Restriktiva åtgärder som påverkar individens rättigheter efter Lissabonfördragets ikraftträdande (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till rådet från Emine Bozkurt, Louis Michel och Michèle Striffler, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om restriktiva åtgärder som påverkar individens rättigheter efter Lissabonfördragets ikraftträdande - B7-0233/2009);
en muntlig fråga till kommissionen från Emine Bozkurt, Louis Michel och Michèle Striffler, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om restriktiva åtgärder som påverkar individens rättigheter efter Lissabonfördragets ikraftträdande - B7-0234/2009).
Emine Bozkurt
Herr talman! EU står för demokrati, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I kampen mot terrorism är emellertid EU mindre principfast. Ta FN:s svarta lista, till exempel. Människor eller enheter som misstänks ha koppling till Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida eller talibanerna kan placeras på denna lista, vilket resulterar i reseförbud och frysning av deras ekonomiska tillgångar. Denna åtgärd fungerar utmärkt i fråga om terrorism, eftersom denna terrorism måste bekämpas - det är utom all diskussion - men den laglöshet som terrorister bedriver kan inte tillåtas smyga sig in i vårt sätt att bekämpa terrorism.
Tyvärr kännetecknas det nuvarande systemet av kränkningar av de grundläggande rättigheterna. Människor placeras på listan, ofta utan att vara helt informerade om detta och utan intervention av någon dömande makt. Den information som ligger till grund för att de placeras på den svarta listan kommer ofta från underrättelsetjänster. Denna information är inte tillgänglig för misstänkta, vilket resulterar i att de ofta inte vet varför de har placerats på listan. Detta berövar dem inte bara deras rätt till information, utan också deras rätt till försvar.
När väl en persons namn finns på listan är det mycket svårt att få det borttaget. Det har redan funnits tillräckligt många fall där människor felaktigt har listats i flera år, och som har fått kämpa för ett korrekt rättsligt förfarande. De döms till fattigdom, de kan inte slå in sin pinkod för att betala sina inköp och tillåts inte lämna sina hemländer. Det jag i dag argumenterar för är inte fler rättigheter för terroristmisstänkta, utan bara att de ska kunna lita på att de har samma rättigheter som alla andra. Jag förespråkar öppna förfaranden och korrekta rättsliga förfaranden för alla.
Listan har också långtgående sidoeffekter. Eftersom myndigheter kan besluta att placera människor eller organisationer på listan kan detta också användas som ett politiskt instrument. Icke-statliga organisationer som kämpar för mänskliga rättigheter, till exempel, och som är en nagel i ögat på regeringen, kan betecknas som terroristorganisationer i syfte att lamslå deras verksamheter. Kommissionen tvingades revidera det nuvarande förfaringssättet i en dom från Europadomstolen. Kommissionen gav detta ett tillbörligt incitament, men det strandade på rådsnivå.
En ny situation har nu uppstått, som ett resultat av Lissabonfördragets ikraftträdande. Ska det vara artikel 215 eller artikel 75 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt? Med andra ord, ska Europaparlamentet inte vara delaktigt i granskningen av förslagen, eller ska det involveras via det normala förfarandet, nämligen medbeslutandeförfarandet? Utskottet för rättsliga frågor har angett att artikel 75 är korrekt rättslig grund, liksom Europaparlamentets rättstjänst. Jag vill att både rådet och kommissionen talar om för oss i dag hur de ser på framtiden för dessa förslag om restriktiva åtgärder. Vilken roll är planerad för parlamentet? Det är på tiden att vi har öppna, demokratiska förfaranden. Frågan är om vi kan räkna med ert samarbete.
Carlos Coelho
(EN) Herr talman! Jag är rädd att tolkningen till portugisiska inte fungerar. Jag har inte hört ett enda ord från den tidigare talaren. Något måste göras, annars kan jag inte följa debatten.
Talmannen
Vi måste höra efter vad som försiggår, och vi kommer att underrätta er, herr Coelho.
Louis Michel
Herr talman, fru Malmström! Först av allt vill jag tacka och gratulera mina medföredragande Emine Bozkurt och Michèle Striffler.
Jag stöder till fullo slutsatserna från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, samt de från Europaparlamentets rättstjänst. Eftersom respekten för de mänskliga rättigheterna är en av unionens grundläggande värderingar är det av största vikt att dessa respekteras fullt ut. De åtgärder som vidtas som en del i kampen mot terrorism måste vara proportionerliga, lämpliga och effektiva.
Inom ramen för respekten för de grundläggande rättigheterna och rätten till försvar är tillgången till personuppgifter för de berörda personerna, samt informationen om på vilka grundvalar åtgärden baseras, viktiga steg i arbetet med att bekämpa terrorism. Eftersom sanktioner och svarta listor endast är tillfälliga anser jag att en ingående och seriös granskning måste utföras och att en regelbunden utvärdering krävs, med obligatorisk rådfrågning av parlamentet.
Medan vi kan välkomna vidtagna åtgärder, särskilt de i samband med Zimbabwe och Somalia, måste vi komma ihåg att dessa sanktioner inte kan - under några som helst omständigheter - tjäna som ett hinder för utvecklingen, främjandet av demokrati och uppdrag som rör de mänskliga rättigheterna och som utförs av humanitära organisationer, eller får skadliga följder för lokalbefolkningen.
