Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?
(Parlamentti hyväksyi pöytäkirjan.)

Bloch von Blottnitz
Arvoisa rouva puhemies! Haluaisin pyytää puhemiehistöltä, että vihdoinkin huolehditaan siitä, että parlamentin henkilöstölle - en halua lainkaan puhua parlamentin jäsenistä - annetaan tilaisuus saada jalansijaa kahviloissa lyhyen lounastauon aikana. Eilen noin kello 12.30 kaikki kahvilat olivat täynnä vierailevia ryhmiä, niin että henkilöstön piti jonottaa puoli tuntia ja sitten vielä etsiä paikkoja vähintään kymmenen minuuttia. Tämä on jo sietämätöntä. Kello 12.30 alkaen kaikki kahvilat ovat täynnä, täynnä, täynnä sadoista vierailijoista. Ja tämä ei enää käy päinsä.

Puhemies
Pyyntönne merkitään pöytäkirjaan. Totean vain, että kuten tiedätte, äänestys saatiin eilen päätökseen melko nopeasti ja kaikki vierailijat, henkilökunta ja parlamentin jäsenet poistuivat kokouksesta yhtä aikaa.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, eilen sovittiin, että koska Firenzen tuomiokirkon tulipalo on kiireellinen asia, niin pyytäisimme puhemiestä kirjoittamaan kirjeen asiasta. Voitteko vahvistaa, onko näin tapahtunut tai tuleeko näin tapahtumaan?

Puhemies
Pyyntö on merkitty muistiin ja kirje laaditaan, mutta nykyistä nopeammin ei voida enää edetä.

Provan
Arvoisa rouva puhemies, voisitteko mahdollisesti auttaa minua. Valtuuskunnasta, jonka oli määrä lähteä Israeliin 1. 5. kesäkuuta, on aiheutunut hankaluuksia. Jostakin syystä mainitut päivät vaihdettiin hyvin lyhyellä varoitusajalla kesäkuun 3. 6. päiväksi. Tämä on hyvin hankalaa niiden edustajien kannalta, jotka ovat jo ehtineet järjestellä valtuuskuntaan liittyviä asioita.
Ymmärtääkseni tämä päätös on tehty neuvottelematta asiasta Israelin valtuuskunnan puheenjohtajan tai valtuuskunnan jäsenten kanssa. Tahtoisin pyytää teitä puhemiehen ominaisuudessa tutkimaan, miksi näin on tapahtunut, sillä sen lisäksi, että tämä aiheuttaa ongelmia jäsenillemme, se on myös äärimmäisen epäkohteliasta israelilaisia isäntiämme kohtaan.

Puhemies
Herra Provan, ilmeisestikään kyse ei ole tätä asiaa koskevien keskustelujen aloittamisesta. Toivoitte meidän tutkivan asiaa, ja sen me teemme.

Keskustelu ajankohtaisista ja kiireellisistä aiheista (vastalauseet)
Puhemies
Olen saanut seuraavat, työjärjestyksen 47 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaiset perustellut ja kirjalliset vastalauseet, jotka liittyvät seuraavan, ajankohtaisia, kiireellisiä ja tärkeitä asioita koskevan keskustelun aiheisiin.
Minulle on toimitettu kohtaan V - Kiinan syrjivät toimenpiteet Euroopan unionin jäsenvaltioita kohtaan - liittyvä Euroopan sosialistiryhmän vastalause, jonka tavoitteena on korvata tämä kohta "Länsi-Sahara" -nimisellä kohdalla, ja käsitellä Kiinan tilannetta ihmisoikeuksia koskevan kohdan yhteydessä.
Jos kenelläkään ei ole kysyttävää, alistan tämän ehdotuksen äänestykseen.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, kun nyt käsittelemme kahdeksatta ihmisoikeuksiin liittyvää aihetta, ihmettelen, voimmeko vielä tehdä niin. Tiedän, että De Vries ja muut täällä parlamentissa puuttuvat aina asiaan, mikäli aiheita on enemmän kuin viisi, ja haluaisin tietää, onko tämä työjärjestyksen mukaista.

Puhemies
En ymmärrä. Tätä kohtaa ei lisätä esityslistalle. Ilmaisin ehkä itseäni huonosti. Ehdotuksen tarkoituksena on korvata Kiinaa koskeva kohta Länsi-Saharaa koskevalla kohdalla ja lisätä ihmisoikeuksia koskeva alakohta, jossa itse asiassa käsitellään Kiinaa. Näin olemme tehneet eräiden muiden kohtien yhteydessä. Vakuutan teille, että työjärjestyksen osalta kaikki on täysin kunnossa. Tarkastin tämän, ennen kuin alistin tämän kohdan äänestykseen.
(Parlamentti hylkäsi vastalauseen.)

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, en ilmaissut itseäni luultavasti selvästi, mutta käsittelemme tänään seitsemää ihmisoikeusaihetta viiden sijasta. Mielestäni meillä on sopimus, jossa on vahvistettu, että kohtia on vain viisi. Me otamme joka kerta enemmän kohtia esityslistalle kohtaan ihmisoikeudet ja se merkitsee sitä, ettei enää voida puhua vakavasta keskustelusta.

Puhemies
Tästä kohdasta ei keskustella. Puhemieskonferenssi voisi nimittäin mielestäni käsitellä tätä asiaa ennen seuraavaa istuntoa, jotta asiat voitaisiin sovittaa yhteen.

Cox
Arvoisa rouva puhemies, haluan selvittää erään väärinkäsityksen. Otsikon Kiina alle merkityssä kohdassa 5 vaaditaan itse asiassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden poliittista solidaarisuutta niitä valtioita kohtaan, joita uhkaavat Kiinan kostotoimet esimerkiksi kaupan alalla Genevessä järjestetyn YK: n ihmisoikeuskonferenssin johdosta. Kyse on Euroopan poliittisesta solidaarisuudesta sellaisia jäsenvaltioita kohtaan kuten esimerkiksi Tanska ja Alankomaat eikä tarkkaan ottaen lainkaan ihmisoikeuksista Kiinassa.

Puhemies
Tiedätte aivan hyvin, että vastalauseista ei keskustella, vaan niistä ainoastaan äänestetään. Äänestyksen jälkeen selvitätte kuitenkin nyt tätä asiaa, ja minun on vaikea seurata teitä. Olin ajatellut, että kyse olisi ehkä esityslistaan liittyvästä ehdotuksesta, mutta näin ei ollut.

Päätös kiireellisen menettelyn noudattamisesta
Von Wogau
Arvoisa rouva puhemies, kyseessä on erittäin tärkeä komission ehdotus. Me olemme aloittaneet työn valiokunnassa, mutta emme ehdi saada sitä valmiiksi toukokuun toiseen istuntoon mennessä. Varhaisin mahdollinen ajankohta on kesäkuun ensimmäinen istunto. Me siis päätämme työmme kesäkuun ensimmäiseen istuntoon mennessä. Tämän vuoksi ehdotan, että luovumme tästä kiireellisestä käsittelystä ja äänestämme sitä vastaan, ja sitoudumme käsittelemään asiaa kesäkuun ensimmäisessä istunnossa.
(Parlamentti hylkäsi kiireellisen menettelyn noudattamisen.)

Yhteinen turvallisuuspolitiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Tindemansin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0162/97), joka koskee Euroopan unionin yhteiseen turvallisuuspolitiikkaan liittyvien näkymien kehittämistä.
Ennen kuin annan puheenvuoron Tindemansille, haluaisin vain ilmaista pahoitteluni siitä, että neuvoston ei mielestään tarvitse osallistua tähän erittäin tärkeään keskusteluun. Halusin vain sanoa tämän.

Tindemans
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuuluisaksi tulleessa Maastrichtin kokouksessa päätettiin, että Euroopan unioni, jonka nimen se sai tuolloin, kehittäisi itselleen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan. Turvallisuuspolitiikan, josta voisi kehittyä yhteinen puolustuspolitiikka ja jopa yhteinen puolustus. Näin sanotaan asiakirjoissa. Kuulun niihin ihmisiin, enkä varmasti ole ainoa ja uskon, että suurin osa tämän parlamentin jäsenistä myös kuuluu niihin, jotka ovat vakuuttuneita siitä, että kun valtioiden päämiehet ja hallitusjohtajat kokoontuvat niin tärkeään huippukokoukseen kuin Maastrichtin kokous ja päättävät siellä tällaisesta ja tekevät sen tunnetuksi maailmalla, niin meidän on otettava sellainen päätös vakavasti. Että he tarkoittavat, mitä ovat päättäneet ja kuuluttaneet, ja tietävät, mitä se merkitsee. Lähden tästä olettamuksesta. Asia on päätetty Maastrichtissa ja kysymys kuuluu nyt: kuinka asia hoidetaan?
Olen välttänyt tämän aiheen käsittelyssä puhumista sen institutionaalisista puolista niin pitkälle kuin mahdollista. Niitä, kuten me kaikki odotamme, käsitellään nimittäin hallitusten välisessä konferenssissa, HVK: ssa, jonka järjestämisestä myös ilmoitettiin Maastrichtissa ja jossa oli tarkoitus käsitellä ongelmia, joita ei ollut muotoiltu oikein tai jotka oli muotoiltu epätäydellisesti tai ei lainkaan.
Parlamentin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunta oli sitä mieltä, että meidän suorilla vaaleilla valittuina kansanedustajina pitäisi antaa äänemme kuulua tällaisten tärkeiden asioiden kuin turvallisuuden ja puolustuksen ollessa kyseessä. Mehän tulkitsemme sitä, mikä meidän mielestämme on hyväksi kansoillemme, mikä on korvaamatonta, turvallisuus, joka elää hyvin voimakkaana väestön keskuudessa, tällä hetkellä etenkin sisäinen turvallisuus ja me yritimme muotoilla käsityksemme asiasta.
Mietintö, jota käsiteltiin ulkoasiain valiokunnassa, on niin sanottu mietintöaloite. Se ei ole vastaus komission tai neuvoston teksteihin, kuten esimerkiksi aseteollisuutta käsittelevä Titleyn mietintö, jota myös käsittelemme tänä aamupäivänä. Se on vastaus komission tekstiin. Tässä ulkoasiain valiokunta itse haluaa kehitellä joitakin turvallisuuteen liittyviä ajatuksia. Olimme ulkoasiain valiokunnassa yksimielisiä siitä, että teemme tällä hetkellä erottelun turvallisuuden ja puolustuksen välillä ja että tulemme laatimaan tulevaisuudessa toisen mietinnön, mutta nyt aluksi omistamme ensimmäisen osan turvallisuudelle ja HVK: n päätyttyä, jolloin tiedämme, onko siellä tehty tärkeitä päätöksiä vai ei, tulemme laatimaan toisen osan, joka käsittelee puolustusta ja nämä kaksi yhdessä tulevat tuomaan parlamentin näkökannan esille.
Uskokaa minua, asia on tärkeä, tässä kuuluu parlamentin ääni sellaisissa arkaluontoisissa, mutta tärkeissä asioissa, kuten turvallisuus ja puolustus, jota tullaan käsittelemään myöhemmin. Tällä hetkellä kyseessä on turvallisuus. Olemme tehneet erottelun ja tänään on vuorossa ensimmäinen osa. Lissabonin huippukokouksessa, joka oli vuonna 1992, hallitusjohtajat ja Ranskan presidentti yrittivät jo sanoa jotakin turvallisuudesta. Me koimme sen kuitenkin velvollisuudeksemme valiokunnassa ja myös turvallisuutta ja aseistariisuntaa käsittelevä alivaliokunta on tehnyt hyvää työtä. Olemme vierailleet NATO: n ja Länsi-Euroopan unionin päämajoissa ja Euroopan neuvostossa. Emme ole oikeastaan jättäneet mitään huomiotta. Ajattelimme, että meidän oli aika määritellä paremmin se, mikä merkitsee turvallisuutta meille ja me toivomme, että neuvosto ja huippukokous ja HVK tulevat kiinnittämään enemmän huomiota siihen, mitä me ymmärrämme turvallisuudella. Olemme keskittyneet ulkoiseen ja sisäiseen turvallisuuteen. Sisäiseen turvallisuuteen käytettiin vähemmän aikaa, vaikka se onkin tärkeä. Me kaikki tiedämme, että jäsenvaltioiden väestön keskuudessa vallitsee tällä hetkellä jonkinlainen pelko turvallisuuden suhteen, mutta koska tätä käsitellään HVK: ssa ja koska on ollut puhetta siitä, että nämä asiat, sisäinen turvallisuus, otettaisiin erityiseen pilariin tulevassa rakenneuudistuksessa, ajattelimme, ettemme keskity siihen tällä hetkellä niin paljon kuin ulkoiseen turvallisuuteen. Eli siihen, mitä me parlamenttina voimme tuoda esille siitä.
Hyvät kollegat, on selvää, ettei turvallisuus ole vain sotilaallista. Sen me kaikki tiedämme. On selvää, että turvallisuus liittyy myös elinehtoihin, työllisyyteen, kansanterveyteen, kurjuuden vastaiseen taisteluun, työttömyyden vastaiseen taisteluun ja niin edelleen. Olemme todenneet tämän, mutta emme saa unohtaa käsitellessämme tätä, että koko Euroopan unioni on oikeastaan tarkoitettu hyvinvoinnin lisäämiseen ja rauhan aikaansaamiseen. Miksi Euroopan hiili- ja teräsyhteisö perustettiin, ellei muun muassa siksi, ettei Länsi-Euroopassa enää koskaan syttyisi sotaa ja että noudatettaisiin rauhanpolitiikkaa ja Euroopan rakenne muuttuisi. Siis kaikki, mitä Euroopassa teemme, pyrkii rauhaan, turvallisuuteen ja hyvinvoinnin lisäämiseen. Muistelkaa valkoista kirjaa työttömyydestä ja uudesta taloudellisesta kasvusta, kaikki mitä teemme eri valiokunnissa suuntautuu siihen, että luotaisiin mahdollisimman paljon ihanteellisia mahdollisuuksia, mutta kun puhutaan turvallisuuskysymyksestä kansainvälisissä puitteissa, ulkoisesti, siihen liittyy myös sotilaallinen puoli.
Hyvät ystävät, asiahan on niin, että me kaikki häpeämme sitä, ettei Euroopan unioni ole osallistunut Balkanin konfliktin ratkaisuun ja että Yhdysvaltojen on pitänyt puuttua asioihin rauhan aikaansaamiseksi ja sopimusten allekirjoittamiseksi. Emmekö häpeä sitä - tulemme keskustelemaan asiasta tänään -, mitä Keski-Afrikassa tapahtuu? Miten Euroopan unioni suhtautuu tähän? Missä on Euroopan unionin politiikka? Mielestäni on tullut selväksi, että mikään vakava ulkopolitiikka ei voi onnistua tässä maailmassa, ellei sen takana ole sotilaallista mahtia. En sano tätä mielelläni, mutta se on tämän hetken todellisuus.
Me muodostamme suuren taloudellisen mahdin maailmassa ja toivomme, että se vielä kasvaa, ja kun laajentuminen on tapahtunut, tulee vielä tärkeämmäksi. Olisi pelkurimaista, ellemme voisi tai uskaltaisi ottaa minkäänlaista kansainvälistä vastuuta, ellei meillä olisi yhteistä ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa. Tämä on siis sen mietinnön sisältö, jonka laatimiseen ulkoasiain valiokunta ja turvallisuutta ja aseistariisuntaa käsittelevä alivaliokunta ovat käyttäneet paljon aikaa.
Teemme joukon hyvin vakavasti otettavia esityksiä. Toivomme saavuttavamme niillä sen tason, että neuvosto ja Eurooppa-neuvosto ovat pakotettuja ottamaan huomioon parlamentin, tämän kansanedustuslaitoksen, äänen, jotta neuvoston ja parlamentin välille voi syntyä vuoropuhelu parhaan politiikan harjoittamiseksi tällä alueella.
Arvoisa puhemies, mikäli otamme kannan, joka pakottaa neuvoston, vaikka se ei olekaan tänään läsnä, ottamaan tekstimme huomioon, autamme parlamentin merkityksen, vakavuuden ja arvostuksen kohoamista. Se merkitsee sitä, että olemme onnistuneet erittäin arkaluontoisten ja vaikeiden asioiden suhteen, myönnän sen, laatimaan tekstin, jota ei enää voida jättää huomiotta. Ei ole kysymys tekstin hyväksymisestä tai hylkäämisestä, vaan siitä, että parlamentin ääni kuuluu näinä aikoina, jolloin tulee selväksi, mitä mieltä me olemme turvallisuudesta ja sitten voimme tutkia sitä, miten asiaa voidaan kehittää tulevaisuudessa. En voi painottaa tätä tarpeeksi: asia on erittäin tärkeä. Myös parlamentin maine voi kasvaa tämän keskustelun seurauksena.

Puhemies
Kiitoksia, herra Tindemans. Puheenvuoroanne arvostettiin varmasti suuresti mutta toivon, että ryhmät kertoisivat vastaisuudessa jäsenilleen selkeästi heille varatuista puheajoista. Tindemans ei selvästikään tiennyt, että hänellä oli vain kuusi minuuttia aikaa. Hän puhui paljon kauemmin enkä keskeyttänyt häntä, koska käsitykseni mukaan hän ei tiennyt asiasta.

Wiersma
Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että keskustelemme tänä aamuna tärkeästä aiheesta, jolla on tai pitäisi olla keskeinen asema hallitusten välisessä konferenssissa. Puhumme turvallisuudesta ja siitä roolista, joka Euroopan unionilla pitäisi olla siinä.
Ryhmäni mielestä on tärkeää painottaa sitä, että turvallisuus ei merkitse meille vain turvallisuuspolitiikan sotilaallisen sisällön hyvää järjestämistä. Meille turvallisuus on laaja käsite, jonka yhteydessä puhumme taloudellisista välineistä, ympäristövälineistä, konfliktien ehkäisystä, rauhanturvaamisesta ja muista vastaavista. Meille turvallisuus ei siis merkitse sitä, mitä sillä alun perin ymmärrettiin, eli sotilaallista turvallisuutta. Tämä on mielestäni tärkeää siinä lähestymistavassa, jonka me ryhmänä olemme valinneet. Olemme tyytyväisiä siihen, että Tindemansin mietinnössä painotetaan etupäässä myös turvallisuuspolitiikkaa, eikä toiseen pilariin kuuluvaa Euroopan unionin puolustuspolitiikkaa. Tämä on mielestämme erittäin tärkeää. Haluamme keskittyä keskustelussa turvallisuuspolitiikkaan laajemmassa merkityksessä, Euroopan unionin ollessa kysymyksessä niin sanottuihin Petersbergin julistuksessa mainittuihin tehtäviin. Mielestämme Euroopan unionin pitäisi varustaa itsensä mahdollisuudella itsenäiseen toimintaan, sellaiseen kuten NATO: n johdolla Bosniassa suoritettu toiminta ja unioni tarvitsee sitä varten lisää välineitä. Painotamme tässä yhteydessä, että on luonnollisesti parempi pyrkiä kehittämään ehkäiseviä välineitä tämän turvallisuuspolitiikan puitteissa, mutta ellei ennaltaehkäisy onnistu, unionin on pystyttävä toteuttamaan itsenäisesti Petersbergin tehtäviä eli rauhanturva- ja rauhaa säilyttäviä tehtäviä. Tämä on ryhmämme panos ja tätä on minun ja meidän mielestämme painotettava nyt käymässämme keskustelussa. Olemme vähemmässä määrin valmiita keskustelemaan nyt siitä, mitä puolustuspolitiikka tai yhteinen puolustuspolitiikka merkitsisi unionille tulevaisuudessa. Emme vältä tätä keskustelua, mutta meidän mielestämme nyt on keskityttävä niin sanottuihin Petersbergin tehtäviin, etenkin siitä käytännön syystä, että Euroopan unioni ei ole onnistunut viime vuosina toteuttamaan voimakasta politiikkaa. Kun unioni kuitenkin saa oikeat välineet, toivomme, että se myös voisi käyttää niitä ja että se pystyisi näyttämään kansalaisille, että turvallisuuspolitiikan alueella on saatu aikaan edistystä. Ja kun edistystä on tapahtunut, on aika puhua siitä, kuinka jatkossa menetellään. Mielestäni meidän on kuitenkin ensin tehtävä omien tukijoukkojemme, oman väestömme keskuudessa enemmän luottamusta herättävä vaikutus Euroopan unionin kyvyistä Petersbergin tehtävien suhteen.
Ryhmäni on esittänyt joukon tarkistuksia. Haluan mainita etenkin kaksi meille tärkeää. Tindemansin mietinnössä jätetään mahdollisuus siihen, että Euroopan unioni toteuttaisi itsenäisesti, ilman YK: n tai ETYJ: n mandaattia, Petersbergin tehtäviä. Vastustamme tätä. Toiseksi mietinnössä on päätöksentekoa käsittelevä kohta, jossa esitetään, että neuvoston enemmistö voisi hyväksyä sellaiset tärkeät asiat kuin Petersbergin tehtävät, eli asiat, joihin liittyy sotilaallinen puoli. Vastustamme myös tätä. Muuten arvostamme kuitenkin suuresti Tindemansin viime vuosina tekemää työtä tämän mietinnön aikaansaamiseksi.

Cushnahan
Arvoisa rouva puhemies, haluaisin ensinnäkin onnitella esittelijää, Leo Tindemansia. Meidän tulisi tutustua tarkkaan hänen nimissään olevaan mietintöön. Hänellä on monivuotinen kokemus korkean tason politiikasta eurooppalaisissa kysymyksissä ja siksi hänen näkemyksensä on erityisen tärkeä.
Hänen mietintönsä on kattava ja siksi tärkeä panos keskusteluun EU: n turvallisuuspolitiikan kehittämisestä Maastrichtin sopimuksen mukaisesti ja kaikkien jäsenvaltioiden hallitusten tuolloin hyväksymällä tavalla.
Käytettävissäni olevan lyhyen ajan puitteissa haluan keskittyä hänen 6 kohdassa tekemäänsä ehdotukseen, jonka mukaan meidän tulisi tutkia rauhanturvaamis- ja palauttamistehtävistä vastaavan sotilaista ja poliiseista koostuvan yksikön perustamisen tarkoituksenmukaisuutta.
Yhdistyneiden kansakuntien rooli konflikteissa eri puolilla maailmaa antaa meille useita esimerkkejä, joista voimme oppia ja joiden pohjalta voimme lähteä määrittämään EU: n roolia rauhanturvaajana. Esimerkiksi 1960-luvulla Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvajoukot valvoivat Belgian Kongossa (nykyinen Zaire) rauhaa, joka saattoi olla epävarma, mutta kuitenkin tärkeä. UNIFIL varmisti Etelä-Libanoniin vakaat olot kymmenien vuosien ajaksi huolimatta kauhistuttavasta sisällissodasta, josta maa on kärsinyt aivan viime aikoihin asti. Myös UNFICYP oli menestys, samoin kuin YK-joukkojen operaatio, jolla edistettiin ja valvottiin Iranin ja Irakin välisen sodan loppumista.
Kaikissa näissä tapauksissa konflikti loppui yleensä YK: n omien toimien ansiosta ja seurauksena oli jonkinlainen rauha. YK: n rauhanturvajoukkojen arvovalta ja menestys ei perustunut niinkään niiden tulivoimaan vaan YK: n moraaliseen vaikutusvaltaan, joka puolestaan perustui konfliktin osapuolten hyväksymään YK: n poliittiseen puolueettomuuteen ja sen aitoon haluun turvata rauha.
Muistan suoralta kädeltä vain yhden tapauksen, jossa YK on siirtynyt rauhanturvaajan roolista operaatioon, joka sisältää rauhaanpakottamiseen liittyviä toimia, ja se tapahtui Sudanissa useita vuosia sitten ja oli kaikesta päätellen kovaonninen ja epäonnistunut väliintulo.
Tämä kokemus nostaa esiin yhden EU: n perusongelman: olisiko sen sotilaista ja poliiseista koostuvan joukon operaatioiden tarkoituksena ainoastaan rauhanturvaaminen, vai tulisiko sen pystyä myös rauhaanpakottamisoperaatioihin? EU: n kaltaisen yhteisön, joka pyrkii asianmukaisesti ja oikeutetusti maailmanvallaksi, ei sovi olla hyväntahtoisen neutraali YK: n tyyliin. Älkäämme unohtako esimerkiksi Balkanin alueen viimeaikaisia selkkauksia, joiden yhteydessä kyvyttömyytemme herätti arvostelua.
Entä mikä EU: n rooli olisi tai mikä sen tulisi olla, jos jokin meille tärkeä intressi, kuten esimerkiksi energiavaramme tai televiestintäyhteytemme, olisivat uhattuina?
Nämä ovat kysymyksiä, joihin meidän on puututtava. Juuri tästä syystä joukkojen tarkoituksenmukaisuutta koskeva tutkimus, joka tutkisi edellä mainitun roolin ulottuvuuksia, olisi erittäin tärkeä. Se ei saa kuitenkaan juuttua keskusteluihin institutionaalisista näkökohdista, jotka koskevat esimerkiksi NATOn ja WEU: n välisiä suhteita tai joidenkin jäsenvaltioiden turvallisuusvelvoitteisiin liittyviä kansallisia idiosynkrasioita. Mainitunlaisen tutkimuksen päämääränä tulee olla EU: n perusperiaatteiden selvittäminen - politiikan täytäntöönpanon logistiikkaa voidaan käsitellä myöhemmin.

Carrère d'Encausse
Rouva puhemies, arvoisat kollegat, Eurooppa on tulevaisuuden yhteisö. Tämä periaate on ollut miltei puolen vuosisadan ajan kehityksemme perusta. Tähän vakaumukseen perustuu myös Maastrichtin sopimus, jossa sovittiin Euroopan unionin perustamisesta ja asetettiin sen tavoitteeksi Euroopan kansainvälisen identiteetin määrittäminen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan, sekä yhteisen puolustuspolitiikan toteuttaminen.
Tindemansin pätevyys ja tieto ovat tällä alalla vertaansa vailla, ja hän on pyrkinyt laatimaan yleiskuvan YUTP: n uusista näkymistä. Hän totesi, että on ennenaikaista pyrkiä kehittämään suuren enemmistön hyväksymä asiakirja, jollaista tämä tärkeä asia edellyttää. Kansalliset näkökohdat ja etenkin perinteisestä puolueettomuudestaan kiinnipitävien uusien jäsenvaltioiden epäröinti ovat jonkin verran hidastaneet mahdollisen yhteisen turvallisuuspolitiikan suunnittelua. Tindemans on kannattanut tämän asian tarkastelua edelleen tulevaisuudessa, koska hän on kasvanut sellaisessa valtiossa, joka on valloitettu aina sen julistauduttua puolueettomaksi; esittelijä ei ole kuitenkaan menettänyt toivoaan voittaa puolelleen epäröivien kannatus, ja hän on toistaiseksi päättänyt keskittyä YUTP: n turvallisuuteen liittyviin osa-alueisiin.
Tindemansin erinomaisesta mietinnöstä voidaan havaita, että yhteinen turvallisuuspolitiikka on vielä lapsenkengissään. Jokainen kansainvälinen kriisi osoittaa unionin kykenemättömyyden. Olemme saaneet aikaan ainoastaan humanitaarisia tehtäviä koskevia päätöksiä ja toisinaan pystyneet saattamaan ne päätökseen, mutta unionin ulkopolitiikkaa ei voi eikä saa jättää tähän. Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto määritti jo vuonna 1992 ne YUTP: aan liittyvät alat, joilla voitiin päättää - ja oli päätettävä - tarpeen vaatiessa yhteisestä toiminnasta. Tässä suhteessa lopputulos tuottaa pettymyksen. Käsite on selvästi yhä edelleen liian abstrakti, ja Tindemans ansaitsee onnittelut siitä, että hän on tarjonnut meille turvallisuuskäsitteen, jossa erotetaan toisistaan sisäinen ja ulkoinen turvallisuus. Tämän uuden lähestymistavan ansiosta Euroopan kansalaiset ja hallitukset voivat ymmärtää paremmin yhteisesti päätettyjen toimenpiteiden etuja sisäisen turvallisuuden yhteydessä, kun voidaan taistella tehokkaammin huumeita, terrorismia, järjestäytynyttä rikollisuutta ja kaikenlaista laitonta kauppaa vastaan.
YUTP: n vaatimaton edistyminen on tosin valitettavaa, mutta on paradoksaalista, että me olemme kenties huhkineet liikaa. Ennen kaikkea meidän olisi nimittäin vakuutettava Euroopan kansat siitä, että yhteiset toimenpiteet ovat tehokkaita ja välttämättömiä. Eurooppa ei voi kehittyä ilman kansalaisten suostumusta ja tämä suostumus edellyttää jatkuvaa tiedon välittämistä. Lähiympäristön turvallisuuden avulla voidaan myös paremmin saada kansalaiset ymmärtämään, että unionin rajojen loukkaamattomuus on kaikkien yhteinen asia, jota on käsiteltävä vain yhdessä, ei koskaan yksin.
Jos jokin jäsenvaltio joutuisi jonakin päivänä uhatuksi, yhteisen turvallisuuden merkitys selkenisi välittömästi, ja näin ollen voitaisiin hyväksyä yhteiseen turvallisuuteen kiinteästi liittyvä yhteinen puolustus, jota ilman ei voisi olla olemassa mitään yhteistä ulkopolitiikkaa.
Tindemansin mietinnössä ja siihen sisältyvissä ehdotuksissa otetaan käyttöön dynaaminen turvallisuuden käsite. Tämän vuoksi kiitän häntä suuresti ja ilmoitan, että ryhmäni tukee häntä.

Goerens
Arvoisa puhemies, Tindemans ja myös Hélène Carrére d'Encausse totesivat aivan oikein, että on yhä vaikeampaa suunnitella edes hieman uskottavasti turvallisuuspoliittisia näkymiä, jos turvallisuuspolitiikan tavoitteista ei päästä yksimielisyyteen. Kollegamme Léo Tindemansin mietintö sisältää täydellisen kuvauksen tästä valitettavasta asiantilasta.
Tindemansin kertomuksen ensimmäinen versio erottui muista suorapuheisuutensa, rakentavien ehdotustensa ja visioidensa ansiosta. Komission käsiteltyä sitä jäljellä oli kuitenkin lievempi ja hieman arkaileva teksti, jossa heijastui selvästi houkutus noudattaa niin sanottuun pienimpään yhteiseen nimittäjään perustuvaa lähestymistapaa, jonka ilmeisesti myös parlamentti jakaa tulevaisuudessa muiden unionin toimielinten kanssa.
Näin menetellessään parlamentti on kieltänyt itseltään aseman poliittisena virikkeenantajana, joka on edelleen, ja kaikesta huolimatta vielä pitkään jatkossakin, sen tärkein yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvä tehtävä.
YUTP: n hahmottumista ja sisältöä hankaloittavien vaikeuksien ja poliittisten esteiden yksilöimisen ja niiden selkeän nimeämisen sijasta nämä esteet halutaan mieluummin kiertää. Halutaan omaksua harhakuva sisäisesti ja ulkoisesti rauhallisesta Euroopasta, jonka pitäisi kaiken kaikkiaan säästellä puolustukseen ja turvallisuuteen liittyviä ponnistelujaan.
Tuudittautumalla vaarallisiin harhaluuloihin emme pysty irrottautumaan amerikkalaisten liittolaistemme hyväntahtoisuudesta, liittolaisten, jotka edelleen puolustavat turvallisuuttamme. Merkittävää on, että eurooppalaisten vitkastelu alkaa hermostuttaa amerikkalaisia, koska Eurooppa ei todellakaan pysty muutoin kuin retorisesti irtautumaan USA: n tuesta.
Näin ollen yksi Tindemansin kertomuksen innovatiivisista ehdotuksista, nimittäin Petersberg-julistuksessa tarkoitettujen tehtävien sisällyttäminen perustamissopimukseen, saattaisi vääristää hieman esittelijän aikomuksia. Tosin on toivottavaa toteuttaa näitä tehtäviä yhteisen toiminnan muodossa ja laajentaa EU: n interventiomahdollisuuksia mutta koska valtiot kuitenkin selvästi epäröivät tämän asian suhteen, on hyvin mahdollista, että se, minkä pitäisi olla merkittävä läpimurto ei olekaan muuta kuin suojapeite, joka loppujen lopuksi paljastaa päättämättömyytemme.

Carnero González
Arvoisa rouva puhemies, ryhdymme keskustelemaan Tindemansin mietinnöstä erityisen merkittävässä käänteentekevässä tilanteessa, jossa risteilee meidän unionimme turvallisuutta koskevia kysymyksiä.
Toisaalta on käynnissä hallitusten välinen konferenssi, joka tässä asiassa etenee kilpikonnan askelin, mutta ennen kaikkea lähestyy kiihtyvällä vauhdilla NATOn huippukokous, joka tulee laajentamaan maantieteellisesti ja vahvistamaan toiminnallisesti tätä järjestöä. Johtopäätös on selvä, jos HVK jättää unionin turvallisuusasiat edelleen poliittisen kääpiön asemaan, NATO lakkaa kyselemästä meidän maanosamme ja Euroopan unioniin kuuluvan maantieteellisen alueen turvallisuuspolitiikkaan kuuluvista asioista kokonaan. Luulen, että tämä on vastoin maittemme yleistä mielipidettä, mutta se on tietenkin myös vastoin meidän omia etujamme.
Emme voi uskoa maanosamme turvallisuutta kylmän sodan jälkeen NATOn kaltaisen järjestön haltuun, joka on saanut siitä alkunsa, jota hallitsee Yhdysvaltojen kaltainen alueen ulkopuolinen voima, ja joka lisäksi perustaa yhä edelleen kaiken toimintansa vanhentuneeseen käsitteeseen ydinpelotteesta.
NATOn eurooppalainen turvallisuus- ja puolustusidentiteetti ei ole mahdollinen. Tuon identiteetin pitäisi olla olemassa unionin sisällä. Sellaisen unionin, joka todella kykenee ymmärtämään, että turvallisuus ei ole sotilaallinen käsite, vaan sen pitää olla globaalinen ja perustua luottamusta lisääviin toimenpiteisiin sekä ennalta ehkäiseviin diplomaattisin toimiin.
Euroopan unionin pitäisi panostaa uuteen yleiseurooppalaiseen turvallisuusmalliin, joka seuraisi ETYJ: n kehitystä, muotoillen uudelleen sen päätöksentekoprosessin ja lisäten sen suorituskykyä ja keinoja, sekä yhdenmukaistaa unionin jäsenvaltioiden sotilasvoimia, tavoitteenaan saattaa päätökseen Petersbergin tapaisia tehtäviä - kylläkin aina itse Yhdistyneitten kansakuntien tai ETYJ: n pyynnöstä.
Ilman YUTP: tä ei ole poliittista unionia ja päinvastoin. Tämä asia pitäisi ymmärtää neuvostossa, jonka edustaja ei luonnollisestikaan ole ollut täällä.

Schroedter
Ensimmäinen luonnoksenne, herra Tindemans, jossa te vaaditte Euroopan unionin puolustusidentiteettiä, sai erittäin ankaraa kritiikkiä valiokunnalta. Varsinaisena tehtävänä oli kehitellä turvallisuussuunnitelma kaikille Euroopan kansalaisille. Euroopan on pysyttävä siviilimahtina. Tehän rakennatte jälleen eurooppalaista linnoitusta ja olette mietinnössänne ymmärtäneet puolustuksen Euroopan unionin jäsenten erityisten etujen puolustamiseksi, nimittäin varojen sekä vesi- ja liikenneväylien puolustamiseksi.
Rakennatteko te tässä kenties uutta pohjoisen ja etelän välistä rintamaa? Euroopasta, rauhan Euroopasta, jona se perustettiin, oikeuden ja vapauden Euroopasta, siviili-Euroopasta pitäisi tehdä sotilasliitto! Näin sanoo mietintö. Te sanotte joissakin kohdissa yksiselitteisesti, että päämääränä on puolustusidentiteetti. WEU: n kolmivaiheisen integraation avulla tulisi saavuttaa se, että WEU, joka raukeaa itsestään ensi vuonna, saa uuden elämän, ja että sen itsenäiset interventiotehtävät otetaan huomioon.
Me, nuori sukupolvi, emme halua kuitenkaan takaisin perinteiseen vanhanaikaiseen järjestelmään, jossa turvallisuus merkitsee ainoastaan omaa turvallisuutta. Olemme jo kauan sitten havainneet, että diktatuurit voidaan voittaa myös rauhanomaisin keinoin. Lisäksi Euroopassa on turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö, joka on kehittänyt keinoja muurien murtamiseksi, niin että uhkaukset eivät ole ylipäätään enää tarpeellisia. Yhteinen kattava 2000luvun turvallisuusmalli ei puhu sisäisen ja ulkoisen turvallisuuden erottamisesta, vaan turvallisuudesta, joka on jakamaton, turvallisuudesta, joka haluaa taistella uhkia vastaan siellä, missä niitä todella on, nimittäin talous-, sosiaali- ja kehitysyhteistyön aloilla.
Siviilikeinojen kirjoa on välttämättä kehitettävä. Euroopan siviilirauhanjoukot on Euroopan unionin merkittävä hanke tässä asiayhteydessä. Se tarvitsee meidän voimavarojamme, poliittisia, taloudellisia ja myös materiaalisia voimavarojamme.

Dupuis
Rouva puhemies, olen samaa mieltä kuin edelliset puhujat, ja haluan myös onnitella esittelijää hyvästä mietinnöstä. Olen kuitenkin Goerensin kanssa samaa mieltä siitä, että tiettyjä ehdollisia asioita olisi voitu välttää. Uskon, että parlamentin enemmistö kannattaa näiden muutamien siellä täällä esiintyvien ehdollisten näkökohtien poistamista.
Haluaisin sanoa etenkin kaksi asiaa. Ensiksi, kyse ei ole moitteista, vaan pikemminkin sosialisteille ja Wiersmalle suunnatusta vetoomuksesta. Petersberg-julistuksen mukaisten tehtävien toteuttamiselle on tarjottava keinot eikä mielestäni toimenpiteistä päätettäessä voida edellyttää neuvoston yksimielisyyttä, jos todella halutaan, että Eurooppa pystyy takaamaan tällaisen toiminnan toteuttamisen.
Toinen huomautus on tarkoitettu vihreälle ryhmälle. Mielestäni rauhanturvaamistoimenpiteitä ei selvästikään voida toteuttaa pelkästään siviilijoukkojen avulla. Bosnian ja Ruandan kokemukset ovat osoittaneet tämän. Tällaisten tehtävien varmistamiseksi sotilasjoukot ja siviilijoukot olisi yhdistettävä, koska pelkät siviilijoukot eivät varmasti yksinään pysty toteuttamaan tällaisia toimia.
Haluaisin kiinnittää komission jäsenen huomion 6 kohtaan, jossa kehotetaan komissiota ja neuvostoa tarkastelemaan mahdollisuutta luoda eurooppalaiset joukot, joiden tehtävänä olisi rauhan säilyttäminen ja sen palauttaminen. Toivon, että komissio selvittäisi meille tähän kohtaan liittyviä asioita. Mielestäni tämä on yksi edellytys Euroopan väliintulolle, toisin kuin äskettäin tapahtui taas Albanian kriisin yhteydessä, jolloin Eurooppa ei pystynyt toimimaan Euroopan unionin ominaisuudessa, vaan siirsi jäsenvaltioilleen vastuun kriisitoimenpiteistä. Myös Euroopan tasolla olisi oltava tällaisen kriisin hallintakeinoja - joista luonnollisesti päätettäisiin neuvostossa enemmistöäänestyksellä.
Jos komissio selvittäisi meille tätä asiaa, pääsisimme mielestäni melkoisesti eteenpäin. Toivon sosialistien ymmärtävän, että jos institutionaalisia keinoja ja enemmistöpäätöksiä ei sovelleta, havaitsemme olevamme taas nykyisenkaltaisessa tilanteessa, eli huomaamme Euroopan olevan kykenemätön tekemään yhtään mitään.

De Gaulle
Rouva puhemies, kun Neuvostoliitto on nyt hajonnut, Yhdysvaltojen suhteellinen merkitys vähentynyt ja Saksan valta lisääntynyt, Euroopan puolustus ja aseistus eivät vastaa nykypäivän todellisuutta.
Puolustus on osoitus kansallisesta suvereniteetista, eikä sitä voida jakaa. Aina on tietysti olemassa ranskalaisia johtohenkilöitä, jotka pyrkyryytensä tai turhamaisuutensa vuoksi yrittävät saada Ranskan ja sen teollisuuden tielle, jonka he syvällä sisimmässään tietävät pitkällä aikavälillä olevan ristiriidassa Ranskan kansan etujen kanssa. Ranskalaiset eivät kuitenkaan ole herkkäuskoisia, ja heidän mielestään tiettyjen tahojen, hinnalla millä hyvänsä, puolustama Euroopan liittovaltio on heille uhka.
Arvoisat kollegat, tiedän lisäksi, että esittelijät Tindemans ja Titley toivovat Ranskan, maailman toiseksi suurimman aseteollisuuden omaavan valtion, joka pystyy valmistamaan kaikenlaisia sotatarvikkeita, myöntyvän yleisluontoisiin kumppanuussopimuksiin, jotka eivät hyödytä sitä kustannusten tai laadun kannalta millään tavalla.
Euroopan yhteistyöstä on lisäksi olemassa kuvaavia esimerkkejä, kuten sekamateriaalit, ylitetyt määrärahat tai mitätöidyt tuotesarjat.
Kun kenraali De Gaulle palasi valtaan vuonna 1958, Yhdysvaltojen teollisuus oli ylivoimaisesti Ranskan sotatarviketeollisuutta voimakkaampi. Ranska on kuitenkin yksinään toteuttanut useita aseistautumisohjelmia tunnetulla menestyksellä.
Presidentit Pompidou, Giscad-d'Estaing ja Mitterrand ovat jatkaneet tällaista politiikkaa. Miksi Chirac luopuisi siitä?

Muscardini
Arvoisa puhemies, en tiedä, voimmeko tyydytyksellä hyväksyä tietoista päätöstä rajoittaa mietintö koskemaan ainoastaan yhteiseen turvallisuuspolitiikkaan liittyviä näkökohtia ja olla käsittelemättä samalla puolustuspolitiikan kysymystä, varsinkin kun Bosniasta viime aikoina saamamme kokemukset - kuten myös Albanian tämänhetkinen tilanne - osoittavat, että me tarvitsemme yhteistä ulkopolitiikkaa ja että meidän on nyt viipymättä määriteltävä yhteinen puolustuspolitiikkamme.
Kuten tiedämme, toista ei voida erottaa toisesta. Esittelijän valitsema menetelmä edustaa kuitenkin myönteistä näkökulmaa, ja sen avulla voidaan hahmotella se, mitä institutionaalisten asioiden valiokunnan kollegani nimittävät " unionin turvallisuuden olennaisimmaksi osaksi" , eli tietyt perustakuut, joiden perusteella unioni voi olla ja esiintyä oikeudellisena järjestyksenä, joka elää ja kehittyy vapaissa olosuhteissa, ja vahvistaa identiteettiään kansainvälisellä näyttämöllä.
Meidän on kuitenkin oltava tietoisia siitä, että yhteinen turvallisuuspolitiikka ei sinällään vielä riitä suojaamaan Euroopan unionia kaikilta uhilta. Oman puolustuksen kysymystä on siis tarkasteltava kutsumalla mahdollisimman pian kokoon vastaavan tapainen konferenssi kuin se, joka pidettiin Messinassa vuonna 1995, ja sen tavoitteena olisi määritellä Länsi-Euroopan unionin ja Euroopan unionin asteittaisesta yhteensulauttamisesta yhteisessä turvallisuuspolitiikassa. Euroopan unionin mahdollisuus päättää humanitaarisista ja pelastustehtävistä, rauhan turvaamisesta ja WEU: n hallinnosta on otettava Maastrictin sopimukseen kirjatun turvallisuus- ja puolustuspolitiikan ensisijaiseksi ja tärkeimmäksi ilmaisuksi.
Niin monen kollega Tindemansin mietinnöstä lainattujen kohtien joukossa on olemassa vielä yksi kohta, jossa ei mainita unionin sisäistä turvallisuutta koskevaa lukua: kyse on unionista eroamista ajavista väkivaltaisista tai eiväkivaltaisista ryhmistä, jotka aiheuttavat epävakautta ja hajaannusta vaikeuttaen yhteiskunnan kehityksen ohjaamista demokraattiseen suuntaan. Euroopalta, joka rajoittuisi ainostaan tehottomiin eroamispyrkimyksiin, puuttuisi varmasti tarvittava uskottavuus toimia siinä vakauttajan roolissa, joka sille on annettava.
Eroamista ajavien ryhmien vaikutusvallan ulottuminen valtiolliselle tasolle uhkaisi sisäistä turvallisuutta, koska se perustuu itsekkäälle paikalliselle eduntavoittelulle ja itse asiassa etniselle erottelulle. Euroopan unionin on siis ryhdyttävä toimiin näiden riskien osalta ja tehtävä työtä, jotta poliittisen unionin piirissä voitaisiin turvata sellaisten autonomioiden ja toissijaisuuden säilyminen, joissa tunnustetaan tietyt erot mutta joissa taataan kuuluminen sisäiseen turvallisuusjärjestelmään luovuttamattomana oikeutena unionin ja sen kansojen kehityksen ja valtioiden yhtenäisyyden turvaamiseksi.

Theorin
Rouva puhemies! Tämä mietintö on selvästi parempi kuin ne ehdotukset, joista useaan otteeseen on keskusteltu valiokunnassa. Jäljelle on kuitenkin jäänyt ehdotuksia, jotka eivät ole hyväksyttävissä. Ruotsi on yhdessä Suomen kanssa tekemässään ehdotuksessa meneillään olevalle hallitusten väliselle konferenssille tehnyt selväksi kantansa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kysymykseen. Sodanaikaiseen puolueetomuuteen pyrkivänä liittoutumattomana valtiona Ruotsi ei voi hyväksyä kehitystä kohti yhteiseurooppalaista puolustusta, ei EU: n puitteissa eikä EU: n ja WEU: n organisaatioita yhdentämällä. Tästä ei vallitse mitään epäilyksiä. Ehdotusta konferenssista, joka keskustelisi yhteisestä puolustuspolitiikasta ja yhteisestä puolustuksesta, ei voida hyväksyä. EU: n ei pidä rakentaa kilpailevaa sotilaallisten operaatioiden organisaatiota Yhdistyneiden Kansakuntien rinnalle. EU: n turvallisuuspolitiikalla pitää tulevaisuudessa olla rooli konfliktien rauhanomaisen ratkaisun edistäjänä ja niiden varhaisen havaitsemisen instituutioiden rakentajana, niiden ratkaisijana poliittisin ja taloudellisin keinoin, rauhaa säilyttävien ja humanitaaristen operaatioiden toteuttajana sekä kriisinhallinnan hoitajana. Petersbergin julistuksen mukaisia tehtäviä tulisi voida suorittaa pelkästään YK: n tai ETYJ: n suorana mandaattina. Ei voida hyväksyä, että unioni toimisi itsenäisesti näiden järjestöjen muodostamien puitteiden ulkopuolella. Ehdotus yhteisistä eurooppalaisesta sotilas- ja siviilijoukoista on huonosti harkittu ja käytännössä mahdoton toteuttaa.
Tulevaisuuden turvallisuuspolitiikkaa on laajennettava perinteisestä painotuksestaan valtioiden sotilaallisesta turvallisuudesta käsittämään ihmisten turvallisuus ja planeetan turvallisuus. Yhteinen ja kaikenkattava turvallisuus rakentuu yhteistyölle, luottamuksen herättämiselle, avoimuudelle ja aseidenriisunnalle, ja se vaatii aivan muita välineitä kuin sotilaallisia. Konfliktien rauhanomaiseen ratkaisuun EU: n tulee kehittää laaja kirjo ehkäiseviä toimia varhaiseen varoittamiseen, konfliktinratkaisuun, välityksiin ja poliittiseen ja taloudelliseen tukeen, sen sijaan että juututtaisiin kylmän sodan sotilaallisiin ratkaisuihin.

Dimitrakopoulos
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella herra Tindemansia hänen työstään, joka esitetään erittäin merkittävällä hetkellä, koska siinä tehdään täsmällisiä ehdotuksia yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittämiseksi. Minäkin valitan sitä, että neuvosto on poissa keskustelusta. Jonkun sen jäsenistä olisi pitänyt olla läsnä kunnianosoituksena mietintöä ja parlamenttia kohtaan, varsinkin kun itse neuvosto on vastuussa monista vakavista epäonnistumisista turvallisuuspolitiikassa.
Herra Tindemansin mietinnössä on monia varsin merkittäviä kohtia. Ensimmäinen on sen laatimis- ja lähestymistapa. Se on nimittäin jaettu kahteen osaan, yleisiin periaatteisiin ja erityisosaan, jossa eritellään kriisipesäkkeinä olevia alueita, koska juuri ne uhkaavat tiettyyn pisteeseen asti Euroopan turvallisuutta.
Yleisistä periaatteista puheen ollen, haluan nostaa esiin kaksi niistä. Ensimmäinen on alueellisen koskemattomuuden käsite, joka on hyvin tärkeä ja se on luonnollisestikin käsitykseni mukaan yhteisen turvallisuuspolitiikan runko. Tässä tarvitsemme kuitenkin luovuutta ja kyvyn suunnata katseemme tulevaisuuteen, koska välineet, asejärjestelmät, jotka ovat alueellisen koskemattomuuden perusuhka, ovat kehittyneet ja pakottavat meidät muuttamaan tähänastisia perinteisiä käsityksiämme.
Toinen on ennaltaehkäisevän diplomatian käsite, joka on mielestäni mietinnön tärkein esitys, koska ennaltaehkäisy tarkoittaa sitä, että voidaan estää sellaiset epämiellyttävät tapahtumat, jotka kuvaavat nykyään kansainvälistä järjestelmää. Arvoisa puhemies, ennaltaehkäisy tarkoittaa menettelytapoja, tietojenvaihtoa, yhteydenpitoa sekä perehtymistä asioihin ja kaikkien kriisiin johtaneiden syiden erittelemistä ja selvittämistä, mitä ei luonnollisestikaan ole tähän mennessä tapahtunut - neuvostohan ei ole läsnä.
Toinen kohta on esitys ja johdanto ryhtymisestä luottamusta rakentaviin toimenpiteisiin, kuten on jo aikaisemmin tehty vaikeissa tilanteissa. Sillä voidaan vaikuttaa myönteisesti ilmenevien ongelmien selvittämiseen. Viimeinen kohta, arvoisa puhemies, on " alueelliset näkökohdat" . Balkan: Euroopan unionin epäonnistuminen. Välimeri ja Lähi-itä: toinen epäonnistuminen. Ei riitä, että nimitetään yhdessä yössä ja epäselvien prosessien jälkeen välittäjiä, meillä on oltava selkeitä esityksiä.

Caccavale
Arvoisa puhemies, myös minä haluan onnitella Tindemansia hänen erinomaisesta työstään, vaikka minullakin on joitakin varauksia sen suhteen, että työn sisältöä on lievennetty ja siihen on tehty monenlaisia muutoksia ulkoasiain valiokunnassa varsinkin siten, että mietinnöstä on tullut hieman epämääräinen, koska siinä käsitellään sekavasti useita kysymyksiä, kuten järjestäytynyt rikollisuus, prostituutio, talouslama ja rasismi. Se saa minut ymmälle.
On kuitenkin selvää, että kampaan alkaa jo tarttua takkuja. Hallitusten välinen konferenssi ei tuota toivomiamme tuloksia, ja vaikka Maastrichtin sopimukseen suunniteltiinkin niin paljon muutoksia, niiden joukkoon ei ole tosiasiassa mahtunut asianmukainen osuus yhteisestä turvallisuuspolitiikasta. On selvää, että ilman turvallisuuspolitiikkaa ei ole olemassa puolustuspolitiikkaa, ei yhteistä puolustusta eikä myöskään tulevaisuudessa yhteistä ulkopolitiikkaa. Näin ollen Eurooppa, joka voisi olla jättiläinen - ja joka osittain sitä onkin taloudellisella tasolla - on poliittinen kääpiö; meillä on 15 poliittista pikkukääpiötä eli 15 jäsenvaltiotamme, jotka kiistelevät itsekkäästi omista pikkuasioistaan ja joilla ei ole minkäänlaista merkitystä kansainvälisellä tasolla. Tästä syystä arvostan myös sitä, että Tindemans käsittelee tätä ongelmaa niin rajulla tavalla.
Tästä asiasta meillä on oltava selkeä näkemys ja meidän on päästävä eroon ristiriitaisuuksista. Konfliktien ehkäiseminen ja niiden rauhanomainen ratkaisu - peace keeping, peace making - ei voi olla vain retorista ajanvietettä. Kuinka monta kertaa tässä istuntosalissa on otettu puheeksi - käännän katseeni sosialistiryhmän kollegoihini, jotka ovat moneen kertaan saaneet hämmästyä, kuten myös tänään kollegojeni puheenvuoroissa on tullut ilmi - kysymys rauhan ja demokratian palauttamisesta. Kaikki se ei ole voinut olla vain retorista ajanvietettä. Tällä politiikalla on hintansa, ja se joka rohkenee investoida Petersbergin tapaisiin operaatioihin tai muihin, esimerkiksi Naton operaatioihin - joka on edelleen ainoa todellinen turvamuuri myös Euroopalle, vaikka sitä ei sanota -, se joka rohkenee investoida turvallisuuspolitiikkaan eli toisin sanoen kykyyn puuttua asioiden kulkuun, viedä rauhaa, demokratiaa ja vapautta, niin se tekee työtä Euroopan demokraattisen ja vapaan alueen ainoan mahdollisen tulevaisuuden hyväksi.
Olen näin ollen sitä mieltä, että WEU on otettava YUTP: n palvelukseen. WEU: n ja Euroopan unionin välinen suhde ei saa jäädä vain yhteistyöksi, vaan ne on todella yhdistettävä, mahdollisesti siten, että luodaan opting out - mahdollisuus tai annetaan niille maille, jotka eivät halua osallistua rauhan palauttamiseen liittyviin sotilaallisiin toimiin, mahdollisuus jättäytyä taka-alalle. Parlamentin on omaksuttava asiasta täsmällinen kanta ja saatava neuvosto ottamaan siitä sille kuuluvan vastuun.

Caligaris
Arvoisa puhemies, käytän tilaisuutta hyväkseni tuodakseni esille tässä täpötäydessä ja asialle omistautuneessa istuntosalissa suuren arvonantoni Tindemansille, mutta valitan samalla sitä, että hänen erinomainen työnsä lannistettiin alkuvaiheessa valiokunnan käsittelyssä, enkä usko lukuisat ja monisanaiset tarkistukset voivat palauttaa työlle sen alkuperäistä innokkuutta ja sisältöä. Tänään meillä ei ole hyvää tilaisuutta osoittaa, että parlamentti uskaltaa ylittää omien hallitustemme ahtaat rajat. Kaikki, mitä ehdotamme hallitusten väliselle konferenssille YUTP: sta, on vain hiukan enemmän kuin heikko kuiskaus, joka ei saa lehteäkään väräjämään. Tästä aiheesta parlamentti, joka on vieläkin poliittisten ja ideologisten ennakkoluulojensa sekä kansallisen itsemääräämisoikeuden tarmottoman puolustamisen kahleissa, antaa lausuntonsa, jota ei ole tarkoitettu jättämään jälkiä Euroopan rakentamisen historiaan ja jossa se vain pyrkii täyttämään poliittisen ehdotuksen sijassa olevaa tyhjiötä muutamalla heikolla pragmaattiselle ehdotuksella.
Meidän ei tarvitse lujittaa yhteistyötä WEU: n kanssa vaan meidän on yhdistettävä se Euroopan unioniin. Tämä elin, joka on vieras sekä unionille että Natolle, joka herätetään Lasaruksen lailla 40 vuotta kestäneestä unesta, on tänään kykenemätön hoitamaan tehtäväänsä Albaniassa, joka kuitenkin täysin Petersbergin sitoumusten mukainen.
Me emme tarvitse valvontakykyä ja analyysejä, jos meillä ei niiden lisäksi ole tahtoa ja poliittisia ja sotilaallisia keinoja, millä toimia. Me emme tarvitse Euroopan humanitaarisia joukkoja, joilla kasvattaisimme turhaan Eurooppalaisten joukkojen oletettua voimaa - tai todellisuudessa heikkoutta.
Me tarvitsemme sen sijaan selvää ja autoritaarista yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, ja halua antaa sille kaikki välineet, joilla Euroopan unionista ei voida tehdä ainoastaan yhtä markkina-aluetta, joka on olemassa, tai kolossaalista keskuspankkia, joka toteutuu hyvänä tai huonona asiana, vaan myös merkittävän suuri kansainvälinen poliittinen toimija, joka on entistä autonomisempi.
Theodore Roosevelt antoi Yhdysvalloille ulkopolitiikan johtolauseeksi talk soft and carry a big stick . Kuka voisi olla sanomatta, että Euroopan unionin johtolause on sen sijaan talk a lot provided you don't carry a big stick .

Puhemies
Arvoisat kollegat, ymmärrän kyllä, että on erittäin vaikeaa noudattaa sallittua puheaikaa, mutta haluaisin kiinnittää ryhmien huomion tähän ongelmaan. Jatkossa on oltava tarkkaavaisempia. Eilen puheaikaa jäi ilmeisesti käyttämättä tunti ja kaksikymmentä minuuttia, koska puhujat eivät olleet paikalla. Tänään aikataulu on sitä vastoin hyvin tiukka. Mielestäni tilannetta olisi korjattava siten, että tärkeisiin keskusteluihin voitaisiin käyttää kaikki niiden ansaitsema aika. Omasta puolestani minun on pakko saada puhujat noudattamaan mahdollisimman tarkasti puheaikaa.

Seppänen
Arvoisa rouva puhemies, herra Tindemans sanoi, että turvallisuus ei ole vain sotilaallinen kysymys. Aivan oikein, mutta tämä sama asia on sitten tunnustettava myös EU: n suhteissa EU: n ulkopuolisiin maihin.
EU: n rajoilla syvin elintasokuilu on Suomen ja Venäjän rajalla. Venäjä ei ole enää pahan valtakunta, mutta siellä yhdeksänkymmentä prosenttia väestöstä kokee sosiaalista turvattomuutta. Elinkustannukset ovat nousseet kuusituhatkertaisiksi, miesten keskimääräinen elinikä on laskenut viiteenkymmeneenseitsemään vuoteen ja kuusikymmentä prosenttia väestöstä ansaitsee alle viisisataa ecua kuukaudessa.
Elintasokuilu on hyvin suuri uhka ja sitä uhkaa me olemme halunneet Suomessa torjua rauhanomaisella yhteistyöllä ja liittoutumattomuudella. Meille sotilaalliset jännitteet pohjoisessa merkitsisivät turvattomuuden lisääntymistä ja sen tähden olemme halunneet säilyttää liittoutumattomuutemme. Jos NATO laajenee Puolaan, Tsekkiin, Unkariin ja Sloveniaan, se ei vielä laajene Venäjän rajoille. Jos NATO laajenee Suomeen, se laajenee Venäjän rajalle. Ehdottaessaan EU: n ja WEU: n yhdistämistä herra Tindemans avaa takaoven, jonka kautta Suomea ja muita liittoutumattomia maita yritetään saada NATO: n jäseniksi.
Herra Tindemans ja herra Titley propagoivat mietinnössään yhteistä puolustusta ja yhteistä sotateollista kompleksia. Näillä mietinnöillä siviilien unionista tehdään sotilaallista unionia. Jotkut suuret maat näyttävät painostavan myös Suomen pääministeriä hyväksymään EU: n ja WEU: n yhdistämisen, mutta pääministerin kannanotolla ei ole laajaa tukea maassamme. Me pohjoismaiset kansanedustajat monista maista olemme sopineet yhteisestä äänestysselityksestä, jossa toivomme tämän mietinnön hylkäämistä.

Nicholson
Arvoisa rouva puhemies. Onnittelen esittelijää ajatuksia herättävästä Euroopan ulkoista ja sisäistä turvallisuutta käsittelevästä mietinnöstä. Keskityn sisäisiin kysymyksiin. Terrorismin ja huumausainekaupan ynnä muiden alojen järjestäytyneen rikollisuuden meihin kohdistamat vaarat ja uhat ovat erittäin kauaskantoisia.
Koska olen kotoisin Pohjois-Irlannista, olen erittäin tietoinen kansainvälisen terrorismin verkostosta ja terroristien kyvystä ohittaa rajanylitystarkastukset ja kiertää kaikki turvallisuustoimet, mitä jäsenvaltiot ja Euroopan unioni sitten yrittävätkin määrätä. He tuovat tuhoa ja kuolemaa kylvävät aseensa meidän ympäristöömme. Sillä, tuovatko he pommien valmistamiseen tarvittavia aineita vai tappavia ampuma-aseita, ei ole suurta eroa: terrorismin uhka synnyttää yhteisöissämme pelkoa ja rauhattomuutta ja johtaa niissä täydelliseen turvattomuuteen. Se kalvaa yhteiskuntarakenteemme perustaa ja kylvää epäluuloa, jännitystä ja epäluottamusta.
Euroopan unioni ei voi jättää vastaamatta tällaiseen sen asemaan kohdistuvaan haasteeseen. Luottamuksen ja kunnioituksen on lähdettävä kaikista jäsenvaltioista. Niiden on vastattava uhkaan, jonka kansainvälinen terrorismi muodostaa kaikille meille Euroopan unionin jäsenille. Tämä on ongelma, joka ei katoa. Siihen täytyy vastata suoraan. Eräät jäsenvaltiot eivät ole aikaisemmin toimineet ansiokkaasti tässä asiassa.
Siirryn nyt huumekysymykseen. Minun alueellani tämä ongelma ei ole ollut suuri, mutta huumeista on tullut mittava yhteiskunnallinen ongelma. Tarvitsemme ankaraa valvontaa ja tarkastuksia. Meidän täytyy suojella kansalaisiamme tältä vaaralta, niiltä yhteiskunnan ulkopuolella olevilta, jotka haluavat tuhota yhteiskuntamme ja nuoremme. Lopuksi haluan ilmaista tukeni mietinnölle, mutta tehtävää on paljon enemmän. Kohtaamme monta haastetta taistelussamme yhteiskuntaamme vastaan kohdistettuja hyökkäyksiä vastaan. Meidän täytyy tehdä kaikkemme saadaksemme aikaan yhteiskunnan, jossa voimme kaikki elää yhdessä.

Féret
Rouva puhemies, Tindemansin mietintö Euroopan unionin yhteisestä turvallisuuspolitiikasta on tervetullut.
Haluan sanoa, että jo riittää! Eikö nimittäin ole korkea aika, että Euroopan kansat vihdoinkin ottavat kohtalonsa omiin käsiinsä? Vai onko meidän yhä edelleen jätettävä turvallisuutemme Bill Clintonin harteille. Lähimenneisyydestä löytyy koko ajan osoituksia siitä, että Euroopan ja USA: n edut eroavat useimmiten toisistaan. Näin ollen me emme saa jättää maailmanpoliisin tehtäviä amerikkalaisille.
Olen yhtä mieltä maanmieheni, Belgian sivistyneen ulkoministeri Tindemansin kanssa siitä, että Länsi-Euroopan unionin WEU: n toimintarakenteita on vahvistettava, että EU: n ja WEU: n yhteistyötä on parannettava ja että on perustettava Euroopan sotilas- ja siviilijoukot rauhanturvaamistehtäviin.
Kuten puoliksi hollantilainen ja puoliksi ranskalainen isoäitini sanoi aikoinaan, "Wie geen put graaft voor een ander valt er zelf in" , eli "joka ei toiselle kuoppaa kaiva, putoaa sinne itse" .
Kannatan myöskin esittelijän ilmaisemaa pyrkimystä saada Välimeren rannikkovaltiot kunnioittamaan Yhdistyneiden kansakuntien asianomaisia päätöslauselmia, joita Israelin valtio pyrkii itsepintaisesti kiertämään. Lisäksi, olen samaa mieltä siitä, että Välimeren eteläpuolelta peräisin olevaa siirtolaisvirtaa voidaan hallita parantamalla näiden ihmisten sosiaalista asemaa. Pahoittelen kuitenkin jälleen Naton hyvin tärkeää asemaa kansojemme turvallisuuden takaajana. WEU: n vahvistaminen ja sen laajentaminen Keski- ja Itä-Euroopan valtioihin olisi mielestäni tarkoituksenmukaisempaa.
Lopuksi, mielestäni on valitettavaa, että mietinnössä ei ole otettu huomioon useiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden sisäistä uhkaa, separatististen liikkeiden vaikutusvallan kasvua. Tällainen uhka on olemassa - kuten kaikki tietävät - Belgiassa, mutta myös Espanjassa, Italiassa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa.

Barón Crespo
Arvoisa rouva puhemies, aivan ensimmäiseksi haluan sanoa, että arvostan Tindemansin mietintöä ja ilmoittaa, että me espanjalaiset sosialistit tulemme äänestämään tämän mietinnön puolesta. Teemme niin ennen kaikkea sen vuoksi, että tämä on ensimmäinen tilaisuus, jossa me vuosisatojen ajan toisiamme vastaan sotineet eurooppalaiset voimme vastuullisina ja solidaarisina muotoilla ja kehitellä yhteistä turvallisuuspolitiikkaa, emmekä kukin yksinämme etsiä hegemoniaa.
On toinenkin merkittävä peruste, sillä hallitusten välinen konferenssi saadaan pian päätökseen ja pyrimme soveltamaan Euroopan unionin perustamissopimusta, joka valmistelee yhteisön kansalaisuutta, sisämarkkinoita, yhteistä rahaa, eli rahaa ja elämää yhdessä, ja huomiota herättävä asia on meidän vähäpuheisuutemme yhteisen turvallisuuden valmistelussa, vaikka se on ainoa asia, joka todella voi taata, että tämä unioni olisi vakaa ja että sillä olisi tulevaisuutta.
Luulen, että puhuttaessa kansalaistemme huolenaiheista, pitää ottaa huomioon, että pohjimmiltaan ne ovat työ ja turvallisuus - kansalaisen turvallisuus ennen kaikkea, mutta myös ulkoinen turvallisuus.
On lisäksi toinenkin perussyy, eli se, että kylmän sodan päättymisen jälkeen me eurooppalaiset emme ole voineet järjestelmällisesti siirtää vastuuta suojelustamme, turvallisuudestamme kenellekään kumppanille ja holhoojalle oli se sitten kuinka vahva tai voimakas tahansa. Ja se vaatii meitä hoitamaan myös omat velvollisuutemme. Meidän eurooppalaisten ensimmäinen velvollisuus on vakauttaa tilanne omassa maanosassamme.
Olemme asiantuntevia ja intohimoisia itsekidutuksen harrastajia. Luettelemme järjestelmällisesti Euroopan unionin keräämien tappioiden litaniaa. Mutta emme koskaan sano, että meidän pitää vakauttaa Baltian tilanne, että meidän pitää vakauttaa Välimeren tilanne, että meidän täytyy taata turvallisuus Keski-Eurooppaan, että meidän pitää lisäksi olla solidaarisia niitä kohtaan, joilla on ongelmia rajoillaan, ja juuri vähän aikaa sitten oli ongelmia Italiassa, Kreikassa on ollut ongelmia ja ongelmia on - kuten täällä on tuotu julki - Suomessa. Ainoa tapa tehdä se on noudattaen vanhaa sananlaskua, joka kuuluu, että joukossa on voimaa. Ja juuri tämä oikeuttaa huolen turvallisuuspolitiikasta kaiken ymmärtävästä turvallisuuspolitiikasta, joka olisi pasifistista, mutta myös uskottavaa. Kuten rukouksiin ja sadetanssiin perustuva terveyspolitiikan harjoittaminen on mahdotonta, sillä tarvitaan myös sairaaloita ja lääkäreitä, turvallisuus on uskottavaa ainoastaan, jos tuemme sitä yhdessä, kaikin voimin. Tämä edellyttää, kuten Maastrichtin sopimus asian ilmaisee, WEUn lopullista sulautumista unioniin ja välittäjinä toimimisen ja rauhanomaisen väliintulon mahdollisuuksien kehittämistä, mutta solidaarisuuden ja yhtenäisyyden tuoman voiman pitää niitä tukea.

Burenstam Linder
Rouva puhemies! Tindemansin mietintö on hyvin rakentava lisä turvallisuuspoliittiseen keskusteluun ja kehitykseen. Joitakin kuukausia sitten presidentit Clinton ja Jeltsin tapasivat Helsingissä keskustellakseen Euroopan turvallisuuspolitiikasta. Se oli sinänsä hyvä asia, mutta meidän tulee varoa vaaraa, että turvallisuuspoliittisia ratkaisuja tehdään Euroopan pään ylitse. Heikosti kehittyneen turvallisuuspoliittisen yhteistyön vuoksi Euroopan panos jää liian hajanaiseksi, mikä heikentää vaikutusmahdollisuuksia. Turvallisuuspolitiikan alueella on saavutettavissa tyypillisiä suurtuotannon etuja, jotka kasvavan yhteistyön avulla voidaan paremmin käyttää hyödyksi Euroopan roolin ja omien panostusmahdollisuuksien vahvistamiseksi.
Kohdassa 7 Tindemans toteaa: " ...jäsenvaltioiden välisen luonnostaan vallitsevan solidaarisuuden ilmaiseminen on itsessään tärkeä osa turvallisuutta, koska se toimii yhdessä WEU: n ja NATO: n tarjoamien turvallisuustakuiden kanssa, joista näiden järjestöjen ulkopuolella olevat Euroopan unionin jäsenvaltiot jo hyötyvät epäsuorasti" . Tämä on totta, mutta väärinkäsitysten välttämiseksi on todettava, että nämä maat, jotka eivät ole NATO: n tai WEU: n täysjäseniä, eivät myöskään yritä olla vapaamatkustajia. Ruotsi on ylläpitänyt kattavaa omaa puolustusta, jolla on ollut tasapainottava vaikutus Pohjois-Euroopassa. Ruotsin puolustusmenot per capita ovat olleet suuremmat kuin monilla muilla mailla.
Nykytilannetta tarkasteltaessa antaa aktiivinen ja ehkä jopa kiirehtivä yhteistyö Petersbergin julistuksen puitteissa näille maille lisämahdollisuuksia vaikuttaa turvallisuuspoliittisesti. Laajennettu yhteistyö kolmannen pilarin sisällä järjestyneen rikollisuuden ja terrorismin vastustamiseksi on tervetullutta. EU: n jäsenyys, osallistuminen rauhankumppanuuteen ja liitännäisjäsenyys WEU: ssa tulevat antamaan sotilaallisten liittoutumien ulkopuolella olleille maille enemmän tottumusta osallistua vastavuoroisesti velvoittavaan yhteistyöhön.
Mietinnössä on oma kappaleensa Itämeren alueesta. Itämerenmaat ja EU voivat tällä herkällä alueella antaa merkittäviä panoksia rakentamalla verkostoja kaikilla alueilla, myös tietyn sotilaallisen yhteistyön muodossa, ja siten vahvistamalla alueellista turvallisuutta. Tällaisia panostuksia tehdäänkin.
Uusi turvallisuuspoliittinen tilanne, joka on vallinnut kylmän sodan päättymisestä asti, on synnyttänyt uutta keskustelua Ruotsissakin. Voidaan havaita merkittäviä muutoksia Ruotsin asenteissa yhteistyötä, myös sotilaallista, kohtaan. Hyvin tasapainotetulla mietinnöllään Tindemans helpottaa tätä vähittäistä mutta selvää muutosta, ja pyydän saada onnitella häntä mietinnön johdosta.

Baldi
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, yhdyn esittelijä Tindemansille esitettyihin kiitoksiin ja onnitteluihin tämän hyvin merkittävän aloitemietinnön johdosta, jonka olemme saaneet ulkopolitiikkamme kehityksen erityislaatuisella hetkellä.
Jos unioni haluaa todella säilyttää, suojella ja lujittaa vakautta ja rauhaa, sen on kiireellisesti ja selkeästi määriteltävä yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme, jotta se pystyisi todella toimimaan, ja käsiteltävä myös puolustuskysymystä erityisesti aseidenriisunnan, konfliktien ennaltaehkäisyn ja luottamuksen synnyttämisen osalta.
Unionin on osallistuttava vakauden turvaamiseen paitsi Euroopan mantereella ja sen raja-alueilla, myös Itämerellä, Välimerellä, Lähi-idässä ja Mustanmeren alueella, jotta rauhan säilyminen voidaan taata, ja YUTP: n periaatteisiin on vedottava kuten vedotaan Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjoihin.
Tältä osin haluaisin korostaa Välimeren merkitystä unionin turvallisuudelle, mikä tuli esille jo Barcelonan konferenssissa. Välimeren alueelle on luotava turvallisuusrakenteet Euro-Välimeri -sopimusten tueksi parantamaan taloudellisia ja sosiaalisia oloja erityisesti siten, että rajoitetaan maahanmuuttajien tulvaa ja sodankäyntivälineiden kauppaa.
Toivon lämpimästi, että hallitusten välinen konferenssi johtaa sellaisen sopimuksen määrittelyyn, jolla Euroopan yhteisölle annetaan tarvittavat välineet toteuttaa todellista yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, josta kaikki jäsenvaltiot sopivat yhdessä ja joka on näin ollen uskottavaa ja toteuttamiskelpoista. On kuitenkin tärkeää, että alan politiikka sovitetaan yhteen unionin politiikan muiden osa-alueiden kanssa ja että se täydentää niitä ja on johdonmukainen niiden kanssa, koska yksi ainoa erikseen toteutettu ulkopoliittinen toimi tai yksi ainoa erikseen toteutettu kehitysyhteistyöpolitiikan toimi tai humanitaarinen avun antaminen voivat johtaa toisenlaisiin tuloksiin kuin mitä haluamme tai olemme päättäneet.

