Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Zimmerling
Herr talman! Vi fick i går på nyheterna på tyska kanal 1 veta att åklagarmyndigheten återigen har inlett en förundersökning mot EU:s ombud på Balkan, herr Hombach. Eftersom det redan har förekommit betydande problem av den här typen och med hänvisning till den förra kommissionens problem, är det nu fråga om beskyllningen att 300 000 tyska mark enligt uppgift har betalats ut till en byrå utan motprestation. Jag ber er att informera rådet om detta och att uppmana det att befria Hombach från alla sina plikter tills den här förundersökningshistorien slutligt och har avgjorts rättsligt. Vi har inte råd med att det återigen skapas ett negativt intryck av Europeiska unionen.

Talmannen
Vi noterar ert inlägg, kära kollega.

McKenna
Efter omröstningen i kammaren i går kväll gjordes ett påpekande som jag vill ta avstånd från och inte anslutas till. Det fanns inget misstag vad gäller tolkningen och ledamöterna hänvisade till den tekniska gruppen såsom den tekniska rasistgruppen. Det var ett orättvist påstående. Ingen skulle i sin vildaste fantasi kunna ta någon som Emma Bonino för rasist.
Vissa personer måste vara försiktiga med hur de behandlar andra människor i kammaren. En del tycker kanske inte om att den tekniska gruppen för oberoende ledamöter bildades, men det gjordes. Dessa ledamöter valdes på samma sätt som jag och alla andra ledamöter av Europaparlamentet och vi måste acceptera detta faktum. Alla har rättigheter och jag tycker inte att påståendet i går var acceptabelt.

Talmannen
Vi noterar ert inlägg.

Seppänen
Herr talman! När jag vid sammanträdet i måndags tackade den franska staten, Strasbourgs stad och Europaparlamentet för att det kommer ljud på den finska tv-kanalen trots att det inte syns någon bild, och för att det från kranarna kommer kallt, men inte varmt vatten, menade jag inte att det är som det skall, utan jag menade att dessa saker borde rättas till. Jag skulle önska att den franska staten, Strasbourgs stad och Europaparlamentet skulle vidta åtgärder för att reparera så här små saker i en så här dyr byggnad.

Talmannen
Ja, herr Seppänen, vi noterar också ert inlägg.

Bourlanges
Herr talman! När jag läste igenom protokollet, upptäckte jag med fasa att jag än en gång hade glömt att skriva på närvarolistan, trots att jag deltog i åtskilliga omröstningar med namnupprop. Jag skulle vilja att min närvaro anges i gårdagens protokoll.

Talmannen
Det kommer inte att vara något problem.

Poettering
Herr talman! Jag har ingen anmärkning till protokollet, dock till Europaparlamentets informationstjänst. Jag vet inte om det här är rätt tillfälle att säga detta. Det avser inte protokollet, utan är en annan anmärkning. Får jag göra det nu? Jo: jag fick precis av en kollega session news från gårdagens debatt om Ludfordbetänkandet och kan tyvärr konstatera att den kommentar som jag gjorde för vår grupp inte finns noterad där. Jag ber parlamentstjänsten att kontrollera varför den inte nämndes.

Talmannen
Behöriga tjänsteenheter kommer att utreda detta, herr Poettering, det går jag i god för.

Manders
Herr talman! Med anledning av protokollet för i går skulle jag gärna vilja påpeka att det gör mig ytterst besviken att konstatera att det inte ens var 200 ledamöter närvarande vid omröstningarna i går. Den slutsatsen drar jag av protokollet.

Talmannen
Ja, herr Manders, det är noterat.
(Protokollet justerades.)

OMRÖSTNING
Bordes
Vare sig den är nationell eller europeisk är en centralbank alltid i storkapitalets och dess ägares tjänst. Vi vägrar att välja på vilka sätt de kapitalistiska koncernerna och de rika ägarna skall sköta sina bankaffärer, eftersom de ändå gör det emot arbetarklassens och folkmajoritetens intressen. Vår röstnedläggning uttrycker såväl vår opposition mot en nationell organisation som en europeisk organisation av banksystemet.

Butel
. (FR) Europeiska centralbankens förslag får oss att ställa frågor och att agera försiktigt och av följande två skäl:
När det gäller metoden kan man konstatera att tillvägagångssättet är detsamma: gemenskapens institutioner lägger fram tillrättalagda rapporter, som minimerar följderna av en ny suveränitetsförlust för staterna, och i små etapper.
Kommissionen påstod således vid införandet av euron att staternas suveränitet inte alls var hotad av ECB, eller av ECBS (Europeiska centralbankssystemet), som upprättades för att förvara och förvalta medlemsstaternas officiella valutareserver. Man glömmer emellertid att påminna om, å ena sidan, att de nationella centralbankerna förvaltar dessa medel för ECB, som ensam har huvudansvaret att bestämma penningpolitiken och, å andra sidan, trots att artikel 30.1 i ECB:s stadga anger ett maximibelopp på femtio miljarder euro för inbetalningar till valutareserven, ett belopp som anses tillräckligt för att säkra ECB:s oberoende, så åkallar man två år senare på grundval av detta oberoende artikel 30.4 för att kräva ytterligare inbetalningar med motiveringen att man måste öka oberoendet och trovärdigheten ännu mer... Det verkar vara legitimt att ställa frågan om denna penningslukare har någon botten, eller rentav är bottenlös!
När det gäller innehållet får vi inte låta oss bedra av detta nya enorma kravs "förklädnad" Det gäller inte bara att ge ytterligare finansiella medel till en oberoende institution i syfte att tillämpa en effektiv penningpolitik till förmån för medlemsstaterna, utan också att indirekt ge ytterligare resurser till förmån för en teknokratisk struktur för att göra det möjligt för den att finansiera allt större funktionsbehov.
Detta konstnärliga dunkel vidmakthålls således skickligt. Trots att euron skulle vara "stark och stabil" och att valutareserverna från början var avsedda för att användas som försvar under övergångsperioden (om det skulle bli nödvändigt), verkar det nu som att vare sig den ena eller den andra av dessa förutsägelser har respekterats och att passiviteten i Frankfurt är total!
Därmed uppkommer en ny fråga, som gäller den effektiva användningen av dessa finansiella medel. Varför skulle staterna behöva överlämna sina resurser till en gemenskapsinstitution som på grund av sitt nödvändiga oberoende inte skall kunna kontrolleras?
Sammanfattningsvis låt oss påminna om att en stat inte bara definieras genom den suveränitet som den innehar på grund av sin handlingsfrihet. Erfarenheten visar nämligen att dess auktoritet och trovärdighet på den internationella scenen i hög grad är beroende av de resurser som den förfogar över: vi måste således vara försiktiga eftersom att gradvis ta ifrån staten bådadera skulle på sikt innebära själva dess försvinnande!

