole foorumia, jolla voisimme keskustella todellisista tai havaituista huolenaiheistamme ja peloistamme ja olla keskenämme näistä asioista demokraattisesti yhtä tai eri mieltä. Tämän vuoksi meidän on tuotava tämä kysymys esiin tämänkaltaisissa tilanteissa.
Pyytäisin teitä arvoisa puhemies ottamaan huomioon, kun komission jäsen Palacio esittelee tänä syksynä ydinvoimaa koskevan paketin, että Euroopan parlamentille ja kansallisille parlamenteille on annettava ainakin tiedotus- ja kuulemisoikeus sekä mahdollisuus keskustella täysipainoisesti näistä asioista siten, että voimme tuoda asianmukaisesti ilmi omat asiaa puoltavat tai vastustavat näkemyksemme. Vetoan teihin arvoisa puhemies, että varmistaisitte tällaisen menettelytavan.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, haluan tuoda esiin asian, johon olen kiinnittänyt puhemiehen huomiota jo aikaisemmin. Kysymys koskee omaa maatani. Haluan kuitenkin ensin lyhyesti selkiyttää asiaa Espanjan puolueiden edustajajäsenten toteamusten osalta. Autonomisen liikkeen jäsenenä korostan vahvaa vakaumustani siitä, että Euroopassa on tunnustettava ja toteutettava käytännön tasolla itsemääräämisoikeuden periaatetta ja arvoa Euroopan kansojen sekä kansojen ja alueiden Euroopan yhtenä perusarvona. Minkään hallituksen ei pidä antaa kieltää tätä arvoa.
Siirryn nyt toiseen aiheeseen, joka koskee niille sotilaille maksettavia korvauksia, jotka tekivät yhteistyötä Saksan kanssa toisessa maailmansodassa. Korvauksia myönnetään parhaillaan, mutta Italian sotilaat eivät kuulu niiden piiriin, mikä on hyvin vakava laiminlyönti heitä kohtaan. Näillä korvauksilla päätetään toisen maailman sodan viimeinen avoinna ollut asia. Pyydän Euroopan parlamentin puhemiestä tarkastelemaan korvausasiaa niiden Italian sotilaiden osalta, joita käytettiin työvoimana Saksan keskitysleireillä toisessa maailmansodassa.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Arvoisa puhemies, sanon vain muutaman sanan siitä, mitä espanjalaiset kollegat sanoivat minusta. Ensinnäkin näyttää siltä, että Díez González uhkailee minua, koska minä olen enää muutaman päivän parlamentin jäsenenä. En tiedä, onko minun henkeni jotenkin vaarassa hänen sanomisiensa vuoksi.
Toiseksi, mitä tulee ilmeisesti ETA:lle tarkoitettuihin 200 000 euroon, täällä parlamentissa on vastuuhenkilöitä, jotka tietävät varsin hyvin, missä nämä rahat ovat tällä hetkellä ja tietävät myöskin näiden 200 000 euron alkuperän. Ikäväkseni minun täytyy tuohtuneena todeta, että Díez González valehtelee, mikä on hyvin ikävää meidän kaikkien kannalta.

Puhemies.
Hyvä Gorostiaga Atxalandabaso, tavanomaisen parlamentaarisen menettelyn mukaan haluan, että tekemänne viittaus toiseen jäseneen niillä sanoin, joilla sen esititte, poistetaan pöytäkirjasta. Pyydän teitä perumaan syytöksenne, jonka mukaan jäsen johtaa parlamenttia harhaan. Ihmisillä on erilaisia näkemyksiä ja niitä esitetään tunteiden värittäminä.
Pyydän siis teitä perumaan viimeksi tekemänne huomautuksen ja muita jäseniä sen jälkeen ilmaisemaan kantansa käsiteltävänä olevan asian mistä tahansa muusta näkökohdasta.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Voin kyllä perua puheeni, jos myös Díez González peruu omansa.

Díez González (PSE).
Arvoisa puhemies, Baskimaassa ja Espanjassa minunkaltaisillani ihmisillä on henkivartijat. Gorostiaga Atxalandabason rinnalla kaduilla mieltään osoittavat ja meille huutavat ihmiset, jotka huutavat ?ETA, kill them?, murhaavat minunkaltaisiani ihmisiä. Se mitä Gorostiaga Atxalandabaso sanoi, asettaa minut vaaraan. Hänenkaltaisensa ihmiset asuvat turvallisesti Baskimaassa, ja haluan heidän elämänsä jatkuvankin mukavasti, mutta se, mitä Gorostiaga Atxalandabaso sanoi, vaarantaa minun ja monen muun kaltaiseni elämän.
Haluaisin parlamentin ymmärtävän, että me kaikki Espanjan perustuslain kannattajat haluamme olla vapaita Gorostiaga Atxalandabason tapaan ja yhtä varmoja kuin hän siitä, että pääsemme illalla kotiin lastemme luo. Haluamme, että meillä on yhtäläinen vapaus ja turvallisuus kuin hänellä, mutta meillä ei niitä ole, arvoisa puhemies. On mahdotonta hyväksyä sitä, että hän uhkaa meidän henkeämme täällä demokraattisessa parlamentissa, sillä katson, että niin hän tekee, arvoisa puhemies. Hän ja hänen liittolaisensa tietävät, mistä minä puhun.
On säädytöntä joutua kuulemaan tässä parlamentissa sellaisen ihmisen puhetta, joka osoittaa kaduilla mieltään kiduttajien ja murhaajien kanssa.
Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämä olisi pelkästään parlamentaarinen välikohtaus, jollei ETA todellakin tappaisi Baskimaassa ja Espanjassa, missä Batasuna uhkailee. Tämä on täydellinen esimerkki siitä tilanteesta, jossa me elämme Espanjassa.

Fiori (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, poliittisessa toiminnassamme on aina ollut kiintopisteenä ajatus vapaudesta, johon liittyy yksi ehto. Ajatus vapaudesta nimittäin sulkee täysin yksiselitteisesti pois väkivallan käytön. Mikä tahansa itsemääräämisen muoto, joka perustuu väkivaltaan tai jossa käytetään väkivaltaa, on hylättävä parlamentin aloitteissa ja kannoissa.
Toiseksi kiintopisteenä on ajatus Euroopasta, joka perustuu toissijaisuusperiaatteeseen. Emme ole koskaan asettaneet kyseenalaiseksi kansallisen parlamentin tekemää päätöstä, koska tunnustamme, että kansallinen parlamentti toimii ja reagoi paikallisissa olosuhteissa, joissa Eurooppa ei voi tuoda lisäarvoa.
Haluaisimme, että nämä kaksi toimintamme kiintopistettä säilyvät ihanteinamme, sillä muutoin Euroopan politiikasta tulee farssia, jossa Euroopassa vahvistetaan näkökantoja, jotka eivät ole perinteidemme mukaisia.

Puhemies.
Kohdan käsittely päättyy tähän.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Dorette Corbeyn ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A5-0261/2002) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, pakkauksista ja pakkausjätteestä annetun direktiivin 94/62/EY muuttamisesta (KOM(2001) 729 - C5-0664/2001 - 2001/0291(COD)).

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionissa tuotettiin vuonna 1999 yhteensä 63,5 miljoonaa tonnia pakkausjätettä, joka oli noin 17 prosenttia yhdyskuntajätteestä ja 3 prosenttia kaiken jätteen painosta. Pakkauksista ja pakkausjätteestä annetulla direktiivillä 94/62/EY vähennettiin pakkausten ja pakkausjätteiden ympäristövaikutuksia erityisesti lisäämällä jätteiden keräämistä, kierrätystä ja uudelleenkäyttöä.
Pakkauksia kierrätetään nykyisin koko Euroopassa eikä enää pelkästään Keski- ja Pohjois-Euroopan maissa. Kaikki jäsenvaltiot saavuttivat vuodeksi 2001 asetetut kierrätyksen vähimmäistavoitteet jo vuonna 1998. Tässä ehdotuksessa on tarkoitus asettaa kierrätykselle ja uudelleenkäytölle kokonaistavoitteet, jotka ovat huomattavasti korkeammat kuin nykyisessä pakkausdirektiivissä asetetut tavoitteet.
Komission ehdotuksessa kierrättämistä koskeva 55 prosentin vähimmäistavoite on yli kaksi kertaa suurempi kuin aikaisempi tavoite. Myös uudelleenkäytön vähimmäistavoitetta on nostettu 10 prosentista 60 prosenttiin materiaalista. Euroopan parlamentti on toistuvasti korostanut tarvetta ottaa huomioon kierrätyksen ja uudelleenkäytön tavoitteenasettelun taloudelliset ja ympäristöpoliittiset vaikutukset. Näin tehtiin yksityiskohtaisessa kustannus-hyöty-analyysissa, jonka yhteydessä yhteisön kierrätystavoitteet analysoitiin tarkemmin kuin koskaan aikaisemmin. Arvioitu lisärahoituksen tarve on 700 miljoonaa euroa vuodessa, kun vaihtoehtoisten hävittämismenetelmien kustannukset olisivat olleet 800 miljoonaa euroa. Lisäksi ympäristölle aiheutuvan hyödyn arvon on arvioitu olevan 350 miljoonaa euroa.
Pakkausmateriaalien välillä on kuitenkin kaksi merkittävää eroa, jotka koskevat sekä ympäristölle aiheutuvia hyötyjä että kierrätyskustannuksia. Tämän vuoksi komission ehdotuksessa paitsi yksilöidään uudelleenkäytön ja kierrätyksen kokonaistavoitteet myös eriytetään ne kyseessä olevien materiaalien mukaisesti. Tällä tavoin pyritään keskittymään niihin materiaaleihin, joiden kierrätyksestä aiheutuu eniten hyötyä ympäristölle sen aiheuttamiin kustannuksiin verrattuna.
Jotkut jäsenvaltiot ovat jo saavuttaneet komission ehdottamat uudet tavoitteet, kun taas toisille, joiden kierrätysohjelmat eivät ole vielä niin kehittyneitä, nämä tavoitteet ovat suuri haaste.
Haluan lisätä, että esittelen tämän ehdotuksen kollegani komission jäsen Wallströmin sijasta, koska hän on tänään kestävää kehitystä käsittelevässä Johannesburgin huippukokouksessa.

Corbey (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, eurooppalaisella pakkausdirektiivillä on ollut merkittäviä vaikutuksia. Me lajittelemme ja keräämme nykyisin jätteemme. Kierrätyslaitoksia on nykyään joka puolella Eurooppaa. Kaikkialla Euroopassa on ihmisiä, jotka käsittelevät tuottamaamme jätettä. Jätteenkäsittely on vaativaa ja työvoimavaltaista työtä. Teemme kaiken tämän ympäristön vuoksi, ja toimiamme on jatkettava, koska jätevuori kasvaa yhä. Meidän ei kuitenkaan tulisi jättää huomiotta niitä muutamia ongelmia, joita pakkausdirektiivi aiheuttaa.
Ensinnäkin jäsenvaltiot panevat direktiiviä täytäntöön hyvin eri tavoin. Tämä johtuu joskus huolimattomuudesta mutta usein myös todellisista ongelmista, kuten jätteenkäsittelylaitosten puutteesta.
Toiseksi ympäristölle aiheutuva hyöty ei ole aina ilmeinen. Uskomme kierrätyksen hyödyttävän ympäristöä, mutta hyödyt ovat rajallisia. Muun muassa todella pitkien etäisyyksien ollessa kyseessä ympäristökuormitus on hyötyjä suurempi.
Kolmanneksi voimme havaita, että tarpeettomia pakkauksia on edelleen runsaasti. On sanomattakin selvää, että pakkaus on tärkeä, sillä se suojaa tuotetta, mutta kaksinkertainen muovipäällys pienen leivän päällä on toki jossain määrin liioiteltua. Nämä asiat tuotiin esiin parlamentin viime vuonna antamassa päätöslauselmassa. Tämän perusteella keskustelimme komission ehdotuksesta. Tuemme komission tarkistusehdotusta, mutta se on mielestämme liian suppea. Erityisesti ennaltaehkäisyyn ei ole oikeastaan puututtu millään tavalla. Hyvät kollegat, olemme keskustelleet tästä aiheesta pitkään. Haluan kiittää kaikkia kollegojani ja erityisesti varjoesittelijöitä heidän panoksestaan. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta voi tehdä esityksen, joka muodostaa hyvän lähtökohdan uusille kestävän kehityksen edistämistoimille. Haluan tuoda esiin muutaman avainseikan.
Ensinnäkin on otettava huomioon direktiivin ympäristövaikutukset, jotka eivät valitettavasti ole aina kovin ilmeisiä. Ympäristövaikutusten olisi oltava selviä, jotta ihmisiä voitaisiin edelleenkin kannustaa lajittelemaan jätteitään. Tämän vuoksi ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta pyytää selkeää arviota pakkausdirektiivin ympäristövaikutuksista. Ympäristövaikutusten on oltava selkeitä kansalle, ja ne olisi myös otettava ensisijaisesti huomioon teollisuuden ja hallitusten valinnoissa. Meidän on luotava tälle nyt perusta, mikä johdattaakin minut seuraavaan avainseikkaan, ennaltaehkäisyyn.
Tuottajat valitsevat tuotepakkaukset niiden varsinaisten tehtävien perusteella. Vaihtoehtoja on useita. Virvoitusjuomat voidaan pakata kartonkiin, metalliin lasiin, muoviin tai näiden yhdistelmiin. Ympäristöasioiden valiokunta kehottaa tuottajia valitsemaan ympäristöystävällisimmän vaihtoehdon, ja tätä varten asetetaan pakkausten ympäristöindikaattori. Tällä indikaattorilla on ainakin kaksi muuttujaa, jotka ovat jätteen määrä ja kasvihuonekaasupäästöt. Koska kasvihuonekaasut ovat maailmanlaajuinen ongelma, niitä koskevalla muuttujalla on oltava sama arvo kussakin maassa. Jätteitä koskevat näkökohdat ja kierrätyskapasiteetti ovat kuitenkin erilaisia kussakin maassa, minkä vuoksi muuttujan arvojen tulisi vaihdella sen mukaisesti. Pakkausten ympäristöindikaattorista on syntynyt runsaasti keskustelua. Yksi vaikutus on joka tapauksessa selvä. Eri materiaalien, kuten paperin, metallin, lasin ja muovin, on kilpailtava keskenään ympäristöystävällisyyden perusteella. Tällä tavoin voidaan luoda kannustin ympäristöalan jatkuvan innovoinnin edistämiseksi ja kierrätyskapasiteetin lisäämiseksi. Tällä tavalla kukin valtio voi muodostaa oman optimaalisen kierrätyskapasiteettinsa. Meidän on tärkeää ottaa ensimmäinen askel nyt. Teollisuus vaatii selkeitä poliittisia lausuntoja, jotka voisivat olla ainakin suuntaa antavia.
Kolmas avainseikka koskee kierrätystä. Niin kauan kun ehkäisypolitiikka ei ole toimivaa, meidän on panostettava kierrätystavoitteisiin. Kierrätystavoitteiden osalta ongelmana on, etteivät ne koskaan sovi kaikille maille. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan kunnianhimoiset tavoitteet eivät ole kunnianhimoisia Saksassa tai Itävallassa. Mielestäni ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan ehdottama 65 prosentin tavoite on hyvä sovitteluratkaisu ensimmäistä käsittelyä varten. On keskusteltu paljon siitä, olisiko asetettava materiaalikohtaisia tavoitteita. Myös tämän osalta ehdotan sovitteluratkaisua: ei aseteta materiaalikohtaisia tavoitteita, vaan erotellaan helpot ja vaikeat materiaalit, jolloin muovin osalta vähimmäistavoite on 25 prosenttia ja muiden materiaalien osalta 60 prosenttia. Tällä tavoin jäsenvaltioilla on riittävästi vaihtoehtoja saavuttaa parhaat mahdolliset prosenttiluvut. Enimmäistavoitteet olivat hyvä ajatus kierrätyksen alkuvaiheissa, mutta nyt ne ovat täysin tarpeettomia. Kohtuuttomat kansalliset tavoitteet eivät enää vääristä markkinoiden toimintaa.
Seuraava avainseikka koskee uudelleenkäyttöä. Uudelleenkäytöstä käytävässä keskustelussa keskitytään pääasiassa juomapakkauksiin, joista on jälleen tullut kiivas puheenaihe monissa maissa, erityisesti Saksassa, Tanskassa ja Alankomaissa. Uudelleenkäyttö aiheuttaa myös suurimman osan sisämarkkinoiden ongelmista. Uudelleenkäyttövelvollisuus hyödyttää usein paikallisia oluen ja kivennäisvesien tuottajia. Tämä ei itse asiassa ole asianmukaista uudelleenkäyttöä, vaan sellaista uudelleenkäyttöä, jota on vältettävä. Tämän vuoksi meidän on tarkasteltava myös tässä suhteessa ensisijaisesti ympäristövaikutuksia. Jäsenvaltioiden on edistettävä uudelleenkäyttöä, jos se on ympäristön kannalta hyödyllistä.
Viimeinen avainseikka koskee raskasmetalleja. Kaikille on selvää, että niistä on päästävä eroon. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on esittänyt niiden kieltämistä kokonaan. Tämän on todettu kuitenkin estävän kierrätysmateriaalin käyttöä, mikä ei luonnollisestikaan ole tarkoituksena. Tämän vuoksi teemme jälleen selväksi, että raskasmetallien käyttö olisi kiellettävä.
Lopuksi haluan sanoa muutaman sanan kestävästä kehityksestä. Koko maailma on kokoontunut Johannesburgiin keskustelemaan kestävästä kehityksestä. Tänään meillä on mahdollisuus toteuttaa tätä hienoa käsitettä käytännössä. Kestävän kehityksen käsitteelle on annettava käytännön ulottuvuus. Meidän on siivottava omat sotkumme sen sijaan, että viemme ne kehitysmaihin. Tämän vuoksi meidän on suhtauduttava vakavasti tuottajan vastuuseen. Näin on tehty aikaisemmin romutettavia sähkölaitteita koskevassa direktiivissä ja käytöstä poistettuja ajoneuvoja koskevassa direktiivissä. Tuottajan vastuu ei merkitse ainoastaan taloudellista vastuuta. Tuottajien on myös tehtävä uudistuksia ympäristöystävällisyyden ja pakkaamisen osalta. Uudistukset ovat paras tae myös pakkausteollisuuden työpaikkojen säilyttämiseksi. Ne ovat paras tae tuleville sukupolville siitä, ettei jätteitämme, pulaa luonnonvaroista ja ilmastonmuutoksia sälytetä heidän harteilleen. Toivomme, että pakkausdirektiivin uudistuksella edistetään tämän tavoitteen saavuttamista. Kiitän teitä huomiostanne, ja odotan mielenkiinnolla keskustelua asiasta.

Niebler (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää lämpimästi ja onnitella ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan esittelijää Corbeyta hänen laatimastaan mietinnöstä. Hän on laajentanut pakkausdirektiivin muuttamisesta käytävää keskustelua ja asettanut sen laajempaan ympäristöpoliittiseen yhteyteen. Hän on lisännyt keskusteluun kierrätysmäärien muutosten ohelle ympäristövaikutusten huomioimisen muun muassa elinikäanalyysin kautta. Voitaisiin sanoa, että hän on näin ollen ennakoinut yhdennettyä tuotepolitiikkaa koskevasta valkoisesta kirjasta käytäviä keskusteluja.
On luonnollisesti aina hyvä tarkastella mahdollisimman varhaisessa vaiheessa ympäristövaikutusten arviointimenetelmiä, sillä niin lisätään yleistä tietoisuutta tämänkaltaisista ympäristötoimenpiteistä. Toisaalta meidän ei pidä määrätä ennalta lopputulosta pakkausjätedirektiivissä, ennen kuin me täällä parlamentissa olemme kunnolla päässeet perehtymään asioihin. Tästä kuitenkin on kyse yhdennettyä tuotepolitiikkaa koskevassa valkoisessa kirjassa tai ainakin lähes kaikki teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäsenet niin luulivat.
Tämän vuoksi teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan useimmat jäsenet vaativat meitä äänestämään, että mietinnöstä poistettaisiin tarkistus 16, jonka mukaan pakkauksissa otetaan välittömästi käyttöön ympäristöindikaattorit. Lisäksi tarkistuksen 16 mukaan pakkausjätettä on vähennettävä kokonaisuudessaan 10 prosenttia. Merkitseekö tämä sitä, että pakkausmateriaalin tuotantoa on supistettava? Miten se tapahtuu? Aiommeko vähentää 10 prosentilla niiden tavaroiden tuotantoa, jota on pakattava? Myös tämä on sellainen ehdotus, johon me emme voi yhtyä.
Sanon vielä muutaman sanan direktiivin sisällöstä. Uusia tavoitteita on pidettävä kunnianhimoisina, mutta ne ovat mielestäni perusteltuja teollisuuspolitiikan niiden tavoitteiden näkökulmasta, jotka ovat yhteneväiset Euroopan unionin ympäristöpolitiikan tavoitteiden kanssa. Tuemme voimakkaasti Corbeyn mietintöä, vaikkakin varauksin, joita esitin edellä.
Ayuso González (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mietintö, josta äänestämme huomenna, on pitänyt meidät viime kuukausina hyvin kiireisinä ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa ja erityisesti mietinnön esittelijän Corbeyn, jota haluan onnitella, koska tämä aihe ei todellakaan ollut helppo, ja hänen on täytynyt nähdä paljon vaivaa.
Pakkausdirektiivin muuttaminen vaikuttaa merkittävästi asianosaisiin tahoihin, kuten julkishallintoon, valikoiviin keräysjärjestelmiin, materiaaleja tuottaviin ja pakkaaviin yrityksiin, maatalous- ja elintarviketeollisuuteen ja ennen kaikkea kuluttajiin. Ilman kuluttajien yhteistyötä tätä direktiiviä ei voida noudattaa missään maassa.
On selvää, että meidän on asetettava määrällisiä tavoitteita ja että näiden tavoitteiden on oltava kunnianhimoisia, mutta näiden tavoitteiden on myös oltava saavutettavissa. Meidän on ymmärrettävä, että joissain jäsenvaltioissa tavoitteet on vaikeampi saavuttaa infrastruktuurien historiallisen puutteen, pienen väestötiheyden tai kuluttajatottumusten vuoksi. Keskustelemme direktiivistä, jonka on oltava riittävän joustava, jotta kansalliset säädökset voidaan muuttaa sen mukaisiksi. Lisäksi emme voi velvoittaa kuluttajia erittelemään säiliöjätettä jätteen keräämisen helpottamiseksi. Heidän on tehtävä tämä vapaaehtoisesti valistuksen seurauksena.
Komission vuodeksi 2006 ehdottamat uudelleenkäyttöä ja kierrätystä koskevat tavoitteet ovat erittäin kunnianhimoisia suurimmalle osalle jäsenvaltioista, minkä vuoksi meidän on tunnustettava, että jotkut jäsenvaltiot eivät pysty niitä saavuttamaan. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja eurooppalaisten demokraattien ryhmä aikoo kuitenkin tukea ehdotettujen prosenttimäärien hyväksyntää, mutta myös sitä, että enimmäismäärät säilytetään, koska ehdotuksessa asetetaan jo mahdollisuus ylittää nämä määrät komission luvalla.
Vastustamme kuitenkin materiaalikohtaisia tavoitteita, koska ne johtaisivat materiaalien välisen kilpailun vääristymiseen ja vähentäisivät kuluttajien valinnanmahdollisuuksia. Ehdotuksemme tarkistukseen 45 on 25 prosentin vähimmäismäärä kaikkien materiaalien osalta voimassa olevan direktiivin mukaisesti, vaikka tiedämmekin, että muovialalla on hyvin vaikea saavuttaa 25 prosentin tavoitetta. Vaikka tavoite onkin 25 prosenttia, se voidaan myös ylittää. Vaikka nykyisen direktiivin mukainen vaatimus on 15 prosenttia, joissakin maissa on saavutettu 70 tai 80 prosentin kierrätystavoite. Tällä tavoin edistetään materiaalien välistä vapaata kilpailua vapailla markkinoilla. Henkilökohtaisesti katson - enkä puhu nyt PPE-DE-ryhmän edustajana - että toimivaltaisten viranomaisten on asetettava uudelleenkäyttöä ja kierrätystä koskevat laajat tavoitteet paikallisesti, sillä ne tietävät parhaiten käytössä olevan kapasiteetin, infrastruktuurin ja alueen kuluttajatottumukset.
Komissio ehdotuksen mukaan tavoitteet on saavutettava kesäkuuhun 2006 mennessä. Me ehdotamme, että päivämäärää lykätään 31. joulukuuta 2006 asti, koska on käytännöllisempää keskustella ja arvioida tilannetta kalenterivuosittain ja koska aikataulu on myös hyvin tiukka.
Tämän perusteella ymmärrän myös, että direktiivin noudattamista halutaan mahdollisesti lykätä vuoteen 2008. Lisäksi jäsenvaltioilla on vain vähän aikaa yhdenmukaistaa lainsäädäntönsä yhteispäätösmenettelyn osalta. Yhteispäätösmenettely myös pidentää jonkin verran direktiivin antamiseen kuluvaa aikaa. Katson kuitenkin, että viivästyminen on sellainen viesti, jota parlamentin ei tulisi antaa. Toisaalta kuitenkin tuen joidenkin sellaisten valtioiden, kuten Irlannin, Kreikan ja Portugalin, eriytettyjä tavoitteita ja aikarajoja, joiden on hyvin vaikeaa noudattaa ehdotettua aikataulua.
Katsomme lisäksi, ettei ennaltaehkäisyn tavoitetta ole tarpeen asettaa, koska teollisuus yrittää jo ympäristöllisistä ja taloudellisista syistä, muun muassa ?vihreän pisteen? maksuilla, jotka ovat käytössä joissakin maissa, muun muassa Espanjassa, vähentää mahdollisimman paljon pakkausten valmistuksessa käytettävän materiaalin määrää.
Meidän olisi pidettävä mielessä, että pakkausten määrä markkinoilla riippuu myös myytävien tuotteiden määrästä eikä ainoastaan niiden tuotannossa käytetyistä materiaaleista. Me kannatamme jaettua vastuuta, jonka mukaisesti tuottaja käyttää mahdollisimman paljon voimavaroja taatakseen, että tuote on asianmukaisesti pakattu, kuluttaja tekee yhteistyötä jätteiden keräämisessä ja kunnallisviranomaiset käsittelevät jätemäärän ja käyttävät jätettä aina mahdollisuuksien mukaan uudelleen.
Tarkistuksen 44 osalta kannatamme sitä, että jäsenvaltiot edistävät yhtäläisesti kierrätystä ja uudelleenkäyttöä erityisolosuhteidensa ja infrastruktuuriensa mukaisesti. Meidän on oltava joustavia. Teollisuus on jo pyrkinyt parantamaan tuotesuunnitteluaan ja tekemään tuotteistaan ympäristöystävällisempiä, koska kuluttajat kiinnittävät entistä enemmän huomiota tähän näkökohtaan. Lisäksi meidän ei pidä unohtaa, että direktiivi, jota haluamme muuttaa, laadittiin alun perin sisämarkkinoiden toiminnallisten ongelmien vuoksi.
Lopuksi haluaisin todeta, että, kuten muitakin meille esitettyjä ehdotuksia, tätäkin ehdotusta on tarkoitus noudattaa kaikissa jäsenvaltioissa ja että sosioekonomiset olosuhteet, infrastruktuuri, perinteet ja elämäntavat ovat hyvin erilaisia eri jäsenvaltioissa, ja näin on erityisesti laajentumisen jälkeen. Tämän vuoksi meidän on Euroopan unionissa annettava lainsäädäntöä, jossa asetetaan kaikkien saavutettavissa olevat vähimmäisvaatimukset, joita voidaan nostaa niiden osalta, jotka pystyvät ne saavuttamaan. Kun lainsäädännön soveltamisessa alkavat korostua poikkeukset ja noudattamatta jättäminen, jokin on pielessä.