Frischenschlager
Arvoisa rouva puhemies, hyväksyn täysin Tindemansin mietinnön, ennen kaikkea sen, mitä esittelijä on tänään vielä suullisesti sanonut, ja olen pahoillani siitä, että meidän täytyi siirtää puolustuspoliittista osaa. Minä en periaatteessa ymmärrä tätä epäilevää asennetta, koska olen sitä mieltä, että kyse on historiallisen tilaisuuden huomioon ottamisesta. Kyse on nimittäin siitä, että meillä on ensimmäisen kerran oikeutettua toivoa siitä, että yhteisten eurooppalaisten päätösrakenteiden ja toimintakyvyn avulla väkivallan käytöstä ja poliittisten päämäärien väkivaltaisesta toteuttamisesta tehdään mahdotonta. Tämä on se historiallinen tilaisuus.
Tämän vuoksi kaikkien eurooppalaisten valtioiden, myös puolueettomien, tulisi osallistua yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, myös sen puolustuspoliittiseen ulottuvuuteen, sillä se on suuri edistysaskel. Puolueettomuus, joka on meille tärkeää ja jolla on paljon perinteitä, kalpenee sen suuren toivon ja suuren turvallisuuspoliittisen ulottuvuuden rinnalla, jonka yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka voi saada aikaan. Me voimme saavuttaa sen, että Euroopan voimavarat voidaan panna käyttöön Yhdistyneiden kansakuntien, ETYJ: in ja myös Euroopan unionin rauhanpoliittisten suuntaviivojen mukaisesti.
Tämän vuoksi kannatan myös puolueettomien valtioiden yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan osallistumista. Olen EU: n ja WEU: n sulauttamisen kannalla, ja olen sitä mieltä, että meidän tulisi tehdä yhteistyötä Naton kanssa, mutta turvallisuuspoliittisella yhteistyöllä Venäjän kanssa tulisi kuitenkin olla etusija ennen Naton laajenemista. Euroopassa ei ole turvallisuutta Venäjää vastaan, vaan ainoastaan yhdessä Venäjän kanssa.

Alavanos
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi korostaa neuvoston poissaolon todellista merkitystä vastakohtana komission jäsenen, herra Van den Broekin parlamentaariselle johdonmukaisuudelle ja vastuuntunnolle. Tämä tilanne alentaa parlamentin keskustelun kahvilakeskustelun tasolle ja puhemiehistön pitäisikin ryhtyä toimenpiteisiin parlamentin vallan osoittamiseksi neuvostolle.
Toinen asia on se, että ulkoasiain valiokunnassa seurasin esittelijän, herra Tindemansin, yritystä laatia laajaa hyväksyntää nauttiva mietintö, jossa korostettaisiin, että on olemassa kysymyksiä, jotka ansaitsevat aktiivisen tukemme, kuten poliittinen solidaarisuus, rajojen puolustaminen ja jäsenvaltioiden alueellinen koskemattomuus.
Kolmanneksi, minäkin haluan todeta, kuten koko ryhmäni, että kokonaisuudessa olen eri mieltä mietinnön kanssa enkä äänestä sen puolesta, koska se aliarvioi alkuperäisestä aikomuksestaan huolimatta poliittista turvallisuutta ja pakenee helpon sotilaallisen turvallisuuden suojiin.
Muutamat kollegat kysyivät, olisimmeko voineet kohdata Jugoslavian ja Zairen ongelmat ilman sotilaallisia toimia. Vastaukseni on kyllä. Vastaus on myönteinen, mikäli Euroopan unioni ja jäsenvaltiot olisivat ryhtyneet hyvin kohdistettuun, oikeaan ja kylmäveriseen poliittiseen väliintuloon: jos ei olisi harkitsematta ja kiireesti ryhdytty tunnustamaan entisen Jugoslavian tasavaltoja, jos Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät olisi tukeneet Mobutun turmeltunutta hallintoa Zairessa. Ehkäpä poliittinen turvallisuus, jota meidän pitää tukea, antaisi meille parempia lopputuloksia.

Linser
Arvoisa rouva puhemies, unionin nolon ulkopoliittisen esiintymisen jälkeen, erityisesti Balkanilla, Euroopan väestöllä ja vastuullisilla poliitikoilla on suurempi tarve kuin koskaan tehdä turvallisuuspoliittista yhteistyötä, luoda nopeampia ja tehokkaampia päätösmekanismeja sekä esiintyä ulospäin yksimielisinä. Herra Tindemansin mietintö tarjoaa tälle erinomaisen pohjan.
EU: n virallisesti yhä edelleen puolueettomille maille tämä tematiikka on luonnollisesti erityinen vaatimus. Itävallassa hallituspuolueiden nykyinen turvallisuuskeskustelu muistuttaa pikemminkin babylonialaista kielten sekasortoa. Vastuullisten poliitikkojen lausunnot muuttuvat käytännössä päivittäin. Se on epärehellistä, se on populistista, ja on häpeällistä omaa kansaa kohtaan väittää, että on mahdollista liittyä Natoon ja kuitenkin säilyttää osa puolueettomuudesta.
On häpeällistä muita EU-maita kohtaan esiintyä turvallisuuspoliittisena vapaamatkustajana. Me emme voi kriisitilanteessa pyytää EU-kumppaneiltamme solidaarista tukea ja sitten, kun joku toinen maa tarvitsee meidän apuamme, vedota puolueettomuuteemme. Itävallan on päätettävä! Me sitoutumattomat olemme ainoa itävaltalainen puolue, joka harjoittaa tässä mielessä uskottavaa ja rehellistä politiikkaa. Me olemme Euroopan yhdentymistä koskevissa järkevissä hankkeissa varmasti hyvin luotettava kumppani.

Truscott
Arvoisa rouva puhemies, Tindemansia on syytä onnitella siitä, kuinka huolellisesti ja älyllisen täsmällisesti hän on lähestynyt tätä kiistanalaista asiaa. Pahoittelen kuitenkin suuresti sitä, että valiokunta hylkäsi mietintöä käsitellessään niin monta ryhmäni ehdottamaa tarkistusta. Parlamentin työväenpuolueen jäsenet eivät monesta eri syystä voi tukea tätä mietintöä sen meille tänään esitetyssä muodossa.
Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa on vahvistettava. Ongelman ydin on siinä, miten tämä voidaan saavuttaa ja samalla varmistaa riittävän laaja konsensus EU: n jäsenvaltioiden kesken. Tindemansin mietinnössä EU: n yhteisestä turvallisuuspolitiikasta on joitakin kohtia, joita ei voida hyväksyä. Viittaus määräenemmistöäänestykseen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteisten toimien osalta ohittaa sosialistiryhmän ja Britannian uuden työväenpuolueen hallituksen kannan. Mielestäni on lisäksi sopimatonta käsitellä EU: n rauhanpalauttamisoperaatioita erillään rauhanturva- ja rauhanteko-operaatioista. EU: n alueellisen koskemattomuuden säilyttämisen korostaminen ja taloudellista turvallisuutta koskeva lauseke, jolla pyritään varmistamaan EU: n sisäinen viestintä ja huolto, viittaavat epäsuorasti Euroopan unionin kykyyn puolustautua. Tämän varmistaa selvä viittaus sellaista eurooppalaisten sotilas- ja siviilijoukkojen perustamiseen, joiden tehtävänä olisi " rauhan turvaaminen ja palauttaminen" .
Kunnioittaen totean, että tämä ei ole se viesti, joka parlamentin tulisi lähettää kesäkuussa järjestettävään Amsterdamin huippukokoukseen. Se on valitettavaa, koska mietinnössä on paljon kiitettävää, esimerkiksi viittaukset aseistariisuntaan ja aseiden valvontaan, ydinaseiden rajoittamiseen, epätasa-arvoon ja ympäristönsuojeluun. Kaiken kaikkiaan on kuitenkin mahdotonta hyväksyä joitakin tämän mietinnön tärkeitä osia.
Tindemansin mietintö on asettanut parametrit keskustelulle, vaikka minä ja ryhmäni - ja erityisesti Euroopan parlamentin työväenpuolueen edustajat - odotamme yhä sellaista Euroopan turvallisuuspolitiikkaa käsittelevää mietintöä, joka olisi paremmin sopusoinnussa rauhaa ja turvallisuutta Euroopassa ensi vuosituhannella koskevien pyrkimysten kanssa.

Stenzel
Arvoisa rouva puhemies ja herra komissaari, Tindemansin mietintö tulee sopivasti kuusi viikkoa ennen hallitusten välisen konferenssin päättymistä. Jos tämä mietintö hylättäisiin Euroopan parlamentissa, niin se olisi kyvyttömyyden osoitus Euroopan parlamentilta, joka päästäisi siten käsistään mahdollisuuden tulla kuulluksi ja vakavasti otetuksi Euroopan politiikan ydinkysymyksessä, nimittäin turvallisuus- ja ulkopolitiikassa.
Kaikki sellaiset Euroopan parlamentin reaalipoliittiset kannanotot ovat toivottuja, jotka johtavat siihen, että yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ei jää miksikään mitäänsanomattomaksi malliksi paperille. Tindemansin mietinnössä otetaan asevarustelun valvota ja sen leviämisen estämisen välttämättömyys sekä unionin toimintakyky tasapainoisesti huomioon. Hänen ydinajatuksensa on, että EU-alueen suojelun on oltava osa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, joka saattaa johtaa yhteiseen puolustuspolitiikkaan. Se merkitsisi suurta askelta eurooppalaiselle turvallisuuspolitiikalle, siirtymistä pois sitoutumattomasta voida-muodosta sitovampaan tulisimuotoon.
Me tuemme myös Länsi-Euroopan unionin asteittaista yhdentymistä EU: hun sekä WEU: n ja Naton välttämätöntä sulautumista, samoin kuin Petersbergin julistuksessa tarkoitettujen tehtävien liittämistä EU: sta tehtyyn sopimukseen, koska se vahvistaisi eurooppalaisen turvallisuuspolitiikan uskottavuutta.
Itävalta ei halua olla mikään eurooppalaisen turvallisuuspolitiikan hyväksikäyttäjä, vaan osallistua solidaarisesti sellaiseen politiikkaan. Tämän vuoksi toivonkin kovasti, että tämä Tindemansin mietintö ei saa kannatusta ainoastaan Euroopan parlamentissa, vaan auttaa osaltaan edistämään myös Itävallassa käytävää keskustelua turvallisuuspoliittisesta asemastamme Länsi-Euroopan unionin tulevana täysjäsenenä sekä myös uudistetun Naton jäsenenä, jotta roolimme eurooppalaisessa turvallisuuspolitiikassa otettaisiin huomioon.

Väyrynen
Arvoisa rouva puhemies, aluksi onnittelen Leo Tindemansia siitä, että tämä hänen mietintönsä on vihdoin päässyt täysistuntokäsittelyyn. Olen sitä mieltä, että mietinnön jakaminen kahteen osaan oli onnistunut ratkaisu. Olen tyytyväinen siihen, että valiokunnan käsittelyssä mietinnön turvallisuuspoliittinen näkemys on avartunut ja monipuolistunut. Tästä huolimatta en voi puolueettoman pohjoismaan edustajana hyväksyä sen kaikkia yksityiskohtia enkä voi antaa sille tukeani.
Euroopan unionin piirissä käytävää turvallisuuspoliittista keskustelua vaikeuttaa se, että lähtökohdissa on suuria eroja. Joillakuilla on päällimmäisenä mielessään federalistinen teoria ja siihen perustuva tavoite, jonka mukaan EU: sta tulee kehittää suurvalta, jolla on myös yhteinen puolustuspolitiikka ja puolustus. Itse kuulun niihin, jotka tarkastelevat EU: n ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa käytännön näkökulmasta ja kysyvät, mitkä ovat meihin kohdistuvat turvallisuusuhkat.
Sotilaallisen hyökkäyksen uhkaa ei ole näköpiirissä. Sen sijaan turvallisuuttamme saattavat vaarantaa ne epävarmuudet, jotka liittyvät itäisen Euroopan ja lähinnä Venäjän kehitykseen. Näitä uhkia ei voida poistaa muuttamalla EU sotilasliitoksi ja sotilaalliseksi suurvallaksi. Tällä tavoin saattaisimme jopa pahentaa niitä. Näitä uhkia voimme torjua vain paneurooppalaista yhteistyötä tiivistämällä.
Lopuksi, toivon kaikkien parlamentin jäsenten tukea muutosehdotuksilleni, jotka tähtäävät siihen, että Barentsin alue saisi mietinnössä sille kuuluvan aseman.

Theonas
Arvoisa puhemies, käytössäni olevan minuutin aikana haluaisin sanoa, että kun nykyään puhutaan Euroopan poliittisesta turvallisuudesta, täytyy ensiksi kysyä, mitä vaaroja mietinnön omakin logiikka saattaa synnyttää Euroopan kansoille, koska sen mukaanhan ei saa sulkea ennalta mitään vaihtoehtoja pois, jotta ulkopolitiikka olisi uskottavaa. Eli Euroopan unioni uhkaa aseidenkäytöllä ja oma-aloitteisin toimin saadakseen tahtonsa toteutetuksi.
Toiseksi, kuka nykyään tarvitsee kylmän sodan aikaisia järjestöjä, kuten NATOa ja WEU: ta ja niiden laajentamista? Ketä vastaan halutaan suojella unionin arvoja - kuten sanotaan - ja umpimähkäisiä hyötynäkökohtia. Arvoisa puhemies, Euroopan kansat eivät tarvitse kansainvälisiä poliiseja vaan poliitikkoja, jotka osaavat hoitaa aikamme kärjistyneitä taloudellisia ja yhteiskunnallisia ongelmia itse kansojen omien etujen mukaisesti. Ne tarvitsevat yhteistä turvallisuutta edistäviä säädöksiä erimielisyyksien ratkaisemiseksi rauhanomaisesti ilman uhkauksia ja väkivallan harjoittamista.

Antony
Rouva puhemies, arvoisat kollegat, paheksumme suuresti kollegamme Tindemansin mietintöä.
En halua toistaa kollegani de Gaullen erinomaista puhetta, joka koski puolustusta, kansallisen suvereniteetin keskeistä osa-aluetta, ja siten totean vain, että Tindemans kannattaa kansojemme täydellistä liittämistä maailmanlaajuiseen, pakottavaan atlanttiseen järjestelmään. Kaiken lisäksi meitä vielä hoputetaan liittymään tähän toistelemalla hyvin tunnettuja vanhoja näkemyksiä perustamissopimusten hengestä, niiden sisältöä liioitellen. Vaikka vielä ei karkeasti suoraan sanota, että valtioiden on joko alistuttava tähän tai erottava, keskustelun hengestä päätellen tällainen vaihtoehto ei ilmeisesti ole kaukana.
Omituisinta on kuitenkin se, että tässä yhteydessä nostetaan uudestaan esiin kuuluisa dogmaattinen, tuomitseva puhe rasismista ja muukalaisvihasta. Tindemans viittasi kansalaisten yleiseen tyytymättömyyteen, joka lietsoo rasismia ja muukalaisvihaa. Tindemans on osittain oikeassa; kansalaiset ovat tyytymättömiä, ja tämä tyytymättömyys kasvaa edelleen. Tyytymättömyys kasvaa todelliseksi, aidoksi, väkivaltaiseksi rasismiksi, mitä ei täällä koskaan haluta myöntää. Viimeisin esimerkki tästä on Pariisin lähellä sijaitsevan Montfermeil'n sairaalan tapahtumat. Niin sanottu nuorisojoukko muodosti roistomaisen iskuryhmän - joka ei todellakaan muistuttanut abortinvastustajien vetoomusryhmiä - ja terrorisoi kahden tunnin ajan sairaita ja hoitohenkilökuntaa. Herra Tindemans, joka päivä poliisilaitoksia sytytetään tuleen, palomiesten autojen kimppuun hyökätään, kouluissa oppilaita kiristetään ja heitä puukotetaan. Näiden tekojen pitäisi herättää huomattavaa paheksuntaa. Koskaan ei myöskään puhuta siitä, että lapsia puukotetaan, jos he eivät suostu heti luopumaan kellostaan tai pusakastaan.
Herra Tindemans, minulla tai edustamallani puolueella ei ole mitään tekemistä rasismin kanssa. Tiedättekö te sen? Kansallisen rintaman keskuskomiteaan kuuluu kaksi mustaa, alunperin Antilleilta olevaa henkilöä. Toinen heistä, Ranskan nuorin kunnanvaltuutettu ja ystäväni Stéphane Durbette hakattiin, jätettiin kuolemaan ja joutui sairaalahoitoon, koska sosialistis-kommunistinen iskuryhmä ei pitänyt hänen geneettisestä perimästään. Tämä on rasismia.
Kolme alunperin indokiinalaista kummilastani sanoo kokevansa rasismia, ei pitkään Ranskassa asuneiden taholta, vaan sellaisten Ranskaa rakastavien yhteisöjen taholta, jotka halveksivat tätä maltillista vietnamilaisyhteisöä. Olen toiminut 3 000 orvon ja puutteenalaisen lapsen parissa Libanonin viidentoista sisällissotavuoden aikana, ja he ovat kertoneet minulle levottomuudestaan. He ovat sanoneet minulle seuraavaa: "sitä tapahtuu siellä, kuten myös täällä Beirutissa" . Kun puhutaan arastellen Välimeren eteläpuolisten maiden jännitteistä, ei ymmärretä, että Algerian sisällissodan hirvittävät ja armottomat taistelut, joissa käytetään jo koraanissa kuvattuja teurastusmenetelmiä, voivat kulkeutua miljoonien kaksoiskansalaisuuden omaavien, maassani elävien muslimien keskuuteen, jotka eivät tunne itseään ranskalaisiksi ja jotka eivät halua olla ensisijaisesti ranskalaisia. Joka päivä muitakin kuin omaan puolueeseeni kuuluvia poliitikkoja ajetaan pois tietyiltä alueilta. Heille sanotaan, että "he eivät kuulu sinne" . Kaikki alkaa samalla tavoin kuin Libanonissa. Hieman ennen Konstantinopolin kukistumista Mahmud II puhutteli Konstantinus XI: ä ja sanoi: "Bosporin salmen molemmat rannat kuuluvat minulle, niin meidän ottomaanien kansoittamat Aasian rannat kuin myös Euroopan rannat, koska te ette pysty puolustamaan niitä" .

Donner
Arvoisa rouva puhemies, Euroopan unioni muuttui, kun kolme sitoutumatonta valtiota liittyi sen jäseniksi vuonna 1995. Hyväksymällä Maastrichtin sopimuksen mainitut kolme maata samalla ilmaisivat poliittisen sitoutuneisuutensa unionin periaatteisiin. Skandinavia olisi näyttänyt täysin erilaiselta, jos ruotsalaiset ja suomalaiset olisivat liittyneet NATOon tai liittyisivät siihen lähitulevaisuudessa. Odotamme rauhanomaista yhteistyötä Baltian alueella ja Venäjän kanssa, joka taistelee demokratiaan ja laillisesti sitoviin rakenteisiin siirtymisen aiheuttamien ongelmien kanssa.
Näennäisesti vain turvallisuutta käsittelevässä mietinnössään Tindemans tuntuu osittain uskovan, että Euroopan turvallisuutta voidaan vahvistaa sotilaallisin keinoin. Siksi siinä on räikeä puute. Meidän kaikkien turvallisuus on sidoksissa Venäjän lisäksi myös Ukrainaan ja Valko-Venäjään. NATOn ja Länsi-Euroopan puolustus pohjautui odotuksille Neuvostoliiton aggressiivisista pyrkimyksistä, joille on menneisyydessä mahdollisesti ollut jonkin verran pohjaa. Tänään tilanne on täysin toisenlainen.
Unionin laajentuminen on paras keino turvallisuuden takaamiseksi. NATO-vaihtoehto ei ole, eikä ajatus WEU: n liittämisestä osaksi unionia, mikä nousee keskustelussa esiin silloin tällöin. Tätä lukuun ottamatta mietinnön sisältämät rauhanturva- ja rauhantekotehtävien tehokkuuden lisäämistä koskevat ehdotukset ovat tervetulleita ja Suomen ja Ruotsin ulkoministereiden aloitteiden mukaisia. Huolimatta lukuisista hyvistä puolistaan Tindemansin mietintö on huono kompromissi.
Lopuksi, mietinnön suomenkielisessä tekstissä on melkoinen joukko käännösvirheitä. Esimerkiksi sana peacemaking on käännetty sanalla rauhanhieronta, mikä olisi englanniksi peace massage. Toivon, ettei meidän tarvitse mennä hieromasalonkiin, jotta voimme elää rauhassa ja turvatuissa oloissa.

Piha
Arvoisa rouva puhemies, haluan kiittää mietinnön valmistelijaa perinpohjaisesta työstä ja maltillisesta lähestymistavasta yhteisen turvallisuuspolitiikan kehitysnäkymiin EU-tasolla. Mietinnön suurena ansiona on pidettävä sitä, että se lähestyy turvallisuuden käsitettä laaja-alaisesti. Onkin tärkeää painottaa, että yksittäinen ihminen ei mittaa turvallisuuskysymysten merkitystä pelkästään pyssynpiipulla. Kansalaisten kokemat turvallisuusuhat ovat nykyään pääsääntöisesti ei-sotilaallisia liittyen muun muassa ympäristöuhkiin ja ydinturvallisuuteen.
Sopimuksessa Euroopan unionista määritellään tavoite yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, joka saattaa tulevaisuudessa johtaa yhteiseen puolustukseen. Tämän tavoitteen todellisesta merkityksestä, tulkinnasta ja toteuttamisesta ei luonnollisestikaan vallitse yleiseurooppalaista konsensusta ja se pitäisi myös paremmin tunnustaa. Teoreettinen vaikeus mallintaa turvallisuuspoliittista tulevaisuutta onkin ilmeinen, koska toimijat tavoitteiltaan ja resursseiltaan ovat kovin erilaisia. Hyvänä esimerkkinä tästä vaikeudesta on eri EU-maiden vaihteleva status suhteessa Länsi-Euroopan unioniin. Tämän vuoksi yksipuolinen tukeutuminen Maastrichtin sopimukseen ei luo hedelmällistä pohjaa jatkokeskustelulle.
Suomi ja Ruotsi ovat HVK: n yhteydessä esittäneet, että WEU: n rooli yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämisessä olisi keskittyä kriisinhallintatehtävien hoitoon. Tindemans korostaakin erinomaisella tavalla niin sanotussa Petersbergin julistuksessa mainittuja tehtäviä, joihin Suomi ja Ruotsi ovat esityksissään pureutuneet.
Tindemansin mietinnön teoreettinen lähestymistapa sotilaallisiin turvallisuuskysymyksiin on tulkinnasta riippuen sen ansio tai puute. Toivoisin, että juuri toimijoiden heterogeenisyyden vuoksi keskustelun termit määriteltäisiin erityisen tarkasti puhuttaessa muun muassa Itämeren alueesta. Olisi myös hyvä päästä NATO: n, EU: n ja Venäjän strategisen kumppanuuden sisältöön terminologisen debatin sijaan.
Edustaja Seppänen viittasi pohjoismaiseen näkemykseen. Se ei kuitenkaan ole yhtenevä. Suomessa turvallisuuspoliittinen keskustelu, WEU- ja NATO-jäsenyyskeskustelu, jakaa mielipiteitä paitsi puolueiden välillä myös puolueiden sisällä. Minä kannatan Tindemansin mietintöä, sillä näen sen lähtökohdat Euroopan ja Suomen etuna. Toivon, että suomalainen mielipide ottaa myös tämän keskustelun huomioon.

Svensson
Rouva puhemies! Tindemansin mietintö on oikeastaan aivan epärealistinen. Yhteiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalla ei ole lainkaan todellista perustaa. Jäsenvaltioilla ei ole samaa katsantokantaa tai objektiivisia perusetuja. Nämä erot ovat ilmenneet esimerkiksi Vietnamin sodan aikana, suhteessa Etelä-Afrikan boikottiin, Turkkiin, Balkaniin, ydinasepolitiikkaan ym. Tässä tilanteessa valheellisen yhtenäisyyden luominen merkitsee vain pienten jäsenmaiden äänen vaientamista, ne äänestetään nurin, ja tietyt maat joutuvat suurvaltojen satelliiteiksi.
Alueellisten blokkien luominen itse asiassa horjuttaa maailmanlaajuista turvallisuutta. Se lisää aggression ja seikkailupolitiikan riskiä, sillä olisihan seikkailupolitiikkaa ja uuskolonialismia, jos EU itsenäisesti ottaisi oikeudekseen puuttua sotilaallisesti alueensa ulkopuolisten maiden asioihin. Globaalinen turvallisuus vaatii päätöksentekoa globaalisessa järjestössä. Vain Yhdistyneet Kansakunnat on kansojen oikea foorumi työssä rauhan ja turvallisuuden puolesta.

Imbeni
Arvoisa puhemies, arvoisa Tindemans, äänestän mietintönne puolesta, koska mielestäni on joka tapauksessa oikein lähettää viesti hallitusten väliselle konferenssille, ja viestin lähettäjänä voi olla ainoastaan yhteisen turvallisuuspolitiikan suuntaan kallistuva parlamentti. Tästä huolimatta viesti on mielestäni heikko, mutta se ei johdu teistä, arvoisa Tindemans. Me yritämme puhua turvallisuudesta ja puolustuksesta, mutta siltä puuttuu pohja, jonka muodostaisi edes jonkinlainen Euroopan unionin turvallisuuspolitiikan olemassaolo. Se on todellinen ongelma, meidän todellinen pulmamme. Haluaisin pyytää kaikkia kollegojani - kaikki kannat mukaan lukien ääripäästä toiseen - pohtimaan sitä, että olemme todella kypsiä vasta siinä vaiheessa, kun emme enää keskustele siitä, että tarvitaanko ulkopolitiikkaa, turvallisuuspolitiikkaa tai puolustuspolitiikkaa vai eikö tarvita, vaan kun alamme ottamaan esityslistalle keskusteluja siitä, millainen unionin ulkopolitiikan tulisi olla.
Haluaisin sanoa pienille valtioille ja suurille valtioille, kaikille ryhmille ja kaikille kollegoillemme, että on väärin ajatella, että yhteinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka palvelee jonkun etua ja on jotain toista vastaan. Se palvelee kansojen ja valtioiden unionin etua; kun keskustelemme sen luonteesta, olemme tulleet kypsemmiksi.

Sindal
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Tindemansin mietinnön lukeminen on antanut minulle myönteisiä vaikutelmia. Ajattelen nyt kohtia 20-32, joissa kuvataan rauhaan ja vakauteen liittyviä tehtäviä. Olen pannut merkille erityisesti myös viittauksen Itämereen. Toinen asia, josta olen iloinen, on keskustelu yhteisestä analyysikeskuksesta ja kolmas on maininta niin kutsutuista Petersbergin tehtävistä. Se, mistä en välitä, on eurooppalaisia joukkoja käsittelevä kohta 6 ja kohdat 33-38, joissa vedetään mukaan puolustuspolitiikka.
Länsi-Euroopan unionista ja NATOsta ei tule tehdä kahta rinnakkaista kilpailevaa instituutiota. Olen erittäin huolissani siitä, että meidän on osattava kävellä, ennen kuin voimme juosta, kuten Tanskassa sanotaan. Me emme saa kehittää tätä Länsi-Euroopan unionia sillä tavalla, että se integroidaan Euroopan unioniin. Onhan syytä olla iloinen siitä yhteistyöstä, joka on vakiintunut Itämerellä ja jota on jäsenvaltioiden, liittoutumattomien valtioiden ja NATO-valtioiden välillä. Tämän yhteistyön, rauhankumppanuuden kautta on luotu myös Baltian pataljoona. Tämä on siis ollut mahdollista ilman varsinaista unionin sotajoukkoa. Mitä Balkanin alueeseen tulee, haluaisin sanoa, että siellä on kyllä enemmän tarvetta taloudellisille ja rauhaan pyrkiville toimille kuin sotilaallisille. Tämä keskustelu saa minut ajattelemaan sitä, että me emme voi päästä yksimielisyyteen edes yksinkertaisesta Kiinan ihmisoikeuksia koskevasta lausunnosta, ja miten me sitten voimme päästä yksimielisyyteen yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, johon sisältyy sotilaallinen puoli?

Swoboda
Arvoisa puhemies, Tindemans on Euroopan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan esitaistelija, ja sen vuoksi me voimme ja meidän täytyy kannattaa hänen mietintöään ja myös onnitella häntä sen johdosta. Meidän kannatuksemme voisi olla vielä suurempaa ja tulla enemmän sydämestämme, jos ottaisimme huomioon seuraavat asiat: Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan on oltava kaikille yhteinen. Sen on annettava myös puolueettomille, sitoutumattomille, hieman pidättyväisille valtioille mahdollisuus kasvaa tähän yhteiseen ulkoja turvallisuuspolitiikkaan.
Toiseksi on oltava selvää, että siviiliulottuvuudella on oltava yksiselitteinen etusija sotilaalliseen ulottuvuuteen verrattuna. Sotilaallinen keino on viimeiseksi käytettävä keino. Siviiliulottuvuuden on oltava etualalla. Siten on myös selvää, että kriisien ehkäisyllä ja estämisellä on oltava etusija jälkihoidon sijaan.
Kolmanneksi on oltava selvää, että unionin ulkoisten toimien on tapahduttava mitä tarkimman harkinnan jälkeen ja ainoastaan Yhdistyneiden kansakuntien tai ETYJ: in suojeluksessa. Koska nämä joukot nyt kerran mainitaan, on myös oltava selvää, että tarvitsemme tosin sotilaalliset nopean toimintavalmiuden joukot, mutta samanaikaisesti myös siviilijoukot, jotka ovat sanan laajimmassa merkityksessä rauhaaturvaavaan eikä alun pitäen sotilaalliseen ulottuvuuteen sidoksissa. Tässä mielessä saanen vielä kerran sanoa, myös ryhmämme nimissä, että otamme tämän työn aikaansaaman edistysaskeleen ilolla vastaan, ja tulemme myös tulevaisuudessa esittämään vielä joitakin juuri tähän suuntaan meneviä painotuksia. Tämä ei varmastikaan jää viimeiseksi keskusteluksi, vaan tulemme käymään tässä mielessä useita keskusteluja Tindemansin ja muiden kollegojen kanssa.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, saanen aloittaa yhtymällä niihin arvostaviin sanoihin, jotka on osoitettu arvoisalle edustaja Tindemansille hänen mietintönsä ansiosta, joka ilmestyi ajankohtaisella hetkellä, jolloin odotamme Amsterdamin konferenssia ja sen lisäksi NATO: n huippukokouksessa Madridissa tullaan tekemään tärkeitä päätöksiä turvallisuudesta.
Arvoisa puhemies, kiitän myös mahdollisuudesta saada olla läsnä tässä keskustelussa. Olen tietoinen siitä, että komissiolta ei olla ensimmäisenä pyytämässä tarvittavaa rohkaisua turvallisuuspolitiikkaa koskevassa prosessissa. Sen pitäisi ensisijaisesti tulla neuvostolta.
Tämän sanottuani, arvoisa puhemies, haluan kuitenkin vielä muistuttaa siitä, että myös komissio on tuonut HVK: n puitteissa selvästi esille käsityksiään liittyen Euroopan unionin yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan tulevaisuudessa.
Arvoisa puhemies, on selvää, ettei komissio sopimusten toteuttajana halua irrottautua siitä, mitä Maastrichtin sopimuksessa on sanottu yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Muistaakseni Tindemans aloitti puheenvuoronsa viittaamalla tähän ja kaikki jäsenvaltiot, sekä vanhat että uudemmat, on velvoitettu kehittämään yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ja ajan mittaan myös yhteinen puolustuspolitiikka, joka voi johtaa, kuten sopimuksessa kirjaimellisesti sanotaan, yhteiseen puolustukseen.
Ymmärrän kyllä hyvin, että Tindemans on tuntenut olevansa pakotettu jättämään puolustusasiat käsittelemättä tässä mietinnössä. Niiden arkaluontoisuus ja niistä vallitsevat mielipide-erot huomioon ottaen; tämä voi olla sinällään oikeutettua, mutta hän sanoi myös, ja saanen tukea sitä sydämestäni, että parlamentti tulee tutkimaan myös sitä aihetta, puolustuspolitiikkaa, ja siitä tullaan keskustelemaan ja toivon voivani olla läsnä myös siinä jatkokeskustelussa.
Arvoisa puhemies, yhdentynyt ulko- ja turvallisuuspolitiikka sisältää todella muutakin kuin vain puolustustekijän. Sotilaallinen alue liittyy tietenkin yhteen ulkoisen talous- ja sosiaalis-taloudellisen politiikan kanssa, mikä voi edistää vakautta.
Arvoisa puhemies, kaikki mitä Euroopan unioni on tehnyt viime vuosina ulkosuhteidensa alueella solmimalla assosiointi- ja kumppanuussopimuksia, nykyaikaistamalla yhteistyösopimuksensa Välimeren maiden kanssa, lyhyesti, kaikki se, mitä Euroopan unioni on tehnyt vahvistaessaan suhteitaan strategisessa lähiympäristössään, kuten Keski- ja Itä-Euroopassa, Välimeren alueella, Lähi-idässä ja esimerkiksi Venäjän ja Ukrainan kanssa, liittyy turvallisuuspolitiikkaan. Olen sitä mieltä, että kaikki ne, jotka tänään ovat puhuneet välttämättömyydestä noudattaa rauhanpolitiikkaa, myös taloudellisin keinoin, ja epävakauden sosiaalis-taloudellisten syiden poistamisesta, ovat oikeassa ja tässä ulkomaailma saa Euroopan unionilta kohtalaista apua. Euroopan unionin politiikka on kuitenkin näkyvästi ja tuntuvasti puutteellista kriisien ehkäisyssä. Euroopan unioni toimii yhteistyötä tehden kriisien ehkäisyn parissa, mutta mikäli ennalta ehkäisy epäonnistuu, mitä sitten? Onko Euroopan unioni silloin voimaton taloudellisena maailmanmahtina? Eikö EU voi edes lyhyen ajan sisällä järjestää rauhanturvajoukkoja, kun jopa turvallisuusneuvosto on sitä mieltä, että sellaisen rauhanturvajoukon lähettäminen Albaniaan humanitaariseen apuun olisi hyvä asia?
Arvoisa puhemies, tällaisena hetkenä Euroopan unionin toiminta on todellakin puutteellista. Kriisien ehkäisyyn käytetään paljon aikaa, muttei koskaan liikaa. Emme ole toistaiseksi onnistuneet hankkimaan välineitä kriisien ehkäisyyn ja hallintaan.
Arvoisa puhemies, konkreettisin esimerkki tästä on Albanian kriisi, joka juuri on selkämme takana. Miksi Albaniaan lähetettiin jokseenkin nimetön joukko-osasto, tarkoitan " nimettömällä" joukkoa, joka koottiin varta vasten tätä varten, muuten asiansa osaavien ja innokkaiden italialaisten johdolla, miksi nimetön ja vain tätä tarkoitusta varten muodostettu mahti hyväksyttiin, muuten turvallisuusneuvoston suostumuksella ja ETYJ: n tukemana, miksei tämä voinut tapahtua Länsi-Euroopan unionin lipun alla? Koska siitä ei oltu poliittisesti yksimielisiä, vaikka materiaaliset mahdollisuudet olivat olemassa: ja katsokaa, mitä Albaniassa nyt tapahtuu.
Arvoisa puhemies, tämä on kaikkein selvin esimerkki siitä, että kyse ei ole siitä, että Euroopan unionista pitäisi tulla superpoliisi tai supersotilasmahti, jonka pitäisi kilpailla sotilaallisesta vallasta Yhdysvaltojen kanssa. Ei, kysymys on siitä, haluaako EU jättää yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassaan tilaa kansainvälisen vastuun ottamiselle ja kansainvälisten aloitteiden tekemiselle, kun kyseessä on sen oman ympäristön strateginen epävakaus.
Arvoisa puhemies, mielestäni tästä ja siitä tavasta, millä se parhaiten voisi tapahtua, käytävä keskustelu on erittäin arvokasta ja se muodostaa kiinteän osan kaiken kattavaa keskustelua laajentuvan Euroopan unionin tulevaisuudesta.
Arvoisa puhemies, mielestäni tänään käyty keskustelu on ollut arvokas ja toivon sydämestäni, että sille tulee jatkoa, ehkä myös toivon mukaan Amsterdamin sopimuksen myönteisten seurausten inspiroimana. On nimittäin itsestään selvää, että yhteinen turvallisuuspolitiikka, puolustuspolitiikasta puhumattakaan, ei voi koskaan olla uskottavaa, ellei sen pohjana ole uskottava yhteinen ulkopolitiikka. Tästä on tehty esityksiä, Barón Crespon mietintö antaa sille myös oman panoksensa ja keskustelemme siitä tänään myöhemmin. Kun yhdistämme nämä kaikki, uskon, että meillä on vielä paljon keskusteluaineistoa, mutta olen joka tapauksessa tyytyväinen siihen, että Tindemans on tehnyt aloitteen.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Euroopan puolustukseen liittyvä teollisuus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Titleyn ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0076/97) komission tiedonannosta: Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden haasteet, toimet Euroopan tasolla (KOM(96)0010 - C4-0093/96).

Titley
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin sanoa, kuinka pahoillani olen siitä, että neuvosto ei ole katsonut välttämättömäksi olla läsnä tämänaamuisissa tärkeissä keskusteluissa.
Mitä laatimaani mietintöön tulee, vuonna 1989 Euroopan parlamenttivaalien aamuna kello 7 seisoin vaalipiirissäni Patricroftissa Essexissä Kuninkaallisen sotatarviketehtaan ulkopuolella. Jaoin vaalimainoksiani sadoille työläisille, joiden vuoro vaihtui. Vuoden 1994 Eurooppa-vaaleihin mennessä tehdas oli suljettu, siitä oli tullut taas yksi Euroopan sotatarviketeollisuuden supistumisen uhri alalla, jolta on kadonnut noin neljän kymmenestä työpaikasta viimeisen kymmenen vuoden aikana.
Jos tämä supistuminen olisi johtunut vain rauhasta, joka oli kylmän sodan päättymisen mitä tervetullein seuraus, useimmat ihmiset vain kohauttaisivat olkapäitään ja toteaisivat sen olevan valitettavasti hinta, joka rauhasta ja vakaista oloista kannattaa maksaa. Tilanne ei kuitenkaan ole näin yksinkertainen. Ensinnäkään Berliinin muurin murtuminen ei ole johtanut Euroopassa rauhaan ja vakaisin oloihin - se on paremminkin johtanut erilaiseen turvallisuusympäristöön.
Toiseksi vaikka on totta, että puolustusmenot ovat vähentyneet maailmanlaajuisesti, se ei ole estänyt amerikkalaisia kasvattamasta ylivoimaansa maailman aseteollisuusmarkkinoilla. Heidän suuret yhtenäismarkkinansa ja jalkaväen, laivaston ja ilmavoimien yhteiset hankintakeskukset ovat olleet suotuisa tausta radikaalille uudelleenjärjestelylle ja rationalisoinnille, joita on seurannut Lockheed Martinin kaltaisten suurten ja vaikutusvaltaisten aseteollisuusjättien syntyminen.
Eurooppalaiset yritykset jäävät yhä pahemmin jälkeen, koska niitä kahlitsevat hajanaiset rakenteemme, viisitoista erilaista hankintajärjestelmää ja kilpailevat kansalliset yritykset, joiden valmistamien kalliiden varusteiden tuotanto on usein päällekkäistä. Me emme edes osta toisiltamme: vain noin 4 prosenttia EU: n hankinnoista on EU: n jäsenvaltioiden keskinäistä kauppaa, kun taas 75 % jäsenvaltioiden tuonnista on peräisin Yhdysvalloista.
Miksi tämä on tärkeää? Ensinnäkin siksi, että sotatarviketeollisuudessa on noin miljoona työpaikkaa, joista useimmat ovat hyvin arvostettuja ja joista monet sijoittuvat Euroopan unionin kaikkein haavoittuvimmille alueille. Se vaikuttaa monien muiden teollisuudenalojen tilaan, sillä esimerkiksi avaruus- ja elektroniikkateollisuuden osuus sotatarvikkeiden myynnistä on 70 prosenttia. Se on Euroopan talouden tärkeä teknologinen veturi, ja parhaimmillaan se on hyvin kilpailukykyinen.
Aseteollisuuden strateginen merkitys on itsestään selvä. Jos tulemme riippuvaisiksi varusteiden tuonnista, vaarana on paitsi turvallisuutemme vaarantuminen myös se, että heikennämme kykyämme täyttää globaalien turvallisuusjärjestelyjen, kuten esimerkiksi NATOn, meille asettamat kansainväliset vaatimukset, mitä näkökulmaa amiraali Norman Ray, NATOn apulaispääsihteeri, korosti viime vuonna.
Kaikista edellä mainituista syistä on ehdottoman tärkeää, että EU: n hallitukset tunnustuvat, että Euroopan puolustus sekä teollinen ja tekninen perusta ovat merkittävä strateginen etu ja että sen ylläpito on elintärkeää Euroopan turvallisuuden ja puolustuksen kannalta.
Ymmärrän, että tämä on hyvin arka asia, johon liittyy eettisiä näkökohtia. Mietinnössäni ei kuitenkaan ole kyse siitä, pitäisikö meillä olla aseita, vaan paremminkin sitä, mistä tarpeellisina pitämiemme aseiden tulisi olla peräisin. Mietintöni ei myöskään kannata aseteollisuuden julkista tukemista, vaan mielestäni tämän teollisuudenalan tulisi olla avoin markkinoiden vaatimuksille. Mietintöni ei ole amerikkalaisvastainen: toteuttamiskelpoisella eurooppalaisella sotatarviketeollisuudella olisi paremmat mahdollisuudet, jos se toimisi yhteistyössä amerikkalaisten yritysten kanssa eikä niiden kilpailijana.
Kansallinen suvereniteetti herättää tietenkin myös huolta. Tästä syystä mietintöni käsittelee ainoastaan olemassa olevia turvallisuusrakenteita eikä kannata uusien toimielinten perustamista EU: n sisällä. Olen suoraan sanoen vähemmän huolestunut siitä, mitä kukin toimielin tekee, kuin siitä, että toimenpiteisiin yleensä ryhdytään. Eurooppa voi osallistua tähän toteamalla ongelman koskevan koko Eurooppaa ja suosittelemalla Euroopan laajuisia ratkaisuja.
Tästä syystä onnittelen komissiota sen tiedonannosta, jota on pidettävä tervetulleena. Se on kohdistanut huomion teollisuuden kriisiin. Nyt tarvitsemme toimenpiteitä. Ensinnäkin taloudellisia toimenpiteitä: meidän tulee murtaa kansallisten suosituimmuusasemien kahleet ja avata sotatarviketeollisuus yhtenäismarkkinoiden periaatteille. On tietenkin otettava huomioon tämän teollisuudenalan joidenkin osien arkaluonteisuus, mutta kilpailun kasvu johtaa veronmaksajille merkittäviin säästöihin. Meidän täytyy sallia teollisuuden uudelleenjärjestäytyminen fuusioiden avulla, jotta alalle syntyy aidosti eurooppalaisia yrityksiä.
Jotta näin voi tapahtua, jäsenvaltioiden on suostuttava olemaan turvautumatta 223 artiklaan EU: n sisäisessä toiminnassa ja käytettävä sitä vain varmistamaan keskinäiset kauppajärjestelyt kolmansien maiden kanssa. Edessämme olevaa ongelmaa kuvaa parhaiten kontrasti, joka vallitsee amerikkalaisten rakennemuutosten nopeuden ja Ranskan hallituksen pitkäaikaisen Thomson Companyn tulevaisuutta koskevan tuskailun välillä.
Meillä on olemassa poliittinen viitekehys, jonka puitteissa teollisuus voi toimia. Amsterdamissa on selvästi määritettävä ja selvitettävä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteet ja toiminta sekä Euroopan puolustusidentiteetin luonne Pietarin ja Berliinin julistusten valossa. Meidän tarvitsee vielä tutkia WEU: n kautta mainittujen julistusten toiminnallisia seuraamuksia ja meidän on varmistettava, että puolustusministereillä on oikea foorumi.
Viime vuosina on tapahtunut lupaavaa kehitystä aseyhteistyössä Länsi-Euroopan asehankintajärjestelmän ja yhteisen asevarusteluyhteistyöjärjestön kehityksen myötä. Edistys on kuitenkin ollut yleisesti ottaen hidasta. Prosessia voitaisiin nopeuttaa, jos jäsenvaltiot hyväksyisivät yhteiset toimet Maastrichtin sopimuksen J.3 artiklan mukaisesti, ja me tarvitsemme tällä alalla enemmän synergiaa ja vähemmän päällekkäisyyttä.
Lopuksi erilaiset aseiden vientiä rajoittavat kansalliset säädökset ovat merkittävä este teolliselle yhteistyölle. EU on aikaisemmin sopinut kahdeksasta aseiden vientiä koskevasta kriteeristä. Nyt meidän tulee sopia niiden yhteisestä tulkinnasta ja sitten ne tulisi muuttaa laillisesti sitovaksi menettelytapaohjeeksi.
Kenenkään ei tulisi epäillä aseteollisuuden kriisin olemassaoloa. Euroopan jäsenvaltioiden on nyt toimittava päättäväisesti, ennen kuin on liian myöhäistä.

Areitio Toledo
Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi onnitella komissiota tämän aloitteen johdosta, jo sen vuoksi, että mielestämme se toimielimenä on myötävaikuttanut siihen, että tämä taloudellisesti, eikä ainoastaan unionin kannalta, erittäin merkittävä ja herkkä asia on löydetty ja otettu työn alle. Haluan onnitella myös Titleyä hänen loistavan mietintönsä johdosta ja siitä, että hän on ollut valmis sisällyttämään siihen käytännöllisesti katsoen 90 prosenttia talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan esityksistä ja johtopäätöksistä.
Komission tekemä diagnoosi - sekä se jonka esittelijä antaa sotatarviketeollisuuden tilasta - on todellakin täysin oikea. Tämän sektorin merkitys teollisuudessa on erittäin merkittävä - 3 prosenttia teollisuuden tuottamasta bruttokansantuotteesta - työpaikat ovat merkittäviä, riippuvuus Yhdysvalloista on merkittävä, yhteisön sisäisen kaupan puute on ilmeinen, ja pirstoutuneisuus ja teollisuuden keskittymisen puute asettavat sen heikkoon asemaan.
Se, että olemme päätyneet tähän tilanteeseen, johtuu osaltaan yhteisen puolustuspolitiikan puutteesta, mutta ei ainoastaan eurooppalaisen puolustuspolitiikan puutteesta. Tällaisen politiikan puute epäilemättä johtuu eroista suurimpien jäsenvaltioiden kysyntäpolitiikassa sekä ulkopolitiikan tai sotatarvikkeiden viennin politiikan puutteesta. Mutta tähän tilanteeseen on myös muita syitä, kuten se, että fuusioihin tarvitaan hallituksen lupa, sotatarviketeollisuuden omistukseen liittyvät erot valtioiden välillä ja fuusiot mahdollisiksi tekevien rajat ylittävien oikeudellisten rakenteiden puute, joihin liittyen on vielä toimintapuitteita Euroopan unionille. Mielestämme on mahdollista lähestyä kysymystä tällä tavoin, ja olemme yhtä mieltä esittelijän kanssa siitä, että Euroopan unionin pitäisi tehdä jotakin todellisen puolustuspolitiikan olemassaoloa odoteltaessa, jotta sillä hetkellä kun sitä on, teollisuus olisi parhaassa mahdollisessa valmiudessa ryhtymään yhteistyöhön mainitun politiikan kanssa.
Näistä toimintalinjoista, joista Titley on maininnut useita, haluaisin korostaa kahta konkreettista asiaa: ensimmäinen on yhteisön teollisuuden rakenneuudistuksiin suunnattu rakennerahastojen käyttö myös sotateollisuuden rakenneuudistusprosesseihin; toisessa viitataan investointeihin ja kehitystoimintaan, joiden puitteissa Euroopan unionilla on merkittävät toimintamahdollisuuksia ja johon se kuluttaa suuren osan talousarviostaan - huomattavan osan talousarviostaan - pyrkimyksenään yhdenmukaistaa kaikki puolustusteollisuuden tai sotilasalalla mahdollisesti hyödynnettävän siviiliteollisuuden ohjelmat.

Argyros
Arvoisa puhemies, puolustusmenojen leikkaukset unionin jäsenvaltioissa ja niitä seurannut puolustusteknologian tutkimusvarojen supistuminen yhdessä läntisen Euroopan puolustuksen hajaannuksen kanssa ovat saaneet Euroopan puolustusteollisuuden nollapisteeseen. Tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevää valiokuntaa pyydettiin vastaamaan komission kysymykseen siitä, kuinka paljon ohjelmaehdotus voi auttaa piristämään puolustusteollisuutta vaarantamatta sen ei-sotilaallisia tavoitteita. Vastaus löytyy ensinnäkin teknologiaohjelmasta, joka palvelee puolustustutkimusta, ja toiseksi ohjelmasta, jonka avulla muovataan Euroopan unionin poliittista turvallisuutta.
Turvallisuusohjelmaan vaikuttavat väestötyyppiset ongelmat, jotka edellyttävät pienimuotoisia ammatti- ja reservivoimaan perustuvia sotilaallisia järjestelmiä, tarve saada unioni kilpailukykyiseksi Yhdysvaltain ja Kaukoidän suhteen sekä kansainvälinen kilpailu energiavaroista. Lisäksi, ajatellen Euroopan puolustusteollisuuden tulevaisuutta, emme saa unohtaa sotilaallisten järjestelmien tehtävää määrittäviä tekijöitä, joita ovat rauhan saavuttaminen, energiavarojen turvaaminen, uhkien ja terrorismin torjuminen, valvonta, toiminta vakoilua vastaan ja maailmanlaajuinen tunnustus. Koska tulevaisuudessa tulee olemaan vaikeata päättää, minkälaiset sotilaalliset järjestelmät olisivat hyviä kaikenlaisten unionin kohtaamien ongelmien välittömäksi torjumiseksi, saattaa olla tarpeellista soveltaa nollavarantoperiaatetta. Siten voidaan tyydyttää sotilaallisten järjestelmien teknologiatarpeita. Tilanteen mukaan voitaisiin soveltaa yleistason tutkimustuloksia tarvittaviin uusiin asejärjestelmiin kulloistenkin uhkaavien vaarojen mukaan. Koska siviiliteknologia on kehittyneempää kuin sotilaallinen, puolustuskyky sen suhteen riippuu puolustussektorin teknologisen riippuvuussuhteen uudelleenjärjestämisestä.
Yllä olevan perusteella syntyy kysymys, missä määrin saa viidennen ohjelmasuunnitelman puitteissa pyrkiä vahvistamaan sotilaallisten ja ei-sotilaallisten toimintojen sovittamista yhteen. Euroopan komission myönteinen vastaus ja sen ehdotukset, olkoonkin että ne ovat rakentavia, lienevät silti vääriä tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mukaan. Näin siksi, että ne ajavat varustelutalouden uudelleen vahvistamista, vaikka huipputeknologian alat ovat enemmän tai vähemmän ei-sotilaallisia ottaen samalla huomioon ohjelmasuunnitelman rajalliset varat, jotka eivät sovellu sotilaallisten ja ei-sotilaallisten tutkimussiteiden lähentämiseen toisiinsa.
Lopuksi, arvoisa puhemies, haluan korostaa, että viides puiteohjelmasuunnitelma saisi toisaalta jatkaa kahden käytön teknologian tukemista ja toisaalta auttaa muuttamaan puolustukseen liittyvän teollisuuden tutkimusrakenteen luonnetta. Missään tapauksessa ei voida ajatella, että yhteisön tutkimusta suunnattaisiin erityiseen puolustukseen liittyviin päämääriin.

Kittelmann
Arvoisa puhemies, kiitokseni koskevat ensinnäkin esittelijää Titleytä. Mietintö tukee oleellisin osin komission tiedonantoa, ja siitä on tehtävissä se johtopäätös, että komission ja sen tiedonannon kanssa voidaan olla yhtä mieltä. Asevarustelupolitiikalla on kaksi ulottuvuutta: strateginen ja operatiivinen. Tindemansin mietintö ja Titleyn mietintö ovat sen vuoksi yhteydessä keskenään ja täydentävät toisiaan. Myös tämä on ratkaisu, joka on onneksi havaittu hyväksi.
Strateginen ja operatiivinen ulottuvuus sen vuoksi, että Euroopan asevarustelupolitiikka on yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan oleellinen osa, Maastrichtin sopimuksessa vaaditun yhteisen puolustuspolitiikan oleellinen osa, ja siten välttämätön pakko. Suuresta osasta siitä, mistä tänään kiistellään, olemme päättäneet jo Maastrichtin sopimusta hyväksyttäessä. Nyt on kyse sen soveltamisesta käytäntöön.
Teollinen näkökohta on sen vuoksi erityisen tärkeä, koska kaikkien mielestä Euroopan puolustusteollisuus pirstoutuu, heikkenee ja on pakotettu tulemaan toimeen yhä niukempien budjettien avulla. Jotkut iloitsevat siitä, enemmistöä se suututtaa. Euroopan asevarustelupolitiikka näyttää olevan Euroopan unionille ja niille jäsenvaltioille, joilla on puolustusteollisuutta, ainoa mahdollisuus pitää pitkällä tähtäimellä puolensa tällä alalla amerikkalaista kilpailua vastaan.
Euroopan ulkoinen talous on ratkaisevan kysymyksen edessä: puolustusteollisuudesta luopuminen vai uuden mahdollisuuden etsiminen. Tulisiko meidän jättää puolustusteollisuus yksin USA: lle tai kenties Etelä-Afrikalle, Venäjälle tai Tsekin tasavallalle, vai tulisiko meidän ottaa haaste vastaan? Tämä on puolustusteollisuuden lisäksi ratkaisevaa Saksan ja Euroopan ulkoiselle taloudelle, ja jos saan tehdä lyhyen kansallisen huomautuksen, se on ratkaisevaa myös Iso-Britannialle, Ranskalle ja muille valtioille.
Mutta tämä mietintö on myös tilaisuus Euroopan parlamentille, sillä se on ainoa tehokas demokraattinen elin, joka pohtii tätä kysymystä eurooppalaisesti ja joka voi antaa eurooppalaisia suosituksia. Olen varma, että me myös käytämme tämän tilaisuuden hyväksi, kaikista esitetyistä epäilyistä huolimatta. Jäsenvaltioiden sotilaallisen ja ulkopoliittisen itsenäisyyden luotettavuutta on puolustettava Euroopan parlamentissa. Edellytysten vahvistamista ja toimenpiteisiin ryhtymistä on edistettävä. Ne tekevät valtioille mahdolliseksi puolustustuotteisiin liittyvän rationalisoinnin, organisoinnin sekä kilpailukykyisen, teollisen ja teknisen puolustusperustan säilyttämisen Euroopassa. Tämän perustan olisi oltava mahdollinen osallistuville eurooppalaisille valtioille. Tämä on lyhyesti esitettynä se, mitä ulkoisen talouden näkökannalta voidaan sanoa.
Me tiedämme, että eurooppalainen aseistus menettää tätä kilpailukykyään lisääntyvässä määrin. Sen, joka ei tätä halua, on hyväksyttävä tänään Titleyn mietintö sekä aikaisempi Tindemansin mietintö.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, haluan aluksi lausua onnitteluni komissiolle tästä mietinnöstä sekä samoin Titleylle hänen tekemästään työstä, jolla hän on mahdollisimman hyvin saavuttanut yhteisymmärrystä ja liittänyt yhteen useat erilaiset valiokunnilta niiden mielipiteestä pyydetyt lausunnot.
Tulen esittämään puheenvuoron ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta ja aion käsitellä ainoastaan institutionaalisia asioita, mutta sallikaa minun ennen sitä esittää yksi kysymys: ovatko yhteinen varustelupolitiikka ja eurooppalainen puolustusidentiteetti sellaisia käsitteitä, jotka voidaan erottaa toisistaan? Mielestäni eivät. Ja ymmärrän, että tämä on poliittinen optio eikä dogmi, mutta mielestäni meidän on vaikea puhua eurooppalaisesta puolustusidentiteetistä, jos emme puhu myös yhteisestä varustelupolitiikasta, koska yhteinen varustelupolitiikka on tuon eurooppalaisen identiteetin olennainen osa.
Kun menemme kotikaupunkeihimme ja maanmiehemme kysyvät meiltä, miksi Eurooppa ei ryhdy sotilaalliseen väliintuloon Jugoslaviassa, miksi emme osallistu tehokkaasti sotilaallisiin operaatioihin maapallon muissa osissa - ajattelen nyt Persianlahden sotaa -, miksi meidän pitää olla riippuvaisia muista; yksi syy monien muiden joukossa on se, että eurooppalaista identiteettiä ei vielä ole olemassa ja että yksi varustelupolitiikan perusosista tekee näitä asioita koskevan kantamme muuttamisen välttämättömäksi. Eli, mitä institutionaalisille asioille pitäisi tehdä, arvoisa puhemies?
Rooman sopimuksen 223 artiklassa käsitellään jäsenvaltioiden mahdollisuutta toteuttaa niiden turvallisuudelle välttämättömien etujen suojaamiseksi tarvittavat toimenpiteet, aseiden, ammusten ja sotatarvikkeiden kauppa mukaan lukien. Jäsenvaltioiden tästä perustamissopimuksen artiklasta tekemän tulkinnan tuloksena on jonkinlainen yleisperiaate, jonka mukaisesti kaikki nämä kansalliseen turvallisuuteen liittyvät alat eivät kuulu perustamissopimusten soveltamispiiriin.
Tämä on ollut suuri kysymys, joka on ollut riippuvainen perustamissopimuksen 223 artiklasta. Mitä tällä hetkellä tekisimme? Mielestäni parlamentin pitäisi toimia jalat maassa ja se voi pyytää 223 artiklan poistamista, mutta luulen, että tämä kysymys ei tällä hetkellä ole hallitusten välisen konferenssin tavoiteluettelossa. Arvoisa puhemies, tarkistusehdotuksemme ovat syntyneet edellä mainituilla perusteilla; ensimmäiseksi pyydämme yhteisen varustelupolitiikan ja yhteisen eurooppalaisen puolustusidentiteetin yhdistämistä. Ja tulevaisuudessa, tämä on tarkistus, yksi Titleyn mietinnöissä ehdotetuista tarkistuksista, tulevaisuudessa, se vaatisi 223 artiklan tarkistamista sotatarvikkeiden kaupan ja tuotannon sekä niiden valvonnan integroinnin suuntaan.
Toiseksi pyydämme komissiota aloittamaan 223 artiklan käsittelyn ja ennen kaikkea muuttamaan sen liitteenä olevaa luetteloa, joita ei ole muutettu vuoden 1958 jälkeen.
Kolmanneksi, arvoisa puhemies, pyydämme WEU: n ja Euroopan unionin asteittaista sulauttamista, joka on toinen yhteisen toiveemme saavuttamisen peruselementti, sen, että huomispäivänä meillä voisi olla Eurooppa, joka puhuu yhdellä vahvalla äänellä ja joka turvallisuuspolitiikkansa avulla takaa kaikkien eurooppalaisten vapauden.

Swoboda
Arvoisa puhemies, haluaisin ensin onnitella herra Titleytä ryhmäni nimissä tästä mietinnöstä. Hän tietää itse, kuinka paljon ponnisteluja yhteisymmärryksen saavuttaminen joskus vaatii. Tämän mietinnön tausta on toden totta oikein: Euroopan puolustusteollisuuden on puolustauduttava amerikkalaisen puolustusteollisuuden johtoasemaa vastaan.
Tämä ei tarkoita sitä, että me haluamme sen vuoksi monopoleja, jotka sitten sanelevat hinnat Euroopan valtioille. Euroopan on pidettävä tarkoin varansa, ettei yhteisestä puolustusteollisuudesta muodostu monopoleja vastaavine markkina-asemineen. Mietintöähän käsiteltiin ulkopoliittisessa valiokunnassa, mutta puolustusteollisuudesta ja yhteistyöstä ei kuitenkaan voida puhua asettamatta reunaehtoja, jotka ovat minun näkemykseni mukaan seuraavat:
Ensiksikin aseistariisunta. Kuten Titleykin ilmaisi tämän asian, puolustusteollisuudesta ja asevarusteluyhteistyöstä ei voida puhua, jos ei tunnusteta aseistariisuntaa, ja vieläpä kaikissa eri vaiheissa, erityisesti myös yhteistyössä Venäjän kanssa, sillä aseistariisunnan on oltava yhteinen hanke.
Toinen kohta, joka on mielestäni kovin tärkeä, on aseiden viennin valvontaa koskeva kysymys. Tällä alueella tehdään joitakin ponnisteluja, mutta ottaen huomioon maapallon monien alueiden kriisitilanteet, ottaen huomioon valitettavan monet yhä edelleen olemassa olevat diktatuurit, jotka käyttävät puolustustuotteita osaksi myös omissa maissaan, meidän on pyrittävä siihen, että Eurooppa, joka on jo asettanut joitakin oikeansuuntaisia kriteerejä, kiinnittää huomiota siihen, että näitä kriteerejä tulkitaan ankarasti, että ne ovat sitovia, ja että ne eivät luonnollisestikaan koske ainoastaan Eurooppaa, vaan koko maailmaa. Tänä päivänä kriisialueille laillisesti ja laittomasti kuljetettavat puolustustuotteet maksavat monia ihmishenkiä ja johtavat siihen, että Euroopan on sitten myöhemmin usein pakko taistella eri kriisialueilla omia aseitaan vastaan. Tämä tarkoittaa sitä, että tarvitsemme lisättyjä valvontatoimenpiteitä ja lopulta myös rangaistustoimenpiteitä asevientiä vastaan, erityisesti kriisialueilla, erityisesti diktatuureissa ja niin edelleen.
Neljäs myös tärkeä asia on se, että sellaista asevarustelua ei tule olemaan, joka elvyttäisi puolustusteollisuutta yleisesti. Tarvitaan järkevämpiä muutosohjelmia. Tähän liittyen pidettiin vähän aikaa sitten myös YK: n kokous. Eurooppa voi toimia tässä myös esikuvana, koska meillä puolustusteollisuuden osia on muutettu järkevästi siviiliohjelmiksi. Minä pidän tätä myös erittäin tärkeänä yhteisen puolustusteollisuuspolitiikan täydennyksenä Euroopassa. Tämä tarkoittaa sitä, että on tehtävä selväksi, että Euroopan yhteisö ei ole mikään asevarusteluyhteisö, vaan aseistariisuntayhteisö siinä mielessä kuin sen jo mainitsin. Loppujen lopuksi tämä tarkoittaa sitä, että me olemme kovasti eurooppalaisen asevarusteluyhteistyön kannalla ja että aseistariisunta ei saa tapahtua yksipuolisesti Euroopan ja eurooppalaisten työntekijöiden kustannuksella. Tässä mielessä sanomme myös selvästi kyllä järkevälle asevarusteluvalvonnalle ja järkevälle asevarusteluyhteistyölle Euroopan alueella.

Tindemans
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kyseessä on luultavasti ensimmäinen kerta kun parlamentin on sanottava mielipiteensä erinomaisesta asetuotantoa koskevasta mietinnöstä, eli Titleyn mietinnöstä, josta haluan onnitella häntä. Mietintö on vastaus komission asiakirjaan ja haluan kiittää myös komission jäsen Van den Broekia hänen erinomaisesta puheenvuorostaan. Uskon, että hänen sanansa ja se, mitä täällä on sanottu muuten ja Titleyn mietintö vaikuttavat siihen, että vähitellen syntyy ilmapiiri, jossa voimme päästä yhteiseen turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaan, joka tulee olemaan yhteisen ulkopolitiikan tukena. Se kasvaa hitaasti, mutta olen saanut sellaisen vaikutelman, että tämän kaiken ansiosta saadaan aikaan erinomainen asiakirja.
Titley sanoo mietinnössään, että yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan kuuluu oikeastaan kolme osaa. Poliittinen luku, sotilaallinen luku ja teollinen, tieteellinen ja teknologinen luku. Näin hän kattaa kaikki alat. Haluan kuitenkin korostaa, että aseita ei voida pitää samanlaisena kauppatavarana kuin muita tuotteita, ne eivät ole kulutustavaroita kuten muut tuotteet. Jonkin maan olemassaolo, vapaus ja itsenäisyys voi nimittäin jollakin tietyllä hetkellä - toivokaamme, että näin ei enää koskaan tapahdu - riippua siitä, onko maalla tai rakastamallamme alueella aseita puolustautuakseen joutuessaan hyökkäyksen kohteeksi. Meidän on myös tutkittava, mitä tarpeita meillä on. Mitkä tarpeet käyvät yksiin niiden tarpeiden kanssa, joita Euroopan unionilla on? Tämä on ensiarvoisen tärkeää. Mikäli olemme riippuvaisia unionin ulkopuolisista kolmansista maista, meidän puolustuksemme ei ole uskottava. Silloin voimme hankkia vain sitä, mitä muut maat tarjoavat, emmekä sitä, mikä vastaa tarpeisiimme. Lisäksi tilanne on sellainen, ja monet kollegat täällä ovat tietoisia siitä, että eurooppalaista asetuotantoa - olen muuten täysin sitä mieltä, että me tarvitsemme politiikkaa, joka voi johtaa aseistariisuntaan, ja uskon, että kun meillä on yhteinen politiikka, on helpompi toteuttaa aseistariisunta kuin silloin, kun jokainen toimii itsenäisesti - ei voida lopettaa, mikäli me haluamme tuotteita, jotka vastaavat tarpeisiimme, mutta tällä hetkellä tämä teollisuuden ala on vaarassa. Eurooppalaisella tasolla esiintyy kilpailua, mutta me emme voi enää kilpailla sen kanssa, mitä muualla, en sano missä, mutta te kaikki tiedätte sen, tuotetaan. Aihe on erittäin arkaluontoinen, ei vain puolustuksellisesta, vaan myös sosiaalis-taloudellisesta näkökulmasta, sillä tähän liittyy myös työllisyys sekä asevienti ja asekauppa ja niin edelleen. Asia on siis erittäin arkaluontoinen, mutta mielestäni sitä käsitellään mietinnössä oikealla tavalla.
En lainaa mietintöä, siihen ei ole aikaa, mutta Titley muistuttaa myös erittäin kiinnostavista puolista, esimerkiksi puhuessaan puolustusprofiilista ja Länsi-Euroopan unionin ja Euroopan unionin suhteesta. En puutu tähän nyt laajemmin, mutta voimme keskustella näistä puolista huomenna, kun käsittelemme puolustuspoliittista mietintöä. Ja sellaisenaan tämä muodostaa erinomaisen johdannon.
Ryhmämme on sitä mieltä, ja puhun nyt ryhmäni puolesta, että Titleyn mietintö reaktiona komission asiakirjaan muodostaa asiakirjan, jolla on hyvin suuri merkitys. Me otamme huomioon kaikki huolenaiheet, sosiaalisen puolen ja taloudellisen, mutta myös puolustuksen ja myös rauhan ja aseistariisunnan, johon me kaikki pyrimme, siis oikeudenmukaisen rauhan, jonka saavuttamisessa haluamme auttaa.
Pitäen nämä seikat mielessä tulemme hyväksymään tämän mietinnön, ellei jälkikäteen tapahdu mitään yllättävää. Ja iloitsemme siitä, että parlamentti pystyy keskustelemaan niin arkaluontoisesta ja tunteita herättävästä aiheesta ja toivottavasti pääsemme hyvään tulokseen.

Malerba
Arvoisa puhemies, olen vakuuttunut siitä, että Tindemansin ja Titleyn mietinnöistä käymämme korkean profiilin keskustelut lisäävät tietoisuuttamme ja vastuuntuntoamme valmisteltaessa Euroopan yhteistä ulkopolitiikkaa. Odotellessamme sen toteutumista puolustusteollisuudessa on kuitenkin luovuttava asteittain ja käytännössä kansallisesta lähestymistavasta ja siirryttävä eurooppalaisiin ohjelmiin ja sääntöihin.
Uusia eurooppalaisia sääntöjä, jotka katson voivani hyväksyä, on yhteisten sääntöjen standardoinnin toteuttaminen puolustusaseiden hankinnan ja viennin osalta. Olen vakuuttunut myös siitä - mikä tulee esille mietinnössäkin -, että puolustusalan teknologinen riippuvuus Euroopan maiden välillä on tunnustettava ja että kyseessä on teknisen ajattelun ohella myös poliittinen hanke.
Olen sitä mieltä, että ajatusta teollisuuden ottamiseksi jälleen mukaan Euroopan yhteisiin ohjelmiin ei pidä kokonaan hylätä, vaan se on integroitava ja mitoitettava tämänhetkisiin puitteisiin ja laajempiin ohjelmakehyksiin. Uskon - ja kannatan - ajatusta Euroopan ydintutkimuskeskuksen tapaisesta asevarustelua ja teknistä koordinointia hoitavasta eurooppalaisesta virastosta, joka tarjoaisi valinnaisia vaihtelevan geometrian - jos sallitte minun käyttävän tätä ilmaisua - huomioon ottavia kehitysohjelmia, joista kaikkia osanottajat voivat hyötyä, joko viitteellisinä toimijoina tai pieninä mutta täysipainoisina toimijoina.
Lopuksi sanoisin, että mielestäni ei ole aiheellista - tämä on ehdotus jatkokeskustelua varten - erottaa puolustusteollisuutta täysin ilmailu- ja avaruusteollisuudesta. Toimijat ovat kuitenkin usein samat, ja Euroopan järkevä vakauttaminen - mikä tuntuu tällä alalla jollakin tapaa ympyrän neliöimiseltä - on mielestäni helpommin toteutettavissa, jos kaikki kortit ja kaikki toimijat asetetaan saman pöydän ääreen.

Cars
Herra puhemies! Euroopan yksi teollisuudenala, puolustusteollisuus, on merkittävissä vaikeuksissa. Syynä tähän on yksi Euroopan ja koko maailman ilahduttavimmista tapahtumista, nimittäin Neuvostoliiton romahdus ja siitä seurannut kylmän sodan loppu. Aseiden kysyntä ei Luojan kiitos enää ole sitä, mitä se oli ennen rautaesiripun repeämistä.
Euroopan turvallisuus on kuitenkin yhtä kaikki riippuvainen aseiden saatavuudesta, josta me liberaalit olemme täysin tietoisia. Ellei Eurooppa halua joutua yksipuolisesti riippuvaiseksi tuonnista, täytyy maidemme koordinoida puolustusvälineidensä tutkimusta, kehitystä ja tuotantoa. Tämä on komission tiedonannon ja ulkoasianvaliokunnan mietinnön lähtökohta, jonka mietinnön Titley on ansiokkaasti muotoillut.
Kannattaa panna merkille, että kasvava koordinaatio Euroopan puolustusvälineteollisuudessa johtaa välttämättä kasvavaan keskinäisen riippuvuuteen. Kaikkien asianosaisten tulee nähdä ja hyväksyä tämä. Euroopan puolustusvälineteollisuuden koordinointi helpottuu sitä mukaa, kun yksimielisyys yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan sisällöstä kasvaa. On myös syytä huomata, että puolustusteollisuuden yhteistyö sinänsä jouduttaa ja kasvattaa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tarvetta.
Artiklaa 223 on tarpeen tarkistaa ja luoda edellytyksiä yhteisille eurooppalaista asevientiä rajoittaville säännöille, joiden noudattamista voidaan valvoa. Maailman tulee, herra puhemies, täten nähdä entistä yhtyneempi Eurooppa voimana ja kumppanina vapauden, rauhan, turvallisuuden ja yhteisen turvallisuuden puolesta. Nyt käsittelemämme mietintö on askel siihen suuntaan.

Querbes
Herra puhemies, arvoisat kollegat, komission vuoden 1996 tiedonannossa ei kiinnitetä huomiota puolustuksen ja aseistuksen sekä kansallisen suvereniteetin väliseen kiinteään yhteyteen, ja siinä halutaan kilpailukyvyn nimissä soveltaa aseteollisuuteen vapaan kilpailun periaatetta.
Ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö menee pidemmälle suunnitellessaan yhteistä asevarustelupolitiikkaa ja perustamissopimuksen muuttamista, ja tämä koskettaa kaikkien jäsenvaltioiden olennaisen tärkeitä turvallisuusetuja. Ranskan hallitus puolestaan muuttaa aseteollisuuden rakenteita, minkä vuoksi menetetään 50 0-75 000 työpaikkaa, ja yksityistää tärkeimpiä teollisuusaloja työntekijöiden ja kyseisten alueiden asukkaiden voimakkaasta vastarinnasta huolimatta.
Rauhan ja aseistariisunnan aktiiviset kannattajat, GUE/NGL-ryhmän ranskalaiset jäsenet, puolustavat sellaista sotilaallista oppirakennelmaa, jonka avulla voidaan taata vapaus ja suoja ulkoisia uhkia vastaan. Me vastustamme rakennemuutos- ja yksityistämistoimenpiteitä ja vaadimme kansallisen potentiaalin säilyttämistä - se edustaa vain viittä prosenttia sotilastarviketilauksista - ja sen monipuolistamista siviiliteollisuudessa, erityisesti lentokone-, avaruus- ja elektroniikkateollisuudessa.
Yhteisön tasolla ryhmämme vastustaa kaikenlaista Euroopan yhteistä puolustuspolitiikkaa, jota Yhdysvallat pääsisi johtamaan.
Ryhmän jäsenet kannattavat aseteollisuuden ja tutkimusalan yhteistyön kehittämistä, ja vaativat, että käyttöön otetaan todellinen yhteisön suosituimmuus.

Puhemies
Kiitoksia, herra Querbes. Haluan onnitella teitä ensimmäisestä puheenvuorosta, jonka olette pitänyt tämän parlamentin istunnossa.
Teillä on suuri vastuu korvatessanne kollegamme Piquetin, jota kaikki jäsenet arvostivat suuresti.
Toivotamme teille onnea ja menestystä.