Åtgärder avsedda att ge information om den gemensamma jordbrukspolitiken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0046/2000) av Izquierdo Rojo för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om åtgärder avsedda att ge information om den gemensamma jordbrukspolitiken (KOM(1999) 536 - C5-0249/1999 - 1999/0209(CNS)).

Izquierdo Rojo
Herr talman! Jag lägger fram ett betänkande från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om åtgärder avsedda att ge information om den gemensamma jordbrukspolitiken.
Det är ett betänkande utan föregångare eftersom det är första gången som rådet rådfrågar parlamentet om dessa åtgärder.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har med stort intresse och snabbhet studerat detta förslag till lagstiftningsresolution och antagit det enhälligt.
I de ändringsförslag som parlamentet föreslår skulle jag särskilt vilja nämna följande aspekter. För det första innefattas i ändringsförslag 2 informationskontoren för landsbygdsutveckling som möjliga aktörer när det gäller dessa åtgärder. För det andra görs ett uttryckligt beaktande av den viktiga roll de unga jordbrukarna har i nämnda åtgärder.
För det tredje visar vi för kommissionen betydelsen av att förenkla och skynda på hanteringen i den administrativa handläggningen, såväl för studien av programmen som för den efterföljande kontrollen.
För det fjärde vill vi framhäva att de ideala mottagarna av dessa åtgärder är män och kvinnor på landsbygden samt lantbrukare och andra aktörer på landsbygden. Om våra ändringsförslag studeras ser man att de har en mänsklig karaktär och att en öppen och mycket mer dynamisk debatt accepteras. Man undviker en hantering av informationen om den gemensamma jordbrukspolitiken som endast är av byråkratisk, teknisk och passiv karaktär. Därför anser vi att parlamentets ändringsförslag förbättrar texten.
För det femte, när det gäller procenttalet för medfinansiering, skulle parlamentet vilja att kommissionen ökade detta procenttal, genom att utöka finansieringen när det handlar om organisationer eller föreningar som saknar ekonomiska medel.
För det sjätte, när det gäller de utfästa anslagen, vet vi att det enligt förslaget handlar om en summa på 4,5 miljoner euro årligen genom garantin i Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, garantisektionen, vilket för innevarande period, 2000-2006, innebär 27 miljoner euro, men i parlamentets förslag pekas det på att kommissionen bör anpassa budgetanslagen till det stora antal organisationer som har rätt att delta i området för denna förordning.
Slutligen, herr talman, skulle jag vilja framhäva det bidrag som ändringsförslag 10 innebär, som föreslår en ny artikel 5a i vilken följande kriterier definieras som de som stödberättigade program eller åtgärder skall uppfylla: att det skall vara program som stärker ett hållbart och mångfaldigt jordbruk, som tjänar till att bibehålla och skapa sysselsättning, som främjar den sociala och territoriella sammanhållningen, som ger kvinnor och ungdomar en större roll, som skyddar miljön och garanterar tillgången till vatten och kvaliteten på luft och mark, som tar hand om jordbruksavfall, som kontrollerar energikostnaden för bostäder på landsbygden och för transporter.
Det handlar enligt vår bedömning om projekt som bör främja landsbygdens utveckling, förbättra livsmedelssäkerheten och produkternas kvalitet.
Europaparlamentet skulle vilja att kommissionen i dessa informationsåtgärder handlar på ett sådant sätt att dessa prioriteringar, som är prioriteringar för jordbruket år 2000, blir synliga.
Det var allt, herr talman! Jag vill tacka för det stöd jag fått och det samarbete jag haft med alla ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling på alla de sammanträden vi haft. Jag skulle också vilja att kommissionen, på ett eller annat sätt, tar parlamentets kriterier i beaktande.
(Applåder)