Myller (PSE).
Arvoisa puhemies, kiitos Corbeylle hyvästä mietinnöstä. Kuudennessa ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa hyväksyttiin periaate siitä, että jätteiden määrä tulisi erottaa taloudellisesta kasvusta. Tämä tavoitehan on myös yksi Johannesburgissa tällä hetkellä pidettävän kokouksen tärkeimpiä ympäristöpoliittisia tavoitteita. Toki tämä pakkausjätedirektiivi on vain osa tätä ongelmakenttää, mutta se on nyt meillä tässä käsillä, ja siinä on muistettava myös tämä ylätavoite.
Tästä syystä vuoden 1994 direktiiviä uudistettaessa on asetettava kunnianhimoisia tavoitteita, kuten mietinnön esittelijä Corbey on myös todennut. Lopputulos valiokunnassa ei ollut aivan sitä, mitä sosiaalidemokraatit ja esittelijä halusivat; toivottavasti kuitenkin pystymme pitämään sen tavoitteen, että pääsemme 10 prosentin vähenemiseen jätteen synnyssä. Pakkausjätteiden hyödyntämisen ympäristövaikutukset vaativat toki vielä paljon tutkimusta. Uudelleenkäytön ja kierrätyksen suhteen ei ole järkevää tehdä mitään tiukkaa hierarkiaa; joissain maissa toimii kierrätys paremmin, joillakin alueilla uudelleenkäyttö. Esimerkiksi Suomessa virvoitusjuoma- ja olutpullojen ja -tölkkien uudelleenkäyttö toimii erinomaisen hyvin, ja silloin sitä pitää kannustaa, mutta niin, että kaikki voivat olla avoimella tavalla tässä järjestelmässä mukana.
Ympäristövaikutustutkimusten tuloksena tulee aikaansaada pakkauksille ympäristöindikaattoreita. Kun olemme keskustelleet eri tahojen kanssa tästä direktiivistä, olemme huomanneet, että on yhtä monta asiantuntijaa kuin on materiaalien edustajaa. Kyllä meillä täytyy olla tutkimustietoon perustuvaa tietoa siitä, mitkä materiaalit ja missä olosuhteissa parhaiten parantavat ympäristön tilaa. Jotta materiaalien välille syntyy aito kilpailu, näiden materiaalikohtaisten tavoitteiden lisäksi pitäisi mielestäni olla myös yleistavoite, jolloin kilpailtaisiin siitä, että markkinoille tulisi enemmän pakkausmateriaaleja, jotka täyttävät ympäristökriteerit. Kierrätys on erittäin hyvä asia myös silloin kun puhumme kestävästä kehityksestä sosiaalisen, taloudellisen ja ympäristöpolitiikan yhdistämisenä. Se luo työpaikkoja ja auttaa syrjäytyneitä tässä mielessä, ja se parantaa ympäristön tilaa.

Pohjamo (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan myös kiittää kollega Corbeytä ryhmäni puolesta mietinnön hyvästä valmistelusta. Pakkausdirektiivin uudistaminen on todella tarpeen. Pakkausjätteen hyötykäyttötavoitteesta on saatava aikaan selkeä ratkaisu, sillä nykyisellään tilanne on varsin sekava.
Komission ehdotus yleiseksi pakkausjätteen kierrätysasteeksi on haastava tavoite, mutta se on saavutettavissa tietyillä ehdoilla. Materiaalikohtaisten kierrätystavoitteiden tulisi olla lähempänä toisiaan. Hyvin erilaisia tavoitteita ei voi perustella ainakaan ympäristökriteereillä. EU:n alueen käsittävät materiaalikohtaiset tavoitteet asettavat materiaalit eri asemaan, mutta myös jäsenvaltiot joutuvat eriarvoiseen asemaan pakkauskäytännön ja sen seurauksena pakkausmateriaalien keskinäisten osuuksien vaihdellessa suuresti eri jäsenvaltioissa.
Niin kuin täällä on todettu jo aiemmin, jätteen syntymisen ehkäisy on erityisen tärkeää. Tätä voidaan toteuttaa esimerkiksi käyttämällä tehokkaasti uusiutuvia raaka-aineita, valmistamalla laadukkaita, kestäviä, pitkäaikaisia ja kierrätettäviä tuotteita sekä vähentämällä muodostuvan jätteen haitallisuutta. Pakkausten uudelleenkäytön edistämistä tulisi arvioida tapauskohtaisesti. Esimerkiksi kuitupakkaukset valmistetaan helposti kierrätettävistä, uusiutuvista raaka-aineista. Ne ovat usein ympäristön ja taloudellisen toiminnan kannalta edullisempia kuin uudelleen käytettävät pakkaukset.

González Álvarez (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää muiden jäsenten tapaan mietinnön esittelijää siitä huomiosta, jota hän osoitti meille kaikille, jotka esitimme tarkistuksia, ja siitä, että hän hyväksyi joitakin näistä tarkistuksista.
Olen samaa mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että vuoden 1994 direktiivi on joiltain osin myönteinen, kuten sen seikan osalta, että kaikki jäsenvaltiot lajittelevat jätteet suuremmassa tai pienemmässä määrin niiden syntypaikalla sekä uudelleenkäyttävät, kierrättävät ja hyödyntävät niitä. Katson, että kyseisellä direktiivillä on ollut tällaisia vaikutuksia, vaikka jäsenvaltioiden välillä onkin huomattavia eroja. Lisäksi olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että asetusten, direktiivien ja päätösten laatimisessa olisi tarpeen yksinkertaistaa ja konsolidoida lainsäädäntöä sekä tämän että muiden ympäristöpoliittisten näkökohtien osalta.
Kussakin ryhmässä on luultavasti kaksi muita ristiriitaisempaa kysymystä. Ensimmäinen on lyijyn, kadmiumin, elohopean ja kromin määrä pakkauksissa, toinen kunkin ehdotetun materiaalin kierrätyksen ja uudelleenkäytön prosenttiarvo. Katson, että loppujen lopuksi on tarkasteltava näiden kahden kysymyksen rajoittavimpia näkökohtia, jotta voidaan saavuttaa yksimielisyys direktiivin mukaisesta enimmäismäärästä.
Lisäksi olemme esittelijän tapaan huolissamme kierrätettyjen tuotteiden markkinoinnista, johon liittyy useita ongelmia. Esittelijän tapaan katson, että julkishallinnoilla on oltava mahdollisuus tehdä sopimuksia kierrätetyistä tuotteista.
Arvoisa puhemies, päätän puheeni tämän asian mielestäni tärkeimmällä näkökohdalla, joka on ennaltaehkäisy. Kuluttajien on osallistuttava ennaltaehkäisyyn. Kokemuksesta käy ilmi, että jos kuluttajat saavat asianmukaista tietoa, he osallistuvat asianmukaisesti ennaltaehkäisyyn. Kuten Johannesburgissa todettiin, tuottajat ovat osaltaan vastuussa sellaisten materiaalien käytöstä, joista aiheutuu vähemmän jätettä, ja heidän on otettava huomioon kasvihuonekaasupäästöt, jätteiden hävittäminen ja niukkojen luonnonvarojen suojelu.

McKenna (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, nähtävillämme on vihdoin vuoden viiveen jälkeen Euroopan komission ehdotus pakkauksia ja pakkausjätteitä koskevan direktiivin muuttamisesta. Haluaisin kiittää Corbeytä mietinnön valmistelusta. Suhtaudun erittäin myönteisesti mietinnön parannusehdotuksiin ja toivon, että ne myötävaikuttavat pyrkimyksiimme vähentää jätteitä Euroopan unionissa.
On kuitenkin erityisen valitettavaa, että jäsenvaltioiden hallitukset ovat haluttomia asettamaan ympäristöasiat suuryritysten edun edelle, kuten voidaan päätellä erityisesti niiden kestävää kehitystä koskevista puheista, joita kuulimme Johannesburgissa viime viikolla.
Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä on esittänyt useita tarkistuksia tekstin parantamiseksi edelleen. Haluaisin käyttää tilanteen hyväkseni ja selittää lyhyesti joidenkin näiden tarkistusten perusteena olevaa ajatuskulkua. Ensinnäkin ehdotamme määräajaksi vuotta 2007 vuoden 2008 sijaan. Komission ehdotus esitettiin vuosi aikataulusta jäljessä, ja tavoitteiden mukaan sitä voidaan lykätä enintään vuodella. Kannatan myös PPE-ryhmän tekemää tarkistusta, joka koskee määräajan asettamista vuoteen 2006, mikä olisi vielä parempi ratkaisu.
Toiseksi pakkausjätteen syntymistä olisi vähennettävä ja uudelleenkäyttöä lisättävä edelleen jätteen ympäristövaikutusten vähentämiseksi. Jätteiden syntymisen ehkäisemisen on oltava EU:n jätepolitiikan ensisijainen tavoite, mutta tällä hetkellä siihen ei kiinnitetä tarpeeksi huomiota. Uudelleenkäyttöjärjestelmistä on todettu olevan myönteisiä ympäristövaikutuksia edellyttäen, että jäte saadaan käytettyä uudelleen tarpeeksi useaan kertaan eivätkä kuljetusmatkat ole liian pitkät. Uudelleenkäyttöä haittaa usein se, että pulloja on useanlaisia. Olemme ehdottaneet, että komissio pohtisi yhden pullomallin käyttömahdollisuutta ja yhteisötason toimia uusiokäytön helpottamiseksi. 
Kolmanneksi olemme pyrkineet lisäämään kierrätystä jätteiden hyödyntämisen sijaan. Jätehuoltostrategian mukaan kierrätys on ympäristöystävällisempää kuin jätteiden hyödyntäminen, ja mielestäni ?jätteiden hyödyntäminen? tarkoittaa pääasiassa niiden polttamista, mikä on merkittäviä ympäristö- ja terveysvaikutuksia aiheuttavaa saastuttavaa toimintaa. Tästä syystä kierrätystä olisi edistettävä jätteiden hyödyntämisen sijaan. Komission mukaan jäsenvaltioiden on edistettävä jätteen hyödyntämistä energiantuotannossa. On edistettävä tarkoittaa, että komissio pakottaa jäsenvaltiot polttamaan jätteensä. Oman maani, eli Irlannin, kannalta tämä on hienoa, sillä näin se juuri haluaa tehdä. Se ei halua ratkaista jäteongelmaa vaan polttaa sen tuhkaksi! Huomatkaa kuinka jätteiden hyödyntämiseen suhtaudutaan: neuvosto ei ole asettanut sille enimmäismäärää, mikä on erityisen mielenkiintoista, sillä kierrätystavoitteille on asetettu enimmäismäärä, mikä on naurettavaa. Miksi mahdollista kierrätyksen lisäämistä olisi estettävä?
Neljänneksi kierrätykselle ei pitäisi asettaa enimmäistavoitteita, sillä on ympäristöystävällistä edistää siirtymistä sellaisten materiaalien käyttöön, joita voidaan kierrättää, ja kierrätyksessä olisi saavutettava entistä kunnianhimoisemmat vähimmäistavoitteet. Kuten sanoin, enimmäistavoitteiden asettaminen ei ole hyväksyttävää. Olemme myös ehdottaneet, että pakkausjätteen viemisen yhteisön ulkopuolisiin maihin ei pitäisi tarkoittaa sitä, että tavoitteet ovat tällöin helpommin saavutettavissa. Pakkausjätteen vientiä ei tällä hetkellä säädellä mitenkään, ja se on vastoin rajatylittävää jätteidensiirtoa koskevan Baselin yleissopimuksen 2 liitteen edellytyksiä, jos vienti uhkaa merkittävästi ympäristöystävällisen pakkausjätteen kierrätysinfrastruktuurin kehittämistä EU:ssa ja lisää vastaanottavan maan jäteongelmia. Ainakin osa tällä hetkellä EU:sta vietävästä pakkausjätteestä käsitellään tavalla, josta aiheutuu haittaa ihmisten terveydelle ja ympäristölle, tai viedään kaatopaikalle sen sijaan, että jäte kierrätettäisiin. Tällaista toimintatapaa ei pitäisi tukea. 
Lisäksi ehdotamme raskasmetalleja ja PVC-jätteitä koskevia useita tarkistuksia. Raskasmetalleja ei tulisi käyttää pakkausmateriaalina vuoden 2006 jälkeen, eikä ole syytä olla soveltamatta raskasmetalleihin liittyviä rajoituksia myös kierrätettäviin materiaaleihin. PVC-jätteitä koskevan komission tutkimuksen mukaan olemassa ei ole turvallista PVC-jätteiden loppukäsittelymenetelmää. PVC-pakkausjätteistä kierrätetään tällä hetkellä EU:ssa alle 3 prosenttia ja sekin tapahtuu kierrättämällä jäte vaatimattomampien tuotteiden valmistukseen, eikä tästä ole hyötyä ympäristön tai talouden kannalta. PVC:n käyttö olisi lopetettava asteittain PVC:tä koskevan Euroopan parlamentin päätöslauselman mukaisesti, jossa kehotettiin ottamaan käyttöön korvaavia toimintamalleja. 
Vuonna 1997 tuotettiin 58 miljoonaa tonnia pakkausjätettä. Vuonna 1998 luku kasvoi 60 miljoonaan tonniin, mikä vastaa kahta kiloa päivässä nelihenkistä perhettä kohti. Kun verrataan toisiinsa samankaltaisia jäsenvaltioita, joissakin jäsenvaltioissa jätettä tuotetaan vain puolet siitä, mitä toisissa. Suomessa ja Ruotsissa jätettä syntyy 100 kiloa vuodessa henkeä kohti, kun taas Ranskassa ja Italiassa, jotka ovat hyvin samanlaisia kuin edellä mainitut maat, luku on 200 kiloa vuodessa henkeä kohti. Lukuja ei ole saatavilla Portugalista, Irlannista ja Kreikasta, jotka haluavat soveltaa poikkeusta. Mielestäni on täysin käsittämätöntä, että kotimaani Irlanti - maa, jonka elintaso on Euroopan korkeimpia ja jonka talous on nousussa - haluaa jäteongelmiaan koskevan vapautuksen. Itävalta, Tanska ja Alankomaat vähensivät markkinoille saatettavien pakkausten määrää 10 prosenttia vuosina 1997-1998. Pakkausmateriaalien vähentäminen on siis mahdollista, jos siihen kannustavat toimintamallit ovat olemassa.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, raamatun sanojen mukaan olemme palvelijoita, ja meidän kaikkien vastuulla on ympäristön säilyttäminen. Mielestämme Euroopan ympäristöpolitiikalla olisi näin ollen pyrittävä suojelemaan kaikkea luomakuntaa sekä ihmisten, eläinten ja kasvien terveyttä ja ilman, veden ja maaperän laatua. Pakkausmateriaalin osuus painossa mitattuna on noin kolmannes kaikesta kototalous- ja teollisuusjätteestä, joten on ymmärrettävää, että mielestämme on erityisen tärkeää yhdenmukaistaa kansalliset toimenpiteet, jotta pakkausten ja pakkausjätteen kielteisiä ympäristövaikutuksia pystyttäisiin välttämään ja vähentämään.
Olemme suhteellisen tyytyväisiä direktiiviin sellaisena kuin se nyt on käsiteltävänämme. Käytän sanaa 'suhteellisen?, sillä muutosehdotuksessa esitetään toimia ainoastaan materiaalin hyödyntämisen ja kierrättämisen edistämiseksi. Ehdotuksesta puuttuvat tiukemmat säännöt jätteen syntymisen estämisestä, pakkausmateriaalin uudelleen käyttämisestä ja tuottajan vastuusta. On ratkaisevan tärkeää, että näillä aloilla toteutetaan radikaaleja muutoksia. Tästä syystä ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan tekemät tarkistukset ovat hyvä alku.
Esittelijä Corbey on työskennellyt erittäin ahkerasti ja on yhteistyön ansiosta saanut aikaan hyviä tuloksia. Haluaisin onnitella häntä sekä käyttää tilaisuuden hyväkseni ja kehottaa komissiota toimimaan aktiivisesti mainitun toimintamallin soveltamiseksi eli käsittelemään kyseisiä seikkoja perusteellisemmin. Käsiteltävänä oleva ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan tarkistama ehdotus on mielestämme askel oikeaan suuntaan.

Thomas-Mauro (NI).
Arvoisa puhemies, haluaisin käsitellä minulle tutumpaa aihetta, eli Ranskan lähestymistapaa pakkausmateriaaleihin. Ranskan teollisuudessa on otettu käyttöön toimintatapa, jossa vähennetään pakkaamista jo tuotantovaiheessa hyödyntämällä menetelmää, joka perustuu ehkäisemistä koskevan 13428-standardin vaatimustenmukaisuuteen. Standardin vaatimuksia on noudatettava ainoastaan Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ympäristövaliokunnalle esittämissäni tarkistuksissa ehdotetaan menetelmän käyttöönottoa kaikissa jäsenvaltioissa. Kollegani eivät tukeneet ehdotustani, mutta he kuitenkin arvostivat sitä, sillä mietinnössä korostetaan oikeutetusti päätöslauselmaan esitetyn tarkistuksen 16 5 kohdassa, että komissio arvioi ennen vuoden 2004 loppua ehkäisemistä koskevan CEN-standardin EN 13428 täytäntöönpanosta kaikissa jäsenvaltioissa saatuja kokemuksia. Kiinnitän kollegojeni huomion siihen, että 4 artiklan 1 kohdan a alakohtaa koskevaan tarkistukseen 16 sisältyvä muutos olisi hylättävä, sillä pakkausmäärien mielivaltaisessa rajoittamisessa ei oteta huomioon talouskasvua eikä sosiologista kehitystä. Yksittäispakkausten myynti kasvaa nimittäin nopeasti maailmassa, jossa ihmiset asuvat yhä useammin yksin. Pakkausten käyttämistä voidaan vähentää noudattamalla ehkäisemistä koskevaa CEN-standardia EN 13428, kuten Ranskassa on tapahtunut. Tämä on se haaste, johon nyt on vastattava. 
Haluaisin myös kiinnittää huomionne vaaroihin, joita voisi aiheutua, jos käyttöön otetaan pakkausten ympäristöindikaattori, kuten 4 artiklan 3 a kohtaa koskevassa tarkistuksessa 16 ehdotetaan. Tällaisen ylimääräisen pakkausindikaattorin käyttöönotolle ei ole perusteita, sillä olemassa on jo standardointiväline, jota teollisuuden on vain hyödynnettävä tehokkaammin. Lisäksi standardin monimutkaisessa määrittelyssä olisi otettava huomioon kaikki asiaankuuluvat kriteerit, kuten tuotteen luonne, raaka-ainetarpeet, tuotantomenetelmät ja käytettävissä olevat keräys- ja kierrätysjärjestelmät. Maiden väliset erot ovat epäilemättä haitanneet tulosten edustavuutta. 
Uudelleenkäyttöä ei pitäisi edistää järjestelmällisesti, sillä uudelleenkäytettävän pakkauksen ympäristövaikutukset eivät välttämättä ole sen paremmat kuin kertakäyttöpakkauksen. Tämä on havaittu useissa, erityisesti pullotettujen juomien tuotannossa tehdyissä tutkimuksissa, ja kaikki ovat tietoisia komission joitakin jäsenvaltioita vastaan nostamista kanteista, jotka koskevat näissä jäsenvaltioissa käyttöön otetusta kierrätyspakosta syntyneitä kilpailun vääristymiä.
Kehotan siis kollegoitani äänestämään tarkistus 17:ää vastaan. Elämme yhteiskunnassa, joka toimii kuten Chaplinin Nykyaika-elokuvan kone: tavaraa tuotetaan, pakataan, heitetään pois ja onneksi yhä useammin myös kierrätetään ja käytetään uudelleen. 
On kuitenkin muistettava, ettei pakkaus ole ainoastaan kulutusyhteiskuntamme valitettava sivuvaikutus. Pakkauksen tarkoituksena ei ainoastaan ole tavaran koristaminen tai asiakkaan houkuttelu, vaan yleensä sillä on keskeinen tehtävä. Käsillä oleva ongelma voidaan ratkaista edellyttämällä, että pakkaukset ovat tiukkojen ympäristövaatimusten mukaisia, ja tarkastelemalla tuotetta tästä lähtökohdasta koko sen elinkaaren ajan.