Telkämper
Arvoisa puhemies, Amsterdamissa pidettävän hallitusten välisen konferenssin aattona keskustelemme täällä Euroopan parlamentissa Tindemansin ja Titleyn mietinnöistä, kahdesta mosaiikkikivestä uudeksi ulko- ja turvallisuuspolitiikaksi tai paremmin sanottuna sotilaspolitiikaksi. Aina vain satelee käsitteitä, kuten puolustusidentiteetti tai Petersbergin tehtävät, jotka meidän täytyy täyttää. Tämä ei tarkoita mitään muuta kuin sotavoimien asettamista intervention käyttöön. Näin EU: n ulkopolitiikan laatu muuttuu. EU suurine sisämarkkinoineen, tämä pikemminkin siviiliorganisaatio, järjestäytyy nyt hegemoniavallaksi. Minun mielestäni tämä on point of return tai ehkä myös point of no return .
Puolustusidentiteetti, ketä vastaan? Kylmä sota on ohi. Eurooppa on yhä edelleen raskaasti varustettu, ja jos halutaan turvallisuutta järjestäytynyttä rikollisuutta tai aseiden salakuljetusta vastaan, me emme tarvitse sitä varten armeijaa, vaan poliisivoimia.
Titley sanoi selvästi, että tässä on kyse siitä, että puolustusteollisuudelle hankitaan hyväksyntää, jotta se voi määrätä ulkopolitiikasta. Eurooppalainen identiteetti on välttämätön, ei mikään puolustusidentiteetti, vaan kansalaisten hyväksyntä tälle Euroopalle, jota me haluamme rakentaa siviilipohjalta.
Petersbergin tehtävien vuoksi me tarvitsemme kuitenkin tulevia interventioita varten uusia sotavoimia, uusia laivoja, uusia satelliitteja, future large aircraft . Herra Titley, te yrititte jo neljä vuotta sitten luoda budjettilinjaa tälle future large aircraft -hankkeelle. Tämä mietintö on avain siihen, että me tulemme ennen pitkää saamaan budjettilinjat, jotka mahdollistavat tältä pohjalta Euroopan puolustusteollisuuden mukaan ottamisen EU: n budjettiin. Kuka tämän maksaa? Se raha puuttuu meiltä sitten sosiaalialalta. On olemassa halvempia puolustustuotteita, ja me tiedämme MEDA-ohjelman perusteella, että siihen myönnetyt rahat puuttuvat meiltä vastaavasti esimerkiksi siviiliulkopolitiikasta, kehitysyhteistyöpolitiikasta, siis todellisesta konfliktien ehkäisystä.
Viimeinen sana demokraattiseen kehitykseen. Kittelmann vetosi siihen. Maastrichtin konferenssin ja tämän mietinnön avulla me päädymme uuteen ruhtinaiden neuvostoon, nimittäin siten, että EU: n neuvosto määrää ja valvoo ulkopolitiikkaa sekä sotilaspolitiikkaa ja myöntää lopulta varatkin.

Vandemeulebroucke
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Berliinin muurin kaatumisen jälkeen pääsimme pikku hiljaa kansainvälisiin sopimuksiin ydinaseriisunnasta ja kemiallisen aseistuksen lopettamisesta. Näissä puitteissa kannatan ehdottomasti asetuotannon yhteensovittamista, mutta sen tavoitteena on oltava tuotannon vähentäminen ja kasvavan rauhanrahaston rakentaminen.
Olin alun perin iloinen siitä, että brittiläinen sosialisti valittiin esittelijäksi, ja toivoin, että hän tuntisi oman puolueensa historian. Työväenpuolue on aina ollut särjetyn kiväärin pioneeri. Toivoni vaihtui kuitenkin tyrmistykseen lukiessani mietintöä. Asetuotanto on hänelle samaa kuin mikä tahansa tuotanto kaikkine tekoargumentteineen. Mietinnössä sanotaan, että asetuotannolla on tärkeä taloudellinen merkitys, sillä se luo työtä myös hankkijoina toimivien yritysten parissa. Esittelijä valittaa kauppataseen tasapainon puuttumisesta, epärehellisestä kilpailusta ja vahvan materiaalin hyödyntämisestä parhaan mahdollisen hinta/laatusuhteen avulla.
Mietinnön kruunaa 24 kohta. Lainaan sitä: parlamentti on sitä mieltä, että aseteollisuuden uudelleenjärjestäminen tuo arvonlisää eurooppalaisen veronmaksajan rahoille. Voisiko tätä enää kyynisemmin sanoa!
Entä asekauppa. Ruotsalainen SIPRI julkaisee vuosittain katsauksen konventionaalisten aseiden kaupasta. Titley erehtyy väittäessään, että lopulliset asiakkaat ovat aina hallituksia. Ja mitä sitten, jos ne ovat diktatuureja.
Mietinnössä ei mainita mitään käytettyjen aseiden suuressa mittakaavassa tapahtuvasta kaupasta. Ei sanaakaan laajalle levinneestä tekniikasta myydä käsiaseita osina tai teknisinä laitteina. Siitä ei löydy vastausta laajalle levinneeseen läpikulkukauppaan liittolaisten kautta konfliktitilanteissa oleville maille. Aseet eivät ole pesuaineita. Ne on alistettava tiukkojen normien alle ja asiasta on raportoitava vuosittain Euroopan parlamentille. Siksi tuen vihreän ryhmän esittämiä tarkistuksia. Toivon, että tämä mietintö joutuu roskakoriin, mikäli niitä tarkistuksia ei hyväksytä.

Souchet
Herra puheenjohtaja, kollegamme Titleyn mietinnössä on erityisesti kaksi suurta ansiota. Yhtäältä siinä korostetaan hyvin uudenlaista kansainvälistä ympäristöä, johon meidän asepolitiikkamme tänä päivänä sijoittuvat. Toisaalta mietinnössä mukautetaan yhteisön edun käsitettä tähän ympäristöön ja tähän erittäin arkaluontoiseen alaan. On vahinko, että päätöslauselmaesityksessä ei puututtu suoraan perusteluissa esitettyihin asioihin.
Ympäristö on muuttunut, koska amerikkalainen puolustusteollisuus kilpailee raivokkaasti Euroopan yritysten kanssa. Tämä aggressiivinen kilpailu saattaa jatkossa johtaa turvallisuutemme kannalta elintärkeiden teollisuusalojen ja kansallisten puolustuspolitiikkojemme riippumattomuuden häviämiseen, jos eurooppalaiset antavat keskeisten aseteollisuusalojen tulla yhden suurvallan monopoliksi.
Vaikka puolustus on olennaisilta osiltaan edelleen kansallinen etuoikeus, meidän pitäisi, kiistämättä tietystikään huomattavia nykyisiä valtteja, yksilöidä kuitenkin uusien varusteluohjelmien korkeiden kustannusten vuoksi todelliset yhteisön tarpeet ja määrittää, mitä voitaisiin tuottaa yhdessä tehokkaammin kuin erikseen ja mitä yhteisiä hankintoja pitäisi tehdä. Kyse ei ole päätöslauselman ehdotuksesta, eli aseteollisuuden järjestelmällisestä eurooppalaistamisesta kaikilla aloilla. Jäsenvaltioiden olisi päin vastoin otettava opikseen lukuisten aikaisempien yhteistyöhankkeiden epäonnistumisesta - joista kollegamme de Gaulle juuri kertoi - ja sitoutua ainoastaan täysin tarpeita vastaaviin ohjelmiin, toteuttaa nämä hankkeet tarpeiden mukaisesti ja myöntää niille tarvittavat taloudelliset varat.
Meidän on tuotettava tavaroita yhdessä silloin, kun se on välttämätöntä ja mahdollista, ja lisäksi meidän on myös tehtävä yhteisiä hankintoja, ostaa eurooppalaista ja suosia eurooppalaisia tuotteita, jotta voitaisiin välttää se, että tietyt jäsenvaltiot - kuten vielä äskettäin tapahtui - hankkivat sotilastarvikkeensa USA: sta mieluummin kuin Euroopasta, vaikka EU: ssa tuotetut tavarat ovat teknologisesti ainakin samanlaatuisia ja edullisempia.
Huolimatta Titleyn mietinnön myönteisistä osa-alueista, ryhmämme ei valitettavasti näin ollen voi äänestää sen puolesta näiden puutteiden, mietinnön itsepintaisuuden ja sen taustalla olevan federalistisen filosofian vuoksi.

Linser
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Titleyn mietintö perustuu sellaisiin taloudellisiin peruspilareihin kuin tehokkuuden nostaminen, kustannusten alentaminen, parempi koordinointi ja kansainvälinen kilpailukyky. Tämän vuoksi se on erittäin tervetullut. Puolustusyritysten fuusiot EU: n sisällä parantavat kilpailutilannetta, erityisesti USA: han nähden, joka on kylmän sodan päättymisen jälkeen tunkeutunut massiivisella voimalla Eurooppaan.
Moraalisista syistä ei voida missään tapauksessa sallia, että tuotamme työpaikkojen turvaamisen läpinäkyvän ja tässä suhteessa kyynisenkin argumentin varjolla enemmän aseita kuin tähän saakka ja viemme niitä vielä maasta.
Kuitenkin ne puolustustuotteet, jotka me välttämättä tarvitsemme Euroopan unionin ja sen kansalaisten turvaamiseksi, meidän olisi mahdollisuuksien mukaan valmistettava itse, nimittäin sotilaallisista syistä, taloudellisista syistä ja ottaen huomioon myös äärimmäisen kireä työpaikkatilanne EU: ssa.
Mietinnössä vaaditun asevientimääräysten yhdenmukaistamisen yhteydessä voidaan itävaltalaisesta näkökulmasta kysyä, onko tämä uusi puolueettomuuden asteittainen lopettamisstrategia, jota tietoisesti peitellään Itävallan kansalta. Eikö olisi rehellisempää puhua suoraan EU: n puolueettomien maiden kansalaisille ja antaa heidän päättää kansanäänestyksessä itse puolueettomuuden muodollisesta tehtävästä.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, komission tiedonanto ja sen seurauksena myös Euroopan parlamentin mietintö puolustusteollisuudesta ja asevarusteluyhteistyöstä tulevat väärällä hetkellä ja nojautuvat vääriin periaatteisiin. Tämän vuoksi haluaisin esittää tässä Saksan sosiaalidemokraattien epäilyjä. Ensin on saatava aikaan yhteisymmärrys yhteisön turvallisuus- ja puolustussuunnitelmasta, ennen kuin ylipäänsä voidaan puhua asevarusteluyhteistyön suuntaamisesta, joka mahdollisesti tyydyttää vaatimuksemme, nimittäin aseistariisunnan vauhdittamisen. Sen avulla voitaisiin sitten lopultakin saada se rauha aikaan, jota ihmiset ovat odottaneet kylmän sodan päättymisestä lähtien.
Tiedonanto ja mietintö tähtäävät asevarusteluun konversion sijaan, aseistautumiseen aseistariisunnan sijaan. Aikana, jona maailma odottaa puolustusteollisuuden muutoshankkeita ja selviä signaaleja aseistariisunnasta, täällä asetetaan eurooppalaisen teollisuuden kilpailukyky ja tulevaisuus samanarvoiseksi puolustusteollisuuden kilpailuetujen kanssa. Minun mielestäni tämä ei ole tarpeen.
Tarvitsemme päinvastoin investointeja konversiotutkimukseen ja konversiohankkeisiin. Loppujen lopuksi ei ole olemassa toista teollisuuden haaraa, joka vaatii niin suuren pääomasijoituksen työpaikkaa kohden kuin puolustusteollisuus. Meidän olisi panostettava siihen, että investointeja virtaisi enemmän ympäristöteknologiaan, siviiliteknologiaan, uusiin materiaaleihin, eikä tähän yhteistyöhön, koska sen avulla ei synny työpaikkoja, kuten meille täällä uskotellaan.
Lisäksi pidän tavattoman suurena vaarana sitä, että asevarusteluyhteistyön myötä eurooppalaisella tasolla syntyy monopoleja, jotka voivat sanella hallituksille tähtitieteelliset hinnat puolustustuotteista. Lisäksi tämä saisi aikaan kilpailun, joka veisi siviilitarvikkeita tuottavat yritykset perikatoon, koska Euroopan puolustusteollisuuden tukeminen toisi kilpailuetua myös näiden yritysten siviilituotannolle ei-sotilaallisia tuotteita valmistaviin yrityksiin nähden. Minä pidän myös erittäin vaarallisena sitä, että tämän asevarusteluyhteistyön avulla siirtyminen paisuvaan vientipolitiikkaan tulee mahdolliseksi ja että kilpailu Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä vaarantaa Euroopan unionin rajoittavan asevientipolitiikan.
Tämän vuoksi minä en pidä nyt esitettyä mietintöä sopivana osoittamaan tulevaisuuden suuntaa unionille.

Burenstam Linder
Herra puhemies! Titley on kirjoittanut merkittävän mietinnön. Euroopan aseteollisuus on suurten haasteiden edessä. Monilla yrityksillä on kannattavuusongelmia, ja rakenteelliset muutokset ovat välttämättömiä. Aseteollisuudella on erityinen roolinsa maiden ja unionin turvallisuuspolitiikassa. Yhtä kaikki täytyy tämän teollisuuden pitkässä juoksussa toimia samoin ehdoin kuin muunkin. Yritykset pitää valtion tuilla puolustusteollisuutta jaloillaan maksavat rahaa ja vähentävät siten mahdollisuuksia pitää yllä puolustuksen määrällistä tasoa. Yritystuilla on tapana myös vähentää tuotannon tehokkuutta ja johtaa vaatimuksiin yhä kattavammista tukiaisista.
Kyse ei kuitenkaan ole vain rahasta, vaan myös tietämyksestä. Moderni sotilastekniikka perustuu entistä enemmän tietoon. Vaaditaan kasvavassa määrin edistynyttä elektroniikkaa ja jättimäistä tietojenkäsittelykapasiteettia. Siviili- ja sotilastutkimuksen raja käy yhä epäselvemmäksi. Yksi Euroopan aseteollisuuden ongelma on se, ettei sillä ole samaa tutkimustaustaa huippuyliopistoissa kuin USA: n aseteollisuudella.
Menemättä yliopistokysymyksiin haluan tähdentää, että USA: n yliote tässä asiassa perustuu paljolti sikäläisten yliopistojen kilpailutilanteeseen, joka on aivan toinen kuin Euroopan suurten valtiollisten yliopistokolossien. Se on johtanut tutkimuksen ja tutkijakoulutuksen suurempaan tehokkuuteen. USA: n yliote elektroniikassa ja tietojenkäsittelyssä on helppo havaita, ja se on antanut etumatkan myös uusien asejärjestelmien suhteen. USA: n ylivoimalla on mullistavia vaikutuksia ulkopolitiikan ja turvallisuuspolitiikan alueella, ei vain vastustajille, vaan myös liittolaisille. Jotta puolustusvälineistö olisi operationaalista eri puolustusvoimien välillä, sen on oltava samalla laatutasolla. Jotta Eurooppa ajan mittaan ei joutuisi vielä alivoimaisemmaksi osapuoleksi, vaaditaan enemmän rohkeutta eurooppalaiseen yhteistyöhön.
Vihreät ovat esittäneet joukon muutosehdotuksia Titleyn mietintöön. Jos heidän ja muiden kieltäytyjien kanta voittaisi alaa, USA: n hegemonia vahvistuisi. Meidän tulee kavahtaa sen sisältöistä erikoistumista, että USA toimittaa koneet, so. aseet, ja Eurooppa ihmiset, so. sotilaat.
Ruotsilla on suuri aseteollisuus niinkin erilaisten asejärjestelmien kuin sotilaslentokoneiden, sukellusveneiden, robottien ja tykkien valmistukseen. Näiden investointien taustana on se, että Ruotsin liittoutumattoman politiikan katsotaan vaativan riippumattomuutta tälläkin alueella, tai ainakin sellaista kapasiteettia, että olemme yhteistyökumppani, kyllin nykyaikainen voidakseen ostaa sen moderneimman välineistön, jota emme itse valmista. Ruotsille, kuten muillekin Euroopan maille, on tullut entistä vaikeammaksi ylläpitää näin laajaa aseteollisuutta. On helppo ilmaista tuki Titleyn ehdotukselle toimenpideohjelmaksi, joka antaa Euroopan aseteollisuudelle vahvemman kilpailukyvyn ja siten edistää Euroopan turvallisuutta.

Frischenschlager
Arvoisa puhemies, Titleytä on ensinnäkin kiitettävä siitä, että hän ylipäänsä tarttui tähän aiheeseen, joka ei ole kovin miellyttävä. Se on hyvin periaatteellinen aihe. Se on talouden haara, jota kriisit ravistelevat usein. Se on talouden haara, johon liittyy myös hyvin usein skandaaleja - tämä täytyy rehellisesti tunnustaa. Toisaalta haluaisin sanoa juuri vihreän ryhmän kollegoille, että niin kauan kuin me tarvitsemme sotilaallista puolustuskapasiteettia, meillä on oltava myös puolustusteollisuutta. Niin kauan kuin teemme tätä Euroopassa mielekkäällä tavalla yhdessä, on myös välttämätöntä rakentaa eurooppalaista asevarusteluyhteistyötä. Kaikki tämä sanottiin jo useaan kertaan. Kolmeen kohtaan haluaisin kuitenkin vielä puuttua.
Ensinnäkin aseistariisunta on luonnollisesti kaikkein tärkein aihe. Meillä on ylikapasiteettia. Tämän vuoksi Euroopan yhteisen asevarustelupolitiikan päämääränä on oltava tämän ylikapasiteetin järjestelmällinen purkaminen.
Toiseksi meidän on pyrittävä siihen tavoitteeseen, että julkisten talouksien taakkaa kevennetään. Usein menneisyydessä oli ja todennäköisesti vielä nytkin asia on niin, että asevarustelutilauksia tehdään puhtaasti taloudellisista tai työllisyyspoliittisista syistä, päätavoitteena tai harkittuna päämääränä ei ole puolustusrakenne.
Kolmas kohta on vientipolitiikka. Yhteinen eurooppalainen asevarustelupolitiikka on vientipolitiikan edellytys huomioon. Ensinnäkin ei asevientiä ihmisoikeuksia loukkaaville hallituksille tai alueille. Toiseksi ei vientiä maille tai hallituksille, jotka ovat totalitaarisia tai harjoittavat aggressiivista politiikkaa. Tämä on kuitenkin mahdollista vain, jos me yhdessä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Alavanos
Arvoisa puhemies, vaikuttaa siltä, että komissiolle käsiase on sama kuin hiivaleipä ja hävittäjä on sama kuin sairaala. Komission tiedonannossa Euroopan puolustusteollisuudesta on nimittäin vain yksi idea: vetää pois raja sotateollisen tuotannon ja ei-sotilaallisen tuotannon väliltä. Tällä yleisellä ajatuksella halutaan näyttää vihreää valoa sekä yhteisön budjetille että tutkimusohjelmalle, rakennerahastoille, ulkopolitiikalle ja jopa perustamissopimuksen muutoksille. Olen sitä mieltä, että tämä on vaarallinen askel, joka aiheuttaa vain yllätyksiä, ihmetystä ja surua ja että se saa Euroopan parlamentin muistuttamaan Pentagonia tai monikansallisen sotateollisuuden edustajien istuntosalia. Meidän on lopetettava tällainen. On surullista, että ulkoasian valiokunta seurasi tätä tietä, ja haluaisin sanoa herra Titleylle, että työväenpuolue perinteineen ja arvoineen luo toiveita. Ne eivät saa heti sammua. Sanoitte, että alueenne on puolustusteollisuus. Me ymmärrämme sen, mutta koettakaa kuvitella eteläitalialaisen kollegan tilannetta alueella, jossa on mafian yrityksiä. Mitä hänen pitäisi tehdä? Käsittääkseni saatte herra Coatesin ensi viikon kokouksessa kiinnostavampia esityksiä myös omalta alaltanne, työttömyyden alalta, kuin ne, jotka sisältyvät mietintöönne.

McKenna
Arvoisa puhemies, tänä aamuna käsiteltyjen mietintöjen olisi pitänyt saada hälytyskellot soimaan useimpien Euroopan kansalaisten päissä. On aivan selvää, että olemme perustamassa EU: n sisään sotilaallista supervaltaa, jolla on oma aseteollisuus. Tiedän, että Titley on sellaisten henkilöiden asialla, joita minä kutsun " kuoleman kauppiaiksi" . Hän ei mainitse esimerkiksi sitä tosiasiaa, että British Aerospace on vastuussa Indonesian varustamisesta Hawk-suihkuhävittäjin, jotta se voi terrorisoida Itä-Timorin asukkaita. Nyt hän haluaa eurooppalaisten veronmaksajien osallistuvan aseteollisuuden kustannuksiin.
Mikäli tämä on ainoa vastauksemme EU: n työttömyysongelmaan, meillä on edessämme pitkä tie ennen kuin voimme aloittaa minkäänlaisen ihmisystävällisen politiikan. Tässä ei mainita sanaakaan siitä, että EU: n alueelta eri puolille maailmaa viedyt aseet ovat syynä moniin niistä kiistoista, joiden lopettamisesta keskustelemme. Tässä parlamentissa vallitsee täydellinen tekopyhyys keskusteltavan asian osalta. Titley on eri kannalla kuin hänen oman kotimaansa ulkoministeri, joka sanoi haluavansa puhdistaa Yhdistyneen kuningaskunnan maineen kansainvälisenä aseviejänä.
Tämänpäiväisten keskustelujen perusteella on täysin selvää, että olemme perustamassa eurooppalaista sotilasvaltiota, jolla on oma aseteollisuutensa, ja puolueettomien maiden, esimerkiksi Irlannin, tulisi olla tästä selvillä. Olen erittäin pettynyt Irlannin pysyvän edustajan tiedonantoon. Se siloittelee sitä, mistä keskustellaan ja mitä on tapahtumassa. Haluatteko lastenne olevan tekemisissä sellaisten teollisuusyritysten kanssa, jotka ovat vastuussa niin monen ihmisen kuolemasta ja vainoamisesta ympäri maailmaa?

Hendrick
Arvoisa puhemies, onnittelen kollegaani Titley'ä suppeasta ja hyvin kirjoitetusta mietinnöstä. Viimeisen kymmenen vuoden aikana kaksi asiaa on aiheuttanut suuria paineita aseteollisuuteen liittyville teollisuudenaloille. Ensimmäinen on kylmän sodan loppuminen ja toinen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttaminen.
Selvästikin kylmän sodan loppuminen on luonut valtavia paineita, koska erityisesti aseiden kysyntä on laskenut EU: n jäsenvaltioissa. Aseteollisuuden ja tutkimus- ja kehitystyön työpaikkojen määrä on vähentynyt ilmiömäisesti. Lisäksi yritysten kanssa kilpailee ankarasti Yhdysvallat, mikä uhkaa niiden selviytymistä. Tämä merkitsee sitä, että näiden yritysten osalta on tehtävä uudelleenjärjestelyjä ympäri Eurooppaa.
Mitä yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan tulee, jos haluamme Eurooppaan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja haluamme aidon valintamahdollisuuden, meidän on ylläpidettävä Euroopan puolustuksen infrastruktuureja. Paheksun sekä joitakin oman ryhmäni että vihreiden tätä asiaa koskevia kommentteja. Emme kaipaa nuhdesaarnoja, koska on aivan selvää, että jollemme säilytä omaa aseteollisuuttamme ja sen infrastruktuuria, joudumme lopulta ostamaan amerikkalaisia aseita ja riippuvaiseksi amerikkalaisista puolustuksemme osalta.
Toiseksi on tärkeätä, että me ylläpidämme myös tätä teollisuutta, koska se on tärkeä teollisuuden veturi, joka ruokkii myös siviilimarkkinoita sekä tuottaa hyödyllisiä tuotteita ja mahdollistaa näin WEU: n jäsenvaltioiden nykyisen korkean elintason.
Tarvitsemme aidot yhteiset aseteollisuusmarkkinat. Meidän on parannettava yhteisön sisäistä kaupankäyntiä tällä alalla, jotta emme joudu aina vain riippuvaisemmiksi Yhdysvalloista. Tämä merkitsee yhteistä asepolitiikkaa. Se ei välttämättä tarkoita sitä, että WEU liittyisi Euroopan unionin toimielimiin, mutta se merkitsee tiiviimpää yhteistyötä sisältävää lähestymistapaa. Tarvitsemme laillisesti sitovan menettelytapasopimuksen, jotta voimme kehittää edelleen tätä tärkeätä alaa.

Bourlanges
Herra puhemies, meille esitetyssä erinomaisessa mietinnössä muistutetaan meitä siitä, että Euroopan asepolitiikka perustuu kahteen periaatteeseen, joista toinen on hyvä ja toinen huono. Hyvän periaatteen mukaan kyse on tavanomaisesta toiminnasta eriävästä alasta, joka vaatii erityisjärjestelyjä. Huono periaate on, että alan erityisyys on johtanut Euroopan ulottuvuuden syrjäytymiseen ja toiminnan eristämiseen kansalliselle tasolle.
Kyse on todellakin hyvin erityisestä toiminnasta. Ensinnäkin aseet eroavat tavanomaisista tuotteista aiheuttaessaan yhtä aikaa kuolemaa ja itsenäisyyttä. Aseiden hankkijatkaan eivät ole tavanomaisia ostajia. Niitä on vähemmän ja ne ovat valtioita. Lisäksi asiaan liittyy poliittinen ulottuvuus. Kaiken lisäksi kyse on - kuten meille on kerrottu - syvässä kriisissä olevasta teollisuusalasta.
Asetuotannon vaatimat erityisjärjestelyt eivät kuitenkaan ole syy yhteisön laajuisesta yhteistyöstä kieltäytymiseen. Tilanne on aivan päinvastainen. Kansallisia teollisuusaloja ei voida suojella lisäämättä yhteistyötä Euroopan tasolla. Euroopan tasoista yhteistyötä ei voida lisätä määrittelemättä yhteisiä sotilaallisia tarpeita. Tarpeita ei puolestaan voida määritellä yhteisesti, jos ensin ei laadita yhteistä puolustus- ja ulkopolitiikkaa.
Herra puheenjohtaja, arvoisat kollegat, meillä on edessämme hyvin vakava ongelma. Meidän on varottava kahta houkutusta. Ensimmäinen on tuotteiden arkipäiväistäminen, jonka myötä toiminnan poliittinen ulottuvuus häviäisi ja jäisimme suuren liittolaisemme Yhdysvaltojen armoille. Toinen houkutus on vetäytyä kansallismielisyyden suojiin, jonka myötä eurooppalaiset altistuisivat yksitellen saaliinhimoisille amerikkalaisille.

Desama
Herra puhemies, aikaisemmin on puhuttu paljon puolustusteollisuuden teknologisista ongelmista. Haluaisin puhua lyhyesti tästä aiheesta minulle myönnetyn minuutin ajan.
Ensiksi haluaisin huomauttaa, että teknologiat perustuvat olennaisilta osin pelotteisiin, ja myös aseistariisuntamahdollisuuksiin. Siten tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelma voisi edistää näiden kahden ongelman ratkaisemista parhaiten kehittämällä geneerisiä, pääasiassa kaksikäyttöisiä tekniikoita. Kuitenkaan ei saa luoda harhakuvaa, jonka mukaan tutkimuksen puiteohjelma yksinään riittäisi. Se on pieni osa yhteisön kaikkea tutkimus- ja kehitystoimintaa, ja siten olisi pyrittävä kehittämään tarvittavia vastaavia hankkeita hallitusten välisten ohjelmien yhteydessä.
Haluaisin myös muistuttaa esittelijää ja komissiota siitä, että aseteollisuuden avaaminen kilpailulle ei riitä, koska kilpailu on lyhytaikaista. Sijoitukset asevarusteluun ja aseistariisuntaan ovat väistämättä pitkäaikaisia.

Günther
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella esittelijää sydämellisesti hänen mietintönsä puolesta, ja ymmärrän, että hän yrittää esittää hyvin maltillisen ja asiallisen mietinnön, sillä tämä aihehan kuohuttaa valitettavasti välillä tunteita.
Haluaisin tehdä neljä huomautusta: Ensiksikin myönnän esittelijän olevan oikeassa siinä, että Eurooppa on jäänyt joillakin aloilla kehityksestä jälkeen niin, että emme tällä huipputeknologian alalla pysy nykyään enää kilpailijoiden tahdissa. Eurooppalaisen puolustustekniikan välimatka USA: han on jatkuvasti kasvanut, eivätkä edes Euroopan johtavat konsernit ole kooltaan puoltakaan tai edes kolmasosaa amerikkalaisista.
Toiseksi: Naton itään laajenemisen suhteen tunnumme olevan jo auttamattomasti myöhässä. Jotkut liiton tulevista kumppaneista uudistavat jo asetekniikkaansa ulkoeurooppalaisin voimin.
Kolmanneksi: Haluaisin korostaa, että vientivalvontaa koskeva kysymys on yhä edelleen tavattoman tärkeä, mutta ongelma ei ole hoidettavissa pelkästään valvonnan avulla. Meidän on taisteltava tehokkaasti laitonta kauppaa vastaan, sillä tämän laittoman kaupan kanssa me olemme tekemisissä. Tarkastellaanpa vain taistelukenttiä ja kriisialueita kolmannessa maailmassa tai entisessä Jugoslaviassa, missä esimerkiksi ilmaantui laittomasti hankittuja, italialaista alkuperää olevia jalkaväkimiinoja.
Neljänneksi: Euroopan unioni hyväksyy roolinsa konfliktien ratkaisussa ja kriiseihin puuttumisessa, mutta tähän liittyy myös se, että nämä sotavoimat ovat hyvän ja viritetyn arsenaalin ansiosta henkilökohtaisesti suojattuja, jotta ne voivat suorittaa tehtävänsä tehokkaasti.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi kiittää Titleyä sydämellisesti siitä erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt tämä asian puitteissa nyt runsaan vuoden ajan. Olen esittelijälle erittäin kiitollinen siitä, että hän tukee täysin sitä kantaa, joka on esitetty komission tiedonannossa, ja meidän ponnistelujamme EU: n aseistamispolitiikan aikaansaamiseksi. Haluan korostaa hänen kanssaan - kuten Tindemans jo sanoikin - vielä kerran sitä, että mielestämme keskustelua ei käydä siitä, tarvitaanko aseistusta, vaan siitä, kuinka voimme hankkia aseistuksen, jonka tarpeellisuus ollaan todettu.
Tästä näkökulmasta käsin on selvää, että Maastrichtin sopimuksessa sanotaan, että me pyrimme yhteiseen ulkoja turvallisuuspolitiikkaan ja ajan mittaan myös puolustuspolitiikkaan. Teen todistelusta lyhyen sanomalla, että siihen kuuluu ainakin komission mielestä aseteollisuuspolitiikka ja politiikka, joka yhdenmukaistaa viennin ja tuonnin. Haluan välittömästi lisätä, että puolustusmäärärahojen vähentäminen on sinällään myönteinen asia, jonka kylmän sodan loppuminen on tehnyt mahdolliseksi. Ja kuka vastustaisi sitä? Samalla supistukset pakottavat kuitenkin vahvempaan voimien kokoamiseen eurooppalaisella tasolla etenkin välttämättömän kallisarvoisen teknologisen innovaation ylläpitämiseksi ja sen kustantamiseksi. Tähän liittyy myös kansainvälinen kilpailukyky. Vaikka onkin vaikea ymmärtää sitä, että aseteollisuudesta puhutaan taloudellisin termein, emme voi olettaa, että Euroopan unioni haluaa tulla tämän toimintansa tärkeän alueen suhteen riippuvaiseksi kolmansien maiden tuotannosta. Tässä yhteydessä meidän on sanottava, että atlanttiset suhteet ovat aseistamisen alueella erittäin epätasapainoiset. Eurooppalaisten puolustusmateriaalia tuottavien markkinoiden luominen auttaa alan tehokkuuden parantamisessa ja näin se alentaa myös kustannuksia. Myös sillä on edullinen vaikutus puolustusmäärärahoihin.
Euroopan on kehitettävä toiminnallista kapasiteettiaan konfliktien eston ja hallinnan alueella edelleen, ellei haluta jättää konfliktien hallintaa kokonaan kolmansien maiden vastuulle. Kysyntä ja tarjonta asemarkkinoilla on sidottu oikeutetusti erityisiin sääntöihin, jotka antavat valtiovallalle erityisen roolin. Kyseinen valtio vastaa pääasiassa turvallisuus- ja ulkopolitiikan pakottaviin vaatimuksiin. Kuten jo sanoin, taloudellinen puoli tekee EY: n sopimuksen säännöksistä kuitenkin yhtä oleelliset. Voimassa olevat säädökset, etenkin yhtenäismarkkinoiden alueella, voivat muodostaa perustan sellaisten säädösten laatimiselle, jotka on tarkoitettu asevarustelualaa varten. Toinen mahdollisuus on soveltaa voimassa olevia säädöksiä ja ottaa huomioon alan erityispiirteet. Komission tiedonannossa kuvataan ne toiminnan välineet, jotka yhteisöllä on ja joita voidaan käyttää lyhyen ajan sisällä. On olennaisen tärkeää, että näitä toiminnan välineitä voidaan soveltaa asevarustelualan erityiseen luonteeseen sellaisten menettelyjen ja välineiden avulla, joiden yhteydessä ensimmäiseen pilariin kuuluva yhteisön politiikka yhdistetään toisen pilarin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kanssa. Tästä on olemassa ennakkotapauksia, muistutan teitä EU: n vientisäädöksistä, jotka koskevat tavaroita, jotka sopivat kahteen käyttötarkoitukseen, ja joihin sisältyy asetus, joka perustuu Rooman sopimukseen ja samalla myös yhteiseen esiintymiseen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan pohjalta.
Tuemme puheenjohtajavaltio Hollannin esitystä määrätä HVK: ssa nimenomaisesti, että asevarustelupolitiikan täytyy tukea yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Tämän säädöksen on muodostettava perusta unionin toiminnalle, joka liittyy niihin eri keinoihin, jotka perustuvat EY: n sopimukseen.
On tunnettua, että Länsi-Euroopan asevarusteluryhmä, johon kuuluu 13 eurooppalaista NATO: n jäsenmaata, on WEU: n sisällä vastuussa yhteistyöstä asevarustelun alueella. Tätä yhteistyötä on edistettävä. Myös tähän on kiinnitetty komission tiedonannossa perusteellista huomiota.
Lopuksi muutama sana viennistä. Esittelijä on oikeutetusti painottanut aseviennin tärkeyttä ja monimutkaisuutta. Jäsenvaltioiden edut ja tuntemukset eroavat toisistaan jyrkästi tällä alueella, jolla kansalliset hallitukset vahtivat suvereenisuuttaan tarkasti. Unionin puitteissa on vahvistettu yhteiset kriteerit aseiden vientiä koskien, mutta niiden toteutus on yksinomaan jäsenvaltioiden vastuulla. Ei ole saavutettu edistystä politiikan ja työhintojen keskinäisessä soveltamisessa. Päätöslauselmaluonnoksessa pyydetään komissiota laatimaan aiheesta valkoinen kirja, joka johtaisi lopulta oikeudellisesti sitoviin asevientiä koskeviin menettelytapasääntöihin. Mielestämme tämä on rakentava ehdotus, jota tulemme tutkimaan myönteisessä mielessä.
Arvoisa puhemies, kiitän vielä kerran sydämellisesti esittelijää ja myös niitä henkilöitä, jotka ovat antaneet panoksensa tähän keskusteluun tästä ajatustenvaihdon mahdollisuudesta, ja toivon, että HVK antaa uuden perustuslaillisen pohjan, jotta tälle aiheelle saataisiin enemmän sisältöä. Nyt on kuitenkin toiminnan aika ja tähän asti on komission ja neuvoston panosten pohjalta saavutettu vain vaatimatonta edistystä. Toivomme suurempaa edistystä.

Van Putten
Arvoisa puhemies, haluan kysyä, että eikö olisi mahdollista löytää täällä parlamentissa toisenlaista tapaa, kun täytyy käsitellä vielä yksi mietintö ja komission jäsen on puhumassa ja samalla täytämme salin seuraavaa esityslistan kohdan käsittelyä varten, joten syntyy tilanne, jolloin komission jäsentä ei voi enää kuulla. Eikö meillä voisi olla hieman enemmän kunnioitusta toisiamme kohtaan täällä parlamentissa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, van Putten. Suorititte työn menestyksekkäämmin kuin puhemies onnistuu sen tekemään, koska kaikki kuuntelevat nyt teitä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.

Äänestys
Anttila
Arvoisa herra puhemies, suomenkielisessä käännöksessä esiintyy vieläkin käännösvirhe. Kun puhutaan karjan lannasta ja virtsasta, käännöksessä käytetään sanoja jätteet ja jätevesi. Pyydänkin pöytäkirjaan merkittäväksi suomenkielisessä käännöksessä olevan virheen korjauksen. Ainakin kolmessa eri ehdotuksessa esiintyy tämä virhe.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)

Puhemies
Ennen kuin jatketaan äänestystä, Izquierdo Rojo on pyytänyt minulta puheenvuoroa.

Izquierdo Rojo
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies, haluaisin ilmoittaa parlamentille, että lehterillä on ryhmä Algerian seuraavissa yleisissä vaaleissa ehdokkaina olevia naisia. He edustavat kahta Euroopan unionille erittäin merkittävää asiaa: naisten osallistumista ja demokratiaa Algeriassa.
(Jatkuvia suosionosoituksia)

Graenitz
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää, että käännettäessä tätä ehdotusta kaikille virallisille kielille kiinnitetään erityisen tarkkaa huomiota siihen, että käsitteestä " anwendende Fachkräfte" käy kaikilla kielillä ilmi, että myös useammilla henkilöillä voi olla tämä oikeus, ei ainoastaan lääkäreillä.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)

Tindemans
Arvoisa puhemies, otan vapauden puuttua asiaan nyt, kun äänestämme tarkistuksista 2, 3 ja 4. Kollega Väyrynen on esittänyt ne tarkistukset, jotta Barentsinmeri lisättäisiin Itämeren alueeseen kuuluvaksi. Olen todennut, että useat kollegat eivät kannata tätä. He sanovat, että yhteistä rajaa ei ole. Siihen vastataan, että teemme yhteistyötä. Siitä ei ole koskaan vakavasti keskusteltu. Ja siksi omaamieni yhteyksien pohjalta uskallan ehdottaa, että hyväksyisimme tarkistuksen 3. On tehty uusi tarkistus 3, jossa sanotaan: Itämeren ja Barentsinmeren alue. Ja siksi meidän ei pitäisi hyväksyä tarkistuksia 2 ja 4, jotta emme painottaisi sitä, vaan ilmoittaisimme sen selvästi. Meidän pitäisi hyväksyä tarkistusten esittäjän tarkistus 3, mutta ei tarkistuksia 2 ja 4. Otan vapauden esittää tätä. Uskon, että näin saamme enemmistön kannatuksen.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Rovsing
On äärimmäisen tyydyttävää, että sovittelukomiteassa on nyt onnistuttu pääsemään sopimukseen Euroopan laajuisia televerkkoja koskevista suuntaviivoista. Toimielimien väliset käsittelyä ja menettelytapaa koskeneet erimielisyydet on selvitetty tyydyttävällä tavalla. Haluan korostaa erityisesti sen merkitystä, että aihepiiri "satelliittiviestintä" otettiin mukaan suuntaviivoihin - varsinkin komission jäsen Bangemannin panoksen ansiosta. Olen vakuuttunut siitä, että uudet suuntaviivat luovat hyvän pohjan tällä alalla käytäville jatkoneuvotteluille.

Wolf
7. kesäkuuta 1995 komissio jätti harkittavaksi perustamissopimuksen 129 d artiklan mukaisen alustavan ehdotuksen Euroopan laajuisen televiestintäverkoston suuntaviivoiksi. Tarkoituksena on luonnostella suunnitellut toimenpiteet ja määritellä yhteisesti kiinnostavat hankkeet, jotka voivat saada rahallista tukea. 1. helmikuuta 1996 Euroopan parlamentti hyväksyi kannan, joka sisälsi 35 tarkistusta, joissa painotettiin yleisön käytettävissä olevien sovellusten tärkeyttä, esimerkiksi etätyön yhteiskunnallisia seurauksia sekä yhteistä etua koskevien hankkeiden määrittelytapoja. Komissio ja neuvosto eivät kumpikaan olleet valmiita hyväksymään Euroopan parlamentin näkökantaa. Samoin tapahtui toisessa käsittelyssä ja sovittelumenettely aloitettiin yllä mainitussa mietinnössä kuvatuin tuloksin.
Solmittu sopimus koskee muun muassa 18 neuvoston hyväksymää Euroopan parlamentin tarkistusta (sovellusten laaja hyödyntäminen ottaen huomioon uusien (etä)työolojen yhteiskunnalliset vaikutukset, eri alueiden kielelliset tarpeet), " yhteistä etua koskevien" hankkeiden määrittelyä, jota nyt käsittelee ohjeiden liite 1 (eikä enää yksinomaan komission neuvonantajaksi asetettava komitea, joka koostuu parlamentin jäsenistä), ja tiettyjä erityisen merkittäviä hankkeita (etäopetus, telematiikan käyttö liikenteessä, ympäristöasioissa ja terveyspalveluissa).
Vihreä ryhmä oli ehdottanut, että mietintöön yhdistettäisiin työpaikkojen luomista ja yhteiskuntaan vaikuttavia hankkeita koskevat tiukat määräykset. Olimme myös kannattaneet Euroopan parlamentille vahvaa roolia yhteistä etua koskevien hankkeiden määrittelyssä, mikä on melko heikko. Olemme kuitenkin valmiita hyväksymään kompromissitekstin, koska siinä viitataan ainakin muutaman kerran näihin aiheisiin (mukaan lukien raja-alueita ja työpaikkojen luomista koskevat säädökset; katso 3 artikla) ja säädetään, että komission on joka kolmas vuosi annettava Euroopan parlamentille arviointikertomus, joka käsittelee aloitettujen hankkeiden yhteiskunnallisia vaikutuksia (14 artikla).
Haluaisin vielä kerran korostaa sitä, että Euroopan parlamentti ei pysty täyttämään tehtäväänsä valvoa demokraattisesti tietoyhteiskuntaa edeltävää siirtymävaihetta, jos jako sektoreihin jatkuu edelleen liiallisena. Tämä liian kauan puuttunut valvonta tarvitsee yleisen sektoreiden rajat ylittävän viitekehysdirektiivin, jolla siirtymävaihetta ohjaavia periaatteita voidaan säädellä.
Barthet-Mayerin mietintö (A4-0156/97)
Lulling
Herra puhemies, eläinperäisten tuotteiden luomutuotantoa koskevaan asetukseen liittyvä maatalousvaliokunnan mietintö on esittelijän, Barthet-Mayerin erittäin perinpohjaisen työn tulos. Jäsenvaltioiden mehiläishoidon tilannetta käsittelevänä parlamentin esittelijänä olen kiitollinen parlamentille siitä, että se on sisällyttänyt yhteen tarkistukseen kaikki luonnonmukaista mehiläistenhoitoa koskevat asiat. Esitin valiokunnassa neljättä kohtaa - Mehiläisten ravinto - koskevan tarkistuksen, johon esittelijä ei suhtautunut myönteisesti. Tämän vuoksi äänestin tämän kohdan kahta ensimmäistä alakohtaa, eli mielestäni soveltumattomia kohtia vastaan.
Valitettavasti, herra puheenjohtaja, hyvin harva nosti kätensä silloin, kun tästä asiasta äänestettiin. Mehiläistenhoitajan pakottaminen huolehtimaan siitä, että hänen mehiläisensä eivät ime mettä kasvimyrkyillä käsitellyistä kukkivista viljelmistä on nimittäin mahdotonta, eikä hoitaja voi vastata tästä. Vaikka mehiläistenhoitaja sijoittaisi mehiläisparvensa sellaiseen paikkaan, että hän voisi varmistaa, että 1, 5 kilometrin säteellä pesästä ei olisi saastuneita alueita, miten voitaisiin valvoa sitä, että mehiläiset eivät lennä kauemmaksi imemään mettä. Mehiläiset liikkuvat nimittäin vaivatta viiden kilometrin säteellä.
Toisaalta en ymmärrä, miten maatalousministeriö voisi oman kotimaani kaltaisessa pienessä maassa määrittää mehiläisten luomuhoitoon soveltuvat alueet tai vyöhykkeet, koska pellot ovat niin lohkottuja, että on vaikeaa määrittää alueita tai vyöhykkeitä, joilla mehiläiset eivät ime mettä tai saada ne imemään mettä vain sellaisista viljelmistä, joita ei ole käsitelty kasvimyrkyillä.
Pyydänkin teitä pitämään jalat maassa, ja välttämään sellaisten määräysten laatimista, joita kukaan ei pysty valvomaan ja jotka ainoastaan monimutkaistavat mehiläistenhoitoa tai luomuviljelyä harjoittavien ihmisten elämää - ja näiden ihmisten lukumäärä valitettavasti vähenee useissa jäsenvaltioissa, ainakin mehiläistenhoitajien osalta. Itse pidättäydyin äänestämästä, koska äänestettävänä oli myös useita tarkistuksia, jotka ovat sietämättömiä sellaisten ihmisten kannalta, jotka haluavat todella harjoittaa luonnonmukaista maataloutta.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich ja Wibe
Haluamme tähdentää äänestäneemme sen puolesta, etteivät eläinten maantiekuljetukset missään oloissa saa ylittää kahdeksaa tuntia. Eläinten lastaaminen ja kuorman purku on tehtävä varoen, ja allopaattisten rauhoittavien aineiden käytön matkalla tulee olla kiellettyä.
Katsomme tämän olevan erittäin tärkeä kysymys vietäväksi eteenpäin asian käsittelyssä Euroopan unionissa. Muunlainen kuin yllä ehdotettu menettely eläinkuljetuksissa ei ole hyväksyttävää.

Caudron
Tutkimme kollegamme Barthet-Mayerin mietinnön komission asetusehdotuksesta, jonka tavoitteena on täydentää asetusta 2092/91. Lopultakin! Komissio ei ole noudattanut määräaikaa, vaan vaikuttaa siltä, että BSE-kriisi on nopeuttanut hanketta.
Haluaisimme tarkastella luomuviljelyä uudesta näkökulmasta, osana kestävää, laadukasta ja kuluttajansuojan takaavaa maataloutta. Kannatan useita myönteisiä osa-alueita, jotka esittelijä on lisännyt komission ehdotukseen.
Luomuviljely voi hyödyntää innovatiivisia maatalouden muotoja, uusiutuvia energialähteitä ja materiaaleja, mutta siihen on tätä varten liityttävä laatutakuita. Tämän vuoksi on luotava tiettyjä välttämättömiä, niin valvontaa kuin tuotantomuotoja koskevia sääntöjä. Meidän on kiellettävä kaikenlainen geneettinen manipulointi, varmistettava eläinten terveellinen ruokinta ja vältettävä myöskin teollisuuden parissa työskentelevien tiedemiesten - jotka ansaitsisivat pikemminkin hullun tiedemiehen kuin Nobelin palkinnon voittajan tittelin - kokeilujen hyvin tunnettuja seuraamuksia.
Luomuviljely voi tarjota todellisen vaihtoehdon intensiiviselle ja teolliselle maataloudelle, joka on aiheuttanut liikaa haittoja... Sen kehittämistä olisi tuettava ja sille olisi laadittava kehys Euroopan unionin tasolla.
Maatalousalan tärkeimmän huolenaiheen olisi tänä päivänä oltava määrän sijasta tuotannon laatu.

Hautala
Luomuviljely on nostettava EU: n koko maatalouspolitiikassa merkittäväksi tuotantosuunnaksi. Kasvava joukko ihmisiä haluaa nykyistä tehotuotantoa laadukkaampaa ja eettisesti kestävällä tavalla tuotettua ruokaa. Suomessa luomuviljelyala on saatu EU: n ympäristötukien ansiosta nousemaan nopeasti viiteen prosenttiin peltoalasta. Seuraavan tavoitteen tulee olla Itävallan kymmenen prosenttia, joka on erittäin määrätietoisen ponnistelun tulos.
Luomuasetus on valitettavasti liian yksityiskohtainen unionissa laajasti vaihteleviin olosuhteisiin. Vihreät yrittivät saada siitä monin tavoin joustavamman, mutta pikkutarkka säätelyinto voitti.
Suomessa luomutuotantoon ryhdyttäessä siirtymäkausi kestää tilalla kolme vuotta. EU: ssa tullaan hyväksymään paljon lyhyempi siirtymäaika, komission ehdotuksen mukaan kaksi vuotta, jota parlamentti vielä haluaisi lyhentää vuoteen. Vihreiden mielestä kaksi vuotta on ehdoton minimi.
Tärkein aikaansaannos luomuasetuksen parlamenttikäsittelyssä oli epäilemättä maatalouskomissaari Franz Fischlerin ilmoitus, että hän on valmis myöntymään parlamentin vaatimukseen geenimanipuloitujen eliöiden käytön kieltämisestä luomutuotannossa. Jäsenmaat, muun muassa Suomi, samoin kuin luomuviljelijöiden järjestöt ovat olleet erittäin huolissaan komission tähän asti hämärästä kannasta.
Vihreät kannattavat parlamentin päätösvallan lisäämistä yhteisessä maatalouspolitiikassa. Ryhmä esitti, että luomuasetus annettaisiin artiklan 100a (sisämarkkinat) nojalla, mutta parlamentin enemmistö hylkäsi ehdotuksen.

Holm
Komission ehdotus sisältää valitettavasti aivan liian monia puutteita. Euroopan parlamentin esittelijä ja asiaa käsittelevä valiokunta ovat siten tehneet ansiokkaan työn, jota tuen.
Joukkoviestimissä esitettyjen eläinten kuljetusta ja kasvattamista kuvanneiden raporttien taustaa vasten pidän tätä ehdotusta tervetulleena. Tämä eläinten nykyinen teollinen kohtelu on täysin tuomittavaa ja sille on tultava loppu. Siksi on tärkeää kannustaa maanviljelijöitä siirtymään ympäristöystävällisiin eläintenkasvatusmenetelmiin ym.
On kuitenkin otettava huomioon, että EU: n jäsenmaiden tilanteessa tällä alueella on suuria eroja. Esim. Itävalta on päässyt hyvin pitkälle, kun taas monet maat ovat heikommassa tilassa. Toivon tämän ehdotuksen rohkaisevan näitä maita ottamaan lopultakin nämä kysymykset vakavasti ja toimimaan.
Samalla tämä mietintö on tärkeä ennakkotapaus. Ensi kertaa Euroopan parlamentin jäsenyyteni aikana näen näin konkreettisen ja kunnianhimoisen ohjelman EU: n maatalouspolitiikan tämän osan muuttamiseksi oikeaan suuntaan. Se ei vielä riitä, mutta se on tärkeä edistysaskel.
Lopuksi on toivomukseni, että Euroopan parlamentin enemmistä hyväksyy ne muutosehdotukset, jotka merkitsevät geneettisesti muunnettujen eliöiden käytön kieltämistä luomutuotannossa.

Souchet
Erittäin vakavan hullun lehmän taudin ja siitä vastuussa olevien eurooppalaisten rankaisematta jättämistä seuranneen suuren skandaalin jälkeen meidän on nyt palautettava kuluttajien luottamus eläinperäiseen ravintoon.
Luonnonmukaisen maatalouden kehittäminen voi edistää tämän päämäärän saavuttamista, jos useiden vuosien ajan tietyissä valtioissa, kuten Ranskassa, toteutettuja tiukkoja toimenpiteitä ei kyseenalaisteta hyväksymällä Euroopan tasolla liian löyhiä määräyksiä.
Luonnonmukaista maataloutta on nimittäin tähän päivään saakka säädelty Euroopan tasolla ainoastaan kasviperäisten tuotteiden osalta. Meille esitetyssä tekstissä kyse on vuonna 1991 annetun asetuksen säännösten laajentamisesta koskemaan myös eläinperäisiä tuotteita. Kun yhteisön säännöstöä ei ole ollut, jäsenvaltiot ovat tapauksesta riippuen joko säätäneet tätä asiaa koskevia lakeja tai eivät. Tietyissä valtioissa, kuten Ranskassa, on edistytty pidemmälle, ja siten on olennaisen tärkeää, että niiden ei tarvitse luopua määrittämistään tiukemmista säännöksistä, joilla ne ovat pystyneet säilyttämään kuluttajien luottamuksen.
Yli viiden vuoden ajan Ranska on ponnistellut laatiakseen erittäin tiukkoja eritelmiä, joilla luomutuotteiden turvallisuus taataan kuluttajille. Luottamus romahtaa kuitenkin nopeasti, jos Ranskan vaativat markkinat hukkuisivat Euroopan tason politiikan vuoksi luomutuotteiksi väitettyihin tuotteisiin, jotka eivät todellisuudessa olisi sellaisia ja jotka eivät käytännössä eroaisi klassisista tuotteista. Näin voisi tapahtua erityisesti hyvin väljien kasvatusta koskevien määräysten vuoksi.
Tietyt valtiot puolustavat erittäin tiivisti tällaisia väljiä määräyksiä, ja me olemme kieltäytyneet äänestämästä näiden valtioiden esittämien tarkistusten puolesta. Jos tällaiset tarkistukset nimittäin hyväksyttäisiin, maanviljelijät eivät voisi noudattaa tiukkoja määräyksiä kilpailukykynsä säilyttämisen vuoksi. Me olemme pitäneet kiinni BarthetMayerin ehdotuksesta ja maatalousvaliokunnan tarkistuksista, jotka meidän mielestämme tarjoavat vähimmäistason sen takaamiseksi, että kansallisten tuottajien aikaisempia tiukkoja ponnisteluja ei kyseenalaisteta.
Meidän on myös taisteltava taukoamatta maaseutualueiden autioitumista vastaan ja rohkaistava kaikkia toimintamuotoja, joilla voidaan ylläpitää tiivistä sosiaalis-taloudellista rakennetta näillä alueilla. Luonnonmukainen maatalous voi edistää aluesuunnittelua: se tarjoaa erityisesti nuorille maanviljelijöille vaihtoehdon, jonka avulla voidaan säilyttää maatalousalan työllisyys. Tähän liittyvät luomutuotteiden kysynnän mahdollisesti luomat markkinaraot. Luomutuotanto voi edistää huomattavasti kehitystä, erityisesti vuoristoalueiden ja kosteiden alueiden kaltaisilla taloudellisesti haurailla alueilla. Luomutuotteissa korostuu erityisesti maanviljelijöiden asema ekosysteemien ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämisessä. Niillä voidaan tyydyttää kuluttajien, erityisesti matkailijoiden kysyntä - he eivät kannata geneettisesti muokattuja tuotteita, vaan vaativat terveitä, monipuolisia ja laadukkaita elintarvikkeita ja pitävät tärkeänä ympäristön kunnioittamista.
On kuitenkin olennaisen tärkeää, että näiltä herkiltä alueilta peräisin olevat tuotteet perustuvat laadullisesti ja alkuperän selvittämisen osalta erittäin luotettaviin todistusjärjestelmiin, jotka edistävät yhteisön suosituimmuutta ja toimivat samalla vastapainona GATT-neuvottelujen "tyhjän pöydän" menettelylle.
Barthet-Mayerin mietinnössä on päätetty seurata tätä tietä, ja tämän vuoksi ryhmämme kannatti sitä.
Amadeon mietintö (A4-0146/97)
Correia
Koska tieteen ja teknologian alalla tärkeä kehitys on tuonut käyttöön uusia diagnostiikan ja hoidon menetelmiä ja tietoa niiden hyödyllisyydestä ja ionisoivien säteiden käytön vaaroista, yhteisölle tuli pakolliseksi perustussopimuksen antaman toimeenpanovallan piirissä, nimen omaa 129 artiklan, säätää direktiiviä 84/466/Euratom ajankohtaisemmaksi.
Näissä muutosehdotuksissa korostetaan:
tarvetta rajoittaa yhä enemmän ionisoivien säteiden käyttöä ja käyttää niitä vain jos ne ovat aivan välttämättömiä eli kun ei ole muita vaihtoehtoisia diagnostisia tai hoitovaihtoehtoja, jotka ovat vähemmän haitallisia ja vain kun sen käytöstä on takuita sairaan hoidon onnistumisessa; -tarvetta vaatia jäsenmailta ja asettaa heidät vastuuseen tarpeellisista tarkastuksista, ei pelkästään yleisten ja yksityisten laitteiden asennuksen laadun tarkkailusta vaan myös laaduntakausohjelmien säätämisestä, nimenomaa arvioitaessa potilaan saamaa säteilyannosta; -terveyden pätevien ammattilaisten " yleismaailmallisen kliinisen vastuun ottamista " yksilöllisestä radiologisesta altistumisesta (määrä ja kokeiden todellinen tarve), jotta toteutetaan radiologiset kokeet ja hoidot sopusoinnussa kansallisen lain kanssa.Näistä syistä päätin kannattaa tätä ehdotusta.

Fitzsimons
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja pyytää Euroopan parlamentin tukea radonkartoituksen eurooppalaiselle rahoitukselle sekä pyytää erityisesti taloudellista apua kansallisille viranomaisille radonmittausten toimeenpanemiseksi.
On elintärkeää, että Euroopan parlamentti ja komissio tunnustavat, että altistuminen radonille on yleiseurooppalainen ongelma, joka ansaitsee EU: n rahoituksen.
Irlannin radiologisen turvakeskuksen hiljattain suorittama tutkimus osoitti, että suuressa osassa maata, mukaan lukien laajat osat Wicklow'ta ja Cooleyn niemimaata Louthissa, on 10 % suurempi todennäköisyys joutua alttiiksi liialliselle radonsäteilylle. Tämä on alueiden kotitalouksille suuri huolenaihe.
Asukkaille tämän ongelman ratkaisukustannukset ovat kuitenkin suurin kompastuskivi. Mielestäni asukkaille on annettava mahdollisuus ilmaisiin radonmittauksiin niillä alueilla, joiden radonpitoisuudet ovat suuria.
Toivon komission voivan osoittaa rahoituksen tämän tavoitteen toteuttamiseksi, mahdollisesti jonkin tutkimusohjelmansa kautta.
Alueilla, joilla radonpitoisuudet ovat korkeat, on monia kouluja. Meillä ei kuitenkaan ole olemassa kansallista koulujen radonsäteilyn tarkkailuohjelmaa. Koska lapsien katsotaan yleensä olevan suuremmassa vaarassa, meidän pitäisi mielestäni aloittaa kansalliset radonmittaukset kouluissamme.
Pahimmin saastuneilla alueilla ei vielä suoriteta radonmittauksia työpaikoilla. Tältäkin osin EU: n rahoitus olisi erittäin hyödyllistä.
Irlannin hallituksella on myös keskeinen rooli ja sen tulisi tutustua Britanniassa voimassa olevaan paikalliseen avustusohjelmaan, jonka avulla ihmiset voivat mitata kotiensa radonpitoisuuden.
Kenneth D. Collinsin mietintö (A4-0109/97)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Vaikka äänestämme tämän mietinnön puolesta, emme jaa käsityksiä, jotka esitetään mietintöehdotuksen kohdissa 12 ja 13. Nähdäksemme ympäristölainsäädännön kysymyksiä ei tule alistaa yhteispäätösmenettelyyn. Se merkitsisi Euroopan unionin ylivaltiollisuuden kasvua, mitä vastaan olemme periaatteellisista sysistä. Nähdäksemme Euroopan parlamentille ei pidä antaa enempää valtaa. Työ edistyksellisen ympäristölainsäädännön puolesta onnistuu varmasti paremmin, jos EU: n jäsenmaiden mahdollisuudet kulkea edellä ympäristönsuojelun uudistuksissa taataan paremmin kuin nykyisin on asian laita.

Díez de Rivera Icaza
Collinsin mietinnössään käsittelemä aihe on erittäin merkityksellinen, sillä ilman ympäristölainsäädännön oikean siirtämisen, soveltamisen ja täytäntöönpanon tarkistettavissa olevaa seurantaa, osa tämän parlamentin työstä voisi osoittautua turhaksi niiden ympäristöoikeuden epätyydyttävästä soveltamisesta ja täyttämättä jättämisestä tehtyjen lukuisten vuosittain vastaanotettujen valitusten edessä.
Sen vuoksi tämä parlamentti ja myös minä itse olemme jo useiden vuosien ajan puolustaneet toistuvasti välttämättömyyttä eurooppalaisen mittakaavan tarkastusjärjestelmän luomiseksi, nimenomaan mainitun ympäristölainsäädännön soveltamisen ja täytäntöönpanon varmistamiseksi, sillä sanokaahan onko olemassa suurempaa epäsuhtaa ja jopa demokraattista turhautumista kuin säätää lakeja, jos myöhemmin tästä lainsäädännöstä ei tiedetä tai monissa tilanteissa sitä ei noudateta.
Kuten esittelijä hyvin osoittaa, yhteisön ympäristöpolitiikan kehitys on monista näkökohdista vaikuttanut merkittävästi yhteisön demokratisointiin, koska se on yksi unionin suosituimmista politiikan muodoista. Se saa maanmiehemme osallistumaan aktiivisesti sen valvontaan ja muotoiluun. Siksi nyt tätä lainsäädäntöä laadittaessa on välttämätöntä, että komissio aloittaa eri tahojen kuulemisen sen toteuttamisen varmistamiseksi ja että mainittu lainsäädäntö käsitellään aina yhteispäätösmenettelyssä, kuten esittelijä pyytää merkittävässä työssään.
Päätän puheenvuoroni onnittelemalla Collinsia ja ilmaisemalla luottamukseni siihen, että hallitusten välinen konferenssi hoitaa velvollisuutensa tällä alalla.

Rovsing
On myönteinen asia, että ympäristöasiat saavat jalansijaa kaikissa EU: n toimielimissä, mutta meidän tulee varoa sitä, että emme käytä hyvää asiaa väärin ottaaksemme käyttöön tarpeettomia tai byrokraattisia sääntökokoelmia tekemättä itsellemme selväksi, minkälaisia seuraukset voivat olla. Ehdotus, jonka mukaan jokaisen jäsenvaltion tulee perustaa ympäristöasioita seuraava elin, jota komission tulee valvoa ja kontrolloida, ei tunnu huolellisesti harkitulta. Useimmilla EU-valtioilla on jo kansallisella tasolla vastaavat tarkastusvirastot, jotka toimivat samansuuntaisesti kuin mm. komissio. Haluaisin varoittaa sellaisista harkitsemattomista teoista. Tanskassa sijaitsevalla Euroopan ympäristökeskuksella on jo laaja yhteistyö EUvaltioiden kansallisten viranomaisten kanssa. Kaipaan kirjallisia todisteita siitä tarpeesta, että meidän tulee perustaa tämän rinnalle 15 uutta kansallista ympäristötarkastusvirastoa komission valvottavaksi ja kontrolloitavaksi.

Sandbæk
Ympäristön kannalta on erittäin ratkaisevaa, että ympäristölainsäädäntö toimii ja että ympäristö pannaan etusijalle. Nykyisin ympäristö häviää useimmiten kilpailussa kaupallisia etuja vastaan, ja ympäristölainsäädännön tosiasiallinen täytäntöönpano jäsenvaltioissa ei ole juuri vakuuttavaa. Ympäristölainsäädäntö kaipaa, kuten Collins huomautti, lainsäädännön kodifiointia, avoimuutta ja täytäntöönpanon lisääntynyttä valvontaa, ja siihen tulee olla mahdollisuus, että sekä yksittäiset henkilöt että järjestöt voivat saada oikeuden nostaa kanteen kansallisissa tuomioistuimissa. Mietinnön johtava pyrkimys on parantaa ympäristön asemaa. Siksi äänestän tämän erittäin tärkeän mietinnön puolesta.
Todinin mietintö (A4-0148/97)
Banotti
EU: n koulutusohjelmat kuuluvat parhaisiin Brysselistä tulleisiin uutisiin. Kun ohjelmat aloitettiin vuonna 1984, ERASMUS-ohjelmaan otti osaa kuusituhatta opiskelijaa, ja vuoteen 1996 mennessä nuorten lukumäärä oli kasvanut valtavaan sataanseitsemäänkymmeneentuhanteen. Tämä terve kehitys ilahduttaa minua ja toivon, että osanottajien määrä kasvaa edelleen.
Suurimmat alusta asti ilmenneet ongelmat, jotka eivät ole vielä hellittäneet, ovat matkoista ja ylläpidosta aiheutuvat lisäkustannukset, jotka perheen täytyy yhä rahoittaa itse, sekä jäsenvaltioiden maksutasojen väliset erot. Tämä merkitsee sitä, että opiskelijat, joiden perheillä ei ole varaa tukea heitä, jäävät yhä ohjelman ulkopuolelle. Tätä on mahdoton hyväksyä, ja se estää näiden opiskelijoiden liikkumista ja koko ohjelman oikeudenmukaisuuden.
Komission ja kansallisten opetusviranomaisten täytyy tutkia tätä ristiriitaa ja tuottaa meille vertailukelpoista tietoa jäsenvaltioista, jotta voimme vastata paremmin kyseisten opiskelijoiden todellisiin tarpeisiin ja jotta useammat vähävaraiset opiskelijat saavat ERASMUS-stipendin.

Holm, Lindholm ja Schörling
Esittelijä on tehnyt erittäin hyvän inventoinnin niistä ongelmista, joita opiskelijat, tutkijat, stipendiaatit ym. todella kohtaavat yrittäessään toteuttaa haaveitaan muissa EU-maissa. Komission tekemän vertailun mukaan on helpompi muuttaa USA: han kuin EU: n sisällä, mistä syystä vaaditaan toimenpiteitä. Mielestämme tämä vertailu ei kuitenkaan pidä paikkaansa. On monia muita syitä siihen, että esim. niin monet ruotsalaiset hakeutuvat USA: han. Sitä paitsi vertailu osoittaa, että USA ja yksittäiset EU-maat ovat ratkaisseet nämä hallinnolliset ongelmat yksinkertaisella valtioiden välisellä yhteistyöllä, mistä syystä katsomme niiden EU-maiden välilläkin olevan ratkaistavissa puhtaasti valtioiden välisellä yhteistyöllä eikä siten, että asiat siirrettäisiin jollekin ylivaltiolliselle hallinnon tasolle Brysseliin.
Jaamme siis käsityksen, että on olemassa ongelmia, jotka pitää jollakin tavoin ratkaista. Mutta ratkaisua, joka olisi koko joukko oikeudellisia puitteita ja rakennustelineitä, emme pidä välttämättömänä.
Eräitä mietinnön kohtia pidämme hylättävinä. Tämä koskee muun muassa kohtaa 23; sen vaatimus toimenpiteistä, joilla " helpotetaan opiskelijoiden ja stipendiaattien sopeutumista takaisin lähtömaahansa ulkomaassa oleskelun jälkeen" on kuin ilmasta siepattu ja täysin tarpeeton.
Samanaikaisesti jäämme kaipaamaan yritystä niiden Euroopan maiden suhteen, jotka eivät kuulu EU: n alueeseen. Katsomme erittäin tärkeäksi myös näiden maiden ottamisen mukaan tähän työhön, jotta kaikkien Euroopan maiden opiskelijoiden ja tutkijoiden oleskelu toisissa Euroopan maissa yksinkertaistuu.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Euroopan parlamentin tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat äänestäneet tänään komission vihreää kirjaa koskevan Todinin mietinnön puolesta, jossa analysoidaan liikkuvuuden suurimpia esteitä EU: ssa koulutuksen, ammattikoulutuksen ja tutkimuksen saralla. Tanskalaiset sosiaalidemokraatit panevat painoa vapaalle liikkuvuudelle koulutusalueella niin opiskelijoiden kuin opettajienkin osalta.
Tanskalaiset sosiaalidemokraatit korostavat kuitenkin, että suhtaudumme mietintöön tietyllä varauksella, kun on kysymys sosiaalimaksujen ja tutkijoiden stipendeihin liittyvien verovapautuksien yhteensovittamisesta sekä eurooppalaisen harjoittelijan aseman käyttöönotosta. Me panemme painoa liikkuvuuden esteiden poistamiselle EU: ssa, mutta sen tulee tapahtua ainoastaan vapaaehtoiselta pohjalta jäsenvaltioiden välillä eikä EU-tasolla tapahtuvan sääntöjen yhteensovittamisen kautta.

Lis Jensen
En voi tukea Todinin mietintöä, joka koskee opiskelijoiden liikkuvuuden esteitä Euroopan yhteisössä. Tällä en halua sanoa, että en voisi kannattaa sitä täysin, että koulutusta haluavilla tulee olla mahdollisuus kouluttaa itseään valtioiden rajoista välittämättä. Se on ollut mahdollista aiemmin ja sen tulee jatkossakin sitä olla, ei vain EU: n sisällä - vaan kaikista rajoista välittämättä. Eri maiden ja kulttuurien välinen vaihtotoiminta ei ole toteutettavissa pelkästään yhtenäisen alueen sisällä. Vaihtotoiminnan tarkoituksenahan on kai nimenomaan saada tietoja toisenlaisista kulttuureista ja yhteiskunnista.
Siksi en voi kannattaa puheenjohtajan toivetta, että kannustettaisiin siitä syystä vastaavasti tutkintojen ja sosiaalilainsäädännön yhteensovittamista. Tämä mietintö ja vihreä kirja ovat taas yksi esimerkki siitä, että vapaata liikkuvuutta käytetään tekosyynä sosiaalialalla tehtävään yhteensovittamiseen. Sillä tavalla EU: lle annetaan sellainen oikeutus, jota EU: lla ei ole ja jota sillä ei tulekaan olla.
Sanoudun irti ajatuksesta, joka koskee harjoittelijoiden yhtenäistä koulutusta EU: ssa, ja se on muutenkin melko epärealistinen, koska työmarkkinat ovat hyvin erilaiset yksittäisissä jäsenvaltioissa.
Siksi äänestän mietintöä vastaan enkä voi kannattaa myöskään komission vihreää kirjaa.

Rovsing
On hyvä syy kehua komissiota loistavasta työstä tämän vihreän kirjan laatimisen yhteydessä. Liikkuvuus työmarkkinoilla riippuu monista asioista, mutta olen vakuuttunut siitä, että komission ehdottamat yhdeksän toiminta-aluetta vaikuttavat myönteisesti oikeaan suuntaan. On ilahduttavaa, että monista olemassa olevista ohjelmista on jo tullut suuri menestys. Siten niiden opiskelijoiden määrä, jotka voivat ERASMUS-ohjelman kautta täydentää opintojaan toisessa EU-valtiossa, on moninkertaistunut. Siksi panen paljon painoa sille, että komissio toteuttaa nopeasti vihreässä kirjassa olevan ehdotuksen, joka liittyy pätevyysvaatimuksia koskevan eurooppalaisen alueen luomiseen, jotta voimme kehittää akateemisten tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen järjestelmää mm. opintoviikkojen siirtojärjestelmien yleisemmän käytön kautta.
Tindemansin mietintö (A4-0162/97)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich ja Wibe
Ruotsi on tehnyt selväksi kantansa kysymykseen EU: n yhteisestä ulko- ja puolustuspolitiikasta sillä ehdotuksella, joka tehtiin yhdessä Suomen kanssa meneillään olevalle hallitusten väliselle konferenssille. Ruotsi ei ole valmis luopumaan liittoutumattomuudestaan. Se merkitsee seuraavien näkökohtien puoltamista:
1.että EU ei kehitä sitä yhteistä puolustusta, jota käsitellään Sopimuksen Euroopan unionista artiklassa J 4, ja2.että organisatorinen ero Länsi-Euroopan unionin ja Euroopan unionin välillä säilytetään, mutta että unionin roolia niin sanottujen Petersbergin tehtävien kysymyksessä vahvistetaan. Kaikkien tähän liittyvien tehtävien on kuitenkin pohjauduttava YK: n tai ETYJ: n mandaattiin.Tämä kannanotto merkitsee, että emme muun muassa voi asettua tukemaan sellaisia sanamuotoja kuin kohdassa 9 " ...alkaen Petersbergin julistuksessa tarkoitettujen tehtävien kaltaisista tehtävistä" emmekä myös kohdan 37 ehdotusta konferenssin kokoonkutsumiseksi keskustelemaan yhteisen puolustuspolitiikan sisällöstä (kohta a) tai WEU: n ja EU: n tulevasta sulautumisesta (kohta b). Pidämme suorastaan virheellisenä kohtaa 7, joka vihjaa niiden EU: n jäsenmaiden, jotka eivät ole enempää Naton kuin WEU: nkaan jäseniä, hyötyvän näiden järjestöjen turvallisuusklausuulista.
Mietintö sisältää myös monia yleisiä sanamuotoja, joiden taakse emme voi asettua. Näitä ovat varsinkin kohta 6 (eurooppalaisten joukkojen perustaminen, jotka koostuisivat sotilas- ja siviiliyksiköistä), kohta 8 (taloudellinen turvallisuus) ja kohta 10 a (alueellinen koskemattomuus).