Fiori
Herr talman! Vi diskuterar här ett instrument som riktar sig till och som kommer att få en enorm betydelse för alla medborgare, men ett instrument där jordbrukarna kommer att spela huvudrollen. Vår inställning när det gäller förslaget till förordning om åtgärder avsedda att informera om den gemensamma jordbrukspolitiken kan sammanfattas som följer. Efter en period när frågan hanterats av GD VI och finansierats enligt EUGFJ-riktlinjerna, ser vi äntligen en möjlighet till större öppenhet, en möjlighet som absolut inte får gå förlorad. Den gemensamma jordbrukspolitiken är ett instrument för jordbrukarna, det är grundpelaren i ett system som skall få jordbruksföretagen i gemen att inse böndernas verkliga betydelse, såväl i mötet med konsumenterna som när det gäller de stora miljöfrågorna. Det är också ett sätt att få bönderna mer medvetna om den aktuella situationen och om de omedelbara behov som hela det europeiska samhället har.
Alltför ofta har vi hört lovsånger till dem som arbetar inom produktionen, med miljöfrågor, med konsumentskydd eller med att bevara jordbruket. Ofta har det visat sig att orden varit ett självändamål och att de inte innehållit några förslag om hur man skulle kunna konkretisera de möjligheter som redovisats. Nu har vi chansen att rikta ett välformulerat budskap till jordbrukssektorn. Därför är vi litet förvånade över att man utvidgar förslaget till att omfatta samtliga konsument- och miljöorganisationer, eftersom de inte kan ha vare sig rättigheter eller skyldigheter i samband med denna typ av åtgärder. Tvärtom, vi förlorar på det viset ytterligare ett tillfälle att koncentrera oss på målen tillväxt, delat ansvar, multifunktionalism och utnyttjande av kvalitet, det som utgör grunden för de europeiska åtgärderna inom jordbrukssektorn. Till detta kan man lägga oron över de bristande ekonomiska resurser som avsatts för att genomföra programmet.
Desto större anledning är det med andra ord att inte genomföra en politiskt motiverad utvidgning som omfattar flertalet av de potentiella uppköparna. Snarare borde denna utvidgning, inom ramen för det som redan sagts om att rikta in jordbruksföretagen mot bestämda mål, visa sig i en noggrant genomtänkt finansiering, väl riktad och avsedd för det ändamål som själva programrubriken säger, den gemensamma jordbrukspolitiken, där vi hävdar att begreppet "jordbruk" är av avgörande betydelse. Vill man i stället gå åt ett annat håll skapas bara förutsättningarna för en sammanblandning av olika roller, något som inte gagnar vare sig den som befinner sig på toppen eller den som befinner sig längst ner i den produktiva processen.
Det är i stället detta programs stora betydelse som gör att vi även kan definiera och inse ett ansvar för att ge jordbrukssektorn en chans att spela en huvudroll i de förändringar som pågår. Men oavsett detta tänker vi verkligen inte glömma bort de övriga organisationer som på bästa sätt har tagit på sig och genomfört en konfrontation med den produktiva delen av jordbrukssektorn eller låta deras förtjänster passera obemärkt. Redan utvidgningen inom carrefour verkar vare ett sätt att utveckla de potentiella möjligheter som Europeiska unionen själv har insett. Övergången från EUGFJ-riktlinjer till garantier representerar en ytterligare trygghetsfaktor när det gäller att uppnå de mål som ställts upp tidigare, samtidigt som det möjliggör spårbarhet när det gäller fondernas destination och framför allt när det gäller de mål vi vill uppnå.
Som ett tillägg till allt detta och som en förstärkning av de positioner som redovisats får vi inte glömma programmets centrala syfte: att jordbrukarna själva engageras i en mer beslutsam positionsmarkering när det gäller värdet av de instrument som aktiverats i och med den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta verkar vara något som i dag är till fullo accepterat av huvuddelen av jordbrukssektorn. Men en viss del återstår fortfarande att engagera. Det är förmodligen den del som är starkast knuten till traditionella rutiner som har svårast att anpassa sig till den snabba och omskakande utveckling som vi bevittnar för närvarande. Men det är en andel som Europeiska unionen tänker leda i riktning mot ett beteende som är bättre anpassat till de nuvarande livsvillkoren i vårt europeiska samhälle: mot euron, mot globaliseringen, mot den öppna marknaden och även mot de marknadsnischer som är typiska för de områden som är ekonomiskt mest värdefulla och som borde utnyttjas i ännu högre grad.
I det här sammanhanget kommer man spontant att tänka på parallellen med agroturismens utveckling - en inkomstkälla och samtidigt ett instrument för att skydda medborgarnas territorium - som erbjuder sig som ett tydligt argument för att öka takten i utvecklingen mot ett europeiskt jordbruk som vill ta vara på de mest skilda produktionsmöjligheter och inkomstkällor. Exemplet agroturism låter sig väl förenas med ekologisk odling men når ända ut till de yttersta delarna av de av Europeiska unionen kvalitetsmässigt mest erkända produktionsformerna. Detta är faktorer som bekräftar behovet av att jordbrukspolitiken integreras med andra former av ekonomisk och social utveckling inom Europeiska unionen.

Busk
Herr talman! Öppenhet och information till EU:s medborgare om arbetet i EU bör vara det som främst prioriteras. Att på ett sakligt och verklighetstroget sätt informera om samarbetet i Europa är mycket viktigt de här åren, då vi står inför stora utmaningar i och med utvidgningen mot Central- och Östeuropa. Det är i synnerhet viktigt att förklara vad den gemensamma jordbrukspolitiken innebär och informera om mål, medel och utvecklingsmöjligheter. Målgrupperna är många, i första hand jordbrukarna, men även allmänheten och alla personer som indirekt eller direkt berörs. Det är viktigt att etablera ett samarbete med jordbruksorganisationerna och även med konsumenterna för att arbetet skall lyckas. Den gemensamma jordbrukspolitiken är det första, men även det största av gemenskapens integrerade politikområden och det utgör en stor del av EU:s budget. Därför är det också viktigt att precisera att bidragsordningen skall garantera förbrukarna livsmedel till priser som är lägre till följd av bidraget än de annars skulle ha varit. Det innebär att EU:s jordbruksbestämmelser gagnar alla medborgare i EU. Den gemensamma jordbrukspolitiken är ständigt föremål för utveckling och förändring. Det ställer höga krav på information och i synnerhet den samordning som är nödvändig för att samarbetet skall lyckas, både inom medlemsstaterna och över medlemsstaternas gränser. De förhållanden som råder är högst varierande och därför bör jordbruksorganisationerna vara de främsta aktörerna, eftersom denna typ av organisationer i första hand fokuserar på jordbrukare.

