Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

von Habsburg
Fru ordförande! Jag skulle vilja få ett svar från presidiet på följande problem: I går behandlade vi ju de brådskande frågorna, och bland dem fanns en brådskande fråga från mig om situationen i Georgien. Efter omröstningen fick jag till min förvåning reda på att ett brev, underskrivet av en tjänsteman i detta parlament, med parlamentets officiella brevhuvud, skickats till olika ledamöter - naturligtvis inte till mig - med uppmaningen att inte rösta för.
Jag skulle bara vilja veta om det redan har gått så långt att byråkraterna hos oss redan i dag kan bestämma ledamöternas omröstningsbeteende, och jag ber att man undersöker detta.
(Applåder)

Ordföranden
Herr kollega, vi observerar detta, och vi vore tacksamma om ni skulle kunna ge oss detta brev.

von Habsburg
Fru ordförande! Jag har det här i fickan.

Kerr
Fru ordförande! På sidan 58 i protokollet finns en beskrivning av en ordväxling mellan ordföranden och vissa ledamöter gällande vem som för närvarande är medlem av den brittiska konservativa gruppen. Olyckligtvis har ordförandens anmärkningar utgivits och hans kvickhet och humor återspeglas inte till fullo i protokollet. Skulle vi kunna få en komplett redogörelse? Skulle vi kunna få en försäkran från den konservativa gruppen om huruvida Donnelly och Stevens är medlemmar av den gruppen för närvarande eller inte? Jag tror mig förstå att de gick in och ut flera gånger i går. För att undvika missförstånd borde vi veta hur läget är för närvarande.

Ordföranden
Herr Kerr! Ert inlägg handlar inte om protokollet, utan om det fullständiga förhandlingsreferatet. Det är emellertid protokollet vi justerar!

Chichester
Fru ordförande! Jag har också en kommentar angående protokollet, eftersom jag ser att vice ordföranden Martin har lyckats få sin kommentar struken ur protokollet, om att han måste ringa Downing Street 10 för att få instruktioner om hur han skulle rösta. Om denna möjlighet finns för vice ordföranden - och jag önskar honom all framgång - är det då möjligt även för andra ledamöter? För övrigt, herr Kerr, vill jag säga att den konservativa gruppen förblir som den var igår.

Ordföranden
Det är inte heller en del av protokollet, utan av det fullständiga förhandlingsreferatet.

Hallam
Fru ordförande! Detta är naturligtvis en hänvisning till protokollet, sidan 21. Cassidy gick uppenbarligen över till motståndarsidan i kammaren. Jag skulle vilja ha ett klargörande från ordföranden eftersom John Stevens och Brendan Donnelly, medlemmar av den konservativa gruppen i opposition, enligt dagens Guardian blev uteslutna och senare återinsatta av torypartiet; senare avgick de, och efter en hastig kompromiss övertalades de att stanna kvar. Skulle någon vänligen kunna berätta för väljarna i Storbritannien om dessa två personer nu är medlemmar av det konservativa partiet eller om de är oberoende?

Ordföranden
Kära kolleger! Ni förväxlar för närvarande ständigt protokollet med förhandlingsreferatet. Vi justerar bara protokollet. Vi har hört vad ni har sagt, men om protokollet har tydligen ingen något mer att säga.

McKenna
Fru ordförande! Jag skulle vilja påpeka att, för framtida hänvisning i denna kammare, om ledamöter vill uppföra sig som skolpojkar, då kan de göra det utanför. Somliga av oss har annat arbete att utföra.
(Blandade reaktioner)

Ordföranden
Var och en har sin egen syn på saken.
(Protokollet justerades.)

Mosiek -Urbahn
Fru ordförande! Ni nämnde den gemensamma ståndpunkten om direktivet om konsumentvarugarantier. Inom ramen för den första behandlingen avgav utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt ett yttrande. Det skulle det också vilja göra i den andra behandlingen. Det nämndes inte.

Ordföranden
Det skall vi reda ut.

Omröstning
Lulling
Fru ordförande! Efter vår diskussion med kommissionären i går skulle jag vilja göra en muntlig ändring av ändringsförslag 7. De andra ändringsförslagen kan gå till omröstning tillsammans. Vad vi begärde, det var en oberoende utvärdering av programmet genom en oberoende utvärderingsrapport. Kommissionären förklarade att det är kommissionens sak att göra en sådan rapport, vilket jag förstår. Jag skulle då, med ert samtycke, vilja föreslå att vi i första stycket stryker ordet " oberoende" så att det i stället blir " låta genomföra en halvtidsutvärdering " , och att även stryka ordet " oberoende" i andra stycket så att det i stället blir " låta utarbeta en rapport med en utvärdering av programmets genomförande" , med det tillägg som kommissionären utlovade, nämligen orden " som beaktar oberoende experters åsikter" .
Jag ber er om att acceptera denna muntliga ändring, som är berättigad. Med den ändringen och med ert samtycke kan vi rösta igenom ändringsförslagen 7 till 14 i ett block.

Lindqvist
Det är mycket tveksamt om EU skall lägga ned stora resurser på fusionsforskningsanläggningen JET. Motsvarande resurser borde hellre satsas på förnybara energikällor. Jag har därför röstat nej till betänkandet.

Fläskkött
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om griskött.

Fischler
Fru ordförande, mina ärade damer och herrar ledamöter! För att göra det klart redan från början: Den huvudsakliga orsaken till de nuvarande problemen ligger väl i det faktum att åren 1996 och 1997, vilka var utomordentligt gynnsamma för grisköttsproduktionen, ledde till att de europeiska bönderna ökade sina grisbestånd avsevärt. Därtill kommer att också den nederländska uppfödningen är fullständigt tillbaka på marknaden igen, efter det att svinpesten har klingat av. Båda dessa orsaker sammantagna har lett till en ökning av den europeiska grisköttsproduktionen med 17, 2 miljoner ton i år, vilket betyder en tillväxt på 1 miljon ton griskött, eller 6 procent jämfört med 1997.
En sådan utveckling måste nödvändigtvis utgöra ett enormt tryck på den europeiska grisköttsmarknaden. Situationen har dock skärpts ytterligare under de senaste veckorna genom det så gott som fullständiga bortfallet av den ytterst viktiga exporten till Ryssland, genom försvagningen av efterfrågan på marknaderna i Fjärran östern, såväl som genom den tilltagande konkurrensen från andra exportländer, framför allt USA och Kanada.
Från kommissionens sida har vi vidtagit en rad åtgärder för att stödja grisköttssektorn. Redan i mitten av maj återinfördes exportbidragen för färskt och fryst griskött med ben. Detta stabiliserade då marknaden i flera veckor. När priserna föll igen höjde kommissionen i slutet av juli dessa bidrag med 50 procent, och införde samma bidragssatser för urbenat griskött. Denna åtgärd påverkade också exporten positivt framöver.
Efter det att, som jag redan har sagt, den ryska exporten slutligen gick drastiskt tillbaka och i mitten av augusti var blockerad, föll de europeiska marknadspriserna inom tre veckor med nästan 10 ecu per 100 kilo. För att skydda exportörerna mot direkta skador förlängde vi därefter giltighetstiden för exportlicenserna till Ryssland med 60 dagar. På det senaste sammanträdet med förvaltningskommittén för grisköttkött beslutades om ett snabbt införande av ett stöd till privat lagring, vilket ges sedan den 28 september.
Denna åtgärd möjliggör för handeln att på gemenskapens bekostnad frysa in kött från nyslaktade grisar, och lagra det i fyra, fem eller sex månader. De lagrade produkterna måste dock i vilket fall som helst exporteras till tredje land efter lagringen. En del av den lagrade mängden, såväl som utgifterna för denna åtgärd, kan dock räknas in i de för grisköttssektorn förutsedda WTO -exportskyldigheterna.
Inom ramen för denna åtgärd är det för budgetåret 1999 möjligt att lagra ungefär 70 000 ton kött. Jag skulle vilja betona att handlarna kan bygga in lagringen på ett lämpligt sätt i sina exportaktiviteter, något som också kommer att leda till en förbättring av deras konkurrensförmåga på marknaderna i tredje land.
Några ledamöter vill ha en ytterligare höjning av bidragsbeloppen och har yrkat om en sådan. I det sammanhanget ber jag er att tänka på att en höjning av bidragsbeloppen, i synnerhet för exporten till Ryssland, inte är någon idé så länge den ryska marknaden är fullständigt stängd och vi där inte har någon partner som vi kan sluta exportkontrakt med; och de andra marknaderna i tredje land behöver för närvarande inga högre exportbidrag.
Naturligtvis kommer vi att observera den fortsatta utvecklingen på den europeiska grisköttsmarknaden mycket, mycket noga, och vi kommer i vilket fall som helst vid nästa sammanträde med förvaltningskommittén, vilket kommer att äga rum snart, den 14 oktober, att diskutera detta vidare, och så snart de ryska marknaderna öppnas igen kommer vi också att ompröva bidragen.
Jag skulle vilja avsluta med en anmärkning som kanske inte kommer att vara så välkommen för vissa av er. Trots den nuvarande krisen som - vilket jag nämnde redan i början - framför allt kan härledas till utökningen av grisbestånden, finns det just nu, och kommer det alltid att finnas, officiella organisationer, rådgivningstjänster, men också regionala myndigheter och till och med regeringar, som uppmanar jordbrukarna att utöka grisproduktionen i stället för att inskränka den. Jag anser, rent ut sagt, att det är ett dåligt råd. För kommissionen kan visserligen bemästra följderna av en övergående produktionsökning, men den kan inte skydda sektorn mot prissänkningar som uppstår på grund av strukturell överproduktion.

Fantuzzi
Fru ordförande! Kommissionär Fischlers uttalanden om krisen inom grisköttsektorn var ansvarsfulla och till största delen riktiga. Vår grupp uppskattar att kommissionen har agerat, även om det skedde efter uppmaning från Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, genom att aktivera stödet för privat lagring från den 28 september och genom att höja exportbidragen. Som kommissionären mycket riktigt påpekar är detta inga definitiva åtgärder utan de är avsedda att möta en särskilt alarmerande akut kris, även om krisen inte är jämnt fördelad, för även om krisen inom grisköttsektorn är starkt internationaliserad, så finns det segment inom den europeiska marknaden som klarat sig bättre än andra.
Situationen är allvarlig, även om, som ni mycket riktigt påpekade herr kommissionär, det under de senaste åren har funnits producenter inom denna sektorn som kunnat uppvisa en god lönsamhet och vi är på väg att komma över effekterna av svinpesten som blev en anledning att genomföra rationaliseringar. I dag har några av de stora producentregionerna - i Frankrike, Danmark, Holland och Storbritannien - drabbats av prisras ner till de lägsta nivåerna någonsin och detta måste vi ta på största allvar.
Problemet är ett led i den kris av internationella dimensioner som drabbat världsmarknaderna, framför allt livsmedelssektorn och här finns det flera olika vägar att gå. Under alla omständigheter tror jag inte att vi skall kasta yxan i sjön och uppskjuta förslagen i " Agenda 2000" och alla försök att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom vi står fullständigt oskyddade inför den här krisen på världsmarknaderna. Jag är medveten om att det kommer signaler från andra sidan Atlanten om att ifrågasätta USA: s Farm Bill , för i den nuvarande krisen, som även drabbar de amerikanska producenterna, vidtar man stödåtgärder, extraordinära åtgärder när det gäller lån och finansiering, som skulle kunna ändra spelreglerna på internationell nivå och som skulle kunna ruinera producenterna inom Europeiska unionen. Men jag tror inte att detta faktum ger oss rätt att släppa taget. Tvärtom måste vi fördjupa och intensifiera den reformprocess som inletts genom att även förbättra den inre marknaden. Även förslagen om att sänka priserna på säd tror jag kan bidra till att grisköttsektorn i viss mån återhämtar sig.
Krisen får, slutligen, inte bli en ursäkt för att lätta på de bestämmelser som avser miljön eller för att avstå från åtgärder när det gäller utbudet som, enligt min mening, nu är viktigare än någonsin.

Redondo Jiménez
Herr kommissionär! Ni har just berättat om de åtgärder kommissionen redan har vidtagit för att lösa den allvarliga krisen för grisköttet. Ni har också visat att detta bland annat berodde på den stora tillväxten som har rått. Men denna tillväxt har inte varit lika stor i alla länder, eftersom lösningarna i ett land inte kan vara desamma i ett land med en överproduktion på 104 procent som i andra där tillförseln är på mer än 470 procent.
Vad gäller de åtgärder ni har nämnt går de att förbättra, och dessutom finns det andra ni inte har tagit upp. I återställandet av exporten har man gjort en ansträngning och tagit med det benfria köttet - det är vi tacksamma för -, och även vad gäller privat lagring, men 70 000 ton är väldigt litet, framför allt om man tar hänsyn till att vi har en annan reserv på 600 000 från förra året och vi fortfarande har kvar det från i år.
Dessutom finns det andra åtgärder som ni inte har nämnt och vilka jag vill framhäva: den gemensamma organisationen av marknaden styrs av en liberal marknad, och vi säger här till er att man skall tillämpa artikel 3 som slår fast att, när prisfallen är exceptionella, kan man tillämpa interventionsköp, och man kan inte ursäkta sig med priset - som kommissionens tjänstemän har gjort -, för detta är fastslaget i artikel 5 i förhållande till gemenskapens grundpris. Således kan interventionsköp tillämpas.
Dessutom har vi systemet med gemenskapsstöd, systemet för livsmedelsstöd. Detta kan tillämpas på alla icke -statliga organisationer, hjälporganisationer, Dominikanska Republiken - där det har inträffat en fruktansvärd katastrof - och även på Ryssland.
Det finns lösningar, herr kommissionär. Vi måste vara modiga och genomföra dem. I en exceptionell marknadssituation måste man vidta exceptionella åtgärder.

Mulder
Fru ordförande! Jag vill först och främst tacka Fischler för hans förklaring och jag tror att analysen han gjorde i grund och botten är korrekt. En varkenscyclus är inget nytt. Och alla här i denna sal som har studerat litet ekonomi vet att denna mekanism behandlas i nästan varje ekonomibok. Det som för närvarande gör cykeln speciell är att den sammanfaller med krisen i Ryssland och med den i Asien.
Jag tror att grisuppfödningssektorn i allmänhet kan vara stolt över faktumet att den kostar så litet. Om vi beaktar att, med en budget på 41 miljarder, utgifterna 1997 var 168 miljoner och nu 1998 troligen i närheten av 330 miljoner, så är det en utmärkt prestation. Jag tror sålunda att de extraåtgärder som vidtogs var fullständigt motiverade. I nödsituationer måste något ske utöver det vanliga.
Kommissionen hävdar att det är ett väsentligt faktum att grisproduktionen har ökat så och där ligger den egentliga orsaken. Det är säkert så: när utbudet växer sjunker priserna. Men beror det inte också på kommissionens politik med låga spannmålspriser? Och kommer inte problematiken att förvärras under de kommande åren om spannmålspriserna sänks ännu mer i och med Agenda 2000? Hur kommer detta då enligt kommissionen att påverka nötköttsproduktionen? Jag tror nämligen att alla de typer av kött som produceras med hjälp av mycket spannmål klart kommer att få ett försprång gentemot andra typer av kött. Har kommissionen någon långsiktig politik i den frågan?
En andra fråga: om beskeden är riktiga, så kommer i ljuset av valet mellan sex och sju biljoner dollar att avsättas som extrastöd till de amerikanska jordbrukarna. Vad kommer kommissionen att göra åt det? Kommer kommissionen att reagera på detta?
Detta är den sista frågan: om jag får tro de nederländska tidningarna så har kommissionär Fischler uttalat sig i mycket lovprisande ordalag om grisproduktionspolitiken i Nederländerna. Den politiken innefattar bland annat ett system med griskvoter. Är kommissionären en förespråkare för att detta införs i hela Europa?

Poisson
Fru ordförande, herr kommissionär! Sedan slutet av sommaren har vi sett ett dramatiskt prisfall på griskött, både i Europeiska unionen och runtom i världen. Gemenskapens produktionskedja - och i synnerhet den lilla familjeproduktionen - befinner sig i ett tillstånd av akut kris. Vad är det som har hänt? Först och främst handlar det om en europeisk överproduktion, som ni sade, herr kommissionär, vilket till stor del beror på att vissa uppfödningsformer har tillåtits expandera på ett oansvarigt sätt. Det europeiska utbudet har sålunda ökat från 16 miljoner till 17, 2 miljoner ton mellan 1996 och 1998, dvs. en ökning på 9 procent. Samtidigt har man kunnat konstatera att grisbeståndet i Förenta staterna har ökat med ungefär 8 procent på två år, något som har gjort att amerikanerna, med priser som trotsar all konkurrens, har kunnat erövra yttre marknader till Europeiska unionens nackdel: vi står mitt i ett ekonomiskt krig. Situationen kan också förklaras med kriserna i Ryssland och Asien, som i ett slag har berövat Europeiska unionen en lovande marknad. I dag kan man konstatera en stagnation av grisköttskonsumtionen i gemenskapen, till följd av en hård konkurrens från annat vitt kött.
Kommissionen måste nu ta till hästkurer - som man säger i mina trakter - om vi inte vill se krisen fortsätta och förvärras. Det krävs akuta åtgärder. För det första måste vi anpassa nivån på exportbidragen till vad som är nödvändigt för att återerövra marknader, bl.a. den ryska marknaden. För det andra finns det anledning att snabbt lansera en försäljningskampanj inom gemenskapen för att göra allmänheten medveten och stimulera den europeiska konsumtionen. För det tredje måste vi avskaffa de köttlager som finns i Europeiska unionen genom att anta en princip om humanitär hjälp, i synnerhet för Ryssland, utan att för den sakens skull ifrågasätta det nuvarande handelsutbytet och påverka framtida handel. För det fjärde vore det lämpligt med en kontroll av utbud och efterfrågan, liksom av produktionen, och en rationell förvaltning av uppfödningen. För det femte måste vi se till att grisproduktionen inte förvandlas till en omfattande business , som inte längre har något att göra med jordbruk, landsbygdens utveckling och respekt för miljöregler. Men när det gäller denna sista punkt är jag rädd att det redan är för sent.

Jové Peres
Fru ordförande! Den aktuella marknadskrisen för griskött har sitt ursprung i en brist mellan utbud och efterfrågan, vilket härrör från ökningen av antalet industrianläggningar. Därefter innebar den kraftiga exportminskningen, på grund av den ryska krisen, en inte tidigare skådad omfattning av marknadskrisen.
Offren för denna kris är de små och medelstora anläggningarna. Kommissionen borde vidta åtgärder för att rätta till denna situation, genom specifikt stöd till de små och medelstora anläggningarna och åtgärder för att inte stimulera industrianläggningar.
Likväl ligger problemet i att följderna av den ryska krisen kan upprepas även i andra branscher. Därför är det allvarligaste, enligt min åsikt, att kommissionen står utan instrument för att hantera denna kris, eftersom den som enda instrument föreslår privat lagring som exklusiv interventionsmekanism i större delen av sektorerna. Det sociala nätverket på den europeiska landsbygden kan inte tillåta att dess grund - de små och medelstora anläggningarna - eller dess tilläggssysselsättning förstörs. Därför måste kommissionen rätta till de sociala konsekvenser som den strukturella krisen för griskött lett till och stödja de små och medelstora anläggningarna och inte stimulera industrianläggningar.
Jag vill också fästa uppmärksamheten på de senaste händelserna, eftersom ett minsta ansvar kommer att kräva av kommissionen att man ser över några förslag som har lagts, angående de olika gemensamma organisationerna av marknaden. Vilken gemensam organisation av marknaden som helst måste, för att förtjäna att kallas sådan, besitta reglerande marknadsinstrument för att kunna möta periodiska fluktuationer i produktionen eller för att kunna möta konjunkturkriser inom alla sektorer.
Det är inte förgäves som mina kolleger i utskottet kräver exceptionella ansträngningar inför allt mer meningslösa åtgärder.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Herr kommissionär, ni skulle har börjat med den bedömning som ni avslutade med. Var och en på grismarknaden vet var den här krisen kommer ifrån. Även nu är jordbruksorganisationerna och kamrarna hos oss flitigt upptagna med att driva utbyggnaden av grissektorn framåt, och propagerar i sina skrifter för att vi nu måste ta tillbaka de marknadsandelar från Nederländerna som man där förlorat genom pesten.
Samma sak gäller naturligtvis för Nederländerna och andra medlemsstater. Här försöker man att driva industrialiseringen av grissektorn framåt, om möjligt med statliga medel. Det marknadstryck som då uppstår skall tas bort genom en höjning av exportbidragen. Förlorarna blir skattebetalaren, som måste betala det hela, småföretagen och den artsanpassade djurhållningen.
Vi måste avvisa denna begäran och, herr Pérez, jag säger emot er på den punkten - och det gäller också den gemensamma resolutionen, som vi inte har varit med och undertecknat -, vi får inte ge efter för begäran att här inrätta en gemensam organisation av marknaden för griskött med statliga interventioner, som leder till att vi får ständiga överskott även på det här området. Vi måste se till att marknaden korrigerar sig och tar avstånd från dem som expanderar, och vi måste med åtgärder sörja för att en artsanpassad djurhållning och en gammaldags grishållning inte hamnar i underläge.
Det betyder att vi på europeisk nivå måste göra det klart för medlemsstaterna att industriell jordbruksproduktion inte är något priviligierat utbyggnadsområde och inte får etableras som annan jordbruksproduktion, utan måste behandlas som industri, som måste etableras på industriområden, med liknande utsläppsföreskrifter som andra industriområden också måste uppfylla. Särställning måste ges till ett jordbruk som är anpassat till arealen, och det betyder också en grishållning som är anpassad till arealen.
Dessutom måste vi stödja den regionala marknaden. Jag är med min grisproduktion - jag erkänner, den är rätt liten - inte direkt drabbad av den här krisen eftersom jag säljer direkt till kunden. Jag är inte heller drabbad av sammanbrottet på marknaderna i Ryssland eller i Asien, utan mina marknader ligger nära, och de som köper hos mig, eftersom de inte sysslar med Asien eller Ryssland, och inte heller anser att de måste äta mer kött för att den agrarindustriella produktionen har drivits framåt, bibehåller sin standard, likaväl som jag bibehåller min. Jag har inte heller utökat. Därför anser jag att den här krisen är skapad på hemmaplan. Den visar emellertid också att just inriktningen på export och världsmarknaden innehåller faror, eftersom små partier, vilka egentligen kan regleras på ett förnuftigt vis på den stora europeiska inre marknaden, ställer till det för oss.
Därför ber jag er, låt det här grisköttsöverskottet reglera sig självt, och skydda dem som inte får hamna i underläge, nämligen de traditionella familjejordbruken, vilka annars drar det kortaste strået.