Grossetête (PPE-DE).
Olemme kokoontuneet tänään puhumaan jälleen kerran jätteistä ja todenneet, että vuoden 1994 direktiivillä on saavutettu halutut tavoitteet, vaikka tulokset vaihtelevat eri maiden ja alueiden välillä sekä kaupunki- ja maaseutuympäristön välillä. Tulokset ovat selvästi näkyvissä. Mielestäni komission ehdotus kyseisen direktiivin tavoitteiden parantamiseksi on kuitenkin erittäin tervetullut. Minun on siis kannatettava ehdotusta, sillä tekstin syvällisempi tarkistaminen on mielestäni ennenaikaista, kun otetaan huomioon jätteiden ja erityisesti pakkausjätteiden käsittelyn alalla ilmenevät ongelmat. 
Parlamentin on ainoastaan vaadittava, että säilytetään realistinen näkemys asioista, sillä tavoitteemme on helpottaa mahdollisimman paljon pakkausjätteen käsittelyä ja tehdä pakkauksista jo ennen niiden markkinoille viemistä mahdollisimman vähän ympäristöä kuormittavia. Tuotteita ja niiden pakkauksia on säädeltävä yhdennetyllä politiikalla. Meidän on muun muassa etsittävä jätteiden hyödyntämiskanavia. Kierrätys on usein ongelmallista, joten on välttämätöntä soveltaa ennalta ehkäisemisen periaatetta ja rajoittaa pakkausten määrää. Periaate tarvitsee vain sisällyttää paremmin lainsäädäntöön, jota on myös yksinkertaistettava ja joustavoitettava. 
Joitakin direktiivissä käytettyjä määritelmiä on myös selvennetty, mutta pääasiallinen ongelma Euroopan tasolla on edelleen määritelmien yhtenäistäminen. Tämä havaittiin selkeästi parlamentin tutkiessa tekstejä. Pakkausjätteitä koskevan ongelman lisäksi on välttämätöntä toteuttaa perustavanluonteinen uudistus ja selvittää, mikä on jäte. Euroopan jäteongelma on keskeinen kysymys sekä yhteisön toimielinten, kansallisten hallitusten, paikallisviranomaisten, yritysten että kansalaisten kannalta, joilla on kaikilla tärkeä tehtävä. Ehkäpä jätteistä olisi laadittava puitedirektiivi.

Bowe (PSE).
Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen saadessani olla täällä tänään useastakin syystä, sillä kun katson ympärilleni huomaan, että olen yksi niistä harvoista, jotka olivat paikalla jo silloin, kun pakkausdirektiivi laadittiin. Tunnen olevani erityisessä vastuussa sen varmistamisesta, ettemme unohda tätä ja että direktiiviä kehitetään ympäristön kannalta oikeaan suuntaan. 
Suhtaudun ehdotukseen myönteisesti, mutten ole varma onko ajoitus paras mahdollinen, kun otetaan huomioon, että komissio on esittänyt ehdotuksen ennen kuin voimme täysin arvioida laajentumisen vaikutuksia. Olen sitä mieltä, että meidän täytyy olla varmoja, että tässä tilanteessa direktiiviin tekemämme muutokset ovat myönteisiä ja järkeviä ja ettemme esimerkiksi yritä esittää tarkistuksia ajaaksemme omaa etuamme vaan ajaaksemme ympäristön etua. Poliitikoilla on tapana muuttaa direktiivejä vallankäytön keinona. Tänään meidän on noudatettava suppeampaa lähestymistapaa kuin useita vuosia sitten, kun ensimmäistä pakkauksia koskevaa direktiiviä laadittiin. Pidän tätä kuitenkin hyvänä mahdollisuutena muuttaa direktiiviä saatujen kokemusten perusteella, mikäli pystymme siihen.
Olemme havainneet, ettei kierrätys ole sinänsä hyvä asia, vaan se toimii ainoastaan silloin, kun kierrätys on ympäristön kannalta myönteistä ja hyödyllistä. Näin ollen useita välineitä, joita olemme vähitellen kehittäneet, on hiottava edelleen, olivatpa kyseessä sitten elinkaarianalyysit tai muut välineet. Näiden avulla saamme tietoomme tekemämme työn ja muilta pyytämämme työn todellisen arvon. 
Tässä tilanteessa meidän ei pitäisi asettaa tavoitteita korkeammalle ilman niiden syvällistä tarkastelua. Ottakaamme esimerkiksi komission tavoitteet, joissa ei ole mitään vikaa niin kuin ei komission ehdotuksessakaan, ja tutkikaamme ja hiokaamme niitä huolellisesti. Katsokaamme voimmeko parantaa niitä. Ehkä kutakin materiaalia koskevien vähimmäistavoitteiden asettaminen olisi hyvä ajatus. Jotkin materiaalit vaativat huomattavasti enemmän tai vähemmän työtä, kuten esimerkiksi lasi ja metallit. 
Meidän on pohdittava tarkoin tätä direktiiviä. On varmistettava, että sitä voidaan soveltaa sekä niissä maissa, jotka jo soveltavat pakkausdirektiiviä täysimääräisesti, että niissä maissa, joiden on tulevaisuudessa sitä sovellettava. On luonnollisesti muistettava, että Maltan kaltaiset maat ovat täysin eri tilanteessa. Pienten maiden, joilla on erityisen vaikeita jätteiden hävittämisongelmia, ei voida realistisesti odottaa saavuttavan täysin samat kierrätystavoitteet, jotka voidaan saavuttaa esimerkiksi Alankomaissa. 
Ehdotus koskee myös Keski- ja Itä-Eurooppaa, joten mielestäni asiaa olisi pohdittava syvällisemmin, ennen kuin ehdotukseen tehdään liian jyrkkiä tarkistuksia. Näiden piakkoin Euroopan unioniin liittyvien maiden tilanne ja olot edellyttävät erilaisen lähestymistavan soveltamista osaan lainsäädännöstä. Erityisesti pakkausten osalta koko Euroopassa on oltava yhtenäinen ja yhtäläinen toimintakenttä, joten on oltava realistisia sen suhteen, mitkä tavoitteet ovat saavutettavissa Keski- ja Itä-Euroopassa lähitulevaisuudessa.
Lopuksi haluaisin todeta, että aloittaessamme istunnon tänään toivon, että voimme olla tyytyväisiä ja varmoja ja että tunnemme myös tehneemme jotain ympäristön puolesta emmekä vain omasta puolestamme.

Ahern (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Johannesburgin kokouksen ja EU:n tekemien kestävää kehitystä koskevien sitoumusten valossa ei pitäisi olla liikaa pyytää parlamenttia toimimaan konkreettisesti kestävän kehityksen puolesta niin, että se edellyttäisi, että direktiiviä tarkistettaessa korostettaisiin tuottajan vastuuta koskevaa periaatetta ja ulkoisten kustannusten sisällyttämistä hintoihin. Olemme jo sopineet näin sähköisiä ja elektronisia jätteitä koskevassa direktiivissä. 
Olen erityisen huolestunut siitä, että oma jäsenvaltioni Irlanti haluaa jälleen soveltaa poikkeusta. Miksi tähän pitäisi suostua, kun otetaan huomioon maan viimeaikainen talouskasvu? Kollegani mainitsi jo tästä asiasta. Irlannin teollisuus maksaa tällä hetkellä osallistumismaksua Repakille täyttääkseen sitoumuksensa, joita se ei pysty täyttämään. Vähimmäistavoitteet on saavutettu esimerkiksi perinteisesti uudelleen käytettyjen paperin leikkausjätteiden kierrätyksessä, joten edistys on ollut enemmän näennäistä kuin todellista, ja kokouksessa on yritetty hämärtää vähimmäistavoitteiden todellista tilannetta. Olen myös erittäin huolissani paperiteollisuuden monopoleista ja kartelleista erityisesti Irlannissa.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Corbeyn esittämä mietintö on kattava ja kunnianhimoinen, ja kannatan suurinta osaa siinä tehdyistä ehdotuksista. Tulevaisuudessa kaikkien jäsenvaltioiden on työskenneltävä yhdessä aktiivisesti ja rakentavasti pakkausjätteen syntymisen estämiseksi ja jätteen keräämiseksi ja kierrättämiseksi järjestelmällisesti. Euroopan unionin tuottaa vuosittain noin 58 miljoonaa tonnia pakkausjätettä, ja tässä tilanteessa tarvitaan parhaita mahdollisia järjestelmiä. Näillä järjestelmillä voimme varmistaa ympäristön paremman suojelun ja lisätä samalla merkittävien teollisuudenalojen suunnittelun varmuutta.
Tarkistuksista kaksi on mielestäni huomioitava erityisesti niistä äänestettäessä. Ensimmäinen liittyy keraamisiin pakkauksiin, joita on kymmenien vuosien ajan valmistettu useissa jäsenvaltioissa ja erityisesti Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa ja Espanjassa ja myös perheyrityksissä alueella, jolta olen kotoisin. Keraamisia pulloja, purkkeja ja kulhoja käytetään nykyään pääasiassa elintarvikkeiden pakkaamiseen sekä muun muassa tislatun alkoholin, suklaan ja pasteijoiden pakkaamiseen. Niiden osuus Euroopan unionin pakkausjätteestä on ainoastaan 0,1 prosenttia eli 60 000 tonnia yhteensä 58 miljoonasta tonnista. Keraamiset pakkaukset ovat pelkkää poltettua savea, eivätkä ne näin ollen sisällä minkäänlaisia myrkyllisiä materiaaleja.
Käytettyjen keraamisten pakkausten hyödyntäminen on materiaalin luonteen vuoksi turhaa. Pakkauksia ei voida lämpökäsitellä eikä kierrättää. Ne eivät reagoi kemiallisesti, joten niistä ei ole vaaraa ympäristölle. Pienten pakkausmäärien paikallistaminen ja niiden kerääminen erikseen sekä niiden kuljettaminen tuhansia kilometrejä jäsenvaltiosta toiseen ei olisi järkevää ympäristön eikä talouden kannalta. Näin ollen pyydän teitä äänestämään tarkistuksen 68 puolesta, sillä siinä ehdotetaan pieniä määriä koskevaa poikkeusta hyödyntämistavoitteisiin.
Toinen tarkistus liittyy direktiivissä tunnustettuihin uusimpiin muovin uudelleenkäsittelymenetelmiin. Direktiivin tarkistamiseksi meidän olisi käytettävä tilaisuus hyväksemme ja tehdä lainsäädännössä määritellyistä tavoitteista teknisesti ajantasaisia. Tarkistuksessa 43 ehdotetaan muovimateriaalin hyödyntämistä, mikä helpottaisi myrkyllisen muovijätteen käyttöä uudenveroisten muovituotteiden tuotannossa. Menetelmälle on hyvät ympäristö- ja talousperusteet, ja sen tekninen arvo on todettu laajalti. 
Esimerkiksi Saksassa menetelmää on käytetty raaka-aineiden hyödyntämiseksi yli 1,8 miljoonasta tonnista muovijätettä. Tällaisen tekniikan tarjoamat mahdollisuudet ovat valtavat, sillä sen lisäksi, että sen avulla voidaan hyödyntää synteettisiä materiaaleja, siinä sulatetaan aidosti arvokkaita muovipakkauksia ja hyödynnetään muovisekajäte lämpökäsittelyn avulla jätteenpolttolaitoksissa. Tästä syystä menetelmä olisi sisällytettävä direktiiviin.
Ennen kaikkea pakkausmateriaalien on oltava kuluttajansuojelun vuoksi turvallisia, jätehaitat on minimoitava ja pakkaustuotannossa on käytettävä uusinta tekniikkaa. Mielestäni ympäristöindikaattorien kehittäminen ei ole tarpeen. Komission olisi sen sijaan asetettava tarkat kriteerit pakkausten ympäristövaikutusten arvioimiseksi. 
Direktiivi on tarpeen, jotta saadaan luotua toimiva järjestelmä kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden pakkausjätteen hallinnoimiseksi. 
Morgan (PSE).
Arvoisa puhemies, olen kiinnostunut viime aikoina jäteasioista, eivätkä syynä siihen ole ainoastaan ympäristönäkökohdat planeettamme luonnonvarojen säästämiseksi vaan myös se, että edustan Walesia, joka kuuluu niihin alueisiin, joissa jäteasiat on hoidettu huonoiten EU:ssa. Jätteestämme 97 prosenttia viedään kaatopaikalle. Walesilaiset ovat vihdoin alkaneet ottaa jäteasiat tosissaan, mutta koska olemme lähtökohtaisesti huomattavasti muita maita jäljessä, meidän on oltava realistisia sen suhteen, kuinka nopeasti Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan kaltaiset maat saavat kiinni Saksan kaltaiset maat, jotka ovat jätteiden käsittelyn edelläkävijöitä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa menee vuosia ennen kuin viranomaiset hyväksyvät jätteenkäsittelylaitosten rakentamiseksi tarvittavan rakennusluvan, joka on edellytyksenä mainittujen tavoitteiden saavuttamiselle. Paikallisviranomaisilla menee vuosia ennen kuin ne voivat täysin noudattaa julkisiin hankintoihin sovellettavia sääntöjä. Tarvitaan kattavia toimia, jotta kansalaiset saadaan lajittelemaan roskansa, ja kierrätysmarkkinoiden kehittämiseen kuluu myös kauan aikaa. Tästä syystä tarvitsemme kaksi vuotta lisäaikaa valiokunnassa sovitun sääntömuutoksen täytäntöön panemiseksi. 
Olen erityisen tyytyväinen huomatessani, että ministerineuvosto on sopinut tavoitteiden asettamisesta suhteellisen korkealle jätteiden hyödyntämisen ja kierrätyksen alalla. Olen myös tyytyväinen siihen, että valiokunta aikoo ehdottaa tietojenkeruun yhdenmukaistamista alalla, jotta voimme olla varmoja, että vertailemme keskenään samankaltaisia jäsenvaltioita. Yrityksiä on painostettava vähentämään turhia pakkauksia. Kuten useaan otteeseen on havaittu, vapaaehtoisia sopimuksia noudatetaan harvoin yritysmaailmassa. Tästä syystä olisi sovittava tuotepakkausten pakollisesta vähentämisestä. 
Pakkausten ympäristöindikaattorista on tiettyä hyötyä, mutta en ole vielä tähän mennessä saanut selvitystä siitä, kuinka indikaattoria käytetään, joten suhtaudun varauksella tällaisen vielä suunnitelman tasolla olevan järjestelmän sisällyttämiseen Euroopan lainsäädäntöön. Toivon, että me kaikki otamme vastuumme vakavasti. Hallitusten on suhtauduttava jätevastuuseensa vakavasti, mutta niin täytyy myös meidän jokaisen henkilökohtaisesti.

Doyle (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kun nyt keskustelemme vuoden 1994 pakkausdirektiivin tavoitteiden uudelleen asettamisesta pienentääksemme EU:n kasvavaa pakkausjätevuorta, haluaisin kiittää esittelijä Corbeytä ja varjoesittelijä Ayuso Gonzálezia heidän arvokkaasta työstään tällä tärkeällä alalla.
Keskustelun aiheita on kaksi, ensimmäinen on tavoitteet ja toinen aikataulu. 
Kannatan ehkäisytavoitteiden korostamista muutenkin kuin uusien kierrätys- ja uudelleenkäyttötavoitteiden osalta, mutta olen vahvasti sitä mieltä, että kunkin jäsenvaltion viranomaisten olisi saatava päättää parhaasta tavasta yhdistää hyödyntämis- ja kierrätystoimet. Kehotan komissiota tekemään aikataulua koskevia lisätutkimuksia sen varmistamiseksi, että EU:ssa sovellettavat tavoitteet pystytään saavuttamaan myös niissä maissa, joissa jätteiden käsittely on vielä alkutekijöissään, kuten esimerkiksi uusissa hakijamaissa. 
Uudistettujen tavoitteiden asettamisessa komission avuksi palkatut konsultit, RDC-Environment ja Pira International, käyttivät muutamia perusperiaatteita, joita ei voida soveltaa joihinkin jäsenvaltioihin, kuten Kreikkaan, Portugaliin ja Irlantiin. Periaatteissa ei oteta huomioon erityisiä maantieteellisiä ja väestötieteellisiä ongelmia. Esimerkiksi Irlannissa 80 prosenttia pakkausjätteestä on maahantuotua. Näin ollen maassa on vähemmän alkuperäisiä hyödyntämiskanavia kierrätetyn pakkausjätteen käyttämiseksi uusien pakkausten tuotannossa. Tästä syystä ehdotan tarkistusta, jonka mukaan Kreikalle, Portugalille ja Irlannille olisi asetettava määräajaksi vuosi 2011 ja jolle toivon kannatusta. 
EU:n ympäristöministerit näyttävät päässeen yhteisymmärrykseen direktiivistä jo kesäkuussa 2002. Ne ehdottivat Portugalille, Kreikalle ja Irlannille määräajaksi vuotta 2012, mikä sopii minulle. 
On tärkeää asettaa realistisesti saavutettavat tavoitteet ja aikataulut ja vaatia, että irlantilaiset, kreikkalaiset, portugalilaiset ja muut pysyvät aikataulussa ilman tekosyitä. 
Lopuksi haluaisin kertoa hyviä uutisia, erään vaikuttavan esimerkin verokannustinjärjestelmästä, jonka tarkoituksena on jätteiden syntymisen ehkäiseminen ja minimointi sekä niiden uudelleenkäyttö ja kierrätys. Esimerkki kertoo, kuinka kukin jäsenvaltio voi päättää omasta ehkäisy-, uudelleenkäyttö- ja kierrätystoimien yhdistelmästä tavoitteiden saavuttamiseksi. Ympäristöministerimme otti Irlannissa 4. maaliskuuta 2002 käyttöön muovikassiveron, 15 senttiä muovikassilta. Verolla on ollut uskomaton vaikutus. Kulutus on pienentynyt 90 prosenttia vain muutamassa kuukaudessa. Miljardi muovikassia on poistunut liikkeestä kuudessa kuukaudessa. Valtion kassaan on tullut 3,5 miljoonan euron lisätulot tämän vuoden maaliskuusta lähtien. On tapahtunut täyskäännös, ja valituksia on tullut vain vähän. Ensimmäisellä viikolla tuli muutama valitus, kun ihmiset unohtivat ottaa mukaan omat ostoskassinsa, mutta verolla saatiin aikaan sellainen ajattelutavan muutos, jota useiden vuosien keskustelulla Euroopan parlamentissa ja kansallisissa parlamenteissa ei ole pystytty saamaan aikaan. 
Toivon, että toimiamme muovikassiongelman ratkaisemiseksi ei lueta meille miinukseksi tavoitteista päätettäessä. Ehkä toimimme vuoden liian aikaisin, sillä näillä toimilla olisimme saaneet aikaiseksi huomattavaa edistystä kaikkien tavoitteiden saavuttamisessa ja aikataulussa pysymisessä - puhun hieman sarkastisesti, mutta tämä on vakava asia. Toimet onnistuivat mainiosti, ja kehottaisin muita maita seuraamaan esimerkkiä, jotta muovikassien vitsauksesta päästäisiin eroon. Yhdistynyt kuningaskunta käsittääkseni harkitsee asiaa. Toimista on enemmän hyötyä kuin kaikesta tästä puheesta ja direktiiveistä ja niiden sisällyttämisestä kansalliseen lainsäädäntöön.

Flemming (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minäkin haluaisin kiittää Corbeytä hänen tekemästään erinomaisesta työstä. Hänen oli kaiken muun lisäksi käsiteltävä 123 tarkistusta, joista minun ryhmäni esittämiä tarkistuksia oli 35. Haluan myös kiittää Ayuso Gonzálezia, joka pystyi yhdistämään useat erilaiset pyrkimykset tällä erityisen tärkeällä alalla. Viittaan tässä tarkistukseen 45, jota omasta puolestani kannatan päättäväisesti.
Pakkausdirektiivi on nimittäin jo saatettu laajalti osaksi kansallisia lainsäädäntöjä usein eri tavoin ja eri jäsenvaltioille on aiheutunut erisuuruisia kustannuksia sen sijaan, että vaadittua yhdenmukaistamista olisi tapahtunut. Tämän vuoksi enimmäismäärän tarkoituksena on estää eri vauhtiin eteneviä jäsenvaltioita ajautumasta yhä enemmän erilleen, jolloin seurauksena olisi yhä vakavampia kilpailun vääristymiä. Nykyiset kiintiöt on saavutettu vuoden 1994 jälkeen ainoastaan Itävallassa, Saksassa, Belgiassa, Alankomaissa ja Tanskassa, vaikka onkin muistettava, että Alankomaat ja Tanska ovat noudattaneet kiintiöitä ainoastaan, koska niillä on korkealaatuiset ja erittäin taloudelliset jätteenpolttojärjestelmät. Sen sijaan Belgia ja Saksa ovat saavuttaneet kiintiönsä käyttämällä sellaisia hyödyntämismenetelmiä, joiden käyttämistä ympäristön kannalta ei voida suositella ja joita ei ole direktiiviehdotuksen mukaisesti enää lupa käyttää. 
Itävallan jätehuoltokustannukset ovat toiseksi suurimmat Euroopassa. Itävallan elintarviketuotannon kilpailuasema on kärsinyt eniten siitä, että maahan tuodaan paljon jätettä, ja vapaamatkustajista, jotka eivät maksa osuuttaan jätteistä, on tullut suuri ongelma erityisesti muoviteollisuuden alalla. Näin on varmasti tapahtunut myös muissa maissa. Kuten olemme jo useaan otteeseen todenneet, äänestämme ehdotuksen puolesta, mutta korostan, että parannusta on tapahduttava. Komissio ehdottaa tämän lisäksi, että pakkausjätteeseen sisältyvien materiaalien hyödyntämisessä olisi saavutettava tietyt vähimmäistavoitteet, jotka ovat muun muassa 60 prosenttia lasijätteen painosta ja 65 prosenttia paperijätteen painosta. 
Otetaan seuraavaksi tarkastus 45. Pidän jätteen hyödyntämisen vähimmäistavoitetta, eli 25:tä prosenttia painosta, riittävänä lasin, paperin, pahvin, metallien ja muovien kaltaisten jätteiden osalta. Tavoite sopii erittäin hyvin meille itävaltalaisille, mutta olemme huomanneet myös, että jätehuollossa jälkijunaan jääneille maille ei ole järkevää asettaa tavoitteita, joiden tiedetään olevan niille mahdottomat saavuttaa. Mielestäni ympäristön kannalta on parempi asettaa tavoite, jonka kaikki Euroopan maat ja taloudet pystyvät saavuttamaan. Olemme aina toteuttaneet ympäristöpolitiikkaa yhteistyössä yritysmaailman kanssa emmekä sitä vastaan. Tavoitteet voidaan saavuttaa ainoastaan ympäristövastuullisen markkinatalouden avulla.