Graefe zu Baringdorf
. (DE) Herr talman! Min grupp vill till att börja med rikta ett varmt tack till föredragande Izquierdo för detta betänkande. Det utgör ett nödvändigt försök att skapa en rättslig grund för finansieringen av grupper och förbund på jordbruksområdet i Europeiska unionen. Den här linjen har alltid funnits, men den har aldrig varit rättsligt förankrad och det har revisionsrätten anmärkt på. Med detta rättsliga krav hörsammar nu kommissionen det nödvändiga i den här saken.
Svårigheten att omsätta detta i praktiken består bara i att kommissionen nu från budgeten, som tidigare helt och hållet - i varierande storleksordning - stod till förbundens förfogande, själv tar ut en stor andel för egna - som man uttrycker det - informationsevenemang. Vi får befara att dessa pengar då undanhålls förbunden, och det är ingen särskilt lyckad utveckling.
För det andra ställdes pengarna tidigare till förbundens förfogande för användning, och förbunden fick utarbeta egna kriterier för hur dessa pengar skulle fördelas. Det var och är inte längre tillåtet, och därför är det rätt att kriterierna nu slås fast. Här fastställs dock - Izquierdo har redan påpekat det - särskilda procentsatser för finansieringen, och mindre förbund som är ekonomiskt svaga blir fråntagna möjligheten att ta för sig av kakan, eftersom de saknar egna medel. Här missgynnas de mindre, svagare förbunden. Därför välkomnar vi särskilt att Izquierdo också har tagit fram förslaget att det kan bli fråga om en full finansiering, om det kan påvisas att åtgärderna motsvarar kriterierna och om ekonomin är dålig, möjligtvis också ekonomisk sårbarhet i hela regionen, så att inte dessa områden helt och hållet hamnar utanför.
På det hela taget välkomnar vår grupp att vi nu får en rättslig grund, och stöder också de ändringsförslag som föredraganden har lämnat in.

Figueiredo
Herr talman, ärade kollegor! Man borde försöka bestämma sig för en kommunikationsstrategi när det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken, i första hand gentemot dem som tillhör jordbrukssektorn och landsbygden. Vi menar att den huvudsakliga kritiken mot kommissionens förslag till förordning beror på att man öppnat en budgetpost till organisationer som inte har med jordbruk att göra samt budgeten på fyra och en halv miljoner euro. Situationen förvärras ytterligare av att kommissionen gör ett förbehåll i anslaget, vilket tillsammans med de punktliga åtgärderna lämnar knappa tre miljoner euro kvar, ett påtagligt litet stöd.
Föredragandens förslag om att anpassa anslagen till ett större antal organisationer som enligt förordningen har rätt att delta är därför positivt. En negativ aspekt av kommissionens förslag är frågan om att begränsa medfinansieringen med 75 procent, samtidigt som de åtgärder som kommissionen direkt vidtar finansieras till hundra procent. Vi vet också att förslaget om ett reglerat vademecum gör det än svårare för organisationerna att få tillgång till nämnda budgetpost, i synnerhet de finansiellt svaga, det vill säga precis de som behöver mest stöd.
Därför är vårt förslag ett viktigt komplement till idén bakom betänkandet. Med vårt förslag vi vill försöka uppnå en medfinansiering som överstiger 75 procent när det gäller organisationer som företräder små jordbruk och familjejordbruk med ekonomiska svårigheter. Vi hoppas att förslaget godkänns.
När det sedan gäller förslaget om att minska bidraget till kommissionen med en miljon euro för att i stället utöka punktinsatserna, menar vi att det kan vara en möjlig lösning för att råda bot på kommissionens förslag till förordning. Avslutningsvis är det viktigt att poängtera att kommissionen måste förenkla det administrativa förfarandet, såväl när det gäller granskningen av de program som organisationerna lägger fram som när det gäller den framtida kontrollen.