Nicholson
Fru ordförande! Först och främst vill jag välkomna kommissionens uttalande här denna morgon om krisen i grissektorn i Europa. Det faktum att vi erhållit detta uttalande betyder att kommissionen medger att det finns ett allvarligt problem inom grisproduktionen i den Europeiska unionen.
I min egen valkrets i Nordirland är situationen kanske värre än på andra ställen i Europa. Situationen förvärrades vid förlusten av en av bearbetningsanläggning p.g.a. en brand i juni. Jag vet att kommissionen förmodligen är medveten om detta. Detta resulterade i en omfattande eftersläpning vad beträffar grisarna på gårdarna under juli och augusti. Trots att politikerna gjorde sitt bästa kunde ingen lösning på problemet finnas, varken i Nordirland, på Jordbruks - fiskeri - och livsmedelsministeriet i London eller i Bryssel. Det spelade ingen roll vart vi vände oss, överallt sa de " vi är ledsna, alla är på semester" . Grisarna gick inte på semester. De måste matas och vi hade ett allvarligt problem. Det är inte särskilt bra att gå till sina väljare och säga " jag är ledsen men alla i Bryssel är på semester" . Samtidigt som jag förstår att folk har rätt till sin semester så borde det i framtiden alltid finnas en tjänsteman med tillräckligt hög ställning i varje cabinet i Bryssel som kan fatta ett politiskt beslut om det skulle bli verklig kris i någon del av den Europeiska unionen. En situation som denna förhöjer inte den Europeiska unionens image.
Jag vet att det inte finns några enkla lösningar. Jag vet att krisen i Ryssland har förvärrat situationen, men att endast börja med införandet av exportbidrag, återbetalning och stöd för privat upplagring räcker inte. Vi behöver en bättre mekanism för att upptäcka dessa problem innan de uppstår. Grisproduktionen är viktig. Den gör att unga människor stannar kvar på gården som annars kanske inte skulle ha gjort det. Den skapar även många arbetstillfällen utanför gården. Jag är rädd för att grisproduktionen, i mitt speciella område, nu är i ett stadium där den kanske inte kommer att överleva den nuvarande krisen.
Jag vill be kommissionen att tillsätta en specialgrupp för att undersöka situationen och försäkra att den inte upprepas och att vi kan utveckla en långsiktig politik för grisarnas framtid i den Europeiska unionen.

Paisley
Herr ordförande! Grisproduktionen i Nordirland har drabbats värre än alla de övriga sektorerna inom jordbruket som redan är i kris, vilket kommissionen vet om. Mitt i denna kris så berövades grisproduktionen under en natt på 40 procent av sin slaktnings - och konserveringskapacitet. En ny Maltonfabrik till ett värde av 10 miljoner pund brann ner. En industri som redan är i kris och förlorar 40 procent av sin kapacitet riskerar total kollaps.
Vilken representation tog kommissionen emot från Storbritanniens regering vid denna förfärliga nödsituation? Vilka förslag till finansiellt stöd efterfrågades? Om detta hade hänt i vilken annan region som helst i denna union och 40 procent av en industri hade blivit förstörd så skulle något avgörande ha efterfrågats av den nationella regeringen och företagits.
Grisproduktionen är pärlan i Nordirlands jordbruk. Den kommer att gå omkull, som min kollega nämnde, och upphöra att vara livskraftig om inte omedelbar hjälp kan anskaffas. Med grisuppfödare som tänker på självmord och vissa som begår självmord p.g.a. problemen, är situationen desperat.
Jag vill försöka förmå kommissionären att skicka en av sina tjänstemän till Nordirland omedelbart för att kunna utvärdera tragedin och situationens allvar. Jordbruket är en av Nordirlands viktigaste näringsgrenar. Det står för 2, 28 miljarder pund av dess handel och sysselsätter 10 procent av den totala civila arbetskraften. Hela industrin är i kris. Lantbrukens inkomster har starkt reducerats. 1997 gick de ner med 38 procent från 1996, till 203 miljoner pund. Slutligen så väntas en ytterligare nedgång i år med 50 miljoner pund vad beträffar lantbrukens inkomster. Detta är situationens allvar. Vi ser till Europa för att göra något för oss.

McCartin
Fru ordförande! Det var jag som tog upp denna fråga från början. Det gläder mig att ett stort antal personer i detta parlament och t.o.m. kommissionären är väl medvetna om problemets innebörd och allvar.
Det är inte bara fråga om jordbrukare som inte klarar att tjäna sitt levebröd. Det handlar om jordbrukare som förlorar pengar snabbt och som riskerar att förlora sina hem och hela sin verksamhet.
Jordbrukarna i Europa anser att Europeiska unionen är ansvarig för jordbruket. Vi lägger ut 17 miljarder årligen på jordbruksgrödor. Vi lägger ut 5 miljarder årligen på nötkött. Vi lyckades finna 2 miljarder extra när nötköttsindustrin råkade i knipa även om grisköttssektorn är dubbelt så stor - det konsumeras dubbelt så mycket griskött som nötkött i Europeiska unionen. Vad gäller mejerierna så lade vi ut 3 miljarder. Vi har endast lagt ut 300 miljoner på grisköttet, en sektor som är dubbelt så stor som nötköttssektorn.
Det är mycket viktigt att vi uppmärksammar situationen och försöker att finna nödlösningar eftersom detta är en nödsituation. Till min kollega, herr Graefe zu Baringdorf, som allvarligt begrundar dessa händelser, måste jag säga att det finns jordbruksföretag med industriell djurproduktion inblandade, men de som kommer att överleva krisen är just dessa jordbruk. De som kommer att försvinna är de minsta och mest sårbara. Vi är inte här idag för att tala för jordbruksföretagen med industriell djuproduktion. Vi efterfrågar nödåtgärder för familjejordbruk som är i tvingande behov av hjälp. De kommer att vara de som först går under när krisen förvärras.

Anttila
Fru ordförande, herr kommissionär! Jag tackar kommissionär Fischler för ett uttalande som heltäckande förklarade varför man i grisköttsproduktionen hamnat i den här överproduktionssituationen. Kommissionens beslut att stödja privat lagerhållning är riktigt, men det räcker inte enbart med det. Avvecklingen av grisköttsberget kräver att exportbidraget höjs om överskotten skall kunna exporteras till den globala marknaden. För det måste man hitta finansiering. Dessutom måste grisköttsproduktionen inom EU minskas för att bättre motsvara konsumtionen och befintliga exportmöjligheter. Ansvaret för minskningen ligger hos de medlemsländer som under de senaste två åren har ökat sin produktion mer än konsumtionen har ökat. De regeringar, som nu i den här situationen uppmanar till ytterligare produktionsökningar, handlar ansvarslöst.
Vid produktionsminskning måste man betona produktionens miljöeffekter och minskningen skall speciellt genomföras på områden där miljön ligger i riskzonen. En fråga till kommissionären: är det möjligt att använda Europeiska unionens miljöstöd för att minska grisköttsproduktion som belastar miljön för hårt? Det är bråttom med att balansera produktionen, eftersom det i annat fall kommer att ske genom en omfattande konkursvåg.

Querbes
Fru ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! De mindre och mellanstora producenterna har svårt att stå emot krisen inom grisköttsproduktionen. Den här krisen bör uppmana till effektiva finansiella åtgärder, som samordnas av kommissionen och staterna, så att jordbruksföretagen kan gå igenom den här prövningen utan problem.
Men hur är det möjligt att när Europa har ett överskott på 600 000 ton acceptera att man godkänner en installation av enorma industribyggnader, som väcker motstånd både från boende i närheten och från jordbrukarna själva? Krävs det inte ett europeiskt moratorium när det gäller den typen av anläggningar? Den nuvarande situationen i Europa och i världen bör utmynna i en politik för produktionskontroll med hjälp av en verklig gemensam organisation av marknaden. Det är nödvändigt för att garantera en anständig inkomst för familjejordbruken, som har en produktion med mänskliga mått, som skapar arbetstillfällen och som säkerställer respekten för miljön och en harmonisk sysselsättning i regionerna.
Men finns det någon inom unionens instanser som kommer att ha viljan och modet att ge den gemensamma jordbrukspolitiken en ny inriktning och angripa, jag citerar: " den extrema liberalismen" , som enligt COPA: s ordförande ligger till grund för krisen? Skall man kunna tro på att kommissionen är beredd att agera effektivt i den riktningen, och för att hindra prisraset på griskött, samtidigt som den föreslår en identisk prisutveckling för spannmål, mjölk och nötkött, och samtidigt som den föreslår, utan att förfoga över någon riktig balanserande mekanism, en utvidgning till länder där priserna är 30 till 60 procent lägre än i unionen, och samtidigt som den fortsätter med att hasta fram på den ultraliberala vägen genom att förhandla om ett öppnande av den europeiska marknaden mot Förenta staterna och mot Mercosur? Är det inte oerhört viktigt att vi gör oss kvitt denna marknadsdogm som reglerar marknaden, och att strukturera om övervägandena kring GJP och Agenda 2000?
Vi börjar inte från noll. Genom att anta betänkandet Cunha om några veckor, om reformen av GJP, kommer parlamentet att ha skisserat en ram för en annan jordbrukspolitik, som tar mycket större hänsyn till samhällets behov, i termer av anständiga inkomster, arbetstillfällen, kvalitet på livsmedel och miljö, regional balans och internationellt samarbete. Det är den inriktningen som i dag bör stå i centrum för rådets och parlamentets diskussioner.

Hallam
Fru ordförande! Liksom många andra ledamöter var jag i kontakt med grisuppfödare i min valkrets i förra veckan. Jag upptäckte att många av dem står på ruinens brant. Personer som engagerat sig i långsiktig produktion av en förstklassig produkt upptäcker nu plötsligt att grisar som tidigare såldes för 34 till 40 pund nu säljs för 10 till 12 pund.
De ber inte om bidrag eller välgörenhet. De ber om hjälp. Det finns många sätt att hjälpa våra grisuppfödare på. Vi skulle kunna införa en garantiplan för exportkredit. Vi skulle kunna ta en tillbakadragning från marknaden med stöd i beaktande. Vi skulle kunna se på olika sätt att hantera en ransonering av nytillkomna på marknaden.
Med hänvisning till vad Fischer poängterade om den ryska marknaden så befinner sig Ryssland i en viss situation och vår grismarknad i en annan. Varför kan vi då inte ge det ryska folket åtminstone våra köttstycken av lägre värde. Låt oss ge bort dem; låt oss släppa ut dem på den ryska marknaden, låt det ryska folket använda det köttet för att förse sina invånare med mat; låt oss lätta på trycket på våra egna marknader.
Det finns andra frågor. Brittiska grisuppfödare har fått ytterligare problem p.g.a. det unilaterala antagandet av regler för djuruppfödning. Vi måste se till att dessa är konsekventa i hela Europeiska unionen. Vi måste också säkerställa att även importen till Europeiska unionen rättar sig efter dessa regler.
Slutligen borde reglerna angående märkning skärpas så att grisköttet med tiden kan få ett eget varumärke. Detta kommer att avskräcka stormarknaderna från att byta källor för att följa de lägre priserna. Mina grisuppfödare vill inte ha välgörenhet men de vill få en chans.

Santini
Fru ordförande! Orsakerna till den nuvarande krisen har diskuterats grundligt, men låt även mig försöka lämna ett blygsamt bidrag till ansträngningarna att finna en lösning. I första hand är lösningarna av institutionell karaktär, det är de enklaste lösningarna och de har redan nämnts: framför allt att tillgripa privat lagring och exportbidrag, men herr kommissionären undviker de här lösningarna med motiveringen att de inte är praktiskt tillämpbara, eftersom det inte förekommer export när det inte finns någon efterfrågan, och då skulle bidragen utebli automatiskt.
Vilka andra åtgärder finns det då? Framför allt finns det en risk att var och en tänker på sina egna problem och här krävs det en upplysningskampanj riktad mot de enskilda medlemsstaterna så att de inte, gripna av panik eller förledda av demagogi, tillgriper unilaterala, låt mig säga, enkelriktade åtgärder som skulle kunna fungera som tillfällig lindring.
I ett andra förslag från kommissionen borde man på ett övertygande sätt införa en styrning av utbudet för att balansera det och samordna det. Dessutom, med tanke på den noggranna granskning som USA alltid utsätter Europeiska unionen för när det gäller alla problem i samband med våra internationella mellanhavanden, varför skulle inte vi kunna kontra med att kontrollera om USA på ett otillbörligt sätt, jämfört med vad som överenskommits i WTO, hjälper sina egna producenter?
Sedan gäller det att noggrant analysera orsakerna till kriserna i Ryssland och Japan för att försöka begränsa ytterligare skadeverkningar. Slutligen måste vi erkänna de stora livsmedelsföretagens gemensamma ansvar. Låt oss alltså inte resignerat acceptera den bibliska profetian om sju magra år och sju feta. Fyra år av för höga priser, åtföljda av fyra år av låga priser, skulle vara en catastrophe , herr kommissionär!

Hardstaff
Fru ordförande! Förra fredagen träffade även jag jordbrukarna i min valkrets. De är alla mycket oroliga för den nuvarande katastrofala nedgången i sina inkomster, i synnerhet de inom grissektorn vars djur säljs för så låga priser på marknaden så de förlorar på varje djur. De brittiska jordbrukarna, normalt en mycket flegmatisk och laglydig grupp, är mycket mindre benägna att demonstrera än deras kollegor i motsvarande ställning i vissa andra länder. De måste verkligen ha varit desperata för att gå ner på gatan som de gjorde vid labourpartiets konferens i Blackpool förra veckan, eller för att blockera en hamn för att hindra att griskött införs i Förenade kungariket som de gjorde i Immingham i min valkrets för några veckor sedan.
När jag reser runt i min valkrets i Lincolnshire ser jag ofta grisar ute på fälten som åtnjuter en normal aktiv tillvaro med hög levnadsstandard. Deras ägare är bittra för att de mycket låga priserna de nu får för sina grisar inte reflekteras i köttpriserna på stormarknaderna, vilka importerar kött som uppfötts med lägre standard.
Jordbrukarna behöver hjälp nu för att klara sig fram till jul. Ett par kortsiktiga åtgärder kan snabbt vidtagas för att underlätta situationen. Exportersättning kommer att hjälpa marknaden genom att bistå producenterna för att finna nya marknader utanför EU. Stöd för privat upplagring kan lätta en överfull marknad på kort sikt. Detta kött borde i vilket fall som helst, när det släpps ut, exporteras eller användas som nödleverans utanför EU - möjligen till Ryssland som det här sagts - för att undvika att åter skapa problemet med för stor tillgång.
Garantier för exportkredit kan hjälpa exportörer att minska risken och att konkurrera utanför EU med större tillförsikt för att finna nya marknader. Ett intensivt marknadsföringsprogram i hela EU liknande det som lanserades för nötkött för två år sedan, för vilket jag skrev parlamentets rapport, skulle också kunna spela en viktig roll för att hjälpa upp konsumtionen och därmed förminska överskottet. Det behövs även hjälp för jordbrukare som önskar dra sig tillbaka från sektorn.
Åtgärderna borde vara desamma i hela EU för att garantera att ingen medlemsstat får orättvisa fördelar. Genom er ber jag kommissionen och rådet att komma fram till ett beslut och att vidtaga brådskande åtgärder efter sammanträdet den 14 oktober. Europas jordbrukare behöver hjälp nu. De kan inte vänta två eller tre månader till för att något skall hända.

Funk
Fru ordförande, käre herr kommissionär! Allt har visserligen redan sagts, men ännu inte av alla. Därför kommer jag att fatta mig kort. Jag kommer att tala om fyra punkter. För det första, grisköttspriserna för bönderna har sjunkit kraftigare än vad handeln anger. Det skulle jag vilja uppmärksamma. För det andra, herr kommissionär, ni har inte sagt någonting om utvärderingen av de senaste grisräkningarna. Ni har goda tal till ert förfogande, för er medarbetare i grisfrågor har lärt sig på gården hemma hos mig. Därför är det en så duktig karl - bara så att det blir sagt här!
För det tredje, nu vore det bästa tillfället, och där håller jag med Graefe zu Baringdorf, att genomföra nitratdirektivet och titta på de för höga djurbestånden inom gemenskapen, så att de återförs till en normal omfattning, så att foderytorna och de ytor där gödsel sprids står i proportion till varandra. Det är den stora chans som vi har nu. Det sker hos mig, det är klart. Vi har redan genomfört det här för länge sedan. Bara de i Niedersachsen släpar naturligtvis efter. Trots det har en av dem blivit förbundskansler i Tyskland. Där ser ni vad som är möjligt hos oss!
För det fjärde, ni borde granska sänkningen av spannmålspriserna, vilket inflytande och vilken stimulans den stora sänkningen av spannmålspriset har på förädlingsindustrin. Bönderna söker ett större värdeskapande. Det står helt klart, och det problemet kommer vi inte ifrån.
(Applåder)
Filippi
Fru ordförande! Låt mig bara stryka under två saker efter att, för att undvika alla missförstånd, ha sagt att jag tycker det är bra att vi i dag diskuterar denna fråga och att det finns behov av att vidta åtgärder som hjälper oss igenom denna svåra period.
Men jag måste uppriktigt säga att jag inte blev förvånad över ert senaste inlägg, herr kommissionär, och jag tror att vi måste skilja mellan det som är de strukturella grundorsakerna till den nuvarande krisen och det som i stället är de följdeffekter som har förvärrat den. Den ryska marknaden har till exempel förvärrat den kris som uppkommit ur ett produktionsöverskott och en felaktig politik som vissa medlemsstater har bedrivit.
Denna politik skall korrigeras eftersom den riskerar att drabba även de områden som traditionellt har producerat griskött som framför allt används för framställning av kvalitetsprodukter, förädlade produkter - skinka, korv etc - och som riskerar att få betala priset för de misstag som begåtts när det gäller efterfrågan.
För det andra: Låt oss även tillgripa tillfälliga åtgärder, men låt inte den nuvarande krisen bli en ursäkt för en genomreglering av en sektor som hittills har klarat sig utan stödåtgärder. Vi måste undvika att slå in på den traditionella stödvägen på grund av vad som är en konjunkturbetingad kris inom den aktuella sektorn.