Caudron
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ansiosta olemme voineet ottaa joitakin, usein liian teoreettisia ja epäkäytännöllisiä edistysaskelia yhteisen ulkopolitiikan ja turvallisuuden alueella. Euroopan unionin olisi ylitettävä puheiden taso ja määritettävä selkeästi ulkopolitiikkansa ja turvallisuuskäsityksensä sekä laadittava lisäksi todellinen kriisien ennaltaehkäisyä ja jopa interventioita koskeva politiikka.
Tämä on välttämätöntä, jotta tietyn ajan kuluessa pystyttäisiin laatimaan Euroopan yhteinen diplomatia. Euroopan unionin olisi tärkeimmissä asioissa puhuttava yhdellä äänellä ja ylitettävä kansalliset diplomatiaperinteet, jotta voitaisiin taata ja ilmaista kaikkien eurooppalaisten tärkeimmät edut. Tämän vuoksi ulkopoliittisten vaatimusten tärkeimpiä osa-alueita on täsmennettävä.
Tämän ulkoisen turvallisuuspolitiikan välttämätön vastine on kolmannen pilarin, oikeus- ja sisäasioiden pilarin vahvistaminen. Ei olisi järkevää yhdistää toisiinsa eri tyyppisiä uhkia ja etuja, jotka vaikuttavat unioniin kaikilla näillä aloilla. Lisäksi olisi pystyttävä ennakoimaan ulkoisia kriisejä, joiden vaikutukset voisivat ulottua unionin alueelle sekä toimia yhtenäisellä tavalla siten, että kaikki jäsenvaltiot osallistuisivat tavalla tai toisella tähän toimintaan.
Tämä tavoite on vaikea saavuttaa, mutta hallitusten välisen konferenssin olisi tartuttava tilaisuuteen ja laadittava unionille todellinen yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka. Tässä on kyse myöskin unionin kansainvälisestä uskottavuudesta. Se on ainoa keino luoda maailmalle unionista kuva alueena, jota yhdistävät yhtenäismarkkinoiden lisäksi myös muut näkökohdat.
Eriksson, Seppänen, Sjöstedt ja Svensson (GUE/NGL), Holm, Lindholm ja Schörling (V), Lindqvist (ELDR), Bonde, Lis Jensen ja Sandbæk (I-EDN), kirjallisesti. (SV) Allekirjoittaneet ovat äänestäneet mietintöä vastaan seuraavin pääperustein:
1.Mietintö edustaa rajoittunutta " eurosentristä" näkökulmaa ja siitä puuttuu näkemys aikamme maailmanlaajuisesta todellisuudesta. Se on vahvasti vanhanaikaisen valtapolitiikan leimaama.2.Mietinnön turvallisuuspoliittisten kaavailujen toteuttaminen edistäisi maailman jakautumista blokkeihin ja rakentaisi Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa kilpailevan alueellisen organisaation.3.Mietinnön ehdotus unionin oikeudesta puuttua muiden maiden oloihin loukkaa YK: n peruskirjaa ja muodostaa uhan rauhalle, vakaudelle ja kansalliselle riippumattomuudelle.4.Erittäin arveluttavina erottuvat mietinnön sanamuodot unionin " perusetujen ja arvojen" suojelemisesta. Tämä ilmentää miltei siirtomaa-asennetta, jonka mukaisesti unionin arvot olisivat ylivoimaisia muiden arvoihin nähden ja että muita maita uhkaisivat painostustoimet, jos niillä olisi poikkeavia arvoja. Ilmaisua " arvot" ei myöskään määritellä.5.Mietintö ilmentää vakavaa kunnioituksen puutetta liittoutumattomien jäsenmaiden roolia ja intressejä kohtaan. Mietinnön turvallisuusmalli on peittelemätön yritys alistaa pienet maat suurten valtaan.6.Ajatus unionin puhumisesta yhdellä äänellä kansainvälisissä yhteyksissä on epärealistinen ja merkitsisi vapaan keskustelun tukahduttamista ulko- ja turvallisuuspolitiikan kysymyksissä.7.Unionin yhtenäiselle ulko- ja turvallisuuspolitiikalle ei ole mitään pohjaa. Maiden intressit ovat vahvasti erilaiset. Tämän osoittavat poikkeavat näkemykset vuosien mittaan esim. Vietnamin sodasta, Etelä-Afrikasta, Kyproksesta, Turkista, Libyan pommituksista, Kroatiasta, Irakista sekä erilainen suhtautuminen ydinasepolitiikkaan ja ydinaseettomiin vyöhykkeisiin.8.Ei ole olemassa mitään eurooppalaista " identiteettiä" tai mitään Euroopan " yhteistä kohtaloa" . Nämä ovat metafyysisiä ja mystifioivia käsitteitä.Euroopan maiden tulee työskennellä YK: n vahvistamiseksi ja edistää turvallisuuden ja vakauden maailmanlaajuista perspektiiviä.

Hautala
Vahvat voimat haluavat tehdä Euroopan unionista suurvallan, joka valvoo etuaan maailmalla asein. Tämä tapahtuisi yhdistämällä Länsi-Euroopan unioni WEU unioniin yhteisen puolustuksen aikaansaamiseksi. Nyt tähän rakennelmaan halutaan liittää myös yhteinen aseteollisuuspolitiikka.
Euroopan unioni on yhteenliittymänä ainutlaatuinen siinä, että se ei ole valtio. Sen vahvuus myös ulospäin on rauhanomaisessa, ei-sotilaallisessa yhteistyössä. Olisi virhe muuttaa unioni sotilasliitoksi.
On myös käynyt yhä selvemmäksi, että WEU: n muuttaminen unionin kriisinhallintaorganisaatioksi Suomen ja Ruotsin ehdotuksen mukaisesti olisi vain askel kohti yhteistä puolustusta. Sen esittäjät ovat joko olleet sinisilmäisiä tai sitten he eivät halua kertoa kansalaisille taustalla vaikuttavista pyrkimyksistä.
Yhteinen aseteollisuuspolitiikka olisi omiaan lisäämään paineita asevientiin myös maailman sellaisiin maihin, jotka käyttävät niitä omia kansalaisiaan vastaan. Tällaisissa olosuhteissa on vältettävä pienintäkin yhdistymisaskelta aseteollisuudessa.
Vihreät pitävät erittäin valitettavana, että unionin erityislaatu pyritään hävittämään militarisoinnilla.
Olen tänään myös allekirjoittanut pohjoismaisten kollegojen kannanoton, jossa tuomitaan unionin muuttaminen sotilasliitoksi.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Euroopan parlamentin tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat äänestäneet tänään Euroopan parlamentin Euroopan unionin turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa koskevaa mietintöä vastaan.
Äänestämme mietintöä vastaan, koska siihen sisältyy useita kohtia, jotka koskevat puolustusyhteistyön laajentamista EU: n sisällä. Tämä ei ole sopusoinnussa Edinburghin sopimuksen kanssa, jonka mukaan Tanska ei osallistu sellaisten unionin sisällä tehtävien toimien valmisteluun ja toteuttamiseen, joilla on vaikutusta puolustusasioihin. Lisäksi meillä on se käsitys, että EU: n puolustuspoliittista ulottuvuutta ei ole tarvetta vahvistaa. Päinvastoin katsomme, että EU: n jäsenvaltioiden tulee edelleen koordinoida puolustusalueen yhteistyönsä NATOn kautta.
On korostettava, että vaikka me emme voi kannattaa mietintöä kokonaisuutena, me olemme sitä mieltä, että siinä on useita myönteisiä elementtejä. Tarkoitamme erityisesti viittauksia etuihin, joita liittyy eurooppalaisen vakaussopimuksen laatimiseen sekä ETYJ: ssä ja Euroopan neuvostossa tehtävään työhön.

Olsson
Katson, että Tindemansin mietinnön jakaminen kahteen osaan oli hyvä ratkaisu. Se osa, josta äänestimme tänään, käsittelee siten vain ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Saatoin tukea suurinta osaa mietinnöstä, mutta siinä oli joitakin yksityiskohtia, joita en voinut puolueettoman pohjoismaan edustajana hyväksyä. Siksi en voinut myöskään tukea koko mietinnön hyväksymistä.

Souchet
Ryhmämme ei äänestänyt Tindemansin mietinnön puolesta. Mietinnössä ei käsitelty aiheen tosiasiallista ydintä ja, mikä on erittäin tärkeää, aihetta, jota sen oletettiin käsittelevän, nimittäin Euroopan turvallisuutta. Olennaisimmista asioista puhuttiin vain puoliääneen.
Tindemans mainitsee tosin realistisesti perusteluissaan, että puolustuspolitiikan alalla Euroopan unionin jäsenvaltioiden kannat eroavat vielä hyvin paljon toisistaan ja että Euroopan unionin olisi voitava käyttää aseistettua voimaa itsenäisesti. Miten hienovaraisesti sanottu!
Näiden kahden toteamuksen lisäksi päätöslauselmaesitys on kuitenkin hyvin varovainen ja sovinnainen.
Tindemans jättää mainitsematta, että innokkaimmat retoriset julistukset Euroopan yhtenäisestä puolustuspolitiikasta ovat hyvin usein peräisin niiltä, jotka suostuvat omassa maassaan toteuttamaan vähiten puolustuksen vaatimia ponnisteluja. Amerikan ydinsateenvarjon suojassa on omaksuttu paljon huonoja, usein valitettavasti pysyviä tapoja. Huoli oman maan puolustamisesta halutaan jättää muiden niskoille ja korvata tämä ostamalla sotatarvikkeita amerikkalaisilta Euroopassa valmistettujen, yhtä laadukkaiden ja samanhintaisten tuotteiden sijasta.
Euroopan puolustuksessa ei ole kyse institutionaalisen kehyksen luomisesta vaan tahdosta. Mikään ei edisty, jos kaikki eivät tiedosta sitä, että Euroopan puolustus pitäisi nyt ensin tehdä riippumattomaksi Yhdysvalloista ja että tietyt jäykät, menneisyydestä perityt atlanttiset suuntaukset, jotka on luotu mennyttä, toisenlaista maailmaa varten, eivät nykyisin enää ole kelvollisia.
Tähän itsenäisyyteen olisi pyrittävä eri tasoilla. Ensiksi, Natossa on hahmotettava nykyisin todellinen Euroopan puolustusidentiteetin käsite. Berliinin huippukokous oli tässä suhteessa vain alkua, ei saavutus itsessään. Tahtovatko Euroopan jäsenvaltiot todella - kuten ne väittävät - eurooppalaistaa Naton? Me odotamme todisteita tekojen yhdistämisestä sanoihin ja siitä, että valtiot haluavat antaa EU: lle keinot puuttua asioihin ilman amerikkalaisia. Ovatko Naton eurooppalaiset jäsenvaltiot valmiit ottamaan järjestön jäseniksi uusia valtioita ennen tämän perusteellisen uudistuksen toteuttamista?
Lisäksi erityisesti puolustukseen erikoistuneen eurooppalaisen järjestön, Länsi-Euroopan unionin WEU: n, olisi lisättävä liikkuma-alaansa ja keskityttävä enemmän omaan toimivaltaansa sen sijasta, että se sijoittuu liian usein Naton helmoihin. Kukaan ei estä kymmentä Euroopan unionin jäsenvaltiota, WEU: n jäsenvaltiota, toimimasta tällä tavoin. Tässäkin yhteydessä odotamme konkreettisia osoituksia todellisesta tahdosta.
Turvallisuuden takaaminen edellyttää lisäksi tarvittavien, erityisesti taloudellisten voimavarojen myöntämistä. Samaan hengenvetoon ei voida vaatia Euroopan puolustuksen kehittämistä, tarjota tämän alan koulutusta ja samalla vähentää kaikin voimin kansallisia puolustuskustannuksia.
Tunnemme kuitenkin heikkoutemme. Persianlahden sota ja Bosnian kriisi paljastivat ne. Olemme riippuvaisia Yhdysvalloista tarkkailutekniikassa sekä viestintä- ja kuljetusvälineiden alalla. Eivätkö jäsenvaltiot halua todella toimia yhteistyössä näillä yhteisen edun aloilla, joiden myötä voisimme soveltaa todella itsenäisiä puolustuskeinoja, joiden ansiosta jäsenvaltiot voivat halutessaan olla todella riippumattomia kriisitilanteisiin liittyvissä interventioissa?
Riippumattomuuden tavoittelu ei sitä paitsi ole ristiriidassa hyvin kohdennetun atlanttisen yhteistyön kanssa. Voitaisiinko Euroopan valtioille luoda ballististen aseiden lisääntymisen vuoksi tarvittava ohjustentorjuntaan liittyvä puolustusjärjestelmä Yhdysvaltojen kanssa toteutetun tutkimusyhteistyön myötä?
Tindemansin mietinnössä pyritään uskottelemaan, että ongelmat ovat muualla sen sijaan, että käsiteltäisiin kiertelemättä aiheen ydintä, ja tämän vuoksi emme äänestäneet sen puolesta.

Väyrynen, Anttila, Ryynänen ja Virrankoski
Katsomme, että Tindemansin mietinnön jakaminen kahteen osaan oli hyvä ratkaisu. Se osa, josta äänestimme tänään, käsittelee siten vain ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Saatoimme tukea suurinta osaa mietinnöstä, mutta siinä oli joitakin yksityiskohtia, joita emme voineet puolueettomien pohjoismaiden edustajina hyväksyä. Siksi emme voineet myöskään tukea koko mietinnön hyväksymistä.
(Istunto keskeytettiin klo 13.25 ja se jatkui klo 15.00.)

Alueellinen yhteistyö entisessä Jugoslaviassa ja
sopimussuhteet tiettyjen Kaakkois-Euroopan maiden kanssa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Cohn-Benditin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0127/97) komission kertomuksesta " Entisestä Jugoslaviasta syntyneiden maiden alueellisen yhteistyön kehittämisen tulevaisuuden näkymät ja yhteisön keinot yhteistyön edistämiseksi" (SEK(96)0252 - C4-0274/96) ja komission kertomuksesta " Kaakkois-Euroopan tiettyjä maita koskevien tulevaisuuden sopimussuhteiden yleiset periaatteet" (KOM(96)0476 - C4-0644/96).

Cohn-Bendit
Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, voisin tervehtiä teitä nyt nimeltä, niin " paljon" meitä on. Vielä surullisempaa minusta on komission poissaolo. Tällaisessa keskustelussa komission läsnäolo olisi toki välttämätöntä, mutta minä tiedän, että keväällä, kun on vihdoinkin lämmintä, politiikka on aina toisella sijalla.
Kaksitoista vuotta toisen maailmansodan jälkeen sodan osapuolet allekirjoittivat Rooman sopimuksen. Rooman sopimus oli Euroopan ensimmäinen alueellinen yhteistyöhanke, joka johti sitten Euroopan unioniin, joka meillä on tänään.
Yhdysvallat oli luonnollisesti rauhanprosessin ja Euroopan demokraattisen jälleenrakennuksen takaaja toisen maailmansodan jälkeen. Mutta ilman tätä ratkaisevaa askelta, ilman poliitikkojen ratkaisevaa rohkeutta tämän alueellisen yhteistyön kehittämiseksi Euroopassa, me emme olisi tänään siinä, missä me nyt olemme. Kun me Kaakkois-Euroopan veristen sotien jälkeen siis puhumme nykyään alueellisen yhteistyön välttämättömyydestä, niin meillä on Euroopan unionin malli mielessämme. Juuri sen vuoksi, että Etelä-Euroopan tilanne oli niin paha, on välttämätöntä kehittää alueellista yhteistyötä. Tämä alueellinen yhteistyö toimii kuitenkin vain, jos Bosniassa on bosnialainen valtio, joka toimii valtion tavoin. Tämä alueellinen yhteistyö saattaa sotaan osallistuneet valtiot ja voimat yhteen vasta sitten, kun he kykenevät ajattelemaan Bosnian valtioksi ja kehittämään sitä valtiona. Minä uskon, että on vielä paljon tehtävää, ja Dayton ei riitä. Mutta jos olemme sitä mieltä, että meidän on jälleenrakennettava Bosnia, niin me emme saa kuitenkaan tuputtaa Bosnialle sellaisia byrokraattisia rakenteita, jotka eivät itse asiassa anna alueen ihmisille ja siellä toimiville henkilöille mahdollisuutta kehittyä asianmukaisesti. Tämän vuoksi tein ehdotukseni toimielimestä, demokratian edistämissäätiöstä.
Sellaiseen yhteiskuntaan kuin Bosnia ei voida siirtää samanaikaisesti Euroopan unionin mittapuita ja byrokraattisia menetelmiä. Loppujen lopuksi se ei anna yhtään mitään. Ja niistä 35 miljoonasta, jotka olisi voitu investoida Bosniaan, käytettiin vuonna 1996 vain kolme miljoonaa ecua. Tämä on yksinkertaisesti hirvittävän noloa.
Toisaalta tätä alueellista yhteistyötä ei saisi kuitenkaan pitää entisen Jugoslavian uudelleenluomisena. Päinvastoin, kyse on Kaakkois-Euroopan käsittämisestä Kaakkois-Euroopaksi. Tämä tarkoittaa sitä, että alueellisen yhteistyön prosessiin eivät kuulu ainoastaan entisen Jugoslavian valtiot, vaan luonnollisesti myös Kreikka, Bulgaria, Unkari ja Turkki. Tämän vuoksi ehdotus Etelä-Euroopan taloudellista, poliittista ja ekologista vakautta käsittelevästä konferenssista, jotta valtiot tuntevat olevansa vastuussa keskinäisestä rauhasta ja rauhanmahdollisuuden kehittämisestä.
Tämän tulisi Barcelonan mallin mukaan olla Kaakkois-Euroopan itsenäistä kehitystä, jotta tämän alueen tulevaisuus voidaan ylipäänsä nähdä poliittisena tulevaisuutena. Toivotan komission tervetulleeksi ja olen iloinen siitä, että van den Broek löysi kuin löysikin luoksemme tänä aurinkoisena päivänä. Parempi myöhään kuin ei milloinkaan.
Halusin vain sanoa lopuksi, että Etelä-Euroopan ihmiset eivät ymmärrä, eivätkä voi ymmärtää sitä, että teemme täällä politiikkaa jonkun hallituksen nimissä. Me olemme täällä Euroopan parlamentin jäseninä, emme Slovenian, Kroatian, Serbian tai Bosnian lähetystönä. Me olemme itsenäisiä poliitikkoja, joiden tulee kehittää itsenäisiä asioita. Tämän vuoksi meidän on tuettava ajatusta eurooppalaisesta yhteistyöstä.
Lopuksi haluaisin esittää kollegoille muutosehdotusta koskevan toivomuksen. Valiokunnassa me lisäsimme kohtaan 24 siviilihenkilökunnan lisäksi myös sotilashenkilökunnan. Siinä ei ole mitään järkeä. Minä en ole sotilaallista voimankäyttöä vastaan, en myöskään Euroopassa. Mutta tässä kohdassa, missä me puhumme ECMM: stä, siinä ei ole mitään järkeä. Tämän vuoksi pyydän teitä tukemaan muutosehdotustamme, en ideologisista syistä, vaan siitä syystä, että tässä kohdassa lisäys olisi yksinkertaisesti haitallinen, koska teksti itsessään on ristiriitainen.

Wiersma
Arvoisa puhemies, myös minä haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja ilmaista arvostukseni esittelijän työstä. Edustamani valiokunta, TALU-valiokunta, tukee koko sydämestään mietinnön peruslähestymistapaa. Haluan esittää vain muutamia pikku huomioita täydentääkseni mietinnön saamaa laajaa ja myönteistä tukea. Daytonin sopimusten allekirjoittaminen merkitsi kylläkin lopultakin rauhaa Balkanille, mutta ei lopettanut yhdellä iskulla entisen Jugoslavian ja ympäröivän alueen ongelmia. Päinvastoin, viime aikoina etninen jännitys näyttää useilla paikkakunnilla pikemminkin lisääntyneen kuin vähentyneen.
Tarvitaan valtavia ponnistuksia Balkanin vakauden aikaansaamiseksi. Ei vain alueen mailta, vaan myös EU: n jäsenvaltioilta ja Euroopan unionilta. Balkan ei pysty nousemaan suosta omin voimin, yhteistyö EU: n kanssa on elintärkeää. Yhteistyöllä on oltava taloudellis-rahallisen luonteen lisäksi myös kulttuuris-yhteiskunnallinen luonne. Tietenkin nämä kaksi liittyvät yhteen. Alueen taloudellisella ja rahallisella kehityksellä on myönteinen vaikutus yhteiskunnalliseen kehitykseen. Lisäksi EU voi liittää tulevaisuudessa alueen maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin tiettyjä ehtoja lehdistön vapauden, etnisen suvaitsevaisuuden ja alueellisen yhteistyön suhteen, tarkoituksena ohjata yhteiskunnallista kehitystä oikeaan suuntaan.
Viimeksi mainittuun liittyen haluan huomauttaa jotakin. Balkanin nykyistä tilannetta ei tule pitää liian yksinkertaisena. Sota ja sen aiheuttaneet jännitykset ja syyt eivät katoa EU: n vaatimuspaketin myötä. Yhteiskunnallisiin ja poliittisiin muutoksiin, jotka johtavat vahvoihin demokratioihin ja vakauteen alueella, tarvitaan muutakin. Siihen liittyy esimerkiksi se, että sotarikollisia rangaistaan ja pakolaiset voivat palata kotiin. Siihen kuuluu myös kulttuurivaihto, hankkeet esimerkiksi PHARE-demokratiaohjelman puitteissa, kansainväliset kesäkoulut ja niin edelleen. Euroopan unionin on otettava vastuu etenkin näillä alueilla, nyt ja tulevana kautena.
Balkanin uudistuskyvyn on kuitenkin löydyttävä yksittäisistä maista. Niissä onkin eroja. Alueellisen yhteistyön edistämisen lisäksi tarvitaan yksilöllistä lähestymistä kunkin maan suhteen. Ei ole mahdollista yhtäkkiä muuttaa suuntaa tietyllä alueella noudattamalla vain yhdenlaista politiikkaa. Mikäli EU noudattaa liian yksipuolista politiikkaa alueen suhteen ja mikäli sillä ei ole silmää keskinäisille eroille, se tulee pettämään oman politiikkansa ja todennäköisesti saavuttamaan päinvastaista, kuin mihin me kaikki pyrimme.
Kaikkia Balkanin ongelmia ei ratkaista huomenna. Meidän on ymmärrettävä tämä hyvin ja meidän on tuotava se esille keskusteluissamme alueen ihmisten kanssa. Unionin jäsenvaltioiden välillä kesti myös kauan, kunnes sodan aiheuttamat haavat olivat umpeutuneet, ja se tulee viemään aikaa myös Balkanin alueella. Tämä ei kuitenkaan poista sitä, ettei esitetty politiikka ja se tapa, jolla Cohn-Bendit on esittänyt asian parlamentille, saisi tukeamme. On kuitenkin muistettava, että on jätettävä tilaa yksittäiselle lähestymistavalle niiden maiden suhteen, joista nyt puhumme.

Florio
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, hyvät kollegat, ajatus kutsua koolle Euroopan unionin johdolla rauhaa, demokratiaa, kestävää kehitystä ja vakautta Kaakkois-Euroopassa käsittelevä konferenssi on varmasti hyvä ja kannatettava ajatus. Euroopan unionin, joka on valitettavasti ollut - tätä on hyvä korostaa - suuri poissaolija niistä tapahtumista, jotka ovat mullistaneet entistä Jugoslaviaa, on nyt ryhdyttävä harjoittamaan aktiivista politiikkaa, jonka tavoitteena on alueen jälleenrakentaminen vakauden, rauhan ja kehityksen edistämiseksi meille niin läheisellä alueella. Se on paitsi ihanteidemme myös etujemme mukaista.
Suhtaudumme pääasiassa myönteisesti Cohn-Benditin mietintöön, vaikka emme hyväksy sen aivan kaikkia kohtia: esimerkiksi ehdotus järjestää popkonsertti Bosniassa vaikuttaa meistä epäilemättä juonittelevalta ja vihjailevalta, mutta se kuuluu enemmän folkloren kuin politiikan piiriin. Yhteen asiaan on parlamentin mielestämme kuitenkin kiinnitettävä huomiota: yhdellekään komission kertomuksessa esitetyistä monista aloitteista ei ole varattu rahoitusta eikä niille voida varata rahoitusta ennen vuotta 1999 ellei sitä järjestetä muiden aloitteiden kustannuksella.
Tältä osin on sanottava, että budjettivaliokunta on pyytänyt komissiota tekemään tämän suuntaisia ehdotuksia, mutta emme ole saaneet minkäänlaista vastausta. Tämä on mielestämme koko kysymyksen vakavin kohta. Euroopan unioni voi joutua jatkossakin olemaan suuri poissaolija entisessä Jugoslaviassa: itse asiassa kaikki käsittelemämme ehdotukset kaatuisivat lopulta siihen, että niiden toteuttamiseen ei ole keinoja. Jos näin kuitenkin on asian laita, se pitäisi tuoda selvästi esille!

Imbeni
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa Cohn-Benditille, että kannatan hänen mietintöään ja ryhmäni äänestää sen puolesta; pidämme mietintöä positiivisena ja tavanomaisesta tilanteesta poiketen siinä on myös paljon toiminnallisia ehdotuksia. Vaikka ehdotukset varmistetaan myöskin niiden toteutettavuuden osalta, meille on kuitenkin jo sinänsä hyödyllistä todeta käsitellessämme asioita valiokunnassa ja asettaessamme mielipiteemme vastakkain, että meidän on mahdollista esittää käytännön työtä koskevia ehdotuksia. Näin tapahtuu, kun mielessä on jokin selkeä ajatus, ja minun mielestäni tämän mietinnön pohjalla on ajatus ja nimenomaan selkeä ajatus siitä, että meidän on omaksuttava suhteissamme Kaakkois-Eurooppaan hieman toisenlainen strategia kuin se, mitä olemme soveltaneet tähän asti. " Hieman" on tietysti lievän ironinen ilmaisu, koska mietinnöstä käy ilmi ainoastaan Euroopan unionin politiikan tarve sinänsä yksittäisten maiden politiikkojen summan sijasta.
Haluaisin korostaa suhdetta niiden kahden ehdotuksen välillä, jotka Cohn-Bendit esittää mietintönsä 5 kohdassa, jossa puhutaan aivan oikein ajatuksesta järjestää konferenssi ja jossa sanotaan: " Euroopan unioni sitoutuu samanaikaisesti laatimaan kunnianhimoisen pitkän aikavälin ohjelman, joka sisältää porrastettuja, yhteen sovitettuja ja monipuolisia taloudellisia alueen jälleenrakentamistoimenpiteitä." Olen sitä mieltä, että nämä kaksi asiaa liittyvät tiiviisti toisiinsa. Tekstissä ei sanota, kenen on aloitettava välittömästi työ kunnianhimoisen pitkän aikavälinen ohjelman valmistelemiseksi. Mielestäni kehotus kohdistetaan epäsuorasti komissioon tai näin ainakin pitäisi olla, koska kahden vuoden kuluttua järjestettävästä rauhaa, demokratiaa, kestävää kehitystä ja vakautta käsittelevästä konferenssista tulee vakuuttava tavoite, jos tällä välin tehdään työtä kunnianhimoisen pitkän aikavälin jälleenrakennusohjelman hyväksi, joka tulee toteuttaa poliittisena käsitteenä tässä alueellisessa hankkeessa.
Asia on kiireellinen muun muassa siitä syystä, että - kuten me kaikki tiedämme - humanitaarisessa mielessä unionin läsnäolo on erittäin merkittävä - me olemme itse asiassa suurin avunantaja -, mutta samaan aikaan Bosniassa ja muissa alueen maissa on sekava joukko kansainvälisiä järjestöjä, mistä ei varmastikaan ole apua. Kannatan siis demokratiasäätiön perustamista. Se on hyvä ajatus, samoin kuin 25 ja 26 kohdassa olevat kaksi muuta ajatusta, joita me myös kannatamme.
Lopuksi, arvoisa puhemies, haluaisin sanoa, että me kannatamme myös tarkistusta 4, koska mielestäni koko mietinnön linjan mukaista on poistaa kyseinen sana, kuten Cohn-Bendit ehdottaa tarkistuksessaan.

Pack
Arvoisa puhemies, tämä komission kertomus, kuten valitettavasti myös Cohn-Benditin mietintö, tuottaa minulle monin paikoin paljon ongelmia, koska valittu asetelma ei tunnu mielestäni oikealta ainakaan ajankohdaltaan, mutta ei myöskään maantieteelliseltä tulkinnaltaan. Oostlander tulee kuitenkin puhumaan lisää maantiedosta.
Käy selväksi, että monet eurooppalaiset eivät ole yksipuoluevaltio Jugoslavian verisestä jakautumisesta huolimatta valitettavasti vieläkään ymmärtäneet, että kaikki painostus yhteistyöhön saa aikaan ainoastaan vastenmielisyyttä ja pelkoa, koska sitä luullaan peitellyksi uuden Jugoslavian luomisyritykseksi.
Miten me voimme oikeastaan mitata kahdenlaisella mitalla? Slovenia, joka on myös Jugoslavian seuraajavaltio, nautti ja nauttii kaikista eduista ja kaikesta avusta ilman tässä mietinnössä esitettyjä ehtoja. Olen varma, että Kreikan kumoaman boikotin ja Serbian vastaisten pakotteiden jälkeen Makedonia voi vihdoinkin kehittyä vapaasti ja ratkaista keskuudessaan myös Albanian ongelman, että Kroatia voi kolmasosan alueestaan kattaneen oikeudenvastaisen miehityksen jälkeen omistautua myöskin tehokkaammin demokraattisten rakenteidensa ja taloutensa kehittämiseen sekä luonnollisesti myös pakolaisten palauttamiseen. Mutta heidän on välttämättä saatava sitä varten Euroopan unionin tukea kuten Sloveniakin.
Alueellinen taloudellinen yhteistyö syntyy itsestään. Kannatan kyllä Cohn-Benditin ajatuksia, jotka hän muotoili kohdassa e), nimittäin sitä, että alueellista lähestymistapaa on laajennettava ja ettei se merkitse entisen Jugoslavian uudelleenluomista, vaan että kunkin maan yksilölliset erityispiirteet otetaan huomioon, ja ettei yhden maan haluttomuus yhteistoimintaan saa estää muiden maiden lähentymisprosessia EU: hun. Tämä on minusta hienoa!
Valitettavasti sinun mietintösi, Daniel hyvä, ei seuraa tätä periaatetta. Ja jos Euroopan unioni, kuten sinä itse kirjoitat, haluaa palkita kumulatiivisen tavaroiden alkuperän, niin se ei tarkoita mitään muuta kuin että tavaroiden avulla entinen Jugoslavia tuodaan kiertotietä takaisin. Tämä on vaiston puutetta! Kuinka voi ottaa toisen askeleen ennen ensimmäistä? Myöskään sitä, mitä Kaakkois-Euroopassa on nyt tehtävä, ei voida verrata siihen, mitä me teimme Euroopassa pitkän aikaa sodan jälkeen. Tarkoitan, että ensin meidän on huolehdittava maassa itse järjestyksestä. Meidän on huolehdittava siitä, että pakolaisten paluusta kotimaahansa tehdään mahdollista, jotta näiden maiden sisäinen elämä olisi rinnakkaiselon leimaama, ja vasta sitten voidaan päästä rajat ylittävään yhteistyöhön.
Mitä tulee Bosnia-Hertsegovinaan, niin olen täysin samaa mieltä siitä, että vakauttamista on tapahduttava, mutta sen hyväksi on vihdoinkin tehtävä töitä! Ja tässä asiassa kaikkien Daytonin rauhansopimuksen allekirjoittaneiden olisi lopultakin ryhdyttävä toimeen. Toivon todella, että kaikki tukevat tämän pienen kohdan lisäämistä, nimittäin Eurooppa-koulujen tukemista. Minä uskon, että niillä on pitkäaikainen vaikutus monietnisyyteen, jota esimerkiksi myös minun tukemallani pop-konsertilla ei varmastikaan ole. Se tulee olemaan hetkellinen poikkeus, joka on hyvä, mutta joka ei johdata nuorisoa sinne, minne heidät olisi johdatettava, nimittäin monietniseen yhteiseloon. Sitä varten me tarvitsemme opetusohjelman kouluihin, sitä varten me tarvitsemme opettajia, jotka toteuttavat sitä, ja siellä meidän olisi käytettävä ihmisvoimaamme ja taitotietoamme. Meidän olisi myös opittava Albaniasta - yksin rahan avulla se ei onnistu, se onnistuu ainoastaan sinne menevien ihmisten avulla.
Minä olen myös sitä mieltä, että sellainen elin kuin säätiö voi saada hyvää aikaan. Mutta minä en ole sitä mieltä, että se pystyy siihen yksin. Meidän on sidottava siihen myös ECMM, meidän on sidottava siihen kaikki ihmiset, jotka ovat siellä paikan päällä, ja edistettävä heidän kanssaan yhdessä tämän valtion rakentamista. Sillä BosniaHertsegovinassa ei ole vielä lainkaan halua yhteiseloon! Ja siellä on tuskin ihmisiä, jotka todella haluavat sitä toteuttaa. Viime vuoden syyskuussa valittujen valtiollisten elinten välillä ei ole yhteistyötä. Minä olen tästä kovin pahoillani, ja siitä meidän on ensimmäisenä huolehdittava, ennen kuin voimme ylipäänsä saada aikaan rajat ylittävää yhteistyötä.

Caccavale
Arvoisa puhemies, kiitän aluksi Cohn-Benditiä siitä erinomaisesta työstä, mitä hän on tehnyt tämän mietinnön aikaansaamiseksi. Minäkin haluan muistuttaa, että meidän on otettava lähtökohdaksi Euroopan poliittinen ja moraalinen vastuu siitä, mitä se on jättänyt tekemättä Bosnian hyväksi, ja myös siitä, mitä Bosniassa on tapahtunut, verilöylyjä ja barbarismia ilman minkäänlaista Euroopan läsnäoloa. On selvää, että tässä vaiheessa meillä on suurempi vastuu sen varmistamisessa, että tässä entisen Jugoslavian jälleenrakentamisen vaiheessa pystytään tehokkaasti vakiinnuttamaan rauha, demokratia, vakaus ja ennen kaikkea vapaus.
Mielestäni uskottavan toiminnan keinot ovat tärkeitä, ja siltä osin palaammekin YUTP: n kysymykseen, jossa tarvitaan selvästi yleistä sitoutumista ja SFOR: n valtuuksien lujittamista ja laajentamista, miltä osin parlamentin on mielestäni sitouduttava painostamaan komissiota ja neuvostoa. Meidän on ennen kaikkea saatava Bosnia riippumattomaksi kansainvälisestä avusta, jotta se voisi itsenäisesti kehittää omaa talouttaan. Tästä syystä arvostan paljon joitakin kohtia Cohn-Benditin mietinnössä, jota arvostamme paljon paitsi alueellisen lähestymistavan osalta myös erityisesti sen kokonaisvaltaisen poliittisen aloitteellisuuden vuoksi. Sen sisältönä on oikeusvaltion palauttaminen yleisluontoisemmalla rauhaa ja kehitystä edistävällä vakaussopimuksella, joka merkitsee paitsi Daytonin rauhansopimuksen sitoumusten tiukkaa noudattamista, myös vapaata talousaluetta, yhteistä ilmatilaa ja edullisia olosuhteita investoinneille. Bosnian rauhaa ja vakautta ei saada aikaiseksi tukitoimilla, joita sataa kuin taivaasta ja jotka johtavat ainoastaan korruptioon, vaan luomalla edulliset olosuhteet kyseisen alueen itsenäiselle kehitykselle.

Müller
Arvoisa puhemies ja van den Broek, minulla on ollut jonkin aikaa komission ensimmäinen lopullinen kertomus parlamentin ja budjettivirkamiesten myöntämien varojen käytöstä entisessä Jugoslaviassa koskien nimenomaan vuotta 1996. Essential aid -ohjelman 125 miljoonasta sidottiin 66 prosenttia vuonna 1996, toimituksista ei voida puhuakaan. Vuonna 1996 sidottiin 27, 6 miljoonan jälleenrakennusavusta tarkalleen 2, 1 miljoonaa. 25, 7 miljoonan paluuavusta, jota me välttämättä tarvitsemme, jotta pakolaiset voivat palata takaisin, sidottiin 8 miljoonaa, ja parlamentin sydäntä lähellä olleesta Europe for Sarajevo -ohjelman 35 miljoonasta sidottiin vuonna 1996 juuri ja juuri 3, 2 miljoonaa, toimituksista puhumattakaan.
Jos matkustaa Sarajevoon, kuten minä tein kaksi ja puoli viikkoa sitten, ei ole mikään ihme, että tapaa ihmisiä, jotka kysyvät: Mitä komissio ja Eurooppa ovat oikeastaan tehneet? Mistä voi nähdä, että tämä jälleenrakennusapu tulee todella perille? Se, mitä komissio esitti meille vuodesta 1996, on todella osoitus byrokraattisesta, kykenemättömästä menettelytavasta tässä yhteydessä. Haluaisin kysyä komissiolta: Miksi ei ole mahdollista valita epäbyrokraattisia menettelytapoja? Me pystyimme siihen Mostarin yhteydessä. Miksi se ei onnistu muiden kaupunkien kohdalla?
Miksi IMG ei ylipäänsä voi toimia paikan päällä? Miksi varoja hallitaan yhä edelleen keskitetysti Brysselistä käsin sen sijaan, että tehtäisiin yhteistyötä sellaisten järjestöjen kanssa, kuten esimerkiksi Bärbel Bohleyn Bosnian tuhat kattoa -ohjelman kanssa, joka puolestaan kaipaa byrokraattisia valmisteluja 3 miljoonan saamiseksi. Nämä ovat kaikki kriittisiä kysymyksiä komissiolle, ja toivon, että vuonna 1997 onnistumme menettelemään hieman paremmin.

Hory
Herra puheenjohtaja, kiitän teitä, mutta luulin, että minulla oli kaksi minuuttia aikaa. Tarvitsin vähintään tämän ajan sanoakseni, missä määrin kollegamme Cohn-Benditin mietintö vaikutti olevan täynnä hyviä aikomuksia.
Kannatan erityisen voimakkaasti alueellista yhteistyötä entisen Jugoslavian ja muiden valtioiden kanssa. Mielestäni olisi lisäksi pitänyt aikaisemmin kiinnittää huomiota siihen, että rohkaisun sijasta kaikki Euroopan valtiot pyrkivät hankkimaan Balkanilta suojateikseen valtioita, joiden itsenäisyys on harhakuvallista ja tapahtuu väärään aikaan, lupaamalla sitä toivoville valtioille taata niiden rajojen turvallisuus - mitä ei tapahtunut - ja välitön jäsenyys Euroopan unionissa, mikä ei vielä ole toteutunut. Tällaisen menettelyn sijasta meillä oli toinen keino säilyttää entisen jugoslavian valtioiden solidaarisuus, ja epäilemättä saavuttaa uudestaan tasapaino. Asianomaisille valtioille selitettiin, että ne eivät voisi lähestyä Eurooppaa luomatta ensin uusia keinoja elää yhdessä.
Tulos on tiedossa. Etniset ristiriidat, nationalismi ja uskonnollisten jännitteiden lisääntyminen ovat syrjäyttäneet yleismaailmalliset arvot, joita Euroopan unionin olisi pitänyt edistää. Aina ei kuitenkaan saa pelätä pahinta. Tämä yhteistyö on tänä päivänä erittäin tärkeää. Erityisesti rahoituksen saamista on edistettävä ja nopeutettava, kuten aikaisemmin on mainittu.
Haluan pyytää parlamenttia kiinnittämään huomiota vain yhteen asiaan. Uskon, että Euroopan unioni, joka on paljastanut vakavan heikkoutensa, voisi saada arvovaltaa sijoittamalla Bosniaan kunnallisvaalien jälkeen täysin eurooppalaiset joukot, joiden vastuulla olisi erityisesti estää taistelujen syttyminen uudestaan Brckossa tai Mostarissa, kuten valitettavasti...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Linser
Arvoisa puhemies, me sitoutumattomat kannatamme Cohn-Benditin hyvin kaukokatseista ja rohkeaa mietintöä, joka antaa entisen Jugoslavian vaikealle rauhantehtävälle uuden ulottuvuuden ottamalla huomioon kaikki balkanilaiset.
Herra Cohn-Bendit, minä olen kanssanne samaa mieltä siitä, että poliitikoilla on oltava visioita voidakseen toteuttaa suuria päämääriä. Menneisyydessä kuitenkin suuret, päättäväiset ja pitkäaikaiset hankkeet ovat yhä uudelleen kaatuneet siihen, että jotkut asianosaiset ovat alkaneet epäillä koko hanketta, eivätkä ole saattaneet sitä enää loppuun saakka sen vuoksi, ettei ole saavutettu nopeaa menestystä, jota sikäläinen väestö nyt epäilemättä odottaa.
Meidän on siis visioiden ohella pysyttävä myös reaalipolitiikassa ja ajateltava, että meidän työtämme, kuten ei myöskään hyvän valmentajan työtä, mitata lopulta huolellisesti harkittujen ja teoreettisesti moitteettomien kirjallisten ohjelmien perusteella, vaan yksinomaan todellisen menestyksen perusteella.

Oostlander
Arvoisa puhemies, minäkin olen tyytyväinen Cohn-Benditin mietintöön, jossa hän painottaa etenkin oikeusvaltion palauttamisen välttämättömyyttä alueella. Kyseessä on perustavanlaatuinen asia ja palaan siihen kohta.
Olen oikeastaan hieman hämmästynyt siitä seikasta, että komissio keskittyy niin rajoitetulle alueelle puhuessaan alueellisesta yhteistyöstä, nimittäin entiseen Jugoslaviaan, joka ei ole täysin sama, mutta muistuttaa vahvasti sitä. Alueella on joukko maita, jotka ovat irrottautuneet toisistaan hirveän sodan avulla ja joilla on keskenään kaikenlaisia erimielisyyksiä ja sitten on tilanne, jossa Bosnia-Hertsegovina esimerkiksi käsittää muutaman alueen, jotka eivät tee mitään mieluummin kuin yhteistyötä ympäröivien maiden, Kroatian ja Serbian kanssa. Tämä uhkaa Bosnian yhtenäisyyttä ja rauhaa alueella. Jos siis puhumme alueellisesta yhteistyöstä, meidän on varottava tarkasti, ettei sitä tulkita apuna kyseisille tuhoisille voimille, jotka haluavat lopettaa Bosnia-Hertsegovinan olemassaolon. Mielestäni tämä on tärkeää, emmekä voi tarpeeksi vakuuttaa, että se ei missään tapauksessa ole tarkoituksena. Siksi haluan kysyä, miksi suuntaudutaan tälle pienelle alueelle, jossa käy taas niin, että SerbiaMontenegrosta tulee tyypillisesti painopiste. Haluammeko tätä oikeasti? En usko. Siksi haluaisin alueellisen yhteistyön laajentuvan muualle Balkanille ja joihinkin sitä ympäröiviin maihin. Siihen voivat osallistua myös unionin jäsenehdokasvaltiot tai unionin jäsenvaltiot. Meillä on Barcelonan prosessi. Kannatan enemmän Barcelonan prosessia vastaavaa lähestymistapaa alueella, jolloin saadaan laajempi alueellinen näkökulma kokonaisuuteen, eikä kaikenlaisia pahoja mielikuvia siitä, että painopiste on taas roistojen puolella. Haluaisin mieluummin antaa Romanialle paljon tärkeämmän roolin, etenkin nyt, kun siellä on selkeästi rakentava hallitus. Se auttaisi myös arvostamaan niiden Balkanin maiden, Mustanmeren maiden ja muiden, itsekunnioitusta ja kansainvälistä vastuuntunnetta, jotka ovat itse tehneet aloitteen. Mielestäni on erittäin tärkeää, että ne tietävät, että niiden panos kansainväliseen turvallisuuteen ja oikeusjärjestykseen on meille valtavan tärkeä. Haluamme mielellämme jatkaa tältä pohjalta. Siksi en mielelläni haluaisi, että me harjoittaisimme painostusta rahoituksen suhteen sanomalla, että emme auta teitä, ellette tee yhteistyötä sillä tai tällä tavalla. Jättäkäämme asia ainakin osittain heidän vastuulleen. Haluaisin oikeastaan, että Jugoslaviaa ympäröivien maiden vastuulliset ja te, komission jäsen, ja ehkä neuvosto, neuvottelisitte keskenänne enemmän. Lisäksi on mielestäni vaikeaa puoltaa taloudellista yhteistyötä nyt, kun rasistinen tendenssi vie maata taloudellisen kehityksen alta Bosnia-Hertsegovinassa. Tarkoitan vaikkapa itä-länsirataa Bosnia-Hertsegovinan läpi ja pohjois-etelä-rataa. Kaikki on pysähtynyt Tuzlaan ja Republika Srpskassa vallitsevat rasistiset mielipiteet estävät radan kehityksen. Haluammeko yhä edistää taloutta ja kehitystä yhteistyömallimme avulla?
Kannatankin siksi Cohn-Benditin mietinnön linjojen, joita terävöitetään vielä tarkistuksissa, tukemista laajemman näkökulman saamiseksi, sillä tällä tavalla voimme todellakin edistää kansainvälistä oikeusjärjestystä.

Pradier
Herra puhemies, parlamentin on kiinnitettävä huomiota Cohn-Benditin mietinnön erityisen myönteiseen piirteeseen, alueelliseen lähestymistapaan ja entisen Jugoslavian valtioiden kahdenvälisten suhteiden laatuun. Valtiot, jotka haluavat lähentyä unionia, ja jopa liittyä siihen, eivät nimittäin voi vain säntäillä innoissaan sinne tänne ja kieltäytyä samalla yhteistyöstä tai osoittamasta toisilleen minkäänlaista solidaarisuutta.
Tämän solidaarisuusvelvoitteen olisi kuvastuttava julistuksena, joka sisältää taloudellisella ja poliittisella tasolla alueelliseen vakaussopimukseen johtavia täsmällisiä sitoumuksia. Tällainen lähestymistapa ei saa rajoittua myönnytteleviin lauseisiin, vaan siihen olisi liityttävä käytännön seurauksia. Lisäksi unionin osallistuminen olisi sidottava selkeästi määritettyihin vaatimuksiin ja sitoumuksen lakkauttamista koskeviin lausekkeisiin.

Sarlis
Arvoisa puhemies, kun luen otsikon - sen ovat varmasti kaikki lukeneet, ainoastaan toistan sen - olen vakuuttunut siitä, että Euroopan parlamentti tekee yksimielisen päätöksen näistä kahdesta komission kertomuksesta, toinen on " Entisestä Jugoslaviasta syntyneiden maiden alueellisen yhteistyön kehittämisen tulevaisuuden näkymät ja yhteisön keinot yhteistyön edistämiseksi" ja toinen " Kaakkois-Euroopan tiettyjä maita koskevien tulevaisuuden sopimussuhteiden yleiset periaatteet" .
Olen sitä mieltä, että tämä kahden eri tavoitteet omaavan kertomuksen kohtaaminen on johtanut sekaannukseen, joka on syntynyt herra Cohn-Benditin mietinnön lukemisesta, koska entisen Jugoslavian mailla on erityinen hallinto, Daytonin sopimus, sota, uhreja, kuolleita, pakolaisia, kun taas muilla Kaakkois-Euroopan mailla on valtavia taloudellisia ongelmia, sanoisinpa valtaisia sisäisiä ongelmia ja ongelmia demokratiassa, mutta ne noudattavat rauhanomaisia keinoja ratkaistakseen nämä ongelmat.
Sanon tämän, koska mietintö sellaisena kuin se on kirjoitettu ei anna mahdollisuutta koota yhteen hyödyllisiä tuloksia eikä kykene olemaan avuksi komissiolle eikä neuvostolle. Pidän tietysti erillään esityksen, jonka herra Cohn-Bendit tekee kohdassa 5, jossa hän viitaten Royaumontin tunnettuun aloitteeseen puhuu konferenssista Euroopan unionin tuella. Se on alun alkaen hyvä ajatus. Meidän on tuettava sitä, mutta mitä muuhun sisältöön tulee, olen sitä mieltä, että se on teksti, joka ei vahingoita eikä hyödytä.

Van den Broek
Haluan ensin esittää anteeksipyynnön teille ja etenkin Cohn-Benditille myöhästymisestäni, joka ei johtunut parlamenttia kohtaan tuntemani kunnioituksen puutteesta, vaan puhtaasta väärinkäsityksestä.
Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi ilmaista tyytyväisyyteni tämän aiheen ja Cohn-Benditin siitä laatiman mietinnön ottamisesta esityslistalle, vaikka aika onkin rajoitettu niin monimutkaisen ja vaikean aiheen ollessa kyseessä. Aloitan sanomalla, että komissio on suurissa linjoissa samaa mieltä päätöslauselmaluonnoksesta sellaisena, kuin se on esitetty. Siinä kannatetaan selvästi Euroopan unionin Kaakkois-Euroopan suhteen noudattamaa strategiaa, jonka neuvosto on kehittänyt, kuten tiedätte, pohjautuen myös komission panokseen, joka myös on laatinut ehdotuksen ehdoista ja alueellisesta lähestymistavasta. Molemmat luonnokset tulevat mahdollistamaan sen, että voimme hyödyntää Euroopan unionin erityistä suhdetta, joka sillä on KaakkoisEuroopan maihin, etenkin maihin, joilla vielä ei ole assosiointisopimusta unionin kanssa. Tähän liittyen yleisten asioiden neuvosto on muotoillut 29. huhtikuuta johtopäätökset, jotka mielestämme muodostavat tärkeän askeleen kohti yhdenmukaista ja avointa politiikkaa, jota unioni tulee noudattamaan tulevissa kahdenvälisissä suhteissaan näiden maiden kanssa, jotka eivät ole assosioituneita. Tämä koskee taloudellista ja rahallista apua ja myös maiden kanssa tehtäviä sopimuksia.
Arvoisa puhemies, poikkean nyt kirjoittamastani tekstistä, koska olen todennut Sarlisin kanssa, että se lähestymistapa, joka on valittu, antaa nähtävästi aihetta väärinymmärryksiin. Tarkoitan etenkin huomautuksia, jotka Oostlander ja Pack tekivät valitusta alueesta ja etenkin niistä ehdoista, jotka on asetettu sopimusten tekemiselle EU: n kanssa, etenkin hyvän naapuruuden tai rajat ylittävän yhteistyön ehdoista, toisin sanoen " älä kohtele naapurimaitasi huonommin kuin itse tulet kohdelluksi niiden etuoikeuksien vaikutuksesta, joita pyydät Euroopan unionilta" . Tästä oikeastaan on kysymys. Onko nyt niin ihmeellistä, että kaiken sen jälkeen, mitä ihmiset Balkanilla ovat kokeneet viime vuosina, ja kaiken sen jälkeen, mitä Euroopan unioni on sijoittanut, kaikkine epäonnistumisineen ja puutteineen, entisen Jugoslavian rauhantilaan ja jälleenrakentamiseen - en muuten ole lainkaan samaa mieltä siitä erittäin kielteisestä kuvasta, jonka Müller antoi tästä, mutta haluan puhua siitä toisella kerralla - onko nyt niin ihmeellistä, että me sanomme jonakin hetkenä näille maille: Kroatia, Serbia ja Bosnia, ennen kuin voitte vaatia sopimuksia Euroopan unionin kanssa, mielestämme on hyvä, mikäli normalisoitte suhteenne toistenne kanssa. Ja jos esimerkiksi on kysymys tietyistä kauppaluvista tai erityiskohtelusta, joita pyydetään Euroopan unionilta, on myös pyydettävä niiltä mailta, että ne antavat toisilleen vastaavanlaiset luvat.
Arvoisa puhemies, voin vakuuttaa Oostlanderille, että Euroopan unioni on useaan kertaan näiden maiden kanssa käydyissä keskusteluissa vahvistanut - ja tunnistan tämän kritiikin erittäin hyvin, se on nimittäin sama kritiikki, jota kyseisten maiden pääkaupungeista kuuluu -, että tätä politiikkaa ja lähestymistapaa ei pidä tulkita yritykseksi palauttaa entinen Jugoslavia entisessä liittovaltiomuodossaan. Romania on mainittu irrallaan Balkanista maana, joka voisi toimia niin sanotusti Mustanmeren alueen yhteistyön keskuksena. Kyllä, asia on näin, sillä Romania kuuluu itse asiassa Mustanmeren yhteistyön piiriin, jota ollaan muotoilemassa. Tällä hetkellä komissio valmistelee asiakirjaa yhteistyöstä Mustanmeren maiden kanssa, kuten olemme tehneet myös Barentsinmeren, Baltian maiden, Keski-Euroopan aloitteen ja Royaumont-aloitteen suhteen, aloitetta Mustanmeren ja Balkanin suhteen, jota etenkin Kreikka tukee. Siis ei väärinkäsityksiä: alueellinen lähestymistapa sellaisenaan ei ole uusi käsite Euroopan unionille, vaatimus hyvästä naapuruudesta ja rajat ylittävän yhteistyön edistäminen poliittisin ja taloudellisin keinoin kuuluvat itse asiassa unionin vakiovaatimuksiin.
Nyt toinen entistä Jugoslaviaa koskeva ehdollisuus. Serbialaisille on esimerkiksi sanottu: ette voi odottaa sopimusten solmimista EU: n kanssa, ellei esimerkiksi Kosovon ongelmaan ole nähtävissä ratkaisua. Kroaateille on sanottu, että sisäisessä ihmisoikeustilanteessa on paljon puutteita. Ennen kuin voitte odottaa saavanne meiltä PHARE-apua, PHARE-demokratiaa ja muuta siihen liittyvää lukuun ottamatta, siihen on tultava parannuksia. Ministeri Klaus Kinkel ja minä olemme juuri palanneet Bosniasta. Mitä näimme siellä? Kyllä, todellakin sellaisia ryhmiä kuin kroaatit, jotka eivät halua mitään mieluummin kuin liittyä taas Kroatiaan, ja Republika Srpska, joka on Daytonin sopimusten vastaisesti solminut uusia sopimuksia Serbian kanssa. Mitä meidän pitää tehdä? Tarkoittaako tämä, ettemme tee mitään, samalla kun jotkin jäsenvaltiot harjoittavat painostusta, ja tiedätte kyllä, mitä niistä tarkoitan, jotta pakolaisten paluu entiseen Bosniaan helpottuisi. Olemme siis sanoneet: mikäli kyseessä on sopimusten solmiminen ja oikeat yhteistyö- ja kauppasopimukset Bosnian kanssa, asiassa ei ole mitään mieltä nykyisessä tilanteessa. Maan on ensin pystyttävä todistamaan paremmasta yhteenkuuluvuudesta, on tultava kollektiivinen presidenttiys, joka on yhtä mieltä siitä, mitä Euroopan unionilta halutaan yhteisesti, ja heidän on myös tuettava yhteisesti Daytonin sopimuksia ja Den Haagin sotarikostuomioistuimen kanssa tehtävä yhteistyö kuuluu myös vaatimuksiin, vai haluatteko, että lähetämme pakolaiset takaisin, bosnialaiset pakolaiset Saksasta Republika Srpskaan, jossa herra Karadzic pitää kulissien takana ohjaksia käsissään, mieletöntä!
Lyhyesti, arvoisa puhemies, olen jo ylittänyt aikani, mutta Balkanin tilanne on äärettömän monimutkainen. Voin vain sanoa, että kaksi linjaa kulkee tässä ristiin. Toisaalta yritys harjoittaa vakauttavaa politiikkaa Balkanin suhteen, joka vaatii erityisiä toimenpiteitä, alueen verisestä ja väkivaltaisesta sotamenneisyydestä johtuen. Sen lisäksi alueellinen yhteistyö on käsite, jota sovelletaan myös alueilla, jotka eivät onneksi ole joutuneet sellaisiin monimutkaisiin olosuhteisiin, mutta jotka tarvitsevat erityissuhdetta unionin kanssa. Myös niille sanomme, että näkisimme mielellämme, että ne ainakin näyttelisivät rakentavaa ja myönteistä osaa suhteissaan naapurimaihinsa.
Tässä on karkeasti ottaen se lähestymistapa, joka muuten vielä pitää kääntää erityiseksi politiikaksi, etenkin Serbian, Kroatian ja Bosnian suhteen. Olemme tekemässä niin. Haluan sanoa Cohn-Benditille seuraavaa liittyen hänen mietinnössään tekemäänsä esitykseen demokratiasäätiön perustamisesta. Olette varmasti tietoinen siitä, että komissio rahoittaa jo suuren määrän hankkeita Kaakkois-Euroopassa tällä alueella, etenkin entisessä Jugoslaviassa, joiden tarkoituksena on demokraattisten rakenteiden perustaminen ja vahvistaminen antamalla tukea kansalaisyhteiskunnan kehitykselle, edistämällä avoimuutta tiedotusvälineissä ja tiedotusvälineiden vapautta sekä oikeuslaitoksen vahvistamista. Haluaisin sanoa, että on tutkittava huolellisesti, kuinka pitkälle esitetty säätiö voi antaa arvokkaan panoksen yhteisön nykyiseen toimintaan.
Mitä muotoiltuihin tavoitteisiin tulee, voin hyväksyä ne. Kysymys on vain tästä: onko niillä lisäarvoa vai ei, vai tehdäänkö tällä alueella jo riittävästi ja pitääkö meidän etsiä lisätehtäviä toisesta suunnasta.
Arvoisa puhemies, saanko päättää jokseenkin - olen tietoinen siitä - hajanaisen puheenvuoroni ilmaisemalla vielä kerran kunnioitukseni Cohn-Benditiä kohtaan, joka on työskennellyt tämän monimutkaisen aiheen parissa tarvittavalla pitkäjännitteisyydellä.

Pack
Herra komissaari, olen täysin samaa mieltä siitä, mitä te sanoitte, sillä te osoititte, että ensimmäistä askelta ei ole vielä otettu. Me emme voi vaatia alueellista yhteistyötä, jos ihmiset näissä maissa eivät vielä osaa elää keskenään. Meidän kirottu velvollisuutemme ja tehtävämme on siis auttaa heitä luomaan maahan yhteisymmärrystä, ja toinen askel otetaan sitten luonnostaan! Uskoakseni minä ilmaisin tämän myös puheenvuorossani.

Cohn-Bendit
Cara Doris, on toki ymmärrettävä, että alueellinen yhteistyö ei ole pakko siinä mielessä, että me aseiden kanssa - puhu sinä vain joutavia, osaat kyllä lukea hyvin, kun viesti on saksaksi ja tulee Zagrebista! Lue nyt kerrankin saksaa, vaikka viesti ei tulekaan Zagrebista! Se on yksinkertaisesti poliittinen välttämättömyys, jotta he oppivat elämään yhdessä. Ja jos me emme muotoile tätä moraaliseksi vaatimukseksi Euroopan puolesta, niin me olemme epäonnistuneet siellä. Myös Euroopan parlamentin PPE-ryhmän on voitava tämä käsittää!

Van den Broek
Arvoisa puhemies, en halua toimia erotuomarina parlamentissa. Haluaisin kuitenkin vain toistaa, ettei ole meidän käsityksemme, etteivätkö ihmiset siellä haluaisi elää toistensa kanssa. Kyseessä on politiikka, joka pyrkii tuomaan omat nationalistiset käsityksensä esille ja saamaan ne hyväksytyiksi. Siksi en suhtaudu pidättyvästi ehtojen asettamiseen. Siksi en myöskään pelkää suuresti huomautuksia, että me pyrimme ehdoillamme entisen Jugoslavian palauttamiseen. Ei, arvoisa puhemies, meillä on aivan toisenlaiset, erittäin rauhanomaiset ja vakauttavat poliittiset päämäärät, mutta en uskalla sanoa samaa kaikista alueen johtajista.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Yhteisen toiminnan tehokkuuden parantaminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Barón Crespon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0133/97) yhteisen toiminnan tehokkuuden parantamisesta.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, haluan aivan ensimmäiseksi ilmaista olevani iloinen, koska tämä mietintö on saatu täysistuntokäsittelyyn nyt vuoden ja kolmen neljännesvuoden kuluttua sen valmistumisesta. Jos katsotte tarkasti sen päiväystä, huomaatte, että tämä suositus on muotoiltu 20. syyskuuta 1995 soveltaen perustamissopimuksen J.11 artiklaa sekä työjärjestyksemme 46 artiklan 3 kohtaa. Lisäksi tällä suosituksella on se etu puolellaan, että toisin kuin parlamentin mietinnöt, jotka ovat päättymättömiä litanioita, se on tuskin puolentoista sivun mittainen.
Tässä on ryhdytty kahteen taisteluun. Toinen koskee muodollista oikeutta tähän toimeen. Minun täytyy sanoa, että silloin kun meillä ei ole ongelmia neuvoston kanssa, joka tänään harjoittaa tyhjän tuolin politiikkaa ja komission kanssa, asetamme itse itsellemme kahleita, työnnämme kapuloita rattaisiin, siinä määrin, että tämän suosituksen on pitänyt kulkea työjärjestystä käsittelevän valiokunnan ja puhemieskonferenssin kautta ennen kuin se on nyt saapunut tänne.
Eli siis mitä tulee oikeuden käyttöön, lakiin, pohjimmiltaan on kyse aseen älyllisestä käytöstä, aseena on suositus, joka antaa meille mahdollisuuden kansainvälisen politiikan ongelmien vaatimalla välittömyydellä, muotilla sitä mitä ulkopolitiikasta puhuttaessa tehdään, olkoon se sitten kriteereitä, mielipiteitä, tuomioita tai toimeenpanon suuntaamista. Tämä on meille erittäin tarpeellinen ja hyvin pian meillä on tilaisuus nähdä analysoituna kollegani Spencerin mietinnössä, jota hän laatii ulkoasiain valiokunnan puolesta, täydellinen tilinpäätös epätyydyttävästä kehityksestä koskien yhteisiä kantoja ja yhteistä toimintaa, jotka EU-sopimuksen mukaisesti, ovat meidän käytettävissämme olevat ulkopolitiikan välineet.
Mitä asiaan, toisin sanoen suosituksen sisältöön tulee, se mihin pyrittiin, vaikka siitä onkin jo kulunut puolitoista vuotta, on kiihkeän ajankohtaista, ennen kaikkea siksi, että hallitusten välistä konferenssia ollaan - toivottavasti - juuri nyt saamassa päätökseen ja tämä on yksi niistä perustamissopimusten uudistamiseen liittyvistä pulmallisista aiheista. Ja suositus sisältää ehdotuksia neljässä perusasiassa, perustuen näiden vuosien kokemukseen.
Meidän ei pidä ainoastaan valittaa sitä, kuinka kyvyttömiä olemme Euroopassa kehittelemään ulkopolitiikkaa, meidän pitää myös pyrkiä parantamaan tilannetta ja löytää tie. Ja näin ollen ehdotetaan, hyvin lyhyesti sanottuna, välttämättömien keinojen hyväksymistä, jotta yhteisen toiminnan muotoilu ja kehittäminen toteutettaisiin määräenemmistöperiaatetta noudattaen, jonka toisaalta tämä parlamentti on hyväksynyt ja jonka pitää olla toimiamme ohjaava yleinen periaate.
Toiseksi, toinen hyvin merkittävä näkökohta budjettivallan neuvoston kanssa jakavalle Euroopan parlamentille on tuoda julki, että perustamissopimuksen puitteissa toteutetun yhteisen toiminnan aiheuttamat kulut pitää kirjata yhteisön talousarvion ei-pakollisiin menoihin, mikä tuo mukanaan parlamentin demokraattisen valvonnan, ja että ne konkreettisesti esitettäisiin hallinnollisten kulujen osalta otsakkeessa V ja operatiivisten kulujen osalta otsakkeessa IV.
Talousarvion selkeyden periaate on parlamentaarisen ja demokraattisen vastuun perusperiaate.
Kolmanneksi meidän pitää pohtia ja löytää tie miten voisimme toteuttaa yhteistä toimintaa tehokkaasti ja nopeasti, ja nyt rohkenen muistuttaa parlamentin jo viisi vuotta sitten laatimasta ehdotuksesta, käyttäytymissääntöehdotuksesta, toimielinten välisestä kehyssopimuksesta, joka tekisi mahdolliseksi kehittää ja säännönmukaistaa suhdettamme komissioon ja neuvostoon korrektilla tavalla.
Lopuksi, arvoisa puhemies, pitää vaatia perustamissopimuksen soveltamista, toisin sanoen, että parlamenttia pitää kuulla päätöksiä tehtäessä, yhteistä toimintaa muotoiltaessa. Nähdäksemme oman tilanteemme, riittää kun muistamme, mitä sattui Albanian tapauksessa, jossa käsiteltiin unionin naapurimaan ongelmaa, ja jolloin mielestäni täysin tuomittavalla tavalla päätettiin, että tämä kysymys ei ollut unionin ensisijainen aihe, ja sen jälkeen kun sarja maita päätti toimia, parlamentin piti olla se elin, joka pyysi neuvosta ryhtymään yhteiseen toimintaan.
Näin ollen, arvoisa puhemies, loppulauseenani haluan sanoa, että mielestäni tämä suositus, vaikkakin myöhään, ja parempi myöhään kuin ei milloinkaan, on käsillä oikeaan aikaan ja toivomme, että ministerit lukevat sen ennen Amsterdamin huippukokousta.

Müller
Arvoisa puhemies, tahtoisin ottaa kantaa joihinkin kohtiin. Ensinnäkin haluaisin kiittää esittelijää sen johdosta, että hän on ottanut mukaan mietintöön budjettivaliokunnan oleellisen vaatimuksen siitä, että tässä on oltava kyse ei-pakollisista menoista. Tammikuussa antamamme kaukokatseinen lausunto osoittaa, kuinka vaikeaa asian läpivieminen nyt tulee olemaan hallitusten välisessä konferenssissa. Toivon vain, että me pääsemme sopimukseen, myös neuvoston edustajien kanssa, jotta emme kärsi takaiskua, josta tulisi tämän demokraattisen toimielimen rasite.
Toinen kohta: Anoin budjettivaliokunnan kautta tilintarkastustuomioistuimen lausuntoa tähänastisista ulko- ja turvallisuuspolitiikan kokemuksista. Lausunto on nyt tekeillä. Se ei todennäköisesti voi enää perehtyä hallitusten välistä konferenssia valmisteleviin neuvotteluihin. Muutoin se sisältää paljon teknisiä huomautuksia. Haluaisin kuitenkin pyytää, että tutkimme yhdessä ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan kanssa tämän lausunnon ja harkitsemme sitten, kuinka asiat neuvoston, komission ja parlamentin välillä voisivat tulevaisuudessa toimia paremmin, mitä tulee esimerkiksi yhteisten toimien nopeuteen, avoimuuteen tai hallinnollisiin esteisiin.
Viimeinen kohta on varoitus neuvostolle. Olen sitä mieltä, että yhteisten toimien väärinkäytöstä on todellakin luovuttava. Me budjettivaliokunnassa esimerkiksi saimme yli 5, 5 miljoonan ecun määrärahojen siirtomääräyksen vaalivalmisteluihin osallistumiseksi Bosnia-Hertsegovinassa. Emme voineet miettiä sekuntiakaan, haluaako parlamentti tukea tätä asiaa vai ei. Se oli neuvoston päätös, yhteinen toimi valtioiden välisellä tasolla. Jäsenvaltiot komentavat miehensä maailmalle. Kun ne eivät enää jossain vaiheessa pystykään rahoittamaan toimintaa, ne tulevat budjettivaliokunnan ja Euroopan kassan puheille ja antavat niiden sitten salakavalasti rahoittaa toiminnan!
Jos neuvoston ja parlamentin väliset yhteiset toimet muotoillaan näin tulevaisuudessa, niin voin vakuuttaa teille, että seuraavassa tienmutkassa te ette tule enää saamaan budjettivaliokunnalta hyväksyntää määrärahojen siirtoon.

Spencer
Arvoisa puhemies, ryhmäni tukee Barón Crespon mietintöä sekä yhtyy hänen riemuunsa siitä, että se on viimein löytänyt tiensä täysistuntoon, ja minä toistan kaikki hänen kommenttinsa yksityiskohtaisesti.
Tosiasia on se, että meidän yhteinen toimintamme on merkityksetöntä. Toimia on liian vähän ja, missä niitä on tehty, ne eivät käsittele peruskysymyksiä. Mielestäni on kirjaimellisesti hämmästyttävää, että diplomaattiemme, jotka edustavat sivistyneitä, kokeneita ja vaikutusvaltaisia kansojamme, joiden isät ja isoisät hallitsivat maailmaa, näyttää olevan niin vaikeata tehdä havaittava vaikutus muuhun ihmiskuntaan.
Olemme viime viikkoina nähneet, että Euroopan unionin ulkoministereiden välillä on vain vähän yhteishenkeä eikä juuri mitään periaatetta, joka ei olisi vaihdettavissa kaupallisiin etuuksiin millä hetkellä hyvänsä. Ongelma saattaa piillä päätöksenteon yksityiskohdissa ja yhteisten toimien täytäntöönpanossa, mutta epäilen, ettei siinä ole koko vastaus. Pelkään, että ongelma ulottuu syvemmälle ja että se piilee itsesensuroivassa haluttomuudessa tarttua suuriin kysymyksiin eurooppalaisesta näkökulmasta.
Ongelma on diplomaattien, jotka viettävät mahdollisesti liikaa aikaa kauniissa kanslioissaan pohtien tärkeitä kansallisia perinteitä. On keskitytty Agincourtiin liikaa ja Aasiaan liian vähän ja, mikäli Barón Crespo antaa minulle anteeksi, Trafalgariin liikaa ja kaupankäyntiin liian vähän.
Meidän tulisi kuunnella viisasta tohtori Johnsonia, joka sanoi skotlantilaisiin viitaten, että paljon on tehtävissä, jos heidät saa kiinni nuorena. Uskon, että niin kauan kun meillä ei ole Maastrichtissa sijaitsevan erinomaisen Euroopan julkisen hallinnon instituutin mukaista eurooppalaista ulkopolitiikan ja puolustuksen tutkimuslaitosta, emme saa koskaan kansallisten diplomaattien kriittistä massaa koulutettua ottamaan huomioon eurooppalaista näkökulmaa kansallisten näkökulmien lisäksi.
Euroopalla on useita maailmanlaajuisia intressejä, mutta toistaiseksi neuvostossa on vain harvoja aktiivisesti näitä asioita ajavia diplomaatteja. Minusta näyttää siltä, että menestys yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvissä yhteisissä toimissa, kuten muillakin YUTP: n osa-alueilla, on riippuvainen ennen kaikkea laajasta älyllisestä yrityksestä ymmärtää noita " tärkeitä yhteisiä intressejä" , joihin perustamissopimuksessa viitataan.
Ryhmäni tulee Barón Crespon mietintöä.

Van den Broek
Meillä ei ole minkäänlaisia vaikeuksia suhtautua Barón Crespon mietinnön suosituksiin. Koska olemme keskustelleet lukuisia kertoja jo aikaisemmin hänen toimiessaan ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtajana ja myös henkilökohtaisemmalla tasolla, hän tietää, että olemme olleet samaa mieltä hänen ja monen muun tämän parlamentin jäsenen kanssa siitä, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme välineitä täytyy kehittää. Olemme yhtä mieltä siitä, että kyse ei ole ainoastaan siitä, että jatkamme keskustelua pääkohdista, sekä siitä, voidaanko politiikkaa suunnata, vaan siitä, että jos Euroopan unioni ei kehitä itselleen tarpeellisia menettelyjä ja välineitä, mainitun politiikan täytäntöönpano ei onnistu emmekä voi toteuttaa tarpeellista politiikan lähentämistä.
Tätä taustaa vasten komissio on jo tässä HVK: n varhaisessa vaiheessa antanut panoksensa kokoukseen esittämällä näkökantoja, jotka ovat pitkälti tämän mietinnön ja muiden Euroopan parlamentin hyväksymien päätöslauselmien mukaisia: yhteisen toiminnan valmistelu yhteisen suunnitteluanalyysin kautta; unionin edustus ulkopoliittisissa kysymyksissä uuden troikka-mallin mukaisesti, jota koskevat keskustelut ovat vielä käynnissä; kysymys siitä, miten voimme muuttaa päätöksentekomenettelyjä sekä siitä, voitaisiinko ulkopoliittisissa kysymyksissä ottaa käyttöön jonkinlainen määräenemmistö, mistä myös keskustellaan vielä HVK: ssa; kysymys puolustuselementeistä, joista keskustelimme tänä aamuna Tindemansin yhteistä turvallisuuspolitiikkaa koskevan mietinnön yhteydessä, sekä viimeisenä muttei vähäisimpänä kysymys, joka herättää tänään melkoista ja täysin oikeutettua kiinnostusta, eli kysymys yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoittamisesta.
Huomaatte pian, että komissio tukee parlamenttia sen puolustaessa väitettä, jonka mukaan tällaisten yhteisten toimintojen kustannuksia tulisi pitää ei-pakollisina kustannuksina. Näistä sanoista huolimatta - luulenpa termin " toimielinten välinen sopimus" nousseen esiin - tarvitsemme jonkinlaista toimielinten keskistä sopimusta, sillä toisaalta ottaen huomioon budjettivelvoitteet, parlamentilla on tässä asiassa joitakin etuoikeuksia, joita tulee kunnioittaa. Toisaalta kuitenkin Euroopan parlamentin tulee kunnioittaa sitä tosiasiaa, että ulkopolitiikka vaatii usein nopeita toimenpiteitä eikä voi odottaa rahoituksen varmistumista monimutkaisten ja pitkien menettelyjen kautta. Ehkäpä ratkaisuksi muodostuisi jonkinlainen toimielinten välinen sopimus, joka tarvittaessa sallisi nopeat toimenpiteet.
Tässä olivat lyhyet huomautukseni tältä päivältä. Ne eivät varmastikaan jää viimeiseksi panokseksi keskusteluun, jota käymme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan sisällön kehittämisestä.
Haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja lopettaa puheenvuoroni ilmaisemalla ihailuni Barón Crespon hiljattain kirjoittamaa kirjaa kohtaan, jonka nimi on " Eurooppa tuhatvuotisjuhlan sarastuksessa" tai jotakin sen suuntaista. Mielestäni kaikki, mitä hän sanoo kirjassaan eurooppalaisista pyrkimyksistä sellaisina kuin mitä hän ne näkee, on erittäin antoisaa ja inspiroivaa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Banaanialan yhteinen markkinajärjestely
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat banaanialan yhteistä markkinajärjestelyä käsitelleen paneelin kannasta.