McCartin
Herr talman! Jag välkomnar denna åtgärd. Ur administrativ synpunkt är formaliseringen bra. Men när vi tänker på det är penningbeloppet ganska litet - 27 miljoner euro över en sexårsperiod. Med tanke på jordbruksbudgetens storlek och att den når ut till varje skrymsle och vrå i EU är det en relativt liten summa pengar. Därför välkomnar jag det faktum att merparten snarare kommer att användas till 50 procent än till 75 procent. Ju mer av det som används till en procentsats upp till 50 procent desto längre går pengarna och desto större blir effekten.
Den gemensamma jordbrukspolitiken får mycket kritik. En av de saker som inte allmänt har förståtts är hur viktig denna politik är ur social synpunkt: faktum är att den gemensamma jordbrukspolitiken har hållit kvar den befolkning och stött de samhällen i social mening som annars inte skulle ha överlevt. Det gäller framför allt för länderna i de yttersta randområdena såsom Irland, Grekland, Spanien och Portugal där samhällen som skulle ha försvunnit har fått stöd och hållits kvar, om inte för alltid så säkert fram till en förändring av den ekonomiska miljön och tills de nya teknikerna anländer. Den långsiktiga effekten av den gemensamma jordbrukspolitiken i den meningen kommer att bli större än folk ofta har föreställt sig.
Jag kan inte hitta något fel i fråga om det sätt på vilket kommissionen har samverkat med jordbruksindustrin under åren. Från min erfarenhet sett har Europeiska kommissionen mer ställt upp med representationer och informationsutbyte med jordbruksindustrin än de flesta jordbruksdepartement i de flesta medlemsstater. Kommissionen lärde medlemsstaterna under åren hur de kunde ställa upp trots mycket begränsade resurser. Men ett nytt tryck har uppstått på grund av konsumenternas oro för nya processer och system vid livsmedelsproduktion. Det måste förklaras inte bara för jordbrukarna utan också för konsumenterna. Det finns en stor mytologi om vad som är säkert och inte säkert. Vi har en mycket viktig uppgift med att förklara hur hela produktionssystemet fungerar för Europas konsumenter och konsumenterna utanför EU, som kommer att köpa våra livsmedel. Det är viktigt att vi använder så mycket resurser som möjligt för detta.
Den sista punkten som jag vill framföra är att på grund av detta tryck kommer vi att få en reaktion från jordbrukarna. Allt eftersom vi oundvikligen drar ner en del stöd under utvidgningen och samtidigt vidmakthåller trycket att skydda miljö och konsumenter, kommer det då att bli slitningar mellan producenterna och den europeiska förvaltningen. Att rösta fram så många resurser som möjligt för goda förbindelser är en klok politik.

Liikanen
. (FI) Herr talman! För det första vill jag tacka föredraganden Maria Izquierdo Rojo och utskottets ledamöter för betänkandet. Syftet med den föreslagna förordningen är att ge kommissionen ett instrument som den kan använda för att presentera den europeiska jordbruksmodellen och ge vidare offentlighet åt den gemensamma jordbrukspolitiken. På detta sätt kommer förordningen att underlätta genomförandet av jordbrukspolitiken.
Sedan om parlamentets ändringsförslag; de är i allmänhet inte avsedda för att ändra sakinnehållet utan snarare för att precisera förslagen:
Ändringsförslag 2 och 6 handlar om sammanslutningar och organisationer som omfattas av stödet. Enligt kommissionen är det inte nödvändigt att nämna grupper och organisationer vid namn. Enligt artikel 2 kommer alla jordbruksorganisationer och landsbygdens aktörer i fråga. Således är de föreslagna tilläggen onödiga.
Ändringsförslag 5, 8 och 10 handlar om stödberättigade åtgärder. Ändringsförslag 5 innehåller preciseringar angående informationsåtgärder riktade till kvinnor och män på landsbygden och när det gäller diskussion. De är onödiga eftersom de redan ingår i kommissionens förslag. En precisering i detta ändringsförslag, "bistå dem i deras val", å sin sida avviker från kommissionens förslag. Meningen med denna förordning är inte att ge speciell service åt jordbrukarna. Det kan de lokala organen göra bättre. Inte heller de anslag som står till förfogande skulle räcka till det. Vidare skulle jag vilja påpeka när det gäller ändringsförslag till artikel 3 att informationsbesöken är inte uteslutna. Listan över stödberättigade åtgärder är nämligen inte uttömmande, vilket framgår av ordet "särskilt". Kommissionen är dock beredd att godkänna den här preciseringen. Finansieringen av utbytesprogram på lång sikt kan dock inte godkännas eftersom sådana åtgärder inte tillhör informationspolitiken.
Ändringsförslag 10 gäller artikel 5. Kommissionen ställer sig bakom de målsättningar som nämnts här, vilket bevisas av att de implicit ingår i artikel 1 som handlar om den europeiska jordbruksmodellen. Därför är det inte meningsfullt att till punkt och pricka upprepa innehållet i den här modellen.
Ändringsförslag 7 och 13 handlar om den procentuella finansieringssatsen. Enligt kommissionen är det inte önskvärt att betala mer än 75 procent av stödberättigande kostnader. De anslag som står till förfogande är små. Ju lägre finansieringssatsen blir desto större antal kan man finansiera och desto större blir den mångfaldigande effekten. Ändringsförslag 9 och 12 handlar om avsättningen och fastställandet av anslagen. Som bekant är parlamentet en budgetmyndighet tillsammans med rådet. Därför anser kommissionen att ändringsförslag 9 inte behövs. När det gäller ändringsförslag 12, där man föreslår att avsättningen av budgetmedel skall infogas i förordningen, skulle jag vilja konstatera att om avsättningen i förväg slås fast går man miste om flexibiliteten som är nödvändig för att administrera budgetposten, vilket kan vara menligt för inlämnade finansieringsansökningar.
Ändringsförslag 11 handlar om utvärdering, evaluering. Kommissionen instämmer med parlamentet att det är nyttigt med en regelbunden utvärdering. Det kan man bäst beakta i förordningen om verkställandet. Ändringsförslag 4 handlar om administrativa åtgärder. Kommissionen anser att detta extra stycke i skälen är onödigt i förordningen. Bestämmelser om administrativa detaljer, utvärdering och senare uppföljning finns i kommissionens förordning om verkställandet. I detta sammanhang finns det skäl att konstatera att man i förfarandet måste säkerställa en effektiv kontroll av offentliga anslag oavsett hur öppet och enkelt förfarandet än är.
Ändringsförslag 1 och 3 handlar om språkliga formuleringar. Kommissionen anser att dessa ändringsförslag inte är meningsfulla eftersom fjärde och sjunde stycket i skälen till kommissionens förslag inte begränsar lika mycket.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi övergår till omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Trindsädesslag
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5­045/2000) av Izquierdo­Rojo för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1577/96 om en särskild åtgärd för vissa trindsädesslag (KOM(1999) 428 - C5­0187/1999 - 1999/0182(CNS))