Fischler
Fru ordförande, mina ärade damer och herrar! Jag skulle vilja tacka så hjärtligt för den här debatten, eftersom jag blev tillfrågad om jag kunde visa er hur produktionen har utvecklats. Här ser ni produktionen för första halvåret 1998 jämfört med det första halvåret 1997. I Nederländerna steg produktionen - det har jag förklarat, det beror huvudsakligen på svinpesten förra året - med 17, 9 procent, i Spanien med 7, 8 procent - därmed är Spanien numera Europeiska unionens nästa största grisköttsproducent - och även i Portugal med mer än 7 procent. Det finns emellertid också länder där produktionen har avtagit, t.ex. i Italien, Luxemburg och Finland. I Tyskland har produktionen stigit med 4 procent.
Jag skulle nu helt kort vilja gå in på de frågor ni har väckt: Om den mycket specifika frågan som rör branden i Nordirland skulle jag vilja säga att den brittiska regeringen för det första har föreslagit ett nationellt stöd för det här området, vilket nu prövas. För det andra, enligt den information vi har fått, har det här företaget köpt ett ersättningsslakthus i mellantiden. För det tredje, om strukturell hjälp behövs för återuppbyggnaden, så måste det genomföras inom ramen för strukturprogrammen. För det fjärde: Säg inte att vi inte har stått till förfogande! I augusti ägde två samtal rum med mina enheter i den här frågan.
Så till frågan som Hallam väckte, den om att vi borde skapa ett Food Aid -program för Ryssland. Jag tror att vi här till att börja med framför allt skulle börja med att tala med ryssarna själva. Det vore säkert kontraproduktivt att ge ett anbud - det har en del redan försökt -, så länge ryssarna över huvud taget inte vill ha det. Hittills har den ryska regeringen förklarat för oss att den först och främst lägger vikt vid att normala exporter till Ryssland kommer till stånd igen. Dessutom, om man skall ta sikte på det, borde vi naturligtvis dessförinnan klara av frågan på internationell nivå, för att undvika att ett livsmedelshjälpsprogram dras av från vår export, och att vi då får ytterligare svårigheter. Framför allt måste vi också reda ut hur ett sådant program skall finansieras.
Vi är alltså inte i princip, i förväg och i varje fall, mot ett sådant program, men villkoren måste till att börja med klaras ut. Dessutom sätter vi stort värde på att vi i fallet med beviljandet av sådan hjälp också erhåller garantier för att den här hjälpen också kommer de hjälpbehövande till godo och inte någon annan.
Så till frågan om prisförhållandet mellan producentpriserna och stormarknaderna: Om ni i ert land konstaterar att det inte fungerar då är det en konkurrenssvaghet, som dock inte kan tillräknas gemenskapen, utan då måste också konsumentorganisationerna och andra institutioner sörja för att det fungerar.
Nu till de mer långsiktiga aspekterna. Vi har behandlat frågan om konkurrensförhållandet mellan griskött och nötkött mycket väl utvecklas i våra förslag i samband med Agenda 2000. Inte minst för att vi tror att griskött - i likhet med allt vitt kött - kommer att ha fördelar snarare än nackdelar i framtiden, anser vi att det just därför är nödvändigt med en kraftigare minskning av priserna, för att jämvikten skall behållas. Tendentiellt sett kvarstår emellertid en efterfrågan på griskött. Jag tror att ni inte heller borde företa någon avräkning i det att ni betraktar de miljarder som gemenskapen betalar för det som produceras på åkern separat, och gör det som om det inte hade något att göra med griskött. Logiskt nog finns det många grisproducenter som just tar stödet till jordbruksgrödor i anspråk, eftersom de själva producerar sitt spannmål och sitt foder.
Vad gäller stödet till de amerikanska producenterna så finns det en tillkännagivande från president Clinton, som kraftigare tar det amerikanska jordbruket - som ju framför allt när det gäller spannmålsodlingen befinner sig i en betydande kris - under armarna. Naturligtvis måste emellertid det som gäller för oss även att gälla för amerikanerna, nämligen att de måste hålla fast vid de överenskomna GATT -förpliktelserna. Vi kommer naturligtvis också att följa det väldigt noga. Skulle vi någonstans fastställa att så inte är fallet, då kommer vi att agera på ett lämpligt sätt.
Frågan om världsmarknadsorientering ser jag faktiskt på ett något annorlunda sätt än vad den presenterades alldeles nyss. Vi vill ju inte störa de lokala eller regionala marknaderna som, vilket Graefe zu Baringdorf skildrade på ett mycket imponerande sätt, fungerar oberoende av krisen, utan tvärtom, vi vill stärka och stödja dessa regionala marknader. Vi kan emellertid inte uteslutande marknadsföra alla europeiska produkter på regionala marknader, utan det finns dessutom ytterligare marknader, och de får vi helt enkelt inte låta vara obeaktade.
På en punkt ger jag er rätt och kommer därmed tillbaka till frågan från Mulder. Det som i Nederländerna föreslogs när det gäller minskning står i direkt samband med nitratdirektivet. Det är Nederländernas försök att genomföra nitratdirektivet på grisproduktionens område, och så presenterades det också av den nederländska regeringen. Emellertid vet ni alla hur många medlemsstater som ännu inte har genomfört nitratdirektivet. Jag är gärna beredd, med utgångspunkt i debatten här, att i dag än en gång be de ansvariga enheterna och min kollega, Bjerregaard, att vi här uppträder gentemot medlemsstaterna på ett lämpligt sätt, för det är enligt min åsikt det bästa skyddet för att säkerställa en stadigvarande produktion i Europa.

Ordföranden
Tack så mycket herr Fischler.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Gemensamt resolutionsförslag om krisen i grisköttssektorn
(Parlamentet antog resolutionen.)

Van Dam
Fru ordförande! Bilden av kraftigt svängande priser är välbekant i grisuppfödningsbranschen. Inte för inte talar vi inom ekonomin om en varkenscyclus . På grund av bortfallet av den viktiga avsättningsmarknaden Ryssland är de aktuella problemen på grisköttsmarknaden mycket allvarliga. Det har nämnts. Därför är det bra att Europaparlamentet har uttalat sig i ämnet. Vi stöder uppmaningen till kommissionen att komma med kompletterande åtgärder. Således har vi röstat för resolutionen.
Men vad menar vi med kompletterande åtgärder? Det framgår av rekommendationernas allmänna ordalag att det råder tämligen skilda uppfattningar om detta i parlamentet. Det finns idéer om att införa en bidragsreglering, liknande kalvslaktbidraget, för att döda griskultingar. Detta motsätter vi oss absolut. En sådan reglering är etiskt oacceptabel och förbättrar inte bilden av denna sektor. Andra möjligheter som nämns är ett ingripande för griskött och en sänkning av slaktvikten. Vi har våra tvivel beträffande dylika regleringar. Dessa förutsätter att marknadsordningen för griskött ändras; en långdragen historia. Det synes oss inte förståndigt att förvandla den lätta marknadsordningen till en tung på grund av den aktuella krisen.
Vi rekommenderar kommissionen att satsa på ett optimalt utnyttjande av de befintliga instrumenten, även om dessa är begränsade i en lätt marknadsordning. Men med den privata lagringsregleringen och en ökning av exportstödet kan EU verkligen bidra till en lösning av problemen. Kommissionen måste även noga övervaka att de stödåtgärder som de olika medlemsstaterna har inrättat inte strider mot de europeiska reglerna. Särskilt medlemsstater som tillämpar ensidiga stödregleringar förtjänar hård behandling. Jag tänker bland annat på räntefria lån och bidrag till upprätthållandet av överskottsproduktionen. Det är som att hälla vatten på en gås.

Barthet -Mayer
ARE -gruppen har inte undertecknat denna så kallade " gemensamma" resolution, som läggs fram av PSE -, PPE -, UPE - och GUE/NGL -grupperna. Den här resolutionen förvånade oss med sin smaklöshet. För oss är den här texten ett konstaterande, som visserligen är korrekt men inte desto mindre ihåligt, om den nuvarande krisen inom grisköttssektorn, och framför allt: i resolutionen dras inga lärdomar av krisen och några som helst konkreta förslag framförs inte, som ändå är nödvändiga och brådskande för de uppfödare som är hårt drabbade av krisen.
Denna kris var förutsägbar, eftersom den är ett resultat av kombinationen av en obändig industrialisering av grisproduktionen, ett fyra år långt upprätthållande av artificiellt lockande priser som uppmuntrar till överproduktion, och frånvaron av en verklig europeisk politik för en produktionskontroll. Det ytterst kraftiga prisfallet på griskött i kombination med förlorade exportmarknader, i synnerhet till följd av den ryska krisen, är enbart symptom på sektorns strukturella skörhet, som har orsakats av en brist på politisk vilja samt på en viss klientilism. Varje kris inom grissektorn undanröjer de minsta uppfödarna till förmån för industriidkarna, som i första hand är de som ansvariga för den aktuella situationen.
Det är inte med den här resolutionens tunna och blyga förslag - som nöjer sig med att kräva en blind förlängning av det befintliga systemet utan att ens ifrågasätta grunderna för den hittills förda politiken - som gemenskapen kommer att kunna bemöta uppfödarnas bekymmer på ett tillfredsställande sätt. ARE -gruppens förslag var att vi skall vidta tydliga åtgärder för en verklig och varaktig produktionskontroll. Bland våra prioriteringar finns också en decentraliserad produktion, som premierar kvalitet framför kvantitet.
Därför stöder vår grupp kommissionen när den upprätthåller förbudet mot subventioner, som skulle öka produktionskapaciteten i områden med strukturella överskott. Vi borde uppmuntra kommissionen till att prioritera bidragen till producenter som har för avsikt att använda sig av extensiva uppfödningsmetoder, som respekterar förbindelsen med jorden och som använder föda med ursprung i gemenskapen.
Slutligen anser ARE -gruppen att varje enskilt stöd till sektorn bör, i enlighet med varje regions egna behov, villkoras med åtgärder som rör saluföring, förädling, miljöskydd, decentralisering av produktionen samt omställning av företag, och stöden bör stå i relation till en allmän strategi för produktionskontroll och strävan efter kvalitet.
Vi kommer ändå att ge en positiv röst till den här resolutionen, som ett tecken på vår oro för krisens omfattning och på vår solidaritet med berörda jordbrukare.

Sindal
De danska socialdemokraterna har idag röstat för den gemensamma resolutionen om griskött. Detta har vi gjort på grund av att resolutionen är acceptabel ur ett övergripande perspektiv. Vissa produkter som exporteras till bl.a. Fjärran östern får inte exportbidrag. Detta är diskriminering av ifrågavarande producenter. Därför vill vi se ett stöd till privat lagring av produkter som inte får exportbidrag. På längre sikt menar vi naturligtvis att det bästa sättet att skapa balans på marknaden är att ge djuren ordentliga förhållanden och att ta hänsyn till miljön. Vi vill se en reform med tillnärmning av priserna till världsmarknadspriser och nedskärning av exportbidraget.

Souchet
Marknaden för griskött lider av överskott. Europeiska unionens export till den asiatiska och den ryska marknaden representerar nästan 40 procent av den totala volym som exporteras till tredje land. Dessa två marknader befinner sig just nu i ett särskilt oroande ekonomiskt läge, och kan inte längre tillgodose sina behov i samma utsträckning som tidigare.
När det gäller det interna planet, har en epizooti (grispest) härjat i två medlemsstater under de två senaste åren: Nederländerna och Spanien. Men den nästan totala utrotningen av den sjukdomen har gjort produktionsnivån i de här två medlemsstaterna har kunnat återupprättas, till samma nivå som tidigare.
Samtidigt som det var möjligt att förutspå ett överskott, analyserade kommissionen inte bristerna inom den gemensamma organisationen för griskött, utan tog i stället grisproduktionen som ett exempel för att rättfärdiga sitt förslag till reform av den gemensamma marknaden för nötkött (privat lagring, avskaffande av offentliga interventioner, lägre priser för produktionen, osv...).
Både här och på andra håll hör det till god ton att systematiskt fördöma intensifieringen av jordbruksproduktionen, och mer specifikt, inomhusanläggningarna, som har utvecklats bland annat inom grisproduktionen. Men jag vill påminna om att det inte är jordbrukarna som bär ansvaret för den här situationen. Sedan många år tillbaka har kommissionen fört en politik som gynnar den typen av intensifiering i områden som ligger nära platser där boskapsfoder levereras. För att producera griskött till konkurrenskraftiga priser på världsmarknaden vet vi att foderkostnaderna måste minskas så långt det är möjligt. Genom att främja importer av vegetabiliska proteiner som t.ex. sojakakor, maniok, etc... (Europeiska unionen är bara självförsörjande för 15 procent av vegetabiliska proteiner) samt importer av produkter som ersätter spannmål (corn gluten feed ), och genom att inte lägga någon skatt på de importerna, bär Europeiska unionen ett direkt ansvar för att uppfödningen har koncentrerats kring de hamnar dit foderleveranserna kommer, dvs. på den västra sidan. Produktionen i kustområdena har såpass stora konkurrensfördelar, att den europeiska produktionen helt och hållet har omlokaliserats och koncentrerats till angränsande områden (Nederländerna, Belgien, Bretagne, Danmark), vilket har fått de konsekvenser som vi känner till, när det gäller miljö och risk för epizooti.
Men den här intensifieringen har också fått negativa bieffekter för jordbrukarna själva. Dessa har faktiskt varit tvungna att göra stora investeringar i tekniskt högt utvecklade uppfödningsbyggnader. När man t.ex. analyserar läget inom det franska jordbruket, kan man konstatera att grisproducenterna hör till de producenter som har störst skulder. I samband med den nuvarande nedgången på marknaden är de tvungna att producera, t.o.m. när de förlorar på det, och att sälja ut sin produktion till mycket låga priser.
Vad betyder det här för konsumenten? I dag, efter att priset i flera veckor har legat under sex franc per kilo levande vikt, har priset ute i handeln varit detsamma. I realiteten är det mellanhänderna som drar nytta av den här situationen och inte låter konsumenterna känna av de sänkta råvarupriserna.
Jag vill inte avsluta utan att betona de allvarliga konsekvenser som en del funktionsstörningar inom kommissionen kommer att få för uppfödarna. Vår kollega Jim Nicholson, ledamot från Nordirland, har låtit oss ta del av den dramatiska situation som hans region har upplevt, till följd av kommissionens försummelser. I somras brann ett av de två grisslakterierna i Nordirland ner, och kunde inte längre ombesörja grisslakt. Det enda kvarvarande slakteriet kunde inte täcka det tomrum som uppstod, trots att det arbetade för full kapacitet, och uppfödarna kunde inte låta slakta sina djur. Det behövdes ett tillstånd från kommissionen för att grisar från Nordirland skulle kunna slaktas i Republiken Irland. Men kommissionen hade semesterstängt... Bryssel stod utan ansvariga. Det fanns ingen som kunde fatta beslut. Allt var blockerat. Och under den tiden gick djuren över sin optimala vikt. Denna tragiska situation visar oss än en gång de negativa effekterna av ett teknokratiskt beslutssystem, som står mycket långt ifrån realiteterna ute på fältet.
Till sist skulle jag här vilja betona intresset av ett förslag som har lagts fram av vår kollega Edouard des Places. I det yttrande han avgav förra året om meddelandet Agenda 2000 , klargjorde han att det är nödvändigt att inrätta en princip om garanterad inkomst. Fördelen med det systemet är att det är godkänt inom ramen för GATT/WTO -avtalen. Men allteftersom kommissionen lägger fram förslag till förordningar i samband med Agenda 2000, kan vi konstatera att detta förslag ännu inte finns med. Om grisuppfödarna hade kunnat teckna en sådan typ av försäkring, som medfinansieras av Europeiska unionen, under den föregående perioden - när priserna stod som högst - hade de lättare kunnat hantera dagens situation på marknaden. I stället för en reform av GJP och av de viktigaste gemensamma organisationerna av marknader, som bygger på sänkta priser och på att detta delvis kompenseras av bidrag, ber vi kommissionen om att seriöst och snabbt utforma nya verktyg som kan ge jordbrukarna stabila inkomster.
Är kommissionen förmögen att tänka sig någonting annat än en successiv nedmontering av GJP, som den just nu är i färd med att verkställa? Är den förmögen att föreslå de europeiska jordbrukarna andra framtidsutsikter än den som består i att nöja sig med att underkastas utvecklingen av dollarn och världspriserna på råvaror från jordbruket? Om svaret är nej, finns det inte längre något berättigande i den överföring av de befogenheter som har varit till kommissionens fördel.

Euron och den gemensamma jordbrukspolitiken
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0320/98) av Schierhuber för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
I.om förslaget till rådets förordning om en agromonetär ordning för euron [KOM(98)0367 - C4-0406/98-98/0214(CNS)]; II.om förslaget till rådets förordning om övergångsåtgärder för införandet av euron i den gemensamma jordbrukspolitiken [KOM(98)0367 - C4-0407/98-98/0215(CNS)].
Schierhuber
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Införandet av euron i Europeiska unionen medför många förändringar, anpassningar och omställningar som också rör jordbruket och det hittills existerande agromonetära systemet. Det hittills existerande systemet har tjänat till att fånga upp valutafluktuationer som kunde få konsekvenser för böndernas inkomster. Med hjälp av en fiktiv omräkningskurs, den så kallade " gröna kursen" , försökte man att på ett ytterst komplicerat och dyrt sätt hålla inkomsterna relativt stabila.
På grund av den gemensamma valutan kommer denna utjämningsmekanism i framtiden inte att längre vara nödvändig i eurozonen. Den 1 januari 1999, efter det att växelkurserna har fastställts, kommer det här tungrodda systemet inte längre att gälla. Dock måste ett agromonetärt system bibehållas för de stater som inte deltar i den gemensamma valutan. På grund av detta föreslår kommissionen att man upphäver de tidigare förordningarna för det agromonetära systemet och ersätter det med två nya. Jag anser att kommissionen har utarbetat ett bra system som, vilket redan har sagts, är mycket enklare att hantera och slutligen också blir billigare.
Dessa två förordningar skall för det första reglera övergången från det hittillsvarande systemet till den nya ordningen, och för det andra reglera systemet mellan de deltagande och de icke -deltagande medlemsstaterna. Jag skulle här vilja betona hur viktig eurons införande är för de europeiska bönderna, eftersom det är just de som behöver en stabil valutapolitisk miljö. Jag vill också peka på den massiva nedskrivningen av liran som ägde rum 1995 och som bland annat orsakade stora förluster för de österrikiska bönderna.
När nu inkomsterna inte längre är exponerade för faran med en valutafluktuation inom eurozonen, så ökar det enligt min åsikt säkerheten på den inre marknaden och marknaderna i tredje land.
Låt mig säga några ord om den nya agromonetära mekanismen för de icke -deltagande medlemsstaterna. Kommissionen skiljer priser och övrigt stöd från direktstödet. Eftersom det inte kan bli en utjämning vid varje mindre valutafluktuation fastställdes en marginal. När det gäller priser fastställdes att en valutanedskrivning måste uppgå till minst 2, 6 procent för att en så kallad inkomstförlust skall uppstå, vilken slutligen också måste utjämnas. För direktstöd ligger den här satsen på 0, 5 procent. Om de 2, 6 procenten måste jag säga att det här beloppet också redan gäller i det nuvarande systemet, eftersom det för en kort tid sedan beslutades genom en rådsförordning.
Så till nyheterna i finansieringssystemet: Även här finns det en skillnad mellan priser och övrigt stöd, såsom direktstöd. När det gäller direktstödet kommer unionen även i framtiden att bevilja 50 procent av beloppen, även när medlemsstaten avstår från sitt bidrag. Annat gäller dock vid priserna: Dessa kommer i framtiden bara att beviljas om också medlemsstaten samfinansierar, och det till lika delar.
Utbetalningarna kommer i fortsättningen att successivt minskas och löper ut efter tre år. Detta system gäller i stort sett också för de deltagande medlemsstaternas omställning till euron, dvs. till den punkt då växelkursen fastställs. Här skulle jag bara vilja betona att det under det första året blir en 100 -procentig utjämningsbetalning från unionen när det gäller direktstöd, såvida en uppskrivning med minst 0, 5 procent äger rum.
Införandet av den gemensamma valutan är ett viktigt steg och av stor betydelse för vidare utveckling och integration i Europa. Vi har därmed kommit ett steg närmare förverkligandet av den inre marknaden. Jag personligen ser inte bara Europeiska unionen som en ekonomisk gemenskap, utan också som en solidaritetsgemenskap. På grund av detta stöder jag också kommissionens stöd till bönderna i de medlemsstater som inte alls deltar i den gemensamma valutan. De skall inte få några fördelar men heller inte några nackdelar av det, för bönderna får inte i slutändan bli förlorare för att deras regeringar har beslutat att tills vidare inte delta i euron. Som tidigare sagts kommer den slutliga effekten av nyordningen av gemenskapsbudgeten att spara mycket pengar. Finansieringen av en förnuftig övergång måste garanteras med tanke på bönderna.
Slutligen förväntar jag mig och hoppas från kommissionen att den, om det vid tidpunkten för eurons införande skulle bli oförutsedda svårigheter, reagerar snabbt och effektivt på dessa.
(Applåder)

Wilson
Herr ordförande! Den gemensamma valutan, euron, kommer naturligtvis att spara en hel del pengar: de flesta länderna i Europeiska unionen kommer inte att behöva några agromonetära kompensationsbetalningar efter den 1 januari.
Den s.k. " gröna kursen" kommer att försvinna, och för medlemsstater som inte deltar i " euroland" kommer de arrangerade valutavariationerna för det nuvarande gröna pundet att upphöra och ersättas av en växelkurs baserad på den uppgivna dagliga kursen.
De medlemsstater som inte deltar i " euroland" kommer att ha en kompensationsformel fram till år 2002 - under de närmaste tre åren. Jag bekymrar mig om att säkerställa att de jordbrukare som behöver kompensation inte kommer att bli drabbade av förseningar vid utbetalningen av kompensationen. Om vårt mål är att hjälpa till när jordbruksinkomsterna går ner, så kommer det inte att hjälpa om betalningen är försenad till efter det att jordbrukarna gått i konkurs. Det föreslagna direkta stödet, som gäller vid en uppskrivning på över en halv procent, måste erhållas av bönderna innan det är för sent för att det skall kunna vara till hjälp för dem.
En punkt vi måste ta upp är att mitt land, Förenade kungariket, nu får lida för det höga värdet på pundet vad beträffar de internationella växelkurserna. Billig import flödar in och vi har ekonomiska problem. Samma situation skulle kunna inträffa i " euroland" om vi utvecklar frihandel med Nordamerika. Vi måste verkligen tänka på kostnaden för den gemensamma jordbrukspolitiken vid våra förhandlingar.
Slutligen vill jag säga att jag respekterar de framlagda ändringsförslagen. Jag tror att vi kommer att samtycka. Jag gratulerar föredraganden.