Korhola (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää mietinnön esittelijää perusteellisesta työstä, ja erityisesti haluan kiittää ryhmämme varjoesittelijää tasapainoisesta näkemyksestä. Kyseessä on tärkeä direktiivi, jota olemme odottaneet, sillä kierrätys täytyy saada tehokkaasti käyttöön juuri siellä, missä se aidosti hyödyttää ympäristöä, ja jätteen määrä täytyy saada voimakkaasti vähenemään. Kierrätystä kierrätyksen itsensä vuoksi emme tarvitse, sen täytyy merkitä aitoa säästöä.
Lainsäädäntöluonteensa mukaisesti direktiivin tulisi yhä edelleen mahdollistaa jäsenvaltioiden liikkumavara sen täytäntöönpanossa. Kriteerinä tulee silloin olla ympäristön aito säästyminen. Väestöntiheys ja etäisyydet ratkaisevat, onko kierrätys viisasta.
Yleiset hyötykäyttö- ja kierrätystavoitteet olisi pidettävä samansuuntaisina eli komission ehdotuksen suuntaisina. Tällä estettäisiin kierrätettävissä olevien materiaalien käyttö pelkästään energiahyötykäyttöön. Yhdyn Corbeyn näkemykseen siitä, ettei materiaalikohtaisia kierrätystavoitteita tulisi esittää. Paitsi että ne on hankala toteuttaa, se saattaisi merkitä jonkin sektorin suosimista ja vääristää näin kilpailua.
Tein tarkistusehdotuksia sekä valiokuntaan että täysistuntoon. Ne ovat hyvin pieniäkin yksityiskohtia, mutta sellaisia tässä direktiivissä tunnutaan tarvittavankin, jotta se ei muodostu hankalaksi. Yksi aika proosallinen esimerkki on wc-paperirullan hylsy. Ehkä moni meistä ei olisi innokas tulkitsemaan sitä pakkausjätteeksi, joka sitten olisi kierrätettävä vaikkapa naapurin vessapaperirullan keskelle.
Direktiivi vaikuttaa toivon mukaan kahteen suuntaan: sillä on tärkeä merkitys sekä käytäntöjen järkiperäistäjänä, mutta toivottavasti myös jätteen syntymisen ennaltaehkäisijänä. Jätteiden määrä tulisi erottaa talouden kasvusta, kuten kollega Müller aivan aiheellisesti täällä totesi.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin ensiksi kiittää kaikkia siitä, että komission ehdotusta koskevassa keskustelussa on tullut esille parlamentin sitoutuminen asiaan. Haluaisin kommentoida tänään käsitellyistä ja huomenna äänestettävistä tarkistuksista tärkeimpiä. Ensinnäkin aikataulun, eli tavoitteiden saavuttamista koskevan määräajan lykkäämisen osalta komissio kannattaa edelleen kunnianhimoista aikataulua. Periaatteessa se voi kuitenkin hyväksyä määräajan lykkäämisen tietyissä rajoissa. 
Lisäksi komission ehdottamien tavoitteiden pitäisi säilyä pääosin ennallaan. Ne on määritelty ehdotusten kustannus-hyöty-analyysin perusteella. Kustannus-hyöty-näkökulmasta perusteita ei erityisesti ole kierrätyksen vähimmäistavoitteen nostamiselle 55 prosentista 65 prosenttiin, joten komissio hylkää ehdotuksen. Se ei myöskään halua alentaa lasin, paperin ja metallien kierrätystavoitteita 60:sta, 55:stä tai 50:stä prosentista 25 prosenttiin, sillä näiden materiaalien kierrätyksestä syntyy huomattavia ympäristöetuja ja se voidaan toteuttaa taloudellisesti. Komissio katsoo, että nämä tietyille materiaaleille asetetut omat tavoitteet ovat välttämättömät, jotta lainsäädäntö pysyy helposti ymmärrettävänä ja jotta kierrätyspalveluja tarjoavat yritykset voivat suunnitella investointinsa turvallisesti. 
Enimmäistavoitteiden osalta kierrätyksen enimmäistavoitteen ehdotettu poistaminen voi johtaa sisämarkkinoiden vääristymiin, jos jätettä kerätään enemmän kuin sitä on mahdollista kierrättää. Tästä voi aiheutua yhä enemmän ongelmia kerätyn materiaalin myynnissä erityisesti niissä maissa, jotka ovat ottaneet käyttöön kierrätysohjelmansa vasta äskettäin. 
Kun tarkastellaan kysymystä jätteen syntymisen ehkäisyn ensisijaisuudesta jätteenkäsittelyyn verrattuna, komissio on periaatteessa samaa mieltä siitä, että jätteen syntymisen ehkäiseminen on tärkeämpää kuin sen käsittely. On kuitenkin pohdittava edelleen erityisesti sitä, millä perusteilla ehkäisyä olisi ohjattava ja olisiko perusteena käytettävä ympäristövaikutuksia vai jätteen painoa. 
Komissio ei voi hyväksyä pakkausjätteen syntymisen vähentämistä koskevaa 10 prosentin määrällistä tavoitetta, sillä ei ole selvää, kuinka tavoite pantaisiin käytäntöön ja mitkä olisivat siihen liittyvät kustannukset ja hyödyt. Tällaisella toimella voi mahdollisesti olla kielteisiä kokonaisvaikutuksia ympäristöön erityisesti, jos sen myötä aletaan käyttää enemmän kevyitä pakkauksia kuten muovipakkauksia.
Edellytys, jonka mukaan pakkausta valittaessa on minimoitava sen ympäristövaikutukset elinkaariarvioinnin perusteella, on sinänsä hyväksyttävissä ehdotetussa muodossaan, vaikka tällaista toimintatapaa on luultavasti vielä hiottava. Sitä olisi myös parasta kehittää direktiivin perusvaatimusten mukaisesti.
Haluaisin kiittää esittelijää ja varjoesittelijää myös komission puolesta ja kiittää koko valiokuntaa sen tekemästä työstä.
Tarkistuksia on kaiken kaikkiaan 68, joista komissio hyväksyy kuusi kokonaan ja kuusi osittain ja 15 periaatteessa. Puhemiehistölle on annettu luettelo mainitsemistani tarkistuksista.

Puhemies.
 Paljon kiitoksia komission jäsenelle.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Devan laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0230/2002) kaupankäynnistä ja kehityksestä köyhyyden poistamisen ja elintarviketurvan kannalta.

Deva (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, samaan aikaan tämän istunnon kanssa Etelä-Afrikassa järjestetään maailmanlaajuinen kestävän kehityksen huippukokousta, joka perustuu Dohassa viime vuonna järjestettyyn, läpimurtona pidettävään WTO:n kokoukseen. Tänään myös WTO:n uusi pääjohtaja astuu virkaansa. Supachai Panitchpakdi on ensimmäinen kehitysmaasta kotoisin oleva pääjohtaja. Toivotamme hänelle onnea ja kiitämme tehtävänsä jättävää pääjohtaja Mike Moorea hänen perusteellisesta työstään.
Muistelkaamme YK:n pääsihteerin Millennium-huippukokouksessa esittelemää globalisaatioraporttia. Pääsihteeri totesi, että kaikkia koskeva globalisaatio on rakennettava mahdollisuuksia antavien markkinavoimien varaan, mutta markkinavoimat yksinään eivät voi sitä saavuttaa. Meidän on toimittava pontevammin luodaksemme yhteinen tulevaisuus, joka perustuu yhteiseen ihmiskuntaamme kaikissa sen muodoissaan. 
Mietinnön tarkoituksena on sisällyttää pääsihteerin toiveet oikeudelliseen kehykseen täällä Euroopan parlamentissa. Maailmanlaajuisesta köyhyydestä päästään eroon ja kestävää kehitystä edistetään kaupankäynnin avulla eikä kehitysavun turvin. Kehitysmaiden teollisuuteen, henkisyyteen, koulutukseen ja infrastruktuuriin liittyviä valmiuksia lisätään yhdessä kansainvälisen yritysmaailman kanssa kaupankäynnin avulla eikä kehitysavun turvin, ja näin saadaan uudelleen aikaan niin sanottu Aasian ihme, joka on edelleen voimissaan Kiinassa. Ratkaisut elintarviketurvaa, puhdasta vettä, asuntoja, puhtaanapitoa ja tietotekniikkaa koskeviin ongelmiin eivät löydy kehitysavusta vaan kaupasta suorien ulkomaisten sijoitusten ja sisäisten investointien myötä. 
Maailmankauppa on lisääntynyt viimeisen 50 vuoden aikana 19-kertaiseksi. Tuotanto on yli nelinkertaistunut ja asukasta kohti lasketut tulot maailmassa ovat kaksinkertaistuneet. Valitettavasti inhimillisen kehityksen raportin mukaan tekniikka, kaupankäynti ja varallisuus eivät ole jakautuneet tasaisesti, sillä 20 prosenttia maapallon väestöstä asuu maailman rikkaimmissa valtioissa, joihin on kuitenkin keskittynyt 86 prosenttia maailman BKTL:sta, 82 prosenttia viennistä, 68 prosenttia suorista ulkomaisista sijoituksista ja 93 prosenttia Internetin käyttäjistä. Maailman rikkaimpiin valtioihin lasketaan kuuluvan 64 valtiota, mutta suurin osa maailman väestöstä asuu nousevan talouden maissa, kuten Intiassa, Kiinassa ja Indonesiassa. Näillä kansoilla on vakavia rakenteellisia, infrastruktuuri-, ympäristö- ja väestöongelmia. Maailmassa on 51 kroonisesti alhaisen tulotason maata, pääasiassa Afrikassa mutta myös Aasiassa ja Keski-Amerikassa, jotka ovat täysin riippuvaisia kehitysavusta, sillä niihin tehdään hyvin vähän suoria ulkomaisia sijoituksia. 
Meidän on tarkasteltava maailmaa sellaisena kuin se on, ei sellaisena kuin haluaisimme sen olevan. Nykymaailmassa 182 kehitysmaan yhteenlaskettu BKTL on vähemmän kuin 200 suurimman monikansallisen yrityksen kokonaisliikevaihto. Näitä ylikansallisia yrityksiä on kaiken kaikkiaan 65 000. Niiden 200 puheenjohtajan yhteenlaskettu liikevaihto on siis suurempi kuin 182 maan presidenttien ja valtiovarainministerien yhteenlaskettu BKTL, vaikka nämä maat käsittävät luultavasti maailman suurimmat väestöryhmät. 
Mietinnössäni ehdotan, että näitä monikansallisia suuryrityksiä johtavat henkilöt otetaan mukaan kehitysprosessiin ensinnäkin kannustamalla heitä sitoutumaan YK:n pääsihteerin korostamaan hyvään hallintotapaan ja yritysten sosiaaliseen vastuuseen. Meidän on luotava kehys, jossa Euroopan parlamentti, kansallisten parlamenttien jäsenet ja yritysjohtajat sekä EU:n puheenjohtajavaltion edustajat voivat kokoontua säännöllisesti kahdesti vuodessa keskustellakseen kehitystä ja kestävyyttä koskevista aiheista, ei todella harvoin Johannesburgin ja Rion kokousten tavoin, vaan muodostamalla jatkuvan vuoropuhelun. 
Tähän liittyen ehdotan mietinnössäni, että mainitut osapuolet perustavat niin sanotun eettisen investointikomitean, joka toimisi samaan tapaan kuin palkkakomiteat ja muut komiteat hallintoneuvostoissa. Komitean tehtävänä olisi yksilöidä kehitysinvestointeja eli vastainvestointeja kehitysmaihin. Noin 0,7 prosenttia yritysten liikevaihdosta kyseisessä maassa ohjattaisiin kehitysmaan investointihankkeisiin henkisten, koulutuksellisten ja infrastruktuuriin liittyvien valmiuksien kehittämiseksi. Tällä tavoin jokainen hyötyy: yritys saa ammattitaitoisempaa työvoimaa ja kehitysmaan valmiudet kehittyvät. Toivon, että parlamentti hyväksyy ehdotukseni yksimielisesti.
Haluaisin myös kiittää niitä useita henkilöitä, jotka ovat osallistuneet mietinnön laatimiseen ja esittää toiveeni siitä, että mietintö hyväksytään huomenna ilman erimielisyyttä.

Byrne
Arvoisa puhemies, komissio suhtautuu erittäin myönteisesti Devan mietintöön kaupankäynnistä ja kehityksestä köyhyyden poistamisen ja elintarviketurvan kannalta. Mietintö on ajankohtainen Johannesburgissa tällä hetkellä pidettävän maailmanlaajuisen kestävän kehityksen huippukokouksen vuoksi. Sitä olisi tarkasteltava myös viime marraskuussa pidetyn Dohan ministerikonferenssin ja viime maaliskuussa kehityksen rahoittamisesta pidetyn Monterreyn konferenssin perusteella.
Mietintö on ajankohtainen myös siksi, että talouskumppanuussopimuksia koskevat neuvottelut aloitetaan Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden kanssa tämän kuun lopussa. Euroopan unioni on maailman suurin kaupparyhmittymä ja merkittävin ulkomaisten suorien sijoitusten ja virallisen kehitysavun lähde, joten sillä on neuvotteluissa tärkeä rooli. 
Panen tyytyväisenä merkille, että unionin tuonti kehitysmaista on lisääntynyt vuosittain 15 prosenttia viimeisten seitsemän vuoden aikana. Kasvu on ollut huomattavasti nopeampaa kuin muista maista peräisin olevan tuonnin kasvu. Samalla tiedämme kuitenkin, että useat kehitysmaat, ja erityisesti vähiten kehittyneet maat, eivät ole saaneet osaansa kasvusta. Paljon on vielä tehtävä. 
Päätöslauselmaesitys ja Devan mietintö ovat sisällöltään kattavat, ja näin on oltavakin. Komissio suhtautuu myönteisesti analyysin ja suositusten pitkäjännitteisyyteen. On selvää, että kaupankäynnillä voidaan edistää kehitystä, köyhyyden poistamista ja elintarviketurvaa, mutta todellinen vaikutus riippuu siitä, ovatko tähän tarvittavat toimintamallit ja instituutiot olemassa.
Voin vakuuttaa, että komissio seuraa tarkasti Dohan neuvotteluissa tehtyjen kehitysmaita koskevien sitoumusten täyttämistä. Dohan kehittämissuunnitelmassa käsitellään markkinoille pääsyn helpottamista, uusia kaupan sääntöjä, joissa otetaan huomioon kehitysmaiden tarpeet, ja kauppa-asioiden sisällyttämistä laajemmin kehitys- ja yhteistyöpolitiikkaan.
Dohan julistuksessa todetaan markkinoille pääsystä maataloudessa, joka on erityisen tärkeä aihe useille kehitysmaille, että tähän mennessä tehtyä työtä hyödyntämällä ja tuomitsematta neuvottelujen tuloksia osapuolet sitoutuvat käymään laajamittaisia neuvotteluja markkinoille pääsyn merkittävästä parantamisesta ja kaikenlaisten vientitukien vähentämisestä ja vaiheittaisesta käytöstä poistamisesta sekä kauppaa vääristävien kotimaisten tukien merkittävästä vähentämisestä. 
Dohan julistuksessa esitetään muista kuin maatalouteen liittyvistä tuotteista, että osapuolet neuvottelevat tariffien alentamisesta tai tarvittaessa niiden poistamisesta, mukaan luettuina tariffihuippujen ja korkeiden tariffien alentaminen tai poistaminen ja tariffinousujen pienentäminen tai poistaminen sekä tulliin liittymättömien kaupan esteiden vähentäminen tai poistaminen erityisesti niiden tuotteiden osalta, joilla on merkitystä kehitysmaiden viennille. 
Tämä on selvästi erittäin kunnianhimoinen neuvotteluaihe, ja se on erityisen merkityksellinen kehitysmaiden kannalta. Sääntöjä vahvistettaessa käsitellään useita kehitysmaille tärkeitä kysymyksiä, kuten teollis- ja tekijänoikeuksia, terveys- ja kasvinsuojelutoimia, kaupan teknisiä esteitä, kilpailua, kaupankäynnin helpottamista, julkisia hankintoja ja investointeja.
Alueellisiin kauppasopimuksiin sovellettavat säännökset ja määräykset ovat myös yksi neuvottelukysymys. Neuvotteluissa on otettava huomioon alueellisten kauppasopimusten kehitysnäkökohdat. Lisäksi kehitysmaiden erityiskohtelua koskevat säännökset ja määräykset tarkistetaan niiden lujittamiseksi ja täsmentämiseksi, jotta niistä saataisiin vaikuttavammat ja toimivammat. 
Olen vakuuttunut siitä, että Dohan neuvottelujen ansiosta monenvälisestä kauppajärjestelmästä ja sitä koskevista säännöistä saadaan aiempaa myönteisemmät kehityksen kannalta. 
Kolmannen tavoitteen saavuttamisessa, eli kaupankäynnin sisällyttämisessä kehitysyhteistyöhön, Euroopan unioni on jo edistynyt huomattavasti viime vuosina. Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikassa, joka perustuu komission huhtikuussa 2000 antamaan tiedonantoon, kaupankäynti on määritelty yhdeksi kehitysavun kuudesta painopisteestä. Haluaisin kiinnittää huomionne myös komission viime helmikuussa antamaan tiedonantoon, joka koskee kestävään kehityksen tähtäävää maailmanlaajuista yhteistyötä. Lisäksi komissio laatii parhaillaan tiedonantoa kaupankäynnistä ja kehityksestä. Sen mukaan kaupankäynnin sisällyttämisen olisi käsitettävä paljon muutakin kuin teknistä apua ja siinä olisi erityisesti korostettava valmiuksien kehittämistä, koulutusta, institutionaalista tukea, verouudistuksen valmistelua ja tukea tarjonnan mukauttamiseksi. 
Devan mietinnössä esille otettu kansalaisyhteiskunnan ja yksityisen sektorin osallistuminen, suuryritykset mukaan luettuina, on myös olennaista. 
Olen tyytyväinen siihen, että unioni on viime vuosina myöntänyt noin 640 miljoonaa euroa kauppaan liittyvään apuun, ja siitä noin 61 prosenttia on osoitettu AKT-valtioille, 14 prosenttia Latinalaiselle Amerikalle ja 12 prosenttia Välimeren alueelle. Meneillään olevalla, AKT-valtioille tarkoitetun yhdeksännen EKR:n ohjelmakaudella noin 40--50 prosenttia alueohjelmista - 280-350 miljoonaa euroa - on varattu kauppaan liittyvään apuun käsitteen laajassa merkityksessä. Lisäksi yhteensä 50 miljoonaa euroa on luvattu uusille AKT-valtioita koskeville ohjelmille. Unioni on myös tärkein rahoittaja teknistä apua varten luodussa yhteisrahastossa (Global Trust Fund), jonka WTO perusti Dohan kehittämissuunnitelman tueksi. 
Komission kannalta alueellinen yhdentyminen on keskeinen osa talouden avaamista ja kauppamahdollisuuksien hyödyntämistä koskevaa strategiaa. Alueellisen yhdentymisen aloitteet voivat kehitysmaiden kesken, eli etelä-etelä-yhdentyminen, tehostaa maiden yhdentymistä maailmantalouteen ja monenväliseen järjestelmään edellyttäen, että maat ovat suuntautuneet ulospäin, ja vähentää ulkoisia kaupan esteitä. Unioni on näin ollen sitoutunut jatkamaan realistisen etelä-etelä-yhdentymisen tukemista. Samalla se lisää pyrkimyksiään hyödyntää pohjois-etelä-yhdentymistä syvemmän ja tehokkaamman yhdentymisen edistämiseksi etelässä. Tämä lähestymistapa olisi huomioitava AKT-valtioiden alueellisten ryhmittymien ja unionin välisissä talouskumppanuussopimuksissa. 
Euroopan unioni siirtyi johtavaan asemaan teollisuusmaiden keskuudessa Kaikki paitsi aseet -aloitteellaan. Kaikki vähiten kehittyneistä maista peräisin oleva vienti, aseita lukuun ottamatta, pääsee EU:n markkinoille rajoituksitta. Siirtymäaika on asetettu ainoastaan kolmelle tuotteelle eli riisille, sokerille ja banaanille. Vähiten kehittyneet maat hyötyisivät tästä aloitteesta huomattavasti enemmän, jos muut teollisuusmaat sekä kehitysmaiden suurimmat kauppaa käyvät maat seuraisivat EU:n esimerkkiä. 
Lopuksi haluaisin sanoa, että Devan mietintö on rakentava ja kauaskantoinen tekijä määriteltäessä strategioita, joiden mukaisesti kehitysmaat voivat hyötyä kaupasta ja globalisaatiosta köyhyyden poistamiseen ja elintarviketurvaan liittyvien perustavanluonteisten kehitystavoitteiden saavuttamiseksi. 
Tästä tarkastelusta ja arvioinnista on komissiolle hyötyä tulevissa monenkeskisissä ja alueellisissa neuvotteluissa. Säännöllinen keskustelu aiheesta parlamentin kanssa on erittäin toivottua.

Herzog (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, 1990-luvulla saimme todistaa lähes kaikenkattavan avautumisen maailmankaupalle samalla, kun äärimmäinen köyhyys lisääntyi maailmassa, Kiinaa lukuun ottamatta. Vähiten kehittyneiden maiden joukko kasvoi, ja köyhyys oli edelleen yleistä myös useissa nopean kasvun maissa. Kaupan, kehityksen ja köyhyyden välinen suhde on monimutkainen, minkä vuoksi ennakkoasenteita on vältettävä. Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnalle esittämääni mietintöön, joka hyväksyttiin yksimielisesti, sisältyy samansuuntaisia ehdotuksia, joista osa on sisällytetty myös Devan mietintöön. Käsittelen tässä kahta tekijää. 
Ensinnäkin apu, erityisesti tekninen apu, on keskeinen aihe. Siitä on kuitenkin hyvin vähän tietoa, mutta ilmeisesti paljon kauhutarinoita. Olennaista on, että kyseiset maat pystyvät määrittelemään tarpeensa ja saamaan ne kansainvälisten järjestöjen tietoon sitoutumalla tiettyjen tavoitteiden saavuttamiseen. Apuamme tarvitaan juuri tässä, ja meidän on varmistettava, että kansalaisyhteiskunta ja maiden yritykset osallistuvat toimintaan mahdollisimman laajalti. On lakattava määrittelemästä ennakolta sellaisia edellytyksiä, jotka vastaavat itse asiassa teollisuusmaiden etuja. Tukea on myönnettävä pääasiassa monipuolisen paikallisen tarjontakyvyn luomiseen. Kauppaa valvovia viranomaisrakenteita on luotava alueellisille yhtenäismarkkinoille. 
Mietinnössä kehotetaan lisäksi WTO:ta neuvottelemaan sosiaalisista toimista, jotta liberalisaation vaikutuksille alttiit kansat voisivat pohtia uusia mahdollisuuksia. Siinä myös kehotetaan sisällyttämään maasta toiseen muuttavia työntekijöitä koskeva kysymys palveluja koskeviin neuvotteluihin. Mietinnössä pyydetään myös tukea tullitulojen menetysten korvaamiseksi vähiten kehittyneille maille.
Toiseksi mietinnössä todetaan, että köyhyyden poistamista koskevien tavoitteiden asemaa yksipuolisten kauppasääntöjen ytimessä on vielä pohdittava. Pelkäänpä että komissio suhtautuu suorastaan epäilevästi eriytettyyn kohteluun. Me emme, vaan vaadimme käsitteen määrittelyä uudelleen. 
Sijoituksia koskevat neuvottelut voivat tuottaa tulosta, mutta haluamme varoittaa, että suoria sijoituksia tehdään hyvin vähän kaikkein köyhimpiin maihin, ja silloinkin kun niitä tehdään, ne ovat vastasijoituksia verohelpotuksista, joista kyseiset maat kärsivät ensimmäisinä. Jos WTO ja muut suuret järjestöt eivät toimi yhteistyössä ja jos heikkoa rahoitustilannetta ei pyritä parantamaan, sijoitusneuvotteluista tuskin saadaan hedelmällisiä tuloksia köyhyydestä kärsivien maiden kannalta.