Slutligen, i fråga om skyddet av personuppgifter, stöder jag till fullo Europeiska datatillsynsmannen beträffande insamling, behandling och överföring av dessa uppgifter.
Michèle Striffler
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! De allra flesta medborgarna i Europa anser att kampen mot terrorism måste hanteras som en prioritetsfråga på EU-nivå. De är till fullo medvetna om det inflytande som Europa kan ha på detta område genom sin globala vision och realiserandet av en konsekvent politik.
Därför välkomnar jag det faktum att Europaparlamentet, tack vare Lissabonfördraget, kan göra ett genomgripande arbete inom detta område och kan tillhandahålla den nödvändiga demokratiska kontrollen inom den europeiska politiken mot terrorism.
Det första decenniet på 2000-talet går mot sitt slut. Vi minns alla att det inleddes med en av de största tragedierna i mänsklighetens historia. Vi kan inte tillåta att terrorismen utvecklas, och vi måste finna en hållfast och lämplig lösning på problemet. Talibanerna, nätverket al-Qaida och Usama bin Ladin representerar den största och mest överhängande faran för EU.
Islamistisk extremism - ett skamligt missbruk av den muslimska religionen - och avskyn för väst och dess värderingar upprätthåller detta livsfarliga nätverk av terrorister. Vi måste bekämpa detta fenomen, och, jag upprepar, EU måste visa att det är ytterst bestämt och ytterst vaksamt inför detta hot.
Dessutom, med hänsyn till de allvarliga och ständiga brott som begås mot de mänskliga rättigheterna, yttrandefriheten, mötesfriheten och friheten att delta i fredliga sammankomster som begåtts i Zimbabwe, kan EU inte bara blunda för detta. Fysiska och juridiska personer - medlemmar av regeringen eller inte - vars verksamhet underminerar demokratin, respekten för de mest grundläggande mänskliga rättigheterna och rättsstatsprincipen i Zimbabwe måste beläggas med hårda straff.
Av samma skäl har EU en skyldighet att vidta riktade åtgärder mot de som hotar freden, säkerheten eller stabiliteten i Somalia. Vi måste upprätthålla det allmänna och fullständiga embargot på tillhandahållande av vapen till Somalia, och ombesörja ett säkerställande av leveranserna av humanitära hjälpsändningar och tillgången och fördelningen av denna hjälp i Somalia.
Jag säger detta eftersom det framförallt är den fattigaste och mest sårbara befolkningen som lider, och vi kan inte fortsätta med att stå och titta på. Jag beklagar dock att parlamentets roll på det här området har försvagats genom Lissabonfördraget, i strid mot andan i fördraget och den betydelse som parlamentet tilldelas.
EU måste emellertid straffa de ansvariga. Innebär det att parlamentet måste glömma sina mest grundläggande principer? Nej. EU:s agerande på den internationella scenen måste koncentreras på de principer som har reglerat dess skapande, utveckling och utvidgning, och man måste främja dessa värderingar i resten av världen.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Det vi kallar restriktiva åtgärder är något som är mycket viktigt och som jag vet att många ledamöter har synpunkter på. Det är kanske lite svårbegripligt för de som lyssnar på den här debatten. Låt mig börja med att beskriva hur rådet använder sig av dessa åtgärder. Sen kommer jag över på Lissabonfördraget.
Restriktiva åtgärder mot tredjeländer, enskilda individer, fysiska eller juridiska personer eller andra enheter är ett viktigt verktyg för EU i utrikes- och säkerhetspolitiken. Man kan säga rent allmänt att de används för att åstadkomma en förändring av en viss politik eller en verksamhet. De bör naturligtvis användas som en del i en integrerad, heltäckande politik som kan innefatta politisk dialog, olika former av incitament och villkor som ska uppfyllas. Enbart restriktiva åtgärder är inte alltid tillräckliga för att få en förändring till stånd, men de kan utgöra ett sätt att sätta press på repressiva regimer, stoppa flöden av pengar och andra resurser som stöttar sådana regimer eller terroristnätverk.
I vissa fall införs restriktiva åtgärder av rådet när vi genomför resolutioner som har antagits av FN:s säkerhetsråd enligt kapitel VII i FN-stadgan. I sådana fall måste EU:s olika rättsliga instrument hålla sig strikt till dessa resolutioner. Det handlar om situationer och handlingar, däribland terrorism, som utgör hot mot fred och säkerhet. De kan bara vara en del av EU:s yttre åtgärder och skiljer sig därmed från åtgärder för att skapa ett eget område med frihet, säkerhet och rättvisa, som ju är vårt mål inom unionen.
Rådet tolkar Lissabonfördraget så att vi tillämpar artikel 215 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt för dessa och andra restriktiva åtgärder inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, även när det gäller terrorism. EU kan också besluta att tillämpa ytterligare åtgärder vid sidan av dem som beslutats av FN, och dessutom kan vi införa åtgärder på egen hand. Sanktioner som EU beslutar om på egen hand kan införas för att stödja andra mål för utrikes- och säkerhetspolitiken - respekt för mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatliga principer och goda styrelseformer - allt i enlighet med EU:s förpliktelser enligt internationell rätt.