Funk
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag stöder naturligtvis fullständigt vad kollega Schierhuber här framställde på ett utmärkt sätt. Hon pekade också på några punkter, varav jag skulle vilja fördjupa en.
Det är alldeles otvetydigt så att det är jordbruket som har lidit mest av valutornas värdefluktuationer och därigenom har fått utstå avsevärda inkomstfluktuationer och -sänkningar. Genom ett dokument som det tyska förbundsrådet har publicerat har jag emellertid blivit uppmärksammad på en sak. I det dokumentet sägs att de nuvarande kompensationsbestämmelserna inte är rättvisa och inte heller passar för att skydda jordbrukarna från de förluster som också Wilson redan har nämnt.
Man har i dokumentet utgått från att 1 procents kompensation utgör 600 miljarder mark, och vi arbetar med en fluktuationsbredd på 2, 6 procent. När det gäller jordbrukspriserna kan det alltså uppstå förluster på 1, 5 miljarder i ett land, t.ex. Tyskland, där denna fluktuationsbredd på 2, 6 procent slår igenom - det hävdar det tyska förbundsrådet.
Detta reagerade jag naturligtvis på och jag sade till mig själv att jag skulle vilja framföra detta här i dag. Jag skulle inte vilja ställa mig inför mitt folk och få frågan om varför ingen öppnade munnen. Jag skulle nu vilja fråga er och era vakthundar: Kan detta inträffa, och måste då inte kompensationen omförhandlas igen?

Anttila
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag gratulerar Schierhuber till ett viktigt betänkande. Enligt kommissionens förslag skall gemenskapen under det första året betala en hundraprocentig kompensation för inkomstförluster till de medlemsstater som stannar utanför euro -området. Detta förslag bildar enligt min mening ett slags prejudikat. När det kommer nya medlemsländer till unionen kommer de knappast att anslutas direkt till euro -området. Jag frågar därför: kommer även dessa icke -deltagande länder att automatiskt under det första året i form av direkta stöd få en hundraprocentig kompensation för inkomstförluster som orsakas av skillnaderna i växelkurser?
Den nationella valutan har varit ett medel för att skydda den egna livsmedelsproduktionen. Nu kommer euron att obarmhärtigt avslöja skillnaderna i konkurrenskraft och livsmedelspriser inom EU. Den försvagning av valutorna i icke -deltagande EU -länder som nyligen skett, exempelvis med 7-8 procent för den svenska och den danska kronan jämfört med till exempel den finska marken, ger produktionen i dessa länder en motsvarande konkurrensfördel. Enligt detta betänkande försvinner risken för snedvridningar i handeln som orsakas av det agromonetära systemet. Ändå får de icke -deltagande medlemsländerna en konkurrensfördel av variationer i valutakurserna, vilket enligt min mening inte i tillräcklig utsträckning utretts vid förberedelserna för euros införande. Jag frågar därför: har kommissionen för avsikt att följa valutakursförändringar i de icke -deltagande länderna och på vilket sätt dessa inverkar på verksamheten i konkurrentländerna eller inom euro -området? Till slut konstaterar jag att Finlands mest centrala konkurrent - och exportländer förutom Tyskland är just dessa icke -deltagande medlemsländer och därför är den här frågan oerhört viktig för oss. Annars tycker jag att euron är bra. Den ger en möjlighet att skydda sig mot den oro som nu råder på valutamarknaden.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Anttila. Ärade ledamöter! Jag ger nu ordet till herr Hallam man först vill jag säga er, herr Hallam, att detta ordförandeskap konstaterade att ni under fredagen förra sammanträdesperioden var frånvarande.

Hallam
Herr ordförande! Anledningen till att jag var frånvarande var att jag var på en uttagning som jag senare kuggades i och jag kommer antagligen inte att förbli en ledamot av parlamentet i framtiden. Det var ett beklagligt faktum att jag var frånvarande just den fredagen. Politikens vägar är dock ibland outgrundliga.
Jag skulle vilja stödja min kollega, Wilson, och bestämt även Anttilas kommentarer angående några av de farhågor som vi i de icke -deltagande länderna har beträffande hur det monetära systemet kommer att fungera efter införandet av den gemensamma valutan. Jag vill även att några av mina farhågor om en del saker som ni kanske hört angående den brittiska politiken förs till protokollet, i fråga om det sätt på vilket det konservativa partiet, det huvudsakliga oppositionspartiet, nu har bestämt sig för att stänga dörren för alltid för euron.
Jag har fortfarande mina förbehåll. Jag har alltid tyckt att John Majors politik att " vänta och se" egentligen var förnuftig. Jag är verkligen bekymrad över att genom att låta det verka som om de vill stänga dörren för alltid, så förringar oppositionspartiet arbeten i min valkrets. Vi behöver utländska investerare på ställen som Telford, norra Shropshire, Hereford, Ross -on -Wye och Wyre Forest. Jag vet att nyheten att det största oppositionspartiet stänger igen dörren för alltid till euron kommer att ha en skadlig effekt på framtida utländska investeringar.
Dessa personer talar nu helt klart bara för en liten minoritet. Jag vill klargöra för kammaren att det brittiska folket väntar, medan de grundligt iakttar och tänker efter. Det finns ett växande tryck, i synnerhet från brittiska affärsmän, för att gå med i euron.

Lulling
Herr ordförande, herr kommissionär! För flera månader sedan lade ni i god tid fram förslag om en genomgripande omläggning av det agromonetära systemet. Efter eurons införande som gemensam valuta blir det nödvändigt, och det är väl inte så att ni först i skrivelser från ledamöter uppmärksammas på detta, vilka ju bara var avsedda för gallerierna, för att bli omtyckta av bönderna.
De som känner till det erkänt ytterst komplicerade systemet med de agromonetära kompensationsutbetalningarna visste att sådana kompensationsutbetalningar inte kommer att krävas längre för jordbrukarna i euro -land, vilket vår föredragande, Schierhuber, förklarat på bästa sätt. Dock kan de fortfarande uppstå för bönderna från de medlemsstater som man kallar icke -deltagande medlemsstater, om dessa länders valutor skrivs upp i förhållande till euron.
Häri ligger problemet för mig. Jag ställer frågan varför medlemsstater, som medvetet inte deltar i euron, ur gemenskapskassan skall få 50 procent av de belopp som eventuellt uppkommer för kompensationsstödet och medlemsstaten till och med kan bortse från att bevilja den nationella delen av stödet. Med eurons införande skulle ju det totala agromonetära problemet försvinna i ett slag, och vi skulle kunna spara ännu mer pengar. Jag vill absolut inte att de bönder som kommer från de länder som inte vill gå med i euron skall bestraffas. Jag inser dock inte varför dessa länders beslut om att inte delta eventuellt skall kosta de andra medlemsstaterna hundratals miljoner. Jag anser att vi måste se hur vi inom ramen för EU skall kunna finna en lösning, så att dessa länder inte i tillräcklig utsträckning utretts inte både kan äta kakan och ha den kvar.

Gillis
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden fru Schierhuber för hennes betänkande. Införandet av euron den 1 januari 1999 som gemensam valuta i Europa kommer att bidraga kraftigt till unionens integration. Det kommer att ge de deltagande länderna ett rejält uppsving och för de länder som såsom Irland exporterar en stor procentandel av sin totala jordbruksproduktion kommer euron att reducera kostnaderna, eftersom det inte längre kommer att behövas någon omräkning när euron blir ett betalningsmedel i sig själv och inte endast en beräkningsenhet som ecun.
Den gemensamma jordbrukspolitiken kommer att bli enklare att sköta och bättre för jordbrukarna. Livsmedelsexportörer som driver handel både på EU - och tredjelandsmarknader kommer att få den snedvridning av handeln som orsakades av agromonetära och omräkningsfaktorer eliminerad från sina kontrakt, och därmed minskar deras risker och kostnader. Jag välkomnar kommissionens utmärkta förberedelsearbete och den faktiska möjligheten att spara mer än en miljard euro per år för EU: s budget. Men som betänkandet visar, så behövs det olika mekanismer för de deltagande och de icke -deltagande medlemsländerna. Detta faktum framhäver ännu en gång de handelsproblem som Irland kommer att få erfara i sina förbindelser med Förenade kungariket, p.g.a. Förenade kungarikets vägran att deltaga. Det är uppenbart att ju tidigare Förenade kungariket beslutar sig för att gå med, som jag tror att det oundvikligen kommer att göra, ju bättre är det för oss alla.

Fischler
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Först och främst skulle jag vilja uttrycka mitt hjärtliga tack till utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling, framför allt dock ledamot Schierhuber i hennes egenskap av föredragande, för detta utmärkta betänkande. Jag gläder mig åt att föredraganden och utskottet också har tagit upp kommissionens huvudsakliga reformmål på ett positivt sätt, vilka lyder som följer: För det första, det handlar om en avsevärd förenkling av de befintliga regleringarna. För det andra, med eurons införande och den nya valutasituation som därmed skapas vill vi anpassa den befintliga regleringen. För det tredje, vi vill anpassa systemet till det rådande marknadsläget och, inte minst, vi vill förhindra inkomstnackdelar för våra jordbrukare.
För att förverkliga dessa mål har kommissionen föreslagit att den gröna kursen skall avskaffas och i de medlemsstater som inte deltar i euron ersättas med omräkningskurserna, och i de stater som deltar ersättas med den oåterkallerliga omräkningskursen. Likaså skall man för de icke -deltagande medlemsstaterna fortsätta med systemet med den avgörande faktorn, och systemet med agromonetärt kompensationsstöd skall bibehållas, med smärre ändringar. Jag gläder mig åt att dessa förslag välkomnas av Europaparlamentet, vilket det redan också i tisdags uttryckte i debatten om Langens betänkande.
Funk har uttalat betänkligheter i samband med avvikelsemarginalen och tröskelvärdet. Den avvikelsemarginalen på 2, 6 procent är över huvud taget ingen nyhet, utan finns redan i det nuvarande systemet, och den används också redan. Detta tröskelvärde är så att säga motsvarigheten till det schablonmässiga angreppssättet vid beräkningen av inkomstförluster, vilka resulterar i en tillbakagång i priserna eller det icke -direkta stödet i den nuvarande officiella valutan. Genom den schablonmässiga beräkningen kvarstår risken för en överkompensation, och därför har vi räknat med dessa 2, 6 procent.
Detta har å andra sidan inget med det så kallade tröskelvärdet på 0, 5 procent att göra, vilken också redan finns i det nuvarande systemet. Detta tröskelvärde skall bara förhindra att det uppstår en kompensationsskyldighet redan vid mycket små förändringar, för det skulle leda till en absurd situation, att de administrativa kostnaderna blir högre än det som jordbrukaren kan få.
Kommissionens förslag är på det hela taget ett exempel på hur ett koncept som syftar till förenkling samtidigt också kan öka öppenheten och ökad förståelse för ett förslag.
Så till de enskilda ändringsförslagen, som med ett undantag berör motiveringarna. Med tillfredsställelse konstaterar jag att alla andra artiklar stöds av föredraganden. Eftersom motiveringarna i förslaget emellertid har ett samband med de aktuella artiklarna och också har skrivits i den riktningen, och eftersom de inskränker sig till de nödvändiga förklaringarna, skulle jag hellre behålla den nuvarande ordalydelsen.
Låt mig nu komma till ändringsförslag 6, som berör de ännu -icke -medlemsstaternas användning av euron. Detta är en viktig aspekt i förslaget. Ändringsförslaget syftar till en formulering som för närvarande inte står i samklang med artikeln i fråga. Kommissionen är dock fullkomligt beredd att ta upp de betänkligheter som uttalas i förslaget i diskussionerna med rådet.
Vad gäller ändringsförslag 8 om artikel 4, så vidhåller jag att ändringen av anpassningen till marknadsläget vid beräkningen av minskningen av det agromonetära stödet skall vara kommissionens och den agromonetära kommitténs sak. Slutligen handlar det här om rent tekniska anpassningar som framför allt också skall genomföras i ett sträck, för att just det som hittills redan har kritiserats inte skall inträffa, nämligen förseningar vid beräkningen och utbetalningen av bidragen. Det är den enda avsikten, som vi därmed fullföljer.
Slutligen skulle jag vilja avsluta med ett tack till parlamentet och än en gång tacka för det vänliga stödet vid denna reform, som säkerställer en fullständig och omedelbar anpassning av den gemensamma jordbrukspolitiken till det stora steget valutaunionen, inom ramen för det europeiska bygget.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Jag inbjuder er att innan vi går över till omröstningen, lyssna på ett inlägg på en minut från Schierhuber som i egenskap av föredragande har begärt ordet.

Schierhuber
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag har lyssnat uppmärksamt till era utläggningar. Avsikten hos utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling, som enhällig antog alla ändringsförslag, var egentligen att inte ändra texten, dvs. kommissionsförslaget, utan bara få till stånd en fördjupning. Jag ber att man på förekommen anledning ännu en gång tänker över detta.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Schierhuber.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog båda lagstiftningsresolutionerna.)

Souchet
I -EDN -gruppen har röstat för det här betänkandet, eftersom våra sex ändringsförslag som lades fram i utskottet har antagits.
Dessa sex ändringsförslag erinrar om en av GJP: s fundamentala principer: rättvisan mellan jordbrukarna i Europeiska unionens medlemsstater, och i dem betonas kravet på att se till att jordbrukarna i medlemsstaterna inte bestraffas genom eurons införande, och i synnerhet dem i de stater som skall införliva den gemensamma valutan.
Det har alltför ofta sagts och upprepats att jordbrukarna kommer att gynnas av euron, p.g.a. att de så kallade konkurrerande devalveringarna kommer att försvinna. Men när man tar del av kommissionens förslag kan man konstatera att det inte har gjorts någon studie om eurons inverkan på jordbrukarnas inkomster. Och än mer överraskande: dessa förslag föreskriver inte att några kompensationsstöd skall beviljas, när beloppet i fråga motsvarar mindre än 0, 5 procent av uppskrivningen, och att stöd inte kommer att beviljas ifall en lägre kurs har gällt under de senaste 24 månaderna före den nya kursens ikraftträdande.
Så vad kan vi nu konstatera? Vi ser nu en internationell finansiell kris som började i somras. Återverkningarna av krisen är redan stora vad gäller pariteten mellan valutor, mellan eurovalutorna och dollarn.
Vi vet att världspriserna på råvaror från jordbruket fastställs i dollar. En stark euro kommer alltså att straffa exporten av europeiska jordbruksprodukter. Vad skall våra jordbrukare göra när de ser sina priser i euro sjunka, trots att grundpriserna i dollar förblir stabila?
I kommissionens förslag som avser Agenda 2000, är det bara fråga om prissänkningar och därmed kraftigt reducerade inkomster för jordbrukarna, eftersom kompensationsstöden bara kommer att omvärderas i ringa utsträckning, i väntan på förhandlingarna inom WTO.
Jag, liksom samtliga kolleger i min grupp, befarar därför att det europeiska jordbruket får lida mycket för euron. Och under de omständigheterna, hur kommer framtiden för den europeiska landsbygden att se ut?
I stället för att ställa sig den frågan diskuterar man just nu en lag i franska nationalförsamlingen, fullkomligt surrealistiskt; en lag om en jordbruksinriktning som inrättar regionala lantbrukskontrakt, vilkas enda syfte är att uppmuntra jordbrukaren till att bli en tjänsteman i länets jordbruksverk. Men det är en annan historia! I vilket fall som helst fruktar jag mycket för det här yrkets framtid, ett yrke som fortfarande utgör kittet i vårt europeiska samhälle.

Jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0280/98) av Mulder för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om en kvalitetspolitik för jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket.

Mulder
Herr ordförande! När vi i dagsläget talar om den europeiska jordbrukspolitiken, så följer egentligen diskussionen två huvudlinjer. För det första måste jordbrukspolitiken förändras. För det andra måste de livsmedel vi producerar bli säkrare och djurvänligare. Parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling söker genom detta betänkande ge denna diskussion en viss inriktning. I första hand säger utskottet tydligt att vilka förslag om inkomststöd som än må framläggas, så kommer det alltid att vara så att den genomsnittlige bonden eller trädgårdsodlaren föredrar en inkomst från marknaden grundad på priserna än en inkomst grundad på ifyllandet av en massa formulär för att erhålla stödpengar.
En av de möjligheter vi ser för att förbättra priserna är att inte lägga tyngdpunkten på livsmedlens kvantitet utan på deras kvalitet. Även kommissionen har redan erkänt detta. Det är ingen ny tanke. I början av nittiotalet kom kommissionen med ett förslag om ekologiska produktionsmetoder för vegetabiliska produkter och inom kort kommer det förhoppningsvis ett förslag om ekologisk produktion av animaliska produkter. Men hur vi än vänder och vrider på det, vare sig det är bra eller dåligt, så består för närvarande ungefär två procent av den europeiska jordbruksmarknaden av ekologiska produkter.
Det andra förslaget som kommissionen har lagt fram är att mer betona de regionala produkterna. Utmärkt. Som utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling anser vi att även detta måste betonas mycket starkare och gynnas mycket mer av produkternas avsättning, fonder för säljfrämjande och av allt som rör detta. Det kan tveklöst fortfarande bli bättre. Även detta är fortfarande ett litet marknadssegment. Om kommissionens statistik som vi har fått är korrekt, utgör det för närvarande 8 procent. Det betyder att 90 procent av alla jordbruksprodukter som produceras i Europa kommer ut på marknaden i alla möjliga produktionsstadier. Den ene producenten förorenar kraftigt, den andre inte alls. Marknaden har redan dragit en viss nytta härav. Det finns i Europa en uppsjö av kvalitetsbeteckningar. Jag tror att kommissionen just har låtit genomföra en undersökning. För närvarande finns det runt 1500 kvalitetsbeteckningar. En del av dessa kvalitetsbeteckningar sticker dock ut. Det är de som gäller den integrerade produktionen som för närvarande påbörjas överallt i Europa. Det är konceptet som på engelska heter: from the stable to the table . Varje led i produktionskedjan kontrolleras. I egenskap av utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling anser vi att denna produktionsform måste främjas.
Konsumenten vill veta vad han får på bordet, och för bönderna är det av intresse att veta vilka måttstockar de måste rätta sig efter för att producera. Det betyder också att om vi får en gemensam europeisk märkning kan tydligheten bli bättre i den uppsjö av kvalitetsbeteckningar som finns . Det är betänkandets viktigaste del. Vi argumenterar för en europeisk kvalitetsmärkning för marknadens huvuddel; de 90 procent som återstår. Det innebär inte att alla befintliga nationella, regionala eller andra märkningar därmed kommer att försvinna. Nej, var och en får producera vad han önskar, frihet, glädje, men en viss kravnivå måste dock övervakas.
Systemet måste i första hand vila på principen att bönder och trädgårdsodlare kan delta i systemet frivilligt. De tekniska rättesnörena för kriterierna måste vara helt offentliga och kontrollerbara. En oberoende kontroll måste utövas, endera av ett statligt organ eller av en av staten godkänd instans.
Slutligen behöver det inte innebära några extra kostnader för den europeiska budgeten. Det måste genomföras på intressenternas bekostnad. Den enda vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling begär av den europeiska budgeten är litet extra pengar för att främja försäljningen av denna typ av produkter. Varför, herr ordförande, är denna kvalitetspolitik också viktig? För det första därför att den europeiska marknaden blir alltmer fri i förhållandet till världsmarknaden. Det tycks mig totalt orimligt att begära av de europeiska jordbrukarna och trädgårdsodlarna att de hela tiden skall producera mer miljövänligt och djurvänligt, och samtidigt öppna marknaden för produkter från bönder från andra delar av världen som inte behöver uppfylla samma villkor. Det är illojal konkurrens och vi ber sålunda kommissionen att inom WTO ta upp denna sorts kvalitetsprodukter och denna sorts märkningar till diskussion.