Patijn
Arvoisa puhemies, annan hyvin lyhyen selvityksen banaaneista siksi, että tapahtuma, johon pitää reagoida, on niin tuore. Neuvosto ei ole vielä määritellyt kantaansa asiassa ja sen on ensin kuultava komissiota, joka on vastuussa yhteisön kauppa- ja maatalouspolitiikasta.
Kuten arvoisat parlamentin jäsenet tietävät, Maailman kauppajärjestön banaaneita käsittelevä sovittelulautakunta on päätellyt raportissaan, että Euroopan yhteisöjen banaaneita koskeva tuontijärjestely ei täytä sen velvoitteita Maailman kauppajärjestöä kohtaan. Sovittelulautakunta suosittelee, että WTO: n sovitteleva elin esittää Euroopan yhteisölle pyynnön banaaneja koskevan tuontijärjestelyn saattamisesta vastaamaan niitä velvollisuuksia, jotka liittyvät sopimukseen General Agreement on tariffs and Trade ja etenkin sopimukseen, joka koskee hallinnollista menettelyä tuonnin ja viennin suhteen.
Kuten parlamentti voi kuvitella, sovittelulautakunnan raportilla voi olla kauaskantoisia poliittisia ja taloudellisia seurauksia banaanien tuontijärjestelyille. Näitä seurauksia tutkitaan parhaillaan. Toistaiseksi on liian aikaista sanoa, mitä toimenpiteitä yhteisö aikoo suorittaa, koska WTO: n menettely, joka liittyy lautakunnan raportin hyväksymiseen, on vielä kesken, eikä meillä ole vielä virallisesti mahdollisuutta reagoida tähän.
Arvoisa puhemies, päätän virallisen selvitykseni tähän.

Kittelmann
Arvoisa puhemies, neuvoston lausunnolta ei voitu objektiivisesti katsoen odottaa muuta, kuin että tätä vaikeaa kysymystä on ensin pohdittava. Niinpä WTO: n päätös on mielestäni Euroopan parlamentin enemmistölle syvä pettymys. Paneeli vaatii banaanijärjestelyn sopeuttamista WTO: n lisenssisopimuksen ja GATT: n velvoitteisiin.
Paneeli perustelee tätä velvoitetta viittaamalla nimenomaisesti Marrakechin sopimuksen 16 artiklan 4 kohtaan, eli WTO: n perustamissopimukseen. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden sopeuttamisesta kieltäytyminen, siitä me olemme varmasti kaikki selvillä, voisi merkitä sopimusrikkomusta ja asettaisi mahdollisesti meidän toivomamme ja aikaansaamamme WTO: n oleellisilla alueilla kyseenalaiseksi. Tämän vuoksi Euroopan unionille on olennaisen tärkeää, että löydetään ratkaisu WTO: n rajoissa.
Kehotan komissiota miettimään, eikö USA: n kanssa tehdyn Helms-Burtonin sopimuksen tavoin olisi mahdollista päästä sopimukseen, ennen kuin osoittaudumme kaksinkertaiseksi häviäjäksi uuden riidan myötä.
Euroopan komission eikä myöskään Euroopan parlamentin ole kovin järkevää tehdä suhdettaan WTO: hon riippuvaiseksi tämän riitamenettelyn menestyksestä tai epäonnistumisesta. On osattava myös hävitä, jos on oikeudellisesti heikommassa asemassa. Mutta kysymys siitä, olemmeko me oikeudellisesti heikommassa asemassa, on vielä avoin. On myös tutkittava, onko WTO tehnyt yksipuolisen päätöksen. Tämä olisi tutkittava oikeudellisin toimenpitein.
Herra komissaari, on pelättävissä, että keskustelemme pian samanlaisesta päätöksestä kuin hormoniriitakysymyksessä. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa WTO: n paneeli oikaisee, että tulivatpa banaanit EU-maista, AKT-maista, puitesopimuksen maista tai muista kolmansista maista, niin ne ovat GATT: n mielessä samanlaisia tuotteita ja niitä on sen vuoksi kohdeltava samalla tavalla. Meidän on pohdittava, onko tämä oikein.
AKT-banaanien alennetun tullimaksun katsotaan olevan rikkomus suosituimmuuden perusoikeutta vastaan. EU on kuitenkin laatinut AKT-maille erikoiskohtelun takaavan poikkeussäädöksen, joka mitätöi tämän rikkomuksen vuoteen 2000 asti. EU on tämän vuoksi periaatteessa oikeutettu myöntämään myös ei-perinteisille AKTbanaaneille alennetun tullin.
Julkisuudessa on jo huhuttu, että komissio harkitsee vaihtoehtoisen ratkaisun keksimistä. Me olemme sitä mieltä, että EU: n ei tule ryhtyä sopimuksenrikkojaksi. Me tuemme kuitenkin kaikkea, mikä on välttämätöntä sen oikeudelliseksi vahvistamiseksi, onko WTO tehnyt oikeudellisesti yksiselitteisen päätöksen. Me toivomme myös, että sellaiset ratkaisut ovat vielä mahdollisia, jotka eivät aseta kyseenalaiseksi kaikkea sitä, mitä me toivoimme paneelilta.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin sanoa seuraavaa täällä keskusteltavaan raporttiin banaanipaneelista: Ensiksikin WTO: n erityistyöryhmän loppuraportti toimitettiin osapuolille tämän vuoden huhtikuun 29. päivänä. Me aloitimme heti sen jälkeen tutkimaan yksityiskohtaisesti tätä raporttia, joka on tavattoman laaja. Emme ole tutkineet sitä ainoastaan niiden vaikutusten suhteen, joita sillä on banaanialan markkinajärjestelyyn tai banaanikauppaan Euroopan unionin alueella. Tämä raportti sisältää eri elementtejä, jotka koskevat kaikkea muutakin kuin konkreettista banaaniasiaa, joten on siis välttämätöntä tutkia myös, mitä yleisiä seurauksia sillä on kaupalle Euroopan unionin sisällä.
Koska tämä on hyvin monimutkainen asia, ymmärrätte varmaan, että tämä tutkimus ei voi vielä olla täysin päätöksessään. Voin sanoa teille kuitenkin jo tänään, että EY: n banaanisäädöksessä on melkoinen määrä näkökohtia, joita paneeli vastustaa.
Toiseksi: Erityisesti lisenssisäädös, muun muassa lisenssien antaminen markkinaosapuolille, katsottiin yhteen soveltumattomaksi GATT: n ja WTO: n palveluja käsittelevän sopimuksen syrjimättömyyttä ja kansallista kohtelua koskevien määräysten kanssa. AKT-banaanien preferenssikohteluamme kuten myös neljän latinalaisamerikkalaisen maan kanssa tekemämme puitesopimuksen joitakin näkökohtia pidettiin samoin yhteen soveltumattomina WTO: n määräysten kanssa.
Kolmanneksi: Kuten jo totesin, banaanisäädökselle aiheutuvien seurausten lisäksi raportilla on ilmeisesti vielä laajemmalle ulottuvia seurauksia, mitä tulee monien tärkeiden WTO: n määräysten tulkintaan. Me tutkimme parhaillaan huolellisesti näitä laajalle ulottuvia seurauksia, jotta voimme arvioida niiden mahdollisia vaikutuksia muihin yhteisön politiikkoihin.
Neljänneksi: Haluaisin kiinnittää huomiota siihen, että raportti toimitetaan muutaman viikon kuluttua kaikille WTO: n jäsenille. Kesäkuussa se todennäköisesti sitten annetaan päätettäväksi WTO: n riitojen ratkaisuelimelle. Tässä tilaisuudessa Euroopan yhteisö voi esittää vastalauseen WTO: n riitojen ratkaisuelimelle.
Paneelin esittämien argumenttien ja niiden johtopäätösten tähänastisen analyysimme perusteella sekä edellisten mielipiteiden valossa useat hyvät perustelut näyttävät puhuvan sen puolesta, että me todellakin esitämme vastalauseen tätä raporttia vastaan. Komissio panee erityistä painoa sille, että Euroopan unionin sekä AKT-maiden banaaneja tuottavien alueiden edut otetaan myös myöhemmin huomioon.

Hindley
Arvoisa puhemies, komission julkilausumaa seuratessa mieleen juolahtaa useita seikkoja. Tiedän sosialistiryhmän muiden jäsenten, ehkä ystäväni Wynnin, tuovan esiin Karibianmeren alueen tuotantoa koskevia seikkoja ja Medinan yhteisön tuotantoon liittyviä seikkoja. Jätän nämä seikat muille, jotka tuovat ne paremmin esiin.
Keskityn komissaarin sanoihin. Mitä valitusmenettelyyn tulee, ymmärrän hänen varovaisuutensa, mutta hän sanoi, että me voimme valittaa. Haluaisin tehdä täysin selväksi sen, että sosialistiryhmä vaatii, että valitusmenettely aloitetaan, jos päätös on epäedullinen. Haluamme muuttaa " voi käynnistää valitusmenettelyn" muotoon " vaatii että valitusmenettely käynnistetään" . Toiseksi olemme hiukan eri mieltä Kittelmannin omaksumasta linjasta. En usko, että banaaneita koskevat myönnytykset Maailman kauppajärjestössä kannattaa yhdistää muihin Euroopan unionin ja USA: n kiistoihin Maailman kauppajärjestössä. Meidän täytyy erottaa kysymykset toisistaan. On tärkeää, että tämä parlamentti kannattaa periaatetta, jonka mukaan jokaista tapausta on arvioitava erikseen ansioidensa mukaan. Emme halua heikentää Maailman kauppajärjestön asemaa oikeussalin ulkopuolella tehtävillä suuren ja hyvän välisillä sopimuksilla. On tärkeätä, että päätökset tehdään avoimesti ja että niitä sovelletaan käytäntöön kaikkialla.
Kolmanneksi koko se tapa, jolla tämä asia on otettu käsittelyyn, herättää tärkeitä kysymyksiä, joista vähäarvoisin ei suinkaan ole pienten tuottajamaiden kyvyttömyys esittää asiansa oikeudenmukaisesti ja avoimesti Maailman kauppajärjestössä. Sosialistiryhmä uskoo, että lopulta komission myötävaikutus varmistaa sen, että pienten saarten edustajat otetaan jäseneksi valituspaneeliin. Haluaisimme kuitenkin vaatia, että tulevaisuudessa pienille valtioille myönnetään oikeus lähettää valitsemansa edustaja olemaan läsnä valituspaneelissa, kuten on tapana kaikilla muilla kansainvälisillä areenoilla.

Santini
Arvoisa puhemies, parlamenttimme esittelijänä banaanialan YMJ: n muuttamisesta haluan aluksi tuoda esille sen, että olen täysin tyytymätön siihen tapaan, millä neuvosto on tuonut tämän vakavan asian parlamentin tietoisuuteen, eli pelkkään ilmoitukseen siitä, että heidän paneelinsa ei hyväksy meidän YMJ: tämme ja että se on GATT: n sopimusten vastainen. Minä odotin toden sanoakseni jonkinlaista selitystä tai perusteluja ellei peräti joitakin vastaväitteitä, jotka olisivat auttaneet meitä löytämään ulospääsyn tästä umpikujasta.
Olen kuitenkin tyytyväinen komissaari Fischlerin sanoihin, joissa hän jo toi esille jos ei sitoumustaan niin ainakin halunsa auttaa pääsemään tämän karikon yli yhteisön banaanintuottajien hyväksi. Eikä ongelma ole tämän suurempi! Kysyn parlamentilta, suhtaudummeko myönteisesti niiden ihmisten holhoamiseen ja suojeluun, jotka tekevät työtä pelloilla ja myöskin kaukaisilla saarilla - ajattelen erityisesti Guadaloupea - ja jatkavat toimintaa, joka ei ole pelkästään taloudellista, kaupallista tai maatalouteen liittyvää vaan joka on ennen kaikkea sosiaalista toimintaa, sillä banaaninviljely on usein ainoa viljelymuoto näillä kaukaisilla alueilla. Se merkitsee sitä, että se on ainoa työ, joka takaa ihmiselle elämisen mahdollisuuden, ei rikkauksia eikä ylimääräisiä tuloja; onko meidän vielä epäröitävä ja punasteltava jonkin paneelin edessä, jos sanomme heille puolustavamme näitä tosiasioita, tällaista taloudellista pakettia, jolle on olemassa niin monia muitakin perusteita.
Tosiasiassa toisiinsa törmäävät seuraavat asiat: yhteisön tuotanto ja suuret maailmanlaajuiset kauppajärjestöt. Kolme suurta amerikkalaista jättiyritystä, joilla on hallussaan 75-80 prosenttia banaanin maailmanmarkkinoista ja 70 prosenttia Euroopan markkinoista, haluaa täydellisen valta-aseman yhteisön tuotannosta välittämättä. Ne haluavat alistaa yhteisön tuottajat ja sulkea ne kaikkien tasavertaisten kilpailumahdollisuuksien ulkopuolelle.
Meidän velvollisuutemme parlamenttina ja Euroopan unionina on asettaa kaiken kaupallisen ajattelun edelle täsmällinen ja pitävä kannanotto tuottajien hyväksi varsinkin, jos viljely tapahtuu heikommissa oloissa, kuten olen jo korostanut. Meidän on ennen kaikkea pitäydyttävä Lomén sopimuksessa, jossa sanotaan, että mitään banaania tuottavaa maata ei saa asettaa muita heikompaan asemaan kuin mikä sillä oli ennen YMJ: n luomista. Tässä yhteydessä ei siis pyydetä mitään enempää tai mitään parempaa, vaan pyyntönä on status quo , tilanteen säilyttäminen entisellään. Uskon näin ollen, että kun puhumme siitä, mitä yhteisö tahtoo, meidän ei pidä punastella mutta meidän pidä myöskään kuvitella, että komissio, neuvosto ja parlamentti puhuvat samaa kieltä tai että ne etsisivät yhteisiä ratkaisuja, joita voitaisiin toteuttaa uskottavalla tavalla.

Mulder
Arvoisa puhemies, asiasta on jo mainittu täällä. WTO: n sovittelulautakunnan tuomio on väliaikainen, ja myös minun ryhmäni on sitä mieltä, että Euroopan unionilla, Euroopan yhteisöllä on oikeus viedä asia ylempään oikeusasteeseen voidakseen hyödyntää kaikkia oikeuksiaan asiassa. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että hyvin toimiva kauppajärjestelmä on tärkeä Euroopan unionille, ja olemme sitä mieltä, ettei sovittelulautakunnan olemassaoloa saa koskaan asettaa kyseenalaiseksi. Se on nimitetty kaupan alueen ongelmien ratkaisua varten ja meidän on annettava sille mahdollisuus toimia sellaisena. Mitä meihin tulee, WTO: n väliaikainen tuomio ei anna ymmärtää, että me emme täytä Lomén sopimusten velvoitteita, ja me täytämme myös velvoitteet, joita meillä on Euroopan unionin banaanintuottajia kohtaan. Ja mitä meihin tulee, näin on oltavakin. Meidän on täytettävä velvollisuutemme.
Suuri ongelma on siinä, etteivät AKT-maat pysty täyttämään velvollisuuksiaan kiintiön täyttämisen ja ylijäämän jakamisen suhteen. Mielestämme ongelma on tässä. Se voidaan ratkaista ja haluaisin pyytää komissiota tällä välin miettimään mahdollisia vaihtoehtoja tässä mielessä. Nykyinen järjestelmä on mielestämme haitallinen nimittäin myös eurooppalaisille tuojille. Ryhmäni on sitä mieltä, että meidän on kiinnitettävä paljon huomiota reilun kaupankäynnin banaaneihin, joita tuotetaan kestävillä tuotantomenetelmillä ja jotka tulevat maista, joissa kunnioitetaan ihmisoikeuksia ja niin edelleen. Asiakkaan on pystyttävä tunnistamaan ne.

Moreau
Herra puhemies, käsitellessään Yhdysvaltojen monikansallisten, maailmanmarkkinoita hallitsevien banaanialan yritystensä nimissä tekemää valitusta, Maailman kauppajärjestön WTO: n paneeli tuli siihen tulokseen, että banaanialan yhteinen markkinajärjestely ei ollut kansainvälisen kaupan sääntöjen mukainen.
Tämä päätös ei ole hyväksyttävä. Sen soveltaminen olisi takaisku AKT-valtioille ja yhteisön banaaneja tuottaville alueille, kuten Ranskan merentakaisille departementeille. Lisäksi tämän myötä Euroopan unionin jäsenvaltiot joutuisivat kyseenalaistamaan tärkeät taloudelliset ja sosiaaliset suunnitelmat.
Muutamia päiviä banaanipaneelin päätöksen jälkeen WTO teki uuden päätöksen, joka oli myös epäsuotuisa yhteisön ja kuluttajien etujen kannalta. Alustavassa kertomuksessaan WTO tuomitsi viidentoista EU: n jäsenvaltion 1. tammikuuta 1997 aloittaman kauppasaarron, joka koski Yhdysvalloista peräisin olevan, kasvuhormoneja sisältävän naudanlihan vientiä. Samankaltaiset päätökset seuraavat toisiaan, niitä perustellaan samalla tavoin, puoltamalla vapaakauppaa, eikä välitetä lainkaan sosiaalisista, kulttuurisista, terveydellisistä tai ympäristöön liittyvistä näkökohdista.
WTO kehittelee parhaillaan yksinomaan Yhdysvaltoja hyödyttävää lähestymistapaa ja valttikorttia voitoistaan kiinnostuneille monikansallisille yrityksille. WTO: n päätökset ovat hälyttävä merkki, jonka vuoksi Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden on annettava selkeä ja päättäväinen vastaus tähän vallanhimoon.
Minun on myönnettävä, että en ymmärrä neuvoston ja komission epäröintiä tässä asiassa, jolla on näin merkittäviä seurauksia. Näin ollen vaadinkin, että Euroopan unioni vetoaa WTO: n paneelin päätökseen ja vahvistaa banaaneja koskevaa yhteisön asetusta, jotta voitaisiin suojella yhteisön ja AKT-valtioiden tuottajien elintärkeitä etuja Lomén sopimuksen sitoumusten mukaisesti. Yleisesti haluaisin ryhmäni puolesta tuoda esiin, että sosiaaliset, kulttuuriset, terveydelliset ja ympäristöön liittyvät näkökohdat on ehdottoman välttämätöntä ottaa kaikissa päätöksissä huomioon.

Telkämper
Arvoisa puhemies, tässä banaanikeskustelussa tai -menettelyssä, josta me täällä keskustelemme, on kyse monikansallisten konsernien taistelusta markkinaosuuksista.
Banaanialan markkinajärjestelyllä me vahvistimme eurooppalaisia monikansallisia konserneja amerikkalaisia vastaan. He löivät sitten menettelyn mukaisesti takaisin. Mutta kuten juuri todettiin, jalkoihin tässä jäävät AKTmaat, pienet tuottajat, pienet maat, jotka eivät voi sekaantua asiaan. Jos meillä on markkinajärjestely WTO: n alueella, niin myös pienille tuottajille on hankittava siihen yleinen mukaanpääsy. Tämä tarkoittaa AKT-alueelle, jotta Karibianmeren saarilla, Windwardsaarilla ja muilla on mahdollisuus tuoda kantansa julki.
Meidän täytyy tukea heitä tässä asiassa. Tämä on meidän velvollisuutemme Lomén sopimuksen perusteella, ja sen vuoksi on oikein - kuten myös aikaisemmin jo sanottiin - järjestää näille pienille saarille sopimuksella valitusmahdollisuus. Minun mielestäni tämä on välttämätöntä, kun me päätämme Lomé IV -sopimuksen ja saamme joksikin aikaa post-Lomén. Meidän on huolehdittava siitä, että sosiaaliset edellytykset säilyvät, koska nämä ihmiset ovat monessa suhteessa 100-prosenttisesti riippuvaisia tästä tuotannosta, että tuotanto on ekologista, ja että he voivat vedota.

Hory
Herra puhemies, WTO: n banaanipaneelin päätelmät aiheuttavat tietysti epäilemättä Euroopan ja AKT-valtioiden perinteisille tuottajille kaupallisia ongelmia. Vaikka banaanimarkkinat ovat jo hyvin epätasapainoiset "dollarivyöhykkeen" monikansallisille yrityksille myönnettyjen liiallisten kiintiöiden vuoksi, eri kiintiöiden mukaisten tuotteiden saattamista markkinoille muutettaisiin siten, että ne, jotka tuovat markkinoille tuskin neljänneksen Euroopassa kulutetuista banaaneista, kärsisivät tästä.
Mielestäni tämä ei ole hyväksyttävää. Jo kauan jatkuneen kauppasodan uusi episodi osoittaa kuitenkin myös, että WTO: ssa ja Euroopan unionissa on kaupan kehittämisestä kaksi ristiriitaista käsitystä. Toiset haluavat suojata tasapainoisen kehityksen nimissä tuottajia, maanviljelijöitä, niitä joilla on maata ja jotka saavat elannon työstään. Toiset puolestaan haluavat liberalismin ja suurten, yhtenäisten maailmanmarkkinoiden nimissä edistää kansainvälistä kaupallista toimintaa, kauppaa ja keinotteluja.
Euroopan Radikaaliallianssin ryhmä kuuluu selvästi ensin mainittuihin tahoihin.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, mielestäni komission jäsen Fischler on tänä iltapäivänä poiminut tämän parlamentin lukuisissa tilanteissa ilmaiseman ajatuksen banaanimarkkinoiden yhteisjärjestelyn puolustamisesta. Kyseessä on kohtuullinen järjestely, koska toisaalta se antaa mahdollisuuden tuoda 70 prosenttia yhteisön markkinakiintiöstä suurilta banaanintuottajilta ja pieni määrä, 30 prosenttia, on peräisin yhteisön tuottajilta ja AKT-maiden perinteisiltä tuottajilta.
Luulen, että komission jäsenen katsantokanta on oikea ja että Euroopan yhteisön pitää palata takaisin tuosta Maailman kauppajärjestön päätöksestä ja tietenkin toivomme, että neuvosto jatkaa niillä johtoviivoilla, joita komissio ja suurin osa tämän parlamentin poliittisista ryhmistä tällä hetkellä viitoittavat.
Haluaisin kiinnittää huomiota siihen, että tämä banaanipaneeli asettaa kyseenalaiseksi mahdollisuuden ylläpitää kansainvälistä taloudellista järjestystä, sillä jos tämä kansainvälinen taloudellinen järjestys tulee merkitsemään sitä, että kokonainen niinkin merkittävä sektori, kuin banaanin elintarvikesektori jää käytännöllisesti katsoen kokonaan yhden ainoan monikansallisen yrityksen hallintaan - jos tilanne jatkuu ennallaan näin tulee myös tapahtumaan - joudumme tilanteeseen, jossa meidän on mahdotonta säädellä omia kulutusmarkkinoitamme. Toisaalta pitää ottaa huomioon ne mainitut valtavat vahingot, joita tämän yhteisen markkinajärjestelyn tuhoutuminen aiheuttaisi sekä pienille AKT-valtioille, joilla ei ole muita elinmahdollisuuksia kuin banaanintuotanto, että määrätyille yhteisön alueille.
Lopuksi, se mitä pyrimme luomaan, arvoisa komission jäsen ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, on kansainvälinen taloudellinen järjestys, ei kansainvälinen taloudellinen epäjärjestys. Jos kauppasopimusten sosiaalilausekkeita ei oteta huomioon ja vapaan markkinatalouden - joka perustuu ainoastaan tuottoon, voittoon ja taloudelliseen hyötyyn - annetaan hallita, päädymme tilanteeseen, jossa meillä on erittäin vakavia ongelmia sekä yhteisön sisällä että koko maailman talouden järjestyksessä. Siksi toivon, että komission jäsenen kantoja tullaan tukemaan tässä parlamentaarisessa käsittelyssä.

Mendonça
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, aina välillä eurooppalaiset maat ja alueet aivan kuten banaanin AKT-tuottajat ovat suurissa vaikeuksissa tämän maataloustuotteen markkinoinnin kanssa koska kolmas maailma puolustaa etuja, jotka eivät ole samat kuin Euroopan unionin edut.
Vaikka Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on viime aikoina tunnustanut yhteisön banaanialan laillisen pätevyyden, Maailman kauppajärjestön tuomioistuin julisti hyvin hienotunteisessa kannassaan ja meille silti sietämättömällä tavalla, että tämä järjestelmä on vastoin kansainvälisen markkinoinnin sääntöjä.
Taistelemme ja investoimme, jotta Euroopan unionissa taloudellinen ja yhteiskunnallinen yhteenkuuluvuus toteutuisi täydellisesti, mutta tämä Maailman kauppajärjestön julistus voisi romuttaa korjaamattomaan tilaan maataloustuotannon, jos se ei anna periksi, varsinkin tietyillä unionin alueilla ja varsinkin kaikkein syrjäisimmillä saarialueilla, jotka ovat jo sijaintinsa vuoksi huonommassa asemassa.
Emme voi unohtaa Lomén sopimuksen päämääriä, varsinkaan banaaneita koskevan pöytäkirja Nro 5: n kompromissia. Päämääränä on taata AKT-tuottajille pääsy Euroopan markkinoille ja parantaa tuotanto-olosuhteita ja banaanin markkinointia AKT-maissa.
Yhteisön banaanialan järjestelyn asetus 404/93 ennakoi, että unioni valvoo kompromissiaan AKT-banaanin tuottajamaiden puolesta. WTO: n paneelin päätökset eivät ole hyväksyttäviä. Ne antavat ylivoimaa vain vapaiden markkinoiden säännöille ja unohtavat välttämättömät yhteiskunnalliset, terveys- ja ympäristönäkökulmat. Arvoisa komissaari, tällä tavalla tätä ei voi vain hyväksyä hypoteesina, vaan meidän mielestämme komission täytyy esittää vetoomus näistä WTO: n tuomioistuimelle.
Emme voi ymmärtää joidenkin jäsenmaiden kantaa, jotka ovat jo ilmaisseet vastuksensa komission mahdolliselle asenteelle, joka keskeisesti yrittäisi saada takaisin oikeuden ja ylläpitää yhteisvastuuta, joka on asianmukainen Euroopan unionin maiden ja alueiden välillä.

Aldo
Herra puheenjohtaja, arvoisat kollegat, banaanimarkkinoilla vallitsee vakava kriisi, joka on alkanut jo paljon ennen WTO: n paneelin päätöstä.
Dollarivyöhykkeeltä peräisin olevien banaanien ylitarjonta yhtenäismarkkinoilla on romahduttanut hinnat, mistä yhteisön ja AKT-valtioiden banaanituottajat joutuvat kärsimään, lähinnä kahdesta syystä, eli korkeampien tuotantokustannusten ja heikomman markkinoinnin vuoksi.
Pitäisikö minun täsmentää, että olemme useaan otteeseen korostaneet olevamme eri mieltä komission kanssa tietyissä kohdissa, jotka meidän mielestämme tuntuvat olevan ristiriidassa Euroopan ja liittolaistemme etujen turvaamisen kanssa.
Itse olen esittänyt komissiolle, että kolmansien maiden tuontimäärän ehdotetulla lisäämisellä ei vuoden 1995 loppupuoliskon tilastot huomioon ottaen ole yhteyttä Euroopan unionin kulutustarpeisiin ja että meitä on näin ollen pyydetty virallistamaan tilanne, jonka myötä markkinoille tulisi banaaniylijäämä, joka ylittäisi Euroopan kulutuskyvyn noin 265 000 tonnilla.
Olemme myös ilmaisseet levottomuutemme uudesta lisenssijaosta, jota komissio meille jonkin aikaa sitten ehdotti. Meidän mielestämme tämä jako lisäisi toteutuessaan banaanikaupan epätasapainoa ja johtaisi valtaisaan työttömyyteen, vientitulojen laskuun ja tiettyjen kansantalouksien romahtamiseen, millä olisi ennalta näkemättömiä sosiaalisia ja poliittisia seurauksia Euroopan ja AKT-maiden banaanintuottajille.
Tietyt eurooppalaiset tahot ovat pitkään edistäneet analyysien ja toiminnan epäselvyyttä ja pyrkineet edistämään kyseenalaisia näkökohtia, joissa ei kunnioiteta kahta keskeistä periaatetta, yhteisön etua ja perinteisten liittolaistemme suosituimmuusasemaa. Lisäksi unionin ulkoisista kaupallisista eduista hyötyvät ryhmät ovat jakaneet Euroopan unionin avoimesti kahtia, mikä vahingoittaa moraalista solidaarisuusvelvoitetta, johon olemme erotuksetta sitoutuneet. Tällaiset näkökohdat ovat yllyttäneet kilpailijoitamme ja panettelijoitamme hyötymään heikkouksistamme, jotta he voisivat paremmin saavuttaa meidät.
Arvoisat naiset ja herrat, tänä päivänä meidän on puhuttava tästä asiasta oikeudenmukaisesti ja meidän puheessamme on kuvastuttava Euroopan unionin rakentamiselle määritetty kunnianhimo, mutta myös kansainvälisen yksimielisyyden aikaansaama poliittinen merkitys.
Kotimaassani sanotaan, että ei ole olemassa 36 totuutta, vaan ainoastaan yksi: WTO: n paneelin päätelmät kyseenalaistavat olennaisen perusperiaatteen, Euroopan suvereniteetin. Emme voi hyväksyä tätä muodollisesti emmekä sisällöllisesti. Banaaniongelma on irrotettu taloudellisesta asiayhteydestä, se on muutettu poliittiseksi huolenaiheeksi, ja nyt on Euroopan viranomaisten osoitettava kykynsä käydä kauppaa muun maailman kanssa, suojella omia etujaan ja kieltäytyä kaikista saneluista unionin ja sen liittolaisten välisissä suhteissa, joita ohjaa väistämättä yhteinen ja rikas historia.

Sierra González
Arvoisa puhemies, WTO: n välitystuomion synnyttämä yhteisön banaanijärjestelmän vastainen tilanne edellyttää muutoksenhakuun ryhtymistä, kuten komission jäsen Fischler asian ilmaisi. Samoin se vaatii yhdenmukaisuutta kolmen yhteisön toimielimen kesken. Siihen on liikaakin syitä. Ensimmäinen, komission velvollisuus puolustaa yhteisön etusijan periaatetta ja siihen liittyen kaikkia normeja joilla sitä taataan. Toinen, velvollisuus turvata oikeudenmukaiset markkinaedellytykset yhteisön tuottajille, jotka kärsivät korkeista tuotanto- ja kuljetuskustannuksista, ja joille eurooppalaisten markkinoiden menettäminen aiheuttaisi vakavaa taloudellista vahinkoa. Kolmas, velvollisuus säilyttää AKT-valtioiden kanssa solmitut sopimukset, mutta myös, aivan erityisesti todiste siitä, että Maailman kauppajärjestö on ajautunut markkinoiden säätelyn välineestä Yhdysvaltojen etujen palvelemiseen, kuten voidaan huomata jos analysoidaan sen viimeisiä päätöksiä, jotka kaikki ovat yhteneväisiä tuon maan maatalous- ja elintarviketeollisuuden voimakkaiden etujen kanssa, jonka osoittaa ei ainoastaan banaanipaneelin lausunto vaan myös toisen paneelin lausunto, joka velvoittaa Euroopan unionin hyväksymään hormoneilla käsitellyn lihan. Näitä kahta asiaa ei pidä yhdistää, ja olen samaa mieltä sen parlamentaarikon kanssa, jotka teki tämän väitteen.
Lopuksi haluan tuoda julki, että kilpailupolitiikka ei ole itsetarkoitus, eikä voida ajatella ainoastaan kapallisin termein. Sosiaaliset ja taloudelliset sekä ennen kaikkea terveys- ja ympäristönäkökohdat pitää myös ottaa huomioon.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin vihreä ryhmä ei ole koskaan pitänyt banaanialan markkinajärjestelyä kaikkein parhaana mahdollisena ratkaisuna, mutta tämä banaanialan markkinajärjestely tarjosi kuitenkin mahdollisuuden pienviljelijöiden tukemiseen. Banaaneja viljellään AKT-maissa ja EU: ssa ennen kaikkea pienissä ja keskisuurissa yrityksissä, eikä valtavilla plantaaseilla, kuten esimerkiksi Hondurasissa ja Guatemalassa.
Banaanialan markkinajärjestelyn käyttöönottoa on valitettavasti käytetty suurten hedelmien maahantuojien ja konsernien välisen armottoman syrjäyttämiskilpailun käynnistämiseen myös Euroopan sisällä. Mannersääntely johti siihen, että ennen määräpäivää kiintiöt nostettiin keinotekoisesti korkeuksiin, ja vilkas lisenssikauppa alkoi. Ecuadorin hallitus on täysin oikeutetusti valittanut, että lisenssien antamisjärjestelmä maksaa ecuadorilaisille banaanintuottajille miljoonia dollareita, koska oikeudet tuontilisensseihin siirrettiin etuoikeutetuille monikansallisille konserneille.
Lisenssejä ei saa antaa maahantuojille, vaan ne on annettava tuottajamaille. Me olemme useaan kertaan asettuneet puolustamaan Fair-trade -kiintiötä banaanikaupassa. EY: n banaanialan markkinajärjestelyyn tulisi varata tietty kiintiö sosiaalis-ekologisesti viljellyille hedelmille. Euroopan parlamentti omaksui tämän vaatimuksen marraskuun 1996 päätöslauselmassaan kaupasta ja ympäristöstä. Nyt WTO on hylännyt tämän EY-säädöksen. Tämä paneelilausunto on vain esimakua niistä monista WTO: n päätöksistä, jotka uhkaavat ympäristön- ja kuluttajansuojaa EU: ssa.
Uusi WTO: n päätös USA: sta tulevan hormonilihan tuontikieltoa vastaan tuli tietoon viime viikon lopulla. Tässä asiassa, kuten myös banaanialan markkinajärjestelyssä, USA esiintyi päävalittajana, vaikka USA: n banaanituotanto on juuri ja juuri 8 000 tonnia. USA: n konsernilobbaaja oli valmistellut WTO: n valituksen yksityiskohtaisesti ja oli mukana Geneven paneelineuvotteluissa. WTO: n on muutettava sääntöjään, jotta myös heikot, kehitysmaat ja ympäristö saavat siellä äänensä kuuluviin. Eu chego ao fim . Muuten siitä tulee, kuten Leon Brittan myönsi eilen avoimesti taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan kokouksessa, vain USA: n ja taloudellisesti voimakkaiden väline muuta maailmaa vastaan. Siltä se nimittäin näyttää.

Vecchi
Arvoisa puhemies, Maailman kauppajärjestön banaanialaa koskevan paneelin tulos ei ole hyväksyttävä, ja se on suoraan sanottuna epäilyttävän puolueellinen. Sen ohella, että siinä ei ole otettu huomioon Euroopan unionin etuja, keskeisempi puute on se, että siinä ei myöskään ole millään tavalla kuunneltu tuottajien ääntä ja varsinkaan AKT-maita edustavien pientuottajien ääntä.
Nyt olisi todella vakava asia, jos Maailman kauppajärjestö jatkaa tämän tai muiden aiheiden osalta työtään ja toimintaansa vastoin Marrakechissa vahvistettujen tavoitteiden, tasapainoisempien ja vapaampien maailmanmarkkinoiden puolesta, ja ajaa ainoastaan vahvempien etuja, olivat ne sitten kansallisia tai monikansallisten yritysten etuja. Banaanialan yhteinen markkinajärjestely syntyi vaikeasti, mutta se on kuitenkin tasapainoinen ja siihen sisältyy Lomén sopimuksen banaanipöytäkirja. Se on myös keskeinen kaupankäyntiä koskeva sopimus, jonka Marrakechin sopimuksessa tunnustaa myös 11 perinteistä banaanintuottajamaata. Jos kyseinen päätös vahvistetaan, ne joko köyhtyvät entisestään tai joutuvat turvautumaan kaupankäyntimahdollisuuksien sijasta uusiin tukimuotoihin.
Joitakin vuosia sitten sanottiin " trade not aid" , mutta nyt myös trade kielletään niiltä, jotka eivät kuulu suurten monikansallisten yritysten piireihin. Tästä syystä komission on kaikin keinoin vedottava ja vaikutettava Maailman kauppajärjestöön tasapainoisen ratkaisun aikaansaamiseksi, ja on sanottava suoraan, että se tapa, millä komissio on esiintynyt tässä istuntosalissa, saa meidän melko lailla ymmälle ja pahalle mielelle.
Tällä hetkellä todella suuri kysymys, johon meidän on löydettävä vastaus, on toisaalta se, voiko Euroopan unionin maatalous- ja kauppapolitiikalla olla tulevaisuutta uudessa Maailman kauppajärjestössä, mutta myös toisaalta se, voidaanko kansainvälisiä säätelykeinoja soveltaa uudella tavalla ja uusissa puitteissa Euroopan unionin ja kehittyvien maiden väliseen toimintaan siten, että jälkimmäiset eivät joudu lakaistuksi syrjään muutaman suuren kansainvälisen yrityksen etujen tieltä.

Fernández Martín
Arvoisa puhemies, näiden niin monien yhteisön banaanintuottajia koskevien huonojen uutisten jälkeen Euroopan neuvoston ja komission aloite, joka sovittelee tätä käsittelyä ja päätöslauselmaan, josta luultavasti äänestämme huomenna, on toivon pilkahdus.
Kuten joku puhuja jo sanoi, neuvoston edustajan selvitys saa minut jossain määrin hämilleni, mutta olen tyytyväinen kuullessani komission jäsenen, Fischlerin kannan, hän vaikuttaa olevan tietoinen ongelman suuruudesta.
Banaanialan yhteinen markkinajärjestely ei koko lyhyen elämänsä aikana ole viettänyt hetkeäkään rauhaiseloa, vaan siihen on kohdistunut kaikenlaisia hyökkäyksiä, sekä tuomiovallan että julkisen mielipiteen taholta. Tällaisessa ilmastossa mikään tuottava sektori ei voi kehittää itseään. Ihmettelen, keitä ovat ne eurooppalaisten banaanintuottajien viholliset, jotka pystyvät saamaan liikekannalle ja painostamaan näinkin sitkeästi.
Tähän asti asetus 404/93 on ollut tehokas väline järjestyksen saavuttamiseksi eurooppalaisille banaanimarkkinoille. Eurooppalaiset tuottajat näyttävät olevan tyytyväisiä, tarjonta markkinoilla on taattu, hinnat ovat pysyneet markkinoiden loogisen sattumanvaraisuuden puitteissa eikä eurooppalainen kuluttaja ole huomannut mitään vahingollista asetuksen voimaantulon jälkeen.
Ei ole totta, kuten on sanottu, että latinalaisamerikkalaiset tuottajat kärsisivät tästä. Jos tämä kaikki on näin, miksi meidän pitäisi taipua yhden voimakkaan monikansallisen banaaniyhtiön etujen edessä.
Monikansallisilla banaaniyrityksillä on poliittisen puuttumisen musta historia Latinalaisessa Amerikassa. Voisivatko ne myös vaikuttaa näin ratkaisevalla tavalla myös Euroopassa? Mitä komissio tekisi ylläpitääkseen elintasoa joillakin eurooppalaisilla tuotantoalueilla, joissa banaani on pääasiallinen, joskus ainoa rikkauden lähde?
Jos se suostuisi muuttamaan nykyistä järjestelmää ja tekisi yhteisön tuotantojen ylläpidon elinkelvottomaksi, en voisi selittää sitä synnyinsaareni asukkaille, jotka kahden vuosisadan ajan ovat eläneet ainoastaan banaanista.

Rosado Fernandes
Arvoisa puhemies ja arvoisa komissaari, niin oudolta kuin se tuntuukaan, tuntien mytologian, en koskaan olisi arvannut, että erimielisyyden hedelmä tässä parlamentissa olisi esiintynyt ei omenana vaan banaanina. Itseasiassa tämä vaihto tapahtui menneisyydessä ja se on kirjattu parlamentin vuosikirjoihin, koska kaupallinen Leviatan, joka nousi yleismaailmalliselle tasolle pystyy ohittamaan sopimuksia, mitätöimään sovittuja ehtoja ja taistelemaan kansojen kanssa, jotka eivät onnistu tuottamaan halpoja banaaneja. Ja miksi eivät onnistu? Koska he ansaitsevat enemmän, koska heillä on korkeampi elintaso ja koska heidän elintasonsa lähentelee enemmän eurooppalaisten elintasoa.
Mutta Leviatan ei halua, että näin tapahtuisi. Se haluaa monopolisoida kaikki banaanimarkkinat Euroopassa ja maailmassa. Ei enää ole mitään tekosyytä kun Neuvostoliittokin on alistettavissa, kuten eversti Arbentz Guatemalassa, kun hän oli hankala United Fruitille. Enää ei ole tätäkään tekosyytä. Nyt tekosyynä on se, että pax americana haluaa sotia koko maailmaa vastaan ja haluaa valloittaa kaiken.
Kertomatta tästä melkein arkeologisesta kokonaisuudesta, jota sanotaan " yhteisön etuoikeudeksi" , haluaisin pyytä arvoisan komissaarin huomion WTO: n paneelin kokoonpanoon. Keitä siinä oli? Komissiosta kerrottiin, että siellä oli kolme henkilöä. Yksi edustaja oli Hong Kongista, toinen Sveitsistä ja kolmas Australiasta. Haluamatta analysoida päämääriä, mainitsin tässä jo kolme maata, jotka eivät varmasti sympatisoi Eurooppaa eikä niitä varmasti hyväksyttäisi ilman keskustelua mihin tahansa tuomioistuimeen. En vastusta tuomioistuimien olemassaoloa, mutta toivoisin ainakin tuomareiden puolueettomuutta.

Wynn
Arvoisa puhemies, haluan aluksi todeta, että komissaari Fischlerin lausunto on todella tervetullut - Hindleyn ehdottaman lisäyksen kanssa. Ehdotan, että komissaarin välittämä viesti lähetetään välittömästi eteenpäin perinteisille tuottajille yksinomaan siksi, että he saisivat siitä rohkaisua ja toivoa tulevaisuuteen.
Viimeviikkoisen Windward-saarille tekemämme vierailun aikana Kinnock, Thomas ja minä tunsimme sen valtavan vastuun, jonka näiden saarten asukkaat välittivät meille. He tarvitsevat epätoivoisesti apua taistellessaan Maailman kauppajärjestön päätöstä vastaan, jonka takana oli Amerikan hallituksen koko vaikutusvalta.
GATT: n kierrosta ei saatettu loppuun ennen kuin banaanijärjestelmä oli luotu - ne jotka muistavat tämän, tietävät, että sopimuksen varmistaminen vaati paljon työtä ja hienotunteisia neuvotteluja - ja nyt näemme USA: n lennättäneen sen taivaan tuuliin, valtion, joka ei vie banaaneja eikä menetä sen takia työpaikkoja.
Jos Amerikan lehdistön syytöksiin on uskominen, yksi moninkertainen miljonääri voi saada Clintonin hallituksen tönäisemään pieniä valtioita vapaan kaupan nimissä. Viimeviikkoisissa keskusteluissamme kaikki maanviljelijöistä pääministereihin kertoivat meille saman selkeän viestin: jos Maailman kauppajärjestön päätös jää voimaan, mainittujen maiden hyvä hallinto ja demokratia vaarantuu, taloudellinen katastrofi ja sitä seuraava yhteiskunnallinen levottomuus pääsee vallalle ja lisäksi turismi kukoistaa tietenkin vain sellaisissa maissa, joita ei mainittu uutisotsikoissa. Ainoastaan banaanisato takasi säännölliset viikoittaiset tulot. Jos ne otetaan pois, seurauksena on köyhyys. Mutta ennen kaikkea he sanoivat odottavansa Euroopan unionin asettuvan USA: ta vastaan kolmannen maailman kysymyksissä.
Valitusmenettely on välttämätön, mutta se on vasta ensimmäinen askel. Itäisen Karibianmeren maat hyväksyvät globaalistumisen ja kaupan vapauttamisen, he modernisoivat ja monipuolistavat, mutta he tarvitsevat apua ja he tarvitsevat aikaa! Maailman kauppajärjestön päätös ei anna heille kumpaakaan, ja siksi meidän on asetuttava sitä vastaan ja meidän on ehdottomasti valitettava siitä.

Kinnock, Glenys
Arvoisa puhemies, tästä keskustelusta ymmärtää selvästi, että tähän pitkäaikaiseen banaanidraamaan itse asiassa kiteytyvät eurooppalaisen keskustelun elementit koko suosituimmuusasemaa koskevasta kysymyksestä.
Erityiset myönnytykset, jotka me varakkaat maat olemme tehneet köyhemmille maille kaupan alalla ja joiden tarkoituksena on auttaa niitä pääsemään köyhyydestään, ovat nyt kohdanneet vastustusta sellaisilta tahoilta, joiden mielestä kaupan vapauttaminen on ainoa vaihtoehto. Kuten muut ovat sanoneet, meillä Euroopan unionissa on erityinen ja ainutlaatuinen suhde AKT-maiden kanssa. Tämä suhde perustuu ymmärrykseen siitä, että kauppa on kehitysmaiden kasvun veturi.
Koko sana banaani tuottaa tietysti helposti vastaukseksi hihitystä ja naurua sekä muodikasta euroskeptistä pilailua, jota usein kuulee banaaneista puhuttaessa. Mutta kuten Terry Wynn sanoi, ollessamme Windward-saarilla viime viikolla näimme ne julmat tosiasiat, jotka saarelaiset itse joutuvat kohtaamaan yrittäessään vastata dollaribanaanien haasteeseen. He tarvitsevat nyt Euroopan unionia hankkimaan heille lisäaikaa.
Nämä ihmiset eivät ojentele kerjuukulhoa - he pyytävät ainoastaan tunnustusta sille, että nämä pienissä maissa, jotka noudattavat ihmisoikeuksia ja suojelevat työntekijöiden oikeuksia, maanomistus on demokraattista. Nämä standardit eivät tietenkään ole voimassa Latinalaisen Amerikan plantaaseilla vallitsevissa feodaalisissa oloissa. Näiden maiden markkinaosuus ei ole suuri. Kaksi kolmasosaa tuomistamme banaaneista on nykyisin peräisin Latinalaisesta Amerikasta.
Kuten Terry Wynn sanoi, meidän täytyy kysyä, miksi Amerikka valitti tästä asiasta. Johtuiko se siitä, että Chiquitatuotemerkkejä johtava Carl Linden aloitti 500 000 USA: n dollarin kanavoimisen demokraateille presidentinvaalikampanjan aikana? Linden joi kahvia Clintonin kanssa ja jopa nukkui Lincolnin makuuhuoneessa. Palvelusten hintana näyttäisi olevan Maailman kauppajärjestön päätös, joka käytännössä uhkaa koko alueen yhteiskunnan perusteita.
Lopuksi puhuessaan viime viikolla Barbadosissa St. Lucian presidentti sanoi: " Banaanit merkitsevät Karibialle sitä, mitä autot merkitsevät Detroitille." Toivon, että Euroopan unioni auttaa Bill Clintonia ymmärtämään tämän tosiasian.

Correia
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komissaari, WTO: n alustavan banaanialaa käsittelevän paneelin johtopäätökset ovat Euroopan unionin etujen vastaisia ja siksi myös Portugalin ja sen autonomisen alueen Madeiran ja AKT-maiden perinteisten banaaninviejien etujen vastaisia.
Kaikki me tiedämme, että paneelin mietinnön johtopäätökset eivät ole mitään muuta kuin Yhdysvaltojen omaksumia kantoja, jotka tavoittelevat, korkeintaan, puolustaa monikansallisen Chiquitan etuja, joka markkinoi latinalaisamerikkalaisia banaaneja koko maailmalle.
Yhteisön täytyy ja on pakko puolustaa yhteisön maiden banaanintuottajia yhteisön puolustusperiaatteen mukaisesti ja taata jo sovittujen sopimusten täytäntöönpano AKT-maiden kanssa Lomén yleissopimuksen mukaisesti.
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, kun kerran kuulumme Euroopan unioniin ja sen vuoksi hyväksymme WTO: n paneelin loppulausunnon, tämä tarkoittaa sitä, että yhteisön puolustuksen periaate on asetettu kyseenalaiseksi ja että olemme nopeutuvan banaanin yhteisen markkinajärjestelyn vapautumisen kynnyksellä ja asetamme kyseenalaiseksi banaanintuottajien jo ennestään epävakaisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen kuin myös ekologisen ja ympäristöllisen tasapainon näiden viljelysten hylkäämisen seurauksena.
Arvoisa komissaari Fischler, haluan nyt muistuttaa Teitä kirjeestänne, jonka lähetitte vastauksena minun kirjeeseeni 20 toukokuuta 1997, jossa sanoitte, että " Tiedän banaanin viljelyn kulttuurin tärkeydestä Madeiran saarella sekä taloudellisessa että ekologisessa mielessä" .
Koska näin on, pyydän teitä esittämään banaanimarkkinoille selkeän toimisuunnitelman, joka ottaa huomioon yhteisön ja AKT-maiden banaanin tuottajien lailliset edut huomioon.

Patijn
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtajana olen kuunnellut tarkkaavaisesti, mitä monet arvoisat edustajat ovat sanoneet. He ovat ilmaisseet hyvin selvästi huolensa sovittelulautakunnan lausunnon mahdollisista seurauksista, he ovat ilmaisseet huolensa Euroopan unionin banaanien tuottajien suhteen ja etenkin AKT-maiden banaanien tuottajien suhteen ja me jaamme heidän huolensa. Etsiessämme ratkaisuja tulemme ottamaan näiden tuottajien edut huomioon ja tulemme tutkimaan tarkasti, kuinka voimme ajaa näitä etuja lyhyellä ja pitkällä tähtäimellä parhaiten.
Haluaisin vain lisätä tähän yleisen poliittisen huomion, koska en ole kuullut sitä tässä keskustelussa vielä. Tätä kauppakonfliktia käydään oikeusjärjestyksen puitteissa, ja toistan tämän, Maailman kauppajärjestön oikeusjärjestyksen puitteissa. Euroopan unioni ja jäsenvaltiot ovat vapaaehtoisesti sitoutuneet noudattamaan WTO: n säädöksiä. Euroopan unioni ja jäsenvaltiot ovat jopa osallistuneet WTO: n sovittelumenettelyn aikaansaamiseen. Olemme itse suostuneet siihen, että sovittelulautakunnan tuomiot ovat oikeudellisesti sitovia ja jopa vaatineet tätä. Muutamat arvoisat edustajat ovat arvostelleet kovin sanoin tätä lautakunnan tuomiota. En tulkitse heidän sanojaan niin, että he vaativat meitä olemaan välittämättä lautakunnan tuomiosta, sillä se merkitsisi sitä, että hylkäisimme erittäin huolellisesti rakennetun kansainvälisen kauppapoliittisen oikeusjärjestyksen. Neuvoston mielestä tämä ei ole Euroopan unionin eikä niiden tuottajien edun mukaista, joita me haluamme suojella. Päätellen tästä, neuvosto tulee kiinteässä yhteistyössä komission jäsen Fischlerin ja hänen henkilökuntansa kanssa tutkimaan tuomiota ja tekemään johtopäätöksensä, kun sen kaikkia puolia on punnittu.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja hyvät naiset ja herrat, Medina Ortega viittasi puheenvuorossaan siihen, että täällä voi tänään kuulla, minkälainen mieliala Euroopan parlamentissa vallitsee banaanikysymyksestä. Haluaisin kiittää siitä, että niin monet parlamentin jäsenet ovat ilmaisseet tukensa vastalauseelle. Voin vain sanoa, että komissio tulee tässä yhteydessä käyttämään hyväkseen toimivaltaansa koko laajuudessaan.
Meidän on joka tapauksessa oltava selvillä myös siitä, että meidän on punnittava hyvin tarkkaan ja valmisteltava hyvin huolellisesti vastalauseen yhteydessä esitettävät perustelut, sillä tehän tiedätte, että vastalause tekee menettelystä jälleen avoimen. Se ei todennäköisesti ole vähimmässäkään määrin teidän etujenne mukaista, jos tulos muotoutuu sitten ensimmäistä päätöstä tiukemmaksi. Sen vuoksi tämän vastalauseen erittäin huolellinen valmistelu on mitä tärkeintä.
Lisäksi emme saa unohtaa erästä asiaa: tähän mennessä uuden menettelyn mukaisesti on tehty vain suhteellisen vähän päätöksiä. Loppujen lopuksihan tämä menettely organisoitiin uudelleen WTO: n virkamiesten mukaantulon yhteydessä, ja nyt jokainen menettely on niin sanotusti, jos te niin haluatte, ennakkotapaus tulevia menettelyjä silmällä pitäen.
WTO: n ratkaisukäytäntö muotoutuu näiden ensimmäisten menettelyjen perusteella. Tämän vuoksi meidän on erittäin huolellisesti kiinnitettävä huomiota myös kaikkiin niihin tapauksiin, jotka odottavat tällä hetkellä käsittelyä ja joista tullaan päättämään.
Tämän vuoksi haluaisin pyytää teiltä, että pysyttelemme selvästi suunnitelluissa menettelytavoissa ja etenemme askel askeleelta ja myös keskustelemme asiasta askel askeleelta. Minä pidän sitä lähes haitallisena, jos me ryhdymme nyt keskustelemaan siitä, millaisia johtopäätöksiä me teemme siinä tapauksessa, että lopullinen päätös on niin tai näin. Yhteisten etujemme mukaista on kaikkein vähiten se, että me jollakin tavalla niin sanotusti vaikutamme etukäteen WTO: n lopulliseen päätökseen. Tämän vuoksi on paikallaan vastaavasti pidättäytyä virallisista lausunnoista asian tässä vaiheessa.
Mutta yksi asia on kuitenkin selvä, nimittäin se, että kaikilla niillä tuottajilla, jotka viljelevät banaaneja Euroopan unionin alueella, on samat oikeudet kuin kaikilla muillakin Euroopan unionin maanviljelijöillä. Tämä tarkoittaa sitä, että he saavat myöskin turvautua niihin tavoitteisiin, jotka on vahvistettu perustamissopimuksen 39 artiklassa ja jotka koskevat yhteisöpreferenssiä ja solidaarisuutta maanviljelijöitämme kohtaan.
Samoin on selvää, että meillä on vastuumme AKT-valtioita kohtaan, joiden kanssa meillä on olemassa loppujen lopuksi myös sopimus. Minun mielestäni tätä voidaan jo nyt pitää joka tapauksessa asianomaisten etujen mukaisena.
Tässä mielessä komissio tulee näkemään vaivaa, kuten jo alussa sanoin, analysoidakseen WTO: n päätöksen yksityiskohtaisesti ja vetääkseen siitä sitten oikeat johtopäätökset.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari Fischler.
Olen saanut yhdeksän päätöslauselmaesitystä työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Zairen tilanne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Zairen tilanteesta.

Patijn
Arvoisa puhemies, neuvosto on edelleen vakavasti huolissaan Zairen tilanteesta, sekä poliittisessa että humanitaarisessa mielessä. Huolimatta hiljattain tapahtuneesta kohtaamisesta Mobutun ja AFDL: n johtajan Kabilan välillä, ei vieläkään voida puhua todellisista neuvotteluista osapuolten välillä. Pakolaisten ja kodittomien tila Itä-Zairessa on surkea, eikä kotiinpaluu suju ilman ongelmia.
Toukokuun 4. päivänä YK: n erityislähettilään ja Etelä-Afrikan hallituksen järjestämässä kokouksessa presidentti Mobutu ja Laurent Kabila tapasivat toisensa Etelä-Afrikan laivaston aluksella, jolla on vaikea nimi. Tämä tapaaminen, jota oli vaadittu monelta taholta, myös Euroopan unionin taholta, ei tuonut toivottua läpimurtoa. Osapuolet eivät sopineet tulitauosta eivätkä ylimenokaudesta. Vähän tämän jälkeen Kabila ilmoitti ottavansa pääkaupungin Kinshasan haltuunsa väkivalloin, mikäli presidentti Mobutu ei luopuisi vallasta viikon sisällä.
Viimeisimmät tiedot viittaavat siihen, että Kabilan AFDL on matkalla Kinshasaan. Osittain tämän vuoksi taistelut ovat viime päivinä kiihtyneet ja Zairen armeijan lisääntyneen vastustuksen vuoksi viime päivinä on syntynyt paljon uhreja. Mikäli AFDL hyökkäisi pääkaupunkiin, se voisi johtaa uudelleen vakavaan verenvuodatukseen, jonka yhteydessä syntyisi paljon uhreja siviiliväestön keskuudessa. Tällä välin väliaikainen parlamentti Kinshasassa, jota muuten ei ole valittu demokraattisesti, on valinnut 10. päivänä toukokuuta puhemiehekseen Kisanganin arkkipiispan Monsengwon. Väliaikaisen parlamentin puhemiehenä monseigneur Monsengwo on myös mahdollinen Mobutun seuraaja, mikäli tämä eroaa tai kuolee. Sekä entisen pääministerin Tshisekedin johtama oppositio että AFDL ovat reagoineet kielteisesti hänen nimittämiseensä. On muuten erittäin epävarmaa, hyväksyykö Monsengwo valintansa.
Neuvosto tukee täysin Etelä-Afrikan presidentin Mandelan ja sen varapresidentin viimeaikaisia välitysyrityksiä. Siksi viestiin, jonka mukaan Mobutu ja AFDL: n johtaja Kabila tapaisivat uudelleen etelä-afrikkalaisella aluksella, suhtaudutaan hyväksyvästi. Neuvosto toivoo, että keskustelun aikana tullaan käymään neuvotteluja, jotka ehkäisevät väkivallan teot ja muodostavat ensimmäisen askeleen Zairen rauhanomaiselle siirtymäkaudelle.
Neuvosto on monissa eri tilanteissa kiinnittänyt laajaa huomiota Zairen tilanteeseen ja tehnyt kantansa tunnetuksi. Neuvosto nimesi jo helmikuussa 1996 erityislähettilään, Aldo Ajellon, Suurten järvien alueelle, jonka tehtävänä on tukea puheenjohtajavaltiota yrityksissä välittää alueen konflikteissa. Lähtökohtana tässä on aina ollut se, että Euroopan unionilla on vain tukeva rooli poliittisen vuoropuhelun ja humanitaarisen avun suhteen ja tämä tapahtuu YK: n ja OAU: n valvonnassa. Tässä yhteydessä neuvosto on 30. huhtikuuta ilmaissut uudestaan huolensa Zairen tilanteesta ja pyytänyt osapuolia välttämään verenvuodatusta ja pyytänyt erityislähettilästä tekemään kaiken voitavansa. Neuvosto muistutti rauhanomaisen siirtymäkauden välttämättömyydestä matkalla demokraattiseen Zaireen ja pyysi osapuolia osallistumaan vapaiden vaalien valmisteluun, jotka vaalit tulee pitää 12 kuukauden sisällä.
Neuvosto on erittäin huolestunut siitä hirveästä tilanteesta, jossa pakolaiset ja kodittomat ovat tällä hetkellä ItäZairessa. Kansainvälisen yhteisön humanitaaristen järjestöjen pääsy AFDL: n hallitsemille alueille on yhä vielä hyvin rajoitettua. Euroopan unioni on toistuvasti huomauttanut tästä Kabilalle. YK: n pakolaisasiain komissaari pääsi hiljattain vain Kisanganin ja Obundon välisen alueen tiettyyn osaan, jossa useimmat pakolaiset piileskelevät ryhmittäin metsässä. Näin tätä järjestöä estetään ruandalaisten pakolaisten palauttamisen järjestämisessä kotimaahansa. Pakolaisten kuljettaminen junalla tai kuorma-autoilla ei tapahtunut pakolaisasiain komissaarin valvonnassa tai suojeluksessa. Näillä kuljetuksilla on, kuten tiedätte, ollut tuhoisat seuraukset. Viimeiset viestit viittaavat siihen, että pakolaisasiain komissaari on saanut laajentaa toiminta-aluettaan, mutta alueelta löytyi tuhansittain pakolaisia erittäin heikossa tilassa.
Erityislähettiläs Ajello ja puheenjohtajavaltion edustaja kävivät alueella 26. 29. huhtikuuta. Tämän valtuuskunnan vierailun aikana AFDL: n johtajaa Kabilaa vaadittiin voimakkaasti sallimaan UNHCR: n avustajien pääsy alueelle. Kabila lupasi sallia pakolaisasian komissaarin pääsyn kaikkialle AFDL: n hallitsemilla alueilla. Neuvosto tulee muistuttamaan Kabilaa tästä, jotta lupaus toteutuisi, ja tulee antamaan humanitaarisille järjestöille kaiken tarvittavan avun niiden toteuttaessa mandaattiaan. Neuvosto hylkää lisäksi kaikki aikarajoitukset pakolaisten paluuseen liittyen.
Neuvosto on hyvin huolestunut Kabilan kieltäytymisestä päästää YK: n ihmisoikeuskomissiota tutkimaan ihmisoikeuksien loukkauksia AFDL: n valloittamilla alueilla. Tämä valtuuskunta palasi 12. toukokuuta tehtäväänsä suorittamatta Kigalista. Neuvosto on vakuuttunut syytöksien syvällekäyvän ja riippumattoman tutkimuksen välttämättömyydestä ja pyytää AFDL: ää tekemään yhteistyötä YK: n valtuuskunnan kanssa. Viimeaikaiset viestit jatkuvista ihmisoikeuksien loukkauksista AFDL: n hallitsemilla alueilla korostavat välttämättömyyttä suorittaa pikainen tutkimus paikan päällä.
Arvoisa puhemies, viimeaikaisiin viesteihin liittyen puheenjohtajavaltio on laatinut tänään iltapäivällä seuraavan lausunnon. Lainaan: " Puheenjohtajavaltio saa jatkuvasti viestejä ihmisoikeuksien loukkauksesta ja humanitaarisen kansojen oikeuksien loukkauksesta alueella, jota Alliance des Forces démocratique pour la libération du CongoZaire , AFDL hallitsee. Se ilmaisee vakavan huolestuneisuutensa etenkin viimeaikaisista viesteistä koskien joukkoteurastuksia Mandakassa ja hyökkäyksiä alueella toimivien humanitaaristen järjestöjen työntekijöiden kimppuun. Puheenjohtajavaltio pyytää uudestaan kaikkia osapuolia, AFDL mukaan lukien, kunnioittamaan ihmisoikeuksia ja pyytää kaikkia niitä, jotka siihen kykenevät, viemään tämän viestin AFDL: n johtajille."
Lopuksi, poliittinen siirtymävaihe Zairessa ei ole toistaiseksi sujunut tyydyttävästi. Kansainvälinen asioihin puuttuminen ei toistaiseksi ole ollut menestyksekästä. Konfliktin kanssa suoranaisesti tekemisissä olevat osapuolet ovat tähän suurin syypää. Tätä taustaa vasten neuvosto toivoo, että Zairen siirtymävaihe sujuisi jatkossa rauhanomaisesti. Se pyytää osapuolia mahdollisimman nopeasti neuvottelupöydän ääreen rauhanomaiseen ratkaisuun pääsemiseksi ja verenvuodatuksen välttämiseksi. Siksi neuvosto tukee kansainvälisen yhteisön tekemiä välitysyrityksiä. Ensisijaisesti Etelä-Afrikkaa ja sitten YK: ta, OAU: n erityisedustajaa Sahnounia ja Euroopan edustajaa Ajelloa. Euroopan unionilla voi olla tässä YK: n ja OAU: n suojeluksessa tapahtuvassa prosessissa vain tukeva rooli. Unioni on tähän asti ilmoittanut tukevansa Sahnounin rauhansuunnitelmaa, jonka YK: n turvallisuusneuvosto myös on hyväksynyt.
Neuvosto on edelleen yhtä huolissaan Itä-Zairen humanitaarisesta tilanteesta, mutta myös muualla maassa olevien pakolaisten ja kodittomien tilanteesta ja se pyytää osapuolia tekemään yhteistyötä pakolaisasiain komissaarin ja muiden humanitaaristen järjestöjen kanssa asettamatta rajoituksia tai ehtoja.
Lopuksi, arvoisa puhemies, haluan vakuuttaa teille, että neuvosto tulee seuraamaan kehitystä tarkasti ja tulee tekemään kaikkensa vaikuttaakseen tilanteeseen myönteisessä mielessä, vaikka se tähän asti onkin osoittautunut vaikeaksi.

Bonino
Herra puhemies, arvoisat naiset ja herrat, Zairen tulevaa hallitsijaa koskevien neuvottelujen ja sotilaallisten selkkausten kehittyminen ovat tänä päivänä kätkeneet osittain taakseen humanitaarisen näytelmän, joka edelleen jatkuu kaikkialla tämän maan sisäosissa. Tarkoitan erityisesti hädässä olevia väestöryhmiä, olivatpa he kotisijoiltaan karkotettuja, tai Ruandasta taikka Burundista paenneita ihmisiä. Käytän tietoisesti ilmaisua "kätkeneet osittain taakseen" , koska tämän tragedian voimakkuus, ja siitä kertovat ihmisyyttä halveksivat harvinaiset kuvat haittaavat myös tätä vallanvaihtoa kuvaavia strategisia, taloudellisia ja geopoliittisia pyrkimyksiä.
Zaire kulkee kuitenkin selvästi kohti uutta vaihetta maan historiassa. Itse en pahoittele lainkaan nykyisen aikakauden päättymistä, mutta hallitsija, jossa tämä muutos henkilöityy, huolestuttaa minua suuresti. Hän on aikaisemmin halveksinut kaikkia kansainvälisiä humanitaarisia yleissopimuksia sekä lukuisia ihmisoikeussopimuksia.
Minulla ei valitettavasti ole paljoa uutta tietoa humanitaarisesta tilanteesta, koska me emme pääse kyseisille alueille. Olette nähneet televisiosta silloin tällöin tv-toimittajien seuraavan avustusjoukkoja, jotka menevät minne pääsevät. Turvallisuussyistä pyrimme saamaan mukaamme silminnäkijöitä ja siten myös tiettyjä tiedotusvälineitä. Muiden alueiden, erityisesti Kivun alueen osalta, en voi suoraan sanoen kertoa teille mitään erityistä, koska meitä ei ole päästetty tälle alueelle. Meidät on jopa karkotettu eräiltä alueilta, joille meillä oli valtuudet mennä.
Kuten tiedätte, humanitaarinen yhteisö on kerrankin puhunut yhteen ääneen, ja 6. toukokuuta 1997 toimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien humanitaaristen asioiden osaston johdolla selvitys turvallisuusneuvostolle. Humanitaarinen yhteisö - YK: n, Punaisen Ristin ja valtiosta riippumattomien järjestöjen työntekijät - on yksimielisesti laatinut ainutlaatuisen, julkisen selvityksen tilanteesta sekä antanut täysin samanlaisia suosituksia.
Haluan muistuttaa tämän hankkeen taustasta ja siitä, että Zairessa yhä oleskelevista 400 000 ruandalaisesta pakolaisesta vain puolet voitiin paikallistaa ja heitä autettiin vielä muutamia viikkoja sitten Tingi Tingin alueella. On myös tärkeää muistaa, että kun monikansalliset joukot joulukuussa hajotettiin, ennen kuin ne pääsivät tapahtumapaikalle, ja kun väitettiin, että kaikki pakolaiset olivat palanneet Ruandaan ja että Zairessa ei ollut enää pakolaisia, harvat uskalsivat tunnustaa, että joukosta puuttui noin 400 000 ihmistä. Tämä tapahtui joulukuussa ja harvat tosiaan sanoivat asian olevan näin. Tammikuun lopulla näistä 400 000 pakolaisesta löydettiin noin 200 000 Tingi Tingin alueelta. Tuskin apujoukot olivat ehtineet järjestäytyä, kun leiriin tehty uusi hyökkäys hajoitti pakolaisjoukon, ja heistä 100 000 on paikallistettu äskettäin uudelleen Kisanganin ja Ubundun alueelta.
Te tiedätte Kisanganin alueen tapahtumista. Olette selvillä loputtomista neuvotteluista, jotka koskevat sitä, miten pakolaiset voitaisiin palauttaa kotimaahansa ja jossa Kabilan puolue FDL vastusti jyrkästi YK: n pakolaisasiain päävaltuutetun toimistoa HCR: ää. Ennen kuin nämä kysymykset saatiin ratkaistua, 80 0-100 000 leireillä asuvan pakolaisen kimppuun oli hyökätty uudestaan. Seuraavana aamuna pakolaiset olivat taas hajaantuneet.
HCR: n edustaja Ajellon painostuksen ansiosta olemme lopultakin päässeet tälle alueelle. Reportaasit ja silminnäkijöiden lausunnot ovat riittävän selkeitä. Tapahtumat ovat olleet täysin sietämättömiä.
Seuraavien tuntien aikana me pääsemme etenemään ehkä 56, 82 tai 94 kilometriä, mutta aikaisemmin emme ole voineet mennä muualle kuin sinne, mihin meidät on ollut valtuudet mennä.
Lisäksi humanitaarisia järjestöjä, ja erityisesti HCR: ää on syytetty tehottomuudesta, ja jopa syytetty joukkomurhista ja pakolaisten tappamisesta. Ogata on jo vastannut näihin syytöksiin harkiten, mutta mielestämme kyse on strategiasta, jonka tavoitteena on pyrkiä estämään HCR: ää ja kaikkia humanitaarisia järjestöjä osallistumasta pakolaisten palauttamiseen. Tällaiseen strategiaan on pyritty ja siihen pyritään edelleen.
Kigali on virallisten tietojen mukaan ehdottanut, että pakolaisten palauttamisoperaatioita voitaisiin toteuttaa yhdessä FDL: n kanssa. Tarvittava taloudellinen tuki saataisiin suoraan lahjoittajilta, ja kansainvälinen yhteisö ja HCR jäisivät sivustakatsojien asemaan.
Kuten neuvosto totesi, viime viikkojen aikana Euroopan unioni, Yhdysvallat ja YK ovat erityisvaltuuskuntiensa avulla painostaneet erityisen ankarasti FDL: ää, jotta se lopettaisi järjestelmälliset ihmisoikeusloukkaukset ja päästäisi humanitaariset avustusjoukot ja erityisesti HCR: n vapaasti pakolaisten luokse.
Tämän painostuksen avulla pakolaisten kotiuttamisoperaatiot on voitu aloittaa. Tähän mennessä on autettu 22 000: ta pakolaista. Operaatioiden loppuunsaattamiselle on asetettu kuudenkymmenen päivän aikaraja. Tämä on kansainvälisellä tasolla ensimmäinen kerta, kun pakolaisten kotiuttamisen varmistamiseksi on asetettu määräaika, koska asiat mutkistuvat, jos koko logistinen operaatio kielletään tietyn määräajan jälkeen.
Haluan vielä puhua kahdesta asiasta. Ensinnäkin, komission humanitaarinen yksikkö on rahoittanut ja rahoittaa humanitaaristen periaatteiden mukaisesti ketään syrjimättä ja puolueettomasti, humanitaarista tukea heikoimpien auttamiseksi, olivatpa nämä pakolaisia, kotisijoiltaan karkoitettuja zairelaisia tai näillä alueilla yli seitsemän kuukauden ajan riehuneiden ryöstöjen ja selkkausten uhreja.
Tapoihimme ei kuulu pyytää mitä tahansa kulkulupaa, mutta on pakko todeta, että humanitaariset avustusmahdollisuudet ovat erittäin rajalliset tai niitä ei enää tällä vyöhykkeellä ole. Olemme täysin vakuuttuneita siitä, että jos näihin humanitaarisiin ongelmiin ei puututa viipymättä korkeimmalla poliittisella tasolla ja jos suoraan tai välillisesti kriisissä mukana olevien valtioiden neuvotteluja ei saada päätökseen, humanitaarinen hävitys voi muuttua täydelliseksi katastrofiksi.
Tällä hetkellä olisi hyväksyttävä ja toteutettava välittömästi kaksi toimenpidettä. Sotilaalliset ääriryhmät, jotka todennäköisesti ahdistavat pakolaisia, olisi korvattava valvotulla armeijalla, joka toimisi yhteistyössä humanitaaristen järjestöjen kanssa. Lisäksi olisi saatava aikaan ehdoton sopimus, jotta Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomissio voisi tutkia näitä asioita alunperin suunnitellulla tavalla.
Minua on jo syytetty tämän kriisin yhteydessä harhaoppisuudesta ja viimeksi psykopaattisuudesta. En aio tuhlata aikaani vastaamalla näihin syytöksiin, jotka mielestäni pikemminkin kuvaavat niiden esittäjiä ja heikentävät heidän uskottavuuttaan.
Minä ja komissio aiomme tarpeen vaatiessa jatkaa protestoimista ja keskustelua aiheesta, koska olen toiminut minulle myönnetyn toimeksiannon mukaisesti ja koska uskon siihen. Olen vakuuttunut siitä, että periaatekysymysten ja kansainvälisen oikeuden loukkausten yhteydessä ei voida tehdä sovitteluratkaisuja ja että kansainvälisellä yhteisöllä on oikeus ja velvollisuus valvoa, että sen jäsenvaltiot ja erityisesti jäsenyyttä haluavat valtiot kunnioittavat uskottavuutensa varmistamiseksi näitä lakeja. Muuten seurauksena on pian paluu viidakon lakiin.
Tämän päättymässä olevan humanitaarisen tragedian yhteydessä on todettava, että kansainvälinen yhteisö kokonaisuudessaan ei ole voinut ehkäistä verilöylyä monikansallisten joukkojen käytön epäonnistuttua. En voi olla katkerasti toteamatta, että Brazzavillessä on nykyisin useampia länsimaisia sotilaita evakuoimassa Zairessa asuvia maanmiehiään kuin mitä aiottiin lähettää marraskuussa kansainvälisinä joukkoina afrikkalaisten joukkojen avuksi.
(Suosionosoituksia) Totean sitä paitsi, että useat jäsenvaltiot ovat lähettäneet nopeasti väliintuloon valmiita sotilaita Kongoon kaksi kertaa enemmän kuin Kinshasassa on suojelua kaipaavia kansalaisia. Kunpa minulle ei enää sanottaisi, että afrikkalaisen pakolaisen elämä on meille yhtä arvokas kuin omien kansalaistemme henki. En enää usko siihen.
Toisaalta yhtä katkeria näkemyksiä on esitetty Euroopan asemasta tässä ratkaisevassa vaiheessa. Erityislähettiläämme Ajellon kiitettävistä ponnisteluista huolimatta tahot, jotka ovat olennaisesti osallistuneet hankkeeseen - johon liittyvät neuvottelut ja sotilaalliset toimenpiteet ovat olleet salaisia - eivät ilmeisestikään ole halunneet Euroopan unionin osallistuvan täysipainoisesti kriisiin. Tunnette YUTP: n tehokkuutta koskevat päätelmäni, mutta on vielä muistettava, että on kyse maan jälleenrakentamisesta ja sen kustannuksista - kun yhdet jos toisetkin tahot ovat tehneet tämän hankkeen varjolla kaikki kaivosalaa koskevat sopimukset - ilman Eurooppaa.
Mielestäni voisimme oppia tästä jotain. Emme ole pystyneet estämään humanitaarista murhenäytelmää. Miten monta ihmishenkeä pelastettiin? 20 000, 30, 000? Toivon, että emme unohda, että oli pelastettujen ihmisten lukumäärä mikä tahansa, se on loppujen lopuksi pientä verrattuna tähän mennessä rekisteröityihin 400 000 kadonneeseen ihmiseen.
(Suosionosoituksia)
Vecchi
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi ilmaista komissaari Boninolle, kuinka syvästi ja vilpittömästi arvostan sitä tapaa, millä hän henkilökohtaisesta näkökulmastaan on käsitellyt ja käsittelee tätä kuten muitakin traagisia tapahtumia, jotka ovat tunnusomaisia maailmallemme. Haluan myös kiittää häntä siitä, että hän on ollut näissä olosuhteissa toisinajattelija; joku muu on ehkä käyttänyt tätä sanaa syytöksenä häntä kohtaan, mutta minä olen sitä mieltä, että suhteessa kansainvälisen yhteisön ja myöskin unionin rooliin Zairen tapahtumissa on pelkästään hyvä asia, että joku ajattelee asioista myös toisella tavalla.
Kuten on tullut esille, tilanne on nyt ilmeisesti käännekohdassa Kabilan joukkojen valmistautuessa valtaamaan Kinshasaan. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö tilanteen tässä vaiheessa, jossa on kuitenkin jatkettava ja laajennettava neuvotteluponnistuksia aina viime hetkeen asti, jotta Zairen poliittinen tilanne kehittyisi mahdollisimman rauhanomaisesti, poliittista ja diplomaattista tietä; tässä vaiheessa ei voi olla korostamatta, miten katkeria ja pahoillamme olemme tehdyistä vakavista virheistä, piittaamattomuudesta ja ehkä joku jonkin ajan kuluttua voi myös sanoa, joistakin rikoksista tai suvaitsevaisuudesta joitakin rikoksia kohtaan, olivat ne sitten vanhoja, jo historiaan kuuluvia tai uusia rikoksia.
Korostamme päätöslauselmassamme kolmea avainvaatimusta, joista mainittakoon ensinnäkin, että diktaattori Mobutun on poistuttava näyttämöltä; toiseksi on perustettava väliaikainen, laajapohjainen hallitus, joka hyväksyy sen, että kansainvälinen välittäjä ohjaa maan demokratian ja vapaiden vaalien tielle, ja kolmanneksi Kabilan ja hänen johtamansa ryhmän on välittömästi sallittava pakolaisten ja evakuoitujen vapaa pääsy maan kaikkiin osiin.
Arvoisa puhemies, emme tässäkään tapauksessa ole havainneet Euroopan unionilla olevan myönteistä ja ensisijaista roolia ja voimme vain toivoa, että tulevaisuudessa se onnistuu paremmin.