Numera riktas åtgärderna oftast direkt mot dem som har identifierats som ansvariga för den politik eller de åtgärder som man vänder sig emot, eller mot deras intressen eller mot deras inkomstkällor. Det här är effektivare än breda sanktioner i form av allmänna handelsembargon eller andra mer godtyckliga åtgärder. Riktade sanktioner är avsedda att minimera de negativa följderna som kan bli konsekvenserna för befolkningen i det aktuella landet. Den här aspekten är mycket viktig när rådet förbereder ett beslut om att införa nya sanktioner.
Alla sanktioner ses över regelbundet för att utvärdera effektiviteten. De kan justeras eller upphävas helt, beroende på utvecklingen. Enligt Lissabonfördraget är restriktiva åtgärder även fortsatt ett verktyg inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, genom rådsbeslut i artikel 29 i fördraget. En viktig förändring med det nya fördraget är att beslut om restriktiva åtgärder som gäller fysiska och juridiska personer nu är föremål för rättslig prövning. Det betyder att domstolen kan granska om ett sanktionsbeslut är lagligt. Så var det inte tidigare.
Nu när Lissabonfördraget har trätt i kraft antas förordningar efter ett gemensamt förslag från den höga representanten för utrikesfrågor och kommissionen enligt artikel 215 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Europaparlamentet ska underrättas om ett sådant beslut. Jag förstår att den här förändringen inte uppskattas av parlamentet, eftersom rådet inte längre är skyldigt att samråda med parlamentet om sanktioner som rör enskilda. Men det är så vi tolkar fördraget.
Det är viktigt att påpeka att varje beslut om restriktiva åtgärder, och genomförandet, alltid måste stå i överensstämmelse med internationell rätt. Restriktiva åtgärder innebär att man inskränker vissa rättigheter för de individer som de riktas mot. Därför måste sanktionerna självklart respektera mänskliga rättigheter och de grundläggande friheterna. Det här gäller processuella rättigheter och rätten till rättsligt skydd. Åtgärderna måste också alltid stå i proportion till målet.
Med den erfarenhet vi fått av att tillämpa sanktioner har vi gjort noga utvärderingar och tittat på hur man kan göra sanktioner på ett bra sätt. Ett antal konkreta förbättringar har införts. Bland annat handlar det om att kriterierna för att använda vissa sanktioner ska anges, men också skälen till att en individ, en fysisk eller juridisk person, eller andra enheter förts upp på en sanktionslista. Det här måste kontinuerligt ses över och anpassas om så krävs. I detta arbete har rådet tagit hänsyn till Europaparlamentets resolution från förra året om utvärdering av EU:s sanktioner som en del av EU:s åtgärder för politik för mänskliga rättigheter.
Catherine Ashton
Herr talman! Som ordförandeskapet sade, de frågor som ni har lagt fram ger upphov till viktiga frågeställningar om det framtida hanterandet av restriktiva åtgärder eller sanktioner inom EU. Till följd av Lissabonfördragets ikraftträdande måste vi nu göra ett val beträffande den rättsliga grunden för den föreslagna förordningen, som ändrar förordningen om sanktioner mot al-Qaida och talibanerna. Vår åsikt är följande:
För det första har det nya fördraget tillfogats en särskild stadga till artikeln i det tidigare EG-fördraget om utrikespolitiskt relaterade restriktiva åtgärder eller sanktioner. I artikel 215.2 föreskrivs en ny rättslig grund för restriktiva åtgärder mot fysiska eller juridiska personer och mot grupper eller mot enheter som inte är stater. Den utvidgar tillämpningsområdet för den tidigare artikeln 301 och ska tillämpas som rättslig grund för ändringen av förordningen om sanktioner mot al-Qaida och talibanerna.
För det andra tillämpas artikel 215 när det finns ett beslut inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp). Genom förordningen om sanktioner mot al-Qaida och talibanerna realiseras ett Gusp-beslut som kräver att bestämmelser införs för att genomföra vissa resolutioner från FN:s säkerhetsråd. Dessa resolutioner är bindande för EU:s medlemsstater enligt internationell lagstiftning.
För det tredje anser vi att en dubbel rättslig grund - artikel 215.2 och artikel 75 - inte är genomförbar. Det beror på att de två artiklarnas målsättningar, verksamhetsområden och förfaringssätt är olika. Jag noterar att parlamentets utskott för rättsliga frågor och de juridiska rådgivarna har gjort samma bedömning.
Slutligen anser vi att det nya fördraget har skänkt precision och tydlighet beträffande den rättsliga grunden för restriktiva åtgärder mot fysiska eller juridiska personer och mot grupper eller mot enheter som inte är stater. I artikel 215 behandlas parlamentets och rådets roll, och lagstiftaren ska inte avvika från fördraget.
Vi ombads även att tillhandahålla information om förbättringar relaterade till de grundläggande rättigheterna, inom arbetet för FN:s sanktionskommittéer.
I den föreslagna ändringen av förordningen om sanktioner mot al-Qaida och talibanerna realiseras slutsatserna från EU-domstolen i målet Kadi. I domen framförde domstolen en rad kommentarer om tillvägagångssätt för att förbättra de listningsförfaranden som tillämpats av FN:s sanktionskommitté för al-Qaida och talibanerna. Domstolens åsikter är bevekelsegrunden för att ändra förordningens listningsförfaranden.