Fantuzzi
Herr ordförande! Låt mig gratulera Mulder. Han har skrivit ett bra betänkande som kan utgöra en grund för arbetet i framtiden, för vi skall inte stanna här och nöja oss med det som kommissionen uträttat. Jag är inte nöjd med det som kommissionen har gjort, trots försäkringarna från vissa funktionärer från GD VI att i och med kvalitetspolitiken så är den gemensamma jordbrukspolitiken inte längre inriktad mot massproduktion. Jag tror att detta bara är riktigt i begränsad omfattning. Vi har fortfarande en gemensam jordbrukspolitik som i alltför hög grad är inriktad mot kvantitet. Om vi inte börjar införa kvalitetsaspekter, när vi genomför de gemensamt organiserade marknaderna och frikopplar stödet från antalet producerade ton, så kommer det effektiva utrymmet för kvalitetspolitiken för att öka producenternas ansvar att minska ytterligare.
Trots detta har det emellertid i augusti kommit vissa positiva signaler från kommissionen som till exempel en logo för produkter med skyddad ursprungsbeteckning och skyddad geografisk beteckning. Jag har också noterat att det finns en sajt på den hemsida som GD VI har på Internet som är ägnad åt kvalitetsprodukter och jag vet att man håller på att undersöka olika typer av marknadsföringsåtgärder. Det har flera gånger hänt att jag har lyssnat på redogörelser från BEUC - Europeiska byrån för konsumentorganisationer - i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. De tycker inte om kvalitetsprodukter, de kan inte acceptera det faktum att det finns regler som går i den riktningen, de ser det som protektionistiska åtgärder för att skydda producenternas inkomster så att de skall kunna lura konsumenterna. Detta innebär att det fortfarande finns mycket att göra, en kulturkamp som måste föras, och jag tycker att i det sammanhanget är föredragandens förslag om ett kvalitetskapitel, som även knyts till miljökriterier, mycket intressant.
Vi kommer att diskutera de här frågorna senare och i Agenda 2000 ger man inte tillräckligt utrymme åt kvaliteten sedd i ett miljöperspektiv. Förstärkningarna av förordning 2078 är alltför blygsamma och framför allt övertygar inte idén att helt låta medlemsstaterna själva besluta om miljöfaktorerna i samband med att avkastningsstödet bestäms. Dessutom ökar inte insatserna för marknadsföring tillräckligt mycket. Vi har nu 500 produkter som är typiska, med skyddad ursprungsbeteckning och skyddad geografisk beteckning, och som är registrerade på europeisk nivå. Jag tror att dessa produkter kan bli fantastiska ambassadörer när det gäller att marknadsföra det europeiska sättet att producera och att konsumera i hela världen, och därmed bör de bli ett instrument för att främja nya marknadsföringsinsatser på internationell nivå.
Låt mig slutligen säga att jag håller med Mulder. Gemenskapen måste vara mycket uppmärksam i olika internationella fora när det gäller att slå vakt om kvaliteten. Inom Världshandelsorganisationen WTO diskuterar man kött som innehåller hormoner och genmanipulerad mat som om det vore tv -apparater. Detta är inte acceptabelt.

Filippi
Herr ordförande! PPE -gruppen stödde Mulders betänkande. Jag tackar honom för det arbete han utfört i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Vi valde att inte redogöra för ändringsförlagen i kammaren ännu en gång eftersom vi röstade för betänkandet och i vår röstförklaring tillbakavisar vi alla ändringar just därför att finslipningen redan gjorts inom utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Låt mig bara stryka under ett par mycket viktiga aspekter på betänkandet. Den första gäller nödvändigheten att skapa en sammanhängande strategi när det gäller kvalitetspolitiken genom en speciell lagstiftning som kan påverka branschen och till fullo återupprätta kvalitetsbegreppet. Många gånger talar vi om kvalitet enbart i termer av att en produkt inte får vara skadlig för hälsan. Men kvalitet är något mer komplicerat och vi måste försöka fullt ut hävda den principen. Den andra punkten gäller försvaret av våra typiska produkter inom den internationella världshandelsorganisationen. Den tredje viktiga punkten gäller - enligt min åsikt - att främja nya verksamhetsformer som skyddar och höjer kvaliteten, och nödvändigheten av att verkligen avsätta större resurser för marknadsföring av typiska produkter och kvalitetsprodukter. Här har man gjort alltför litet, vi måste gör mer, samtidigt som vi undviker att utöka byråkratin.

Anttila
Herr ordförande, herr kommissionär! Först gratulerar jag kollegan Mulder till ett viktigt och sakkunnigt betänkande. Konsumenterna blir förbryllade av att det finns för många kvalitets -, varu - och ursprungsbeteckningar. Därför stöder jag varmt det samordnade system som nämns i Mulders betänkande, där man på unionsnivå reglerar de kvalitetsmärkningar som är i bruk och grunderna för deras beviljande. Detta hindrar ingalunda ett nationellt, regionalt eller lokalt kvalitetsarbete eller en kvalitetspolitik som också mycket väl behövs. Även i Finland har grunderna för kvalitetspolitiken för inhemska livsmedel precis utarbetats. Det innebär samarbete genom hela livsmedelskedjan, kvalitetsarbete från åkern ända till konsumentens bord. I detta kvalitetsarbete måste man även engagera handeln som i dag, åtminstone i Finland, bara konkurrerar med matpriser och helt glömmer den höga kvalitetens betydelse. Den höga kvaliteten måste ha ett högre pris, eftersom den också är dyrare att producera.
Jag stöder utvecklingen av en europeisk kvalitetskategori baserad på miljökriterier, vilket Mulder föreslår i sitt betänkande, eftersom Europeiska unionen aldrig kommer att klara sig i den globala konkurrensen med hjälp av någonting annat än den höga kvaliteten och det högre pris som kvaliteten motiverar.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Jag tänkte att kvaliteten på mitt inlägg skulle vara värt två minuter, men som synes har man redan kortat mig med den europeiska etiketten. I vilket fall som helst, skulle jag vilja säga att vi är överens med Mulders ståndpunkter, vi hävdar fortfarande att en av kvalitetsbestämmelserna är produktens smak, vi säger fortfarande att samtidigt som vi försvarar smaken, måste vi försvara det etiska sammanhang i vilket produkten framställs.
Det är inte bara kommissionen som kan lösa detta problem: det handlar om ett kulturellt problem där också konsumenterna måste innefattas. Konsumentorganisationerna måste vara vaksamma så att de själva övervakar de produkter som konsumeras. Jag anser inte att det är ett smärtsamt problem, då livshoppet i väst har ökat drastiskt och till och med har orsakat ett politiskt problem. Således äter vi inte gift varje dag, och jag är inte drabbad av den hysteri som gör att man tror att allt vi äter är förgiftat. Men då jag faktiskt förespråkar kvalitet, då jag anser att kvaliteten måste respekteras och att " macdonaldifieringen" av världen måste undvikas, vill jag samtidigt kräva att denna process inte byråkratiseras alltför mycket. Och att försvaret av smaken på samma gång försvaras av världshandelsorganisationen och försvaras mot den dåliga smaken hos många folk, som kulturellt äter vad som helst. Jag hävdar den europeiska kvaliteten som en verklig kvalitet på det jag tycker om att äta, och det är det jag betraktar som kvalitet.

Ordföranden
Tack, herr Rosado Fernandes, jag vill påpeka att detta ordförandeskap inte är intresserad av att korta av 30 sekunder från er vältalighet. Så - trots att klockan meddelade tiden - slog inte jag till med klubban. Jag hade hoppats ni skulle fylla dessa två minuter, eftersom det alltid är mycket trevligt att lyssna på er.

Seppänen
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag kommer med hälsningar från Europeiska unionens nordliga regioner. Det är paradoxalt att vi trots de ogynnsamma naturförhållandena producerar livsmedel med bättre kvalitet än vad man producerar under gynnsamma naturförhållanden. Det beror på att vi har familjejordbruk i stället för industriell djurproduktion. Det är en ekologisk produktionsmetod. Vi har vinter, kalla förhållanden som gör att det blir mindre bekämpningsmedelsrester än i sydliga länder. Hos oss övervakas förbudet mot hormoner och antibiotika på ett annat sätt än i länder med gynnsamma naturförhållanden. Den fria handeln inom EU har försämrat kvaliteten i våra livsmedel, och därför stöder vi alla sådana kvalitets -, miljö - och innehållsmärkningar som förbättrar konsumentskyddet och ökar konsumenternas valmöjligheter.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Herr Fischler, ni sade tidigare att man inte kan avsätta allt på de regionala marknaderna. Det som vi diskuterar är emellertid den exakta motsatsen till det vi tidigare talade om. Tidigare handlade det inte om att avsätta kvalitet på världsmarknaden utan om överskott, som bara kan slumpas bort om vi dumpar priset. Jag har inget emot att man för ut kvalitet på världsmarknaden, om det handlar om konkurrens. Österrikiskt vin, franskt vin, parmaskinka - här kan samma logik användas som på den regionala marknaden.
Det jag vill säga är att vi måste gå i riktning mot kvalitet, och inte mot att man undanröjer överskott från ett område som tillhör de största importområdena i världen för livsmedel. Vi har inga överskott. Vi har dem överallt där interventionen drar till sig dessa överskott. Därför är detta betänkande mycket viktigt: Vi måste nå fram till en produktion som är inriktad på kvalitet, och sedan kan man producera för världsmarknaden, men utan statligt stöd tack, utan genom att man också på världsmarknaden finner kunder och områden som vill köpa dessa varor.
Avslutningsvis ytterligare en fundering. Herr Fischler, naturligtvis är vi vad gäller våra kvalitetsprodukter beroende av den övriga marknaden. Om svinmarknaden nu bryter samman är det naturligtvis mycket svårare att hålla uppe priset på den regionala kvalitetsmarknaden, även om priset på det hela taget är stabilt. Därför är vi inte helt bortkopplade och är också intresserade av en total kvalitetsutveckling av marknaden.

Barthet -Mayer
Herr ordförande! Vår kvalitetspolitik för jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket är ofullständig, även om den är relativt ny. Den vilar på tre förordningar som sedan 1991 omfattar ekologisk vegetabilisk produktion, och som nu utsträcks till att även gälla animalisk produktion, och som sedan 1992 omfattar skyddade geografiska beteckningar och traditionella specialiteter.
Betänkandet av Mulder, som jag vill gratulera för ett mycket seriöst arbete, föreslår två intressanta huvudpunkter för en breddning av den här politiken. För det första föreslår han en förordning som skall öka öppenheten och märkningens överensstämmelse med fakta. Han klargör att kontrollerna måste utföras av organ som har fullmakt från medlemsstaterna och som är verkligt oberoende av produktionen och handeln. Sedan föreslår han ett europeiskt kvalitetsmärke, som baseras på respekten för kriterier för en miljövänlig produktion.
Jag anser, herr Mulder, att man måste komma ihåg att kvalitet är en övergripande term, som inte kan reduceras till en enda faktor, vare sig det handlar om hygien, utseende, smak eller frånvaro av rester. När det gäller jordbruksprodukter hänger kvalitet samman med variation, produktionssätt, miljö och konserveringsmetoder. När det gäller förädlade produkter har det att göra med råvarans kvalitet och med förädlingsmetoderna.
För att komplettera det här begreppet föreslår min grupp att kvalitetsbegreppet " näring och optimal hälsa" införlivas i ändringsförslag 8. När det handlar om kontroll, visar erfarenheter från det ekologiska jordbruket att kontrollerna måste vara ytterst stränga, om konkurrenssnedvridningar skall undvikas i samband med importer från tredje land, men också när det gäller handeln mellan medlemsstater. Det är just det som berättigar ändringsförslag 8, som förespråkar att kontrollerna måste vara likvärdiga för importerade produkter och harmoniserade för gemenskapens produkter.
För att avsluta skulle jag vilja säga, att det mellan två ytterligheter - det ekologiska jordbruket och det industriella jordbruket - faktiskt finns utrymme för en mellanväg, som dock inte är enhetlig, och som måste regleras för konsumenternas intressen och för de producenter som driver ett integrerat jordbruk. En fullständig förordning borde klargöra de närmare produktionsbestämmelserna, liksom de närmare bestämmelserna för ett beviljande av en europeisk märkning, som bör bekräftas av en enhetlig logotyp för att väcka och förtjäna konsumenternas förtroende.

Souchet
Herr ordförande! Begreppet kvalitet pratar alla om, men det täcker i själva verket mycket olika aspekter. En del pratar om produktens hälsomässiga kvalitet, och på den punkten visar BSE -krisen att konsumenterna blir mer och mer uppmärksamma på den aspekten. Andra pratar om en produkts organiska kvalitet, och andra slutligen pratar om en kvalitet som har att göra med regionala produkters traditioner.
Föredraganden, som jag verkligen vill tacka för hans betänkande, har gjort en bra analys av de två första aspekterna, som har en särskild betydelse för konsumenterna i unionens norra medlemsstater. Gruppen Nationernas Europa har å sin sida ingivit tre ändringsförslag till vår kollegas betänkande, vilka syftar till att stärka kvalitetsbegreppets tredje aspekt.
Till följd av globaliseringen av handeln tenderar marknaden för råvaror från jordbruket att, mer och mer, domineras av prisbegreppet. Jag anser, herr ordförande, att kvalitetsbegreppet " tradition" representerar en stor möjlighet för den europeiska landsbygden. Marknaden för jordbruksprodukter blir då inte uteslutande kopplad till priser, utan också till regionen.
I Frankrike har vi en lång tradition med produkter med skyddad ursprungsbeteckning. Nationella institutet för ursprungsbeteckningar har möjliggjort utvecklingen av en kvalitativ vinodling, införandet och upprätthållandet av kvalitet på vissa ostar, på charkprodukter, och vi kan konstatera att jordbruket uppvärderas i produktionsområdet där jordbruksproduktionen har en koppling till en produkt med skyddad beteckning.
Att bevara den uppvärderingen inom området för beteckningar gör det möjligt att både upprätthålla sysselsättningen inom jordbruket och att undvika produktionsmetodernas ödesdigra inverkan på miljön, genom att bevara den biologiska mångfalden.
Vissa beteckningar för ostar kräver att mjölken skall vara av en specifik sort, och inom vinodlingen får bara traditionella druvsorter användas. Dessa exempel visar tydligt att den här aspekten för kvalitetsprodukter, nämligen region och tradition, utgör en möjlighet för vissa produktionsområden på den europeiska landsbygden.
Det är dags för Europeiska unionen att anta en verklig kvalitetspolitik för jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket, vilket betänkandet understryker. Den politiken bör täcka kvalitetsbegreppets samtliga aspekter. De tre aspekterna måste kombineras för att man skall kunna bemöta både konsumentens och förädlingsindustrins krav, men också kravet på en bättre balans på landsbygden.
Herr ordförande! Sysselsättningen på landsbygden kommer inte att utvecklas om inte jordbruket visar sig förmöget att anpassa sin produktion till kraven från konsumenterna och de olika aktörerna i produktionskedjan, och om det inte i största möjliga utsträckning kan bevara mervärdet som finns nära produktionsplatserna.

Happart
Herr ordförande, herr kommissionär! Det kulturella särdraget ligger inte bara i det sätt på vilket man äter, men också och framför allt i vad vi äter och vad vi dricker. Ursprungsbeteckningarna bör vila på mycket tydliga kvalitetskriterier, vare sig det gäller ursprung eller produktionssätt. På det sättet kommer vi att kunna trygga kulturella särdrag, och vi kommer också att kunna bevara en viktig ekonomisk potential i landsbygdsområden, som inte har någon annan produktion eller andra alternativ. Sedan två år tillbaka, sedan konferensen i Cork, har vi betonat kravet på att sysselsättningen på landsbygden skall upprätthållas, och vi söker efter enhetliga medel för att lyckas med det. En produktion av varor med kvalitet och specifikt ursprung är ett konkret svar på det.
Vi talade om krisen i grisproduktionen i förmiddags. Självklart var den förutsägbar. Det återkommer regelbundet. Vilka alternativ? Till exempel: för att producera skinka i Ardennerna måste grisen vara uppfödd och gödd i Ardennerna, med spannmål som produceras i samma region, och köttet måste behandlas i enlighet med en detaljerad kravspecifikation för varje produktionsstadium, från bondgården till konsumentens tallrik. Detta betyder självklart inte att man kan göra vad som helst inom massproduktionen, som inte har ursprungsreferenser. Säkerheten och kvaliteten på livsmedelsprodukter får inte under några omständigheter behandlas med släpphänthet. Den mänskliga hälsan garanteras främst av det sätt på vilket man äter och framför allt av kvaliteten på de produkter som erbjuds konsumenten.
Jag skall inte påminna er om de brittiska myndigheternas straffbara släpphänthet i den kriminella problematiken med den galna kosjukan. Jag hoppas att samtliga ansvariga i Europa har förstått att omsorgen om ett fåtals vinster aldrig får vara viktigare än kravet på hälsa för det stora flertalet. Man får inte under några omständigheter, inte med några som helst förbehåll, ge avkall på det specifika med en kvalitetsproduktion som uppvärderar regionala traditioner, för att i stället välja en trivialiserad massproduktion som är anpassad efter världsmarknadens krav. Trivialiseringen kommer aldrig att skapa lika många arbetstillfällen och aldrig tillfredsställa konsumenten lika mycket som regionala specialiteter.

Keppelhoff -Wiechert
Herr ordförande, herr kommissionär! Kollega Mulder har lagt fram ett mycket bra betänkande om kvalitetspolitik för jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket En mängd regionala kvalitetsmärkningar kan emellertid knappast definieras längre av konsumenterna, och därför borde egentligen alla välkomna att en europeisk reglering föreslås som komplement. Miljö - och djurskydd spelar en allt viktigare roll för konsumenterna. Om en dubbel märkning - alltså regional och europeisk märkning - också medför en beredskap att betala högre priser för dessa livsmedel, vilka produceras under skärpta villkor, det skulle jag som företrädare för en stor kvinnoorganisation fortfarande vilja sätta ett stort frågetecken för.
Min erfarenhet är den att medborgarna är beredda att betala högre slutpriser för kläder, boende, bilar och resor än just för livsmedel. Den dubbla märkningen måste emellertid inte heller ovillkorligen leda till fördyringar. En europeisk kodex för god jordbrukspraxis i ett integrerat jordbruk måste vi som europeisk jordbruksmodell göra mycket tydlig i WTO -förhandlingarna med amerikanerna, det har också redan sagts av många av de som har talat före mig.
Det kvarstår dock att förklara för våra medborgare att den som kräver mer miljöskydd, mer djurskydd, i konsekvensens namn också måste vara beredd att betala ett förnuftigt pris för produkter som tillverkas på dessa höjda villkor. Med en europeisk kvalitetsmärkning vill vi bara hjälpa konsumenterna på den inre marknaden att också erkänna nationella och regionala kvalitetsmärkningar från andra länder som sådana, eftersom de säger något om den särskilda kvaliteten hos dessa livsmedel.
På det här sättet kan helt enkelt en spansk konsument, när det gäller tyska produkter med en kvalitetsmärkning som denne inte känner igen, vara säker på att dessa livsmedel motsvarar stränga och öppna krav. Erkända europeiska kvalitetsmärkningar skall uppfylla bestämda grundvillkor och jag tror att vi, med det här förslaget från Mulder, kan öppna en ännu större marknad för dessa produkter.
Det finns redan två europeiska kvalitetskategorier för jordbruksprodukter, ekologiskt jordbruk och det gemensamma skyddet av traditionella specialiteter. Vi i parlamentet skulle vilja utöka dem med en tredje kategori för ekologiska produkter, vilka också uppfyller miljö - och djurskyddskriterier. På det här sätter kan vi motsvara konsumenternas efterfrågan på miljövänliga jordbruksprodukter och också skapa ytterligare ett värde för den mångdiskuterade, men som för mig ännu inte har fasta konturer, integrerade produktionen.