Izquierdo Rojo
. (ES) Herr talman! Jag presenterar ett betänkande av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1577/96 om en särskild åtgärd för vissa trindsädesslag.
Europaparlamentet har analyserat detta förslag sedan oktober 1999 och den 23 februari år 2000 antogs förslaget till lagstiftningsresolution enhälligt. Jag skulle vilja framhäva följande synpunkter på de ändringsförslag Europaparlamentet föreslår.
För det första ändringsförslag 1 som handlar om andra stycket a i skälen Detta ändringsförslag kompletterar rådets uppfattning, som är en rent kommersiell uppfattning, och föredrar istället ett förslag med bredare perspektiv, ekonomiskt, mänskligt och livsmedelskvalitetsmässigt. Där rådet endast talar om marknad påkallar Europaparlamentet uppmärksamheten på gemenskapens ekonomiska intresse för produktion av dessa trindsädesslag. Med tanke på bristen på proteingrödor i den Europeiska unionen anser parlamentet att det är nödvändigt att förbättra denna stödordning utan att det får till följd att nivån på stödet sänks.
För det andra föreslår parlamentet i ändringsförslag 2 att även produktion av utsädesvicker skall kunna få stöd. Detta stöd för utsäde finns redan för ris, kikärter och linser. Vi föreslår det med anledning av att det för produktion av utsäde gäller extra tekniska krav och kvalitetskontroller, som vi alla vet. Om det inte ges ett stöd till odling, skulle detta övergivande kunna ge upphov till mycket negativa konsekvenser för kvaliteten på produktionen av utsädesvicker.
För det tredje visar ändringsförslag 3 att kommissionen, enligt vår mening, utan ytterligare dröjsmål borde utarbeta förslag till regleringsåret 2000-2003.
Herr talman! Innan jag avslutar skulle jag vilja påminna om att 1993 - som är rätt så länge sedan - sade rådet att det hade för avsikt att progressivt stärka ordningen för det nuvarande stödet för trindsädesslag. Det har dock ännu inte skett. För det andra visar de på varandra följande regleringsåren att vi står inför en kronisk oordning i denna stödordning. Systematiskt överskrids den garanterade största arealen och i och med det straffas jordbrukarna gång efter annan och drabbas av minskningar av stödet på upp till 20 procent.
På grund av allt detta, herr talman, så skulle utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vilja förbättra denna stödordning. Men vi är medvetna om det som kommissionen säger, att vi befinner oss i en tid med stränga budgetrestriktioner, som vi inte kan genomföra utan att sänka stödet. Det är därför vi lägger fram detta förslag, som egentligen är ett förslag till bibehållande, och det vi vill förmedla till kommissionen är att den senast till regleringsåret 2000-2003 bör utarbeta förslag som innebär en förbättring av denna ordning utan att sänka stödet.
Jag vill tacka för samarbetet med och stödet från alla ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, samt yttrandet från budgetutskottet, och tack också till kommissionen för den öppna dialog som förts och, hoppas jag, öppna attityden till våra förslag.

Avilés Perea
Herr talman, herr kommissionär! Det betänkande som vi i dag föreslås anta i parlamentets kammare handlar om en minimal förändring av förordning nr 1577/96 om stöd till sektorn för trindsädesslag. Så liten är reformen att den varken ändrar den totala garanterade maximala kvantiteten, även om den delar upp den i två block, eller stödet per hektar. Den kommer bara med en nyhet när det gäller förvaltningskommittén, genom att ersätta den med förvaltningskommittén för spannmål.
Som ett spanskt ordspråk säger - som stämmer väl överens med denna förordning - "Detta är linser, den som vill ha dem tar dem och den som inte vill lämnar dem". Min grupp kommer att stödja föredragandens betänkande och framför allt kommer den att särskilt stödja ändringsförslag 2 som föreslår att man innefattar stöd till de arealer som används för produktion av utsädesvicker eftersom det skulle leda till kvalitetsodlingar.
Jag skulle dock vilja påvisa att vi förlorat möjligheten att stödja ett ganska vidsträckt torrt område i södra Europa som inte har andra odlingsalternativ på sin mark. Dessutom är efterfrågan på vicker till djurfoder för var dag större, vilket åtminstone i Spanien visas genom att den areal som odlats under de tre senaste regleringsåren har överstigit förslaget till garanterad största areal med ett genomsnitt på 100 000 hektar per regleringsår.
Å andra sidan har de livsmedelsproblem vi haft i den Europeiska unionen berott på att växtätande boskap utfodrats med animaliskt foder, och om vi inte förbilligar och främjar utfodringen av boskapsbeståndet med vegetabiliska proteiner, som trindsädesslagen, kommer lantbrukarna att fortsätta att använda köttmjöl eftersom konkurrenstrycket de lider under är enormt.
Avslutningsvis vill jag bara ännu en gång beklaga att kommissionens jordbrukspolitik bekymrar sig mer över att reducera kostnaden - eller i bästa fall att inte öka dem, som i detta fall - än att bibehålla en autentisk europeisk jordbrukssektor som är så nödvändig för territoriets balans.