Ett flertal av resolutionerna från FN:s säkerhetsråd har fastställt metoderna för hanteringen av sanktionslistorna på FN-nivå. Helt nyligen fastställdes det i FN:s säkerhetsråds resolution 1822 att en sammanfattning av skäl skulle göras tillgängliga på webbplatsen för FN:s sanktionskommitté för al-Qaida och talibanerna med samband till varje listad person, och att en översyn av alla namn på listan skulle göras senast den 30 juni 2010, med påbud om en regelbunden översyn därefter. I resolutionen krävdes att den berörda staten vidtar åtgärder för att informera den person som listats, om skälen till detta och information om undantag och begäran om borttagande från listan.
Strategin i resolution 1822 har sedan återgetts i resolution 1844 beträffande sanktioner i samband med Somalia, och i resolution 1857 i samband med Demokratiska republiken Kongo.
I resolution 1822 fastställs en översyn av åtgärderna inom ramen för resolutionen efter 18 månader. Denna period förfaller vid slutet av detta år. Det pågår ett arbete i anknytning till denna översyn, men kommissionen har inte möjlighet att ange vilka förändringar av tillvägagångssätten som FN:s säkerhetsråd kommer att besluta om.
Nuno Melo
Stärkandet av parlamentets befogenheter har varit grundtonen i flera politikers tal med anknytning till Lissabonfördragets ikraftträdande. Kommissionens ordförande José Manuel Barroso, till exempel, sade följande här i Strasbourg den 25 november inför förberedandet av Europeiska rådets möte: ”Nu ger Lissabonfördraget oss nya möjligheter att gå vidare. Vi vet alla att de mest betydande förändringarna i samband med fördraget berör frihet, säkerhet och rättvisa. [...] Och, framförallt, utvidgas det demokratiska ramverket för dessa politikområden genom ert parlaments fullständiga delaktighet.” Jag vill särskilt betona ”ert parlaments fullständiga delaktighet”.
I sitt första offentliga tal sade även Europeiska rådets ordförande Herman Van Rompuy att fördraget var ett kraftfullt verktyg med vilket vi kan möta vår tids utmaningar. Om så är fallet är det obegripligt att stärkandet av våra befogenheter och behörigheter belyses i offentliga tal, och att det sedan antas en restriktiv tolkning av Lissabonfördraget, där parlamentet berövas de befogenheter som det haft och som det obegripligt nog blir av med.
De frågor som vi har ställt baseras därför på sunt förnuft, men detta sunda förnuft går bortom en ren bedömning av en doktrin och följdriktigheten mellan uttalade intentioner och tolkningen av dessa. Det finns också en praktisk konsekvens, som härrör från det gamla talesättet att den som kan åstadkomma det stora, kan åstadkomma det lilla. Den angår följande: vad är det för mening med ett organ som har behörighet i brottmål och i att förhindra och bekämpa terroristattacker, genom att involveras i en medbeslutandeprocess, och som sedan utesluts på förhand när andra åtgärder står på spel som, genom att de påverkar medborgarnas rättigheter, också kan vara av betydelse i detta sammanhang?
Därför - jag är snart klar, herr talman - är det av grundläggande betydelse att tolkningen av Lissabonfördraget i lagstiftning i verkligheten överensstämmer med den angivna stärkningen av parlamentets befogenheter och behörigheter. I vissa av fallen bör det åtminstone, vilket belystes i frågan, vara möjligt att ha två olika rättsliga grunder när medborgarnas rättigheter står på spel och när politiken i kampen mot terrorism hotas. I övriga fall, som till exempel beträffande Zimbabwe och Somalia, bör frivilligt samråd användas, vilket faktiskt är fastställt i Stuttgartförklaringen om Europeiska unionen, som också nämndes i frågan. Det var den ståndpunkt jag ville framföra här, herr talman.
Monika Flašíková Beňová
Enligt min åsikt, med tanke på det ämne som för närvarande diskuteras, uppskattades inte parlamentsledamöternas ansträngningar i ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget tillräckligt för att involvera oss mer i dessa förfaranden.
Jag anser att restriktiva åtgärder och sanktioner är viktiga instrument i EU:s politik inom områdena för utrikes- och säkerhetspolitik och, naturligtvis, beträffande rättsliga frågor och skyddet av de grundläggande mänskliga rättigheterna. Givetvis hade vi förväntat oss möjligheten (från Europaparlamentets sida) att bli mycket mer involverade i beslutsfattandet på detta område.
Vi godtar också att målsättningen med riktade åtgärder och sanktioner är att minimera följderna för den civila befolkningen, och jag är mycket glad över att ni nämnde just denna klausul, fru Malmström. Som de enda direktvalda företrädarna för de europeiska institutionerna känner vi likväl - med viss rätta - att vi bara kommer att vara en slags assistent i skapandeprocessen, och sedan uteslutas från beslutsfattandet och kontrollprocessen.
Jag anser att det inte är helt korrekt, särskilt i ett fall som detta, som innefattar ett mycket känsligt område i relation till området för rättvisa och skydd av grundläggande rättigheter, eftersom kampen mot terrorism är en mycket känslig fråga för medborgarna i våra länder och för hela EU. Jag kommer därför att vänta tålmodigt tills hela processen är igång, för att se hur vårt samarbete kommer att se ut.
Hélène Flautre
Herr talman! Jag talar här om så kallade riktade sanktioner, om intelligenta sanktioner, sådana som direkt påverkar också grundläggande rättigheter - alla individers, organisationers och juridiska personers grundläggande rättigheter. Dessa grundläggande rättigheter är viktiga. De kan innebära exempelvis rörelsefrihet, men även skydd av egendom.