Hardstaff
Herr ordförande! Jag tror också att storleken på samt formen och utseendet av livsmedel inte är de enda kriterierna för att bedöma kvalitet. Det är inte ofta jag är överens med Rosado Fernandes i denna kammare, men jag håller helhjärtat med om att smak, doft och näringsvärde är de verkliga referenspunkterna för livsmedelskvalitet.
Jag var nyligen i Polen för det blandade parlamentariska utskottet. Vid slutet av tre dagars intensivt arbete kände jag mig förvånansvärt frisk och sund. När jag tänkte efter så tillerkände jag orsaken till den utmärkta kvaliteten på maten jag ätit under dessa tre dagar: färsk frukt, grönsaker, färsk fisk och kött och det godaste bröd jag någonsin ätit. Och ändå anser vi i EU att Polen har ett ineffektivt jordbruk.
Vi måste se över våra jordbruksmetoder i Europa med de 15 medlemsländerna, samt hur vi bedömer kvalitet. Intensivproduktion, produkter med litet smak som ser fina ut är inte verklig kvalitet, vilket även stormarknaderna börjar erkänna. Naturligt odlade produkter som inte är fördärvade av överdriven användning av bekämpningsmedel, livsmedel med riktig smak och näringsvärde är vad europeiska konsumenter alltmer helt riktigt kräver. Europas jordbrukare, livsmedelstillverkare och stormarknader bör anpassa sig för att kunna möta detta krav.

Schierhuber
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade ledamöter! Gratulationer till Mulder för hans betänkande. Kvalitetspolitiken är för det europeiska jordbruket ovillkorlig, trots att man kan konstatera att det fortfarande finns olika uppfattningar när det gäller att definiera kvalitet. Kvalitetsproduktion måste också komma till uttryck i priset och i böndernas inkomster. Jag vilja här peka på att under BSE -krisen så led just i Österrike de produkter som märkts med ursprungsangivelse ingen nedgång.
Trots att det nu inte är möjligt att få en enhetlig europeisk kvalitetsmärkning borde, som det utvecklas i punkt 8 i vår resolution, målet vara att fortsätta på denna väg. Den övervägande majoriteten av Europas bönder har inte något gynnat läge. Därför har de inte möjligheten att avsevärt höja sina inkomster genom ökad produktion. Därför kan bara kvalitetsproduktionen vara det högsta kriteriet för det europeiska jordbruket och dess särart, och en motsvarande garanti inom ramen för de nästkommande WTO -förhandlingarna är ovillkorlig.

Fischler
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar ledamöter! Även Mulders betänkande om kvalitetspolitik för jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket har jag tagit del av med stort intresse. Från min sida kan jag i princip bara välkomna de tankar som kommer till uttryck i det. Alla punkter i ert resolutionsförslag skulle säkert förtjäna kommissionens intresse och särskilda erkännande, men jag skulle här vilja koncentrera mig på de båda huvudavsnitten i ert betänkande.
För det första: Vad gäller införandet av ett europeisk kvalitetsmärke, som de befintliga kvalitetsmärkningarna skall kontrolleras genom, skulle jag särskilt vilja uppmärksamma en punkt. I grund och botten måste man vid varje ny lagstiftning först undersöka om de framställda problemen låter sig regleras effektivt inom den rättsram som finns eller inte. Jag vill i det här sammanhanget påminna om kommissionens grundläggande lagstiftningskoncept, vilken det redogjordes för 1985 i vitboken om genomförandet av den inre marknaden. Enligt det här konceptet föreslås harmoniserade gemensamma regler alltsedan dess bara för hälso - och konsumentskydd, för miljöskydd och för rena handelspraxis. Det som inte faller under de gemensamma reglerna måste regleras genom ömsesidiga erkännanden av de enskilda ländernas regler, normer eller tekniska villkor.
Genom anmälningsplikten för normer och tekniska specifikationer till kommissionen kan man bedöma om det eftersträvade målet, dvs. ett undanröjande av tekniska handelshinder inom unionen, har uppnåtts. Om kvalitetsmärkningarna i de olika medlemsstaterna är mycket olika till innehållet, kan de utgöra ett betydande hinder för handeln inom gemenskapen. Detta visar sig på verksamheten hos kommissionens enheter och domstolens olika domar.
Därför utfärdade den europeiske lagstiftaren i början av 90 -talet en rättsram för skyddade ursprungsbeteckningar, skyddade geografiska angivelser, garanterat traditionella specialiteter såväl som för det ekologiska jordbruket. Detta rättfärdigades genom att en gemensam åtgärd var mer effektiv än medlemsstaternas enskilda åtgärder - om ni så vill på grund av det europeiska mervärdet.
Däremot förkastades förslag om kvalitetsangivelser eller om intyg av särskilda kännetecken hos produkter med undantag av traditionella specialiteter. Kommissionen kan för närvarande inte se att något i grund och botten har förändrats när det gäller de förutsättningar som ledde till beslutet då. Inte heller de icke -tillfredsställande erfarenheterna med den europeiska miljömärkningen visar detta, något som inte betyder att vi inte uppmärksamt följer den vidare utvecklingen.
Tillåt mig nu att kort gå in på det andra huvudförslaget, som förutser en ny europeisk kvalitetskategori på grundval av miljökriterier. Som ni vet finns det för integrerad produktion redan åtskilliga gemenskapsåtgärder, studier och forskningsprogram, särskilt främjande inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden, till exempel för ost och frukt, såväl som finansieringen av miljöåtgärderna för jordbruket inom ramen för förordning 2078. Dessa områden borde till och med förstärkas inom ramen för Agenda 2000.
Vi borde därför fortsätta våra diskussioner på denna nivå och till exempel utveckla riktlinjer, där man tar hänsyn till produkternas mångfald, de olika brukningssätten, de lokala förutsättningarna och insättandet av den teknik som används. Jag är fast övertygad om att vidareutvecklingen av det integrerade jordbruket kan medföra ett äkta mervärde för miljön, också när det handlar om ett hållbart utnyttjande av marken. Just därför är till att börja med en klar strategi nödvändig här. Om en sådan omfattande strategi visar på hur förnuftigt det är med en europeisk kvalitetsmärkning, så kan införandet av en europeisk kvalitetsmärkning genomföras till fullo. Om det läget verkar det fortfarande vara för tidigt att avge ett slutligt ställningstagande.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ordföranden
Vi gratulerar Mulder till att hans så viktiga betänkande antagits.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Jag har ytterligare en fråga till Fischler innan han går. I punkt 5 röstade vi ju för att animaliska produkter skall införas i förordning 2092/91 om ekologiskt jordbruk och detta förs nu vidare. Ni vet att det sedan länge föreligger ett gemensamt förslag från kommissionen och parlamentet som rådet dock inte tar med på dagordningen. Jag ser det ännu en gång som anledning att uppmana er och parlamentet att här utöva tryck så att det åtminstone kommer på dagordningen under det österrikiska ordförandeskapet, för i ert land spelar ju ekologiskt jordbruk en mycket stor roll, något som jag skulle vilja gratulera er till.

Fischler
Herr ordförande, herr ledamot, mina damer och herrar! Jag står beredd att lägga fram parlamentets önskan till den nuvarande ordförandeskapet. Jag kan emellertid tala om för er att ordförandeskapet redan har talat om för mig att det är dess vilja att behandla denna punkt under det nuvarande ordförandeskapet.

Gillis
Den största delen av landområdet i min valkrets och många av de personer som jag representerar här i parlamentet deltar i produktion, bearbetning och marknadsföring av livsmedel. Livsmedel för inhemsk konsumtion samt även för export. Alla mina väljare konsumerar livsmedel. Säkerhet, kvalitet och hygien vad beträffar livsmedel är följaktligen frågor av högsta vikt för oss alla. Det är tydligt att BSE -krisen (bovin spongiform encefalopati) samt resultatet av undersökningskommitténs undersökningar har fokuserat både producenternas och konsumenternas uppmärksamhet. Producenterna inser som aldrig förr att det är en absolut förutsättning att respektera konsumenternas intresse samt att fylla deras behov för att lyckas med marknadsföringen av livsmedel. Konsumenterna å sin sida kräver helt riktigt öppenhet och insyn, bra produktionsmetoder, höga standarder vid jordbruk med husdjur och välfärd för djuren. De kräver också miljövänligare odlingssystem som kan garantera ett hållbart jordbruk.
Jag stöder helt och fullt kvalitetsmärkningsprincipen. Jag har i egenskap av producent under många år deltagit i utvecklingen av en sådan inhemsk kvalitetsmarknad. Jag har dock haft vissa tvivel om huruvida ett allmänt EU -tilläggsmärke skulle kunna läggas ovanpå en existerande kvalitetsmärkning utan att skada den ena eller andra parten. Tillverkare och detaljhandlare använder kvalitetsmarknader för att försäkra sina kunder, inte endast för att ge dem information om produktionsmetoder och ursprung, men även som ett mycket viktigt försäljnings - och reklamkampanjverktyg.
En allmän kavlitetsmarknad i EU skulle kräva ett strängt kontrollerat övervakningssystem för att garantera att en mycket hög standard bibehålls över hela EU. Det är också viktigt att existerande marknader identifieras var för sig och fortsätter att visa på fördelar för deras enorma utvecklingskostnader.
En allmän kvalitetsmärkning i EU skulle också kunna användas i samband med Världshandelsorganisationen för att pressa fram en överensstämmelse med EU: s hälsostandard för importerade livsmedelsprodukter.

Sindal
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för betänkandet av Mulder om jordbruksprodukter och livsmedel från jordbruket. Detta har vi gjort på grund av att betänkandet är acceptabelt ur ett övergripande perspektiv. Vi stöder införandet av en europeisk kvalitetsmärkning, som tar hänsyn till djurens välbefinnande och miljön. Vi menar dock att det är viktigt att precisera vad man menar med djurens välbefinnande och miljö. Det skall fastställas konkreta bestämmelser, och de länder som inte följer dessa förlorar rätten att använda märket. Många medlemsstater uppfattar fortfarande kvalitet som något som är förbundet med smak. Vi menar också att kvalitet är djurvälfärd och miljöhänsyn. Det är viktigt att denna märkning skapar öppenhet i förhållande till konsumenterna.

Van Dam
I olika medlemsstater har kvalitetsmärkningar utvecklats för produkter som kommer från det integrerade jordbruket. För att öka tydligheten för konsumenterna pläderar kollega Mulder för att undersöka om dessa kan rymmas under en övergripande, europeisk kvalitetsmärkning. Som nederländsk undergrupp sympatiserar vi med den idén och vi har därför stött Mulderbetänkandet. Emellertid vill vi framföra några anmärkningar beträffande detta.
Å ena sidan kan inte en europeisk logo ersätta de existerande nationella, regionala och lokala kvalitetsetiketterna, utan på sin höjd komplettera dem. Så har varje region sina specifika landskaps - och kulturskatter och miljöproblem. Därför kan regleringen av det integrerade jordbruket och därtill kopplade märkningar endast till en del harmoniseras på europeisk nivå. Till detta kan tilläggas att ett märkes framgång står och faller med det förtroende konsumenterna hyser för det. De existerande märkningarna har emellertid byggt upp en trovärdig image. Huruvida konsumenterna kommer att ha lika stort förtroende för en europeisk liten flagga, det är ännu frågan.
Å andra sidan kan vi endast stödja en europeisk kvalitetsmärkning om det också verkligen står för någonting. Det vill säga inte bara vad gäller den inre kvaliteten, utan de ifrågavarande produkterna måste också ur miljöhänseende ha ett tydligt mervärde jämfört med gängse produkter. Annars är den europeiska kvalitetsetiketten inget annat än ett vanligt säljknep.
Kort sagt stöder vi en undersökning av möjligheterna till en europeisk kvalitetsetikett. Vår definitiva bedömning av en europeisk kvalitetsmärkning låter vi bli avhängig av dess konkreta effekt. Här är två saker av vikt. Det måste finnas tillräckligt utrymme kvar för nationella och regionala kvalitetsmärkningar. Och det måste handla om produkter som ur miljöskyddssynpunkt tydligt är att föredra framföra gängse jordbruksprodukter.

Mål 2: skapande av arbetstillfällen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0213/98) av Vallvé för utskottet för regionalpolitik om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om de nya regionala programmen 1997-1999 inom ramen för mål 2 i gemenskapens strukturfonder - fokusering på skapande av arbetstillfällen [KOM(97)0524 - C4-0641/97].

Vallvé
Herr ordförande, fru kommissionär! Vi skall debattera denna aspekt av mål 2 i programmen för åren 1997-1999.
Jag undrar om debatten om detta meddelande, som lades fram av kommissionen för nästan ett år sedan, konkret den 14 November 1997, är särskilt meningsfull. Det handlade om att granska perioden 1997-1999, men dokumentet kom när redan en tredjedel av perioden förflutit.
Å andra sidan kan man inte dölja att debatten om detta dokument äger rum när utskottet för regionalpolitik redan har utarbetat de fem betänkanden som hör till Agenda 2000 och dessa skall precis debatteras, nästa vecka, i utskottet.
Men jag anser att det är positivt att vi utnyttjar denna debatt för att tala om regionalpolitiken, eftersom det inte sker ofta i parlamentet, och för att 34 procent av Europeiska unionens budget går dit, det får vi inte glömma.
Jag vill här tacka speciellt, för kommissionärens närvaro, som har kommit på grund av detta betänkande. Vilket förvånar mig, eftersom hennes engagemang i arbetet i utskottet för regionalpolitik har varit konstant.
Jag skall inte använda detta betänkande om åren 1997-1999 för att tala om det som kan och bör vara Europeiska unionens regionalpolitik, för att analysera Agenda 2000. Jag tänker inte göra det. Det kommer att vara föremål för framtida debatter i denna kammare och, möjligen, under sammanträdesperioden i november.
Jag vill framhålla de förändringar som infördes för att tillämpa mål 2, 1997-1999, vilka, framför allt, påverkar immateriella faktorer i företagsutvecklingen - speciellt för de små och medelstora företagen -, vad gäller innovation och produktutveckling, fortbildning och yrkeskvalificering, och även de åtgärder som varit tvungna att vidtas för att skydda miljön.
Jag anser, fru kommissionär, att med dessa förändringar lämnar vi bakom oss utnyttjandet av strukturfonderna - och konkret för mål 2 - för genomförandet av infrastrukturer vilket på något sätt har fungerat som ersättning för mål 1.
Mål 2 är omställningen av de industriella zonerna, och ordet " omställning" bibehålls i Agenda 2000. Omställning som utvidgar sin betydelse: vad som gällde enbart det industriella området omfattar också landsbygden, stadsområden och fiskeområdena.
Motivet för omställning är ett grundläggande instrument för att stärka och förbättra den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europeiska unionen. Det är uppenbart att den största prioriteringen under perioden 1997-1999, är skapandet av sysselsättning. Det är ett grundläggande mål i Europa som - vilket vi inte får glömma - har 18 miljoner medborgare som inte finner ett arbete.
Vi måste å andra sidan beklaga att det inte har funnits en samordnad utvärdering av de åtgärder som vissa medlemsstater redan har utfört i vissa sociala grupper som kan vara hotade i framtiden av långtidsarbetslöshet.
Jag vill trycka på fyra prioriterade faktorer: konkurrenskraften, forskningsutvecklingen, utbildning och lika möjligheter samt miljöskyddet. Dessa har stor betydelse inför omställningen och utvecklingen av konkurrenskraftiga ekonomiska regionala strukturer.
Men jag kan inte låta bli att beklaga att ökningen av utgifterna har skett framför allt i kapitlet om investering och utveckling, och ökar praktiskt taget inte i de övriga kapitlen.
Programmen 1997-1999 innebär, givetvis, en fortsättning i förhållande till 1994-1996. Och här skall framhållas att den nya inriktningen på mål 2 för 1997 - detta är en av fördelarna med att analysera rapporterna för sent - har gjort det möjligt att konstatera ett fullständigt användande av de disponibla resurserna. Tillämpningen av tilläggsprincipen och dess bekräftande vid tiden för godkännandet av de följande programmen, fortsätter ibland att uppvisa problem. Och det kräver ett förtydligande och en definition av villkoren.
Även principen om samarbete måste stärkas. De regionala myndigheternas och arbetsmarknadsparternas roll är grundläggande, vilket jag kan konstatera att kommissionären har förutsett för framtiden.
Det är också viktigt att framhålla att närheten mellan mål 2 -områdena och mål 1 -områdena skall vara ett kriterium som bedöms på lämpligt sätt.
Slutligen, vill jag tacka för de ändringsförslag som har inkommit, även om det är min vilja som föredragande att inte införliva de som handlar om Agenda 2000 -projektet.

González Álvarez
Herr ordförande, fru kommissionär! Utskottet för sysselsättning och socialfrågor utarbetade ett gemensamt yttrande till betänkandena Vallvé och Howitt, som diskuterades i förra veckan, och som handlar om justering av strukturfondens program i slutet av 1999 och de nya regionalprogrammen från 1997 till 1999 i förhållandet till mål 2. Det dessa program har gemensamt är förslaget till översyn på medellång sikt av det strukturella interventionerna från Europeiska unionen och, som föredraganden Vallvé sade, har redan halva tiden gått.
Vi delar föredraganden Vallvés oro, eftersom sysselsättningen i praktiken är ett prioriterat mål i detta förslag. Och därför anser vi att det är nödvändigt att förstärka de fyra sektorerna han talade om: de små och medelstora företag - mer än 80 procent av sysselsättningen i Europeiska unionen finns i de små och medelstora företag -, miljön - jag sitter i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och känner väl till att det finns mycket viktiga sektorer i de nya källorna till sysselsättning, som stärker miljön, och det är mycket viktigt att ta hänsyn till det -, forskning och utveckling, och givetvis lika möjligheter - att kvinnor en gång för alla, ges samma möjligheter som män.
Vi delar också kritiken av bristen på utvärdering av den tidigare perioden, vilket skulle göra det möjligt för oss att lägga förslag till en framtid med bättre förutsättningar. Vi har sett de svårigheter som medverkan från miljömyndigheter och arbetsmarknadens parter har haft i varje program, och det finns inte heller någon verklig utvärdering av den roll de nya källorna till sysselsättning har haft i strukturfondernas utgifter för att skapa sysselsättning, framför allt i regioner med industriell tillbakagång som min egen - jag är asturianska. Därför anser vi att det är mycket viktigt att den pågående reformen som kommer att diskuteras nästa vecka, i framtiden tar hänsyn till behovet av att inleda ett horisontellt utövande av principerna om öppenhet, deltagande, lika möjligheter och hållbar utveckling - bara 5, 2 procent går till hållbar utveckling -, och en balans mellan politiken för att stärka sysselsättningen och den ekonomiska politik som inte minskar sysselsättningen för, ibland, minskar den ekonomiska politiken sysselsättningen. Vi anser också att den betydelse som läggs vid infrastrukturfonderna bör vara mindre, för sysselsättningen som skapas genom dem är kortsiktig, och att det bör skapas fonder för nya källor till sysselsättning, eftersom sysselsättningen som de skapar är en sysselsättning på längre sikt.