Martínez Martínez
Herr talman! Jag deltar i denna debatt för att stödja min kollegas, María Izquierdos, betänkande vars förslag jag tycker är fördelaktiga och intressanta, vilket också kommissionens är.
Trindsädesslagen utgör en traditionell odling i vissa delar av södra Europa, bland dessa Spanien och mer konkret Castilla-la Mancha, den region jag kommer ifrån. I den ligger en tredjedel av den totala arealen i Spanien som används för denna produktion.
Det vi bekymrar oss över är således att stödordningen för denna jordbrukssektor inte skall försämras, särskilt när det gäller produktion av kikärter, linser och vicker.
Kikärter och linser är två huvudprodukter i den spanska gastronomin och för vår mathållning. Den mathållning i Medelhavsområdet som nu prisas så av vetenskapen, och som i våra traditionella matrecept innehåller trindsädesslag.
Inköpen av trindsädesslag i Spanien följer en stigande kurva och ökar med upp till 5 procent årligen. I mitt land uppgår konsumtionen till 6,5 kg per invånare och år, och alla som vet hur dessa produkter tillagas kan intyga att det är en betydande mängd.
Vanor av religiös natur t.ex. gör att vi inte äter kött under fastan och våra landsmäns uppfinningsrikedom och sunda förnuft har gjort att köttet ersatts av andra delikata rätter, som vår soppa med kikärter och spenat.
Det handlar om vanor som befästs genom historien och sträckt sig ut över året, även för de icke-troende och som lämnat efter sig en nästan outsinlig serie varianter på basmeny med trindsädesslag som huvudrätt. Det gör utan tvivel att konsumtionssiffrorna ökar.
En annan sektor som har behov av dessa produkter är boskapssektorn. I tider som de nuvarande, då vi ser bedrägerierna avseende djurens tillväxt och användningen av icke tillåtna produkter, är det av grundläggande betydelse att det på marknaden finns naturliga kvalitetsfoder till ett rimligt pris, som vissa av dem som berörs av denna förordning. Vicker är ett konkret exempel.
Vi talar om gemenskapsskydd för en produktion som förra året i min region har gjort det möjligt för nästan 17 000 familjer att leva ett värdigt liv och av sitt arbete. Det handlar dessutom om en sektor där bidragsjakten i jordbruket för att få ut subventioner från unionen lyckligtvis inte har brett ut sig.
Här står vi inför traditionella odlingar av människor som lägger sin kraft i detta, generation efter generation, och som har bidragit till att ge kontur till en stor del av landskapet och gastronomin i stora regioner i Europa, ett landskap och en gastronomi som intresserar oss alla och som vi ansvarar för att bibehålla.
Jag ber er därför om parlamentets stöd till kommissionens förslag och de förbättringar som genom ändringsförslag finns med i María Izquierdos betänkande.

Busk
Herr talman! Vi är beredda att stödja en förlängning av förslaget, men jag vill samtidigt påminna om att grunden för Agenda 2000 som antogs i Berlin i fjol, är att vi skall söka oss mot en frihandel, att vi skall eftersträva att den nu gällande bidragsordningen begränsas samt att sluta avtal inom ramen för WTO (Världshandelsorganisationen) som innebär att vi till följd av marknadsmekanismerna kan få större tillgång till alla marknader som finns runt om i världen. Jag vill också påminna om att det konventionella jordbruket de senaste åren har utsatts för en press, i och med prissänkningar på nästan alla produkter. Det kallas av somliga stabilitet, men jordbrukarna ser litet annorlunda på det, eftersom omkostnaderna stiger, och därför skulle en automatisk fastlåsning av prissystemet verka som en tillbakagång. Jag vill också påminna om att kommissionen nyligen har skärpt villkoren för intervention på spannmålsområdet. I synnerhet veteodlarna kommer att bli hårt drabbade, vilket de redan är på grund av prissänkningarna på 15 procent, och nu tillkommer skärpningen vad beträffar kvaliteten och vad beträffar proteinbegreppet, och det innebär att ytterligare prissänkningar - i synnerhet i de nordliga delarna av EU - är på väg. Jag vill, som jag sade, som företrädare för min grupp stödja en förlängning av ordningen, men jag uppmanar samtidigt bestämt kommissionen att före år 2002-2003 lägga manken till och undersöka möjligheterna till vissa ändringar angående medlens användning, så att vi även i fortsättningen kan säkra den grupp odlare som hittills har varit säkrade i och med denna stödordning.

Figueiredo
Herr talman, ärade kollegor! Eftersom vi lider brist på trindsädesslag för såväl livsmedel som för djurfoder, så vet vi alla att det är viktigt att stödja odlingen av trindsädesslag genom att förbättra metoderna utan att minska stödet. Mycket riktigt har man vid ett flertal tillfällen ändrat det stöd som inrättades 1989, men inget betänkande har lagts fram om hur det skall tillämpas. Kommissionen vill nu, för att försvara en garanterad maximiyta på fyrahundratusen hektar, minska den genomsnittliga produktionsytan med nästan hundratusen hektar för de senaste tre säsongerna, vilket innebär en kraftig neddragning av stödet.
Å andra sidan, trots att vi är ense om att avskilja två av de garanterade maximiytorna så måste vi enligt vår mening korrigera den faktiska referensperioden, så att vi kan beräkna varje garanterad maximiyta, bortsett från de tre senaste säsongerna, och därmed minska den negativa inverkan på den portugisiska livsmedelsproduktionen.
Avslutningsvis är det viktigt för Portugal att torkade bönor inkluderas i den här gruppen, dock utan att den garanterade maximiytan ändras. Vi uppmanar kommissionen att ha ändringsförslagen i åtanke när nya metoder för trindsädesslag införs.