Detta är orsaken till att riktade sanktioner måste genomföras i enlighet med ett antal minimiregler avseende förfarande och rättssäkerhet. Jag vill dessutom tillägga att det är av yttersta vikt att respekten för dessa rättsliga och processrättsliga regler upprätthålls för att de riktade sanktionerna ska vara trovärdiga och därmed effektiva.
Vi här i parlamentet minns att det var Europarådets parlamentariska församling som genom en av de dåvarande ledamöterna, Dick Marty, krävde insyn och rätten att höras och som visade på hur absurd denna brist på insyn var när det gällde att effektivt kunna ange/stryka namn på förteckningarna. När namn angavs/ströks på förteckningarna kunde även oskyldiga personer drabbas, personer som inte kände till vad som pågick runt omkring dem och som var oförmögna att göra något åt sin situation - en situation som de vanligtvis hamnat i av en tillfällighet.
Det är därför som tillgång till uppgifter, vilket också Louis Michel nämnde, liksom offentliggörande av de skäl som anförs för att uppföra en person på förteckningen och skydd vid överföring av personuppgifter spelar en avgörande roll för detta förfarande.
Icke desto mindre krävdes idogt arbete av offren för FN:s och EU:s sanktionssystem och engagemang från det civila samhället, människorättsorganisationer och också Europaparlamentet för att offrens rättigheter skulle erkännas av EU-domstolen.
Jag vill tillägga att rådets ändringsförslag om svarta listor grundas på de förslag som lagts fram av bland annat parlamentet. Det är därför som parlamentet obönhörligen måste vara med och fatta, genomföra och övervaka dessa beslut, eftersom historien visar att det var Europaparlamentet som möjliggjorde reformen av rådets förordning.
Derek Roland Clark
Herr talman! Man måste börja med att sopa rent framför egen dörr, även när det gäller rättigheter. Jag undrar över sikherna i Europa och deras rättigheter. På grund av att de under kläderna bär en kirpa, en mindre symbolisk dolk, har de hindrats från att komma in i parlamentet.
Kirpan är en troshandling som sikherna inte kan avstå ifrån, vilket innebär att de utestängs på religiösa och rasistiska grunder. De senaste åren har jag skrivit till de båda tidigare ordförandena och till kommissionen och från samtliga fått till svar att utestängningen har skett av säkerhetsskäl.
När drottning Elizabeth firade diamantjubileum besökte hon mina trakter, East Midlands, och talade med sikher i deras gudshus i Leicester. Alla bar de en kirpa, men det fysiska avståndet mellan sikherna och drottningen var inte längre än vad det är mellan er och era bänkgrannar här och nu.
Anledningen till att jag tar upp detta nu är att jag för en månad sedan besökte Westminsterpalatset. Där i vårt demokratiska parlament, inte långt från överhuset och underhuset, mötte jag flera sikher som alla bar en kirpa. I deras sällskap fanns en ledande sikh som jag har lärt känna. Hans och mina förfäder kämpade sida vid sida för demokrati under de konflikter som på många sätt har vanställt vårt Europa. Tack vare dem har ni och 700 andra personer från EU:s alla hörn friheten att komma och mötas just här.
Och Lissabonfördraget då? Fördraget i vilket unionen beskrivs som grundad på respekt för frihet, jämställdhet, minoriteters rättigheter och icke-diskriminering? Kommer man att följa fördraget, eller är allt bara tomma ord?
Talmannen
Det är lite svårt att se hur detta hänger samman med vår debatt om den muntliga frågan, men tack ändå.
Andrew Henry William Brons
(EN) Herr talman! Hur rättfärdigar man att talibanerna i den ursprungliga förteckningen hamnat i samma kategori som Usama bin Ladin och al-Qaida?
Usama bin Ladin är en terrorist och al-Qaida en terroristorganisation som redan har begått terroristhandlingar världen över och som avser att begå fler i framtiden. Vi måste fortsätta att jaga dem så länge det behövs och begränsa dem så långt det bara är möjligt.
Talibanerna utgör en skrämmande, repressiv och odemokratisk organisation, men världen är full av obehagliga regimer och talibanerna är inte ens i ledande ställning.
Dessutom dödar och lemlästar de våra soldater i Afghanistan, vilket naturligtvis framkallar hatiska känslor. De skulle dock inte kunna döda och lemlästa våra mannar om vi inte sände dit dessa mannar till att börja med. Talibanernas ambitioner sträcker sig inte, såvitt jag känner till, utanför landets gränser.
Finns det inte en risk att man genom att placera talibanerna i samma kategori som al-Qaida ger krigsivrarna i USA:s och Storbritanniens regeringar ytterligare anledning att fortsätta detta meningslösa krig i Afghanistan - som skördar så många liv och inte går att vinna - i många år till? Dessutom utlöser krig mot muslimer bara ytterligare terroristattacker.
Låt oss gå tillbaka till al-Qaida en stund. Det råder tvivel om huruvida al-Qaida existerar som organisatorisk enhet, till skillnad från en ideologisk sådan. Det är omöjligt att göra en tillförlitlig och fullständig förteckning över dess aktiva medlemmar. Den enda rimliga strategin är att hålla ögonen på de grupperingar varifrån de rekryterar såväl oskyldiga som skyldiga personer.