Howitt
Herr ordförande! Å den socialdemokratiska gruppens vägnar vill jag uttrycka vårt fulla stöd för detta åtgärdsprogram för bekämpning av arbetslösheten i de områden i Europa med en tillbakagång inom industrin. Stöd, eftersom skapande av arbetstillfällen och ett slut på arbetslöshetens gissel måste ha den högsta prioriteten i våra strukturfondsprogram. Stöd, eftersom människor som lever i våra regioner med kolgruvor, textil -, stål - och försvarsindustri inte hade bett om de ekonomiska stötvågor som tagit hjärtat ur deras samhällen och ingen kan be dem att återuppbygga sin ekonomi utan offentliga stöd. Stöd, eftersom denna utgift på 9 miljarder ecu, mer än 7 miljoner pund, representerar folkets prioritering om hur europeiska medel skall användas.
Under det att jag gratulerar herr Vallvé till hans betänkande konstaterar jag att det på många ställen överensstämmer med mitt eget parallella betänkande om riktlinjer för målområden 1 och 5b över samma period. Vi är överens om behovet att säkerställa en strängare anslutning vad gäller målen för lika möjligheter och miljön i alla programmen. Fem procent för miljön: det betyder att 95 procent av pengarna skulle kunna förstöra våra naturtillgångar, och det är inte alls bra.
Vi är överens om behovet att stöda förfarandet för riktlinjerna för att säkerställa att gemensamma frågor ligger till grund för programmen i alla våra länder, samt behovet av totalt samråd av den Europeiska kommissionen vad beträffar dessa riktlinjer. Jag hoppas att kommissionären kommer att ta tillfället i akt denna morgon för att garantera att de nya riktlinjerna kommer att vara färdiga den 31 december.
Vi är överens om att den försenade överenskommelsen om programmen under den första perioden - 12 procent av pengarna överfördes - orsakar en oacceptabel skada för de regioner och orter som väntar alltför länge och sedan är tvungna att använda dem alltför fort.
Å vårt lands vägnar uppskattar vi att Förenade kungariket är den största förmånstagaren av detta program: omkring 2, 7 miljarder ecu - mer än 2 miljarder pund. Mer än 150 000 små och mellanstora företag i Storbritannien får idag hjälp tack vare dessa pengar. Med omkring 14 procent av offentlig investering i storstadsområden i Frankrike som representeras i detta program visar det utan tvekan värdet av det skyddsnät som vi talade för i följande programplaneringsperiod, för att undvika ett plötsligt försvinnande av detta betydande stöd. Jag tackar kommissionen för att ha accepterat vad vi hade att säga.
Socialdemokraterna kommer att stödja de allra flesta ändringsförslagen inför kammaren idag. I synnerhet stöder vi de slutsatser som våra kollegor från utskottet för sysselsättning och socialfrågor dragit att mer pengar måste anslås till nya källor för sysselsättning, inklusive den kooperativa sektorn, miljöprojekt och lokala utvecklingsinitiativ. Vi är överens med dem om att den totala avsaknaden av en uppskattning av antalet rörelsehindrade förmånstagare är ett påfallande misslyckande i försöket att uppnå den " mainstreaming" vilket kommissionen så ofta talar om.
Låt mig förklara var vi inte kan vara överens. För det första kan vi inte stödja de speciella ändringsförslag som pekar ut havsfiske eller tätortsområden som speciella prioriteringar, var vi än har våra personliga sympatier, eftersom detta representerar ett balanserat paket där inget speciellt intresse kan förespråkas före något annat. För det andra kan vi inte stödja förslaget till en delning av fonderna eller kriterierna angående de nya strukturfondsförordningarna. Den debatten hålls i utskottet och det skulle vara för tidigt att försöka lösa dessa frågor i dag. För det tredje vill vi inte utpeka kommissionen med specifik kritik för att ha använt för lite medel eller för dess misslyckande att ta itu med de horisontella målen på ett tillfredsställande sätt.
Vi delar dessa bekymmer men vi föredrar att arbeta tillsammans med kommissionen för att i framtiden ta itu med orsakerna till dessa problem på ett konstruktivt sätt.
Slutligen, i vår resolution av den 14 februari 1996 framställde vi våra krav för detta program inför kommissionären. Jag är glad att dessa på det stora hela avgjordes. Den 14 februari är Alla hjärtans dag, en dag för att dela meddelanden beundrare emellan. Med den allra största respekt för Wulf -Masthies, även om vi inte kan garantera ett så nära förhållande i dag mellan parlamentet och kommissionen, tackar vi henne och gratulerar henne till det mycket viktiga arbete hon utfört med detta program.

Berend
Herr ordförande, fru kommissionär, mina ärade damer och herrar! Jag välkomnar i princip, i likhet med föredraganden, Vallvé, fastställandet av riktlinjer när det gäller kommissionens prioriteringar. Ni borde sörja för en jämvikt mellan den ekonomiska politiken, skapandet och bibehållandet av arbetstillfällen och unionens andra specifika politikområden. De senare har redan nämnts: Konkurrenskraft, stödet till de små och medelstora företagen, miljö och hållbar utveckling, samt innovation och lika möjligheter.
Åtgärderna inom det nya mål 2 förblir oerhört viktigt för skapandet och bibehållandet av nya arbetstillfällen. Den kontinuitet som kan urskiljas i de nya programmen gentemot de tidigare programperioderna är glädjande. Kritiskt måste dock sägas att i likhet med tidigare motsvarar programmens kvalitet fortfarande inte förväntningarna, och resultaten från halvtidsutvärderingarna kommer inte tidigt nog för att kunna utnyttjas för framtida planering.
Additionalitetsprincipen och dess värdering förorsakar fortfarande problem på grund av bristande överförande av erforderliga dokument. Införandet av villkor för den andra förskottsutbetalningen välkomnas av oss. Dock borde de nya bestämmelserna om utvärderingarna tydligt förenklas.
Vi stöder kommissionen i dess förehavanden med att bevilja medlemsstaterna mer spelrum i sammanbindningen mellan medlemsstaternas nationella kriterier och gemenskapskriterierna. Föredragandens farhågor om att detta spelrum skulle kunna missbrukas av medlemsstaterna anser vi egentligen inte vara befogad. Kommissionens subsidiära angreppssätt är enligt min åsikt ett steg i rätt riktning.

Lindqvist
Herr ordförande, fru kommissionär! De fyra områdena, små och medelstora företag, miljö och hållbar utveckling, lika möjligheter för kvinnor och män samt satsning på forskning och utveckling, är bra prioriteringar för att skapa nya jobb.
Jag vill särskilt framhålla miljöområdet, med nya miljöprodukter och nya miljösystem, som är ett framtidsområde som kommer att behöva bra teknik och miljöteknik i hela världen. Det skall vi naturligtvis utnyttja och se till att vi ligger långt framme på detta område.
Några baksidor finns dock. Anslagen måste utnyttjas bättre. Det får inte vara så att det finns tomma stolar och oanvända pengar i flera månader eller i ett halvår för projekten. Utvärderingen måste förbättras genom riktiga miljökonsekvensbeskrivningar och jämställdhetsbeskrivningar i alla program, så att man följer de huvudregler som har satts upp om lika möjligheter, miljö och hållbar utveckling.
I det nya mål 2 vill jag särskilt stödja kust-, skärgårds- och öområdena, dvs. de gamla mål 5b -områdena. Jag kommer för min del att stödja ändringsförslag 4, som handlar om ökat nationellt inflytande.

Donnay
Herr ordförande! I Europeiska unionen finns nästan 20 miljoner arbetslösa, en ytterst oroväckande situation. Följaktligen är sysselsättningen en oerhört stor utmaning. Resultatet av mål 2 -programmets fjärde fas, som prioriterar skapandet av arbetstillfällen, är relativt sett tillfredsställande. Men det återstår fortfarande mycket att göra.
Vi kan dra ett antal slutsatser av betänkandet. Men förutom en sådan utvärdering, som är ofullständig, låt oss fundera över kommissionens förslag för det framtida mål 2. Enligt vår mening riskerar en resultatreserv att begränsa effekterna av att programmen förlängs, något som skall säkerställa en nödvändig kontinuitet. Det finns också frågetecken kring fastställandet av riktgivande procenttal för hur programmens stöd skall fördelas mellan olika prioriteringar, och kring det här målets extremt stora mångfald, som riskerar att försämra enhetligheten och effektiviteten.
Det är slutligen nödvändigt att upprätthålla ett betydande stöd till regioner på industriell nedgång, för att de skall kunna fullfölja den utvecklingsväg som de flesta av dem redan har påbörjat, och som skulle sättas på spel om stöden minskade.
Sammanfattningsvis: låt oss ha förmåga att dra nytta av de lärdomar vi har av det nuvarande mål 2, för att optimera effekterna av det framtida målstödet för sysselsättningen.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Donnay.
Ärade ledamöter! Jag ger nu ordet till Manuel Escolá Hernando. Manuel Escolá Hernando håller sitt första inlägg inför denna kammare. Tillåt mig att hälsa honom välkommen och, då jag har haft tillfälle att lära känna honom och hans väg personligen, förutsäger jag också att hans samarbete här kommer att vara mycket positivt för det gemensamma arbetet i parlamentet, och i ett perspektiv för samarbete för Europeiska unionens framsteg.

Escolá Hernando
Herr ordförande! Som ni sade, talar jag för första gången i detta parlament, för att uttrycka Gruppen Europeiska radikala alliansens stöd för detta betänkande. Speciellt skulle vi vilja betona den tanke som tas upp i punkt 18, och som vi fullständigt delar då den handlar om kommissionens förslag till det nya mål 2. Denna tanke, som vi delar, är fruktan för den normlöshet som den betydande ökningen av ländernas manöverutrymme kan introducera, om förslaget att kombinera gemenskapskriterier och nationella kriterier bibehålls, när det är dags att välja ut de regioner som skall få stöd från det nya mål 2.
Denna formulering, ärade ledamöter, skulle kunna tolkas av vissa som att kommissionen frånsäger sig sitt ansvar, till förmån för interna politiska intressen i varje medlemsstat. Vi skulle till och med kunna tala om en viss åternationalisering av strukturpolitiken, vars konsekvenser skulle kunna bli, inte bara en snedvridning av de resultat som kommissionen strävar efter med skapandet av det nya mål 2, utan också att i grunden förstöra dess huvudsakliga mål, det vill säga, stödet till regioner i tillbakagång och med strukturella svårigheter. Det skulle kunna bli så, ärade ledamöter, att de regioner som är berättigade att uttas till mål 2 hamnar utanför, och andra som inte har samma behov uttas på grund av interna politiska intressen i länderna.
Därför anser vi det vara nödvändigt med en större målinriktning på urvalskriterierna från kommissionens sida för det framtida mål 2.

Porto
Herr ordförande! Mål 2 i strukturfonderna förtjänar ett mycket speciellt beaktande, då det är mycket betydelsefullt men besvärligt att tillämpa korrekt.
Det handlar om industriella områden i tillbakagång, och vi måste med största omsorg undersöka om det rör sig om industrier med perspektiv, och mer konkret måste vi undersöka enhet för enhet för att se om det rör sig om företag med framtidsmöjligheter. Om det är så, bör de få ett oumbärligt direkt stöd i den korrekta tillämpningen av " argumentet för äldre industrier" .
Om det inte är så, det vill säga, om industrierna eller företagen inte är konkurrenskraftiga på medellång eller lång sikt ligger det i allas intresse, således även i arbetstagarnas intresse, att finna acceptabla alternativ i en konkurrerande värld där man inte kan hoppas, och det är inte heller önskvärt, på att gränserna återigen skall stängas.
Då mål 2 nu också är inriktat på den urbana återhämtningen, måste vi också vara väl medvetna om att det handlar om ett förslag som inte kan uppnås om länderna inte har en tydlig politik för att på ett balanserat sätt främja detta. Om man, vilket är fallet i mitt land, håller fast vid en polariserad politik eller på sin höjd en bipolär politik, och fokuserar all verksamhet av högre och dynamisk kvalitet enbart på en eller två städer, kommer man att fortsätta att se befolkningsförflyttningar och besvärliga sociala problem med utslagning och otrygghet. Det kommer då inte att vara tillräckligt i en " kamp mot tidvattnet" med alla de finansiella flöden, nationella, och från Europeiska unionen, som man sätter in.
Den komparativa erfarenheten i Europa är tydliga, då de länder som har ett balanserat stadsnät inte har problem av den här sorten. De är kapabla att hålla kvar befolkningen i ursprungsregionerna och lyckas på det sättet utnyttja sina resurser på bästa sätt.
Det är givet att alltid bistå vid sociala problem som berör människor som inte har någon skuld till en felaktig politik, men man kan inte låta bli att gå framåt för att finna lösningar i grunden, som vi alla kan dra nytta av.

Klaß
Herr ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Strukturpolitik är alltid arbetsmarknadspolitik. Vi har ett kretslopp i regionerna. Människorna bor just där det finns arbetstillfällen. De arbetar också helst i regioner som förutom arbete också erbjuder en intakt miljö, dvs. en vårdad, sund miljö, en bra infrastruktur och snabba transportförbindelser mellan arbetsplatsen och hemmet. Till den ideala arbetsplatsen hör också en kulturell miljö. Skola, ut - och vidareutbildning måste säkras, det måste finnas ett kulturellt underhållande utbud för fritiden. Om ett av de här kugghjulen strejkar blir det ojämlikheter och hela regioner förblöder. Där det inte finns något arbete bor det inga människor och tvärtom - där det inte finns några människor finns det heller inget arbete. Här måste strukturpolitik sättas in, vi måste se till hela miljön och inte endast och allenast arbetsplatsen.
Om vi tittar på ett vägbygge ser vi stora maskiner och få arbetare direkt på plats, men denna väg är en viktig pulsåder för regionen. Utvärderingen av de enskilda programmen har visat oss att där EU -pengar flyter in, dit flyter också samfinansieringsmedel, men också i synnerhet medel från den privata sektorn. För varje miljon ecu samfinansiering från EU bidrar medlemsstaterna å sin sida med 2 miljoner, och 20 procent av de totala medlen härstammar från den privata sektorn. En avsevärd drivkraft sätts alltså i gång. Vi måste se till den långfristiga ansatsen och jag stöder föredraganden Vallvés uppfattning om att en treårsperiod är för kort. Vi måste här ha sinne för det totala, så att människorna i Europa kan utforma sina liv på ett sätt som gör det värt att leva.

Chadzidakis
Herr ordförande, fru kommissionär, då det i själva verket är ett år kvar tills den programperiod vi refererar till avslutas, kan vi egentligen inte göra något annat än att dra slutsatser och lärdomar inför den nya programperioden.
Det är alltså viktigt - och detta är min första iakttagelse - att det i enlighet med kommissionens uppskattningar skapas 880 000 arbetstillfällen i Mål 2 -området för den period som vi diskuterar. Antalet skulle kunna vara större men det skulle helt klart också ha kunnat vara mindre. Följaktligen uttrycker jag min tillfredsställelse över detta. För det andra är jag nöjd med det faktum att vi har koncentrerat oss till fyra prioriteringar, nämligen konkurrensen, miljöskyddet, jämställdheten mellan könen samt förnyelsen, som jag anser är mycket viktiga. Samtidigt finns det dock, som kollegerna nämnde, problem när det gäller kvaliteten på programmen och ovan nämnda uppskattning beträffande skapande av arbetstillfällen, som det vore bra att få bukt med.
Nu, inför den nya programperioden, måste jag säga att vi i Europeiska folkpartiets grupp - det vet ni - har många tvivel beträffande kommissionens försök att, med det nya Mål 2, samtidigt angripa problemen med ändring av inriktning i både industri - och jordbruksområdena. Hädanefter anser vi dock att det är nödvändigt med, om inte annat, en garanti inom förordningen för att vi på europeisk nivå ska ha en tioprocentig täckning - jag menar befolkningsmässigt - för industriregionerna och en femprocentig för jordbruksområdena.
Vidare är vi för kommissionens förslag att det samtidigt skall finnas nationella och gemenskapsmässiga kriterier för valet av dessa områden, vilket fastställs i principen om bistånd. Vi är även för kommissionens förslag att det ska finnas ett säkerhetsnät, d.v.s. maximal sänkning på 33 procent, för de områden som idag täcks av Mål 2 och 5b.

Wulf -Mathies
Herr ordförande, mina damer och herrar! Först och främst skulle jag vilja tacka Vallvé, men också alla andra som har deltagit i diskussionen, så hjärtligt för den konstruktiva diskussionen och det utomordentligt konstruktiva betänkandet. Jag välkomnar det stora samförståndet mellan kommissionen och parlamentet såväl vad gäller riktlinjerna som stödtyngdpunkterna för mål 2 -programperioden 1997-1999. Faktiskt måste det vara vårt mest angelägna mål att hjälpa regioner som befinner sig i strukturomvandling att skapa uthålliga arbetstillfällen.
Särskilt gläder jag mig åt att ni stöder kommissionens reformförslag om koncentration, decentralisering och förenkling, och att ni i ert betänkande erkänner att kommissionen redan under den andra stödperioden för mål 2 bemödade sig om att omedelbart omsätta erfarenheterna från det förflutna i praktiken. Jag kan bara hålla med er när ni i förslaget till resolution fastställer att koncentration skall uppnås genom solidaritet. Även den positiva reaktionen på riktlinjerna till mål 2 som medel för att stödja medlemsstaternas utvecklingsplaner stärker kommissionens argument för en reform av strukturfonderna. Jag vill gärna förklara ännu en gång att vi för det första tänker färdigställa riktlinjerna för den nya programperioden till slutet av året, och ni vet på grund av vårt förfarande när det gäller riktlinjerna för mål 2 att vi också gör detta i en nära dialog med utskottet för regionalpolitik och med parlamentet, varför vi också är överens när det gäller målen.
Med ert krav om att starkare kvantifiera målen i framtiden vet ni att ni slår in öppna dörrar hos oss. Vi har ju redan gett medlemsstaterna en metodologisk ram för en förbedömning av sysselsättningseffekterna. Vi måste dock fastställa att detta beklagligtvis inte har använts speciellt intensivt. Därför gäller det just att förbättra indikatorer och utvärderingar i framtiden. Låt mig just på grund av en anmärkning från en ledamot också göra det tydligt att effektivitetsreserven också kan förmedla positiva stimulanser, för indikatorer saknas ju inte, ej heller saknas förslag från kommissionen om att använda dessa, men möjligheter saknas för att uppnå en positiv effekt av stimulanserna, till exempel genom sådana instrument.
Kommissionen håller med er om att vi måste se till att vi förbättrar främjandet av tyngdpunkterna i riktlinjerna - konkurrenskraft, små och medelstora företag, innovationer, miljö och främjande av lika rättigheter. Vi tror dock att våra förslag i de nya strukturförordningarna, nämligen ekonomisk stimulans för intressanta tyngdpunkter för gemenskapen som miljö och kvinnor är effektivare än kvoter, i synnerhet som vi också måste akta oss så att vi själva inte genom sådana kvoter stör det bottom -up -angreppsätt som vi har i regionalpolitiken.
Låt mig, när det gäller frågan om sammanhållning i det nya mål 2, ännu en gång gå in på vårt angreppssätt, för i diskussionsinläggen blev oron för att dessa saker inte passar ihop tydlig. Ännu en gång: På alla områden - industriregioner, landsbygdsområden, fiskeriområden, problemområden i städerna - handlar det alltid om samma sakförhållande, nämligen om stöd till att klara av strukturomvandlingen och om att skapa arbetstillfällen inom andra områden än krissektorerna, där vi har att kämpa med förluster av arbetstillfällen.
De mjuka nationella kriterierna, som uppgår till 50 procent, och den större flexibilitet vid urvalet av regioner som finns i förslaget till förordning, ger medlemsstaterna det nödvändiga spelrummet vad gäller utformningen för att gå in på nationella och regionala egenheter och också att använda kompletterande kriterier, vilket ni ju har krävt många gånger i diskussionen. Kommissionen delar inte er oro för att den föreslagna kombinationen av gemenskapskriterier å ena sidan, och mjuka nationella kriterier å andra sidan, tillåter för mycket manöverutrymme för medlemsstaterna och skulle kunna leda till missbruk. Jag skulle dock vilja betona att också i denna fråga kommer kommissionen att göra allt för att förhindra att det regionala bottom -up -angreppssättet äventyras genom nationell sektorialisering och splittring. Jag tror att det är viktigt att man också i den här frågan litar till parlamentets förtroende, och då kan vi väl bemöta den oro som Vallvé och en annan talare här gjort tydlig. Jag tror att det är viktigt att vi genom integrationen av stödområdena övervinner konkurrensen mellan de olika politikområdena och mellan staden och landet, men även utnyttjar synergier vilka i dag i många fall sjabblas bort.
Vi är ense i frågan om partnerskapens betydelse. Jag skulle här uttryckligen ännu en gång vilja peka på att såväl inbegripandet av lokala och regionala områdesorgan och arbetsmarknadens parter, deltagandet av icke statliga organisationer och även miljöorganisationer och mer kvinnor i övervakningskommittéerna i framtiden skulle säkra mer närhet till medborgarna, men också en bredare mobilisering för våra gemensamma mål. Därför har den nya partnerskapsprincipen enligt vår åsikt en nyckelfunktion, såväl för förbättrandet av effektiviteten som för gemenskapsstödets synlighet.
När det gäller förenklingar håller vi fullständigt med varandra. Låt mig undanröja ett missförstånd: Också när det gäller omfördelningen inom programmets tyngdpunkter skall övervakningskommittéerna vara det beslutsfattande organet. Vi har även där minskat kommissionens inflytande, för att undanröja ett byråkratiskt bekymmer.
Låt mig slutligen säga något om additionaliteten. Problemen som vi har med genomförandet av additionaliteten har ju tydliggjorts såväl i kommissionens meddelande som i Vallvés betänkande. Därför vill vi med reformen också förenkla och höja kontrollerbarheten. Om additionaliteten i framtiden kommer att vara en del av förhandlingsprocessen vid framställandet av programmet, kan vi bättre än hittills säkerställa att medlemsstaterna och kommissionen enas om en gemensam definition av vad denna additionalitet skall innebära och garantera dess kontrollerbarhet.
Vidare skall iakttandet av principen om additionalitet inte längre kontrolleras en gång per år utan en gång under hela stödperioden. Detta sörjer å ena sidan för mindre byråkrati och möjliggör samtidigt den nödvändiga effektiviteten, så att vi kan säkerställa ytterligare ett strategiskt element för regionalutveckling och inte ersätter nationella budgetmedel.
Med det skulle jag ännu en gång vilja tacka så hjärtligt för stödet, inte bara för betänkandet utan också diskussionen här i plenum.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Wulf -Mathies.
Jag förklarar debatten avslutad.
Innan vi genomför omröstningen, har Kellett -Bowman ordet för en ordningsfråga.