Tindemans
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuultuamme neuvoston puheenvuoron ja Boninon rohkaisevat sanat on kaikki oikeastaan sanottu. Mielestäni meidän on kuitenkin jatkettava kaiken sen syyttämistä, mitä ei voida hyväksyä pelastaaksemme parlamentin kunnian tässä suuressa draamassa. Lähestymme todellakin erittäin levottoman ja dramaattisen aikakauden loppua Zairessa. Silti ja siitä huolimatta saamme päivittäin, kuten juuri äsken, uusia viestejä murhista Zairessa. Tämä parlamentti ei kuitenkaan voi syyttää itseään. Olemme selvästi ilmaisseet olevamme valmiit auttamaan jopa räjähdysmäisten ongelmien, kuten pakolaisongelman, ratkaisemiseksi. Kannatimme kaikkien sotajoukkojen poistamista Itä-Zairesta, kannatimme kyseisten maiden oikeutta säilyttää alueensa koskemattomuus, kannatimme monikansallisten joukkojen lähettämistä, kannatimme Suurten järvien alueen maiden kansainvälistä konferenssia, kannatimme ihmisoikeuksien kunnioittamista, kannatimme vaalien valmistelua Zairessa alkuna konkreettiselle demokratisoitumiselle ja kannatimme humanitaarisen avun lähettämistä. Mitään näistä ei ole toteutettu, paitsi humanitaarisen avun lähettäminen. Ja vaikka se onkin tärkeää, tiedämme, että humanitaarinen apu ei tuo poliittisia ratkaisuja konflikteihin. Koemme nyt Zairen valtion hajoamisen. Näemme taas kerran, kuinka aseet puhuvat ja Maon sanojen mukaan: valta tulee kivääristä. Minkälainen järjestelmä tulee korvaamaan eroavan hallituksen Zairessa?
Jälleen kerran parlamentin ryhmät ovat pukeneet mielipiteensä sanoiksi. Meillä on hyvä teksti. On kuitenkin vaikea löytää sanoja, jotka syyttäisivät sitä, mikä mielestämme on niin surullista, ja on vaikea löytää sanoja tulkitsemaan katkeruuttamme.
Ensiksi, kansainvälisen yhteisön antautuminen, joka yhteisö ei ole tehnyt mitään murhaskandaalin estämiseksi. Muuttumaton tosiasia, aseiden muuttumaton tosiasia noudattaa omaa lakiaan murhaamalla. Protestimme kohdistuu kuitenkin yhtä paljon, minun on vaikea sanoa tätä, mutta se on sanottava, Euroopan unionin passiivisuutta kohtaan. Syytämme keskinäisiä riitoja, jäsenvaltioiden erimielisyyttä ja unionin päättämättömyyttä. Kaikki on jäänyt sanojen ja julkilausumien tasolle tähän päivään asti. Eurooppa ei ole pystynyt löytämään konkreettista ratkaisua eikä lopettamaan konfliktia.
Eräs zairelainen historioitsija sanoi kolme päivää sitten Belgian televisiossa, ja tämä tuli spontaanisti mieleeni, kun kuulin Boninon puheenvuoron, hän sanoi: mustan afrikkalaisen elämä on tunnetusti vähempiarvoinen kuin entisestä Jugoslaviasta tulevan eurooppalaisen elämä. Ja jokainen häntä kuunnellut ymmärsi, mitä hän tällä tahtoi sanoa.
Hyvät kollegat, olette ehkä unohtaneet sen, mutta julistimme vuoden 1997 rasismin vastaiseksi vuodeksi. Ja mitä koemme nyt? Tänä rasismin vastaisena vuonna Eurooppa pysyy passiivisena, kun Zairessa toteutetaan etnistä puhdistusta suuressa mittakaavassa. Kyseessä ei ole valitettavasti ensimmäinen kerta Afrikassa, kun tällainen etninen puhdistus tapahtuu. Me kuitenkin uskoimme, että Euroopan vastuuntunto olisi kehittynyt tällä välin niin, että se ei enää koskaan hyväksyisi tällaista. On enemmän kuin tekopyhää, että juuri vuonna 1997, rasismin vastaisena vuonna, ei tehdä mitään tällaisen teurastuksen, sana, jota Bonino myös käytti, estämiseksi tai sen lopettamiseksi.
Tiedätte, että politiikassa käytetään usein ilmaisua: les mains sales . En kommentoi sitä enempää. Likaiset kädet politiikassa. Haluan kuitenkin lopettaa sanomalla: kädet voivat myös likaantua, jos ei dramaattisella hetkellä tehdä mitään. Tällä hetkellä kun puhumme täällä, murhataan kymmeniä, ehkä satoja ihmisiä ja me annamme julkilausumia.

Baldi
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, sillä aikaa kun me keskustelemme täällä, presidentti Mobutu ja Kongo-Zairen vapautusta ajavien liittoutuneiden demokraattisten voimien kapinajoukkojen johtaja Laurent Kabila tapaavat uudelleen Kongon satamakaupungissa Point Noirissa Etelä-Afrikan johdolla löytääkseen tilanteelle rauhanomaisen ratkaisun. Olisi ollut hyvä, jos parlamentin ja unionin kanta olisi saatu ajoissa, jotta ponnistelut olisi voitu kaksinkertaistaa kiistan pysyvän - mutta hyvin vaikean - ratkaisun aikaansaamiseksi, joka perustuu rauhanomaiselle kehitykselle tavoitteena vapaiden ja demokraattisten vaalien järjestäminen Zairen kansan kuulemiseksi. Kinshasa on nyt piiritetty kaupunki, sen kaupat on suljettu, kadut autioita ja eilisillasta jatkuneen ulkonaliikkumiskiellon seurauksena, joka julistettiin Kabilan kapinallisten saavuttua kaupungin porteille, asukkaat pelkäävät joutuvansa verilöylyyn. Jännitys kiristyy rauhoituskehotuksista huolimatta myös ristiriitaisten tietojen vuoksi, joissa väestöä kehotetaan toisaalta pysymään sisällä pahimman varalta, toisaalta hyökkäämään aseellisesti väkivaltaa vastaan ja lisäksi syytetään ulkomaalaisia halusta teurastaa Afrikan väestö.
Pakolaisten ja evakuoitujen tuhoaminen jatkuu maassa, kapinalliset estävän avun toimittamista perille ja huolimatta kansainvälisen yhteisön edessä esitetyistä julistuksista vihamielisyyksien lopettamiseksi kapinajoukkojen johtaja haluaa edelleen jatkaa sotilaallista vastarintaa alueella. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston on mahdollisimman pian ryhdyttävä toimenpiteisiin verilöylyjen ja äärettömän vakavien ihmisoikeusrikkomusten lopettamiseksi erityisesti Ruandan ja Burundin pakolaisten ja muiden alueiden evakuoiduiksi joutuneiden epäinhimillisen kohtelun osalta.
Unionin on laadittava toimintasuunnitelma kokonaisvaltaisten poliittisten ratkaisujen löytämiseksi suurten järvien alueelle, ja sen on järjestettävä yhdessä YK: n ja OAU: n kanssa alueellinen konferenssi, kuten parlamentissa on usein esitetty ja kuten myös minä olen useampaan otteeseen sanonut. Lisäksi on perustettava tutkimuskomissio tuomaan päivänvaloon kapinallisten jatkuvat väkivaltaisuudet, ja lopuksi on kiireellisesti varmistettava, että humanitaarinen apu saadaan toimitetuksi niille, jotka sitä todella tarvitsevat, jotta saataisiin päättymään tämä koko ihmiskunnalle häpeällinen tragedia.

Nordmann
Herra puhemies, toivon, että aikani riittää, jotta ehdin ilmaista ryhmäni puolesta solidaarisuutemme Boninoa kohtaan hänen jouduttuaan hyökkäysten kohteeksi, ja onnitella häntä hänen rohkeudestaan ja hänen analyysiensa tarkkuudesta.
Pahoittelen sitä, että turvallisuusneuvosto sai ehkä liian myöhään päätökseen Afrikan valtioiden päämiesten välisen sopimuksen sekä Librevillen julistuksen, jotka muodostavat perustan siirtymiselle demokratiaan. Tämä on etenkin tärkeää nyt, kun kaikkea voimaa ei ole vielä käytetty ja kun yhä on syytä pelätä Kongon presidentin kaartin ja Kabilan joukkojen yhteenottoa.
Lopuksi haluan pohtia sitä, voidaanko Kabilalta odottaa mitään hyvää ja onko syytä pelätä, että Iranin tilanne toistuu. Herra puhemies, kahteenkymmeneen vuoteen kukaan ei ole enää puolustanut shaahin hallintoa, mutta Khomeini on joskus saanut meidät kaipaamaan shaahin hallintokautta. Eikö ole mahdollista, että jonain päivänä huomaamme kaipaavamme Mobutun aikaa.

Pettinari
Arvoisa puhemies, mielestäni parhaillaan käynnissä olevasta tapaamisesta huolimatta on oletettavaa, että Kabilan joukot valtaavat Kinshasan lähipäivinä. Se on yksi merkittävimmistä poliittisista tapahtumista viimeisten 20 vuoden aikana Afrikassa, koska se tulee muuttamaan koko Afrikan mantereen geopoliittista tasapainoa.
Mielestäni alueella on todettavissa Afrikan amerikkalaistumisilmiö, ja edessämme on eurooppalaisen politiikan katoaminen mantereen tapahtumista. Neuvosto on poliittisella tasolla jäänyt täysin toimettomaksi suurten järvien alueella, vanhentuneen valtio/kansakunta-ajattelun vangiksi, jonka seurauksena kokonaisia Afrikan alueita on joutunut amerikkalaisten käsiin eteläisestä Afrikasta suurten järvien alueelle ja Afrikan sarvesta, Sudaniin ja koko islaminuskoiseen Pohjois-Afrikkaan.
Se on mielestäni neuvoston ja jäsenvaltioiden järjettömän politiikan seurausta, jossa on viimeiseen saakka tuettu diktatuurihallituksia ja yksinvaltiaita. Viime viikkojen Zairen tapahtumat ja Mobutun hallinnon loppu ovat osoituksena siitä, mitä ei pidä tehdä Euroopan ulkopolitiikassa. Ne ovat siis viimeinen osoitus siitä, että Euroopan yhteistä ulkopolitiikkaa ei ole olemassa, ja minä toivon, että neuvosto käyttää vihdoinkin perustamissopimuksen tarkistuksen tarjoamaa tilaisuutta hyväkseen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan perustamista varten, jotta voisimme vastaisuudessa välttyä siltä häpeältä, minkä viime kuukaudet Afrikan suurten järvien alueella ovat aiheuttaneet Euroopalle.
Euroopalla ei ole ollut minkäänlaista läsnäoloa alueella, ja vaikka tavallisesti suhtaudun ankarasti komission toimintaan, minun on annettava sille nyt tunnustusta siitä, että se on tässä asiassa pyrkinyt esittämään myönteistä roolia, joka tosin olisi kuulunut myös muille kuin komissiolle, ja näin ollen tulokset eivät olleet kaikilta osiltaan myönteisiä.
Esitän lopuksi vielä yhden kysymyksen, koska mielestäni sotilasjohtaja Kabilalta on nyt vaadittava käytännön toimia ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion alalla, ja häntä on pyydettävä järjestämään alueellinen konferenssi ja vapaat vaalit; vaadin neuvostolta ja komissiolta selvää vastausta, ei piiloutumista vuorossa olevan vahvan miehen taakse, joka tällä hetkellä ei ole enää Mobutu vaan Kabila.

Aelvoet
Arvoisa puhemies, mikään kansainväliseen yhteisöön kuuluva järjestäytynyt elin ei ole reagoinut asianmukaisesti Suurten järvien alueen kriisiin. Viime kuukausien tapahtumat osoittavat, että YK: n joukkojen lähettämisen peruuttaminen on aiheuttanut humanitaarisen ja poliittisen katastrofin. Tässä, hyvät naiset ja herrat, Yhdysvaltojen vastuu on erittäin suuri. Mielestäni olikin törkeää, kun muutama viikko sitten näin Yhdysvaltain lähettilään Richardsonin silittävän sen kuolevan pakolaislapsen päätä, jonka olemassaolon hän oli kuukausia sitten kieltänyt. Kansainvälinen yhteisö hajoaa tällaisen poliittisen ja moraalisen tekopyhyyden vaikutuksesta. Kuitenkin myös unioni ja sen jäsenvaltiot ovat loppujen lopuksi rajoittuneet siihen, mitä puheenjohtajavaltio kauniisti nimitti näin: huomion kiinnittämiseen, julkilausumien kirjoittamiseen, tavallisten ja erityisten lähettiläiden lähettämiseen, mutta minne yhtenäinen toiminta unohtui? Ainoa, joka mielestäni on yrittänyt saada aikaan eurooppalaista politiikkaa, on Bonino. Hän on antanut ymmärtää ympäri maailmaa, mitä Euroopan olisi pitänyt tehdä, mutta siihen hänellä ei ole ollut välineitä. Ja tuloksena on se, että meidän on taas pitänyt rajoittua humanitaarisen avun lähettämiseen, joka tässä tapauksessa ei ole edes saavuttanut ihmisiä niiden monien esteiden takia, joita olemme kohdanneet tällä alueella. Tällä välin kuitenkin näemme, että yritykset niistä maista, jotka estivät YK: n väliintulon, ja sanon sen vielä kerran: Yhdysvallat, Kanadan seuraamana, poimivat nyt hedelmiä siitä ja ostavat oikeuksia kaivoksiin pilkkahintaan, josta kaikesta Zairen kansa ei hyödy mitään.
Tänään käydään toista neuvottelukierrosta Mobutun ja Kabilan välillä. Toivon, että sopimus saadaan aikaan Kinshasan mahdollisen verilöylyn välttämiseksi, sillä Zairen armeijan eri osastojen 50 000 sotilasta voivat huolehtia siitä, että taisteluista voi tulla verisempiä kuin missään muualla. Pitkän tähtäimen peruskysymys kuuluu kuitenkin edelleen: mitä tapahtuu vallan vaihduttua. Kun luen lehdistä Kabilan sanoneen, että diktaattori Mobutun on luovuttava vallasta, sanon " erinomaista" , mutta kun hän lisää siihen, että valta siirtyy liittoutuman kannattajille, saan kylmiä väristyksiä, kun ajattelen, mitä liittoutuma on tällä välin antanut tapahtua alueilla, joita se hallitsee. Siksi haluan painottaa unionille ja jäsenvaltioille, että minkään ulkovallan ei tarvitse määrätä sitä, kuka saa vallan Zairessa, vaan Zairen kansan on saatava mahdollisuus sanoa, kuka saa vallan ja miten se jaetaan. Siis ei mikään afrikkalainen eikä läntinen valtio saa puuttua asiaan ja toivon, että me kaikki tulemme asettamaan tiukat ehdot uudelle hallitukselle annettavan tuen ja sen tunnustamisen suhteen ja teemme sen riippuvaiseksi siitä, saako Zairen kansa sanoa sanottavansa vai ei. Tämän täytyy olla määräävä tekijä.

Pradier
Arvoisa komission jäsen, olemme ehkä hävinneet, mutta teidän ansiostanne olemme kuitenkin kenties pystyneet suojelemaan kunniaamme ja haluan kiittää teitä tästä. Olette oikeassa siinä, että Zairen tilanne ansaitsee joka tapauksessa huomiota.
Pääkaupunki on Laurent-Désiré Kabilan joukkojen käden ulottuvilla, ja Kabila esittää sotilaallisiin menestyksiinsä perustuvia vaatimuksia. YK: n järjestöt eivät pääse valtavalle alueelle siviilien joukkomurhien takia. Korruptoitunut diktaattori on syrjäytetty, diktaattori, jonka Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitukset ovat luoneet, jota ne ovat pitäneet otteessaan ja joka aiheuttaa häpeää koko unionille. Lisäksi on otettava huomioon unionin toiminta, Yhdysvaltojen alueella saama painoarvo, alueen poliittisen tilanteen mutkikkuus ja se, että tosiasiallinen valta on myönnytyksiä vieroksuvan sotapäällikön käsissä. Kaikki tämä rajoittaa melko suuresti meidän toimintamahdollisuuksiamme paikan päällä.
Mitä voimme vaatia? Luonnollisesti emme mitään. Mitä voimme toivoa? Sitä, että massamurhat loppuvat, että aseet lasketaan, että kansalaisten tahto ilmaistaan vapaissa vaaleissa ja että Euroopan unioni saa ainakin osittain takaisin menettämänsä arvovallan. Herra puhemies, meillä on vielä tehtävää.

Amadeo
Arvoisa puhemies, kuten komissaari Bonino sanoi meille, tilanne kehittyy huimaa vauhtia, ja mikä huolestuttaa meitä eniten se, että Eurooppa ei niin monista puheista ja käsittelyistä huolimatta ole pystynyt - kuten komissaari sanoi - edes aloittamaan ongelman ratkaisua.
Olemme todella lukeneet mielenkiinnolla ja sanoisin jopa mielihyvin superkomissaari Boninon julkilausumia ja meidän on todella annettava hänelle tunnustusta hänen sitoutumisensa ansiosta, joka saattaa joskus ärsyttääkin mutta joka on kuitenkin aina olemassa. Perusongelma on kuitenkin se, että pohdimme, miten Eurooppa, joka on laittanut kaikki kortit peliin, voi olla poissa näin tärkeällä hetkellä ja varsinkin kun ihmisiä, lapsia, naisia teurastetaan ja tapetaan. Siitä huolimatta vastuu yritetään sälyttää muiden harteille, vyyhdistä ei löydetä langanpäätä eikä ilman yhteistä ulkopolitiikkaa keksitä keinoa puuttua asioiden kulkuun tai pyritä edes etsimään kerrannaisvaikutusta muiden kansainvälisten voimien kanssa, jotta asioihin voitaisiin puuttua.
Tämä on todella yksi syy aseidenriisunnalle ja yksi syy, joka toisaalta hämmästyttää meitä ja toisaalta edellyttää suuremman vastuun ottamista siinä mielessä, että pyrkisimme vastaisuudessa etsimään ratkaisuja. Tässä keskustelussa on kyse humanitaarisuudesta, mutta ei pelkästään siitä; keskustelun tärkeänä aiheena on myös vastuun ottaminen, sillä jos me olemme viimeisten kahden, kolmen tai neljän kuukauden aikana keskustelleet Zairen tilanteesta ja muista vastaavista tilanteista neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan kertaa ja luemme ilmiannoista kaikista kansallisista ja kansainvälisistä lehdistä, eikä ratkaisua vieläkään löydetä, niin on selvää, että jonkin on oltava pielessä. Pyydämme näin ollen, että hallitusten välinen konferenssi - tämä on kaikkien ryhmien luja vaatimus - tekee asialle jotain.
Tämä on viesti, jonka haluamme antaa komissaarille, joka tekee velvollisuutensa mutta jonka toivoisimme tekevän vielä enemmän.

Puhemies
Olen saanut kuusi päätöslauselmaesitystä työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

Sauquillo Pérez del Arco
Arvoisa puhemies, olen pahoillani, että ilomme Zairen diktatuurin päättymisestä on seurausta sotilaallisesta välikohtauksesta. Diktatuuria kesti yli 30 vuotta ja se jää esimerkiksi mahdollisuutta hukuttaa terrorin avulla äärettömän rikas valtio, upottaa sen asukkaat kurjuuteen, kannustaa älyn pakoa, luoda korruption poliittinen luokka ja hajottaa yhteiskunta. Siksi, jotta voitaisiin ryhtyä katsomaan kohti demokraattista tulevaisuutta, on mielestäni välttämätöntä, että tuon diktatuurin ylin edustaja, Mobutu, luopuu vallasta ja että hän tekee niin mahdollisimman pian uusien välikohtausten syntymisen välttämiseksi. Ja jotta voitaisiin yhä pitää katseet suunnattuna kohti rauhan tulevaisuutta, uuden hallinnon pitää pystyä liittämään toisiinsa konsensuksen hengessä poliittisten voimien käsitykset ja määräajat siirtymävaiheesta, ulottaen sen koskemaan myös vapaita vaaleja, joiden avoimuuden pitää olla kansainvälisen yhteisön takaama.
Tässä asiassa pitää mielestäni Yhdistyneitten kansakuntien ja ennen kaikkea Euroopan unionin toimia ja hoitaa perusvelvollisuutensa Zairen poliittisessa ja sosiaalisessa uudelleenrakentamisessa. Liian usein meidän Euroopan parlamenttimme pitää sen suhteiden demokraattisen valvonnan tehtävää täytettynä lähettämällä tarkkailijoita ensimmäisiin lainsäädäntöelimen vaaleihin. Luulen kuitenkin, että perustamissopimuksen artiklan 218 Euroopan Parlamentille antamia oikeuksia sekä niitä oikeudellisten välineiden määräyksiä, joiden soveltamista voimme valvoa - arvoisa komission jäsen, ajattelen Lomén sopimuksen 5 artiklaa - pitäisi käyttää ottaen mukaan kaikki niiden seuraukset.
Sen kautta ehdotan, että tämän parlamentin sisällä luodaan pysyvä palveluelin, joka seuraa sellaisten valtioiden poliittisia edellytyksiä, joiden kanssa EU pyrkii allekirjoittamaan Euroopan parlamentin suostumuksen tarvitsevia sopimuksia.
Lisäksi luulen, että Zairen uudelleenrakentaminen ja rauhan palauttaminen koko alueelle vaativat ratkaisua pakolaisten ja asuinpaikaltaan pois siirtyneiden ongelmaan, jota, kuten arvoisa komission jäsen oikein hyvin sanoi, emme saa unohtaa. Ja haluan sanoa hänelle, että hänen toimintansa on ollut oikeata, vaikka koko kansainvälinen yhteisö ei sitä seurannutkaan, kuten sen olisi pitänyt tehdä.
Uuden hallituksen pitää taata humanitääristen järjestöjen vapaa pääsyt konfliktin uhreiksi joutuneisiin asutuskeskuksiin ja samalla Euroopan unionin pitää ECHOn kautta myöntää avustuksia - ja toivomme että tämä on viimeinen ponnistus asukkaiden hyväksi - mutta nyt on välttämätöntä antaa heille avustuksia. Näillä tekijöillä voimme, jos emme ratkaista menneisyyden virheitä, niin ainakin myötävaikuttaa demokraattisen ja rauhan tulevaisuuden muotoutumiseen, jollainen näin rikkaalla valtiolla, kuin Zairella, pitää olla.

Günther
Arvoisa puhemies, kun me puhumme tänään Zairesta, niin siinä on loppujen lopuksi järkeä vain siinä tapauksessa, että myös Euroopan unioni voisi vihdoinkin ottaa asiaan selkeästi kantaa, kuten joissakin kirjoituksissa on vaadittu. Yksinomaan Zairen valtionpäämiehen vaihtaminen ei paranna tilannetta siellä eikä naapurimaissa. Ainoa keino on, kuten sanottu, demokratian kompromissiton tunnustaminen. Mikäli tässä ei tapahdu mitään perustavaa laatua olevaa muutosta, uhkaa Afrikan kolmanneksi suurinta valtiota jakaantumisen vaara. Nykyinen Zaire on nimittäin 1800-luvun keinotekoinen tuote. OAU-asiakirjassa maanosan valtiot ovat kuitenkin sopineet kunnioittavansa siirtomaavaltojen viime vuosisadalla vetämiä rajoja, vaikkakin tämä tehtiin afrikkalaisen historian ja kulttuurin tietynlaisen halveksunnan vallitessa.
Sopimus on suurin piirtein toiminut, ja lukuisista valtioiden sisäisistä konflikteista huolimatta se on estänyt valtioiden väliset sodat. Kun me tänään kuitenkin tarkastelemme Zairea, niin huomaamme, että myös tällä yhdestä etnisestä ryhmästä muodostuvalla maalla on turvattu tulevaisuus ja että jakautuminen voidaan estää todennäköisesti vain siinä tapauksessa, että tämä maa saa federalistisen rakenteen.
Federalistisessa järjestelmässä yksittäiset etniset ryhmät voivat turvata tietyn määrän itsenäisyydestään, ja tätä koko maata voidaan minun mielestäni johtaa varmasti ainoastaan liittovaltiona. Osoittautuuko Kabila uudeksi itsevaltiaaksi vai valtiomieheksi, sitä ei voida tällä hetkellä vielä päätellä. Meiltä puuttuu tulkinta siitä, millaiseksi hän demokraattisten voimien liiton johtajana kuvittelee siirtymisen demokratiaan ja kuinka hän haluaa ratkaista ensimmäisten demokraattisten vaalien pulman näiden maantieteellisten ja etnisten ongelmien maassa.

André-Léonard
Herra puhemies, nyt on viimeisen huippukokouksen aika. Kukaan ei enää usko siihen. Kyse on viimeisestä koetuksesta, joka vie Zairea väistämättä kohti dramaattista päämäärää. Konflikti on käynnissä. Liittoutuman joukot etenevät, ja on vaikea kuvitella mitään, mikä voisi enää estää Kabilaa saapumasta voittajana Kinshasaan. Pelin voittaja Kabila on valitettavasti - tai ehkä onneksi - tulevaisuuden neuvottelukumppani.
Mitä hänelle merkitsevät nykyisin häneen kohdistetut moitteet, tuomiot tai Euroopan painostus. Ranska, Belgia ja uskaltakaamme sanoa, Eurooppa, kansainvälisestä yhteisöstä puhumattakaan, ovat jo kauan sitten jättäneet tämän maan selviytymään surullisesta kohtalostaan. Voidaanko vielä tässä yleisessä kaaoksessa tehdä jotain muuta kuin tarjota humanitaarista apua. Pohdin tätä vakavasti.
Yhdysvallat ja Etelä-Afrikka pystyvät ehkä järjestämään neuvottelut, joissa keskustellaan siirtymävaiheesta ja Mobutun jälkeisestä ajasta. Euroopan olisi rohkaistava neuvotteluja Etelä-Afrikan välityksellä ja pyrittävä aikaansaamaan vapaat vaalit tämän kriisin päätteeksi. Tämä on epäilemättä myös meidän viimeinen tilaisuutemme todistaa uskottavuutemme Afrikan kansalaisten ja maailman silmissä.

Dury
Herra puhemies, vaikka Mobutun syrjäytymistä on toivottu, siitä ei kuitenkaan ole syytä iloita. Päinvastoin, Laurent-Désiré Kabilan olisi syytä hävetä täysin viattomien naisten ja lasten joukkomurhia, jotka hän toteutti "Zairen kansaa vapauttaessaan" . Haluan antaa Boninolle, kaikkien kollegojeni tavoin, tunnustuksen hänen osoittamastaan rohkeudesta näiden asioiden paljastamisessa.
Mitä nyt tapahtuu? Pallo on Euroopan unionilla ja sen jäsenvaltioiden hallituksilla. Miten ne tunnustavat Kabilan hallituksen? Mitä ehtoja ne aikovat asettaa? Uskaltavatko ne sanoa Kabilalle, että kaikkien joukkomurhaan syyllistyneiden Ruandan sotilaiden on lähdettävä Zairesta, eivätkä he saa toimia armeijan sotilaina kunniallisessa valtiossa. Pyytävätkö he Kabilaa järjestämään todellisen siirtymäkauden hallituksen ja valmistelemaan siirtymistä demokraattisempaan järjestelmään? Uskaltavatko he vaatia häntä kunnioittamaan Zairen ihmisoikeuksia?
En tiedä vastauksia näihin kysymyksiin, mutta niiden esittäminen on mielestäni Euroopan unionin tehtävä: ehkä lopulta saadaan aikaan unionin yhtenäinen Zairea ja sen kansalaisia koskeva politiikka. Tässä yhteydessä pitäisi nimittäin puhua juuri Zairen kansalaisista, naisista, lapsista, zairelaisista miehistä, jotka ovat kärsineet epäoikeudenmukaisesta ja ahneesta järjestelmästä ja joilla ehkä on nyt syytä pelätä uutta diktaattoria.
Lopuksi haluan sanoa seuraavaa: Che Guevara vietti kuusi kuukautta Kongossa silloin, kun Laurent-Désiré Kabila aloitti ensimmäisen vastarintansa vuonna 1960. Hän lannistui monien asioiden vuoksi, tilanteen monimutkaisuuden ja ehkä myös Kabilan tuolloisten pyrkimysten vuoksi, ehkä siksi, että Ruandan sotilaat liittyivät jo tuolloin taisteluun Kabilan rinnalla. Jos Guevara olisi yhä elossa ja taistelisi niiden arvojen puolesta, joista minä häntä arvostan, mitä hän sanoisi? Hän ei olisi ainoastaan lannistunut, vaan kuten me, täysin tympääntynyt. Tympääntyminen ei kuitenkaan saa tukahduttaa vastuuntuntoamme. Loistavaa, rouva Bonino! Toivomme, herra Patijn, että pystytte ravistelemaan kaikkia Euroopan hallituksia.

Patijn
Arvoisa puhemies, olen kuunnellut erittäin tarkkaavasti, en vain Boninon selontekoa, vaan etenkin arvoisia edustajia. Olen vaikuttunut kaikkien osoittamasta kiinnostuksesta tätä hirveää poliittista, humanitaarista ja inhimillistä tragediaa kohtaan. Se on tuonut nenämme eteen sen tosiasian, että ratkaistuamme ne konfliktit, joita ennen nimitimme suuriksi strategisiksi konflikteiksi ja itä-länsi-konfliktiksi, asia ei ole kuten amerikkalainen kirjailija Fukayama joskus väitti, että the end of ideology is the end of politics , sillä jäljelle jää maailma, jossa jäsenvaltioiden, unionin, komission ja kansainvälisten järjestöjen on tehtävä kaikkensa estääkseen suurien ihmisryhmien epäoikeudenmukaisen kohtelun. Tässä konfliktissa keskeinen poliittinen kysymys on ollut se, olisiko päämäärä saavutettu, mikäli länsimaat, Afrikan maat ja kansainvälinen yhteisö olisivat puuttuneet asiaan sotilaallisesti. Euroopan unionin lisäksi koko kansainvälinen yhteisö kohtasi tämän kysymyksen, kun Itä-Zairen murhenäytelmä paljastui, mutta muistutan kaksi vuotta aikaisemmin tapahtuneesta murhenäytelmästä. Tämä kysymys oli tietyllä hetkellä ajankohtainen ja Kanadan johdolla ja YK: n suojeluksessa muodostettiin kansainvälinen ryhmä järjestämään asia, mutta sen leadtimen johdosta, jonka tällainen aina vie, tilanne paikan päällä kehittyi siten, että suunnitellussa muodossa tapahtunut sotilaallinen väliintulo ei kuulunut enää realistisiin mahdollisuuksiin eikä se olisi auttanut ratkaisemaan ongelmaa.
Minun on sanottava, että henkilökohtaisesti poliitikkona, hollantilaisena ja eurooppalaisena suren sitä, että kansainvälisen yhteisön ja myös Euroopan unionin oli tiettynä hetkenä, sen jälkeen kun sotilaallinen vaihtoehto oli tullut poliittisesti, sotilaallisesti ja logistisesti mahdottomaksi, pakko katsoa sivusta murhenäytelmän syntymistä.
Näitä tapahtumia ei voi peruuttaa, mutta haluaisin varoittaa, myös niiden intensiivisten keskustelujen pohjalta, joita olemme käyneet neuvostossa ja komission ja muiden kansainvälisen yhteisön asianosaisten kanssa, ettemme liian helposti aloittaisi itsekritiikkiä ja itsemme syyttämistä siitä, ettemme ole puuttuneet asiaan sotilaallisesti.
Arvoisa puhemies, olen työskennellyt vuosia puolustusministeriössä. Olen työskennellyt vuosia Alankomaiden puolustusministeriön kenraalien kanssa ja olen aina ollut vaikuttunut sotilaallisten johtajien vastuuntunnosta esittää aina oikeita kysymyksiä, kun on poliittisesti päätetty sotilaallisten keinojen käytöstä. Ajatelkaa niitä ja niitä seurauksia. Oletteko valmiit hyväksymään ne ja ne tappiot? Voitteko vastata siitä parlamentillenne? Oletteko valmis hyväksymään, että sotilaallinen väliintulo tuo mukanaan oman poliittisen dynamiikkansa?
Tällaiset kysymykset olivat aiheellisia; kansainvälinen yhteisö, YK, turvallisuusneuvoston pysyvät jäsenet olivat konfliktin kehittyessä sitä mieltä, että sotilaallinen väliintulo ei ollut oikea ratkaisu tähän humanitaariseen murhenäytelmään, koska nämä kysymykset esitettiin. Koska asiantuntijat arvioivat toisaalta suhteen tavoitteen saavuttamisen ja toisaalta keinojen ja riskien välillä epäedulliseksi.
Ymmärrän sen turhautuneisuuden, joka on seurauksena tästä keskustelusta. Sen turhautuneisuuden, jota me vastuullisina poliitikkoina neuvostossa kuukausittain, viikottain ja päivittäin olemme kokeneet, koska emme voineet kääntää kehitystä alueella, jossa tiettynä hetkenä annettiin valta aseille.
Meidän on jatkettava eteenpäin. Meidän on todellakin ensimmäisessä neuvoston kokouksessa pyrittävä suuntautumaan seuraaviin etusijalle asetettaviin asioihin, jotta tämä inhimillinen murhenäytelmä päättyisi. Uskon, että neuvostolla on tavoitteena, ja sitä varten se tulee epäilemättä ottamaan henkilökohtaisen edustuksensa ja diplomatiansa käyttöön, saada vihollisuudet loppumaan ja neuvottelut käynnistymään ja siltä osin, kun ne ovat jo käynnissä, saada ne onnistumaan, jotta Zaireen saataisiin rauhanomainen vallanvaihto. Toiseksi tähän tulee liittyä samanaikaisesti kansainvälisten järjestöjen oikeus tehdä työtä alueilla, joissa on siihen tarvetta. Kun aselepo on saavutettu ja kun on periaatteessa saatu aikaan poliittinen sopimus siirtymäkaudesta, joka tiettävästi hyväksytään Zairessa, on kaikkien ponnistelujen kohdistuttava edes jonkinlaisen vakauden aikaansaamiseen siinä jättiläismäisessä maassa, jossa niin monilla ihmisillä on nyt huonot oltavat. Tämän pitäisi tapahtua kaikkien taiteen sääntöjen mukaisesti: väliaikaisen hallituksen nimittäminen, joka valmistelee vaaleja, sellaisten vaalien pitäminen, jotka antavat uskottavan tuloksen, ja sitten vaalien jälkeen sellaisen hallituksen muodostaminen, jolla on laillinen valta, sellainen laillinen valta, joka tekee siitä kaiken lännestä annettavan tuen arvoisen, tuen, jota annetaan vakauden, vapauden ja rauhan aikaansaamiseksi tässä kovia kokeneessa maassa.
Neuvosto on ilman muuta valmis toimimaan näiden suuntaviivojen mukaisesti. Haluaisin tästä lähtökohdasta käsin vielä kerran ilmaista ihailuni siitä, mitä komissio ja etenkin Bonino ovat tehneet against all political odds saadakseen asian parhain päin ja hänen päättäväisyydestään, jota me kaikki hänessä ihailemme, tehdä se, mikä vielä on tekemättä. Olemmeko viisastuneet tästä murhenäytelmästä? Me tunnemme ne poliittiset rajoitukset, joiden puitteissa jäsenvaltiot voivat määrätä asioiden kulkua Keski-Afrikassa. Me tunnemme ne sisäpoliittiset rajoitukset, joita on tällaisten tapausten sotilaallisen vaikuttamisen osalta, ja me tunnemme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan asettamat rajoitukset vaikuttaa sen sisältämiä puutteellisia välineitä käyttäen, mutta siitä keskustellaan nyt HVK: ssa, jotta voitaisiin suhtautua ennalta ehkäisevästi ja parantavasti tällaisiin murhenäytelmiin.

Bonino
Herra puhemies, arvoisat naiset ja herrat, yritän puhua lyhyesti. Haluan kiittää teitä tuestanne. Toimiessani humanitaarisesta avusta vastaavana komission jäsenenä olen mielestäni vain tehnyt velvollisuuteni. Olette pyytäneet minua tekemään parhaani varmistaakseni ihmisoikeusyleissopimusten kunnioittamisen. Niissä määrätään aivan oikein, että uhrien luokse on päästävä vapaasti.
Puhuessani neuvostossa voin sanoa esitetyn kysymyksen yhteydessä - omastani ja komission puolesta - ettemme millään tavalla pyri siirtomaavaltaan tai sotilaalliseen miehitykseen tai muuhun vastaavaan tällä alueella, mutta meillä on todellinen ongelma. On esitetty näkemyksiä, joiden mukaan tuki, toisin sanoen sotilaallinen väliintulo, ei ollut ehkä tehokkainta mahdollista, että siihen on liittynyt poliittisia uhkia - palaan tähän asiaan koska olen samaa mieltä teidän kanssanne - ja että siten olisi parempi pyrkiä ratkaisemaan ongelmat tarjoamalla humanitaarista apua.
Ongelmana on se, että tietystä hetkestä lähtien humanitaarisen avun tarjoaminen kiellettiin, eli meiltä estettiin pääsy apua tarvitsevien luokse. Tässä yhteydessä loukattiin räikeästi humanitaarisia yleissopimuksia, eikä meillä, avun antajilla, ollut todellisuudessa muita mahdollisuuksia, koska väkisin emme pystyneet alueelle tunkeutumaan. Juuri näin tapahtui. Hädässä olevia ihmisiä ei ole voitu auttaa. Henkilökunta on kuitenkin pidetty edelleen paikan päällä. Kostotoimien vuoksi meidän oli myös oltava useita viikkoja aivan hiljaa. Siten voitte havaita, missä vaikeassa tilanteessa olemme olleet. Olemme olleet paikalla ilman tehokkaita keinoja saavuttaa päämäärämme, mutta meidän oli miltei pakko vaieta koston pelossa. Kansainvälinen yhteisö lausui kuitenkin 6. toukokuuta ajatuksensa julki. Kuukausia ja viikkoja kestäneiden neuvottelujen, varovaisuuden ja tilanteen rauhoittamiseen tähdänneiden pyrkimysten jälkeen olimme kaikki sitä mieltä, että enää emme voineet säädyllisyyden nimissä vaieta.
Haluaisin myös korostaa pohtivani usein, suunnitellessamme mahdollisesti sotilaallista väliintuloa jossain päin maailmaa, hyväksyisikö julkinen mielipide, hyväksyisivätkö Euroopan kansalaiset sotilaallisiin toimenpiteisiin liittyvän ihmishenkien menetyksen. Usein tällaisia hankkeita voi olla helppo suunnitella, mutta vaikea toteuttaa.
Tässä yhteydessä on kuitenkin myönnettävä, että jos kyse on ihmishenkien menetyksestä sotilaallisen väliintulon yhteydessä ja kansalaisten mielipiteestä, yhä enemmän surmataan yhtä lailla avustajia. Vaikuttaisi kuitenkin siltä, että ongelmana ei ole avustajien surmaaminen, olivatpa he Lääkärit ilman rajoja-järjestön jäseniä, Punaisen ristin työntekijöitä tai ihmisoikeustarkkailijoita. Tilanne on hieman nurinkurinen, koska kun kyse on erikoisjoukkoihin kuuluvien ihmisten tai ammattisotilaiden surmaamisesta - sotilaiden, joiden oletetaan olevan läsnä vaikeissa tai vaarallisissa tilanteissa, vaikka näin ei ole ymmärrettävistä syistä nyt tapahtunut - kansainvälinen yhteisö on reagoinut, mutta jos paikan päällä olevia avustajia murhataan, kansainvälinen yhteisö ei todellakaan reagoi riittävän voimakkaasti.
On vallalla yleinen rankaisemattomuuden mieliala, ja suoraan sanoen olemme todella palaamassa barbaarien aikaan. En todellakaan usko, että humanitaarisen avun pyhittäminen olisi hyväksytty humanitaaristen yleissopimusten ja sopimusten perusteella. Sanonnan mukaan "Punaista ristiä ei ammuta" . Kuitenkin voitaisiin sanoa, että tällä kyseisellä alueella "Punaista ristiä tosiasiassa ammutaan" ilman, että se herättäisi riittävästi huomiota ja rohkaisisi meitä jäämään paikalle. Näin ollen meidän olisi ainakin arvostettava humanitaarisen avun antajia, heidän sitoumustaan ja päättäväisyyttään.

Puhemies
Paljon kiitoksia, Bonino.
Pyydän puhujakorokkeella olevia henkilöitä pitäytymään julkisesta mainostuksesta. Työjärjestyksemme kieltää sen ankarasti. Olisin hyvin pahoillani siitä, että joutuisin poistamaan tällaiset henkilöt puhujakorokkeelta ja istuntosalista. Pyydän teitä näin ollen vaikenemaan työjärjestyksemme velvoitteiden mukaisesti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.
Ehdotan, että siirrymme enemmittä viivytyksittä neuvoston kyselytuntiin. Kuten arvoisat läsnäolijat ovat voineet todeta, neuvoston kyselytunnille varattua aikataulua on muutettu neuvoston ja komission tärkeän, Zairea koskevan julkilausuman vuoksi.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B4-0165/97). Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä.
Kysymys nro 1 Juan Izquierdo Collado (H-0293/97):
Aihe: Koheesiorahasto
Mikä on neuvoston kanta koheesiorahaston toiminnan jatkamiseen vuoden 1999 jälkeen?

Patijn
Arvoisa puhemies, ennen kuin vastaan edustaja Izquierdo Colladon kysymykseen, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Koska emme ole pysyneet aikataulussa, kohtaan vakavia ongelmia oman aikatauluni suhteen. Lentokoneeni lähtee kello 9 ja sitä ennen olin aikonut pitää Euroopan parlamentin valtuuskunnan kanssa tärkeän kokouksen, joka liittyy hallitusten väliseen konferenssiin. Haluaisin pyytää teiltä, mutta tyydyn täysin päätökseenne, että kyselytunti rajoitettaisiin yhteen tuntiin ja vastaisin muihin kysymyksiin kirjallisesti.

Puhemies
Patijn, te asetatte minut vaikeaan tilanteeseen, koska on todella niin, kuten sanoin aikaisemmassa puheenvuorossani, että tänään aikataulua on muutettu kaikille välttämättömästä syystä. Minun on puhemiehenä noudatettava annettuja aikoja, mutta en voi kuitenkaan pakottaa neuvoston edustajaa tekemään enempää kuin mihin hän pystyy.
Aloitamme näin ollen kyselytunnin, ja siinä vaiheessa, kun katsotte aikanne päättyneen, päätän kyselytunnin.

Patijn
Arvoisa puhemies, te käännätte nyt todistustaakan. Te määräätte täällä työjärjestyksestä. Selitin teille, että minulla on aikatauluun liittyvä ongelma. Esitin pyynnön lyhentää kyselytuntia, mutta te sanoitte: jatkakaa niin kauan kuin haluatte ja poistukaa, kun olette valmis. Ei, minä haluan saavuttaa yhteisymmärryksen kanssanne työjärjestyksestä. Ehdotan, että vastaan kysymyksiin kello 19.20 asti, ja jos hyväksytte tämän, haluan kuulla sen.

Puhemies
Asia on selvä. Kun kello on 19.20, lopetan neuvoston kyselytunnin ja toivon todella, että antamanne haastattelut sujuvat menestyksekkäästi Euroopan unionin kannalta.
Teillä on puheenvuoro, jossa voitte vastata Izquierdo Colladolle.

Patijn
Vastatessani Izquierdo Colladon kysymykseen koheesiorahaston tilanteesta vuodesta 1999 lähtien minun on kiinnitettävä teidän huomionne siihen, että koheesiorahastoa ja sen tehtäviä koskevat säädökset löytyvät perustamissopimuksesta, nimittäin 130 d artiklasta, toisesta kappaleesta. Rahaston perustamista käsittelevän asetuksen 16 artiklassa määrätään, että neuvoston on tarkistettava edellä mainittu asetus komission pyynnöstä ennen vuoden 1999 loppua. Koska komissio ei ole vielä tehnyt esitystä asiasta, neuvosto on sitä mieltä, ettei se voi tällä hetkellä ottaa kantaa koheesiorahaston tulevaisuuteen. Asian täydentämiseksi voin ilmoittaa, ettei neuvostossa ole käsitelty asiaa kokonaisuutena toistaiseksi.
Voin kuitenkin muistuttaa arvoisaa edustajaa siitä, että komissio järjesti viime huhtikuun lopulla konferenssin Euroopan unionin taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta, jonka nimi oli Foorumi yhteenkuuluvuudesta. Tässä epävirallisessa konferenssissa käsiteltiin unionin rakennepolitiikkaa yleisessä mielessä ja meidän pitää todellakin odottaa niitä johtopäätöksiä, joita komissio on tehnyt konferenssin pohjalta.
Sen lisäksi muistutan lopuksi siitä, että Madridin Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota tekemään mahdollisimman nopeasti perusteellisen analyysin Euroopan unionin rahoitusjärjestelmästä, jotta voitaisiin antaa välittömästi HVK: n päättymisen jälkeen tiedonanto Euroopan unionin tulevaisuuden rahallisista puitteista 31. joulukuuta 1999 lähtien ja mahdollisen laajentamisen huomioon ottaen.
Koska komission tiedonantoa ei ole vielä saatavilla, en katso neuvoston edustajana sopivaksi kiirehtiä asioiden edelle.

Izquierdo Collado
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en viitannut kysymykselläni siihen, on neuvosto tehnyt jonkun päätöksen, vaan halusin pikemminkin saada tietää kantanne niin tärkeästä asiasta kuin koheesiorahasto.
Kun otamme huomioon koheesiorahaston merkityksen tietyille unionin alueille ja maille, niin eikö neuvosto ole sitä mieltä, että koheesiorahaston toiminnan jatkaminen olisi sisällytettävä vuoden 1999 jälkeisiin rahoitusnäkymiin ilman, että odotetaan komission ehdotuksia?

Patijn
Arvoisa edustaja viittasi mielestäni oikeutetusti koheesiorahaston poliittiseen ja taloudelliseen merkitykseen. On kuitenkin mahdotonta sanoa mitään siitä erillään muista haasteista, joita Euroopan unioni kohtaa talouspolitiikan ja siihen tarvittavan rahallisen tuen alueilla. On siis kysymys siitä, kuinka Euroopan unioni tulevina vuosina, etenkin ensi vuosisadalla, sulattaa laajennuksen, ottaen huomioon sen, että Euroopan yhteisön jäsenvaltioehdokkaat ovat keskimääräisen hyvinvoinnin tason ja fyysisen ja teknologisen infrastruktuurin suhteen paljon keskimääräistä eurooppalaista tasoa alempana.
Näissä laajemmissa puitteissa meidän on myös vastattava seuraaviin kysymyksiin: mikä on yhteisön maatalouspolitiikan uudelleen järjestämisen tulevaisuus ja mitä se tulee maksamaan, mikäli haluamme sulauttaa Itä-Euroopan maatalousalan siihen? Siksi Madridin Eurooppa-neuvosto on mielestäni oikeutetusti pyytänyt komissiota hahmottelemaan ennen laajennuspäätöstä niiden ongelmien ja vaihtoehtojen puitteet, joita tulemme kohtaamaan laajennuksen yhteydessä, jotta mikäli päätetään laajennuksesta, jäsenvaltioilla ja kansallisilla parlamenteilla on käsitys siitä, kuinka nämä laajemmat puitteet tulevat kehittymään ensi vuosisadan ensimmäisenä viitenä, kuutena vuotena. Odotamme nyt tätä komission analyysia. Siksi on välttämätöntä, että HVK saadaan mahdollisimman nopeasti päätökseen. Mikäli se onnistuu kesäkuussa pidettävän Amsterdamin huippukokouksen aikana, odotan, että komissio tulee tekemään tulevaisuuden rahallisia puitteita käsittelevän analyysinsa nopeasti ja siitä seuraa myös mahdollisuuksia koheesiorahaston tulevaisuuden suhteen.

Puhemies
Kysymys nro 2 Felipe Camisón Asensio (H-0298/97):
Aihe: Raskaiden ajoneuvojen sunnuntailiikkumiskielto maanteillä tietyillä EU: n läpikulkualueilla
Mitä mieltä neuvosto on joidenkin EU: n kansallisten hallitusten päätöksestä kieltää tavarankuljetusliikenne läpikulkualueillaan sunnuntaisin?

Patijn
Arvoisan edustaja Camisón Asension kysymys koskee raskaiden ajoneuvojen liikkumiskieltoa sunnuntaisin tietyillä läpikulkualueilla. Tässä yhteydessä on tärkeää tuoda esille, että valtuudet asettaa mahdollisia rajoituksia raskaiden ajoneuvojen sunnuntailiikenteelle jossakin jäsenvaltiossa kuuluvat periaatteessa kyseiselle jäsenvaltiolle, mikäli se kunnioittaa yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita ja etenkin tasavertaisuuden ja syrjinnän vastaisuuden periaatteita. Muistutettakoon siitä, että EY: n sopimuksen 155 artiklan nojalla komission tehtävänä on valvoa sitä, että sopimuksen säännöksiä ja sopimuksen nojalla tehtyjä säännöksiä sovelletaan ja noudatetaan. Kyseisessä tapauksessa komissio seuraa tapahtumia paikan päällä päivästä päivään ja sen tehtävänä on todeta mahdolliset häiriöt ja korjata ne. Voin neuvoa arvoisaa edustajaa kääntymään komission puoleen erityisten kysymysten kohdalla.
Haluaisin muuten painottaa, että hänen tarkoittamansa jäsenvaltio, tässä tapauksessa Ranska, ei ole ainoa maa, jossa on asetettu rajoituksia raskaiden ajoneuvojen sunnuntailiikenteelle. Itävallassa, Saksassa, Italiassa ja Portugalissa on vastaavia rajoituksia. Lisäksi eräs arvoisan parlamentin jäsenen kotimaan alue, nimittäin Baskimaa, on laatinut hiljattain säännökset, joiden tarkoituksena on raskaan liikenteen rajoittaminen sunnuntaisin ja juhlapäivinä.

Camisón Asensio
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvostan sitä, että olette yleisesti ottaen samoilla linjoilla meidän kanssamme, jotka olemme huolestuneita asiasta. Kyseessä on joka tapauksessa keskeinen aihealue, ja haluaisimme tietää komission mielipiteen ohella neuvoston kannan, sillä jos joissakin unionin jäsenmaissa ja jollakin alueella säädetty raskaiden ajoneuvojen sunnuntailiikkumiskielto maanteillä tietyillä EU: n läpikulkualueilla jätetään voimaa, sillä voi olla haitalliset seuraukset. Näin on muun muassa Ranskassa, joka voi tällä kiellolla vahingoittaa joitakin maita. Täsmällisemmin sanottuna se voi vahingoittaa Espanjan tavarankuljetusliikennettä.
Asiassa on kyse myös siitä, että tällainen toimenpide rajoittaa palveluiden ja tavaroiden vapaata liikkuvuutta unionin alueelta toiselle, olivat ne sitten mitä alueita tahansa, ja se saattaa olla vastoin Rooman sopimusta.
Voitaisiinko asia neuvoston puheenjohtajan mielestä ratkaista siten, että luotaisiin tieliikennekäytäviä, joita pitkin kuljetukset voitaisiin jossakin maassa sattuvan kiistan aikana hätätilassa hoitaa, jotta ajoneuvot eivät joutuisi kärsimään jonkun muun kuin niiden oman maan kiistoista?
Jotain on joka tapauksessa tehtävä, ja neuvoston on pohdittava asiaa.

Patijn
Arvoisa edustaja Camisón Asensio pyytää mielestäni oikeutetusti huomion kiinnittämistä tällaisiin ilmiöihin, mutta toistan - ja tämä määräytyy yhteisön poliittisista ja oikeudellisista perusteista - että jäsenvaltioilla on vapaus, ja sanon neuvoston puolesta, että niillä on oltavakin vapaus suorittaa tietyillä alueilla, siis myös raskaan liikenteen suhteen, toimenpiteitä, joiden ne katsovat olevan yleisen järjestyksen ja kansalaisten etujen mukaisia. Olen jo sanonut, että yhteisön oikeus asettaa tässä todellakin tiukat reunaehdot. Siksi on vallittava tasapaino näillä toimenpiteillä yleiseen järjestykseen olevan vaikutuksen ja niillä mahdollisesti vapaaseen liikkuvuuteen tai koko talouteen olevan kielteisen vaikutuksen välillä. Se, mikä myös on hyvin tärkeää, on se, että näistä toimenpiteistä ei aiheudu toisten jäsenvaltioiden etujen tai niiden kansalaisten syrjintää. Meidän on etsittävä tasapainoa löytääksemme hyvän perustan tälle asialle. On erittäin tärkeää taata henkilöiden ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteet sekä myös kuljetuksen vapaus yhteisön sisällä, myös poliittisen hyväksymisen termein. Toistan, että komission on valvottava sopimusten valvojana etenkin tasapainon ja tasapuolisuuden ja syrjinnän vastaisuuden periaatteita. Mikäli näitä rajoja noudatetaan, uskon, että on hyvin vaikeaa puuttua syvälle jäsenmaiden sisäiseen järjestykseen Euroopan unionin poliittisen ja perustuslaillisen järjestelmän puitteissa.

Puhemies
Kysymys nro 3 Sören Wibe (H-0305/97):
Aihe: Volvon Uumajan tehdasta koskeva salainen konsulttiselvitys
Ruotsin lehdistössä julkaistujen tietojen mukaan komissio aikoo kieltää Ruotsin antaman kuljetustuen Volvon Uumajan tehtaalle. Jos tämä toteutuu, on koko tehtaan olemassaolo, ja sen myötä tuhatkunta työpaikkaa kyseisellä alueella, uhattuna.
Komission näkemys perustuu mm. konsulttiselvitykseen. Kyseisen selvityksen sisältö pidetään kuitenkin salassa jopa Ruotsin hallituksen edustajilta.
Eikö neuvoston mielestä ole kohtuutonta, että konsulttiselvitys, joka voi ratkaista asian käsittelyn, salataan julkisuudelta ja vieläpä Ruotsin hallitukselta?
Voiko komissio, joka on unionin korkein päättävä elin, pakottaa komission julkistamaan selvityksen ainakin Ruotsin hallitukselle?

Patijn
Vastauksessani Wiben kysymykseen salaisesta selvityksestä, joka koskee Volvon tehdasta Uumajassa, sanon painokkaasti, että neuvosto ei ole tietoinen eikä ole koskaan keskustellut tästä ongelmasta, jota arvoisan parlamentin jäsenen kysymys koskee. Neuvosto haluaa kuitenkin kiinnittää Wiben huomion siihen, että kilpailusäännöt yleensä ja erityisesti valtion tuki kuuluvat niihin erityisalueisiin, joiden suhteen sopimus antaa toimivallan komissiolle. Huomautettakoon, että EY: n sopimuksen 93 artiklan 2 kohdan nojalla neuvosto voi jäsenvaltion pyynnöstä erityisissä olosuhteissa päättää, että jonkin jäsenvaltion tukitoimenpiteen voidaan katsoa olevan yhdistettävissä yhtenäismarkkinoihin. Nykyisessä tilanteessa - tulkoon tämä selväksi - neuvosto ei voi ottaa kantaa asiassa eikä edellistäkin suuremmalla syyllä velvoittaa komissiota julkistamaan kyseistä selvitystä, vaikka se tulisikin vain Ruotsin hallituksen tiedoksi. Mielestäni olisi järkevää, että arvoisa edustaja lähestyisi komissiota saadakseen lisätietoja.

Wibe
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Eilen esitin saman kysymyksen komissiolle, joka tuolloin piti kiinni kieltäytymisestään tämän raportin julkistamisesta. Mielestäni se on merkillistä ottaen huomioon, että asia koskee niin monen ihmisen työpaikkaa. On myös merkillistä, että se pidetään salassa myös Ruotsin hallitukselta.
Haluan painottaa sitä, että kysymykseni aiheena ei ole, onko tämä tehdas oikeutettu tukeen vai ei. Kysymykseni on hyvin konkreettinen ja koostuu kahdesta osasta. Ensinnäkin: pitääkö neuvosteon puheenjohtaja kohtuullisena, että ratkaisevan tärkeää raporttia tällä tavoin pidetään salassa eri maiden hallituksilta, tässä tapauksessa Ruotsin hallitukselta?
Ellei neuvosto voi pakottaa komissiota julkistamaan tätä raporttia, haluan muotoilla jälkimmäisen osan kysymyksestäni seuraavasti: Tuletteko kehottamaan komissiota avoimuuden ja läpinäkyvyyden nimissä julkistamaan tämän raportin Ruotsin hallitukselle? Se on vähintä, mitä tässä tapauksessa voi pyytää.

Patijn
Tässä on kysymys melko periaatteellisesta asiasta, nimittäin siitä, kuinka Euroopan yhteisön toimielimen pitää suhtautua tietoon. Minun on muuten sanottava teille, Wibe, että en tiedä, onko komissiolla hallussaan kyseistä selvitystä, mutta meillä on silti periaatteellinen kysymys siitä, että mikäli komissiolla on luottamuksellista kilpailuun liittyvää tietoa yrityksestä, voidaanko se pakottaa antamaan luottamuksellinen tieto julkisuuteen muista syistä, esimerkiksi poliittisista syistä tai esimerkiksi jäsenvaltiossa käytävän sisäisen poliittisen keskustelun takia. Olen sitä mieltä, että jos ryhdymme noudattamaan sellaista käytäntöä, tulemme tilanteeseen, jossa komissio harjoittaessaan tehtäväänsä kilpailusäädösten valvojana joutuu erittäin hankalaan asemaan, kun kyseessä on yrityksiltä saatava luotettava tieto. Uskon, että yrityksiä koskevan luottamuksellisen tiedon suhteen - ymmärsin, että tässä on kysymys konsulttitoimiston Volvolle laatimasta selvityksestä, siis täysin yksityisessä ilmapiirissä - ei ole järkevää vaatia sellaisen selvityksen julkaisemista, joka komissiolla on hallussaan sen kilpailusäädöksiä koskevien toimivaltuuksien nojalla. Mielestäni kilpailuoikeuden käsiteltävyys ja toteutettavuus muodostuvat tällä tavalla ongelmallisiksi.

Sjöstedt
Haluan Wiben tavoin kiittää neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Voin kertoa, että komissio eilen vahvisti raportin olemassaolon. Syyksi kieltäytyä julkaisemasta raporttia sanottiin, että se voi sisältää liikesalaisuuksia. Sen jälkeen on kyseinen yritys, Volvo, tänään Ruotsin tiedotusvälineissä ilmoittanut, että raportin saa kernaasti luovuttaa Ruotsin hallitukselle. Yritys kehottaa EU: a luovuttamaan raportin. Komission luovuttamiselle esittämää estettä ei siis enää ole. Uskoakseni olisi sangen hyvä, jos neuvosto kehottaa komissiota mahdollisimman suureen avoimuuteen tässä asiassa. On tärkeää, että avoimuus ei ole vain teoriaa, vaan myös jotakin käytäntöön sovellettavaa.
Monet pohjoisruotsalaiset kokevat tämän erittäin ylimielisenä, ts. aluetuen epäämisen syytä kertomatta. Mielestäni on kohtuullista, että komissio ilmoittaa syyn. Siksi haluaisin vedota teihin, että kehottaisitte komissiota suurimpaan mahdolliseen avoimuuteen.

Patijn
Ette tule löytämään tässä neuvoston puheenjohtajassa lainkaan pidättyvyyttä avoimuuden suhteen. Toistan, tässä on kuitenkin kysymys kilpailusääntöjen soveltamisesta Euroopan unionissa ja komissiolla on tietyt hyvin järjestetyt toimivaltuudet pyytää yrityksiltä luottamuksellista tietoa ottaen sen luottamuksellisen tiedon ja siihen liittyvät edut suojelukseensa. Uskon, että komissio on tässä asiassa sidottu omiin sääntöihinsä, jotka se itse on laatinut yhdessä neuvoston kanssa. Toistan, että mielestäni olisi ymmärtämätöntä, mikäli me julkistaisimme komission hallussa olevan luottamuksellisen yritystiedon muuten kuin tällaista tietoa koskevien julkaisusääntöjen mukaisesti. Uskon, että tällä tavoin vaikeutettaisiin vakavasti komission asemaa kilpailuoikeuden alalla.

Stenmarck
Ruotsi kuuluu niihin EU: n maihin, joiden kuljetusetäisyydet ovat kaikkein pisimmät. Meillä on tapana todeta, että kärsimme 700-1000 kilometrin kuljetushaitasta. Siksi meillä on ollut jo vuosikausia kuljetustukijärjestelmä tasoittamassa maan sisäistä kilpailua, mitä on syytä painottaa. Se on kuljetustukea, jonka EU todellakin hyväksyi Ruotsin liittyessä jäseneksi mutta jonka komissio on ottanut uuteen tarkasteluun. Nyt kun EU haluaa muuttaa tätä järjestelmää, viitataan salaiseksi leimattuun raporttiin. Olen valmis sanomaan mielipiteenäni, että kun edes kyseessä olevan jäsenmaan oma hallitus ei välittömästi saa raporttia, kuvastaa tämä salakähmäisyys yhtä EU: n ehdottomasti kaikkein huonoimmista puolista.
Siksi haluan vedota neuvoston edustajaan, että tämä tekisi välttämättömän aloitteen tämän raportin julkistamiseksi ja osaltaan kaikkien niiden ihmisten rauhoittamiseksi, jotka jo nyt ovat erittäin pahoin kärsineet alueella, jolla jo nyt on hyvin, hyvin korkea työttömyys.

Patijn
Voin ainoastaan toistaa sen, mitä sanoin kahdessa ensimmäisessä vastauksessani. Neuvosto, siis neuvoston puheenjohtaja, kannattaa periaatteessa suurinta mahdollista avoimuutta. Hallitusten välisessä konferenssissa monet jäsenvaltiot ovat asettaneet koko kysymyksen avoimuuden periaatteen paremmasta noudattamisesta etusijalle ja puheenjohtajavaltio haluaa edistää tätä. Toistan vielä kerran, kuitenkin jopa suurimman mahdollisen avoimuuden ollessa kyseessä yritykset, jotka antavat vapaaehtoisesti tai pakotettuina luotettavaa yritystietoa Euroopan unionin toimielimille, nauttivat tiettyyn rajaan saakka suojelua, mitä tulee luottamuksellisen tiedon julkaisemiseen tai julkaisematta jättämiseen. En tiedä, voidaanko näitä sääntöjä soveltaa tässä tapauksessa, mutta vielä kerran, ymmärsin, että olette keskustellut asiasta eilen komission kanssa. Komissio on sanonut, miksi se ei tällä hetkellä halua julkistaa selvitystä, enkä katso neuvoston tehtäväksi sen omaavien puutteellisten oikeudellisten mahdollisuuksien puitteissa pakottaa komissiota johonkin, mistä kieltäytymisellä sillä on hyvä syy.

Puhemies
Kysymys nro 4 María Izquierdo Rojo (H-0306/97):
Aihe: Ammatillinen koulutus ja Euro-Välimeri-politiikka
Ensimmäisessä Euro-Välimeri-konferenssissa annetussa Barcelonan julistuksessa sovittiin inhimillisten voimavarojen kehittämistoimenpiteiden osalta pitää yllä säännöllistä keskustelua koulutuspolitiikasta. Keskustelussa keskityttiin alunperin ammatilliseen koulutukseen ja erityistä huomiota kiinnitettiin Torinossa sijaitsevaan Euroopan koulutussäätiöön.
Tähän mennessä neuvosto on ohjannut Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämissäätiön toimintaa Keski- ja Itä-Euroopan maiden osalta, mutta ei Välimeren assosioitujen maiden osalta.
Ottaen huomioon Välimeren alueen tarpeet sekä näiden ammatillista koulutusta koskevien politiikkojen ratkaisevan merkityksen, niin milloin ja miten neuvosto aikoo ohjata näitä ammatillisen koulutuksen ohjelmasuunnittelua koskevia toimia MEDA-maihin?

Patijn
Vastauksessani Izquierdo Rojon kysymyksiin ammatillisesta koulutuksesta Euroopan Välimeren politiikkaan liittyen haluan muistuttaa siitä, että neuvosto oli yksi niistä osapuolista, jotka hyväksyivät marraskuussa 1995 Barcelonan julistuksen ja ohjelman ja että se siksi tukee täysin Euro-Välimerikumppanuuden puitteissa asetettuja tavoitteita koulutuspolitiikasta käytävän säännöllisen vuoropuhelun suhteen, ammatillinen koulutus mukaan lukien. Tämä on toistettu toisen Euro-Välimeri-konferenssin yhteydessä Maltalla 15. ja 16. huhtikuuta.
Neuvosto on myös hyväksyessään MEDA-ohjelmia koskevat suositukset 6. joulukuuta 1996 suostunut siihen, että unionin avun Välimeren assosioituneille maille tulee suuntautua etenkin inhimillisen potentiaalin kehittämiseen parantamalla ammatillisen ja johtajatason koulutuksen hallintoa, tavoitteellisuutta ja laatua.
Joitakin toimenpiteitä on jo toteutettu. Monenvälisellä tasolla pidettiin kolmen osapuolen välisen konferenssin aikana 24. ja 25. toukokuuta 1996 Cataniassa kokous sosiaalialalla toisiinsa liittyvien aiheiden koko asteikosta, ammatillinen koulutus mukaan lukien. Lisäksi MEDA-rahastosta annetaan rahallista apua ammatillisen koulutuksen laadun parantamiseksi sekä alueellisella että kahdenvälisellä tasolla.
Mikäli arvoisa edustaja haluaa yksityiskohtaisempaa tietoa joistakin toimista, kehotan häntä kääntymään komission puoleen, joka on tämän ohjelman toteuttaja.

Izquierdo Rojo
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te vastasitte kysymykseen kuten joku byrokraatti, tyyliin " bla bla bla" , joka ei merkitse mitään. Se ei ole vastaus minun konkreettiseen kysymykseeni eli siihen, että miten ja koska asetus hyväksytään. KIE-maiden kanssa on sovittu asiasta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tsekkiläinen, romanialainen tai unkarilainen nuori voi saada ammatillista koulutusta ja tukea näiden ohjelmien avulla. Maghreb-maista peräisin oleva nuori ei voi saada. Harjoitamme on näiden Välimeren eteläpuolisten maiden kanssa assosiaatiopolitiikkaa, joka perustuu tasapainoon, joka perustuu vapaakauppaan ja joka perustuu yhteiseen työhön. Miten voimme jatkaa työtä niiden kanssa nykyisessä suunnattoman epätasapainoisessa tilanteessa, joka vallitsee ammatillisen pätevöitymisen alalla? Miten on mahdollista, että me eurooppalaiset teemme tällaista - avaamme markkinat ja suljemme ovet ihmisen ammatillisesta koulutukselta?
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ette vastannut kysymykseeni. Kyseessä on vakava vastuu. Syrjimme Välimeren eteläpuolisia maita, jotka kuuluvat kaikkein köyhimpiin maihin.

Patijn
Hyvin lyhyesti. Edustaja Izquierdo Rojo esitti kysymyksensä väärälle taholle, koska kyse ei ole neuvoston säädöksistä, vaan komission toteuttamissäännöistä ohjelman suhteen, jota toteutetaan komission vastuulla. Päätän asiasta käytävän keskustelun tähän.

Puhemies
Izquierdo, teillä on oikeus esittää ainoastaan yksi lisäkysymys, minkä olette jo tehnyt.

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, haluaisin vain sanoa, että neuvosto on tähän asti säännellyt Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämissäätiön toimintaa KIE-maiden osalta, mutta neuvoston tehtävänä on säännellä säätiön toimintaa myös Välimeren maiden osalta.