Georgios Papanikolaou
(EL) Herr talman! I Lissabonfördraget finns en särskild anda, och där fastställs nya ramar för samarbete mellan EU:s institutioner. Jag är för den här nya strategin - EU:s roll har blivit mer påtaglig avseende individens rättigheter eftersom beslut nu kommer att fattas genom medbeslutandeförfarandet.
Jag anser det därför vara något motsägelsefullt att vi i dag, under vår första debatt i plenum sedan Lissabonfördraget trädde i kraft, måste diskutera och gå in på bestämmelser om begränsningarna för vår nya roll, trots att vi knappt hunnit komma igång och anpassa oss till denna.
Vi är alla, utan undantag, överens om att vi måste agera med kraft mot terrorismen. I denna strävan är det ofta nödvändigt att vidta resoluta åtgärder som till exempel, i det aktuella fallet, att frysa bankkonton och förhindra överföring av tillgångar.
Respekten för och skyddet av individens rättigheter hör emellertid till EU:s grundläggande och mest centrala värderingar, och vi har inte rätt att bortse från detta när vi vidtar åtgärder för medborgarnas säkerhet. Men det innebär naturligtvis inte att vi inte är fast beslutna att prioritera bekämpningen av terrorism och andra brottsliga handlingar. Självklart pekar både yttrandet från parlamentets rättstjänst och EU-domstolens rättspraxis i denna riktning.
Vi har valts direkt av EU:s medborgare, och just därför har vi ett särskilt ansvar att förklara för dem hur vi å ena sedan månar om deras säkerhet samtidigt som vi å andra sidan kämpar för att skydda deras rättigheter. Vi har de bästa förutsättningarna för att klara uppgiften.
Debora Serracchiani
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! EU är fast beslutet att bekämpa alla former av terrorism. När vi pratar om att ta itu med terroristerna måste vi se till att grundläggande rättigheter respekteras och att de åtgärder som vidtas för att bekämpa terrorismen är lämpliga och effektiva.
EU:s institutioner måste därför fullt ut respektera rätten att höras och den grundläggande rättssäkerheten, även när de upprättar listor över individer och organ - i detta fall kopplade till al-Qaida - som är föremål för begränsande åtgärder. Lika viktigt är det att dessa åtgärder blir föremål för adekvat demokratisk och parlamentarisk granskning, vilket med rätta föreskrivs i Lissabonfördraget.
Följaktligen står det klart, vilket också bekräftas av parlamentets rättstjänst, att alla åtgärder av detta slag måste följa ordinarie lagstiftningsförfarande. Därmed får EU-medborgarnas företrädare möjlighet att fullt ut fullgöra sin uppgift som lagstiftare och garanter.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! I artikel 75 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt regleras genomförandet av begränsande åtgärder för att bekämpa terrorism, och därmed även alla slags intrång i medborgarnas rättigheter avseende egendom, t.ex. frysning av bankkonton. Medan dessa bestämmelser avser polissamarbete i brottmål hänvisas det i artikel 215 till den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Rådet har dock exklusiv behörighet på detta område. Följden blir att parlamentet å ena sedan, enligt artikel 75, är medlagstiftare, och å andra sedan, enligt artikel 215, endast behöver hållas informerat. Båda artiklarna behandlar emellertid möjliga intrång i medborgarnas och juridiska personers individuella rättigheter, varför rådet och kommissionen måste klargöra förhållandena mellan dessa båda bestämmelser och förklara varför parlamentet inte medverkar när det gäller artikel 215 i synnerhet.
Petru Constantin Luhan
(EN) Herr talman! Innan Lissabonfördraget trädde i kraft var det artiklarna 60, 301 och 308 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen som låg till grund för de tre nu aktuella förslagen. Detta är nu bara av historiskt intresse eftersom den rättsliga grunden har ändrats och vi därför måste använda artiklarna 215 och 75 i det nya fördraget.
Hur otroligt det än kan tyckas så begränsar Lissabonfördraget parlamentets roll i just detta fall. I artikel 215 står det klart och tydligt att rådet bara behöver informera parlamentet om de åtgärder som vidtagits, medan det tidigare förfarandet innebar ett samråd med parlamentet i sådana frågor. Detta är något jag inte kan acceptera, och jag stöder till fullo mina kollegers initiativ för att reda ut parlamentets roll på området.
Nu lämnar jag den rättsliga aspekten, som jag hoppas kan lösas genom gott samarbete mellan EU:s institutioner, och vill i stället rikta er uppmärksamhet på den viktiga frågan som denna debatt handlar om: bekämpning av alla slags terroristhandlingar, bland annat de som Usama bin Ladin och nätverket al-Qaida ägnar sig åt. När det handlar om så pass känsliga frågor anser jag att vi inte bör dela in dem i strikta kategorier - EU-interna respektive EU-externa frågor - eftersom terroristhandlingar som planeras utanför EU ändå kan få stora konsekvenser för EU:s medborgare.
Eftersom vi har ansvaret för att skydda EU-medborgarna mot terroristhandlingar måste vi också få verktyg för att kunna göra just det. Jag litar på er omdömesförmåga när det gäller att lösa denna processrättsliga fråga och ser fram emot att ta del av yttrandena från rådets och kommissionens företrädare.
Carlos Coelho
(PT) Fru Malmström, fru Ashton, mina damer och herrar! Jag skulle vilja gå tillbaka till en fråga som redan tagits upp av flera ledamöter, särskilt i de senaste anförandena av Georgios Papanikolaou och Petru Constantin Luhan.