Kellett -Bowman
Herr ordförande! Under en ordningsfråga ser jag att gruppen Europe des Nations efterfrågat sex omröstningar med namnupprop vid denna omröstning, med alla konsekvenser det medför beträffande tid och resurser. De har endast lämnat kvar en ledamot för att försäkra sig att vi gör det.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Kellett -Bowman, omröstning med namnupprop har begärts i enlighet med arbetsordningen. Detta ordförandeskap kan inte göra annat än att uppfylla arbetsordningens bestämmelser. Jag kan inte göra något annat, men era ord kommer att tas till protokollet.

Berthu
Herr ordförande! Jag vill bara svara Kellet -Bowman med en mening. När vi ser hur diskussionen och omröstningarna framskrider, är vi nöjda med att ha begärt omröstningar med namnupprop. Ett av våra ändringsförslag har accepterats, andra har avslagits så när som på några röster, och vi anser att vi gjorde rätt i att stå fast vid vår begäran.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Berthu. Detta ordförandeskap har sagt att eftersom förslaget var ingivet enligt arbetsordningen, finns det inte anledning till någon ändring.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Andersson
Jag röstar för ändringsförslag 4 beroende på att jag vill ha en större flexibilitet, framför allt när det gäller statsstödet.

Souchet
Betänkandet av Vallvé framstår som en diptyk. Första delen försöker sig på att göra en utvärdering av mål 2 i de 60 regioner som var stödberättigade under perioden 1989-1993. Föredraganden konstaterar lojalt att vi befinner oss i den tätaste dimma: data fanns " sällan tillgängliga" och resultatnyckeltalen " var inte standardiserade" . Ett elementärt kritiskt förhållningssätt borde alltså ha förmått föredraganden att ta avstånd från kommissionens allmänna fantasibedömningar, angående antalet arbetstillfällen som har skapats eller bevarats tack vare mål 2 -programmen. Visst erkänner Vallvé att " Dessa siffror bör dock ses med försiktighet på grund av att data saknas eller inte kan jämföras, uppgifter har uppskattats eller saknar anknytning till inriktningen... Målinriktningen var ändå exceptionellt god i dessa program och därmed var det svårt" , tillägger föredraganden, " att bedöma i vilken grad som programmen varit framgångsrika" .
Ändå tar han slutligen till sig en allmän siffra, som uppenbarligen har tagits fram för propagandasyften, eftersom den inte har någon relevant statistisk betydelse: mellan 450 000 och 500 000 arbetstillfällen netto hänförs till mål 2 -programmet. Men verkligheten, det är att ingen är i stånd att värdera de egentliga effekterna av de här strukturfonderna, som är mycket viktiga när det gäller sysselsättningen. Vi ingav ett ändringsförslag som ordagrant innehöll de förbehåll som föredraganden själv uttrycker i sin motivering, men som underligt nog inte har följts upp av författaren...
Den andra delen i betänkandet av Vallvé avser framtidsutsikterna för det nya mål 2. Föredraganden funderar över det nya målets heterogenitet, och verkar hemfalla åt eufemism när han förklarar att han " ifrågasätter kommissionens optimism vad gäller dess förmåga att säkerställa sammanhållning vid så många olika mål" . I övrigt befarar han att den befolkningsnivå som kommissionen anger leder till att felaktiga kriterier införs när teoretiskt stödberättigade regioner skall väljas.
Jag beklagar att föredraganden helt glömmer vilken betydelse den maritima framsidan i Europeiska unionens medlemsstater har, det är faktiskt ett mycket betydelsefullt kännetecken för de västliga länderna på vår kontinent. Risken för avfolkning är påtaglig i ett stort antal regioner, i synnerhet i de regioner vilkas geografiskt avlägsna belägenhet är ett handikapp som ytterligare förvärrar situationen. Sommarturismen räcker inte till för att upprätthålla livsmiljön längs våra kuster. En strikt regional logik, som skapar betydande systemskillnader mellan olika kustsektorer, riskerar att föra med sig störande effekter. Vi måste alltså generellt sett låta medlemsstaterna förfoga över en nödvändig flexibilitet, så att de skall kunna främja en balanserad regionalpolitik, och kunna bemöta risken för en successiv avfolkning i vissa regioner. För det ändamålet får inte den föreslagna geografiska viktningen, på 10, 5, 2 respektive 1 procent, tolkas alltför strikt. Vår grupp har givit in flera ändringsförslag med den innebörden.
Denna flexibilitet är särskilt viktig i områden som är beroende av fiske, där det är nödvändigt med fortsatta kompensationer för de olika hinder som fiskarna konfronteras med, med hjälp av ett välriktat strukturellt stöd; det är ett nödvändigt villkor för att en rättvis gemensam fiskeripolitik skall bli effektiv och beständig. Annars är det inte ens mödan värt att tala om en gemensam fiskeripolitik, då kommer den bara att vara ett tomt skal.
Det är slutligen intressant att märka de ack så försiktiga betänkligheter som den liberale föredraganden Vallvé visar inför kopplingen sysselsättning -offentliga subventioner. Det är paradoxalt att han inte har tänkt på att det bästa sättet att rädda eller skapa arbetstillfällen för staternas del har varit att sänka skatterna och förenkla de administrativa krav som de ålägger företagen, och för Europeiska unionens del att gynna den rättvisa och solidariska handeln på ett bättre sätt.
Av alla dessa skäl har vår grupp inte kunnat ge sitt stöd till det här betänkandet.

Ariane -programmet - Kalejdoskop -programmet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0355/98 av Pex för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 2085/97/EG av den 6 oktober 1997 om att inrätta ett program för stöd till böcker och läsning inbegripet översättning (programmet Ariane) [KOM(98)0539 - C4-0544/98-98/0282(COD)]-A4-0356/98 av Pex för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 719/96/EG av den 29 mars 1996 om upprättandet av ett program för stöd till konstnärliga och kulturella aktiviteter på Europanivå (programmet Kalejdoskop) [KOM(98)0539 - C4-0545/98-98/0283(COD)].
Pex
Herr ordförande! Jag är glad att i dag kunna och få tala om förlängningen av kulturprogrammen Ariane och Kalejdoskop under år 1999. Ariane är ett program för gemenskapsstöd till böcker och läsning inbegripet översättningar. Programmet hade upprättats för perioden 1 januari 1997 till och med 31 december 1998. Sammantaget har EU under dessa två budgetår bistått översättningen av cirka tre hundra litterära verk, spridningen av litteratur skriven av ungefär åttio författare från de mindre språkområdena efter det att böckerna översatts till de mest utbredda språken i Europa, förverkligandet av mer än sextio samarbetsprojekt som har utförts av bibliotek, kulturella föreningar och så vidare samt vidareutbildning av drygt 900 litterära översättare. Kort sagt har Ariane fungerat mycket bra och därför förtjänar programmet att förlängas.
Det andra kulturprogrammet, Kalejdoskop, avser gemenskapsstöd till konstnärliga och kulturella aktiviteter med en europeisk dimension. Detta program inrättades för perioden 1 januari 1996 till och med 31 december 1998. Sammanlagt har Kalejdoskop under denna period bistått 420 kulturella projekt. Runt 1 500 kulturella institutioner från EU: s femton medlemsstater, den Europeiska frihandelssammanslutningen och länderna i Central - och Östeuropa var inblandade i utvecklandet och utförandet av dessa projekt. Därutöver har programmet bidragit till 50 000 skapande eller utövande konstnärers och andra inom kultursektorn yrkesverksamma människors verksamhet. Det har lett till att 20 000 ungdomar har fått tillgång till konstnärliga och kulturella aktiviteter, till spridningen av nästan 10 000 föreställningar och utställningar, till 600 praktikplatser och ytterligare många andra verksamheter. Kort sagt så har Kalejdoskop givit ett bidrag, som icke skall underskattas, till utvecklingen och bevarandet av de konstnärliga och kulturella aktiviteterna inom EU. Det skulle sålunda vara beklagligt om programmen Ariane och Kalejdoskop skulle avbrytas den 1 januari 1999, och att man först ett år senare, den 1 januari år 2000, skulle börja med ett nytt program. Den lösning som föreslås av Europeiska kommissionen, vilken för övrigt är orsaken till felet, som bestod i att starta pilotprojekt för 1999 för att överbrygga året, kunde inte förverkligas till följd av EG -domstolens dom som föreskriver att det krävs en rättslig grund för dylika pilotprojekt.
Men under veckoslutet den 12 och 13 september utfördes ett mirakel i Linz i Österrike. Kommissionär Oreja och biträdande chefen för Österrikes kulturdepartement, Wittman, lyckades övertyga rådets kulturministrar om att en förlängning av nuvarande program är nödvändig.
Tack vare medverkan från samtliga medlemmar i parlamentets kulturutskott och budgetutskott har budgeten för 1999 anpassats rekordsnabbt och har ett förslag behandlats avseende förverkligandet av en rättslig grund. Dessa beslut har fattats med enhällighet. Av tekniska skäl förekommer emellertid, vilket jag djupt beklagar, lägre anslag i Europeiska kommissionens förslag än det avtalades inom ramen för det interinstitutionella avtalet. Det har nämligen beslutats om en förlängning grundad på budgeten för 1998. Det är därför dagens förslag innehåller ett ändringsförslag för att höja anslagen till 1998 års nivå. Parlamentet måste således göra kommissionens hemläxor och det gör vi i detta fall med nöje. För ordningens skull skall jag snabbt nämna beloppen: för Ariane rör det sig om 4, 1 miljoner ecu; för Kalejdoskop om 10, 2 miljoner ecu.
Genom det beslut som förhoppningsvis kommer att fattas inom kort, skall båda kulturprogrammen förlängas nästa år. År 2000 hoppas vi kunna börja med en ny kombination av programmen, möjligen med en ny struktur: det första ramprogrammet för kultur 2000 till 2004. Nu har rådet ordet. Beslutet som fattades med enhällighet av kulturministrarna måste på nytt bekräftas. Olyckligtvis kan rådet endast fatta beslut med enhällighet. Under det senaste Coreper -mötet var man tydligen inte informerad om kulturministrarnas beslut; där fanns nämligen fortfarande några medlemsstater som gjorde invändningar.
Därför insisterar jag på att rådet och alla medlemsstater antar detta beslut före parlamentets första budgetbehandling, så att anslagen i vår budget, för närvarande kompletterade med en promemoria, verkligen kan höjas.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja säga ett par ord om det Pex har sagt. Det allra viktigaste för oss är att vi äntligen övertygar regeringarna om att vi med avslutandet av förberedelserna för euron träder in i en ny fas av den europeiska utvecklingen, i vilken inte bara ekonomin utan också kulturen kommer att ha en avgörande prioritet. Detta verkar man inte riktigt har förstått i de högre sfärerna, därav dessa förskjutningar, dessa olika svårigheter, som fortfarande dyker upp vid de kulturella programmen. Jag skulle vilja tacka Pex så mycket för att han insisterar på att vi åtminstone efter sekelskiftet får ett kulturprogram som upprätthåller den europeiska kulturens stora variation.

Wulf -Mathies
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Ni vet att kommissionen med förslagen om förlängning av Kalejdoskop och Ariane vill säkra kontinuiteten hos gemenskapens kulturella åtgärder för 1999. Målet är att överbrygga tiden fram till det första kulturramprogrammet för Europeiska gemenskapen för 2000-2004. Kommissionen hade först och främst planerat förberedande åtgärder, som övergång mellan den första generationen Kalejdoskop och Ariane och det nya ramprogram som föreslås för år 2000, som redan skulle orientera sig mot tyngdpunkterna i det nya ramprogrammet. Efter det att EG -domstolen i sin dom av den 12 maj beslutade att alla gemenskapsutgifter behöver en rättslig grundval har kommissionen föredragit att avstå från de planerade åtgärderna att förlänga de båda programmens löptid och därmed åtminstone sörja för kontinuiteten.
En särskild önskan från kommissionens sida var att inte äventyra det hittillsvarande samarbetet på det kulturella området, som verkställs i form av partnerskap och nätverk, och föredraganden har ju tack och lov visat på detta. Den 21 september kom de tre organen, vid det informella trepartssammanträdet, överens om en förlängning av löptiden för Kalejdskop och Ariane för 1999, och det på samma villkor och med samma utrustning vad gäller medlen som 1998.
Eftersom kommissionen i sina förslag utgått från ett lägre belopp, för att få en samstämmighet med budgetförslaget för 1999, måste förslagen nu förändras inom ramen för det legislativa förfarandet och budgetförfarandet, och ni kommer snart att besluta om er del av det. Jag kan bara ansluta mig till Pex och von Habsburgs vädjan om att vi skall avsluta detta kapitel med en positiv signal.
Jag skulle vilja tacka parlamentet, i synnerhet föredraganden och tillika ordföranden för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, Pex, för det konstruktiva samarbetet. Jag skulle också vilja tacka er för att ni har gjort denna förbättring möjlig på så kort tid, vilket kommer att komma gemenskapens kulturella åtgärd för 1999 till godo. Ni har därmed ånyo bevisat vilken betydelse ni tillmäter kultur inom ramen för den europeiska integrationen, och jag skulle vilja understryka att subsidiaritet och mångfald hör samman, men att det emellertid inte utesluter att vi tillsammans är medvetna om denna subsidiaritet och mångfald och understryker den just genom utbytet och våra gemenskapsåtgärders synlighet.

Medina Ortega
Herr ordförande! Jag ber ordföranden och kammaren om ursäkt för att fresta på det tålamod som ordföranden alltid briljerar med. I detta fall vill jag göra ett inlägg som, enligt min mening, direkt har att göra med de två betänkanden vi diskuterar, det kalejdoskopiska betänkandet om stöd till konstnärliga och kulturella aktiviteter, och betänkandet, också av Pex, om ett stödprogram där översättning ingår inom området för böcker och läsning, Ariane -programmet. Jag säger detta, herr ordförande, eftersom Nobelpriskommittén i går gav nobelpriset till en stor europeisk författare, don José Saramago, av portugisisk nationalitet och boende i Spanien, en adopterad son av min ö Lanzarote där han bor, och jag skulle på något sätt vilja framföra min begäran till parlamentets ordförande om att vi från detta parlament sänder en gratulation till Saramago, som dessutom har besökt detta parlament och deltagit i dess aktiviteter.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Medina. Ni vet att det finns en spanskt ordspråk som lyder " por mucho pan, nunca es mal año " - bättre för mycket än för litet. Era ord är alltså välkomna, men det är upptaget i protokollet att i går direkt efter tillkännagivandet av tilldelningen, riktade jag mig till parlamentet i samma sak. Och jag kommer givetvis inte att glömma denna fråga när vi slutar för i dag. Således tas naturligtvis Medinas ord till protokollet, och jag är säker på att de kommer att stärka auktoriteten i de ord jag sade i går och som parlamentets ordförande också kommer att sända José Saramago.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog de två lagstiftningsresolutionerna.)

Ordföranden
Ärade ledamöter! Jag gratulerar herr Pex till hans utmärkta arbete i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, som han är ordförande i.

Hawlicek
Jag gläder mig mycket åt det lagstiftningsförslag som i dag föreligger om en förlängning av programmen Kalejdoskop och Ariane. Kulturutskottet kritiserade redan innan sommaren att år 1999, utan kulturprogram och enbart med pilotprojekt, skulle medföra en 40 -procentig minskning av kulturbudgeten.
Tack vare insatsen från statssekreterare dr Peter Wittman lyckades man på kulturrådets informella möte i Linz den 11 september 1998 fatta det politiska beslutet om att båda programmen skulle förlängas med ett år. Genom en särskilt insats av kulturutskottets ordförande Pex beslutade vi redan den 14 september 1998 i utskottet om den så ändrade budgeten, och den 21 september kom den politiska överenskommelsen mellan rådet, kommissionen och parlamentet om att förlänga programmen Kalejdoskop och Ariane med ett år.
Denna överenskommelse innebär att budgetmedlen behålls på 1998 års nivå, nämligen på 14, 3 miljoner ecu och inte på 10, 9 miljoner ecu som det hette i kommissionens förslag.
Jag är säker på att parlamentet kommer att rösta för detta rättmätiga förslag och också att rådets ordförande dr Wittman kommer att lyckas med att åstadkomma beslutet om 14, 3 miljoner ecu.
Denna förlängning av programmen är ett strålande exempel på det utmärkta samarbetet mellan Europaparlamentet och det österrikiska ordförandeskapet.

Ordföranden
Parlamentet har avslutat föredragningslistan. Protokollet för detta sammanträde kommer att justeras av parlamentet i början av nästa session.
Ärade ledamöter! Innan vi släcker ljusen i kammaren är det min angenäma uppgift att tacka kammarens sessionstjänst för dess tålamod och effektiva samarbete.
Men tillåt mig också att jag i denna situation av vänskaplig kommunikation som fredagarna skapar, uttrycka en känsla som jag är säker på, åtminstone generellt sett, delar med er alla, och det är att detta har varit en vecka då det blå i Europeiska unionens flagga har färgats litet, kan vi säga, av den iberiska halvöns färger, av den portugisiska och den spanska flaggans färger eftersom vi har två händelser som jag anser berikar våra kulturer och politik. Även om det är två olika sidor. Vad gäller den kulturella aspekten - vilket Medina nyss nämnde - har man precis tillkännagivit det mycket välförtjänta nobelpriset till Saramago. Det är verkligen ett erkännande av hans litterära kvalitet, men också ett erkännande av det portugisiska språket, en av de kulturella tillgångarna i vår institution. Ett viktigt språk, inte enbart på grund av dess historia, utan också genom dess nuvarande bidrag i denna kammare, denna institution, men också som en lingvistiskt utsträckt hand av solidaritet och samarbete gentemot Sydamerika. Jag tycker att vi skall glädjas åt detta.
Men också det andra, ärade ledamöter - och detta rör mig litet närmare - vilket är att vi denna vecka har haft den spanske statschefen, kung Juan Carlos närvarande. Och jag tror att vi alla instämde i det varma mottagandet och alla har vi också instämt i att starkt understryka värdet av hans europavänliga ord. För en ytlig betraktare skulle det kunna tyckas märkligt att republikaner och monarkister tillsammans, uttryckt en och samma känsla, men jag säger vid ett ytligt betraktande, eftersom kung Juan Carlos, ärade ledamöter, är en demokrat och inte en passiv demokrat, en demokrat som för den som ärligt minns sin nutidshistoria, inte kan förneka det positiva bidrag han gav till den fredliga övergången från diktatur till demokrati i Spanien. Och dessutom stod han i spetsen för vår demokratiska konstitution när det en viss 23 februari genomfördes ett försök till statskupp.
Ärade ledamöter! Jag ville göra denna reflektion eftersom bidraget till det kulturella och politiska som dessa två personligheter har lämnat, sammanfaller med det blygsamma och vardagliga arbete vi utför här, och som, åtminstone för mig personligen, förnyar min tro på Europeiska unionens framtid.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.45.)