Fernández Martín (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin ensiksi todeta, että keskustelu herättää minussa sekavia tuntemuksia. Ensinnäkin Deva on puolustanut oma-aloitteista mietintöä, jonka parissa hän on työskennellyt pitkän aikaa antaumuksella ja johon hän on kerännyt yhteen useita mielenkiintoisia osuuksia. Haluan korostaa erityisesti, että esittelijä on pitänyt kuulemistilaisuuksia kaikkien kehitysmaiden hallitusten kanssa saadakseen selville niiden mielipiteet ja ehdotukset ja erityisesti niiden odotukset vuosituhannen vaihteen neuvottelukierroksen suhteen. Tuloksena on tämä mietintö, jota kehitysyhteistyövaliokunta kannattaa yksimielisesti ja josta äänestetään huomenna. 
Sallinette, arvoisa puhemies, että otan puheeksi kysymyksen vähemmän miellyttävän puolen. Esittelijä mainitsi perustelukappaleessa, että aiemmissa yli 20:ssa viime vuosina laaditussa asiakirjassa, päätöslauselmassa ja kansainvälisessä sopimuksessa vaaditaan tehokkaampia toimia köyhyyden torjumiseksi, ja luetteloa voisi vielä jatkaa. 
On kulunut 22 vuotta siitä, kun Willy Brandt esitti merkittävän mietintönsä pohjoisen ja etelän valtioiden suhteesta. Tämän jälkeen tilanne on lähinnä huonontunut. Myönteiset esimerkit ovat tiedossamme, mutta valitettavasti on huomattavasti useampia esimerkkejä, joiden perusteella voidaan sanoa, että jatkuvan kasvun vuosikymmenten jälkeen maailmassa ei ole koskaan ollut yhtä paljon eriarvoisuutta ja rikkaudet eivät koskaan ole jakaantuneet yhtä epätasaisesti kuin nyt. 
Tästä syystä uskon, että emme enää voi jatkaa ainoastaan ehdotusten tekemistä, vaikka ne voivatkin olla mielenkiintoisia, kuten tämänpäiväinen Devan mietintö. Maailman - ja Euroopan - köyhyysongelma ei ole taloudellinen vaan poliittinen ongelma, johon tarvitaan poliittista ja maailmanlaajuista ratkaisua. Syyllisten etsiminen Johannesburgin kokouksen tavoin on turhaa. Syyllisiä ja syyttömiä ei ole, ainoastaan uhreja. Ja me kaikki muut olemme enemmän tai vähemmän syyllisiä. 
Monterreyssa hyväksytyt varat, jotka komission edustaja mainitsi, ovat askel oikeaan suuntaan, mutta kaikki ovat sitä mieltä, etteivät ne riitä. Kansainväliset järjestöt eivät voi edelleen vaalia vanhakantaisia käsityksiä, kun maa toisensa jälkeen joutuu kriisiin Afrikan lisäksi myös Keski-Amerikassa, Etelä-Amerikassa ja muilla alueilla. 
Haluaisin tietää, miksi Euroopan maiden edustajat, jotka muodostavat enemmistön Kansainvälisessä valuuttarahastossa, eivät pysty ottamaan käyttöön uusia keinoja, joilla edistettäisiin kehitystä köyhimmissä maissa ja niissä maissa, jotka köyhtyvät huonon hallinnon ja korruption vuoksi. Alueelliset talousryhmittymät, Euroopan unionia lukuun ottamatta, eivät elä hyviä aikoja. Tarvitsee vain ajatella Mercosuria ja Andien sopimusta.
Meidän on vaadittava tiukemmin, että Dohassa viitoitetulla tiellä edetään, jotta maailmankauppaa piristävä markkinoiden avautuminen tapahtuu käytännössä. Meidän on painostettava niitä tahoja, joilla on hallussaan resursseja, jotta ne jakaisivat niitä muillekin. 
Komission jäsen mainitsi Euroopan unionia koskevat tiedot, jotka ovat varmasti tärkeimmät tiedot kehitysavusta. Suuntaus ei kuitenkaan ole tyydyttävä, arvoisa komission jäsen. Euroopan unionin virallinen kehitysapu on viime vuosina pienentynyt. Tiedot ovat siis kertomanne mukaiset, mutta niistä havaittava suuntaus ei ole hyväksyttävä. 
On edistettävä demokratiaa ja kehitystä ihmisoikeuksien, terveydenhuollon, elintarvikkeiden ja kaikille tarkoitetun koulutuksen alalla. Ennen kaikkea myös kehitysmaissa. On torjuttava kaikenlaisia korruption muotoja, joihin törmätään epäilemättä vähemmän kehittyneissä maissa, mutta joita havaitaan myös meidän maissamme, mikä on entistä tuomittavampaa.
Olen samaa mieltä Devan kanssa monikansallisten suuryritysten mukaan ottamisesta ja yhteisvastuusta, mutta useissa ehdotuksissa olisi voitu mennä huomattavasti pidemmälle, sillä suuryritysten toimet poikkeavat nyt täysin halutusta. 
Nämä ovat keskeiset tekijät valon tuomiseksi sinne, jossa tällä hetkellä on vain pimeys (Conradia siteerataksemme). Tarvitsemme kuitenkin enemmän toimia, enemmän päätöksiä ja vähemmän puhetta.

Kinnock, Glenys (PSE).
Arvoisa puhemies, kiitokseni ja onnitteluni Devalle monipuolisesta ja kattavasta mietinnöstä. Kuten komission jäsen Byrne totesi, olemme kokoontuneet sopivasti juuri, kun Johannesburgissa käydään pitkiä ja vaivalloisia neuvotteluja. Tässä kuussa aloitettavat talouskumppanuussopimusta koskevat neuvottelut ovat kuitenkin ehkä meille tärkeämmät. Johannesburgin asialista on monipuolinen kuten myös meidänkin asialistamme. 
Tavoitteista on sovittu, ja nyt tarvitsemme kunnianhimoisia ja periaatteellisia ihmisiä pohtimaan, kuinka vastaamme haasteeseen. Haasteet käsittävät 11 miljoonaa turhaan kuollutta alle 5-vuotiasta lasta vuosittain, 800 miljoonan edelleen nälissään olevan ihmisen ravitsemisen, 2,4 miljardia ihmistä ilman riittävää puhtaanapitojärjestelmää ja 6 miljoonaa ihmistä, jotka menehtyvät vuosittain AIDSiin, tuberkuloosiin ja malariaan. 
Kuten Deva toteaa, tuki on tärkeää kehitysmaille, mutta kaupalla saadaan aikaan huomattavasti laajakantoisempia etuja. Jos Saharan eteläpuolinen Afrikka veisi edes prosentin enemmän tuotteita maailmanmarkkinoille, alue saisi siitä vuosittain 70 miljardin Yhdysvaltain dollarin lisätulot. Se on viisi kertaa enemmän kuin alueelle tällä hetkellä annettavan tuen ja velkahuojennusten määrä yhteensä. 
Köyhät maat tarvitsevat luonnollisesti muita enemmän apua, mutta ne tarvitsevat myös paremmat ja oikeudenmukaisemmat vientimahdollisuudet. Myönteinen asia kaupankäynnissä on se, että se luo itsenäisyyttä; kaupalla luodaan uusia työpaikkoja ja houkutellaan uusia sijoituksia. Se toimii myös pakokeinona köyhyydestä, joka on valiokuntamme ja tämän mietinnön kantava aihe. 
Devan mietinnössä esitetyt huolenaiheet voidaan poistaa. Kivitauluihin ei ole kirjoitettu, että maailmanlaajuisessa politiikassa ja toimintamalleissa olisi eroteltava ?ne? ?meistä? ja että ainoastaan vahvimmat selviävät eriarvoisessa maailmassa, kuten presidentti Mbeke totesi Johannesburgin huippukokouksen avauspuheessaan. Meidän on otettava huomioon myös WTO:n, IMF:n ja Maailmanpankin vaikutukset sekä niiden kehitysmaille asettamat ehdot, jotka itse asiassa heikentävät kyseisten maiden kaupankäyntimahdollisuuksia. Meidän on todettava, että kaikki maailman kansainväliset toimijat tarvitsevat oikeudenmukaiset ja yhtäläiset mahdollisuudet toimia. 
Kaupan esteistä on haittaa köyhille kansoille yleensä ja naisille erityisesti, sillä juuri he yleensä tuottavat tuotteita, joiden vienti kärsii kaupan esteistä eniten eli maataloustuotteita ja työvoimavaltaisia teollisuustuotteita. Kuten mietinnössä ehdotetaan, tarvitsemme maailmankaupan sääntöjen perinpohjaista muutosta. Tämänhetkinen tilanne on kestämätön; epäoikeudenmukaisuuden ongelma on ratkaistava, ja tähän pystytään kaupan avulla. AKT-EU-neuvotteluissa meillä on erityinen mahdollisuus toimia näkyvästi ja tarjota kyseisille maille tasavertaisuutta. EU on maatalouden supervalta ja voi johtaa Dohan kokouksen jälkeisiä toimia avaamalla markkinoitaan ja lopettamalla tuotantonsa polkumyynnin maailmanmarkkinoille, mistä aiheutuu kaupan vääristymiä, joihin kehitysmaat eivät yksinkertaisesti pysty vastaamaan. 
TRIPS-sopimuksen alalla EU:n olisi säilytettävä vahva ja määrätietoinen johtajuus. TRIPS-sopimus on pantava täytäntöön oikeudenmukaisesti. Pakollista lisensointia koskeva kysymys on ratkaistava. Kun neuvotteluja Euroopan patenttiviraston kanssa jatketaan, Dohan julistusta TRIPS-sopimuksesta olisi käytettävä perusteena keskusteltaessa AKT-valtioiden kanssa teollis- ja tekijänoikeuksista. 
Yhteisen edustajakokouksen yhteispuheenjohtajana olen sitä mieltä, että meillä on erityisen merkittävä asema EU:n neuvotteluissa. Yhteisessä edustajakokouksessa selvä kantamme on, että kannatamme vahvaa ja yksiselitteistä kehitysulottuvuutta. Tähän tarvitaan huomattavia sijoituksia valmiuksien luomiseksi ja todellista analyysia vastavuoroisuuden vaikutuksista AKT-kumppaneihimme. 
Kuten Deva huomauttaa, meillä on vielä paljon tehtävää, ja meidän on asettauduttava köyhien kurjuudesta hyötyviä vallankäyttäjiä vastaan. Euroopan on toimittava kuten tässä tilanteessa on moraalisesti välttämätöntä. Devan sanojen mukaan on aika haastaa vanhat opit ja hylätä ohjaileva käsitys siitä, että vapaat raha- ja tietovirrat sekä vapaa kauppa edistävät hyvinvointia kaikissa tapauksissa. Ei pidä luoda tappiomielialaa, vaan antaa rakentavia ja käytännöllisiä vastauksia.

Mulder (ELDR).
Arvoisa puhemies, ihailen Devan rohkeutta ryhtyä käsittelemään tätä aihetta. Olen työskennellyt kehitysmaissa parikymmentä vuotta ja minun on myönnettävä, etten vieläkään tiedä kuinka maita olisi tarkoitus kehittää. Mikä toimii yhdessä maassa, ei toimi toisessa. Tähän lopputulokseen olen tullut. 
Deva viittaa Itä-Aasiaan, jonka talous on huimassa nousussa. Hämmästyttävää on, että kehitys on tapahtunut ilman suurempaa kehitysapua ja silloin, kun useimmat maailman markkinoista olivat vielä avautumatta. Kuinka tämä on mahdollista, ja miksi näin ei tapahdu muualla? Kuten Fernández Martín on jo todennut, mietinnössä ei mielestäni korosteta riittävästi sitä, että vakaa kehitys edellyttää vakaata valtionhallintoa eikä ainakaan korruptoitunutta sellaista. Valitettavasti törmäsin korruptioon aivan liian usein useimmissa kehitysmaissa. 
Ryhmäni teki muutamia tarkistuksia toisessa käsittelyssä. Tarkistukset liittyvät seuraaviin seikkoihin. Ensinnäkin mielestämme on liioiteltua kieltää kaikki Euroopassa kiellettyjen hyönteismyrkkyjen tuonti. Afrikan heinäsirkkakatastrofit voidaan estää ainoastaan Euroopassa kielletyillä hyönteismyrkyillä, ellei viime vuonna markkinoille ole tullut jotain tuotetta, josta en ole tietoinen. Näin on aina ollut. 
Mielestämme on myös liioiteltua asettaa kehitysmaille samat elintarviketurvaa koskevat vaatimukset kuin Euroopalle. On sanomattakin selvää, ettemme vie ulkomaille dioksiinia sisältävää lihaa tai BSE-lihaa. Mutta ruoasta on pulaa, ja kuten Tanskassa sanotaan, nälkä on paras kastike. Näin ollen meidän on tehtävä tarvittavat mukautukset. Haluan korostaa, että koko ryhmäni kannattaa Dohan julistusta ja panen tyytyväisenä merkille, että komissio on myös todennut näin.
Valitettavasti päätöslauselmassa ei mainita maataloustuotteiden oikean hinnoittelun merkitystä. Kaupan osalta en tiedä, onko Deva lukenut muutama viikko sitten The Economist -lehdessä julkaistua artikkelia, jossa todettiin selvästi, että kehitysmaiden kaupan esteet ovat huomattavasti suuremmat kuin rikkaissa maissa. Hän viittaa tähän osittain päätöslauselmassa, mutta mielestäni tätä olisi korostettava. 
Olisi tietenkin hienoa, jos voisimme sysätä syyn aseiden käytöstä niiden valmistajien niskoille, mutta tämä on mielestäni hieman liian idealistista. Valitettavasti yhtäkään ryhmämme esittämistä tarkistuksista ei hyväksytty uusien sääntöjen vuoksi. Tämä on yksi syy siihen, miksi suurin osa ryhmästäni pidättyy äänestämästä päätöslauselmaa koskevassa äänestyksessä .
Boudjenah (GUE/NGL)
Arvoisa puheenjohtaja, ei ole asiatonta muistuttaa kehitysmaiden väestöjen äärimmäistä köyhyyttä kuvaavista luvuista, vaan asiatonta on se, etteivät rikkaat maat ota niitä kuuleviin korviinsa vaan jatkavat samaa rataa kauhistuttavasta todellisuudesta huolimatta. Juuri tässä yhteydessä kaupan ja kehityksen käsitteiden sekoittaminen aiheuttaa keskustelua, kuten nyt kehitysyhteistyövaliokunnassa.
Jotta köyhyyttä saadaan vähennettyä ja elintarviketurvaa lisättyä, ei voida luottaa ainoastaan kaupan myönteisiin vaikutuksiin. On käsiteltävä kehitysmaiden väestöjen köyhtymisen rakenteellisia syitä. Ensisijaisena tavoitteena on maiden talousjärjestelmien rakenteellinen muutos, jotta niiden valmistamien ja jalostamien tuotteiden osuutta saataisiin lisättyä myös maatalouden alalla. Tästä syystä on edistettävä yhtäläisiä mahdollisuuksia hyödyntää viljelysmaata, vettä ja biologista monimuotoisuutta edustavia resursseja sekä politiikkaa, jolla tuetaan paikallista pienimuotoista maataloutta. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on otettava huomioon kolme tekijää. 
Ensinnäkin tarvitaan uusia kansainvälisiä sitoumuksia, joista on ennen kaikkea pidettävä kiinni. Palasin juuri Johannesburgista. Monterreyn huippukokouksen ja elintarvikehuippukokouksen pettymysten jälkeen Johannesburgin kokous on pohjoisen valtionpäämiehille uusi mahdollisuus toistaa, että on tärkeää paitsi auttaa etelän väestöjä myös tarjota siihen todelliset keinot. Näin on, mutta milloin näiden sitoumusten perusteella toteutetaan konkreettisia toimia? 
Toiseksi monenvälisissä kauppaneuvotteluissa noudatettua lähestymistapaa on ehdottomasti kokonaisuudessaan tarkistettava. WTO:ssa käydyissä neuvotteluissa ei pyritä saavuttamaan YK:ssa vahvistettuja ensisijaisia tavoitteita, vaan niissä on vallalla logiikka, jossa mitään ei anneta ilmaiseksi. Lisäksi useat kehitysmaat on tosiasiassa jätetty neuvottelurytmin ja -menetelmien ulkopuolelle. Miksi luopuisimme niistä suojatoimenpiteistä, joiden avulla teollisuusmaat ovat voineet varmistaa oman teollistumisensa etenemisen? TRIPS-sopimuksilla rajoitetaan etelän paikallisväestöjen mahdollisuuksia hyödyntää omia luonnonvarojaan, eivätkä ne ole yhteensopivat elintarviketurvan tavoitteen kanssa. Paineet palvelujen vapauttamiseksi vaarantavat näiden maiden julkiset palvelut, kuten vesihuollon, energiahuollon, tietoliikenteen, terveydenhuollon ja koulutuksen. 
Lisäksi on nopeasti löydettävä uusia rahoituslähteitä. Ranskan presidentti Jacques Chirac ehdotti Johannesburgissa, että maailmanlaajuistumisen myötä syntyneistä rikkauksista olisi varattava pieni osa sen kielteisien vaikutusten torjumiseen. Ketä hän yrittää huijata. Miksei samalla ehdotettaisi, että rikkaat valtiot osoittavat omalle maataloudelleen osoittamasta tuesta 5 prosenttia kehitysmaiden nälänhädän torjumiseen? Johannesburgin kokous on ennen kaikkea mahdollisuus antaa vastakaikua eri maanosien niiden lukuisten kansalaisjärjestöjen ja yhdistysten, miesten ja naisten kertomuksille, vihanilmauksille ja myös toiveille, jotka ovat kokoontuneet luodakseen vaihtoehtoisia toimintatapoja ja määritelläkseen tehokkaita ehdotuksia. Kuunnelkaamme heitä. Berlusconille, joka julisti viime heinäkuussa, ettei ole rikkaiden maiden vika, jos niillä on hallussaan 80 prosenttia maailman rikkauksista, haluaisin sanoa, että näiden niin sanotusti rikkaiden maiden rajojen takana kolme neljäsosaa planeetastamme kuolee vähitellen. Rikkaiden maiden vastuulla ja velvollisuutena on oikeuskäsityksen ja maiden taloudellisen painoarvon perusteella ryhtyä sanoista tekoihin, eikä tyytyä vain muodollisiin sitoumuksiin ja vapaaehtoisesti sovellettaviin suuntaviivoihin tai liiketoimintayhteisöön. Niiden on määriteltävä todellinen sitova toimintasäännöstö, jossa rankaistaan maita, jotka eivät ole myöntäneet kaikkein köyhimmille väestöille niiden tarvitsemaa tukea. Sama koskee ylikansallisia yhtiöitä, joiden poikkeuksellista valtaa on pystyttävä nopeasti sääntelemään ja valvomaan. Devan mietintö ei välttämättä ole jyrkkä ilmaisu halusta rikkoa maailmanlaajuistuvan kaupan kahleet, mutta siinä ilmaistaan kuitenkin tarve suojella köyhien maiden taloutta mitätöimällä niiden velkataakka kokonaan tai osittain. Tämä on hyvä lähtökohta.

Lannoye (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää esittelijää hänen mietinnöstään. Hän on hyväntahtoisesti yhdistänyt eri poliittisten ryhmien kannattamat vaihtoehdot ja saanut tulokseksi tietyn määrän lukuja, jotka ovat epätasapainossa muihin lukuihin verrattuna, kuten voidaan huomata. Kaiken kaikkiaan olen kuitenkin sitä mieltä, että mietinnössä avataan merkittäviä uusia mahdollisuuksia.
Esimerkiksi elintarviketurvaa koskeva luku on erityisen lupaava varsinkin siltä osin, kun siinä todetaan, että ?köyhyyden ja elintarviketurvan puutteen vähentämisessä on keskityttävä rakenteellisiin syihin, jotka aiheuttavat kehitysmaiden väestön köyhtymistä?. Köyhtyminen on usein syynä vajaaravitsemukseen ja pahimmassa tapauksessa nälänhätään. On selvää, että rakenteellisiin syihin keskittyminen on järkevintä. Tähän mennessä on kuitenkin usein luultu, että riittää, kun rikkaiden maiden markkinat avataan köyhien maiden tuotteille, mutta tämä on vain osa ratkaisua, jos sitäkään, ja että kehitysmaiden maataloustuotantoa on lisättävä. Jos kaikkein köyhimmälle väestölle ei taata mahdollisuutta hyödyntää viljelysmaata, heillä ei edelleenkään tule olemaan riittävästi ruokaa. 
Näin ollen lähestymistapa, jossa edistetään mahdollisuuksia hyödyntää viljelysmaata, vettä ja biologista monimuotoisuutta edustavia resursseja, on mielestäni hyvä kuten paikallista pienimuotoista maataloutta tukeva politiikka. Rakenteellisesti kannattava ratkaisu on myös lopettaa viennin tukeminen - tästä on annettava pyyhkeitä sekä EU:lle että Yhdysvalloille - sillä se horjuttaa paikallisten markkinoiden tasapainoa, sekä perua velka, joka on suuruudeltaan yli 40 prosenttia vähiten edistyneiden maiden BKT:sta. Tässä siis joitakin ehdotuksia, joita meidän on kannatettava. 
Toinen tärkeä asia on tunnustaa, että elintarvikkeiden saanti on yksi perusihmisoikeus. Tämä on olennaista, koska näin kyseisen ihmisoikeuden harjoittamista ei voida enää kyseenalaistaa kaupallisilla säännöillä, kuten nykyään tapahtuu. Sääntöhierarkia on kyseenalaistettava, sillä sen vuoksi WTO:lla on etusija muihin toimijoihin nähden ja näin ollen myös kaikkiin perusoikeuksien, kuten puhtaan veden ja monimuotoisuuden, suojaamiseen tarkoitettuihin kansainvälisiin yleissopimuksiin nähden puhumattakaan oikeudesta käyttää mainittuja perusoikeuksia.
Tämä kaikki on niin ollen mielestäni myönteistä, ja vaikken suhtaudu yhtä innokkaasti Devan ehdotuksiin monikansallisten yritysten roolista, voin kuitenkin sanoa kannattavani mietintöä kokonaisuudessaan.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan suljettu protektionistinen sokeriala merkitsee varastamista Afrikan köyhimmiltä kansoilta. Se estää köyhiä viljelijöitä ansaitsemasta elantoaan viennistä Eurooppaan.
Viime viikolla julkaistussa raportissaan ?The Great EU Sugar Scam? Oxfam International osoittaa, miten EU:n tuki heikentää afrikkalaisen sokerin myyntiä. Huolimatta tuen lakkauttamista vuonna 2002 koskevista parlamentin ja komission vetoomuksista eurooppalaiset sokerialan lobbaajat onnistuivat taivuttelemaan hallituksensa jatkamaan tätä protektionismia vuoteen 2009. Tämä on mielestäni varastamista kaikkein köyhimmiltä.
Tällaiset kiusalliset käytännöt ovat parhaillaan keskeinen aihe Johannesburgin huippukokouksessa, ja Euroopan unionin olisikin hyödynnettävä tätä foorumia reilun kaupan puolesta puhumiseksi, kohtuuttomien tukien poistamiseksi ja rikkaitten markkinoittemme avaamiseksi. Tämä on kestävän kehityksen ydinajatus.
Yhdysvallat on Bushin valtakaudella laatinut oman maatalouslakinsa, joka on täysin niiden sopimusten vastainen, jotka tehtiin Dohassa osana maataloustukien maailmalaajuista kumoamista koskevia neuvotteluja. Pyrkimys voittaa äänestäjien suosiota on suora hyökkäys maailman köyhimpiä vastaan, ja sillä on valitettavasti vakavia seurauksia maailmankauppaan ja maailmanlaajuiseen kehitykseen.
Komissio ja parlamentti ovat onneksi valinneet toisen tien. Kiitos tästä kuuluu komissiolle, joka Dohassa puhuneen komission jäsen Lamyn ja komission jäsen Fischlerin toimin pyrkii tekemään täyskäännöksen esitettyjen maatalousuudistusta koskevien ehdotusten avulla. On aika siirtyä tuotantotuesta maatalouspolitiikkaan. Entistä paremmin ympäristön huomioon ottava maatalous, vientitukien kumoaminen ja elintarviketurvallisuutta koskevien sääntöjen tiukka noudattaminen - nämä ovat kestävää kehitystä.
Kehotan komissiota auttamaan EU:n jäsenvaltioita tämän signaalin antamisessa huippukokouksessa ja vastaavasti auttamaan reilua kaupankäyntiä ja reilua maataloutta koskevan sopimuksen laatimisessa Johannesburgissa.
Jos näiden asioiden ratkaisemiseen Johannesburgissa käytännössä ei olla valmiita, ei ratkaisua köyhyyteen ole esittää. Kestävä kehitys ei ole mahdollista ilman rakenteellista lähestymistapaa ympäristönäkökohtiin. Luonto iskee takaisin ilmaston huononemisena ja metsien, merien ja maaperän kunnon yhä nopeampana heikkenemisenä. Olemme jo kokeneet tämän vaikutukset lähiseuduilla äskettäisten tulvien aikana.
Hiljattain saatu esimerkki paikallisten markkinoiden vääristymisestä, mikä estää kehityksen jatkumisen, oli Yhdysvaltain muuntogeenisen maissin polkumyynti afrikkalaisilla markkinoilla. Eteläisen Afrikan tämänhetkinen nälänhätä ei merkitse sitä, että kyseisten maiden olisi otettava vastaan mitä tahansa. Komissio on onneksi omaksumassa järkevän asenteen. Kyseisiä maita ei pidä pakottaa, ja niiden nälänhädästä hyötyminen ei ole hyväksyttävää.
Kaupankäyntiä ja kehitystä käsittelevä Devan mietintö, josta päästiin sopimukseen kehitysyhteistyövaliokunnassa erilaisia poliittisia näkemyksiä koskevien tiukkojen neuvottelujen jälkeen, on varoitussignaali neuvostolle, jonka olisi lakattava vastustamasta komission jäsenten Lamyn ja Fischlerin sekä Euroopan komission suunnitelmia. Esittäköön neuvosto nyt oman signaalinsa Johannesburgissa alkaen maailmanlaajuisesti sovellettavasta rakenteellisesta lähestymistavasta ympäristöasioihin ja maailmanlaajuisesta lähestymistavasta köyhyyteen.
Ensimmäisen signaalin olisi oltava uskottavuus. On purettava Euroopan suljettu kauppajärjestelmä, lopetettava varastaminen, josta on haittaa maailman köyhien viljelijöiden toimeentulolle. Vasta sitten voimme todella puhua kestävästä kehityksestä.