Puhemies
Kysymyksiin 5, 6, 7 ja 8 vastataan yhteisesti, koska ne liittyvät samaan aiheeseen.
Kysymys nro 5 Arthur Newens (H-0308/97):
Aihe: Kuuba ja Helmsin-Burtonin laki
Voisiko neuvosto arvioida Helmsin-Burtonin lain tähänastisia vaikutuksia Euroopan unionin ja Kuuban väliseen kauppaan ja kertoa mitä on suunniteltu tehtävän, jotta lain täydellinen toimeenpano ei voisi aiheuttaa lisää vahinkoa? Kysymys nro 6 Rinaldo Bontempi (H-0310/97):
Aihe: Kuuba ja Helmsin-Burtonin laki
Voisiko neuvosto antaa julkilausuman siitä, miten Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunnassa parhaillaan käsiteltävää nk. Helmsin-Burtonin lakia koskevan Euroopan unionin ja USA: n hallituksen välisen kiistan ratkaisemisessa on edistytty?Kysymys nro 7 David Morris (H-0315/97):
Aihe: Kuuba ja Helmsin-Burtonin laki
Voisiko neuvosto antaa julkilausuman Kuubassa viime aikoina tapahtuneesta kehityksestä? Julkilausumaan pyydetään sisällyttämään kommentti uutisista, joiden mukaan TV-yhtiö CNN on saanut Kuuban ja USA: n viranomaisilta luvan perustaa toimiston Kuubaan. Lisäksi pyydetään kommenttia siitä, miten em. liittyy Helmsin-Burtonin lakiin, jolla pyritään tiukentamaan USA: n Kuubaan kohdistamaa kauppasaartoa.Kysymys nro 8 Manuel Medina Ortega (H-0345/97):
Aihe: Yhdysvaltojen Helmsin-Burtonin laki
Katsooko neuvosto, että Kuubaan investointeja tehneet tai niitä harkitsevat eurooppalaiset yrittäjät ovat riittävän suojattuja sen jälkeen, kun komissio äskettäin teki päätöksen olla jatkamatta Yhdysvaltojen vastaisia toimia Maailman kauppajärjestössä Helmsin-Burtonin lain osalta?
Patijn
Haluan vastata yhdistetysti arvoisien edustajien Newens, Bontempi, Morris ja Medina Ortega kysymyksiin, koska ne kaikki liittyvät Helms-Burtonin lakiin ja Kuubaan. Tiiviiden amerikkalaisten viranomaisten ja komission välillä käytyjen kahdenvälisten neuvottelujen jälkeen saavutettiin 11. huhtikuuta 1997 sopimus Helms-Burtonin laista ja myös jossakin määrin siihen liittyvästä D'Amaton laista. Sopimus liittyy tiettyihin menettelytapasääntöihin puolin ja toisin. Tarkoituksenaan estää Helms-Burtonin lain aiheuttaman konfliktin laajeneminen neuvosto on keskustellut asiasta 18. huhtikuuta ja on tullut seuraaviin johtopäätöksiin. Lainaan: ottaen huomioon komission ja Yhdysvaltain välillä saavutetun sopimuksen ja sen sitoumuksen, johon Yhdysvallat on suostunut, neuvosto on sopinut, että Maailman kauppajärjestön sovittelulautakunnan käsittelyssä olevat HelmsBurtonin lakiin liittyvät menettelyt keskeytetään ja että mikäli ryhdytään toimenpiteisiin EU: n yrityksiä tai yksilöitä vastaan Libertad-lain tai Irania ja Libyaa koskevan pakotelain pohjalta tai ellei sopimuksessa mainittuja waverseja myönnetä, vaan ne peruutetaan, komissio tulee pyytämään Maailman kauppajärjestöltä sovittelumenettelyn uudelleen käynnistämistä tai uudelleen aloittamista, jonka jälkeen sovittelulautakunta tulee noudattamaan normaalia menettelytapaa. Lisäksi neuvosto pyytää komissiota pitämään sen ajan tasalla mahdollisten kehitysten suhteen. Neuvosto muistuttaa siitä, että Euroopan unioni, kuten myös Yhdysvallat asettaa tavoitteekseen demokraattisten periaatteiden, ihmisoikeuksien ja perustavanlaatuisten vapauksien edistämisen siellä missä ne joutuvat vaaraan ja sitoutuu, kuten Yhdysvallat, terrorismin vastustamiseen. Neuvosto ilmaisee vielä kerran voimakkaan vastustuksensa valtion rajojen ulkopuolelle ulottuvan lainsäädännön käyttämisessä välineenä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Sen mielestä sellainen lainsäädäntö ei ole oikeudellisesti eikä periaatteessa hyväksyttävää. Neuvosto muistuttaa tässä yhteydessä ennen kaikkea siitä syvästä huolestuneisuudesta, jonka se ilmaisi johtopäätöksissään 15. heinäkuuta 1996 Helms-Burtonin ja D'Amaton lakien valtion rajojen yli ulottuvista seurauksista, eikä mitään kohtaa Yhdysvaltain kanssa solmitussa sopimuksessa saa tulkita niin, että sen voitaisiin katsoa millään tavalla aiheuttavan muutosta tämän kysymyksen käsittelyyn, siten kuin se on kirjattu johtopäätöksiin. Neuvosto kannattaa sitä, että neuvotteluja sijoituksia koskevan monenkeskisen sopimuksen puitteissa, niin sanotun MAI: n puitteissa, jatketaan näitä neuvotteluja varten sovittujen menettelyjen mukaisesti ja kyseessä olevan mandaatin pohjalta. Tätä mandaattia voidaan muuttaa neuvostossa sovittavien käyttäytymissääntöjen pohjalta. Tähän päättyy johtopäätös, jonka neuvosto on tehnyt komission Yhdysvaltain hallinnon kanssa solmitusta sopimuksesta.
Mitä Newensin kysymykseen tulee, monet EU: n jäsenvaltioiden yritykset ovat kärsineet vahinkoa Helms-Burtonin lain johdosta. Ei ole kuitenkaan saatavilla lukuja kokonaisvahingosta, joka on aiheutunut EU: n ja Kuuban väliselle kaupalle. Silti neuvosto on painottanut toistuvasti, että tämä lainsäädäntö on sen mielestä ristiriidassa kansainvälisen oikeuden kanssa ja se on vahingoittanut Euroopan unionin oikeuksia ja etuja kaupan ja sijoitusten aloilla ja sillä on ollut huono vaikutus unionin ja Kuuban väliseen kauppaan.
Lopuksi mitä Morrisin suulliseen kysymykseen tulee, neuvosto on sitä mieltä, että se seikka, että televisioyhtiö CNN on saanut Kuuban ja Yhdysvaltain viranomaisilta luvan avata toimisto Kuubassa, on Yhdysvaltain ja Kuuban välinen asia, eikä sillä ole seurauksia Euroopan unionin ja näiden maiden välisille suhteille.

Newens
Haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Olen iloinen siitä, että hän ymmärtää, että eräitä Yhdysvalloissa kauppaa käyviä Euroopan valtioita arveluttaa jo niitä vastaan nostettavan kanteen mahdollisuus ja että on olemassa muita amerikkalaisia säädöksiä, joita on käytetty lainkuuliaisia Euroopan kansalaisia vastaan. Hyväksyykö hän näissä oloissa sen, että Euroopan unioni lieventää suhtautumistaan - Maailman kauppajärjestölle tehdyn valituksen peruuttaminen johtaa jossakin määrin tällaisen käsityksen syntyyn - ja itse asiassa vahingoittaa kauppaamme? Vahvistaako hän mainitusta syystä vakaan aikomuksemme paitsi pyytää WTO: n paneelin kutsumista uudelleen koolle ryhtyä lisäksi muihin tarpeellisiin toimenpiteisiin, joilla estetään Helms-Burtonin lain ekstraterritoriaalisten määräysten kaikenlainen käyttö kauppiaitamme vastaan?

Patijn
Voin luvata Newensille, että neuvosto tulee tekemään kaikkensa vastustaakseen kolmansien maiden lainsäädäntöä, jonka vaikutus ulottuu maan rajojen ulkopuolelle ja joka vahingoittaa EU: n yritysten ja yksityishenkilöiden etuja. Tässä erityistapauksessa oli kysymys erikoisesta poliittisesta dilemmasta, nimittäin siitä, että Yhdysvaltojen olisi sisäpoliittisista syistä ollut pakko WTO: n sovittelulautakuntamenettelyn seurauksena ottaa käyttöön niin sanottu National Security Exception , joka olisi johtanut siihen, että WTO: n olisi pitänyt keskeyttää menettely virallisesti. Tämä olisi itse asiassa merkinnyt sitä, että Helms-Burtonin konfliktissa ei olisi tehty päätöstä, ja myös sitä, että ne sisäpoliittiset olosuhteet, jotka olisivat pakottaneet Yhdysvaltain hallinnon vetoamaan National Security Expection -käsitteeseen, olisivat johtaneet siihen, että WTO: n sovittelulautakuntamenettely olisi kokenut Uruguayn kierrosten puitteissa valtavan uskottavuuden menetyksen tällaisten kaupan konfliktien ratkaisijana.
Kaiken huomioon ottaen komissio ja Yhdysvaltain hallinto ovat pyrkineet noudattamaan sopimuksessa linjaa, joka estää konfliktin turhan kärjistymisen, jolla olisi yllä mainitsemani vaikutus Maailman kauppajärjestöön. Toisaalta Yhdysvaltain hallinto lupautuu ponnistelemaan Helms-Burtonin ja D'Amaton lakien kielteisen vaikutuksen rajoittamiseksi Euroopan unionin kansalaisten etujen suhteen suorittamalla lainmuutoksia tai poistamalla waversit . Odotamme nyt tätä Yhdysvaltain hallinnon velvollisuuden täyttämistä ja mikäli komissio ja neuvosto saavat sen vaikutuksen, että Yhdysvaltain hallinto ei noudata sopimuksia, emme tule epäröimään asian viemistä WTO: n sovittelulautakuntaan.

Bontempi
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin esittää teille yhden kysymyksen: Eikö tämä sopimusta koskeva kysymys ole mielestänne melko arkaluontoinen, kun otetaan huomioon siihen liittyvät vaikeudet ja ristiriitaisuudet? Eikö mielestänne ole olemassa riski - kuten minä ajattelen -, että tällä sopimuksella saattaa olla samanlaiset vaikutukset kuin lailla? Tunnistan niiden välillä olevan eron, mutta me olemme saaneet tietoja siitä, että Kuuban yhteistyön alalla jo työskenteleviä yrityksiä ja kansalaisjärjestöjä on uhattu tämän sopimuksen tulkinnalla ja hallinnolla. Haluaisin kysyä teiltä, mitä ajattelette asiasta ja mitkä ovat teidän omat tietonne asiasta.

Patijn
Tämän sopimuksen tavoite, kuten komissio tietää, jonka neuvosto on hyväksynyt, olkoonkin äsken luettelemieni tiukkojen ehtojen alaisena, on saada Yhdysvaltain hallinto neuvottelemaan sen riippumattoman lakiasäätävän elimen, kongressin, kanssa, jotta lakia voitaisiin tulkita niin ja tarvittaessa muuttaa siten, että Yhdysvaltain alueen ulkopuolelle ulottuvat vaikutukset, jotka ovat kielteisiä Euroopan taloudelle, myös vahvistetuille taloudellisille eduille, poistettaisiin. Mikäli tulisi ilmi, että Yhdysvaltain hallinto on pakotettu joko teoriassa tai käytännössä jatkamaan sen alueen ulkopuolelle ulottuvan lainsäädännön soveltamista eurooppalaisia etuja vastaan liittyen taloudellisiin suhteisiin Kuuban kanssa, komissio ja neuvosto eivät tule epäröimään mainitsemieni johtopäätösten tekemisen suhteen, nimittäin Maailman kauppajärjestön sovittelumenettelyn aloittamisen suhteen.

Morris
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minusta vaikuttaa siltä, että itse asiassa Yhdysvallat hyökkää kaikkia vastaan. Lukuun ottamatta sitä tosiasiaa, että tämä vaikuttaa käytännössä kielteisesti itse Kuubaan, sillä on kielteinen vaikutus myös amerikkalaisiin yrityksiin, koska ne menettävät miljardeja dollareita ja satojatuhansia työpaikkoja.
Eikö neuvosto ole samaa mieltä siitä, että Helms-Burtonin laki, joka vastustaa Kuuban pääsyä Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston ja OAS: n jäseneksi, loukkaa Kuuban suvereeniteettia?
Aikooko neuvosto ryhtyä toimenpiteisiin, joilla varmistetaan Kuuban pääsy näihin elimiin, jotta se voi kohentaa talouttaan ja siten parantaa omien kansalaistensa asemaa?

Patijn
Olen periaatteessa samaa mieltä arvoisan edustajan kanssa ja uskon, että koko neuvosto on samaa mieltä, kun hän sanoo, että mikäli halutaan edistää demokratiaa ja inhimillistä kehitystä Kuubassa, Yhdysvaltain hallinnon vuodesta 1959 harjoittama eristäminen ja kauppasaarto eivät enää ole sopivia keinoja nyt, kun Kuuba ei enää muodosta uhkaa Yhdysvaltain kansalliselle turvallisuudelle. Vain Yhdysvaltain hallinto ja kongressi ovat eri mieltä ja tässä asiassa we agree to disagree . Mikäli on kyse lakiin kirjatusta kiellosta ottaa Kuuba esimerkiksi Bretton-Wood-järjestelmän jäseneksi, en voi sanoa muuta kuin että sillä hetkellä Bretton-Wood-järjestelmän omat säädökset tulevat määräämään sen, millä tavalla asia on käsiteltävä. Ei voi olla niin, että yksi jäsenvaltio voi yksipuolisesti sanella monenkeskisissä järjestöissä, miten on meneteltävä.

Medina Ortega
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Yhdysvallat on maa, jota ihailen, ja maa, josta pidän, johon minulla on lukuisia siteitä; se on yksi maailman vanhimmista demokratioista, mutta yksi tämän vallanjakoon ja tuomiovallan riippumattomuuteen perustuvan demokratian piirteistä on suuri ankaruus lakien soveltamisessa ja suuri ankaruus rangaistusten täytäntöönpanossa. Tällä hetkellä yksi yhteisön kansalainen, herra Ferreiro, on yhdysvaltalaisessa vankilassa siitä syystä, että hän harjoitti kaupallista toimintaa toimittaessaan elintarvikkeita ja muita perustuotteita Kuubaan.
Pelkään, että jos Euroopan unioni kieltäytyy tunnustamasta Helms-Burtonin lakia, se saa Pohjois-Amerikan viranomaiset tulkitsemaan asian niin, että heillä on vapaat kädet soveltaa täysipainoisen ankarasti Yhdysvaltojen sisäistä lainsäädäntöä, joka voidaan ulottaa koskemaan paitsi eurooppalaisia liikemiehiä, myös heidän lapsiaan ja muita sukulaisiaan, jotka eivät ole asiasta tietoisia ja joka näin ollen vahingoittaa tai voi vahingoittaa heitä hyvin suoralla tavalla.

Patijn
Voin vain vahvistaa Medina Ortegalle, että neuvosto ja jäsenvaltiot yhdessä komission kanssa hylkäävät ilman muuta periaatteellisista syistä sellaiset lait kuin Helms-Burtonin laki. Tämä onkin syynä siihen, että kun tämä laki allekirjoitettiin vuonna 1996, neuvosto hyväksyi komission esityksestä suhteellisen lyhyessä ajassa koko joukon vastatoimenpiteitä, rangaistuslainsäädännön, voidakseen tehdä jotakin, mikäli eurooppalaiset edut joutuisivat lakia sovellettaessa kärsimään epäoikeudenmukaisesti. Se ei poista sitä, että Yhdysvaltain tapainen tärkeä kauppakumppani ja tärkeä kauppakumppani kuten Euroopan unioni, mikäli sallinette vertauksen, käyvät keskustelua kuin kaksi norsua, joiden pitää kävellä varovasti posliinikaapin läpi, jolloin voimme vain toivoa, että mahdollisimman vähän posliinia menee rikki. Suren oikeastaan sitä, että sekä Yhdysvallat että Euroopan unioni, joilla on selvästi yhteinen näkemys uuden poliittisen ja taloudellisen kehityksen toivottavuudesta Kuubassa, eivät ole näin monen vuoden jälkeen saavuttaneet yhteisymmärrystä siitä, kuinka sen pitää tapahtua, ja että ne ovat tässä asiassa niin perusteellisesti eri linjoilla. Valitamme sitä, että Yhdysvallat jatkaa samassa määrin Kuuban kehityksen eristämistä sen sijaan, että se edistäisi sitä. Hyvänä liberaalina olen sitä mieltä, että ulkomaiset investoinnit edistävät demokratiaa ja niiden vastustaminen ei edistä Kuuban kehitystä tai poliittista kehitystä.

Puhemies
Kysymys nro 9 Mihail Papayannakis (H-0322/97):
Aihe: Synteettiset huumeet
Ottaen huomioon, että Dublinin Eurooppa-neuvosto päätti toteuttaa yhteisiä toimia poliisi-, tulli- ja oikeusviranomaisia koskevan lainsäädännön ja näiden viranomaisten käytännön toiminnan lähentämiseksi huumeista riippuvuuden ja huumeiden laittoman kaupan torjumisessa, ja että synteettiset huumeet, joita valmistetaan EU-maissa, Keski- ja Itä-Euroopassa ja Baltian maissa, ovat hyvin suosittuja nuorten keskuudessa ja muodostavat suuren vaaran niin kansanterveyden kannalta kuin yhteiskunnallisesti, neuvostolta kysytään: Mitä edistystä tähän mennessä on saavutettu huumeiden laitonta kauppaa koskevien jäsenmaiden lainsäädäntöjen lähentämisessä? Onko niitä vaaroja arvioitu, jotka liittyvät synteettisten huumeiden kehittämiseen ja, ottaen huomioon, että nämä huumeet tulevat yllättäen markkinoille, onko olemassa Euroopan tason mekanismeja niiden torjumiseksi?

Patijn
Haluan vastata seuraavaan arvoisan edustaja Papayannikisin kysymykseen. Euroopan unionissa kehitettävä huumeiden vastainen politiikka sisältää laajan alueen toisaalta ennaltaehkäiseviä tekijöitä, jolloin tarkoitamme kansanterveyttä, tiedotusta ja koulutusta, joihin kiinnitetään huomiota, ja toisaalta myös tukahduttavia tekijöitä, etenkin yhteistyö poliisin, tulliviranomaisten ja oikeuslaitosten välillä huumekaupan ja huumeiden salakuljetuksen ehkäisemiseksi.
Papayannikisin kysymys liittyy etenkin viimeksi mainittuun tekijään, nimittäin kansainväliseen rikosoikeudelliseen yhteistyöhön huumekaupan ja -rikollisuuden estämiseksi. Kysymys liittyy erityisemmin siihen edistykseen, jota on saavutettu Hollannin puheenjohtajakaudella toteutettaessa yhteisiä toimia liittyen Euroopan unionin jäsenvaltioissa harjoitettavan käytännön ja niiden lainsäädännön keskinäiseen lähentämiseen huumeriippuvuuden estämiseksi ja laittoman huumekaupan vastustamiseksi. Tästä pitkästä nimestä käytetään usein lyhennettä yhteiset toimet huumeasioissa. Dublinin Eurooppa-neuvosto vahvisti tämän joulukuussa 1996. Jäsenvaltiot ja unionin toimielimet työskentelevät parhaillaan näiden yhteisten toimien toteuttamiseksi, ja tähän kuuluu osana lainsäädännön yhtenäistäminen. Luxemburgin Eurooppa-neuvostolle on esitettävä toteuttamisen edistymisestä kertova mietintö. Jotta voitaisiin esittää mahdollisimman monipuolinen mietintö joulukuussa 1997 Luxemburgissa, ollaan laatimassa malliselvitystä, ja Amsterdamin Eurooppa-neuvostolle aiotaan myös esittää väliraportti.
Papayannikisin kysymys, joka koski synteettisiä huumeita, liittyy niin ikään yhteiseen esiintymiseen huumekysymyksessä. Tämän osan suhteen EU: n jäsenvaltiot ja toimielimet ovat kehittämässä early warning - järjestelmää. Tämän järjestelmän avulla voidaan vaihtaa nopeasti ja tehokkaasti tietoa uusista aineista niiden tullessa synteettisten huumeiden markkinoille. Tämän järjestelmän tarkemmasta sisällöstä neuvotellaan vielä. Myös tästä laaditaan selvitys Amsterdamin Eurooppa-neuvostolle.
Muuten viittaan tässä yhteydessä instituuttiin nimeltä European Monitoring Center for Drugs and Drug Addiction , EMCDDA. Se sijaitsee Lissabonissa ja se käyttää muun muassa niin sanottua Raytox-järjestelmää. Tämän järjestelmän avulla vaihdetaan jäsenvaltioiden välillä tietoja muun muassa synteettisistä huumeista. Tämän olemassa olevan kanavan kautta voidaan vaihtaa yhä uusia tietoja kyseisten elinten ja järjestöjen välillä.

Papayannakis
Arvoisa puheenjohtaja, kiitän teitä yksityiskohtaisesta vastauksestanne, mutta en ole saapunut tänne ryhtyäkseni kiistelemään kanssanne. Haluan olla avuksi ja uskon, että on olemassa ongelma: näissä uusissa synteettisissä huumausaineissa on jotakin luonteeltaan uutta. Niitä ei voida kohdata tavanomaisin keinoin. Niiden valmistus on nopeata, ne liikkuvat nopeasti ja hyvin helposti, ne tulevat yhä halvemmiksi. Ne tulevat myös yhä houkuttelevammiksi, koska on vaikea tehdä eroa kielletyn ja vaarallisen sekä leikin välillä. Tässä mielessä, herra puheenjohtaja, minulle on ilmoitettu, että tämä ennalta varoittamisen järjestelmä, johon viittasitte, vie valtavan pitkän ajan. Tarvitaan kaksi vuotta, jotta jokin aine saadaan kiellettyjen aineiden luetteloon. Kahdessa vuodessa toinen on kahmaissut miljoonan, lopettanut sen pillerin ja aloittanut jonkin toisen valmistamisen. Mitä teiltä siis kyselin, on se, mitä aiotte tehdä saadaksenne aikaan nopeamman ja tilanteeseen sopivamman järjestelmän. Se ei ole torjuntakysymys. Europol on hallitusten välinen. On teidän asianne sanoa, mitä aiotte tehdä sellaisen järjestelmän luomiseksi.

Patijn
Papayannakis muistutti mielestäni täysin oikeutetusti niistä erityisongelmista, joita synteettiset huumeet aiheuttavat koko rikosoikeuspolitiikalle ja poliisin toiminnalle, koska tässä on kyse kehityksestä, joka on yhtä nopeaa kuin kemian teollisuuden kehitys yleisesti ottaen. Juuri tältä osin on erittäin tärkeää, että jäsenvaltioiden hallussa oleva tieto, esimerkiksi uusista aineista, joka periaatteessa kuuluu huumelainsäädännön alaisuuteen, analysoidaan hyvin nopeasti ja että sitä levitetään eteenpäin, jotta nämä uudet aineet voidaan määritellä kuuluvaksi rikoslain alaisuuteen eri jäsenvaltioissa ja että niiden oikeus- ja poliisiviranomaisilla on perusta reagoida asiaan nopeasti. Siksi tietojenhankinta- ja tietojenvaihtojärjestelmien kehittämistä painotetaan niin paljon. Tämä liittyy muuten myös, arvoisa puhemies, etenkin niin sanottuihin prekursoreihin eli raaka-aineisiin, joita käytetään synteettisten huumeiden valmistuksessa, laittomien huumeiden valmistuksessa, koska etenkin raaka-aineiden silmälläpito ja jäljittämisyksiköiden välinen tietojen vaihto voi antaa tärkeän viitteen siitä, kuinka rikollisuus tältä osin kehittyy. Tietojen vaihto ja hankinta muodostavat tässä asiassa ehdottoman tärkeän ensimmäisen linkin, jotta voidaan toimia tehokkaasti.

Puhemies
Kysymys 10 jätetään käsittelemättä, koska sen esittäjä ei ole paikalla.
Kysymys nro 11 Jonas Sjöstedt (H-0330/97):
Aihe: Teleliikenteen kuuntelu
EU on yhdessä amerikkalaisen FBI: n kanssa vuoden ajan valmistellut yhteistä järjestelmää teleliikenteen kuuntelemiseksi. Kysymystä koskeva päätöslauselma hyväksyttiin 17.1.1995 pidetyssä EU: n oikeus- ja sisäasiainministerien kokouksessa.
Sopimuksen allekirjoittajien ja muiden maiden välillä on tämän jälkeen tehty yhteisymmärrysmuistio " memorandum of understanding" . Kansalaisille ja joukkoviestimille on siitä huolimatta annettu tästä kysymyksestä vain hyvin vähän informaatiota.
Edellyttävätkö tämän alan yhteiset säännöt ja sopimukset kansallisen lainsäädännön yhdenmukaistamista, esim. sen osalta, ketä voidaan kuunnella ja minkälaisia epäilyksiä rikoksesta on oltava tai miten pitkien rangaistusten on oltava kyseessä, jotta asianomaisen puheluja (tai muuta teleliikennettä) voidaan kuunnella?
Onko unionin tällä alalla harjoittaman toiminnan ja ECHELONin välillä jokin yhteys?

Patijn
Vastauksessani Sjöstedtin kysymykseen teleliikenteen kuuntelusta haluan ensin muistuttaa siitä, että ei ole niin, että Euroopan unioni tekee yhteistyötä FBI: n kanssa kehittääkseen yhteisen kuuntelujärjestelmän. EU-maiden asiantuntijat ovat kylläkin yhdessä muiden maiden, kuten Yhdysvaltojen, kanssa käyneet muutamien vuosien ajan neuvotteluja niistä vaatimuksista, joita teollisuudelle voidaan asettaa, jotta teleliikennelaitteita suunniteltaessa niihin asennettaisiin erityisiä varusteita, jotta lailliset tahot voisivat kuunnella näitä laitteita. Näiden neuvottelujen pohjalta on laadittu kansainväliset käyttäjiä koskevat vaatimukset, joiden tärkeyttä neuvosto on painottanut mainitsemassanne 17. tammikuuta 1995 annetussa päätöslauselmassa. Muut Euroopan unionin ulkopuoliset maat, kuten Yhdysvallat, Kanada, Australia ja Norja, ovat myös tukeneet näitä vaatimuksia. Näiden vaatimusten soveltaminen telejärjestelmiin on asia, jonka hoitamisen kansalliset toimivaltaiset teleliikenneviranomaiset antavat palvelujen tarjoajille kansallisen lainsäädännön pohjalta. Tapa, jolla kuunteluun tarvittavia teknisiä laitteita voidaan käyttää, määräytyy kansallisen oikeuden mukaisesti, jonka on oltava Euroopan maissa Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukainen.

Sjöstedt
Haluan kiittää neuvoston puheenjohtajaa saamastani vastauksesta. Onhan niin, että satelliittiteitse toimivat uudet teleliikenteen muodot, jotka valtaavat alaa, vaikeuttavat asian näkemistä valtakunnallisten rajojen puitteissa. Lisäksi EU-tasolla keskustellaan sopimuksesta, sallitaanko maasta toiseen puhuttujen puhelujen kuuntelu. Tämä synnyttää joukon kysymyksiä, kun eri maiden kansallinen lainsäädäntö ei käy yksiin, mm. mitä lainsäädäntöä noudatetaan sitä harkittaessa, saako jotakuta salakuunnella vai ei. Tähän liittyy vahvoja koskemattomuusnäkökohtia. Onko oikea käsitys, että näin pitkälle menevä yhteistyö EU-tasolla vaatii jatkossa yhdenmukaistamista, kun arvioidaan, ketä voidaan salakuunnella, esim. että päätetään tietty rangaistusaika epäillystä rikoksesta, jotta henkilöä voidaan salakuunnella? Onko tämä oikea käsitys EU-tason yhteistyöstä?

Patijn
Liikumme tässä kansallisten tiedustelu- ja turvallisuuspalvelujen alueella. Tässä Euroopan unionilla on kolmannen pilarin puitteissa toimivaltuudet siirtyä mielestäni helposti yhtenevään lainsäädäntöön. Yhteistyö hallitusten välisellä tasolla on tietenkin mahdollista, mutta mielestäni tässä vaiheessa ei Euroopan unionista löydy poliittisessa mielessä juurikaan kannatusta siirtyä yhdenmukaistamiseen sopimuksien kautta. Minun on tehtävä tässä erottelu, sillä ensimmäinen kysymyksenne koski sopimuksia teleliikennetekniikkaan liittyen. Kysymys on siitä, että nykyaikaisten koodaus- ja salaustekniikoiden käyttö tehdään mahdottomaksi niin, ettei tiedustelu- ja turvallisuuspalveluilla ole ylipäätään enää mahdollisuuksia tehdä mitään. Sisäistä turvallisuuttamme valvovat näkevät tämän vakavana puutteena. Mielestäni on erittäin tärkeää, että kansalliset jäsenvaltiot ja etenkin jäsenvaltiot, jotka ovat allekirjoittaneet kansainväliset sopimukset yksityisyyden ja ihmisoikeuksien suojaamisesta, valvovat edelleen kansallisen lainsäädännön ja valvonnan puitteissa sitä, että tiedustelu- ja turvallisuuspalvelut noudattavat tiukasti niitä käyttäytymissääntöjä, jotka sisältyvät kansalliseen lainsäädäntöön. Se seikka, että se liittyy myös rajat ylittävään kommunikaatioon, ei poista kansallisen vastuun periaatetta. Meidän hallitustemme ja parlamenttiemme on laadittava lait ja meidän valvovien laitostemme on huolehdittava jäsenvaltioissa siitä, että tiedustelu- ja turvallisuuspalvelut noudattavat lakeja.

Posselt
Arvoisa puhemies, lähden siitä, että tässä ei ole ensisijaisesti kyse tiedustelupalvelusta, vaan järjestäytyneen ja rajat ylittävän suurrikollisuuden torjumisesta. Haluaisin kysyä teiltä tässä yhteydessä, miltä neuvoston seuraavat toimenpiteet näyttävät järjestäytyneen suurrikollisuuden torjumisen alalla? Onko olemassa konkreettisia ehdotuksia sekä televiestinnän alalle että myös tulevia toimenpiteitä varten?

Patijn
Mitä tulee kysymykseen siitä, mitä neuvosto tekee kansainvälisen rikollisuuden estämiseksi ja etenkin poliisin ja tiedustelupalvelujen tiedustelutoiminnan suhteen, muistutan siitä, että Dublinin Eurooppaneuvosto nimitti ryhmän korkean tason edustajia jäsenvaltioista laatimaan erityistutkimuksen järjestäytyneestä rikollisuudesta ja antamaan suosituksensa rikollisuuden vastustamisesta yhteistyötä tehden. Hollannin puheenjohtajuuden johdolla tämä korkean tason edustajien ryhmä aloitti työnsä tammikuussa ja antoi huhtikuussa selvityksen, jota oikeus- ja sisäministerit ovat jo käsitelleet ylimääräisessä kokouksessaan huhtikuun lopulla. Tämä selvitys sisältää joukon poliittisia suosituksia ja suuren joukon teknisiä suosituksia ja se tulee olemaan, uskoakseni sen jälkeen kun Amsterdamin Eurooppa-neuvosto on käsitellyt sitä, todennäköisesti tärkein rohkaiseva tekijä jäsenvaltioiden välisessä yhteistyössä kolmannen pilarin puitteissa järjestäytyneen rikollisuuden vastustamiseksi.

Puhemies
Koska neuvoston kyselytunnille varattu aika on päättynyt, kysymyksiin 11-29 vastataan kirjallisesti.

McMahon
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Haluan vain ilmoittaa eriävän mielipiteeni päätökseen. Minun kysymykseni oli seuraava. Olen istunut täällä lähes puolitoista tuntia ja odottanut kärsivällisesti kysymystäni. Ottaen huomioon tämän asian merkityksen Yhdistyneelle kuningaskunnalle, erityisesti Koillis-Skotlannille, joka on Macartneyn vaalipiiri - hän olisi tehnyt lisäkysymyksen - on sääli, ettemme päässeet käsittelemään sitä. Haluaisin saada varmistuksen sille, ettei tällaista tapahdu toistamiseen tulevaisuudessa.

Puhemies
Arvoisa Patijn, arvoisat läsnäolijat. Ottaen huomioon tämänpäiväiset aikatauluun liittyvät vaikeudet ja Patijnin istuntomme alussa esittämät työkiireet, päätämme neuvoston kyselytunnin tähän. Joudun kuitenkin ilmoittamaan teille, että huolehdin tästä lähtien siitä, että jos aikatauluun tulee muutoksia, ne eivät koske kysymyksille varattua aikaa.
Pidän tätä päivää poikkeustapauksena, mutta sanoin teille, arvoisat kollegat, että hyväksyn tämän kompromissiratkaisun.
(Istunto keskeytettiin klo 19.25 ja se jatkui klo 21.00.)

Puhemies
Istunto avataan uudelleen.
Macartney pyytää puheenvuoroa työjärjestystä koskevasta asiasta.

Macartney
Arvoisa puhemies, Souchetin mietinnöstä: haluan vahvistuksen sille, että käsiteltäviksi jättämieni ja oikeusasiainvaliokunnalle välitettyjen oikeudellista perustaa koskevien tarkistusten tutkimiseen varataan riittävästi aikaa. Tämä on elintärkeää koko YMP-kysymyksen kannalta ja siksi vaadin vakuutuksen siitä, että oikeusasiainvaliokunnalle annetaan riittävästi aikaa tutkia tarkistuksia ennen kuin niistä keskustellaan parlamentissa.

Puhemies
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta tarkistaa asian ennen huomenna keskipäivällä toimitettavaa äänestystä.

Kalakantojen hoito - Kalastus São Tomén rannikon edustalla - 
Kansainväliset kalastussopimukset - NAFO: n sääntelyalue - Kalastus ja vesiviljely
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Varela Suanzes-Carpegnan kalatalousvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0151/97) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen yksinomaisten talousalueiden sisällä ja niiden ulkopuolella liikkuvien (hajallaan olevat kalakannat) sekä laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien määräysten soveltamisesta tehdyn sopimuksen ratifioinnista Euroopan yhteisön puolesta (KOM(96)0472 - C4-0551/96-96/0238(CNS)); -Macartneyn kalatalousvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0145/97)ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisön ja São Tomén ja Principen demokraattisen tasavallan hallituksen välisessä São Tomén ja Principen rannikon edustalla harjoitettavasta kalastuksesta tehdyssä sopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen korvauksen vahvistamista 1 päivän kesäkuuta 1996 ja 31 päivän toukokuuta 1999 väliseksi ajaksi koskevan pöytäkirjan tekemisestä (KOM(96)0394 - C4-0485/96-96/0199(CNS)); -Cramptonin kalatalousvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0149/97) kansainvälisistä kalastussopimuksista; -Teversonin kalatalousvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0150/97): I.Ehdotus neuvoston asetukseksi Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön (NAFO) vahvistamien tiettyjen valvontatoimenpiteiden soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun asetuksen (ETY) Nro 189/92 muuttamisesta (KOM(96)0684 - C4-0034/97-96/0309(CNS)); II.Ehdotus neuvoston asetukseksi Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön (NAFO) sääntelyalueella toimiviin yhteisön kalastusaluksiin sovellettavasta Euroopan yhteisön tarkkailijoita koskevasta ohjelmasta annetun neuvoston asetuksen (EY) Nro 3069/95 muuttamisesta (KOM(96)0685 - C4-0035/97-96/0310(CNS)); -Souchetin kalatalousvaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0144/97) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) Nro 3760/92 muuttamisesta (KOM(96)0350 - C4-0538/96-96/0183(CNS)).
Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät läsnäolijat, tämänpäiväisellä kalastusta koskevalla tärkeällä yhteiskeskustelulla on selvä yhteinen nimittäjä.
Kaikki mietinnöt liittyvät tavalla tai toisella ulkoisiin välttämättömiin kalastuspaikkoihin sekä niitä koskeviin erilaisiin pääsykeinoihin ja hallintoihin, joista on sovittu sekä perinteisissä kolmansien maiden kanssa tehdyissä kalastussopimuksissa - kuten Macartneyn mietinnössä mainitut São Tomén ja Principen kanssa tehdyt sopimukset - että monenkeskisissä alueellisissa sopimuksissa - kuten Teversonin mietinnössä mainittu NAFO: n sopimus - että myös New Yorkin hajallaan olevia ja laajasti vaeltavia kalakantoja käsittelevässä sopimuksessa, jota koskevan mietinnön esittelijänä minä toimin. Kaikissa mietinnöissä käsitellään erilaisia ongelmia, mutta niillä on myös yhteinen nimittäjä: Euroopan parlamentille on myönnetty asiassa yleensä vielä vähän toimivaltaa. Tähän on syynä Euroopan komission halu lisätä toimivaltaansa ja antaa kohtuuttomia asetuksia, joilla on hatara tai vähintäänkin riittämätön oikeudellinen perusta, kuten Souchet ja minä olemme mietinnöissämme osoittaneet. Kummassakin mietinnössä viitataan nimenomaan yhteisön toimintaan kansainvälisissä järjestöissä, joiden tehtävänä on tulevan ja epävakaan kansainvälisen merioikeuden määrittäminen.
Arvoisa puhemies, kaikesta tästä johtuen oli tarpeen, että Euroopan parlamentti laati omasta aloitteestaan mietinnön Euroopan unionin kannalta korvaamattomista kansainvälisistä kalastussopimuksista eli Cramptonin mietinnön. Keskustelemme tästä mietinnöstä tänään tässä täysistunnossa kalatalousvaliokuntamme, jossa asiasta päästiin yksimielisyyteen, laajojen keskustelujen ja tarkistusten jälkeen.
Asian tärkeyden takia rohkenen painottaa hänen mietintönsä seuraavaa kohtaa: kansainväliset kalastussopimukset ja kalastus kansainvälisilla vesillä edustavat 25 prosenttia yhteisön kokonaistuotannosta. Tuonti kolmansista maista on yhteisön markkinoille välttämätöntä, koska vesiemme saaliit ovat huomattavasti vähäisempiä kulutukseemme verrattuna. Mainitut sopimukset ovat siten yhteisön kalastuslaivastolle, markkinoille ja kuluttajille, teollisuudellemme ja siten myös työllisyydelle, korvaamattomia. Kuten mietinnössä korostetaan, tämä keskittyy tavoite 1: n syrjäseutualueille, jotka ovat hyvin riippuvaisia kalastuksesta ja joilla ei ole muita selviä työllisyysvaihtoehtoja, mutta joiden kalastussektori on maailmanlaajuisesti kilpailukykyinen. Tätä kalastussektoria on syytä tukea kolmansien maiden kalastusvaltoja vastaan, jotka haluavat päästä samoille kalastuspaikoille eivätkä aina noudata yhtä tiukkoja teknisiä säilyttämistoimenpiteitä kuin Euroopan unioni.
Lopuksi on tärkeätä painottaa, että tällainen Euroopan unionin yleisten etujen kannalta niin hyödyllinen politiikka ei vie edes 30 prosenttia yhteisön kalastukseen suunnatuista resursseista. Tämä edustaa unionin koko talousarviosta noin 0, 31 prosenttia.
Siksi tätä kansainvälisten kalastussopimusten politiikkaa kannattaa jatkaa tulevaisuudessa ja lisätä sen määrärahoja talousarviossa, tarkistaa jatkuvasti yhteisiä etuja, neuvotella kumpaakin osapuolta hyödyttäviä sopimuksia ja parantaa tarvittaessa nykyisiä sopimuksia tai sopeuttaa niitä konkreettisiin tilanteisiin ja erilaisiin oikeusjärjestelmiin soveltamalla tilanteen mukaan perinteisiä sopimuksia tai perustamalla yhteisyrityksiä tai mahdollisuuksien mukaan väliaikaisia yritysliittymiä.
Arvoisa puhemies, tarkastelemme tässä yhteydessä 4. elokuuta 1995 tehtyä New Yorkin yleissopimusta hajallaan olevien sekä laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämisestä ja hoidosta. Sopimuksen ratifiointi edellyttää Euroopan parlamentin kuulemista ja minä toimin parlamentin mietinnön esittelijänä.
Kyse on merkittävästä historiallisesta sopimuksesta, jota on syytä puolustaa, koska sen tarkoituksena on tehostaa alueellisen monenvälisen yhteistyön kautta hoito- ja säilyttämistoimenpiteitä kansainvälisillä vesillä.
Loppujen lopuksi kyseessä on yhteistyö kansainvälisten vesien lajien säilyttämiseksi tiettyjen rannikkomaiden väitteitä ja pyrkimyksiä vastaan. Ne puoltavat etuoikeuksiensa yksipuolista laajentamista ja tämä rikkoo kansainvälistä oikeutta, merioikeusyleissopimusta sekä erityisesti avomerta ja 200 meripeninkulmaan asti ulottuvia yksinomaisia talousalueita koskevia normeja. Koskien yksinomaan hajallaan olevia ja laajasti liikkuvia kalakantoja New Yorkin nykyistä yleissopimusta on ainakin tällä hetkellä syytä soveltaa tulevaisuudessa, jos sopimus astuu voimaan. On kuitenkin painotettava sitä, että sopimus ei saa muodostua kansallisten ekstraterritoriaalisten lakien perustaksi, kuten 25. toukokuuta 1994 annettu Kanadan surullisenkuuluisa kalastuslaki tai uusi lakiluonnos C-62. Käytämme tilaisuuden hyväksemme tuomitaksemme tämän lain jälleen kerran.
Siksi kiinnitämme mietinnössämme komission huomiota siihen, että ennen sopimuksen lopullista ratifiointia varmistutaan hyvin siitä, että kaikki allekirjoittajavaltiot tulkitsevat sopimusta samalla tavalla, ja että tarvittaessa hyväksytään oikeudellisesti sitovia varatoimenpiteitä varausten ja tulkintajulistusten muodossa oikeusturvan takaamiseksi. On olemassa arkaluonteisia näkökohtia, kuten voimankäytön salliminen tietyissä tilanteissa, jotka edellyttävät selkeää ja yhdenmukaista tulkintaa, koska päinvastaisessa tapauksessa ne saattavat aiheuttaa erimielisyyksiä.
Toiseksi on olemassa hyvin tärkeä toimivaltakysymys. Useat jäsenvaltiot vastustivat Euroopan komissiota tässä asiassa jo neuvostossa. Sopimus käsittelee jäsenvaltioiden ja komission välisiä sekatoimivaltuuksia. Komissiolle on myönnetty toimivalta merellisten varojen säilyttämisessä ja hoidossa. Jäsenvaltiot säilyttävät kuitenkin toimivallat, jotka kansainvälisen oikeuden mukaan kuuluvat alusten lippuvaltioille. Nämä jäsenvaltioille edelleen kuuluvat yksinomaiset toimivallat antavat niille oikeuden kansainvälisen oikeuden mukaisesti päättää omista oikeudellisista kannoistaan ja omasta oikeudellisesta puolustuksestaan jäsenvaltioiden omien tunnustettujen toimivaltojen alalla. Tämän vuoksi - mikä komission ja jäsenvaltioiden oikeudenmukaisen yhteistyön kehyksessä on ymmärrettävää - on luonnollista, että on olemassa jäsenvaltion ja komission kaksinkertainen oikeusturva vastaavien toimivaltojen mukaisesti. Siksi komission ehdotuksessa vaadittu 3 artiklan 2 kohta tuntuu kohtuuttomalta eikä sillä ole riittävää oikeudellista perustaa. Komission ehdotus hylättiin kalatalousvaliokunnassamme yksimielisesti sen suuren epäselvyyden ja sopimattomuuden takia. Siinä ehdotetaan, että jäsenvaltiot luopuvat lähes kokonaan puolustukseen liittyvästä toimivallastaan, omista toimivalloistaan, komission hyväksi ilman, että - kuten Euroopan parlamentin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta on mietintöömme liitetyssä lausunnossaan huomauttanut - komissio antaa perusteluja mainitun järjestelyn tueksi.
Euroopan parlamentin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta - lopetan tähän, arvoisa puhemies - osoittaa kohdissa 5 ja 6, että 3 artiklan 2 kohdan normit saattavat aiheuttaa vaikeuksia ja että kansainvälisten sekasopimusten suhteen ei ole vielä määritetty yhteisön oikeuskäytäntöä. Siten oikeudellisten normien sijasta olisi parempi antaa yhteisön ja jäsenvaltioiden välisiä menettelysääntöjä. Näiden päättelyjen perusteella kalatalousvaliokunta puoltaa sopimuksen ratifiointia, mutta tästä huolimatta vastustaa yksimielisesti ehdotuksen mainittua 3 artiklan 2 kohtaa.

Macartney
Arvoisa puhemies, päällisin puolin São Tomén ja Principen sopimus tuntuu tämän parlamentin kannalta merkityksettömältä. Se kuitenkin symboloi monin tavoin kolmansien maiden kanssa solmimiemme kalastussopimusten aiheuttamia ongelmia. São Tomé ja Principe on maailman köyhimpiä maita ja se on pitkälti riippuvainen niistä tuloista, joita sen Euroopan unionin kanssa solmima kalastussopimus tuottaa. Sen asema on melko ainutlaatuinen sikäli, että São Tomén ja Principen omien kalastajien kalastusmahdollisuudet ovat hyvin rajalliset saaria ympäröivän merialueen erityispiirteiden takia. Niitä käyttävät tukikohtanaan enemmänkin Euroopasta tulevat tonnikalanpyytäjät kuin paikalliset asukkaat, joten ne ovat hyvin erikoinen resurssi siinä mielessä, että ne muodostavat yksinoikeutetun talousvyöhykkeen, mutta eivät ole rikas kalastusalue, kuten muutamat muut vesialueet Afrikassa, esimerkiksi Namibian rannikon edusta. Tästä syystä niillä on aivan erityinen ulottuvuus.
Annan mielelläni tukeni tälle mietinnölle. Olen monta kertaa aikaisemmin arvostellut kalastuspolitiikkaamme, mutta mielestäni voimme hyväksyä suurimman osan tämän mietinnön sisällöstä. São Tomén ja Principen hallitukselle myönnettävä avustus on suhteellisen antelias. Jos minun pitäisi arvostella joitakin yksityiskohtia, toteaisin ilmaisun " tulee pyrkiä tekemään" olevan melko lievä laillisessa asiakirjassa esiintyväksi ilmaukseksi. Kenelle tahansa lakimiehelle se tarkoittaa sitä, ettei se ole sitova. Siksi tällaista kieltä olisi pitänyt tiukentaa. Kysymyksiä on kaksi: toinen koskee sivusaaliita, jotka ovat sekä ympäristönsuojelijoiden että paikallisen kalaa käyttävän yhteisön kannalta arka seikka; toinen koskee São Tomén ja Principen asukkaiden palkkaamista kalastusaluksille. Mietinnössä sitä ei pidetä niinkään vaatimuksena vaan paremminkin päämääränä, johon tulee pyrkiä. Kun mietintö tulee uudelleen käsiteltäväksi, näitä kohtia pitäisi tiukentaa. Kyseessä on melkoisen heikko sovitteluratkaisu, sanotaanko mitään vai sanotaanko jotakin, joka ei sido mihinkään. Toisin sanoen sopimus ei ole erinomainen, mutta se on suhteellisen tyydyttävä.
Tässä parlamentissa palataan yhä uudestaan kahteen arvostelun aihetta antavaan asiaan. Toinen on se, että nämä sopimukset eivät ole erityisesti kyseisten maiden kehitystä edistäviä työkaluja, vaan niitä pidetään lähinnä kaupallisina sopimuksina kalastusoikeuksista. Se on ongelman ydin. Kehitys- ja yhteistyövaliokunnassa ja kalatalousvaliokunnassa on useita kertoja todettu, että tämä ei ole paras tapa saavuttaa tuloksia, joiden oletetaan perustuvan paitsi Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden kaupallisiin intresseihin myös asianosaisten ihmisten kaupallisiin intresseihin.
Olen käynyt joissakin näistä maista monien muiden parlamentin jäsenten tavoin. Olemme keskustelleet paikallisten asukkaiden kanssa. He arvostavat valtion saamia tuloja, mutta vielä olisi paljon tehtävää kestävän kalatalouden luomiseksi ja kestävän kehityksen saavuttamiseksi laajemmassa merkityksessä. Kysymystä kehityksen työkaluista ei saada ratkaistua ennen kuin olemme muuttaneet peruslähestymistapaamme ja yhdistäneet kaksi huomionarvoista näkökulmaa: EU: n kaupalliset kalatalousintressit ja kehitysnäkökohdat.
Viimeinen huomatukseni koskee kuulemista. Parlamentti tulee mielellään kuulluksi, mutta haluaisimme, että meitä kuullaan ennen kuin jokin päätös astuu voimaan eikä vasta sen jälkeen. Meitä arvostellaan monista syistä. Meitä ei yleensä arvostella siksi, että esitämme mielipiteitä silloin, kun asioihin on liian myöhäistä vaikuttaa millään tavalla. Tästä meitä pitäisi arvostella. On korkea aika muuttaa menettelytapoja, jotta parlamentti voi ilmaista mielipiteensä ennen kuin sopimus astuu voimaan eikä päinvastoin. Arvioimme aina sopimuksia, joita koskevat päätökset on jo tehty, siinä toivossa, että komissio tai neuvosto ottaa näkökantamme huomioon seuraavalla kerralla. Tämä ei ole paras mahdollinen tapa toimia.
Edellä sanomastani huolimatta annan tukeni komission ja kalatalousvaliokunnan ehdotuksille. Kannatamme mietintöä ja kaikkia valiokunnan esittämiä tarkistuksia.

Teverson
Arvoisa puhemies, mietintöni koskee NAFO-aluetta. Puhun siitä kuitenkin vain lyhyesti, koska vaikka mietintö on tärkeä, se ei ole kiistanalainen ja käsittelee lähinnä yksityiskohtia. Kannatan NAFO-sopimukseen nyt tehtyjä muutoksia. Niihin kuuluu tarkkailijoiden käytön lisääminen. Nämä ihmiset ovat jo mukana kalastusaluksilla ja meidän tulisi hyödyntää sitä mahdollisimman hyvin, jotta pystymme ymmärtämään kyseisten kalatalousalueiden ominaispiirteet erityisesti poisheitetyn saaliin osalta. Tämä koskee kaikkia kalatalouden alalla toimivia ja se auttaa ymmärtämään hukkaa koskevaa kysymystä ja sen kehittämismahdollisuuksia, myös Hailin järjestelmässä ja ilmoittamalla, mitä lajia pyydetään.
Tosiasiassa erityisesti katkarapujen pyynnin rinnalla kulkee sivujuoni. Erityisesti islantilaisten kalastusalusten takia ala on avautumassa ja se tarvitsee tiukempaa valvontaa. Tämä on antanut aiheen muutoksiin, joilla pyritään varmistamaan, että katkarapuja voidaan pyytää kauemmin. Pyydämme parlamentilta, että se tutustuu asiaan ja valmistaa uusia mietintöjä.
Vaikka NAFO onkin tärkeä, kansainväliset kalastussopimukset ovat huomattavasti tärkeämpiä. Yksi selvä tosiasia - jonka sekä komissaari että ministerineuvosto kertovat meille erittäin säännöllisesti - on se, että kalastuslaivastojen liikainvestointeja on niin Euroopassa kuin muuallakin maailmassa. Itse asiassa on arvioitu, että maailman kalakannoista noin kahta kolmasosaa kalastetaan liikaa. Talouselämän syvempi tuntemus ei ole tarpeen sen ymmärtämiseksi, että mitä halvempaa tietyille markkinoille pääsy on, sitä enemmän kapasiteetti kasvaa ja sitä enemmän pääoman tai alusten ja varusteiden tarjonta ylittää resurssit.
Kansainvälisillä kalastussopimuksillaan Euroopan unioni on osaltaan vaikuttamassa tähän globaaliin ongelmaan eli kalastuslaivastojen liiallisiin tukiin maailmanlaajuisesti. FAO on itse asiassa arvioinut, että kalastuslaivueille maailmanlaajuisesti myönnettyjen tukien yhteissumma on erittäin suuri ja sitä on mahdoton hyväksyä. Tämä on johtanut riistokalastukseen, kalakannan jatkuvaan pienenemiseen sekä valtioiden tarpeeseen ostaa uusia kalastusoikeuksia muualta. Tästä aiheutuu kilpailua sekä ongelmakierre, joka johtaa kalakantojen pienenemiseen edelleen.
Meidän on jollakin tavoin pysäytettävä tämä kehitys. Uskon, että Euroopan parlamentin tulisi johtaa maailmanlaajuista ympäristönsuojelua ja että meidän tulisi johtaa kansainvälisten kalastussopimusten tukien lakkauttamista. Liberaaliryhmä esittää, että meidän tulisi suhtautua ympäristönsuojeluun ja yleensä kalastuksen tulevaisuuteen kaikkialla maailmassa hyvin radikaalisti. Meidän tulisi päättää, että tällä alalla on hyvin helppo sitoa yksityiset kustannukset todellisiin kustannuksiin siten, että kalastussopimusten kulut tulisivat laivojen omistajien ja kalastuslaivastojen operaattoreiden maksettaviksi. Tällä tavalla voimme aloittaa kapasiteetin ja maailman kalakantojen saattamisen sopusointuun. Se on vasta alku, mutta sellaisenaan tärkeä.
Emme tarkoita, että Euroopan unionin tulisi tehdä asiassa yksipuolinen päätös. Meidän täytyy neuvotella muiden suurten kalastusvaltioiden kanssa - Japanin, Korean sekä entisen Venäjän federaation kanssa, vaikka niiden rooli ei nyt ole merkittävä. Meidän täytyy saada aikaan kansainvälisiä sopimuksia, joilla lopetetaan tukiaiset ja pysäytetään maailman valtamerten kalakantojen pieneneminen. Jos neuvottelut epäonnistuvat, meidän täytyy viedä asia Maailman kauppajärjestön päätettäväksi ja antaa sen valvoa tätä asiaa sekä käsitellä kansainvälisten kalastussopimusten tukia epäoikeudenmukaisena kauppatapana. Vain tällä tavalla voimme alkaa palauttaa jonkinlaista tasapainoa merten ekologiaan.
Politiikasta ei sinänsä välttämättä aiheudu suuria kustannuksia Euroopan unionille, mutta komissio tuntuu haluavan laajentaa tätä alaa. Yhteisön vuotuiset kustannukset tällä alalla ovat kuitenkin noin 280 miljoonaa ecua ja Peter Cramptonin mietinnössä esitetään, että politiikasta hyötyy vain 1 300 alusta. Tämä tarkoittaa vuodessa noin 200 000 ecun tukiaisia yhtä alusta kohti. Voimme varmasti käyttää nämä rahat tehokkaammin jossakin muualla Euroopan unionin alueella, esimerkiksi reuna-alueilla, ja voisin mainita oman vaalipiirini. Näille rahoille ja niiden suuntaamiselle rakennerahastojen kautta on oltava parempia käyttötapoja. Liberaaliryhmän mielestä meidän tulisi lopettaa tämä järjettömyys, tehdä myönteinen ele globaalin ympäristösuojelun hyväksi ja lisäksi komission viesti jäsenvaltioille tulisi myös ymmärtää globaalisti. Meidän on lakkautettava tällaiset tuet.

Crampton
Arvoisa puhemies, puhun ensimmäiset viisi minuuttia kalatalousvaliokunnan esittelijän ominaisuudessa. Valiokunta hyväksyi mietintöni jokin aika sitten. Muun ajan käytän joidenkin henkilökohtaisten näkökantojeni ja kalastussopimuksia koskevien yleisten kysymysten esittämiseen.
Euroopan unionilla on 26 kalastussopimusta kolmansien maiden kanssa, 15 Afrikan ja Intian valtameren alueen maiden kanssa, 10 Pohjois-Atlantin valtioiden kanssa sekä yksi Latinalaisessa Amerikassa. Ne voidaan jakaa viiteen eri pääryhmään: molemminpuoliset sopimukset, ylijäämäkalakannan hyödyntäminen, kalakannan hyödyntäminen rahallista korvausta vastaan, kalakannan hyödyntäminen rahallista korvausta ja markkinoille pääsyä vastaan sekä toisen sukupolven sopimukset, joihin sisältyy yhteisyritysten perustaminen. Monet sopimuksista aiheuttavat vain vähän ongelmia ja useimmat kalastussopimuksiin liittyvät huolenaiheet koskevat sopimuksia rahallisista korvauksista.
Sopimukset on solmittu lähinnä kehitysmaiden kanssa. Komissaari totesi hiljattain, että " me tulemme paikalle, kalastamme, emme maksa juuri mitään ja lähdemme ilman minkäänlaista valvontaa" . Tästä syystä mietinnössä keskitytään sopimuksiin, jotka liittyvät rahallisiin korvauksiin. Euroopan unionin on selvästi harkittava sekä sen omia välittömiä etuja että sen laivaston tulevaisuutta ja samalla tunnustettava, että pitkällä aikavälillä globaalien kalakantojen kestävyys on kaikkien edun mukaista.
Kutsun tätä mietinnössäni valistuneeksi omanvoitonpyynnöksi. Siihen liittyy jonkin verran ennakkosuunnittelua, jota nykyisessä niin sanotussa politiikassamme ei ole. Kalatalousvaliokunta ottaa tyytyväisenä vastaan komission tiedonannon " Kalastussopimukset - nykyinen tilanne ja tulevaisuudennäkymät" ja pitää sitä ensimmäisenä askeleena.
Selkeä, johdonmukainen lähestymistapa kalastussopimuksiin on elintärkeä sopimusten onnistuneen solmimisen kannalta tulevaisuudessa. Näkyvissä on jo merkkejä siitä, että vedet ovat vähintäänkin levottomia, jolleivät vielä suorastaan myrskyisiä. Merkittäviä ovat Senegalin kanssa solmittavaan sopimukseen liittyvät vaikeudet sekä Marokon antamat viitteet siitä, että se ei aio solmia uutta sopimusta nykyisen sopimuksen päättyessä vuonna 1999. On olemassa kokonainen joukko mielipiteitä, joiden mukaan tarvitsemme uusia lähestymistapoja sekä oikeudenmukaisten kalastussopimusten ja kalatalouden kehittämisen takia että mainittujen sopimusten säilyttämiseksi tulevaisuudessa.
Hiljattain pidetyssä kalastusneuvoston kokouksessa komissio totesi, että kalatalouden tulolähteet ovat joutuneet ahtaalle maailmanlaajuisesti ja että asiat on asetettava uuteen tärkeysjärjestykseen. Mietintöni pyrkii olemaan avuksi tässä prosessissa. Siihen sisältyy sarja periaatteita, joihin kuuluvat merten resurssien kestävä kehitys, ryöstökalastuksen estäminen sekä kaikkien osapuolten osallistuminen kalakantojen arviointiin, valvontaan, teollisen ja ammattimaisen kalastuksen yhdistämiseen ynnä muihin vastaaviin asioihin.
Mietinnössä painotetaan myös kalatalouspolitiikassa tarvittavaa yhtenäisyyttä näiden sopimusten ja kehitystoimien välillä. Tämä on erittäin tärkeä näkökohta. Lisäksi meidän tulisi varmistaa, että noudatamme käytännesääntöjä, esimerkiksi FAO: n vastuuntuntoista kalataloutta koskevia käytännesääntöjä sekä monia muita allekirjoittamiamme käytännesääntöjä, ja pyrkiä varmistamaan, että muut valtiot tekevät samoin. Teverson viittasi edellä FAO: hon. Hänen mainitsemiensa seikkojen lisäksi FAO on todennut, että 70: tä prosenttia maailman kalakannasta pyydetään tavalla, joka on lähellä kestävyyden rajaa tai ylittää sen.
Näiden periaatteiden lisäksi luomme mietinnössä suuntaviivat yhdenmukaiselle menettelylle, jota täytyy käyttää neuvoteltaessa kalastussopimuksista: mahdollisimman täydellisten tietojen hankkiminen kalakannan tasosta, kansallisen kalastusteollisuuden edustajien kuuleminen, kustannus-hyötyanalyysi, tutkimustulosten raportointimekanismi sekä koulutusohjelmat, joiden rahoittamiseen yhteisö osallistuu näiden sopimusten mukaisesti.
Lisäksi mietinnössä mainitaan Euroopan parlamentin rooli. Emme ole tyytyväisiä Euroopan parlamentin rooliin. Se on kalatalousasioissa hyvin pitkälti sivustakatsojan roolissa. Parlamentti on toistuvasti todennut, että meidän pitäisi osallistua enemmän päätöksentekoon ja että tähän kuuluisi kuuleminen neuvoston komissiolle antamista neuvotteluvaltuuksista, ja että kalastussopimukset tulisi solmia parlamentin hyväksymismenettelyn mukaan.
Haluaisin käyttää loput ajastani muutaman henkilökohtaisen näkökohdan julkituomiseen. Valiokunnan äänestys oli pitkä ja monimutkainen. Niinpä lopulta nähdessämme painetun mietinnön totesin sen sisältävän lukuisia ristiriitaisuuksia ja joitakin epätarkkuuksia ja sen painopisteen muuttuneen merkittävästi. Euroopan sosialistiryhmän esittämillä tarkistuksilla pyritään korjaamaan näitä puutteita.
Minun on esitettävä muutama kysymys. Voimmeko todella sanoa, että Euroopan unionin tämänhetkinen päätavoite on ylläpitää kalastusteollisuuden olemassaolevia rakenteita? Se vaikuttaa omituiselta. Voimmeko todella sanoa, että Euroopan unionin tulisi olla vastuussa laivanvarustamojen kannattavuudesta? Emme sano samaa teräs- tai autoteollisuudesta. Miksi kalastusteollisuudessa? Meidän tulisi toki luoda olot, joissa ne voivat toimia kannattavasti, mutta me emme ole siitä vastuussa.
Tulisiko Euroopan unionin rahoittaa nämä sopimukset kokonaan? Pääosaston julkaisemassa Pesca-tiedotteessa komissio toteaa, että huoli kustannusten rajoittamisesta saattaa johtaa siihen, että laivanvarustajat tai mahdollisesti jäsenvaltiot lisäävät osuuttaan. Myönnän, että meidän on otettava huomioon, mitä tilintarkastustuomioistuin sanoo meille ja mitä Euroopan veronmaksajat sanoisivat, jos he tietäisivät tarkkaan, mitä on tekeillä.
Voimmeko todella pitää kaloja katoavana luonnonvarana, kuten mietinnössä todetaan? Pyydän teitä ajattelemaan tätä. Voimmeko sanoa, että Euroopan unionin laivastojen liiallisen kapasiteetin vieminen kolmansien maiden vesille on tulevaisuudessa mahdollinen vaihtoehto? Komissio on jo todennut, että nämä sopimukset eivät ole pitkän aikavälin ratkaisuja. Meidän on ratkaistava ongelma omilla vesialueillamme.
Tämä on hyvä mietintö. Toivon sen saavan kannatusta. Minulla on henkilökohtaisia vaikeuksia mietinnön osalta, mutta tämä on kalatalousvaliokunnan päätös ja mielestäni se on parannus aikaisempiin mietintöihin verrattuna.

Souchet
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, parlamenttiamme on kuulemismenettelyn yhteydessä pyydetty ilmaisemaan kantansa komission ehdotuksesta, jonka tarkoituksena on muuttaa osittain joulukuussa 1992 annettua asetusta, tarkalleen sanoen kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvää asetusta 3760/92.
Edustajakokouksemme tarkasteltavaksi annettujen muutosehdotusten tarkoituksena on saavuttaa kolme tavoitetta. Ensimmäisen ehdotuksen tavoitteena on antaa komissiolle valtuudet liittää ilman yhteisön oikeusjärjestyksen mukaista kuulemista kalastusaluksiin ja niiden käyttötapoihin liittyviä teknisiä toimenpiteitä koskevia säännöksiä, jotka on hyväksytty kansainvälisissä kalastustoimikunnissa, joissa yhteisö on sopimusosapuolena.
Toisen muutosehdotuksen tavoitteena on määrittää ne kalastusmahdollisuudet, jotka neuvosto myönnetyn vuosittaisen kokonaispyynnin huomioon ottaen voi sallia kolmansille maille, samoin kuin yhteisön vesillä harjoitetun kalastuksen tekniset olosuhteet.
Kolmannessa muutoksessa ehdotetaan, että neuvostolle annetaan sellaiset toimivaltuudet, joiden avulla se voi määrätä teknisistä toimenpiteistä liittyen tilapäisluonteisten varojen säilyttämiseen yhdistettynä kalakantojen kalastusolosuhteisiin.
Valiokunnastamme vaikuttaa siltä, että komission muutosehdotukset toiseen ja kolmanteen kohtaan ovat tekninen parannus asetukseen 3760/92, joka mahdollistaa kaikkien kalavarojen käyttöön yhteisölainsäädännön mukaisesti liittyvien toimenpiteiden yhdistämisen toisiinsa edistäen näin kalakantojen järkevää käyttöä.
Koska näiden kahden ehdotuksen tavoitteena on ainoastaan luoda erityinen oikeudellinen perusta, joka mahdollistaa mainitsemieni tavoitteiden saavuttamisen, ei valiokunnallamme ole mitään näitä asetuksen osittaisia muutoksia vastaan. Päinvastoin valiokuntamme on tyytyväinen tästä yhteisön kalastuksen ja vesiviljelyn järjestelyiden parannuksesta.
Sen sijaan valiokuntamme suhtautuu suurella varauksella mahdollisuuteen antaa komissiolle yleiset toimivaltuudet, jotka sallivat yhteisön oikeusjärjestyksen mukaisesti kansainvälisissä järjestöissä hyväksyttyjen velvoittavien asiakirjojen suoran siirron, kuten komission ehdotuksen sanamuoto kuuluu.
Asetuksen 3760/92 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ellei päinvastaisia säännöksiä ole olemassa, päätöksenteosta vastaava neuvosto päättää perustamissopimuksen 43 artiklan mukaisesti yhteisön toimenpiteistä, joissa asetetaan ehdot alueiden ja varojen käytöstä sekä toiminnan harjoittamisesta. Toimenpiteet työstetään käytössä olevien biologisten, sosioekonomisten ja teknisten tutkimusten sekä erityisesti 16 artiklassa määrätyn kalastusta käsittelevän tieteellis-teknisen ja taloudellisen kalatalouskomitean laatimien kertomusten mukaisesti.
Perustamissopimuksen 43 artiklassa esitetty menettely tarkoittaa sitä, että parlamentin kuuleminen on pakollista tämän alan päätösten hyväksymiseksi.
Euroopan unionin nykyisen kalastusta koskevan päätöksentekomenettelyn mukaisesti niissä kansainvälissä järjestöissä, joihin yhteisö kuuluu, hyväksyttyjen velvoittavien oikeudellisten asiakirjojen käyttöönottoa koskevien toimivaltuuksien antaminen komissiolle, kuten käsittelyssämme olevassa ehdotuksessa esitetään, merkitsisi sitä, että parlamentti, samoin kuin neuvosto, jäisivät asiakirjojen päätöksentekomenettelyn ulkopuolelle, kun käsitellään yhteisen kalastuspolitiikan asiakirjoja. Itse asiassa alueellisten ja paikallisten järjestöjen asema kalakantojen valvonnassa vahvistuu kaiken aikaa huomattavasti.
Ajatus yksinään koko päätöksentekomenettelyä - alkaen neuvotteluista aina yhteisön oikeusjärjestykseen liittämiseen ilman minkäänlaista valvontaa missään vaiheessa - hallitsevasta teknisestä elimestä ei siis vaikuta meistä kovin demokraattiselta.
Haluan muistuttaa, että perustamissopimuksen 43 artiklan kuulemismenettely on käytännössä ainoa tapa, jonka avulla Euroopan parlamentti voi saada riittävästi tietoa Kansainvälisen Itämeren kalastuskomission, LuoteisAtlantin kalastusjärjestön, Koillis-Atlantin kalastusjärjestön kaltaisissa järjestöissä sekä Antarktiksen merieläinten ja -kasvien suojelua koskevan yleissopimuksen mukaisesti hyväksytyistä päätöksistä. Näillä kaikilla järjestöillä on erityisen tärkeä asema kalastuksen alalla.
Lisäksi Yhdistyneiden kansakuntien äskettäin tekemän hajallaan olevan kalakannan sekä erittäin laajasti vaeltavia kalakantoja koskevan, 4. elokuuta 1995 hyväksytyn yleissopimuksen määräysten täytäntöönpano vahvistaa ajatusta siitä, että on välttämätöntä kuulla parlamenttia kansainvälisissä komissioissa ja järjestöissä hyväksytyissä päätöksissä, joista on tulossa tärkeitä tekijöitä merioikeuden työstämisessä.
Arvoisa puhemies, näistä pohdinnoista johtuen valiokuntamme ehdottaa siis, ettei komissiolle myönnetä käsittelyssämme olevan ehdotuksen mukaisia toimivaltuuksia teknisten menettelyjen hyväksymisestä. Sen sijaan ehdotamme kahden muun kalakantojen hyödyntämiseen liittyvän muutosesityksen hyväksymistä.
Päätän puheeni tarkentaen, että kalatalousvaliokunta hyväksyi yksimielisesti teille tehdyn lainsäädäntöpäätöslauselmaehdotuksen ja että liitteenä olevat valiokunnan tekemät tarkistukset 1 ja 2 ovat ainoastaan ehdotuksemme yhdenmukaistamiseksi tehtyjä tarkistuksia.

Novo
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet ja arvoisa komissaari, kansainvälisistä kalastussopimuksista keskusteltaessa on otettava huomioon muutamia perusajatuksia, jotka ovat pohjimmiltaan periaatteita.
Ensinnäkin se, että Euroopan unioni on maailmassa huomattava kalastusalan edustaja ja sen kaupallinen vaje kasvaa. Se tarkoittaa sitä, että kalaa tuodaan Eurooppaan enemmän eli Euroopan ulkopuolella jotkut kalastavat yhä enemmän. Kyse ei ole kuitenkaan kehittymättömistä maista.
Toiseksi se, että ala, mukaan luettuna eines- ja säilyketeollisuus, työllistää suorasti ja epäsuorasti miljoonia ihmisiä. Alan työllistävyys on tärkeämpi tekijä kuin sen suora taloudellinen merkitys, ja merkitystä vahvistaa se, että monet paikalliset yhteisöt ovat riippuvaisia kalastustoiminnasta.
Kolmanneksi se, että merikalastuksen kalavarojen kalanpyyntitekniikoita on tarve kehittää mikä vaatii kasvavaa tehokasta ja läpinäkyvää sisäistä valvontaa, jonka täytyisi koskea myös hyvin kilpailukykyisten kolmansien maiden laivastoja. Tulisi kuitenkin kunnioittaen niitä, jotka kehittävät toimintaansa järkevästi ja vastuullisesti.
Neljänneksi se, että niiltä osin kuin se on toteutettavissa täytyy pyrkiä kehittämään vähemmän kehittyneiden kehitysmaiden omaa osaamista suojelemalla vastaavia merialueita ja soveltamalla vastaavia periaatteita niiden ylimääräisten kalavaroille osalta, jotka sijaitsevat näiden maiden omilla talousalueillaan, kuin sovelletaan Euroopan unionin maihin, joilla on jokia.
Viidenneksi se, että asetetaan periaatteeksi erityyppisten kalastussopimusten ylläpito ja laajentaminen ilman että suositaan mitään sopimusta enemmän kuin toista. Näin tuetaan Euroopan unionin erilaisia laivastojen erilaisuutta sekä sijoituksen että talouden kannalta hyödyllistä toimintaa.
Näiden viiden periaatteen mukaisesti voimme todeta, että mietintö tarkastelee näitä suuntia ilman ennakkoluuloja, vaikka alkuperäiset lähtökohdat olivatkin hyvin erilaiset ja vaikka joitakin ristiriitoja on vielä jäänytkin.
On hyödyllistä todeta uudelleen, että jotkut yritykset keskittävät tulevat neuvottelut pohjautumaan vain " kolmannen sukupolven" sopimuksiin. Niiden pohjalta syntyy pelkästään sekalaisten yhteisöjen eivätkä ne pysty eikä niitä voi hyväksyä pelkästään, että niiden vaikutuksesta työpaikat muuttaisivat paikkaa eikä vain tuotannon vaan myös säilöntä- ja käsittelypaikat muuttaisivat. Nämä muutokset ilmenisivät suoraan työttömyyden pahenemisena ja yhteiskunnallisen ja kulttuurisen luonteen menettämisenä monilla Euroopan unionin alueella. Sen lisäksi kalan maahantuonti kasvaisi ja sellaiset sopimukset olisivat vain niiden ulottuvilla, joiden taloudellinen luonne ja taitotaso ovat kehittyneitä. Se myöskin aiheuttaisi lukemattomien pienten ja keskisuurten yritysten konkurssin ja häviämisen.