Vi tar en sak i taget och börjar med förslagen om Zimbabwe och Somalia. Vi har här att göra med tillämpning av sanktioner som har införts av FN, och som sådana faller de tydligt under unionens yttre åtgärder. Artikel 215 tycks i princip vara den lämpligaste. Enligt denna artikel ska dock alla åtgärder som vidtas i enlighet med densamma omfatta nödvändiga bestämmelser om rättsliga garantier, men detta krav uppfylls inte i något av förslagen.
Det är kommissionen ensam som står bakom dessa initiativ - de kommer inte från ett gemensamt förslag från kommissionen och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. Det råder därför ingen tvekan om att dessa förslag inte uppfyller de nödvändiga kraven för antagande i enlighet med artikel 215.
Uppfattningen om att det tredje förslaget om vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och grupper skulle falla under unionens yttre åtgärder är ohållbar, vilket Petru Constantin Luhan just påpekade. Att förebygga och bekämpa terrorism är en av de främsta prioriteringarna bland EU:s inre åtgärder, och därför omfattar artikel 75 i Lissabonfördraget uttryckligen detta mål. Denna artikel bör alltså vara bäst lämpad som rättslig grund, i enlighet med ordinarie lagstiftningsförfarande.
Genomförandet av Lissabonfördraget har bara börjat. Kommer rådet och Cecilia Malmström, när Lissabonfördraget träder i kraft, att visa sin goda vilja genom att se till att våra internationella förbindelser får en bra start, eller planerar man att genomföra en begränsande analys? Jag tror att vi alla önskar en så god start som möjligt.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Herr talman! När det gäller särskilda begränsande åtgärder, frysning av tillgångar för med al-Qaida associerade personer och enheter och åtgärder mot företrädare för regeringarna i Zimbabwe och Somalia, sade kommissionen och rådet den 5 november att förslagen, när Lissabonfördraget väl hade trätt i kraft, skulle grundas på artikel 215 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt snarare än på artikel 75.
I artikel 215 fastslås att rådet ska underrätta parlamentet om alla beslut som föreskriver att ekonomiska förbindelser ska avbrytas eller begränsas osv. Av artikel 75 framgår dock att parlamentet och rådet, när det är nödvändigt för att uppnå målen i artikel 67, ska fastställa, dvs. gemensamt besluta om, begränsande åtgärder för frysning av tillgångar, finansiella medel eller ekonomiska vinster som tillhör, ägs eller innehas av fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som associeras med terroristhandlingar.
I artikel 67 fastslås också målen för grundandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.
Därför tycks det stå klart att den rättsliga grunden för rådets förslag till förordningar med avseende på med terroristhandlingar associerade personer och enheter bör vara artikel 75.
När det gäller Zimbabwe och Somalia kan rådet och kommissionen också beakta Stuttgartförklaringen, som möjliggör ett frivilligt samråd med parlamentet i internationella frågor även om dessa inte omfattas av fördragen.
Jag försöker bara förtydliga min ståndpunkt. Jag vill här och nu återupprätta parlamentets roll som medlagstiftare och be rådet och kommissionen om en rimligare förklaring. Det var allt för den här gången.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Först vill jag säga att det här är en fråga i vilken det är mycket svårt att bedöma vad som är rätt och vad som är fel.
Vi vet ju sedan den 11 september 2001 att vi lever i en mycket farlig värld där terrorister dag ut och dag in planerar sina dödliga uppdrag. Och de har ekonomiska resurser, ibland från statligt håll, för att kunna genomföra sina uppdrag.
Av den anledningen är det mycket svårt för dem som försöker bekämpa terrorismen att bevisa hur effektiva de faktiskt är, men jag tror att vi med säkerhet kan säga att den här planeten hade sprängts i luften för länge sedan om terroristerna hade fått bestämma.
Det är viktigt att parlamentet har insyn i begränsningarna av individers rättigheter osv., men samtidigt måste vi lita på dem som ansvarar för säkerheten. Jag anser att det finns bevis för att de har gjort ett bra arbete. Ibland är det omöjligt att känna till alla detaljer om de inblandade, men det övergripande syftet är ju gott.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Tack för att jag får möjlighet att yttra mig i den här frågan. Jag tror att alla vi som samlats här i dag är överens om att terrorismen är 2000-talets förbannelse och att vi måste sätta stopp för den. Vi måste alltså värna de grundläggande rättigheterna, samtidigt som vi vet att mycket på detta område inte kan redovisas öppet.
Jag skulle därför vilja ställa följande fråga till Catherine Ashton: Bör parlamentet få information om vad jag anser vara något mycket viktigt, nämligen olika begränsningar i tillämpningen av viss lagstiftning? Jag undrar alltså hur mycket information parlamentet kommer att få tillgång till? Som jag ser det så handlar inte frågan om huruvida parlamentet kan räkna med att få denna information, utan om vad denna information kommer att omfatta.
Miroslav Mikolášik
(SK) Med tanke på att unionens funktionssätt grundas på representativ demokrati och att unionens medborgare finns företrädda på EU-nivå i parlamentet anser jag att parlamentet i det här fallet definitivt borde ha deltagit i utvärderingen av begränsande åtgärder som påverkar individers grundläggande rättigheter.