Dybkjær (ELDR).
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron, koska haluan kiittää esittelijää hänen valmistelemastaan mietinnöstä ja siitä erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt. On hyvin tärkeää, että Euroopan parlamentissa keskustellaan tästä asiasta ja että sekä keskustelua että käytännön ehdotuksia jatkuvasti kehitetään edelleen. En aio esittää kohtuuttoman pitkää yleistä tai erityistä johdantoa, vaan viittaan ainoastaan Kinnockin sanoihin, joihin voin täysin yhtyä.
Ajattelin, että voisimme keskustella siitä, kuinka paljon hyötyä on saatavissa nyt Johannesburgissa pidettävän huippukokouksen kaltaisista tapaamisista. Kuultuaan erityisesti Rion huippukokoukseen osallistuneita voi saada käsityksen, että Johannesburgissa tosiasiassa vain vahvistetaan se, mikä Riossa jo saavutettiin, ja tämän on tietysti varsin surullinen tilanne. Ajattelin, että ongelmana on, ettei näiden asioiden käsittelyn voida taata jatkuvan ilman tällaisia huippukokouksia, mutta esittelijä Deva on esittänyt meille yhden tavan, jolla se voidaan tehdä.
Ennen yksittäisten kohtien tarkastelua haluan sanoa, että pidän luonnollisesti tärkeänä, että esitämme sekä itsellemme että kehitysmaille vaatimuksia esimerkiksi hyvän hallintotavan osalta, johon myös Deva viittaa mietinnössään. Haluan kommentoida Devan mietinnön ensimmäisiä kohtia, erityisesti A, B ja D kohtia, joissa selvästi todetaan, että globalisaatio on tullut jäädäkseen, mikä tietysti on hyvä asia. Jos kuitenkaan emme pysty hillitsemään globalisaatiota, se saattaa johtaa useiden maiden ja niiden useiden väestöryhmien syrjäytymiseen. Tämä on mielestäni hyvin tärkeä näkökohta. Toinen merkittävä mietinnössä esitetty näkökohta liittyy tilanteeseen, josta me ja EU olemme mainio esimerkki, sillä mehän olemme luonnollisesti aina eläneet protektionismin suojissa. Lisäksi vaikuttaa siltä, että unohdamme tämän täysin käsitellessämme kehitysmaiden tilannetta.
Esittelijä Devan ajatukset yrityksistä ovat hyvin mielenkiintoisia. Me emme tule toimeen ilman yrityksiä. Haluan kuitenkin sanoa, että yrityksiä ei pidä käyttää tekosyynä sille, ettemme tee mitään sen eteen, että useat maat nyt valitettavasta leikkaavat yleistä tukeaan.

Laguiller (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, yhteiskuntajärjestyksen luoma tilanne on niin vastenmielinen, että jopa täällä suojatussa ympäristössä tunnetaan tarvetta teeskennellä, että jotain tehdään asian hyväksi. Joka tapauksessa on myönnettävä, että suurin osa maailman valtioista ja erityisesti suurin osa niiden asukkaista ei hyödy tuotannon kehityksestä. On myönnettävä, että miljardit ihmiset ovat kehityksen uhreja ja että heistä monilla ei ole juomavettä tai ruokaa päivittäin. Kun mietinnössä todetaan, että 200 suurimmalla yrityksellä on kaksi kertaa niin paljon taloudellista vaikutusvaltaa kuin köyhimmällä neljällä viidesosalla ihmiskunnasta, tunnustetaan itse asiassa näiden valtavien yhtiöiden ja niiden osakkaiden vastuu, sillä niiden valtavat voitot perustuvat mataliin palkkoihin ja köyhien maiden luonnonrikkauksien ryöstelyyn. Ja paras ajatus, jonka osaatte esittää, on että ehdotettaisiin näille monikansallisille yrityksille, että ne perustaisivat eettisiä investointikomiteoita. Julkeuden huippu on, että mietinnön mukaan nämä komiteat ?vastaisivat hallintoneuvostolle ja osakkeenomistajille??, toisin sanoen ne vastaisivat juuri niille, jotka ovat vastuussa planeettamme ryöstelystä, köyhdyttämisestä ja nälässä pitämisestä. Loppujen lopuksi se, että emme estä murhaajia toteuttamasta rikoksiaan, tekee meistä rikoskumppaneita.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät kollegat, me hyväksymme Devan mietinnön ja haluamme kiittää häntä siitä. Itse asiassa olemme vakuuttuneita siitä, että valtava määrä ihmisiä tällä pallonpuoliskolla kannattaa mietintöä, mutta pelkään, että monien mielenkiinto lopahtaa täysin, kun oman vaalipiirin hyvinvointi vaarantuu. Juuri näin tapahtuu parhaillaan Johannesburgin huippukokouksessa. Tällaisen tekopyhyyden on loputtava. Rikas pohjoinen pallonpuolisko ajaa talouden globalisaatiota, ja sen seurauksena syntyy kaaosta heikoissa talouksissa, suuria sosiaalisia tarpeita ja heikkoja demokraattisia rakenteita. Pyydämme köyhiä maita avaamaan rajansa tuotteillemme antamatta niille mahdollisuutta vahvistaa ensin taloutensa rakenteita, kuten itse teimme, kun omat taloutemme alkoivat kukoistaa.
Jos suhtaudumme vakavasti köyhyyden torjumiseen, tarvitaan juuri sellaisia käytännön toimia, kuin useat ovat täällä tänään vaatineet. Meidän on sitten avattava omat rajamme, maksettava reilu hinta kehitysmaiden tuotteista ja taattava niiden tuottajille kohtuulliset tulot. Meidän on myös poistettava kaikki tuet omilta tuotteiltamme, jos ne johtavat epätasapainoiseen kilpailuun kehitysmaiden tuotteiden kanssa ja paikallisten tuottajien moraalin heikkenemiseen, sillä he ovat vastuussa elintarviketurvallisuudesta omassa maassaan. Meidän on myös asetettava monikansallisille yrityksillemme menettelysäännöt, joilla suojellaan heikkoja talouksia, hallituksia ja kansoja mielivallalta ja hyväksikäytöltä. Monikansallisten yritysten suureen valtaan liittyy vastaava vastuu maailmasta.
Minua hävettää, kun huomaan kuinka yksityistäminen saattaa kokonaisia kansoja, valtioita tai alueita tulojensa osalta riippuvaisiksi hallintoneuvostoista, joita kiinnostaa ainoastaan omien osakkaidensa etu. Mitä keinoja on esimerkiksi Sambian kaltaisella maalla painostaa kuparikaivostensa omistajia, kuten Anglo Americania? Tietystä tuotteesta, kuten öljystä, timanteista, puusta tai sokeriruo'osta riippuvaisilla mailla ei yleensä ole minkäänlaista puolustautumiskeinoa monikansallisia yrityksiä vastaan, jotka määrittävät hinnat ja sääntelevät markkinoita. Kyse on valtasuhteista. Tämän vuoksi se on ennen kaikkea meidän ongelmamme. Meidän on kuitenkin osoitettava yhteisvastuullisuutta, ja rikkaan pohjoisen on ymmärrettävä, että yhteisvastuullisuus ja köyhyyden poistaminen ovat rauhanturvaamisen muotoja.

Howitt (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi onnitella Devaa mielestäni laaja-alaisista, tasapainoisista ja mielekkäistä ehdotuksista. Olen erityisen tyytyväinen hänen päätöslauselmaesitykseensä, koska siinä korostetaan sitoutumista kehitysmaiden erityis- ja suosituimmuuskohtelun periaatteisiin, elintarviketurvallisuuden merkitystä ja yritysten rohkaisemista vastuullisuuteen ja sosiaaliseen vastuuseen. Esittelijän lopuksi kohdissa 61-63 esittämä kestävän kehityksen eurooppalaisen yritysfoorumin perustamista koskeva ehdotus on mielenkiintoinen. Se ei kuitenkaan saa estää komissiota huolehtimasta siitä, että lokakuussa toimintansa aloittava yritysten sosiaalista vastuuta käsittelevä foorumi käsittelee yksityiskohtaisesti eurooppalaisten yritysten toimintaa kehitysmaissa.
Haluan esittää tässä keskustelussa käsiteltäväksi kaksi väitettä. Ensinnäkin, kehitysyhteistyövaliokunnan mietintöön voidaan toki kirjata, että voimme muotoilla EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaa, mutta aivan liian usein politiikka jää EU:n omien kaupallisten etujen alle, kun on tosi kysymyksessä. Muistamme vielä komission ja jäsenvaltioiden tekopyhyyden Etelä-Afrikan vapaakauppasopimusta koskeneissa neuvotteluissa. Alustavat, joskin vähäiset, vastaukset komission jäsen Fischlerin YMP:n uudistusehdotuksiin sekä Johannesburgista parhaillaan saatavat raportit antavat ymmärtää, että Byrnen puheet maatalouden vientitukien asteittaisesta supistamisesta saattavat olla katteettomia lupauksia.
Jos EU pyrkisi uudistuksiin WTO:n tasolla yhtä tarmokkaasti, kuin asiassa, jossa se sai aikaan Yhdysvaltoihin sovellettavat teräsvientiämme koskevan 4 miljardin Yhdysvaltain dollarin kauppapakotteet, kenties köyhimmät maat alkaisivat uskoa puheitamme siitä, että haluamme kehitystä.
Toiseksi, kuten muut puhujat ennen minua jo ovat esittäneet, me olemme suoraan vastuussa, kun aloitamme kauppaneuvottelut AKT-maiden kanssa. Komission jäsen Byrnen olisi taloudellisista kumppanuussopimuksista puhuessaan vastattava niihin kysymyksiin, joihin komissio ei ole suostunut vastaamaan, ennen prosessin käynnistymistä. Miksi komissio ei nyt puhu Cotonoun sopimukseen kirjoitetuista vaihtoehdoista? Miksi se puhuu voimavarojen kehittämisestä, mutta osoittaa nykyisistä maaohjelmista vain 0,1 prosenttia kaupan tukemiseen? Kuinka me voimme luottaa arviointiin vaikutusten kestävyydestä, kun komissio ei itse pystynyt hyväksymään ?kaikki paitsi aseet? -aloitteen vaikutuksia sokerialalla? Lopuksi, miksi komissio vastustaa AKT-maiden hallitusten päämiesten Fidjillä tekemää ehdotusta käynnistää periaatteita koskevat neuvottelut AKT-maiden kanssa kokonaisuudessaan? Onko syynä kenties se, että komissio haluaa edelleen käyttää vanhaa hajoita ja hallitse -taktiikkaa puuttumalla AKT-maiden keskinäiseen solidaarisuuteen? Euroopan parlamentti ei halua tällaista.

Byrne
Arvoisa puhemies, vastauksena joihinkin arvoisien jäsenten esittämiin seikkoihin, ensinnäkin AKT-maiden ja EU:n välisistä kauppaneuvotteluista, Euroopan unioni on valmis edelleen avaamaan markkinoita AKT-maiden tuotteille ja palveluille, edellyttäen että AKT-maat ovat valmiita noudattamaan asianmukaisia toimintaperiaatteita ja lisäämään tuotantokykyään. Tätä lähestymistapaa noudatetaan myös suhteissa muihin kehitysmaihin ja niiden ryhmittymiin, kuten Mercosuriin, Keski-Amerikkaan ja Andien yhteisöön.
Haluan korostaa, että taloudelliset kumppanuussopimukset ovat ennen kaikkea kehitysyhteistyössä sovellettava väline. Ne laaditaan tämän vuoksi mahdollisimman joustaviksi ottamaan huomioon AKT-maiden taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristön asettamat rajoitteet. Toisaalta ne on yhdistettävä AKT-maiden omaan kehityspolitiikkaan ja Euroopan unionin tukistrategioihin.
Toinen seikka, jota haluan käsitellä, on se, että taloudellisen tuen väitetään olevan laskusuuntauksessa. Tässä saattaa olla jonkin verran perää, mutta ottaen huomioon Monterreyn konferenssissa tehdyt sitoumukset, on syytä uskoa, että pohjalukemat on jo saavutettu. Nyt odotetaan ja toivotaan tuen lisääntyvän tämän tilanteen osalta. On myös viitattu tuen tarpeeseen aidsin, tuberkuloosin ja malarian torjumiseksi. Haluaisin kiinnittää parlamentin huomion maailmanlaajuisen terveysrahaston perustamiseen. Useat komission jäsenet, mukaan luettuina minä itse sekä komission jäsenet Lamy ja Nielson, osallistuvat tähän toimintaan.
YMP:n vaikutukseen on viitattu useissa yhteyksissä. Kuten on todettu, komission jäsen Fischler ja komissio ovat esittäneet ehdotuksen YMP:n tarkistamisesta. Olette varmasti huomanneet, että YMP-tuet eivät ole riippuvaisia tuotannosta. Mielestäni tämä on hyvin merkittävä vaihe maatalouden ja tukien asemassa ja sen vaikutuksessa kehitysmaihin.
Lopuksi, myös eteläisen Afrikan maille annettava elintarvikeapu, erityisesti muuntogeeninen maissi, mainittiin keskustelussa. Olen iloinen siitä, että arvoisa parlamentin jäsen mainitsi viittauksessaan komission lähestymistavan asiaan olevan järkevän. Komissio korosti jälleen kerran noin kymmenen päivää sitten antamassaan lausunnossa kuten minä, ja muut komission jäsenet, erityisesti komission jäsen Wallström, olemme monesti todenneet, että Euroopan unionissa käytettävissä oleva tieteellinen näyttö osoittaa, että muuntogeenisistä organismeista saadut elintarvikkeet ovat yhtä turvallisia kuin muutkin elintarvikkeet. Komissio esitti tämän näkemyksen nyt uudelleen, jotta asian käsittely pääsisi umpikujasta.
Huoli perustuu osittain siihen, että eräiden maiden hallitukset ovat huolissaan siitä, että jotkut maanviljelijät pitäisivät itsellään osan muuntogeenisestä maissista, jolloin kyseisissä maissa tapahtuisi ristipölytystä tavanomaisten viljelylajien kanssa. Suurin osa, ellei peräti kaikki, kyseisten kuljetusten maissi on käsittääkseni joko jo hyväksytty Euroopan unionissa tai tiedekomiteoiden suorittamien riskinarviointien tulokset ovat jo olleet myönteisiä, vaikka markkinoille saattamista ei vielä olekaan hyväksytty, koska väliaikainen kielto on voimassa ja jatkuu edelleen.
Lopuksi, jos tätä koskeva huoli jatkuu, nälänhätää koskevaa ongelmaa voidaan käsitellä huolellisella lähestymistavalla viljelyyn ja jauhamalla kyseiset siemenet, jolloin joidenkin hallitusten suurimpana huolenaiheena kokema vaara poistuu.

Puhemies. -
Kiitän komission jäsentä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Stevensonin laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö (A5-0242/2002) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille - vaihtoehdot kasvivalkuaisen viljelyn edistämiseksi EU:ssa (KOM(2001) 148/2 - C5-0260/2001 - 2001/2116(COS)).

Stevenson (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, sitä, että parlamentti suhtautuu mietintööni hyvin vakavasti voidaan mitata kahden viime vuoden aikana järjestetyn kuulemisen perusteella: toisen järjesti talous- ja sosiaalikomitea ja toisen maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta.
Parlamentin jäsenten mielenkiinto on aivan ymmärrettävää. Euroopan unionissa on kasvava 35 miljoonan tonnin vuotuinen kasvivalkuaisvaje. Liha-luujauhon käyttökielto on aiheuttanut kahden miljoonan tonnin ylimääräisen valkuaisvajeen, ja kiellon jatkuminen pahentaa tilannetta. Euroopan unionin nykyinen kasvivalkuaistuotannon omavaraisuus on laskenut 23 prosenttiin, mikä tekee yhteisön aseman hyvin vaikutuksille alttiiksi. Tällä hetkellä olemme suuressa määrin riippuvaisia EU:n ulkopuolelta tuotavasta valkuaisesta. Suurin osa tuontivalkuaisesta on Yhdysvalloista, Brasiliasta ja Argentiinasta tuotuja soijakakkuja. Suurin osa siitä on muuntogeenistä. Tuonnin keskittyminen sellaisiin lähteisiin, joita emme voi valvoa, tarkoittaa, että Euroopan unionin asema on erityisesti tuottajamaiden ilmastonmuutosta, satovahinkoja ja hintojen korotuksia ajatellen haavoittuvainen, ja kotieläintuotantomme on lähes samanlaisessa tilanteessa kuin raskas teollisuutemme oli öljykriisin aikoihin.
On olemassa myös toinen huolenaihe, joka lisää ongelmiamme. Tällä hetkellä ehdokasvaltioissa omavaraisuus kasvivalkuaisen osalta on yli 80 prosenttia. Vaikka kyseinen omavaraisuus on huomattavasti suurempi kuin nykyisten 15 jäsenvaltion omavaraisuus, on kuitenkin totta, että ehdokasvaltiot vievät suuren osan öljykasveistaan, koska niiden rehutehtaat ovat tekniikaltaan vanhentuneita, mikä tarkoittaa sitä, että niiden on silti tuotava suuria määriä soijakakkuja kotieläintuotantoaan varten. Komissio ennustaa kuitenkin, että valkuaiskasvien tuotanto laskee kyseisissä maissa niiden liittyessä EU:n jäseniksi ja niissä siirrytään viljan tuotantoon. Seuraukset voivat olla tuhoisia. Jäsenvaltioissa on jo olemassa markkinat öljykasveille ja valkuaiskasveille, mistä ehdokasvaltiot voisivat hyötyä huomattavasti. Toisaalta lisääntyvä viljantuotanto kasvattaisi vain ylituotantoa ja johtaisi mittavampiin kesannointiosuuksiin. On laadittava suunnitelma rapsin, palkokasvien, auringonkukan ja soijapavun viljelyn kannustamiseksi näissä maissa, sillä siitä seuraa merkittävää taloudellista etua sekä ehdokasmaille että yhteisölle, kun omavaraisuusaste kasvaa.
Lihatuotteiden kulutuksen ennakoidaan kasvavan Euroopan unionissa ja ehdokasvaltioissa, ja tämä tuo mukanaan kotieläintuottajien kasvivalkuaistarpeen kasvun.
Tämän vuoksi olen mietinnössäni pyrkinyt löytämään tapoja lisätä EU:n omavaraisuutta. Useiden esittämieni suositusten joukossa olen ehdottanut erilaisia tapoja kannustaa kasvivalkuaistuotannon lisäämistä investoimalla uusia ja parempia kasvilajikkeita koskevaan tutkimukseen ja kehittämiseen. Kehotan myös maksamaan maanviljelijöille vuoroviljelytukea, jolla kannustetaan tuottamaan kasvivalkuaista viljalajikkeiden vuoroviljelyssä, sekä sallimaan valkuaiskasvien, palkoviljojen ja öljykasvien perinteisen viljelyn viljelykäytöstä poistetuilla alueilla. Kehotan luomaan öljy- ja valkuaiskasvien tuottajille joko ?turvaverkon? tai tulot varmistavan järjestelmän.
Olen huolissani siitä, että komission kielto käyttää kalajauhoa märehtijöiden ravintona on edelleen voimassa. Mielestäni kielto ei ole tieteellisesti perusteltu ja se vain kasvattaa valkuaisvajausta entisestään. Pyydän komission jäsen Byrneä harkitsemaan asiaa uudelleen ja kumoamaan kiellon, jonka vaikutus ulottuu merkittävään määriin kalankäsittelyalan ja rehuntuotantoalan työpaikkoja.
Uskon, että mahdollisuudet kehittää muita kuin elintarvikekäyttöön tarkoitettuja raaka-aineita koskevaa politiikka ovat lupaavat. Öljypitoisten kasvien tuotanto biopolttoaineeksi kuten metyyliesteriksi ja biovoiteluaineiksi sekä biologisesti hajoaviksi liuottimiksi on tärkeää, sillä öljykakkua tuotetaan arvokkaana sivutuotteena. Komissio on ollut hyvin kiinnostunut tästä alasta, ja sitä olisikin tutkittava enemmän. Kyseisen alan kehittyminen määräytyy kuitenkin pääasiallisesti biopolttoaineiden verotuksen mukaisesti. Vielä on pitkä matka edessä, ennen kuin voidaan odottaa, että päästään Euroopan unionin laajuisesti sopimukseen yhtenäisestä verotusjärjestelmästä, joka kannustaisi lisäämään biopolttoaineen tuotantoa.
Lopuksi, pelkään pahoin, että yhteisen maatalouspolitiikan väliarviointi, joka toteutui sen jälkeen kun maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta käsitteli mietintöäni, on saattanut muuttaa merkittävästi joidenkin esittämieni suositusten merkitystä. Olisin halukas kuulemaan, kuinka komission jäsenet Byrne ja Fischler katsovat väliarvioinnin vaikuttavan tilanteeseen.