Baldarelli
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, kansainvälisillä kalastussopimuksilla on varmasti taloudellista ja kaupallista arvoa. Tätä ei voida kieltää, mutta niiden on myös käytävä yksiin yhteistyö- ja kehityspolitiikan kanssa. Olemmehan nimenomaan pyrkimässä valtioiden välisiin, toisen sukupolven sopimuksiin, joilla ylitämme myös tietyn rajatun, ja jos niin haluatte, eurokeskeisen ulottuvuuden kansainvälisissä sopimuksissa. Asetamme ongelmaksi työllisyyden, muutoksen ja lisäksi ympäristön tasapainon säilyttämisen, mutta ennen kaikkea sen, että kalastussopimuksiemme on oltava yhdenmukaiset kansainvälisten sopimuksien suhteen, jotka antavat meille erittäin merkittävän viitekehyksen.
Sellaiset sopimukset ovat merkittäviä myös siksi, että ne pyrkivät poistamaan kaikkien teidän tuntemat merirosvolaivat, jotka harjoittavat ryöstökalastusta kansainvälisillä vesillä, mutta ennen kaikkea ne pyrkivät yhteistyön ja kehityksen käsitteisiin, joilla edistetään kohteena olevissa maissa hygieenis-terveydellistä kulttuuria.
Meidän tulee epäilemättä ottaa huomioon noiden kansojen perinteiset kulttuurit, mutta tosiasiaksi kuitenkin jää, että sopimukset täyttävät merkittävän tehtävän Afrikan, Karibian ja Tyynen valtameren valtioiden (AKT-valtiot) alueilla ja yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP) maissa. Minun on lisättävä, että tulee huolehtia, etteivät kalastussopimukset tähtää ainoastaan kiintiönäkökohtaan - asiaan, jota ei aiemmin olisi ollutkaan - vaan myös taloudelliseen näkökohtaan. Eräissä kolmansissa maissa ei kuitenkaan aina hyödynnetä sopimuksia myönteisesti, vaan eräissä tapauksissa nämä rikastuttavat paikallisen harvainvallan suosijoita ja luovat siten Euroopan, ei niinkään runsaiden kalavarojen hallinnasta aiheutuvan demokratiaongelman. Muut maat ovat sen sijaan alkaneet voimaperäisesti hakeutua kansainvälisille markkinoille ja tulleet Euroopan unionin todellisiksi kilpailijoiksi. Mainitsen Marokon tapauksen, joka, vaikka onkin tehnyt erittäin edullisen sopimuksen Euroopan unionin kanssa, pyrkii parantamaan asemiaan markkinoilla tekemällä sopimuksia muiden maiden kanssa, ja tämä luo ongelman siksikin, että solmimamme sopimukset eivät koskeneet ainoastaan kalastusaiheita, vaan myös muita merkittäviä osa-alueita, sellaisia kuin maanviljelystä ja markkinoiden avaamista eräille, erityisesti marokkolaisille tuotteille.
Meidän tuleekin näin ollen pysyä hyvin valppaina ja ottaa huomioon, ettemme voi sulkeutua, ja että kuitenkin toisaalta ystävämme Teversonin suosima, äärimmäisen vapaakauppamyönteinen käsitys ei toimisi. Meidän tulee ajatella, että vaikka ongelmanamme Euroopan unionissa onkin elintarvikeomavaraisuus, tämä on sangen merkittävä näkökohta, ja että jos sopimukset edistävät sen saavuttamista, kaupan vapauttaminen uhkaisi osoittautua vahingolliseksi ja aiheuttaisi luonnollisesti laatu- tai hygieenis-terveydellisten mekanismien menetyksen, joista olemme puhuneet, ja aiheuttaisi toisaalta kolmansien maiden työvoiman hyväksikäytön, mitä pyrimme nykyään erityisesti välttämään. Toisen sukupolven kansainväliset sopimukset arvostavat korkealle myös esimerkiksi sosiaaliturvan, mikä ei ole merkityksetöntä, vaikka joudummekin pysymään valppaina. Häikäilemättömiä ihmisiä on runsaasti, ihmisiä, jotka lastaavat avomerellä, jotka hyödyntävät kansainvälisten sopimuksien suomaa kalastuslupaa myös harjoittaakseen salakuljetusta. Siksi meidän on toimittava siten, että valvonta on tarkkaa.
Uskon, että on tärkeää jatkaa samalla tavalla ja yhä paremmin, mutta myös, että on tärkeää siirtyä seuraavaan vaiheeseen ja unohtaa kahdenvälisen tason käsite kansainvälisissä sopimuksissa. Toivoisin Euroopan unionin toimivan yhä enemmän muiden maiden järjestöjen kanssa, tai että esimerkiksi AKT- tai GSP-mailla olisi kalastusvaltakirja ja Euroopan unioni voisi toimia selkeästi näiden valtioiden järjestöjen kanssa. Tämä lähtökohtana voisimme etsiä myös kokemuspohjaisia ratkaisuja eräiltä alueilta, ennen kaikkea ympäristöltään ja sijainniltaan yhtenäisiltä sekä useampia maita kattavilta alueilta. Sellaisilla alueilla olisi aiheellista keskustella mainituista järjestöistä eräiden kanssa muutenkin kuin vain kahdenvälisesti.
Niinpä katson, että on tehty hyvää työtä. Kiitän esittelijää ja uskon, että äänestettävät tarkistukset saattavat osoittautua hyödyllisiksi. Viimeinen kohta, arvoisa puhemies, jos sallitte: kiitän arvoisaa komissaaria yhteistyöstä, jolla hän on työstänyt parlamentin kanssa kansainvälisiä sopimuksia. Arvoisa komissaari, nyt joudumme kuitenkin kamppailuun, sillä tarvitsemme uuden oikeudellisen, lausunnon suhteen yhdenmukaisen perustan, joka on meille perusasia. Tahtonne on tärkeä, mutta nyt meidän on siirryttävä tästä vaiheesta oikeudellisen perustan aikaansaamiseen.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, haluaisin liittää tämänpäiväisen kalastuskeskustelun siihen keskusteluun, jota käydään lainsäädännöllisestä työstämme kalatalousvaliokunnassa sekä valiokuntamme arvosta ja asemasta Euroopan unionissa. Kalastus on vanha ja perinteikäs toimi, jolla on tulevaisuus. Siihen kuuluu jännittäviä näkökohtia, kuten kansainvälinen politiikka. Se perustuu kansainvälisiin kalastussopimuksiin, kuten Crampton asiaa kuvasi, sekä Euroopan unionin osallistumiseen erilaisten kansainvälisten järjestöjen, kuten esimerkiksi NAFO: n toimintaan.
Kalastus on siis tavallaan osa EU: n yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sekä kehityspolitiikkaa. Pyrkimystämme hyväksyntämenettelyn yleisestä soveltamisesta kansainvälisten kalastussopimusten alalla tulevaisuudessa ei ole kuitenkaan vielä otettu huomioon Maastrichtin sopimuksessa, jossa on parantamisen varaa. Vahvistaisimme sillä erityisesti Euroopan parlamentin oikeuksia ja samalla oikeuksia yleisesti.
Euroopan tuomioistuimelle antamassamme Mauritanian kalastussopimusta koskevassa kanteessa ETYsopimuksen 228 artiklan mukaisesti näemme kalatalousvaliokunnan oikeastaan EU: n institutionaalisen jatkokehityksen edistäjänä. Lisäksi kalastuspolitiikka on myös rakenne- ja työmarkkinapolitiikkaa. Arviolta 20 000 ihmistä työskentelee kalastussopimuksen puitteissa suoraan kalastusaluksilla. Siihen tulee lisäksi 25000-50 000 työpaikkaa maissa. Tähän ei ole kuitenkaan vielä laskettu jalostusteollisuuden vaikutuksia työllisyyteen.
Ei voida korostaa liikaa, että työpaikat säilyvät erityisesti rakenteellisesti heikoilla ja kalastuksesta riippuvaisilla alueilla, joilla ei ole työllisyysvaihtoehtoja. Kalastuspolitiikka on siis myös ympäristöpolitiikkaa, koska sillä on huomattavia vaikutuksia meren ekosysteemiin. Kalastuspolitiikassa on lisäksi kyse elintarvikepolitiikasta, sillä se on tärkeä perusta ravinnossamme, varma ja arvokas proteiinilähde.
Tulevina vuosina kyse on Euroopan yhteisen kalastuspolitiikan uudelleenmuotoilusta vuoden 2002 jälkeen, siis " ylihuomenna" . Mitä on sitten tehtävissä? Komission on laadittava suuntaviivoja voimassaolevien ja tulevien pöytäkirjojen arvioimiseksi. Niiden on sisällettävä mm. mahdollisimman luotettavia tietoja kalakantojen tilasta, yhteensovittaminen yhteisön muihin toimiin sekä järkevä menot ja hyödyt huomioiva laskelma.
Kalatalousvaliokunnan työilmapiiri on hyvä. Niinpä pääsimme Cramptonin mietinnössä hedelmälliseen ratkaisuun. Se auttaa tiedoillaan toivottavasti myös komissiota ja neuvostoa, ja pyydänkin siksi Cramptonin ja kaikkien muidenkin mietinnöille kannatustanne.

Eisma
Arvoisa puhemies, 20 vuoden jälkeen on todellakin tärkeää arvioida kalastussopimukset kokonaan uudelleen. Minäkin haluan käyttää muutamat minuuttini tähän aiheeseen. Tällaisen arvion yhteydessä on kiinnitettävä huomio talousarvioon liittyviin tekijöihin, mutta myös sosiaalisiin ja ympäristötekijöihin. Kalastussopimusten tarkoituksena on keventää unionin vesissä oleviin kantoihin kohdistuvaa painetta, mutta niiden solmiminen ei saa olla ratkaisu meidän liian suureen kapasiteettiimme. Tällaiset tapauskohtaiset ratkaisut ja lyhyen tähtäimen ajattelu eivät voi eivätkä saa olla vastauksena meidän rakenteelliseen liikakalastukseemme omilla vesillämme. Emme saa siirtää liikakalastusongelmaamme kolmansien maiden niskoille. Emmekä missään tapauksessa saa tehdä sitä virhettä, että veisimme huonon kalastushallintojärjestelmämme muualle. Komissio väittää, että nämä sopimukset eivät ole vahingollisia kehityspolitiikalle, koska kalastetaan vain lajeja, joita on liikaa. Tämä ei ole mielestäni uskottavaa. Unionille itselleenkin on hankalaa kartoittaa omat kantansa täsmällisesti, puhumattakaan kehitysmaista, joiden on tehtävä se ilman lännen edistynyttä teknologiaa. Meidän on ratkaistava liikakalastusongelmamme sisäisesti, unionin puitteissa, eikä vietävä sitä muihin maihin. Ainoa ratkaisu, jonka liberaalien ryhmä ja minä näemme tässä, on kalastuslaivastojen pienentäminen, sillä parannettu valvonta ei anna riittäviä takuita. Uudelleenjärjestäminen on välttämätöntä ja voisimme käyttää siihen ne rahat, jotka nyt käytetään sopimusten tekemiseen.
Olen luonnollisesti aivan samaa mieltä kollega Teversonin kanssa, joka sanoi, että sopimusten kohonneet kustannukset ovat vastuuttoman suuria, eikä niitä saa laskuttaa enää eurooppalaiselta veronmaksajalta. Nämä raskaat tuet lisäävät liikakalastusta ja se johtaa lopulta kalakantojen kuolemiseen. Pelkään, että liberaaleina olemme kuin huutavan ääni erämaassa näiden tarkistusten kanssa, mutta olen vakuuttunut siitä, että muutaman vuoden kuluttua parlamentin enemmistö on samaa mieltä liberaalien kanssa.

Aelvoet
Arvoisa puhemies, voin ainakin rauhoittaa kollega Eismaa. Vihreiden ryhmä on jo kauan sanonut, että liikakalastuksen viennin olisi pitänyt loppua jo kauan sitten, sillä sitähän me olemme tekemässä tehokkaasti. Ei pidä esittää toiveita, että näin ei tapahtuisi, sillä tällä hetkellä tapahtuu niin oikeasti ja se ongelma on tullut kärjistetysti esille ennen kaikkea AKT-maiden kanssa solmittujen kalastussopimusten puitteissa. Olemme kohdanneet sen Marokon kanssa, joka ei kuitenkaan ole AKT-maa, mutta antaakseni toisen esimerkin, myös Mauritanian kanssa, joka saa 52 000 000 ecua hyväksyessään tietyn kalastuskiintiön ja koska tämä summa on kuusi prosenttia maan bruttokansantuotteesta, ymmärrätte heti, että asiaan kohdistuu painetta ja että kalakantojen asianmukaista valvontaa koskevat näkökannat häviävät hyvin helposti taka-alalle. Olemme keskustelleet vakavasti näistä asioista sekä Senegalissa että Namibiassa. Se on muuten johtanut siihen, että AKT-EU -yhteiskokouksen puitteissa on perustettu kalastustyöryhmä, joka pohtii asiaa ja jossa on tullut selvästi esille meidän etujemme ja heidän etujensa välinen ristiriita.
Mitä tämän päivän ongelmiin tulee, haluan sanoa lyhyesti, etenkin kollega Cramptonin mietinnön pohjalta, että se, mitä alun perin sanottiin ja mikä myös on kirjattu perusteluihin, on paljon parempi kuin päätöslauselman teksti, joka on vesitetty niiden toimesta, jotka pyrkivät saamaan vaikutusvaltaa meidän etujemme ajamiseksi. Tiedän, että istutte siellä, kollega Crampton, ja siksi haluan kiinnittää huomionne kahteen esittämäämme tarkistukseen, numeroihin 3 ja 4, joiden tarkoitus on se, että kalakantoihin suhtaudutaan vakavalla tavalla alueellisesti, ja tässä menemme pidemmälle kuin meidän kaikkien hyväksymissä perusteluissa mennään. Jos perustelut, alueellisen lähestymisen periaatteen teoria kuitenkin muutetaan käytännöksi ja sanotaan: mikäli tehdään sopimuksia eri maiden kanssa yhdenlaisesta kalakannasta, sen on tapahduttava alueellisesti. Niin kalastusvaliokunta äänestää sitä vastaan ja toivommekin, että tähän saadaan muutos täysistunnossa.

Macartney
Arvoisa puhemies, minun täytyy selvittää aikaisemmin esittämääni työjärjestystä koskevaan puheenvuorooni liittyvä sekaannus. Sanoitte, että me äänestäisimme tästä huomenna. Jos tarkistatte asian, huomaatte, ettei se pidä paikkaansa. Minä kaipasin vakuutusta siitä, että emme käsittelisi asiaa ennen kuin oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevällä valiokunnalla olisi ollut mahdollisuus keskustella siitä kunnolla. Olisi suureksi avuksi, jos voisitte varmistaa tämän puheenvuoroni jälkeen.
Kysymykseen Souchet'n mietinnöstä liittyy useita sen oikeudellista perustaa koskevia vaikeuksia. Souchet on lähestulkoon tuominnut sen, mitä komissio yrittää tehdä. Tästä on kuitenkin tulossa vaarallinen ennakkotapaus, jos komission sallitaan väistellä yhteisön säännöstöä ja useiden yhteisen kalatalouspolitiikan perustana olevien perussopimusten määräyksiä. Tästä syystä kysymys käsittelystä oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevässä valiokunnassa on niin tärkeä.
Haluan tehdä täysin selväksi, että en vastusta yhteisen kalatalouspolitiikan tarkistamista. Päinvastoin. Olen - kuten komissaari hyvin tietää - ollut etunenässä vaatimassa yhteisen maatalouspolitiikan tarkistamista, mutta tarkistus täytyy tehdä vuoden 2002 kontekstissa. Meidän kaikkien on toimittava yhdessä, jotta saamme hyvin valmistellun muutosehdotuksen emmekä kiertoteitse takaoven kautta hankittua. Tästä syystä tärkeää ei ole niinkään Souchet'n mietinnön sisältö vaan siihen liittyvä menettely. Otan tämän kysymyksen esiin peruskysymyksenä. Kun saamme laillisen menettelyn kiemurat alta pois, voimme siirtyä keskustelemaan teknisistä toimenpiteistä. Mutta tällä on oltava oikea, vankka oikeudellinen perusta.

Puhemies
Macartney, ilmoitin teille jo alussa, että siirrymme äänestykseen ainoastaan, jos saamme oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevältä valiokunnalta oikeudellista perustetta koskevan mietinnön. Tämä on ehdottoman välttämätöntä, jotta mietinnöstä voidaan äänestää.

Van der Waal
Arvoisa puhemies, kansainväliset kalastussopimukset merkitsevät paljon Euroopan kalastusalan työllisyydelle. Unionin ponnistukset eurooppalaisten kalastajien pääsyn mahdollistamiseksi yhteisön ulkopuolisille rikkaille kalastusalueille ovatkin välttämättömiä. Tällä on kuitenkin rajansa.
Kansainvälisessä kalastuksessa on samat ongelmat kuin unionin vesillä. Pyyntikapasiteetti, joka on liian suuri kalakantojen ylläpitämiseksi. Neuvotellessaan kalastussopimuksista unionin on pitäydyttävä YK: n merioikeussopimuksen asettamiin oikeuksiin ja velvollisuuksiin. Se ei siksi voi sallia liikakapasiteettinsa viemistä rajoittamatta kansainvälisille kalavesille.
FAO: n mukaan suuri osa ravinnoksi käytettävistä kalalajeista on vaarassa. Näihin lukuihin liittyy epäilemättä suuri määrä epävarmuutta. Merkit ovat kuitenkin selvät. Sitä enemmän, koska eri kehitysmaissa paikalliset kalastajat saavat yhä huonompia saaliita. Cramptonin mietinnön muutamat muotoilut, joissa vaaditaan, että yhteisön kalastajien pääsymahdollisuudet näille vesille on säilytettävä ja niitä on jopa parannettava, ovat liian pitkälle meneviä. Jos on kyse liikakalastuksesta ja mikäli paikallinen teollisuus kehittyy enemmän, unionin on astuttava askel taaksepäin paikallisten kalastajien hyödyksi.
Lisäksi unionin on huolehdittava siitä, että kalastussopimukset ovat yhteneväisiä kehityspolitiikan kanssa. Meidän on päästävä eroon niin sanotuista ensimmäisen sukupolven sopimuksista, joissa eurooppalaiset kalastajat saivat kalastusoikeudet ja kyseisten rannikkovaltioiden hallitukset suuren summan rahaa. Paikallinen väestö ei juurikaan hyötynyt siitä. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että on pyrittävä korvaamaan nämä sopimukset toisen tai kolmannen polven sopimuksilla. Rahallinen tuki koituisi silloin tutkimuksen, koulutuksen, valvontajärjestelmien ja muiden kalastusalan toimien hyväksi. Mikäli on tarpeellista, paikallisten kalastajien alueita tulee laajentaa. Lyhyesti sanottuna tarvitaan pitkän tähtäimen kalastuspolitiikkaa, joka takaa kalarikkauksien säilymisen ja joka tukee kehityspolitiikkaa.

Fraga Estévez
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies. Arvoisa komissaari, kaikki kalastusasioita seuraavat tuntevat sopimuspolitiikkaan tavallisesti liittyvän polemiikin. Tämän mietinnön käsittely valiokunnassa on myös synnyttänyt, kuten huomaatte, laajaa keskustelua.
Mutta vaikka lopputulos ei luonnollisesti vastaakaan kaikkien odotuksia on oikeudenmukaista myöntää se, että mietintö on tasapainoinen ja asettaa sopimukset realistisempaan asiayhteyteen. Mietinnössä tunnustetaan ensiksi sopimusten tärkeys yhteisön taloudelle. Ne eivät ole tärkeitä ainoastaan maille, jotka hyötyvät yhteisön laivaston läsnäolosta kolmansien maiden vesillä vaan myös - ja tämä näkökohta unohdetaan usein - muille maille, joilla on merkittävää jalostusteollisuutta. Maat voivat näin hankkia yhteisön raaka-aineita ilman massiivista turvautumista tuontiin, jonka hinta ilman kalastussopimuksia olisi huomattavasti korkeampi.
Samaa perustelua voidaan soveltaa kuluttajiin, jotka saavat markkinoilta edelleen hyvälaatuisia ja kohtuuhintaisia tuotteita. Tästä tilanteesta huolimatta asiakirjassa mainitaan huoli muista näkökohdista, jotka eivät vielä toimi täysin tyydyttävästi. Huolena on, että yhteisön laivastojen on toimittava esimerkkinä muille kolmansien maiden vesillä liikkuville laivastoille mitä resurssien kunnioittamiseen tulee. Paikallisten kalastajien on myös saatava oikeaa tietoa eri sopimusten vaikutuksista ja Euroopan unionin ja sen laivanvarustajien maksamien rahallisten korvausten on oltava avoimia ja valvottuja.
Lopuksi mietinnön tavoitteena on selventää toista epäselvää näkökohtaa: kalastussopimukset ovat osa kalastuspolitiikkaa eikä kehityspolitiikkaa. Vaikka näin on, olisi epäoikeudenmukaista unohtaa sopimusten tärkeä merkitys paikallisten yhteisöjen kehittymiselle, johtuen yhteisön laivastojen tuomasta rahoituksesta ja kokemuksesta. On jopa olemassa monia tapauksia - ja tämä on toinen vähän tunnettu näkökohta - jolloin itse kolmannet maat ovat pyytäneet kalastussopimusten tekemistä Euroopan unionin kanssa.
Tuorein tapaus - ja tässä korjaan joitakin kollegoitani - on Senegalin tapaus. Siellä sopimuksen uudistamista ei ole kannatettu ainoastaan yhteisön etujen takia vaan myös Senegalin kalastussektori on painostanut tähän. Maan jalostusteollisuus on riippuvainen yhteisön laivastojen pyynnistä vesillään ja Senegalin jotkut teollisuudet ovat vaarassa lamaantua, jos sopimusta ei uudisteta välittömästi. Kuten tiedätte, toiset teollisuudet ovat kaatuneet jo ennen sopimuksen uudistamista.
Ottaen siis huomioon kaikki nämä tekijät on minun tuettava Cramptonin mietintöä sen nykyisessä muodossa, ja sallinette minun olevan eri mieltä muiden esittämistä tarkistuksista.
Lopuksi haluaisin kiittää kaikkia esittelijöitä. Arvoisa komissaari, haluaisin kuitenkin painottaa Souquetin mietintöä, jossa parlamentilta viedään valta kuulemismenettelyssä. Meidän on luonnollisesti vastustettava työjärjestyksen 4 artiklan uudistamista siinä muodossa, kuin te ehdotatte. Ymmärtänette sen, että meillä on oikeus ja velvollisuus puolustaa tämän parlamentin valtaa. Sitä on jo tarpeeksi vähennetty 43 artiklalla, eikä oikeuksia pidä enää supistaa.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, esitän ensiksi oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan lausunnon Varela Suanzes-Carpegnan mietinnöstä koskien neuvoston päätösehdotusta Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen yksinomaisen talousalueen sisällä ja sen ulkopuolella sekä laajasti valtavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien määräysten soveltamisesta tehdyn sopimuksen ratifioinnista Euroopan yhteisön puolesta.
Sekä oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta että kalatalousvaliokunta pitäytyvät yhteisessä kannassa - joka kaiken lisäksi hyväksyttiin yksimielisesti kummassakin valiokunnassa - siinä suhteessa, että ehdotus uuden 3.2 artiklan, joka perustaisi jäsenvaltioiden ja komission sekamenettelyn tai yhteistoiminnan, käyttöönotosta on lainvastainen.
Kannatan tai puollan henkilökohtaisesti erityisesti sitä, että yhteisölle myönnetään tässä asiassa täydet toimivaltuudet. Tällä hetkellä tiedämme kuitenkin sen, että yhteisön toissijaista asemaa ja ulkoisia toimivaltuuksia ei ole tunnustettu. Jos yhteisölle ei myönnetä täysiä toimivaltuuksia ulkopolitiikan alalla, mielestäni kaksinkertaisen menettelyn käyttöönotto on erittäin vaarallista. On parempi odottaa Yhdistyneiden kansakuntien oikeuden mukaisen oikeuskäytännön kehittymistä eikä luoda tätä epäselvää tilannetta.
Haluaisin painottaa muiden kalastussopimuksia käsittelevien mietintöjen suhteen sitä, että kalatalousvaliokunta on hyväksynyt ne kaikki - Varela Suanzes-Carpegnan mietintö mukaan lukien - yksimielisesti. Tämä osoittaa sen, että nykyisen puheenjohtajan alaisuudessa toimivassa valiokunnassa vallitsee erinomainen ilmapiiri. Lisäksi eri valiokuntien antamat lausunnot on hyväksytty yksimielisesti.
Olemme siten rakentaneet vankan perustan. Haluaisin erityisesti kiittää Cramptonia, hyvää ystävääni, hänen työstään esittelijänä. Kun kuuntelin hänen puheenvuoroaan tänä iltana, muistutti hän minusta eräitä englantilaisen kirjallisuuden henkilöhahmoja, jotka hän varmasti tuntee hyvin. Nämä henkilöhahmot, tohtori Jekyll ja herra Hyde, esiintyvät merkittävän englantilaisen kirjailijan Robert Luis Stevensonin teoksessa. Olen samaa mieltä tohtori Jekyllin eli esittelijä Cramptonin kanssa erinomaisesta mietinnöstä, jonka oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta hyväksyi yksimielisesti. Mutta en ole samaa mieltä herra Hyden eli Cramptonin kanssa siitä, että hän arvostelee omaa mietintöään kalatalousvaliokunnan esittelijänä.
On otettava huomioon, että kalastussopimukset edustavat ainoastaan 0, 003 prosenttia yhteisön talousarviosta. Kun yksi puhujista, Teverson, totesi prosenttimäärän alusta kohden olevan hyvin korkean, ei hän antanut syytä tähän. Korkea hinta johtuu siitä, että yhteisöpolitiikan tavoitteena on ja tulee olemaan alusten määrän vähentäminen. Eli sitä mukaa kun vähennämme alusten määrää ja yhteisön kalastusponnistuksia on kalastusta tuettava, jotta kalastuskapasiteetit voidaan säilyttää. Tällä hetkellä komission talousarvioehdotukset näyttävät minusta hyvin huolestuttavilta ja uskon todella - ja toivon - että Euroopan parlamentin näkökulmasta katsottuna emme tue näitä talousarvioehdotuksia.
Koska kalastukseen suunnatut resurssit ovat niin vähäisiä ja niitä aiotaan vielä entisestään pienentää, on tämä mielestäni vastuutonta niiden valtavien vaikutusten takia, joita se aiheuttaa kalakannoille ja myös meren kalojen määrän ja laadun säilyttämiselle. Loppujen lopuksi mielestäni meidän on otettava asiaan hyvin varauksellinen kanta.
Haluaisin lopettaa vertailevaan havaintoon: yhteisön köyhimmät alueet ovat tavallisesti saaristoalueita, kuten Azorit, Korsika ja muut saaristoalueet. Ainoa yhteisön saareksi nimitettävä alue, joka on yhteisön keskiarvon yläpuolella, on alue, jota ranskaksi kutsutaan nimellä Ile de France. Tietääkseni Ile de Francella ei kuitenkaan ole paljon kaloja, koska se sijaitsee vähän liian kaukana merestä. Toisin sanoen kalastukseen sovellettavalla yhteisöpolitiikalla on paljon tekemistä useiden alueiden saaristoaseman kanssa, jotka ovat kalastuksesta riippuvaisia. Tämä kulkee usein käsi kädessä alueiden, jotka tarvitsevat yhteisön taloudellista apua alueellisten syiden takia ja jopa ekologisen tasapainon säilyttämiseksi, köyhyystason kanssa.

Jöns
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi onnitella Cramptonia hänen mietinnöstään. Ensinnäkin tässä mietinnössä esitellään ensisijaiset tavoitteemme kalastuspolitiikassa. Toiseksi siinä kehotetaan tarmokkaasti noudattamaan 12. joulukuuta 1996 annettuja menettelysääntöjä asianmukaisesti. Tämähän on varmasti myös todella tarpeellista, koska neuvosto ei edelleenkään ota meitä huomioon osana talousarvioviranomaisia, minkä myös Mauritanian kanssa tehty kalastussopimus todisti. Ihmettelen, miksi me olemme ylipäätään sopineet menettelysäännöistä?
Myös komissio vähät välittää siitä, että se on menettelysääntöjen mukaisesti velvoitettu antamaan meille kattavaa tietoa kansainvälisiä kalastussopimuksia koskevien neuvottelujen ajankohtaisesta tilasta ajoissa, siis jo neuvottelujen aikana. Bjerregaard vahvisti tämän puheenvuoroissaan täällä parlamentissa aivan hiljattain Guinean ja Angolan kalastussopimuksista käydyissä keskusteluissa.
São Tomén ja Príncipen kanssa tehty kalastussopimus, josta keskustelemme tänään, todistaa taas kerran sen, kuinka tärkeää komission ja neuvoston menettelysääntöjen johdonmukainen noudattaminen on. Neuvosto päätti tässä tapauksessa sopimuksen väliaikaisesta soveltamisesta jo 25. lokakuuta viime vuonna, jotta komissio pystyy heti myös suorittamaan maksut. Se on neuvostolle nimittäin tärkeämpää kuin kuulla parlamenttia ajoissa. Meille nimittäin tiedotettiin vasta 20. syyskuuta, siis neljä kuukautta pöytäkirjan voimassaolon päättymisen jälkeen ja vajaat kuusi viikkoa ennen ensimmäistä maksua. Eihän tämä ole demokraattisten toimielinten välistä kanssakäyntiä!
Parlamentin jäsenet, muistutan siitä, että johdonmukainen, todellakin johdonmukainen mainittujen menettelysääntöjen noudattaminen tekisi nimenomaan lopun tästä mahdottomasta kansainvälisten kalastussopimusten väliaikaisen soveltamisen käytännöstä. Ja, hyvät jäsenet, meillä on jo samantapainen tapaus edessämme. Puhun Senegalin kanssa tehdystä sopimuksesta, joka parafoitiin 26. maaliskuuta. Sen ensimmäinen maksu erääntyy 31. heinäkuuta. Tämä tarkoittaa, että seuraava väliaikainen soveltaminen on pian edessä, ja neuvosto ei ole, kuten tavallista, edes tiedottanut meille siitä!
Syyllinen tähän on kuitenkin komissio. Tässä yhteydessä haluaisin vielä kerran vaatia, että myös viimeisimmälle komission virkamiehelle, joka johtaa kolmansien maiden kanssa tehtävistä kalastussopimuksista käytäviä neuvotteluja, tehdään selväksi, että demokraattisen menettelyn noudattaminen kansainvälistä kalastussopimusta ratifioitaessa on tärkeää myös silloin, kun neuvottelut päättyvät vasta kello kolme aamulla, ja että maksujen suorituspäivien asettamista kolmen tai neljän kuukauden päähän sopimuksen parafoinnista ei yksinkertaisesti voida enää sietää.
Cramptonin mietinnössä tuetaan myös uudelleen esittämäämme vaatimusta siitä, että meneillään olevissa Maastrichtin sopimuksen tarkistamista koskevissa neuvotteluissa on noudatettava hyväksyntämenettelyä. Siksi kannatan kalatalousvaliokunnan vakituisena esittelijänä oikeusasioita käsittelevän valiokunnan 17. huhtikuuta tänä vuonna tekemää päätöstä siitä, että jos Mauritanian kanssa tehdään sopimus, on vihdoinkin annettava varoittava esimerkki nostamalla neuvoston soveltamaa oikeusperustaa vastaan kanne Euroopan tuomioistuimessa.

Imaz San Miguel
Arvoisa puhemies, hyväksymme jatkossa muun muassa mietinnön kansainvälisistä kalastussopimuksista.
Haluaisin ensiksi kiittää Cramptonia tästä mietinnöstä, koska minun on muistutettava, että monet jäsenistämme vastustivat alustavaa ehdotusta. Tästä huolimatta Crampton on joustavasti saavuttanut kompromissin, jolla on epäilemättä myönteinen vaikutus yhteisön kalastussektorille.
Kalastuslaivastollamme on selkeä sosiaalistaloudellinen merkitys. Se synnyttää toimintaa ja työtä aloilla, joilla tavallisesti on vähän taloudellisia vaihtoehtoja. Koska yhteisövesien kalastuspaikkamme eivät pysty tarjoamaan tarvittavaa saalismäärää Euroopan kalastuslaivaston kapasiteettiin verrattuna, on tällä hetkellä tarpeen löytää vaihtoehtoja kolmansien maiden vesiltä. Tämä on sosiaalinen velvollisuus. Emme saa kuitenkaan unohtaa sitä, että yhteisön kalastusmarkkinat ovat alijäämäisiä, koska oman kauppataseemme vaatimukset painostavat meitä löytämään ja edistämään tämäntyyppisiä vaihtoehtoja laivastollemme. Tämä seikka on ilmaistu mietinnössä selkeästi, ja siksi meidän on sitä tuettava.
Lisäksi nämä kalastussopimukset, kuten mietinnössä myös todetaan, ovat täysin yhteensopivia ja edistävät lisäksi yhteistyöpolitiikoita kehitysmaiden kanssa siinä mielessä, että ne kehittävät maiden omaa taloutta. Siten itse kalastussopimuksista voi muodostua yhteistyöpolitiikoiden aktiivisia välineitä sen lisäksi, että ne edistävät luonnollisesti yhteisön kalastussektorin etuja.
Tämä mietintö painottaa toista surullista todellisuutta. Näihin kalastussopimuksiin suunnatut resurssit, joita on rahoitettava yhteisön talousarviosta, eivät ole riittäviä. Euroopan unionin talousarvio kasvaa vuosi vuodelta, ja siitä huolimatta kalastukseen varatut osuudet yleensäkin, erityisesti kalastussopimusten kohdalla, eivät kasva samassa suhteessa vaan vähenevät suhteellisesti ja jopa absoluuttisesti mitattuna - viime vuonna 278 miljoonasta ecusta 273 miljoonaan ecuun. Mielestäni tätä on vaikea hyväksyä, etenkin kun yhteisön kalastussektoriin suunnattujen resurssien kokonaismäärä edustaa ainoastaan 0, 9 prosenttia talousarviosta ja kalastusoikeuksien rahoitukseen varattu osuus on ainoastaan 0, 31 prosenttia Euroopan unionin talousarviosta.
Miten voimme perustella kalastajillemme sen, että samaan aikaan kun toiseen primaarielinkeinoon, maatalouteen varataan yhteisön talousarviosta 45 prosenttia - joka takaa veropolitiikan säilyttämisen - kalastuksen osuus on ainoastaan 0, 9 prosenttia? Tässä mietinnössä tuodaan myös tämä seikka julki tavalla tai toisella. Ja koska Euroopan parlamentilla on talousarviovaltaa, luonnollisesti tämän on myös saatava meidät pohtimaan asioita.
Mietintö on realistinen siinä suhteessa, että siinä kuvataan yhteisön laivaston yhä vaikeutuvaa suoraa pääsyä kolmansien maiden kalastuspaikoille. Itseasiassa näin on asian laita. Tämän vuoksi meidän on pyrittävä löytämään vaihtoehtoja toisen ja kolmannen sukupolven kalastussopimuksille.
Arvoisa puhemies, haluaisin lopettaa seuraavaan huomioon: tarvitsemme yhä enemmän todellista eurooppalaista ulkopolitiikkaa, joka hyödyttää kaikkia politiikoitamme, myös sosiaalistaloudellisia, ja komissaari on tehnyt tämän saman huomion jo monta kertaa. Ja tästä on hyötyä myös kalastuspolitiikalle.
On tarpeen esimerkiksi, että Venäjän kanssa tekemiemme sopimusten kohdalla meidän turskalaivastomme saa korvauksia päästäkseen käsiksi pohjoisnavan resursseihin tai että esimerkiksi Norjan markkinoiltamme saamat valtavat edut lisäävät yhteisön kalastussektorin mahdollisuuksia.
Yhteinen ulkopolitiikka, joka sisältää myös kauppa-, talous- ja yhteistyöpolitiikat, voi helpottaa tulevaisuudessa kansainvälisten kalastussopimusten tekemistä. Tämä muodostaa myös osan Cramptonin mietinnössä painotetusta yhteisön eri politiikoiden välisestä johdonmukaisuudesta.

Kindermann
Arvoisa puhemies ja komission jäsen, Euroopan unionin kansainväliset kalastussopimukset tulevat olemaan ristiriitaisten etujen vuoksi jonkin aikaa jännittyneessä tilanteessa. Toisaalta EU: n laivaston pääsy käyttämään kolmansien maiden merten luonnonvaroja on varmistettava ja toisaalta kehitysmaiden on elintärkeää hyödyntää omia merten luonnonvarojaan paremmin oman kasvavan väestönsä toimeentulon turvaamiseksi.
Esittelijä Crampton yritti käsitellä ongelmia ja esittää vaatimuksia, jotka liittyvät tulevaisuuteen, ja siksi hänelle kuuluu erityinen kiitos, sillä yhdestä asiasta meidän on oltava selvillä: jatketaan näin -toimintamallilla emme onnistu. Siksi myös ongelmat ovat jo liian kiireellisiä. Maailman kalastuslaivasto on kaksinkertaistunut viimeisten 20 vuoden aikana, ja kalavaroja kohtaava paine kasvaa jatkuvasti. Kilpailu häviävästä ravintolähteestä, kalasta, on kiristynyt, mistä johtuen merten luonnonvarojen hyödyntäminen on yhä kalliimpaa. Näitä ongelmia käsiteltäessä avoimuus, yhdenmukaisuus ja ennen kaikkea rehellisyys ovat tärkeitä.
Kansainvälisten kalastussopimusten avoimen käsittelyn vaatimuksiin kuuluu vastaus siihen kysymykseen, kuka kuuluu sopimuksesta hyötyjien joukkoon ja millä perustein pääsy kolmansien maiden vesille myönnetään. Jos halutaan, että sopimusten hyödyntämistä voidaan arvioida myös jälkeenpäin, täytyy vaatia myös menot ja hyödyt huomioiva laskelma. Sen täytyy vastata myös kysymykseen siitä, mitä seuraisi, jos sopimuksia ei mahdollisesti olisi ollenkaan.
Odotamme tässä kysymyksessä erityisesti komissiolta yhdenmukaista lisäystä, jolla tähänastinen ad hoc - lähestymistapa korvataan. Toimenpide, jolla yhteisön eri politiikkojen yhteenkuuluvuus turvataan ja niiden vaikutukset kehitysmaihin huomioidaan, on säädetty jo EY: n perustamissopimuksen 130 v artiklassa. On kuitenkin myös hyvin ymmärrettävästi unionin oman edun mukaista, että se pyrkii tasaamaan edut kehitysmaiden kanssa ja muotoilee kahdenväliset kalastussopimukset niin, että ne myötävaikuttavat myös paikallisen talouden kehitykseen ja kotimaisen väestön parempaan toimeentuloon.
Odotamme, että toisen sukupolven sopimuksissa yhteistyö sellaisten maiden kanssa, jotka tätä haluavat, on vielä voimakkaampaa. Vaatiihan rehellinen kanssakäyminen kansainvälisillä kalastussopimuksilla myös omien kalastajien tunnustamista, jotta yhteisön laivaston ylikapasiteetin ongelmaa ei ajan mittaan ratkaistaisi jatkuvalla kolmansien maiden vesillä kalastamisen lisäämisellä. Tässä ei ole kyse alakohtaisesta, vaan alueellisesta ongelmasta, jonka ratkaisemiseen tarvitaan muita mekanismeja.

Cunha
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet ja arvoisa komissaari, olemme usein olleet paikalla kun Euroopan unioni on osoittanut haluttomuutta kansainvälisten kalastussopimusten suhteen vaikka sillä on yhtenäistävä merkitys ja sillä on täysi oikeus vaikuttaa yhteisön kalapolitiikkaan.
Kaiken huipuksi toistellaan sellaisia vanhoja perusteluja kuin talousarvion kulut, kalavarojen riiston tasapaino tai näiden sopimusten Euroopan unionin yhteistyöpolitiikan oletettu ristiriita AKT-maiden kanssa.
Euroopan unionin kalastuslaivastojen pääsy kolmansien maiden vesistöille on oikeutettua, jos se on molempien osapuolien etujen mukaista. Tämän vuoksi mikä tahansa maa, mukaan lukien AKT-maat, vain allekirjoittaa nämä sopimukset, jos myös niillä on taloudellisia tai sosiaalisia intressejä. Tämän vuoksi en ymmärrä tiettyjä holhoavia kantoja, jotka asettavat kyseenalaiseksi näiden maiden ylivallan ja laillisuuden juhliakseen kansainvälisiä kompromisseja.
Toisaalta tiedämme Euroopan unionin olevan noin 55 prosentin vajeessa kalojen toimittamisessa markkinoillensa. Tiedämme myös, että 25 prosenttia yhteisön kalatuotannosta on turvattu kansainvälisillä kalastussopimuksilla. Tiedämme vielä, että nämä sopimukset pitävät yllä noin 50 tuhatta työpaikkaa Euroopan unionissa. Näistä syistä minusta nykyiset 270 miljoonan ecun vuosittaiset kulut ja kansainvälisten kalastussopimuksien lisääntyvät kustannukset ovat perusteltuja.
Jos vaadimme, niin kuin jotkut haluavat, kustannuksien ja hyödyn analyysia, sitä vaadittakoon kaikilta yhteisön politiikan alueilta alkaen sieltä, mistä tulee eniten kustannuksia eli yhteisestä maatalouspolitiikasta.
Mikä tulee varsinkin jo kehittyneiden maiden sopimuksiin, on lohdutonta nähdä, miten Euroopan unioni ei pidä riittävän tärkeinä kala-alan taloudellisia ja kaupallisia neuvotteluja, joita on käyty näiden maiden kanssa. Pohjois-Atlantin tapaus on korostunut; miljoonat tonnit kansanvälisen veden kalaa on jätetty pelkästään Norjan, Islannin, Kanadan ja Venäjän pyydettäväksi. Grönlannin osuus annettiin Euroopan unionin maille, jotka eivät siellä kalasta, lukuun ottamatta sellaisia maita kuin Portugalia, joka unioniin liittymiseensä asti oli kalastanut jo kauan näillä vesillä.
Lopuksi haluan onnitella kollega Cramptonia hänen työstään. Hän on paneutunut perinpohjaisesti mietintöönsä. Minun täytyy kuitenkin sanoa hänelle kunnioittavasti, että monesti hänen mietinnössään yhteisen kalastuspolitiikan taloudelliset ja kaupalliset näkökohdat sekoittuvat toisiinsa yhteistyökysymyksissä ja sillä mietinnössä on taipumusta korostaa muiden ongelmia suhteessa meidän omiin ongelmiimme, joita tällä alalla on paljon.
Toivon tämän vuoksi, että kalatalousvaliokunnan ehdottamat muutosehdotukset hyväksyttäisiin, jotta sen mietintö olisi tasapainoinen, realistinen ja tukisi Euroopan unionin intressejä.

McMahon
Arvoisa puhemies, kehitysmaissa on sata miljoonaa ihmistä, joiden koko perusselviytyminen on riippuvainen kalastuksesta - ei ainoastaan toimeentulo vaan hengissä pysyminen. Kehitysmaissa on myös kymmenen miljoonaa ihmistä, jotka työskentelevät kokopäiväisesti kalastusteollisuudessa; se on heidän työnantajansa. Toiset kymmenen miljoonaa työskentelevät osa-aikaisesti kehitysmaissa ja kalastus on heidän harrastuksensa.
Nämä ovat epätavallisia tilastoja. Sata miljoonaa ihmistä on yli kaksi kertaa Espanjan ja Portugalin yhteenlasketun väestön määrä. Se on lähes kymmenen kertaa Yhdistyneen kuningaskunnan väestö. Ja näiden ihmisten perusselviytyminen on riippuvainen kalastuksesta. Cramptonin mietintö on siinä mielessä onnistunut, että se tuo esiin tiettyjä parametrejä ja periaatteita, joita meidän tulisi käyttää kalatalous- ja kehityspolitiikkamme perusteina. Tarvitsemme uuden Euroopan kalatalouden kehittämispolitiikan. Sen täytyy ylittää kaupallisten sopimusten puitteet. Nämä sopimukset vievät komission talousarviossa noin 30 % kalatalouteen varatuista määrärahoista. Tämä ei voi olla oikein.
Ensi vuoden budjetissa PESCA-hankkeiden määrä vähenee 50 prosentilla. Ja täällä omassa unionissamme, jossa on vaikeita ylikapasiteetin purkamiseen liittyviä ongelmia ja alueita, jotka kärsivät työttömyydestä rajoitusten ja kalakannan säilyttämisen takia, vähennämme kustannuksia samalla, kun käytämme kolmanneksen budjettivaroistamme kaupallisiin sopimuksiin. Yhteisön asiat ovat väärässä tärkeysjärjestyksessä ja me tarvitsemme uuden kalatalouspolitiikan.
Cramptonin mietintöön liittyy ongelmia. Kalatalousvaliokunnan viimeisessä kokouksessa jätettiin muutamia hyödyttömiä tarkistusehdotuksia. Niihin liittyy pieniä ongelmia, joista Cunhan mainitsema sekasotku johtuu. Mietintö tarjoaa kuitenkin tien eteenpäin, ja meidän on tartuttava tilaisuuteen kalatalouden kehittämiseksi.
Mitä Macartneyn Souchet'n mietintöä koskevaan tarkistukseen tulee, jos aiomme uudistaa yhteistä maatalouspolitiikkaa, meidän tulisi tähdätä vuoteen 2002 kuten sovittu ja meidän tulisi keskustella siitä. Sitä ei tule tuoda sisään takaoven kautta, kuten jotkut ilmeisesti yrittävät tehdä.
Vielä muuan seikka, joka liittyy Suanzes-Carpegnan mietinnössä mainittuun YK: n julkilausumaan merilainsäädännöstä. En ymmärrä tarkistusta 2. Luulin, että Euroopan unionin painopisteenä oli komission ja jäsenvaltioiden välisten kiistojen selvittäminen. Ilmeisesti kuitenkin osa kalatalousvaliokunnan jäsenistä ajattelee eri tavoin.

Arias Cañete
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, haluan yhtyä tämän yhteiskeskustelun mietinnön esittelijöille osoitettuihin onnitteluihin, ja keskittyä erityisesti kansainvälisten sopimusten aiheeseen. Kiitän etenkin Cramptonia hänen tohtori Jekyllin puoliskostaan, hänen tekemästään arvokkaasta työstä ja lisäksi erityisesti hänen osoittamastaan joustavuudesta kompromissiratkaisujen saavuttamiseksi kalatalousvaliokunnassa, vaikka saavutettu kompromissi ei häntä täysin tyydyttäisikään.
Lisäksi tämä tarjoaa mielestäni hyvän tilaisuuden pohtia yhteisön kalastussopimusten tulevaisuutta. Niitä vastaan on usein hyökätty likinäköisin poliittisin asentein, jotka ovat perustuneet jäsenvaltioiden suhteellisen osallistumisen osittaiseen arviointiin, toisinaan kuviteltuihin ristiriitoihin kehityspolitiikan kanssa ja joissakin tapauksissa lisäksi päättelyiltään epäilyttäviin likiarvoihin, jotka perustuvat teknisesti heikkoihin kustannus-tehokkuus-analyyseihin. Kaikkien näiden tekijöiden avulla pyritään alentamaan sellaisen politiikan arvostusta, joka ei ole ainoastaan elintärkeä yhteisön laivaston tärkeän sektorin toiminnan säilyttämiselle - kuten kalatalousvaliokunnan puheenjohtaja on osoittanut - vaan lisäksi yhteisön jalostusteollisuuden kohtuuhintaisten ja korkealaatuisten kalastustuotteiden säännölliselle hankinnalle. Emme saa pettää itseämme, Euroopan unionilla on edessään selvä valintapulma: joko sen on hylättävä nykyinen neuvottelupolitiikkansa tai lisättävä vaikutusvaltaansa. Jos neuvottelupolitiikkaa hylätään, mahdolliset seuraukset ovat kahdenlaisia: joko kolmansien maiden laivastoille annetaan vapaat kädet ja ne valloittavat Euroopan unionin tyhjäksi jättämän alueen tai kalastuspolitiikka uudelleenkansallistetaan osittain, koska jäsenvaltiot tai niiden taloudelliset toimijat neuvottelevat edullisempia sopimuksia.
Ymmärtääkseni kolmannet rannikkomaat hyötyvät siitä, että tätä politiikkaa jatketaan, koska Euroopan unioni neuvottelee kalastusmahdollisuuksia, jotka perustuvat kalastuspaikkojen tilanteen perusteelliseen arviointiin. Euroopan unioni luo myös asianmukaisia teknisiä toimenpiteitä, edistää kalastusponnistusten valvontatoimia neuvotteluja käyvien maiden kanssa sekä kehittää mainittujen maiden kansallisia kalastussektoreita. Kumpi vaihtoehto on parempi, kalastussopimusten neuvotteleminen sellaisen poliittisen yhteisön kanssa, joka on yhtä vastuuntuntoinen kuin Euroopan unioni vai taloudellisten toimijoiden vapaan toiminnan mukanaan tuoma sekasorto?
Uskon vastauksen olevan ilmeisen selvän. Parlamenttimme on sitoutunut kaikinpuolin kunnioittamaan ympäristöä, edistämään kehityspolitiikkaa ja on huolissaan kalastuslaivastojemme toiminnan säilyttämisestä sekä jalostusteollisuuksiemme säännöllisestä hankinnoista. Siksi meidän on edelleen tuettava yhteisön kalastussopimuspolitiikkaa, joka on osoittanut pätevyytensä sekä jäsenvaltioiden että kolmansien maiden suhteen. Tämä on tapahtunut ilman, että on luovuttu institutionaalisen menettelyjen välttämättömästä parantamisesta, jonka avulla voidaan vahvistaa parlamentin asemaa tämän politiikan kehyksessä.
Asiaa on hyvin helppo arvostella, mutta vaihtoehdot ovat vähissä. Siten arvoisa komissaari, kehotan teitä järkisyistä ja kylmästi jatkamaan tätä niin vaikeaa, mutta tähän mennessä kuitenkin niin hyviä tuloksia antanutta politiikkaa.

Dührkop Dührkop
Arvoisa puhemies, haluaisin myös liittyä Cramptonin onnittelijoihin hänen pätevyytensä johdosta ja ennen kaikkea siksi, että hän aloitti mietintöluonnoksesta, jossa asenteet olivat ehkä hyvinkin kaukana toisistaan. Hän sai kuitenkin aikaan sen, että hänen työnsä - johon sisällytettiin hyväksytyt tarkistukset - hyväksyttiin yksimielisesti kalatalousvaliokunnassa. Hänen ansiotaan lisää vielä se, miten hankalaa tässä mietintöaloittessa on ollut keskittyä todella tunteita kuohuttavaan aiheeseen, kansainvälisiin kalastussopimuksiin, jotka ovat niin tärkeitä yhteisön kalastuslaivastolle.
Haluan painottaa työn kolmea näkökohtaa: ensiksi kalavarojen säilyttäminen, jota tuetaan yhteisön ja kansainvälisten normiston avulla ja jonka merkitys on erittäin tärkeä eurooppalaisen laivaston tulevaisuuden takaamiseksi. Toiseksi sosiaalidemokraattina olen tyytyväinen siitä, että Cramptonin mietinnössä korostetaan olemassa olevan työllisyyden säilyttämistä, sekä merellä että jalostusteollisuudessa. Kalastus on taloudellista toimintaa, ja vaikka sillä ei ole suurta merkitystä yhteisölle kokonaisuudessaan, on se elintärkeä tiettyjen syrjäseutualueiden kehitykselle, joiden tuoton taso on yhteisön keskiarvon alapuolella ja jotka kärsivät korkeista työttömyysluvuista. Näillä alueilla kalastus on pääasiallinen elinkeino ja niiden sosiaalistaloudellinen rakenne luhistuisi, jos ne eivät voisi turvautua kansainvälisiin kalastussopimuksiin. Kolmanneksi mietinnössä muistutetaan, että kalastussopimusten kaupallisesta luonteesta huolimatta niillä on myönteisiä vaikutuksia niille kehitysmaille, jotka tekevät sopimuksia Euroopan unionin kanssa.
Muunlaiset sanamuodot, kuten esimerkiksi sen puolustaminen, että sopimukset eivät ole kaupallisia sopimuksia vaan AKT-maiden kehittymistä tukevia sopimuksia johtaisivat siihen, että Euroopan sosiaalirahaston olisi rahoitettava näitä kalastussopimuksia ja siten varoja ei otettaisi yhteisen kalastuspolitiikan vähistä määrärahoista.
Lisäksi tämä ajatus on todellisuuden vastainen. Kuten Crampton jo mainitsi, noin puolet 26 sopimuksesta on tehty AKT-maiden kanssa, mutta laivastomme liikkuu pääasiassa muiden maiden vesillä. Mielestäni on päästävä eroon kansainvälisen kaupan turhista tarkasteluista. Näiden maiden kehittymistä edistetään parhaiten myöntämällä niille pääsy markkinoille ja ostamalla mailta niiden tuottamia ja omistamia tuotteita ja siten edistää niiden taloudellista kehitystä.
Euroopan unioni voi säilyä hengissä ilman São Tomén kanssa tehtävää kalastussopimusta. Tämä maa menettäisi kuitenkin yhden pääasiallisista tulolähteistään, jos se ei tee sopimusta Euroopan unionin kanssa. Kummatkin osapuolet hyötyvät kaupankäynnistä ja myös kansainvälisistä kalastussopimuksista.

Hardstaff
Arvoisa puhemies, kaikki tänään edessämme olevat arvokkaat mietinnöt käsittelevät sopimuksia, joilla voidaan parhaiten säädellä ja valvoa kalastusta kansallisilla ja kansainvälisillä vesillä aikana, jolloin kalastaminen ja kalakannan vähentyminen ovat huomattavia huolenaiheita.
Varela Suanzes-Carpegnan mietintöön sisältyy viittaus jäsenvaltion velvollisuuteen soveltaa lainsäädäntöä ja ryhtyä toimenpiteisiin, mikäli sen lipun alla purjehtiva alus rikkoo asetuksia. Haluaisin kiinnittää komissaarin huomion vaikeuksiin, joita tämän velvollisuuden suorittamiseen liittyy niin sanottujen kiintiöloikkareiden osalta. Minulle on kerrottu viimeaikaisista tapauksista, joissa Britannian lipun alla liikennöivät ei-brittiläiset alukset, joita vastaan nostettiin syyte brittiläisessä tuomioistuimessa ja jotka todettiin syyllisiksi ja tuomittiin sakkoihin, yksinkertaisesti purjehtivat toiseen jäsenvaltioon ja jättävät sakot maksamatta. Meidän on kehitettävä jokin järjestelmä, jolla varmistetaan, että kaikki jonkin tietyn valtion lipun alla liikennöivät alukset ovat tilivelvollisia kyseisen maan tuomioistuimille ja että sen jäsenvaltion, jonka kansalaisia kapteeni ja miehistö ovat, on toimittava yhteistyössä sen varmistamiseksi, että tällainen räikeä piittaamattomuus suojelutoimista saadaan loppumaan.
Monet omassa vaalipiirissäni sijaitsevan Grimsbyn kaltaisten yhteisöjen kalastajat ovat kaikkialla EU: ssa menettäneet työpaikkansa suojelutoimien seurauksena. Alusten omistajat ovat saaneet korvausta EU: lta, mutta käytöstä poistetuilla aluksilla työskennelleet eivät saaneet edes lakisääteistä erorahaa saati sitten EU: n korvauksia, vaikka he olisivat työskennelleet samalla aluksella usean vuoden ajan. Tämä on huutava vääryys, joka edelleen aiheuttaa katkeruutta sekä Euroopan unionia yleensä että yhteistä kalastuspolitiikkaa kohtaan.
Pyytäisin komissaaria varmistamaan, että tulevaisuudessa alukset poistetaan käytöstä siten, että alusten omistajien lisäksi niillä työskennelleet ja merellä henkensä vaarantaneet saavat jonkinlaisen korvauksen elinkeinonsa menettämisestä. Yksi mahdollinen toimenpide olisi kalastuskorvaus, joka korvaisi merellä oltujen päivien määrän vähentymisen.

Apolinário
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari ja hyvät jäsenet, tämänhetkinen mietintö pohdiskelee hyvin aiheen synnyttämää kaksijakoisuutta ja poliittisia jännitteitä. Toisaalta korostetaan hyödyn kuluja. Itse komissio kirjoittaa, että tämänhetkinen talousarvion tilanne aiheuttaa sen, että voimassa olevien sopimuksien kustannukset jättävät vähän tilaa uusien sopimusten neuvottelemiseen ja vaarantavat jopa tulevien sopimusten uudelleen neuvottelut.
Yhteistyön ja kehityksen näkökulmasta kolmansien maiden paikallisten laivastojen vaihtoehto korostuu siellä, missä nykyään uurastaa yhteisön laivasto. Tämä on esimerkki Marokon ennakoimasta kalastuksen kehityssuunnitelmasta. Toisaalta jäsenmaiden laivastoja ja kansainvälisistä kalastussopimuksista riippuvaisia kalastajia vertaillaan systemaattisesti.
Jotain eurooppalaisuuden vastaisuutta ilmenee myös täällä. Jotkut julistavat kolmansien maiden progressiivista kalastuksen laajentamista ja niiden kalastusoikeuksien lisäämistä, ja he korostavat hypoteettisten kahdenkeskisten kalastusoikeuksien neuvottelujen erinomaisuutta.
Meidän haasteemme on yhteisöllisen kalastuslaivaston puolustaminen korostamatta ympäristön vastaisia ja epäeurooppalaisia asenteita. Minun mielestäni puhe hyödyn kuluista tulee sellaisesta ajatuksesta, että pitäisi siirtää käytössä olevia taloudellisia varoja muihin päämääriin. Tämä ajatus osoittaa kuitenkin eurooppalaisen projektin kollektiivisen hahmotelman riittämätöntä toimivuutta alalla, jolla on valtava poliittinen tärkeys ja voimakas vaikutus joidenkin yhteisön rannikkoalueiden työllisyyteen.
Tämän lisäksi kansainväliset kalastussopimukset edustavat vain 0, 31 prosenttia yhteisön koko talousarviosta ja sopimuksettomien politiikka edustaisi varmasti vuoden 96 kustannuksiin ei pienempää kuin 1400 miljoonan ecun korotusta merituotteiden kaupallisesta vajeesta, kun taas suora lisä työttömyyteen tarkoittaisi noin 450 miljoonaa ecua per vuosi vahingonkorvauksiin.
Toisaalta mistä tahansa ehdotuksista, joiden tavoitteena on kiistanalainen ja monimutkainen kulujen jako laivanvarustajien ja komission kesken tai yhteisön taloudellisten vastapuolten saarto, seurauksena olisi vain edellä mainitun kalapolitiikan uudelleen kansallistamisen logiikan vahvistuminen. Halusin esittää tämän vetoomuksen, koska sellaisen vaihtoehdon poliittiset kustannukset ja vaikutukset kalastusalueiden talouksiin ovat arvioimattoman suuret.
Lopuksi: Ennen kaikkea kalavarojen hallinnan näkökanta vaikuttaa kansainvälisten kalastussopimusten tulevaisuuteen. Merikalavarojen hallinta on avainsana kannattavaan kalastukseen, kalavarojen hallintaan, joka riittää ennen kaikkea rannikkojen valtioille diskriminoimatta kansallisia tai yhteisöllisiä laivastoja. Kalastusalalla on uusi lakipuite, jonka Yhdistyneiden kansakuntien sopimus on vahvistanut. Se koskee oikeutta ja merta: siihen on kirjattu myös minua miellyttävä sääntö vastuullisen kalastuksen harjoittamisesta. Kalavarat ovat rajallisia, ja vain kannattava kalastus sallii alan ja kansainvälisten kalastussopimusten jatkuvuuden.

Bonino
Arvoisa puhemies, vastaan puuttumalla lyhyesti kuhunkin mietintöön ja esitän lopuksi sarjan kannanottojani Cramptonin mietintöluonnokseen kansainvälisistä kalastussopimuksista, jotka ovat olleet tänä iltana keskustelun ytimenä ja joihin kaikki puheenvuoron käyttäneet ovat viitanneet.
Järjestyksessä: Varelan mietinnön suhteen komissio on ollut aktiivinen osapuoli aikaansaataessa vahvistus YK: n sopimukseen ylialueellisten varastojen säilyttämisestä ja hoitamisesta, minkä komissio katsoo muodostavan konkreettisen askelen kohti kalavarojen suojelua ja kestävää käyttöä. Olen selkeästi täysin tietoinen ongelmista, jotka nousevat erityisesti tarpeesta välttää eräiden kumppanien, erityisesti Kanadan jatkuvat, yksipuoliset aloitteet, ja haluaisin rauhoittaa Varelaa sillä, että vireillä on aloitteita diplomaattikirjeiden tasolla ja kaikilla muilla tasoilla, jotta näkisimme ehkäistävän tai kuitenkin pysäytettävän toiminta, jota eivät parlamentti eikä komissio hyväksy.
Komission kanta tarkistuksiin on seuraava: tarkistukset 1 ja 3 koskevat sarjaa huolenilmaisuja järjestelyistä, joilla jaetaan uudestaan päätösvaltaa yhteisön ja jäsenvaltioiden välillä ja jotka liittyvät sopimuksen tulkinnalliseen yhdenmukaisuuteen merioikeussopimuksen suhteen, mutta komissio katsoo, että huolenilmaisut on jo otettu huomioon luonnokseen tai sopimukseen itseensä liitetyissä julkilausumissa. Lisäksi komissio ei katso voivansa hyväksyä tarkistusta 2, koska se tukee pyrkimystä Euroopan komission yksinomaisesta edustuksesta kansainvälisissä kiistoissa unionin muiden elimien puolesta. En haluaisi, Varela, vaikka ymmärränkin perusfilosofian, että toistaisimme kalastuksessa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) tilanteen, koska toistaiseksi - saattaa miellyttää tai olla miellyttämättä - ainakin yhteisö puhuu yhdellä äänellä. Jos jokainen jäsenvaltio voisi puolustaa omia etujaan, uskon, että päätyisimme samaan kuin ulkopolitiikkaa koskevassa toisessa pilarissa ollaan, jossa epäsointu ja jäsenvaltioiden vastakkaiset edut eivät antaisi meille, luulen, tehokkaampaa välinettä.
Macartneyn mietinnöstä komissio sen sijaan tahtoo kiittää esittelijää erinomaisesta työstä. Tosiasiassa pöytäkirjan liite on muotoiltu sallimaan São Tomén ja Príncipen toimivaltaisille viranomaisille tehokkaampi valvonta kalastustoimien suhteen, jota vieraat alukset harjoittavat yksinomaisella talousalueella.
Komissio yhtyy tarkistuksien 3 ja 5 henkeen ja katsoo välttämättömäksi tosiaan parantaa tiedonvälitystä. Se ei voi hyväksyä tarkistusta 6, koska neuvosto säätää neuvotellut direktiivit yhden ainoan kerran jokaista sopimusta varten eikä sopimusten uudistamista ja yksittäisiä pöytäkirjoja varten. Tässä tapauksessa komissio, jonka tehtävänä on johtaa neuvotteluja, valvoo myös neuvoston antamien direktiivien noudattamista.
Muiden tarkistusten osalta komissio on aina säilyttänyt AKT-maiden kanssa solmittujen kalastussopimusten ennen kaikkea kaupallisen luonteen, vaikka, kuten Cramptonin seuraavassa mietinnössä mainitaan, nämä sopimukset sisältävät hyvin usein kehitysaineksia kolmansille maille, esimerkiksi merimiesten asemasta laivalla tai saaliin purkamisesta paikallisesti jalostettavaksi. Joka tapauksessa unionin perustamissopimuksen 130 b artiklaa sovellettaessa, joka koskee yhdenmukaisuutta, komissio aikoo voimistaa näille maille annettavin määrärahoin kalastusalaa yhteisvaikutuksessa kehityspolitiikan kanssa.
Minun on kuitenkin sanottava tässä vaiheessa, että komissiota myös turhauttaa kuunneltuaan teitä kaksi tuntia, ettei se voi vastata poissaolon vuoksi Aelvoetille, jolle kuitenkin tahdon vastata, koska kuulen toistamiseen tässä toimielimessä sarjan kaavamaisuuksia, joista en enää vilpittömästi sanoen tiedä, millä kielillä ne selvittäisin.
En voi hyväksyä, että Senegalia käytetään toistuvasti esimerkkinä, koska se ei ole oikein. Senegalin sopimus viimeisteltiin Senegalin viranomaisten ja Senegalin kalataloussektorin pyynnöstä ja niiden painostuksen johdosta. Toiseksi kyse oli XIV ja VII pääosaston yhteisestä toiminnasta, joten kyseessä oli kehitys- ja kalastussopimus. Kolmanneksi, meidän painostuksemme jälkeen saimme Dakarin viranomaisilta kirjeen, jossa he sanoivat viimein päättäneensä kohdistaa 50 % sopimuksen kokonaissummasta kalataloussektorille. Tämä vain todistaa, että pyrimme ottamaan huomioon teidän tuntemanne huolen.
En voi kuunnella jälleen kerran väitettä siitä, että me kilpailemme paikallisen kalatalouden kanssa. Se ei ole totta. Laivastomme kalastaa avomerellä 200 metrin syvyydessä. Paikalliset senegalilaiset kalastajat eivät voi kalastaa 200 metrin syvyydessä. Heillä ei ole siihen tarvittavia varusteita eikä välineitä. Me kilpailemme japanilaisen kalastuslaivaston kanssa. Sallikaa meidän kertoa teille, miten asiat ovat, jotta se, mitä pitää korjata, voidaan korjata. Kohdatkaamme todellinen ongelma eikä vain jokin stereotyyppi. En todellakaan tiedä, miten voin selviytyä siitä.
Jätän Cramptonin mietinnön käsittelyn loppuun, koska se ansaitsee enemmän huomiota, ja siirryn nyt Teversonin mietintöön.
(IT) Teversonin mietinnössä, joka koskee monenvälistä yhteistyötä NAFO: n sääntelyalueella, Euroopan yhteisön, kuten tiedätte, tulee sopimusosapuolena sisällyttää yhteisön lainsäädäntöön kaikki kalatalousvaliokunnan muotoilemat NAFO: n suositukset, joille kaksi kyseessä olevaa asetusehdotusta määrittelevät eräitä valvontakeinoja, kuten muuten olette maininnut, mukaan lukien havainnoijat, jotka valvovat kalatalousvaliokunnan muotoilemien NAFO: n suositusten toteuttamista.
Komissiota todella ilahduttaa, että Teversonin mietintö kommentoi myönteisesti näitä ehdotuksia. Olen ilmeisesti huomannut osoittamanne huolenaiheet, jotka heijastuvat tarkistusesityksissä, mutta en muotosyistä voi sisällyttää niitä neuvoston asetusehdotukseen, joka muuttaa asetuksen 189. Joka tapauksessa komissio toimittaa myöhemmin kalatalousvaliokunnan puheenjohtajalle jäljennöksen NAFO: n tieteellisen neuvoston laatimasta mietinnöstä, joka koskee kalastusvälineistön tilaa. Ongelmana on oikeastaan, että varastojen erittelyn ja arvioinnin on tehnyt NAFO: n tieteellinen komitea, johon Euroopan komissio osallistuu, mutta erityisiä mietintöjä ei ole; se, mitä voin tehdä, on asettaa välittömästi käyttöön tämän tieteellisen mietinnön tulokset.
Viimeisestä, Souchet'n mietinnöstä komission on vilpittömästi sanottava, että tutkittuaan Euroopan parlamentin, perusratkaisun muutosta koskevan mietinnön, ettei se voi hyväksyä tarkistuksia 1 ja 2. Kunnioittaaksemme todellakin, Souchet, kansainvälisellä tasolla omaksuttuja velvoitteita kyse on ainoastaan erittäin rajallisen merkityksen omaavien, teknisten toimien sisällyttämisestä yhteisön oikeudelliseen järjestykseen, koska kyse on kalastusvälineiden määrittelystä ja niiden käyttöehdoista, ja jotka hallintokomitea hyväksyy 18 artiklan perusteella.
Komissiosta ei nyt tässä yhteydessä tosiaan vaikuta aiheelliselta soveltaa 43 artiklan menettelyä, kun kyseinen toimi on saanut hyväksynnän kansainväliseltä, puheena olevalta järjestöltä, koska unioni ei kuitenkaan kykene edes toimien sisällön toissijaiseen arvioimiseen. Komissio ei lisäksi voi hyväksyä tarkistuksia 3 ja 4, koska ne eivät sijoitu tutkittavan ehdotuksen oikeudellisiin kehyksiin.
Sanottuani kaiken tämän esitän ainoastaan eräitä ajatuksia kalastussopimuksista.
(EN) Sanoin jo aikaisemmin, että tunnen olevani täysin turhautunut, koska jopa tämänpäiväiset keskustelut osoittavat, että tämän parlamentin mielipide on jakautunut täysin kahtia. Tämä merkitsee sitä, että voin ainoastaan pitäytyä lopullisessa mietinnössä, joka ilmeisesti heijastaa pitkän keskustelun jälkeistä konsensusta, ja yrittää olla mahdollisimman pragmaattinen.
Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja todeta, että ylikapasiteettia ei voi vain siirtää kolmansiin maihin. Seitsemän kuukauden ajan komissio on yrittänyt saada hyväksyttyä laivastoomme kapasiteetin pienentämisen 30 prosentilla. Tämän tuloksen saavuttaminen vei minulta seitsemän kuukautta. Se tapahtui kompromissin hengessä - alkuperäinen vaatimukseni oli suurempi. Haluan vain korostaa sitä, että yritämme kaikin tavoin vähentää kapasiteettiamme ja kalastustoimintaa vesillämme emmekä vain " siirtää ylikapasiteettia toisaalle" . Tämä ei ole oikein. On todella hämmästyttävää, että sen lisäksi, että ehdotukseni neuvostossa saama vastustus on peräisin jäsenvaltioista, jotka eivät ole aikaisemmin lainkaan vähentäneet kapasiteettiaan tai jotka ovat jopa lisänneet sitä, minua arvostellaan siksi, että minä " vain siirrän ylikapasiteettia toisaalle" .
Ehkä ette viittaa komissioon vaan jäsenvaltioihinne tai hallituksiinne. McMahon, olipa se sitten oikein tai väärin, teidän maanne ei ole viimeisen kymmenen vuoden aikana hyödyntänyt komission rahoittamaa ylikapasiteetin purkuohjelmaa.
(McMahon keskeyttää) Olen pahoillani, mutta tuo ei ole minun ongelmani. Kaikilla on omat vastuunsa. Kannan omani, mutta minä en ole syntipukki kaikelle Hiroshima mukaan lukien! En ollut silloin vielä syntynyt.
(Naurua) Britannia siis menetti 12 000 000 puntaa jätettyään ylikapasiteetin purkuohjelman hyödyntämättä ja maan kalastajat joutuivat myymään veneensä ja toimilupansa. Ja toiset ostivat ne. Ja minä en voi sitä estää. En voi estää ihmisiä ostamasta, ellette te tiedä, miten estää ihmisiä myymästä. Jos te voitte kertoa minulle, miten ihmisiä estetään myymästä, saan luultavasti selville, miten estää ihmisiä ostamasta. Mitä tulee omistajien lisäksi myös työntekijöille myönnettäviin korvauksiin, ne sisältyivät komission ehdotukseen, mutta useat jäsenvaltiot - en nimeä niitä, mutta tiedätte erittäin hyvin mitä valtioita tarkoitan - eivät hyväksyneet esitystä. Rakennerahastojen osalta kävi samoin. Komission esitys, joka lopulta hyväksyttiin, sisälsi mahdollisuuden - ei velvoitetta, koska se ei ollut mahdollista - käyttää osaa rakennerahastojen varoista kalastajille myönnettävään yhteiskunnalliseen tukeen. Esitys ei ollut sitova, mutta se hyväksyttiin. Muutamat hallitukset, joista yhden tunnette hyvin, eivät käytä tätä mahdollisuutta hyväkseen enkä minä voi niitä siihen pakottaa. Joten kohdistetaan syytökset sinne, minne ne kuuluvat.
Toiseksi mitä tulee taloudellisiin korvauksiin, mitä tarkoitamme? Tarkoitammeko kehitysmaita vai kaikkia sopimuksia? Jos viittaamme kaikkiin sopimuksiin, voisimmeko katsoa pikaisesti Grönlannin sopimusta, jossa kalastamattomuudesta maksetaan 50 miljoonaa ecua. Olkaa hyvät ja tehkää aloite. Minä tein, enkä päässyt neuvostossa puusta pitkään. Miksi emme siis yrittäisi? Toivon, että olette yhtä tiukkoja, kun keskustelemme tomaateista, joista maksetaan, tai mansikoista tai muista kaupallisista sopimuksista. Jos siis ehdotatte, ettemme maksaisi mistään sopimuksesta, toivon, että suhtaudutte yhtä johdonmukaisesti sekä muihin sopimuksiin että silloin, kun epidemiatapauksissa tarvitaan solidaarisuutta.
Puhumme nyt 280 miljoonasta ecusta, josta 180 miljoonaa ecua kohdistuu AKT-maihin. Kaikki muut ovat pohjoisia sopimuksia, joista osa ei käsittele kalastusta. Kolmanneksi työttömyydestä keskustellessamme teidän on muistettava tämän sopimuksen perusteella työskentelevät 20 000 ihmistä. Tämä liittyy sellaisten voimavarojen hankintaan, josta olemme 50-prosenttisesti riippuvaisia, ja jos meidän täytyisi ostaa 50 prosenttia kuluttamastamme kalasta, joutuisimme kuitenkin maksamaan.
(Teverson keskeyttää: "Me emme tee tätä millään muulla sektorilla, vai teemmekö?" ) En halua verrata maatalousvaroja kalatalousvaroihin. Jos olemme johdonmukaisia, meidän täytyy pitää kiinni joistakin asioista. Meillä ei voi olla kahta tapaa käsitellä asioita. Tai jos niin on, edustaja Teverson, se ei ole järkevää. Ei edes silloin, kun maksamme solidaarisuudesta tukia, jotka johtuvat jäsenvaltioiden tekemistä virheistä. Siitä on kysymys. Voimme yrittää arvioida sitä, mikäli niin haluatte. Komissiolla ei ole mahdollisuutta tehdä kannattavuusanalyysiä, mutta voimme käyttää sen tekemiseen ulkopuolista tahoa, mikäli te niin haluatte, veronmaksajia kohtaan tuntemamme tilivelvollisuuden takia. Ehkä meidän täytyy ottaa huomioon useita kysymyksiä.
Olen yrittänyt esittää muutamia näkökohtia. Tiedän, että tämä ei ole lopullinen kalataloudesta ja kansainvälisistä sopimuksista käytävä keskustelu. Haluan kuitenkin kertoa teille, miten turhautunut olen. En ole saanut tältä parlamentilta minkäänlaista tunnustusta kalastussopimuksia koskevasta edistyksestä ja siihen tekemistämme muutoksista. Crampton mainitsi minun julistaneen, että aika, jolloin tulemme paikalle, kalastamme ja maksamme vähän, on ohi. Siihen olen pyrkinyt. Uudet sopimukset ovat toisen tai kolmannen sukupolven sopimuksia. McMahon viittasi siihen, että monet kolmannen maailman ihmiset ovat riippuvaisia kalastusteollisuudesta. Ehkäpä hän laski kalat, koska tuo ei ole aivan totta. Otetaanpa esimerkiksi Namibia. Se haluaa kehittää omaa kalataloussektoriaan. Sillä on kalaa mutta ei aluksia. Namibian kanssa solmittavalle, yhteisyrityksen pohjalta lähtevälle sopimukselle on siis tilaa. Muuten se rakentaa oman laivaston ja maailman laivastojen määrä vain kasvaa. Mitä vikaa on siinä, että yhdistämme heidän kalansa ja meidän aluksemme ja osaamisemme? Mikä siinä on vikana?
Mosambik on samassa asemassa. Sillä ei ole osaamista eikä aluksia, joilla se voisi kalastaa omilla vesillään. Tästä syystä se myy japanilaisille ja muille. Perusteellisemmat tiedot niistä maista, joiden kanssa meillä on kansainvälinen kalastussopimus, voisivat olla arvokkaita ja saattaisivat auttaa meitä ymmärtämään paremmin, mitä on tekeillä. Se ei tarkoita, että olisimme täydellisiä, mutta meidän tulisi myöntää, että olemme tehneet suuria muutoksia näihin asiakirjoihin.
(Suosionosoituksia)
Crampton
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella komissaaria hänen lausunnostaan, johon voin yhtyä 90-prosenttisesti. Yhdyn hänen moniin jäsenvaltioihin, ehkä erityisesti viime aikoina omaan valtiooni, tuntemaansa turhautuneisuuteen. Myönnämme komission päässeen pitkälle. Tässä kalatalousvaliokunnan mietinnössä onnittelemme komissiota yhdestä sen uusimmista asiakirjoista: " Kalastussopimukset: nykyinen tilanne ja tulevaisuudennäkymät" . Mielestäni he ovat matkalla oikeaan suuntaan. Mietintöni tarkoitus on auttaa.

Macartney
Arvoisa puhemies, komissaari pyysi, että syyttäisimme niitä, joiden on syy. Hän on siinä aivan oikeassa. Hän on oikeassa erityisesti syyttäessään Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta, vaikka hän ei maininnut erityisesti sen epäonnistumista liikakapasiteetin purkamisessa. Mutta yhtä lailla yhteisön oikeuden vartijana hän on vastuussa Souchet'n mietinnön aiheen laillisesta pätevyydestä. Toivon hänen vielä tarkastelevan parlamentin tutkittavana olevaa oikeudellista perustaa. Nämä asiat liittyvät toisiinsa. Jos kannatamme oikeata oikeudellista perustaa ja kohdistamme syytökset sinne, minne ne kuuluvat, meidän on oltava siinäkin johdonmukaisia.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 23.00.)