I mitt tycke är det inte rimligt att Europaparlamentet å ena sidan ansvarar för brottsbekämpning och särskilt för förebyggande och bekämpning av terrorism och å andra sidan utestängs från beslutandet av ett antal bindande åtgärder mot terrorism som kommer att tillämpas inom EU.
Artikel 215 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt utgör ett undantag från bestämmelserna i artikel 75, enligt vilken parlamentet är ett medlagstiftande organ, och borde därför inte ha tillämpats eller tolkats på så sätt att skyddet för de grundläggande rättigheterna och den demokratiska beslutsprocessen i EU försvagades.
Talmannen
Innan jag ger ordet till Cecilia Malmström och Catherine Ashton vill jag bara säga att parlamentet sätter stor tilltro till er båda två och känner er väl, mycket tack vare ert redan tidigare personliga engagemang i dessa frågor. Vi ser mycket fram emot ett nära samarbete med er och emot det stöd som ni också tidigare bidragit med till den viktiga roll som parlamentet kan spela på detta oerhört känsliga område.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Det svenska ordförandeskapet har ägnat mycket, mycket tid åt att få Lissabonfördraget på plats. Vi är oerhört stolta över att det nu trätt i kraft. Det innehåller väsentliga förbättringar som kommer att vara bra för Europeiska unionen och EU:s medborgare. En av de viktigaste förändringarna med Lissabonfördraget är just att det inför medbeslutande för Europaparlamentet på området rättvisa, säkerhet och frihet. Här blir Europaparlamentet medbeslutande på många områden. Det är bra och det stärker kvaliteten i de lagar vi tillsammans ska göra. Det stärker även rättssäkerheten och det är mycket viktigt eftersom det rör känsliga och svåra områden.
Jag vill också tacka för ert stöd när det gäller införande av sanktioner mot terrorister, mot individer eller regimer som förtrycker och förnekar mänskliga rättigheter. Sanktioner och respekt för mänskliga rättigheter och rättsäkerhet utesluter inte varandra - tvärtom. Sanktioner kan vara väldigt effektiva och legitima om de samtidigt är rättssäkra. Jag försäkrar er att Europaparlamentet kommer att vara delaktigt i utformningen av nya regler, inklusive de som rör terrorism, med medbeslutande under artikel 75 när det handlar om sanktioner inom Europeiska unionen.
Men när det gäller yttre åtgärder, alltså sanktioner mot tredjeland som beslutats av FN, har inte Europaparlamentet medbeslutande. Det är så både vi och kommissionen mycket tydligt läser fördraget. Vi kommer dock att ägna mycket stor uppmärksamhet åt er resolution i den här frågan, och tänker hela tiden på aspekten om mänskliga rättigheter när vi tillgriper sanktionsinstrumentet, i EU och i FN. Vi försöker hela tiden förbättra förfarandet.
Vi noterar era krav på samråd och utbyte av information till förslag för sanktionssystem. Jag tror att vi kan arbeta tillsammans på ett effektivt sätt och jag tvivlar inte på att vi kommer att hitta lämpliga samarbetsformer med iakttagande av den nuvarande institutionella ramen.
Catherine Ashton
Herr talman! Jag tänkte fatta mig kort. Det finns tre frågor som jag skulle vilja ta upp.
För det första har ledamöterna med rätta talat om vikten av de grundläggande rättigheterna, och jag tror att vi alla är överens om att EU-domstolen, som bland annat kommer att se till att respekten för rättigheter värnas i samband med rådets och kommissionens arbete, har en viktig roll att spela i sammanhanget. Men jag har noterat synpunkterna.
Min andra fråga handlar om detta med gott samarbete. Den tidigare ordföranden uppmanade både mig och Margot Wallström att vara mycket tydliga med vilken vikt de lägger vid vår roll och vårt agerande när det gäller samarbetet med parlamentet.
Man frågade mig särskilt vilken information. Än så länge vet jag inte. En av sakerna jag måste göra när jag börjar mitt nya uppdrag är att arbeta med parlamentet, vilket jag också ämnar göra, för att se vad det kan vara. Hur vi kan samarbeta effektivt och vilken information som omfattas, och samtidigt beakta synpunkterna på vad som kan offentliggöras och inte.
Jag kommer att ägna frågan stor uppmärksamhet eftersom det är vad parlamentsledamöterna förväntar sig av mig.
Den tredje och sista frågan jag vill ta upp är den om rättssäkerheten. Jag tillbringade åtskilliga timmar med att driva Lissabonfördraget genom ett parlament så jag har varit mycket väl insatt i texten. Tolkningen av artikel 75 är naturligtvis hur man hänvisar till artikel 67 och vilken betydelse det har i sammanhanget, vilket innebär att vi ur ett rättsligt perspektiv måste försöka reda ut var detta nu passar in. Råden vi har fått är klara och tydliga. Det står naturligtvis parlamentsledamöterna fritt att invända mot detta, men jag anser att det är mycket viktigt att rättssäkerheten respekteras - var vi än landar i denna fråga.
Det blir oerhört viktigt när Lissabonfördraget träder i kraft. Det är oerhört viktigt för mig nu när jag försöker sätta mig in i den roll som jag har fått äran att axla. Det är oerhört viktigt att vi kan fatta ett beslut i frågan. För egen del tror jag att svaret ligger i säkerheten. Jag förstår verkligen parlamentsledamöternas oro, men jag inser också vikten av ett fullgott samarbete.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