Byrne
Arvoisa puhemies, haluan ensin kiittää esittelijä Stevensonia ja myös maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan jäseniä heidän rakentavasta suhtautumisestaan tiedonantoon. Aluksi on syytä palauttaa mieliin se asiayhteys, jossa tämä valkuaistuotantoa koskeva keskustelu alkoi. Prosessoitujen eläinperäisten valkuaisten syöttäminen tuotantoeläimille on ollut kiellettyä 4. joulukuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen voimaantulosta alkaen. Koska eläinperäisen rehun käyttö märehtijöiden ravintona oli ollut kiellettyä jo useiden vuosien ajan, kielto koski lähinnä sikojen ja siipikarjan ruokintaa. Pian päätöksenteon jälkeen Nizzassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto pani merkille komission aikomuksen analysoida öljy- ja valkuaiskasvien kysyntää ja tarjontaa noudattaen tarkkaan rahoitusnäkymiä.
Komissio julkaisi analyysin tuloksia koskevat asiakirjat maaliskuussa 2001. Esitän tässä yhteenvedon tilanteen analyysiä koskevista päätelmistämme ja mahdollisista toimintatapoja koskevista vaihtoehdoista. Ensinnäkin liha-luujauhon käyttökielto muiden kuin märehtijöiden ruokinnassa aiheuttaisi vastaavasti 1,5 miljoonan tonnin soijajauhovajeen. Toiseksi, EU:n sisäisen tuotannon ylimääräisen tuen tulokset eivät olisi tyydyttäviä: tuotanto lisääntyisi hieman mutta kustannukset olisivat korkeat. Lisäksi omavaraisuusasteemme tuskin muuttuisi paljonkaan. Kolmanneksi, lisätuki öljykasvien viljelylle johtaisi takaisin Blair House -sitoumusten lajikohtaisen tuen alueellisiin rajoituksiin.
Kertomuksen julkaisemisen jälkeen olemme jatkaneet sekä kasvivalkuaisia koskevaa että yleistä keskustelua. Keskustelun tuloksena syntyi komission 10. heinäkuuta 2002 esittämä yhteisen maatalouspolitiikan väliarviointi. Komissio on sitä mieltä, että julkiset menot maatalousalalla on perusteltava entistä paremmin. Maataloustulon tukemisen lisäksi julkisille menoille on saatava asianmukaista vastinetta esimerkiksi elintarvikkeiden laadun, ympäristön suojelun ja eläinten hyvinvoinnin, maisemien, kulttuuriperinnön tai sosiaalisen tasapainon ja oikeudenmukaisuuden vahvistumisen muodossa. Väliarvioinnin olisi taattava EU:n kuluttajille ja veronmaksajille entistä parempaa vastinetta. Ehdotuksia käsitellään syksyllä.
Varsinaisen valkuaiskasvituotannon osalta haluan muistuttaa teitä siitä, että ehdotamme erillistä 55,57 euron hehtaarikohtaista lisätukea. Tarkoituksena on myös yhdistää palkokasvien ja kuivarehun tukijärjestelmät tuotantomääristä riippumattomien suorien tukien luetteloon. Nykyiset järjestelyt korvattaisiin non-food-viljelykasvien osalta energiakasveista maksettavalla ei-lajikohtaisella tuella. Yhteisen maatalouspolitiikan väliarviointi mahdollistaa sen, että kauppakumppanit velvoitetaan WTO:n uuden neuvottelukierroksen yhteydessä hyväksymään vaatimuksemme esimerkiksi rekisteröityjen alkuperämerkintöjen tunnistamisen, eläinten hyvinvoinnin, elintarviketurvallisuuden ja ennalta varautumisen periaatteen osalta.
Tuotannosta riippuvaisen tulotuen uusi järjestelmä auttaa välttämään kaupan vääristymistä, eikä sillä pitäisi olla kielteisiä vaikutuksia kehitysmaihin. Toisin kuin Uruguayn kierroksen aikaisessa tilanteessa Euroopan unioni on asemassa, jossa se voi osallistua aktiivisesti WTO:n Dohan kierroksen maatalouslukua koskeviin neuvotteluihin. Asemaa vahvistavat myös unionin neuvotteluasenne ja sen uskottavuustaso, jonka Yhdysvallat puolestaan on menettänyt uuden maataloutta koskevan lakiehdotuksen (farm bill) myötä.
Lopuksi haluaisin sanoa muutaman sanan kalajauhoa koskevasta käyttökiellosta ruokinnassa. Laajennettu rehunkäyttökielto estää kalajauhon käyttämisen märehtijöiden ruokinnassa, ei niinkään kalajauhoon liittyvän mahdollisen TSE-riskin vuoksi, vaan valvontasyistä, kuten täällä on monesti jo eri yhteyksissä todettu. Saattaisi olla vaikeata poistaa kaikki maaeläimistä peräisin oleva valkuainen kalajauhosta tai sitä sisältävästä rehusta. Kalajauhon käytön hyväksyminen märehtijöiden ruokinnassa riippuu siis pääasiassa sellaisten menetelmien saatavuudesta, joilla voidaan erottaa toisistaan kalajauho ja kielletyt eläinvalkuaiset. Useat tutkijat selvittävät asiaa parhaillaan, ja uskon, että asiaa voidaan tarkastella uudelleen eläimistä saatavia sivutuotteita koskevan asetuksen mukaisessa komiteamenettelyssä, josta minä olen vastuussa.

Cunha (PPE-DE).
 Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mietinnössä pyritään esittämään Euroopan parlamentin kanta vaihtoehdoista kasvivalkuaisen viljelyn edistämiseksi EU:ssa annetusta komission tiedonannosta eläinperäisen rehun käyttökiellon aiheuttaman noin kahden miljoonan tonnin lisävajeen vuoksi Euroopan unioissa.
Asian käsitteleminen tässä Euroopan unionin kannalta kriittisessä vaiheessa edellyttää mielestäni ongelman arviointia ja ehdotusta sen ratkaisemiseksi. Valitettavasti arvio on helppo suorittaa, koska se liittyy Euroopan unionin äärimmäisen haavoittuvaan tilanteeseen, sillä se on ainoastaan 23 prosenttisesti omavarainen, kuten mietinnössäkin todetaan. Olennainen seikka ei nyt ole ainoastaan se, että yhden maailman voimakkaimmista ryhmittymistä - Euroopan unionin - tuotantosektori on näin voimakkaasti riippuvainen raaka-aineiden tuonnista EU:n ulkopuolelta.
Olennaista on myös se, että sen lisäksi, että olemme suuresti riippuvaisia lihan ja maidon tuotannon raaka-aineista, näiden tuonti keskittyy ainoastaan kolmeen maahan, Yhdysvaltoihin, Argentiinaan ja Brasiliaan, jotka ovat tietenkin suurimpia kilpailijoitamme maailman maatalous- ja elintarvikemarkkinoilla.
Valtava uhka, jonka EU nyt kohtaa kilpailukyvyn kannalta on siis helppo todeta siitä, että näin merkittävät alat - liha ja maito - ovat viime kädessä riippuvaisia suurimmista kilpailijoistamme. Tässä ei ole järkeä. Ongelman ratkaisu käsittää kolme pääasiallista toimenpidettä, jotka ovat itse asiassa esittelijän ehdotusten mukaisia. Ensinnäkin on kumottava Blair House -sopimuksen mukaiset pinta-alarajoitukset. Nykyisten WTO-sopimusten päättyessä ja kun öljysiementen tuki tällä kaudella saatetaan viljatukien mukaiseksi, ei itse asetetuille rajoituksille enää selvästikään ole perusteita. Toinen syy tai toinen toimenpide on, että liiallisen vajeen vuoksi erityisesti kasvivalkuaisten alalla tukien nousua on jatkettava tai mahdollisuuksien mukaan jopa lisättävä. Lisätuella ja ilman pinta-alarajoituksia (Blair House -sopimuksessa asetettu alue) voimme parantaa tilannettamme muutamassa vuodessa. Kolmas, myöskin mietinnössä mainittu syy on, että kieltoa käyttää kalajauhoa märehtijöiden ravintona on tarkistettava asianmukaisen tieteellisen tutkimuksen perusteella.
Lopuksi haluan sanoa, että sen merkityksen lisäksi, joka kasvivalkuaisella on Euroopan unionin elintarviketuotannossa, meidän on muistettava näiden kasvien viljelyn strateginen merkitys Euroopan unionin Välimeren alueen maissa, joissa viljelykasvin valinnanvara on rajallinen ja jossa ennen kaikkea maanviljelijöiden valittavana on vain muutama viljelykasvi, mutta jossa juuri nämä viljelykasvit kasvavat hyvin heikossa maassa ja alueelle ominaisessa köyhässä, rajallisessa ja kannattavuuden rajoilla olevassa viljelysmaassa. Tämän vuoksi on tarpeen laajentaa tukikelpoisten viljelykasvien ryhmää, kuten esittelijäkin on todennut, sillä on uskomatonta ja mahdotonta hyväksyä, että Välimeren alueen pääasialliset valkuaiskasvilajikkeet eivät tällä hetkellä ole tukikelpoisia. Tilanne on korjattava. Lopuksi haluan vielä lisätä, että on myös tarkasteltava komission tämän tiedonannon ja erillistä tuotantotukea käsittelevien YMP:n väliarviointia koskevien ehdotusten välistä yhteyttä.

Garot (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan ensin onnitella Stevensonia laadukkaan mietinnön laatimisesta. Kyse on pitkäaikaisesta työstä, jonka hän on suorittanut älykkäästi ja ottaen huomioon kollegojensa ja niiden asiantuntijoiden mielipiteet, joita olemme kuulleet parlamentin maatalousvaliokunnassa. Minä kiitän kovasti Stevensonia.
Kysymykseen Euroopan unionin kasvivalkuaisen tarpeesta liittyy luonnollisesti taloudellisia näkökohtia, mutta myös, ja tämä on olennaisin asia, strategisia näkökohtia, jotka liittyvät eurooppalaiseen maatalouden malliin ja sen asemaan ulkomaankaupassa. Meidän on myönnettävä, että 80 prosenttia tarvitsemastamme kasvivalkuaisesta tuodaan unionin ulkopuolelta ja ettei näin suurta riippuvuutta voida käsitellä pelkästään nykyisten kaupallisten etujen kannalta. Tämän hetkisen tuontisoijavalkuaisen muuntogeenisyyttä koskevan ongelman lisäksi on perusteltua pohtia myös sitä, mihin tilanteeseen Eurooppa joutuisi, jos tuonti Yhdysvalloista, Brasiliasta ja Argentiinasta jostain ilmastollisesta tai muusta syystä keskeytyisi. Yhdysvaltojen kauppakiellon vuonna 1973 kokeneet, minä muiden muassa, ymmärtävät tällaisen riippuvuuden merkityksen, eivätkä voi hyväksyä tänä päivänä otettavia riskejä. On ristiriitaista, että kun valkuaistarpeemme ovat huomattavat, oma tuotantomme polkee paikallaan ja jopa vähenee, ja huolestuttavinta on, arvoisa komission jäsen, että Euroopan unioni ei tunnu haluavan parantaa tilannetta. Voimme varmasti tarkastella ehdotuksianne, jotka koskevat hyvitystä päästöjen vähentämisestä, ja ne ovat oikeansuuntaisia. Hyvitysten alhainen taso uhkaa kuitenkin rajoittaa niiden vaikutusta, ja on myös vaarana, että non-food-viljelykasvien viljelyn loppuminen kesantomaalla ei johdakaan työntekijöiden tuotannollisten osuuskuntien tuottamiin uusiin energiakasveihin. Komission nimissä ehdottamanne eri toimenpiteet Agenda 2000 -toimintaohjelman tarkistamiseksi, jotta se vastaisi nykyisiä tarpeita, eivät ole riittäviä näiden ongelmien ratkaisemiseksi. Puutteet ovat vakavia ja valitettavia. Euroopan unioni ei luonnollisesti voi asettaa epärealistista täydellisen omavaraisuuden tavoitetta, mutta sen olisi kuitenkin pyrittävä vähentämään riippuvuuttaan unionin ulkopuolisista valkuaisen tuottajista.
Tämän vuoksi kehotan teitä, arvoisa komission jäsen, tutkimaan tarkemmin Stevensonin mietinnössä esitettyjä suosituksia, jotka ovat mielestäni - ja meidän mielestämme - perusteltuja. Niistä äänestettiin maatalousvaliokunnassa yksimielisesti. Kehotan teitä erityisesti kiinnittämään huomiota suosituksiin, jotka koskevat valkuaisalan tutkimuksen lisäämistä voimakkaasti tutkimuksen ja kehittämisen kuudennen puiteohjelman yhteydessä, ja suosituksiin, jotka koskevat valkuaiskasvien ottamista viljelykiertoon. Arvoisa komission jäsen, mielestäni kyse on tarpeidemme tyydyttämisestä pitkällä aikavälillä ja myös kestävän maatalouden edistämisestä.

Busk (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi kiittää Stevensonia erityisen perusteellisesta mietinnöstä. Olen samaa mieltä siinä esitetyistä päätelmistä ja ongelmanmäärityksestä. Niinpä on huolestuttavaa, että EU:n omavaraisuus kasvivalkuaisen osalta on laskenut alle 23 prosenttiin. Markkinoiden hintasuhteet ovat synnyttäneet tilanteen, jossa on edullista tuoda öljykasvikakkuja ja erityisesti soijajauhoa, mutta EU on aivan liian haavoittuvainen, mitä tulee ilmastonmuutoksiin ja kyseisten maiden tuotantoa koskeviin muutoksiin. EU:n onkin lisättävä omavaraisuuttaan viljelemällä öljykasveja, ja kannatan esittelijän mietinnössään esittämiä erilaisia aloitteita. Haluan myös varoittaa komissiota siitä, että nykyiset järjestelyt huonontavat erityisesti eurooppalaisen viljan asemaa markkinoilla, sillä viljaa on mahdollista tuoda halvalla Venäjältä, ja että ne pelkästään tekevät kasvintuotannosta taloudellisesti vähemmän kannattavaa. Samalla viljan matala hinta Euroopassa lisää siankasvatusta, mikä vuorostaan edellyttää entistä suurempaa soijajauhon tuontia. Aloite ei siis edistä kasvinviljelyä eikä valkuaistuotantoa Euroopassa.
Haluan myös korostaa, että komission jäsenen mainitsemalle kalajauhon käyttökiellolle ei ole asianmukaista tieteellistä perustaa. Teknisesti ei voida väittää, että kalajauhon käyttö valkuaislähteenä on kiellettävä, koska pelätään sen sekoittuvan märehtijöistä peräisin olevaan liha-luujauhoon. Tuotantoaan valvoville maille - toisin sanoen niille maille, jotka todella pystyvät pitämään valkuaistuotannot erillään - on tietysti oltava tästä etua, siten että ne maat, jotka eivät pysty pitämään valkuaistuotantoja erillään, eivät myöskään aseta siitä seuraamuksia.

Figueiredo (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, onnittelen Stevensonia hänen esittelemästään mietinnöstä, joka ansaitsee kannatuksemme. Kuten nyt käsiteltävänä olevassa asiakirjassa todetaan, Euroopan unionin omavaraisuus kasvivalkuaisten tuotannossa on laskenut alle 23 prosenttiin. Kuten kollegani ovat todenneet, ja mitä enemmän tätä pohtii, sitä vakavammalta se tuntuu, maailmanlaajuisesti valkuaistuotanto on viimeisten viidentoista vuoden aikana lisääntynyt 60 prosenttia ja se keskittyy pääasiallisesti kolmeen maahan.
Tämän vuoksi on vaikea ymmärtää komission kantaa, kun se haluaa ehdottomasti ylläpitää turvautumista miltei yksinomaan maailmanmarkkinoihin, senkin uhalla, että tuotanto keskittyy kolmeen maahan, ja haluan muistuttaa että yksi näistä on Amerikan Yhdysvallat. Haluan tässä yhteydessä palauttaa mieliin kyseisen maan maatalouspolitiikan, joka sekä kilpailee Euroopan unionin kanssa että on myös protektionistinen. Tämä tosiseikka saattaa Euroopan unionin erittäin haavoittuvaan asemaan eikä muodosta kestävää ratkaisua EU:n kasvivalkuaistarpeisiin, kuten esittelijä korostaa mietinnössään.
Tämän vuoksi on tärkeää, että kannustamme kasvivalkuaisen tuotannon kehittämistä Euroopan unionissa tuontiriippuvuuden vähentämiseksi ja säilyttääksemme yhteisön maatalouden monimuotoisuuden, että yhteisön tuen ja parantamissuunnitelmien piiriin otetaan muita palkoviljalajeja ja -lajikkeita, jotka on selittämättömällä tavalla suljettu niiden ulkopuolelle. Haluan muistuttaa, että keltalupiini ja muut lajit, joita on perinteisesti käytetty karjan rehuna, erityisesti Välimeren alueen maissa, eivät kuulu yhteisön tuen piiriin.
On siis tärkeää myöntää maanviljelijöille vuoroviljelytukea, jolla kannustetaan tuottamaan kasvivalkuaista viljalajikkeiden vuoroviljelyssä kesannoiduilla alueilla, kuten muissakin mietinnöissä on todettu, ja päättää Blair House -sitoumukset, tai ainakin neuvotella ne uudelleen. On vaikea ymmärtää miksi niistä ei ole jo pyritty neuvottelemaan tarkoituksena päättää ne, mikä mahdollistaisi suuremman suoran tuen myöntämisen valkuaistuotannolle Euroopan unionissa.
Uskomme, että on yhtä tärkeää, että komissio hyväksyy Blair House -sitoumusten ulkopuolelle jääville öljykasveille (härkäpapu, herne, lupiini), lisätuen ja kannatamme esittelijämme ehdottamia määriä. Toivomme, että komissio ottaa nämä ehdotukset huomioon ja että samalla noudatetaan tuotannon seurannan periaatetta ja seurataan ehdotusten myönteisiä vaikutuksia sekä sosioekonomisella että ympäristön alalla. Muistutan vielä, että nyt kun yhteisen maatalouspolitiikan väliarviointia suoritetaan, ei tätä mietintöä tai ehdotuksia, joita varmasti vielä parannetaan entisestään täällä Euroopan parlamentissa, pidä unohtaa.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Byrne, haluan käytettävissäni olevan minuutin aikana keskittyä ongelmaan, joka koskee sitä, mitä tapahtuu viljelykäytöstä poistetulle maalle. Elintarvikkeiden ja rehun, erityisesti valkuaiskasvien tuotannossa on yleinen vaje ja valkuaistuotanto on alijäämäistä. Huolenaiheena on, että kun maata otetaan jälleen käyttöön valkuaistuotantoa varten, mikä onnistuu käyttämällä kasvivalkuaista tuottavia kasveja viljalajikkeiden vuoroviljelyssä, viljelykasvien ekologinen jakautuminen vaarantuu. Kun uudessa ehdotuksessa edellytetään kymmenen prosentin alan pysyvää viljelykäytöstä poistamista luonnon suojelemiseksi, ei varmaankaan vastusteta myöskään viiden tai kymmenen prosentin lisäämistä tähän alaan, jotta voitaisiin ottaa huomioon myös maiseman ominaispiirteisiin vaikuttavat tekijät. Muilla viljelykäytöstä poistetuilla aloilla on kuitenkin otettava huomioon valkuaiskasvien viljelyn ympäristövaikutukset ja se, että valkuaiskasvien viljelyn tuotto on 40-80 kiloa. Meidän on jälleen pohdittava sitä, kuinka seuranta järjestetään, ja myös sitä, kuinka ympäristötekijät saadaan yhdistettyä amerikkalaisten kanssa käytäviin neuvotteluihin siten, että päästään uuteen sopimukseen emmekä joudu jatkuvasti viittaamaan kymmenen vuotta vanhaan sopimukseen - nimittäin Blair House -sopimukseen.

Ó Neachtain (UEN).
Arvoisa puhemies, kannatan voimakkaasti Stevensonia ja onnittelen häntä erinomaisen mietinnön laatimisesta. BSE-kriisin jälkiseuraukset ja liha-luujauhon käyttökielto ovat aiheuttaneet nopean ja vakavan valkuaisvajeen eläinten ruokinnassa, ja se on korvattava muilla keinoilla. Tiedämme kaikki, että tästä Euroopan maataloutta kohdanneesta kriisistä opittiin, että elintarvikeketjussa on turvattava mahdollisimman korkeat jäljitettävyyden ja turvallisuuden standardit.
En ole kovin ihastunut komission ehdotuksiin tilanteen korjaamiseksi. Komission ehdotus, jonka mukaan meidän olisi korvattava rehuainevaje tuonnilla maailmanmarkkinoilta, ei ole realistinen pitkän ajanjakson ratkaisu. Meidän olisi tuotettava rehuaineet mahdollisuuksien mukaan EU:ssa, jolloin voisimme myös valvoa jokaista ravintoketjun osatekijää. Tämän lisäksi omasta tuotannosta on monta muutakin etua. Se antaa viljelijöille mahdollisuuden monipuolistaa tuotantoaan ja kasvattaa sellaisia viljelykasveja, joilla on selvät ja todelliset markkinat. Tämä auttaisi heitä heidän nykyisessä ahdingossaan.
Suhtaudun hyvin varauksellisesti myös siihen, onko pitkällä ajanjaksolla suotavaa tulla rehuaineiden osalta riippuvaiseksi tuonnista. Yksi yhteisen maatalouspolitiikan perustavoitteista on varmistaa korkealaatuisten elintarvikkeiden tuottaminen kansalaisille, ja toivon, että komissio ottaa huomioon maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan esittämät huolenaiheet, jotka suuri enemmistö parlamentin jäsenistä huomenna varmasti jakaa.

van Dam (EDD).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hullun lehmän taudin puhkeamisesta alkoi karjanhoitoalan kriisi. Karjanruokintateollisuus, jota ohjasi ainoastaan halu leikata kustannuksia ja lisätä tuotantoa, on kokonaan unohtanut luonnonjärjestyksen. Lehmistä tuli lihansyöjiä, eikä eläinten ominaislaatua enää otettu huomioon. Komissio toimi oikein kieltäessään eläinperäisen rehun käytön.
Toivon komission ottavan huomioon eläinlajien yksittäisen ominaislaadun ja että se ei taivu teollisuuden asettamien paineiden alla sallimaan uudelleen kalajauhon käyttöä eläinten ruokinnassa. En ole koskaan nähnyt lehmää etsimässä ojasta kalaa. Kun kalakannat ovat heikkoja, on entistä lyhytnäköisempää kannustaa kalastajia toimittamaan nuoria kaloja kalajauhoteollisuudelle.
Esittelijä Stevenson kehottaa mietinnössään komissiota edistämään kasvivalkuaisen viljelemistä eläinperäisen rehun korvaamiseksi. Kannatan häntä tässä asiassa koko sydämestäni, erityisesti myös EU:n suojelemiseksi muuntogeenisen soijan tuonnilta, sillä kyseessä on jälleen organismi, jonka ominaispiirteitä ei oteta vakavasti.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, öljy- ja valkuaiskasvialan asema Euroopassa ei ole pelkästään maatalouteen liittyvä ongelma, vaan kyseessä on monessa suhteessa yhteiskuntaa kohtaava haaste.
Ensinnäkin kyseessä on elintarviketurvallisuus. Eurooppalaiset kuluttajat edellyttävät perustellusti kaikkien ravintoketjun osatekijöiden jäljitettävyyttä. Kotieläintuotannossa tarvittavan valkuaisrehun osalta Eurooppa ei voi tyytyä siihen, että yli kolme neljännestä sen tarpeesta katetaan tuonnilla. On välttämätöntä, että yhteisön tuotanto kattaa uudelleen suuremman osan markkinoista, jotta voidaan torjua jäämiin, vieraisiin aineisiin tai muuntogeenisiin organismeihin liittyviä vaaroja.
Unioni on päättänyt kieltää uusien muuntogeenisten organismien käytön ihmisten ja eläinten ravinnossa. Tiedämme kuitenkin, että soijaa tuovissa maissa viljellään pääasiassa muuntogeenistä soijaa.
Toinen haaste on maailmanmarkkinoiden tarjoamien määrien varmuus. Rehuvalkuaisen tarjonta on keskittynyt muutamaan harvaan maahan, joista merkittävin on Yhdysvallat, ja jotka tuottavat 45 prosenttia koko maailman rehuvalkuaisesta, jonka jauhatus on 90-prosenttisesti neljän suuryrityksen hallussa. Pelkät ilmastolliset riskitekijät riittävät saattamaan Euroopan hyvin vakavaan tilanteeseen.
Kyseiset markkinat kasvavat lisäksi viiden prosentin vuosivauhdilla, ja olisi järjetöntä hyväksyä se, ettei Eurooppa voisi hyötyä tästä kasvusta, sillä unionin sisäinen kysyntä kasvaa tulevien jäsenvaltioiden liittymisen myötä, kun lihan kulutus lisääntyy.
Kyseessä on myös merkittävä ympäristöhaaste. On muistettava, että öljy- ja valkuaiskasvien viljelyn kehittäminen edistää biologista monimuotoisuutta, parantaa maaperän rakennetta, auttaa vastustamaan suuntausta kohti yksipuolista viljakasvien viljelyä ja vähentämään yleisesti lannoitteiden ja torjunta-aineiden käyttöä.
Unionin kasvavan valkuaisvajeen olisi siis oltava yksi komission ensisijaisista huolenaiheista. Mutta komissiolle se ei sitä ole. Näiden haasteiden osalta ja eläinjauhojen korvaamiseksi komissio ehdottaa ainoastaan alistumista siihen, että yhä suurempi osa kulutuksestamme perustuu tuontiin, jonka osalta emme voi valvoa hintaa, tuotanto-olosuhteita tai sellaisten sosiaalisten ja ympäristöä koskevien ohjesääntöjen noudattamista, jota omilta viljelijöiltämme odotetaan.
Tätä ei yksinkertaisesti vain voida hyväksyä. Siksi maatalousvaliokunta valitsi paljon dynaamisemman strategian hyväksyessään Stevensonin mietinnön, jolla pyritään kiihkeästi lisäämään toimintaan hieman tahdonvoimaa komission vaisuun tiedonantoon nähden.
Valiokunnassa esitetyt tarkistukset korostavat Euroopan tilanteen vakavuuden ja Yhdysvaltojen erityisesti uudella maataloutta koskevalla lailla öljykasvien viljelijöille käyttöön ottamien merkittävien tukien välistä ristiriitaa. Mietinnössä pyydetään komissiota tutkimaan, miten Blair House -sitoumukset voitaisiin neuvotella uudelleen, jotta Euroopan unionin valkuaistuotantoa voitaisiin lisätä, ja kehotetaan komissiota hyväksymään lisätuki Blair House -sitoumusten ulkopuolelle jääville öljykasveille. Mietinnössä kehotetaan komissiota luomaan öljy- ja valkuaiskasvien tuottajille turvaverkko ja lopuksi toteuttamaan tarvittavat näitä kasveja koskevat tutkimukset.
Arvoisa komission puheenjohtaja, me odotamme nyt - -.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Schierhuber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, minäkin haluan kiittää esittelijää, sillä hän on tehnyt hyvin arvokasta työtä. BSE-kriisi ja sen seurauksena syntynyt lihaluujauhon käyttökielto eläinten ruokinnassa ovat merkittävästi lisänneet korvaavan valkuaislähteen kysyntää eläinten rehujen alalla. Kasvivalkuaisen vajetta todistaa EU:n heikko omavaraisuus, johon nykyisin viitataan usein.
Tässä tilanteessa yhteisön valkuaisaineita koskeva suunnitelma on kiireesti tarpeen valkuaiskasvien viljelyn edistämiseksi ja tuontiriippuvuutemme vähentämiseksi tarjoamalla sen avulla enemmän tuotantolähteitä. Haluan huomauttaa, että EU, maailman merkittävin tuoja, hankkii ehdottomasti suurimman osan kasvivalkuaisestaan Yhdysvalloista, Argentiinasta ja Brasiliasta, ja että näistä maista peräisin oleva valkuainen on usein saatu muuntogeenisistä kasveista.
Huolemme ei koske ainoastaan soijan ja rapsin viljelyä, vaan yhtä lailla myös siemenpellavan, ruistankion ja monien muiden valkuaiskasvien viljelyä. Tämän vuoksi pidän hyvin merkittävänä tuotteen jäljitettävyyttä, jotta kuluttajilla olisi avoin mahdollisuus turvallisten elintarvikkeiden valintaan, laatuun ja luottamukseen niitä kohtaan. Tämän lisäksi, ja ennen kaikkea, runsaasti valkuaista sisältävien kasvien viljely auttaa lisäämään vuoroviljelyssä käytettäviä lajeja, mahdollistaa pienemmät tuotantopanokset ja vähentää erikoisviljelyn yleistymistä.
Mahdollisuus käyttää viljelykäytöstä poistettuja alueita olisi käytännöllinen lähestymistapa. Vaikka onkin luonnollisesti noudatettava periaatetta olla vaikuttamatta talousarvioon, ei riitä että edistetään ainoastaan luomuviljelyssä olevien alueiden viljelyä, kuten komissio ehdottaa, myös perinteisessä maataloudessa olisi oltava mahdollisuus viljellä pelloilla valkuaiskasveja, rehukasveja jne. EU:n ympäristöohjelmien tuella.
Öljykasvien tuotanto biopolttoaineeksi ja rakennusaineiksi on itse asiassa merkittävä lisä maataloudessa. Kansainvälisellä tasolla toivoisin erityisesti Blair House -sopimuksen huolellista uudelleentarkastelua ja sitä, että kaikki osapuolet myöntäisivät kiireellisen tarpeen helpottaa kasvivalkuaisen tuotantoa EU:ssa säännösten mukaisesti. Uskon että on aloitettava aidosti vakava keskustelu asiasta yhteisön tasolla, sillä ymmärrämme täysin, että biopolttoaineet ovat ympäristöä kunnioittavia ja niitä voidaan myös tuottaa ilman energiapanosta. EU:n on edistettävä mahdollisimman nopeasti ja rahoituskehysten mukaisesti kasvien hyödyntämistä valkuaistuotannossa riippumattoman valkuaistarjonnan turvaamiseksi maatalousyrittäjille ja yhteisön maataloudelle, energiantuotannon helpottamiseksi ja riippuvuuden vähentämiseksi fossiilisista polttoaineista. Me kaikki tiedämme, että Eurooppa tuo noin 60 prosenttia tarvitsemastaan energiasta.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, kasvivalkuaisen viljelyn edistäminen Euroopan unionissa on yksi niistä keskeisistä seikoista, joihin Euroopan maatalous ja elintarviketurvallisuus nyt ja vastaisuudessakin perustuu. Tämän vuoksi pidän erittäin sopivana, arvoisa puhemies, että sekä elintarvikkeiden turvallisuudesta vastaava komission jäsen Byrne että maataloudesta ja kalastuksesta vastaava komission jäsen Fischler osallistuvat tähän keskusteluun. Euroopan parlamentti on tuonut esiin asian tärkeyden ja järjestänyt laajoja asiaa käsitteleviä keskusteluja sekä kaksi kuulemistilaisuutta.
Tämän johdosta toiveet on voitu yhdistää, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta äänesti mietinnön puolesta lähes yksimielisesti ja tänään sitä käsitellään täysistunnossa ilman että tarkistuksia olisi esitetty. Onnittelen Stevensonia loistavasta työstä.
Komission olisi hyväksyttävä tämä edustava äänestys ja yhtenäinen kanta, sillä arvoisa komission jäsen Fischler, Euroopan parlamentin kanta esitetään hyvin selvästi 3 kohdassa, jonka mukaan parlamentti kehottaa kannustamaan kasvivalkuaisen tuotannon kehittämistä Euroopan unionissa tuontiriippuvuuden vähentämiseksi sekä säilyttämään yhteisön maatalouden monimuotoisuuden.
Jotta tätä kantaa voidaan kehittää mahdollisimman laajalle ja jotta se voidaan toteuttaa, on aivan ratkaisevan tärkeää, että komissio toteuttaa sen, mitä siltä 5 kohdassa pyydetään, eli ?rahoittaa laajaa tutkimus- ja kehittämisohjelmaa?, sillä jos se ei rahoita tutkimusta, joka suunnattaisiin lisäämään rehupalkokasvien ja palkoviljojen geneettisiä ja tuotannollisia mahdollisuuksia sekä niiden hyödyntämistä ja ravintoarvoa tärkeimpinä valkuaisainelähteinä Euroopan unionin alueella, sanat eivät vieläkään näy tekoina.
Vastaavasti, arvoisa puhemies, johdanto-osan kappaleissa F ja I kiinnitetään huomiota Välimeren alueeseen, jonka komission jäsen Fischler hyvin usein unohtaa. Tämän päivän täysistunnossa on todettu useammin kuin kerran, että hänen on muutettava suhtautumistaan, sillä myös näiden alueiden on saatava tukea tähän tarkoitukseen, jotta palkoviljakasvien tuotannossa karjan ruokkimiseksi Euroopan unionin Välimeren alueella voitaisiin myös hyödyntää tuen merkittäviä etuja.
Lopuksi, arvoisa puhemies, haluan korostaa sen johdanto-osan kappaleessa D esitetyn ehdotuksen merkitystä, jonka mukaan meidän on otettava huomioon Argentiinan nykyiset vaikeudet, jotta emme pahentaisi maan tilannetta entisestään.

Pesälä (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esittelijä Stevenson on tehnyt hyvin perusteellista työtä ja erityisesti haluan kiittää yhteistyöstä ja yhteydenpidosta, joka hänellä oli eri suuntiin. Se oli erittäin arvokasta ja varmasti edesauttoi tähän mainioon tulokseen.
Komissio on heittänyt keskusteluun hyvin yksinkertaisen ratkaisun, ja olenkin sitä mieltä, että se onkin tarkoitettu keskustelun avaukseksi. Tuonnilla täytetään vaje, se on lapsellisen yksinkertainen esitys. Mutta vastaus, joka sisältyy tähän mietintöön, on tavattoman hyvä. Siinä on tuotu esiin uudet kasvit, Blair House -neuvottelut, USA:n öljykasvituotannon tuki, kalajauho-ongelma ja niin edelleen. Nämähän ovat asioita, jotka on ratkaistava ja ovat ratkaistavissa.
Mutta keskeisin ja avainkysymys on, kannattaako kasvivalkuaisen tuotanto EU:n jäsenvaltioissa vaiko ei. Siihen kysymykseen on ensimmäisenä tartuttava ja tehtävä hyvin syvälle menevä periaatteellinen ratkaisu: sen täytyy kannattaa. Ei kannattamatonta tuotantoa voida lähteä laittamaan liikkeelle, ja siinä mielessä jäsen Garot on tehnyt esityksen siitä, että on suoritettava tutkimusta ja tutkimuksen pohjalta lähdettävä eteenpäin. Tutkimus tuo tullessaan sen mahdollisuuden, että saamme todella omalle kasvivalkuaiselle kysyntää. Kysyntä nostaa hintaa, hinta lisää aktiivisuutta viljellä.
Nämä ongelmat on ratkaistava, ja ratkaisun avaimet ovat omissa käsissämme. Miksi ei tehdä ratkaisuja? Miksi? Jokainen on hiukan arka, jokainen katsoo liikaa omaan pesään. Tulisi nähdä avarammin ja tehdä kokonaisvaltainen ratkaisu, eikä koko ajan luikkia jonkun verukkeen taakse.
Mitä tulee esimerkiksi bioenergiaan ja valkuaiseen, se on hyvin yksinkertainen asia ratkaistavaksi: ei tarvitse mitään muuta kuin tehdä periaatepäätökset, ratkaista verotuskysymykset. Tällaisilla menetelmillä saataisiin kokonaisvaltainen ratkaisumalli ja sitä kautta oma, USA:sta, Brasiliasta tai Argentiinasta riippumaton kasvivalkuaisenergia Eurooppaan.

Patakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, mietinnön perusteluista käy ilmi, että komissio pitää liha-luujauhon käyttökieltoa rehussa väliaikaisena toimenpiteenä ja että se suunnittelee kieltojen poistamista asteittain heti kun hullun lehmän taudin aiheuttamaan kriisiin liittyvä täysin perusteltu paheksunta vaimenee, huolimatta niistä valtavista ongelmista, joita eläinperäisen valkuaisen käyttö rehuissa aiheuttaa kansanterveyden ja karjan kannalta. Tämä sekä komission pitäytyminen tiukasti GATT-sopimuksen ja Agenda 2000 -asiakirjan sanamuodon noudattamisessa, siltä osin kuin niissä kielletään kasvivalkuaisen viljelyn lisääminen, paljastaa komission tekopyhyyden kaikessa loistossaan, sillä se käyttää kaikki Agenda 2000 -asiakirjan mahdolliset ympäristöön liittyvät tekosyyt pyrkiessään vähentämään maataloustuotantoa. Samalla se osoittaa myös sen, kuinka suuresti komissio on valmis nöyristelemään rehutuotannon ja markkinointiteollisuuden etujen edessä.
Uskomme, että on olemassa vaihtoehto liha-luujauhon käytölle, josta aiheutuu kansanterveydelle, karjalle ja yhteisön talousarviolle vain harmia. Myöskään pääasiassa Yhdysvalloista tuotu soijajauho ei ole ratkaisu tähän ongelmaan, sillä se aiheuttaa entistä enemmän ongelmia kansanterveydelle ja saattaa yhteisön karjankasvattajat yhä riippuvaisemmiksi Amerikan Yhdysvalloista. Ratkaisu ongelmaan ovat kasvivalkuaiset, joita voidaan kasvattaa runsain mitoin Euroopan unionissa, kuten Kreikassa ja muissa etelän valtioissa, sekä palkokasvien, papujen, sinimailasen, virnan ja puuvillan kasvattaminen rehuksi, sillä ne ovat monien muiden tuotteiden ohella parasta rehuainesta. Tämä tarkoittaa kuitenkin hinta- ja tukijärjestelmän muuttamista sekä rehupalkokasvien että muiden viljelykasvien osalta. Se merkitsee talousarvion täydellistä tarkistamista sekä maatalouden kehittämisedellytysten pohtimista uudelleen, toisin sanoen nykyisen yhteisen maatalouspolitiikan muuttamista, sillä se on aiheuttanut tämän maatalousalan surkean tilanteen erityisesti eteläisissä valtioissa, joissa ei valitettavasti ole muuta mahdollisuutta kuin keskittää toiminta tiettyihin viljelykasveihin, kuten puuvillaan, mistä seuraa vakavia ongelmia Kreikan puuvillankasvattajille.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esittelijä Stevenson, Euroopan komissio hylkäsi neuvoston puheenjohtajana toimineen Espanjan ehdotuksen toteuttaa toimia, joilla edistettäisiin kasvivalkuaisen viljelyä Euroopan unionissa, sillä kasvivalkuainen korvataan tuontisoijalla, joka on pääosin peräisin Yhdysvalloista ja usein muuntogeenistä. Komissio väittää, että nykyisen politiikan muuttaminen saattaisi johtaa meitä vastaan nostettuihin syytteisiin WTO:ssa, minkä ei pitäisi koskea meitä, ottaen huomioon Bushin hallituksen protektionistisen asenteen.
Arvoisa komission jäsen, ei ole epäilystä siitä, että rehuteollisuutemme ja viime kädessä myös karjantuotantomme ja elintarvikkeemme ovat suuressa määrin riippuvaisia yhdestä ainoasta tuotteesta: soijasta, jonka tuotantoa ja kauppaa Yhdysvallat valvovat. Kuinka Euroopan unioni voi sallia tämän valtavan strategisen riippuvuuden jatkua?
Näiden tuotteiden, kuten muun kuin muuntogeenisen soijan ja maissin, jotka eivät ole ylijäämätuotteita, kehitysmaista peräisin olevan tuonnin säilyttämisen nykyisellä tasolla tai lisäämisen on oltava merkittävä osa kehitysyhteistyöpolitiikkaamme, mutta samalla myös omavaraisen ja kestävän maatalouden ja karjankasvatuksen edistämisen on oltava yksi tärkeimmistä tavoitteista Euroopan unionin epäsuotuisimmilla alueilla, sillä se luo työllisyyttä ja auttaa säilyttämään maaseudun asutuksen, tärkeimmän perintöaineksen sekä tarvittavan biopolttoaineen tuotannon.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ensin onnitella Stevensonia mietinnöstä, jonka maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan enemmistö hyväksyi.
Lihaluujauhon käyttökiellon antamisesta alkaen, joka puolestaan perustuu hullun lehmän taudin aiheuttamaan kriisiin, yhteisön valkuaispitoisen rehun vaje on pahentunut entisestään. Kuten jotkut kollegani ovat todenneet, se on kasvanut 23 prosenttia. Ainoa ratkaisu, mitä komissio on esittänyt vajeen poistamiseksi on näiden valkuaiskasvien tuonnin lisääminen, ja tilanne pahenee edelleen uusien jäsenvaltioiden liityttyä unioniin.
Yhteisön viranomaiset hylkäsivät puheenjohtajana toimineen Espanjan esittämän ehdotuksen, jota useat jäsenvaltiot tukivat, näiden viljelykasvien viljelyn edistämisestä Euroopan unionissa huolimatta siitä, että olemme yhä riippuvaisempia Yhdysvalloista peräisin olevasta soijasta. Riippuvuutemme voi vielä lisääntyä entisestäänkin, nyt kun Yhdysvallat uuden maatalouslakinsa myötä myöntää entistä enemmän tukea.
Vaikka Yhdysvallat sumeilematta lisää vuotuista tukeaan soijantuottajille noin kolmella miljoonalla dollarilla, Euroopan unioni sekä vähentää tukea öljykasvien viljelylle että tarjoaa markkinoitaan näistä kolmansista maista peräisin olevalle tuonnille.
Kaupallisten syiden lisäksi - joista Euroopan komissio haluaa puhua perustellakseen kieltäytymisensä erityisen tukijärjestelmän perustamisesta öljykasvien viljelylle - ei kuitenkaan ole syytä olla tukematta muiden sellaisten viljelykasvien viljelyä, joiden valkuaisainepitoisuus on jopa öljykasveja suurempi, kuten kuivarehujen, silloin kun tuotantokiintiöt eivät vastaa kysyntää.
Kasvivalkuaisen vajauksen täyttämiseksi on myös muita viljelykasveja, valkuaiskasveja ja palkoviljoja - kuten tarhapapu, pavut ja tuoksulupiinit, jotka on jo mainittu - joita minkäänlaiset WTO:n rajoitukset eivät koske ja joita voisimme myös ottaa viljelyyn.
Ei myöskään pidä unohtaa sitä, että Euroopan unioni on sitoutunut vähentämään hiilidioksidipäästöjä ja että yksi mahdollinen tätä koskeva lähestymistapa olisi biopolttoaineiden tuotannon tukeminen, joka on toinen syy sille, miksi Euroopan parlamentin olisi tuettava kasvivalkuaisen viljelyn edistämistä ja ulkoisen riippuvuuden vähentämistä tai jopa poistamista koskevaa maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintöä, sillä riippuvuudesta voi seurata monenlaisia ongelmia, jotka koskevat tuotannon määrää ja laatua sekä näiden viljelykasvien turvallisuuden seurantaa sääntöjemme mukaan.
Lopuksi yksi kysymys: arvoisa komission jäsen, jos emme pidä yllä omaa tuotanto- ja tarjontakapasiteettiamme, kuinka käy kyvyllemme neuvotella ja ajaa etujamme kansainvälisissä foorumeissa?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, käytän mahdollisuutta hyväkseni esittääkseni muutaman kommentin tämän keskustelun ydinaiheista. Hyvin monet teistä ovat käsitelleet yhtä näistä aiheista, nimittäin Euroopan unionin riippuvuutta Yhdysvalloista peräisin olevasta tuonnista. Kaikkien tiedossa on, että viime vuosina soijan tuotanto on siirtynyt suuressa määrin Etelä-Amerikkaan. Koska kyseessä ovat kehitysmaat, tämä tarkoittaa sitä, että viime vuosina tuonti kehitysmaista on kasvanut jatkuvasti. Jos tarkastellaan myös juuri alkanutta toimintavuotta, on itsestään selvää, että esimerkiksi Latinalaisen Amerikan viejien määrä on melkein kaksinkertaistunut kahden viime vuoden aikana.
Toinen kysymys koskee muuntogeenisiä organismeja. Kantamme on yhteensopiva sekä nykyisen lainsäädännön että viimeisimpien jäljitettävyyttä ja merkintöjä koskevien komission ehdotusten kanssa. EU on jo hyväksynyt ainoan kansainvälisesti markkinoitavan muuntogeenisen soijapavun, joka on nimeltään Round-up Ready, ja jonka geneettinen muunnos on hyväksytty EU:ssa direktiivillä 90/220. Toinen Yhdysvalloissa ja maailmanlaajuisesti markkinoitu muuntogeeninen soija sisältää korkeita öljyhappopitoisuuksia, sitä koskee Yhdysvalloissa hyvin tiukka tavaramerkkisuoja, ja sitä voidaan myydä hyvin korkeaan hintaan sen terveysvaikutuksellisten ominaisuuksien vuoksi. Viimeisimmässä jäljitettävyyttä ja merkintöjä koskevassa ehdotuksessa ei säädetä muuntogeenisellä rehulla kasvatetuista eläimistä saatujen tuotteiden merkinnöistä. Siinä kuitenkin säädetään rehujen jäljitettävyydestä.
Toinen kansainvälisesti merkittävä seikka on Blair House -sopimus. Täällä on toistuvasti vedottu, että Blair House -sopimuksesta olisi neuvoteltava uudelleen. Vastaan tähän tänään samoin kuin ennenkin, nimittäin että jos haluamme neuvotella uudelleen Blair House -sopimuksen, meidän on kuultava mitä meidän on tarjottava Yhdysvalloille, jotta se olisi valmis muuttamaan kantaansa. Keskustelu on yleensä päättynyt tähän jopa maatalousneuvostossa, koska kukaan ei tietenkään ole valmis hyväksymään muita myönnytyksiä soijapapujen osalta saamiemme myönnytysten kustannuksella. On ehdotettu, että asiaa käsiteltäisiin väliarviointia koskevassa keskustelussa; minusta ehdotus on hyvä ja tärkeä, ja otan sen mielelläni käsiteltäväksi. Näin meidän kuuluu toimia, koska emme voi vain seurata sen tapahtuvan muualla.
Esimerkiksi nyt käydään keskustelua soijan määrittämisestä pikemminkin valkuaiskasviksi öljykasvin sijaan, mikä tarkoittaisi että soijaa voitaisiin tarkastella myös tarkasteltaessa valkuaiskasveja koskevia sääntöjä, joihin liittyy erityinen valkuaiskasvien tuotantopalkkio. Tällä on luonnollisesti myös kansainvälinen ulottuvuus, mutta juuri nyt kannatan asian käsittelyä.
Toinen täällä käsitelty asia, nimittäin maan viljelykäytöstä poistamiseen liittyvä ongelma, kuuluu samoin väliarvioinnin piiriin. Viljelymaa on edelleen kesannoitava tai poistettava viljelykäytöstä vuoroviljelyssä.
On kaksi syytä siihen, miksi ehdotuksemme väliarvioinnista ei koske kesannointia vuoroviljelyssä. Toinen syy on se, että mielestämme erillisessä järjestelmässä maan kesannoinnista tai viljelykäytöstä poistamisesta olisi ensisijaisesti päätettävä ympäristönäkökohtien mukaan, vaikka voi olla, että Euroopan viime viikkojen tulvien aiheuttamien traagisten tapahtumien vuoksi on otettava huomioon myös uusia näkökohtia. Olen hyvin tietoinen siitä, että kesannointi vuoroviljelyssä on ympäristön kannalta hyvin myönteinen tekijä, koska se mahdollistaa palkokasvien tehokkaan hyödyntämisen kierron ensimmäisen vuoden kasvina.
Toinen ongelmamme on, että jos sallimme maan kesannoinnin tai viljelykäytöstä poistamisen koko käyttökelpoisella maatalousalueella, tilannetta on vaikea seurata. Asiasta on keskusteltava, sillä emme saa unohtaa mahdollisuutta yksinkertaistaa peltoviljelyjärjestelmäämme.
Tältä kannalta Stevensonin mietinnössään esittämät useat ehdotukset ovat hyvin arvokkaita. Koska kollegani komission jäsen Byrne on tietääkseni jo vastannut tiettyihin erityisesti kalajauhoa koskeviin kysymyksiin, minun ei tarvitse enää puuttua siihen.

Puhemies.
Paljon kiitoksia, komission jäsen Fischler.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Ana Palacio on nimitetty Espanjan hallituksen ulkoasiainministeriksi ja koska hän on ollut hyvin kunnioitettu, yritteliäs ja tuottelias työtoveri parlamentissa, minulla on suuri kunnia onnitella häntä parlamentin puolesta julkisesti hänen saamansa korkean valtion viran johdosta.

Hänen valintansa on osoitus hänen erityispätevyydestään ja myös osoitus eurooppalaisen parlamentarismin ja jäsenvaltioidemme päivittäisen poliittisen toiminnan jatkuvasta ja todellisesta yhdentymisestä.
Asiaa koskevien säännösten 12 artiklan 2 kohdan nojalla Palacio ei uuden virkansa vuoksi voi enää toimia parlamentin jäsenenä. Espanjan viranomaiset ovat jo ilmoittaneet, että Palacion tilalle on nimitetty 23. heinäkuuta 2002 Marcelino Oreja Arburúa.
Lisäksi olen saanut Lucas Vander Taelenilta irtisanoutumisilmoituksen, joka tuli voimaan 1. syyskuuta 2002. Belgian viranomaiset ovat ilmoittaneet, että hänen tilalleen on nimitetty Jan Dhaene 1. syyskuuta 2002 alkaen.
(Suosionosoituksia)
Toivotan uudet kollegat tervetulleiksi parlamenttiin ja muistutan teitä tavanomaisista valtakirjojen tarkastamiseen liittyvästä menettelyistä.