Liikanen
. (FI) Herr talman! Jag vill återigen tacka föredraganden Maria Izquierdo Rojo för ett kvalificerat och konstruktivt betänkande. Som grund till frågan om trindsädesslag som nu skall behandlas finns två kommissionsdokument. Det första är en rapport om stödordningen för trindsädesslag och det andra är ett förslag om förbättring av ordningens förvaltning. Vad är det då för växter det egentligen handlar om? Jag vet att de spanska ledamöterna väl känner frågan, men det finns skäl att konstatera att man med trindsädesslag menar tre ettåriga växter som har hög proteinhalt och som skördas torra. Till människoföda använder man linser och kikärtor, medan frön av vicker, som är mindre kända växter för oss, används till djurfoder. Trindsädesslag odlas som jordbruksgrödor i synnerhet i unionens södra del, ty de trivs bra i ett torrt klimat. I själva verket är också Spaniens andel av EU:s trindsädesodlingar 90 procent.
Trindsädesslag ingår inte i stödordningen som reformerades med Agenda 2000, även om de kan odlas vid växelbruk jämte andra jordbruksgrödor såsom spannmål. Trindsädesslag har sin egen stödordning där direktstödet är 181 euro per hektar och en garanterad största areal 400 000 hektar. Stödordningen inrättades år 1989 när odlingsarealen för trindsädesslag minskade till förmån för spannmål som det redan var överproduktion på. Syftet med den specifika ordningen var att med hjälp av direktstödet bevara de traditionella trindsädesodlingarna.
Vilka är slutsatserna av kommissionens rapport? När man tittar på tillämpningen av ordningen upptäcker man att den garanterade största arealen på 400 000 hektar systematiskt överskridits. Av detta kan man dra två slutsatser. För det första har man med framgång uppnått målet för ordningen, och för det andra finns det anledning att på ett bättre sätt fastställa arealerna. När man tittar på överskridanden av den största arealen under senare år ser man att man i synnerhet överskred arealerna för vicker. Även om tillämpningen av stödordningen i sin helhet är tillfredsställande är det problematiskt att förvalta de största arealerna, ty producenter som överskrider arealer behandlas inte på ett annorlunda sätt än övriga producenter.
På vilket sätt skulle man kunna förbättra ordningen? Man borde sträva efter att finna förbättringsåtgärder inom ramen för den nuvarande ordningen och budgetmedel som reserverats för den. Vi befinner oss i en situation där Agenda 2000-reformen har godkänts och internationella handelsförhandlingar fortfarande inte inletts.
Jag framhåller också att den förändring som föredraganden föreslår, som går ut på att det nuvarande stödet till vickerodlarna skulle kunna kumuleras till den andra marknadsordningen, dvs. till stödet för utsädesvicker, inte skulle medföra den önskade förbättringen. Detta är alltså ändringsförslag 2. Det kan inte godkännas av två skäl: för det första är ordningarna sinsemellan motstridiga eftersom frön i den ena ordningen i princip skall skördas till djurfoder och i den andra är de avsedda för sådd. Det andra skälet är att det skulle kunna medföra extra utgifter.
Kommissionen föreslår i enlighet med sin rapport att den garanterade största arealen delas upp i två delar på grundval av den tidigare arealfördelningen i förhållande 40/60. Då blir fördelningen följande: 1 600 000 hektar för linser och kikärtor och 240 000 hektar för vicker. Dessutom föreslår man att förvaltningskommittén för torkat foder ersätts av förvaltningskommittén för spannmål. Meningen med den här ändringen är enbart att skriva in i förordningen den praxis som blivit allmän i samband med kommittéer.
Till slut vill jag konstatera att kommissionen godkänner föredragandens ändringsförslag som förstärker kommissionens ståndpunkt, där man föreslår att kommissionen skall lägga fram en ny rapport, dvs. ändringsförslag 3, och sträva efter att förbättra ordningen, dvs. ändringsförslag 1.
Bästa parlamentsledamöter! I ljuset av de kommentarer jag framfört lär det inte vara svårt att godkänna förslaget så att förordningen kan tillämpas från och med regleringsåret 2000-2001.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi övergår till omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Additionalitet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är diskussionen om följande muntliga frågor till kommissionen:
B5-0207/2000 från Evans Jillian m. fl. för Verts/ALE-gruppen om additionalitet
B5-0209/2000 från Davies och Attwooll för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om additionalitetsprincipen i samband med anslagen från strukturfonderna.

Evans, Jillian
Herr talman, herr kommissionär! Syftet med strukturfonderna är att rikta in sig på de fattigaste och minst gynnade områdena i Europeiska unionen, de som har det största utvecklingsbehovet, med extrapengar för att hjälpa dem att återuppbygga ekonomin, skapa arbetstillfällen och rehabilitera fattigare samfund. Additionaliteten syftar till att säkerställa att detta inträffar och hindra regeringarna från att använda EU-anslag för att ersätta sina egna stöd eftersom det skulle bekämpa syftet. Men det är vad som händer för närvarande i många regioner och nationer och jag kan illustrera problemet genom att använda exemplet Wales. Beviljandet av mål 1-status för Västra Wales och floddalarna förra året var ett erkännande av fattigdomen i två tredjedelar av landet. Europeiska anslag på 1,2 miljarder euro som används effektivt skulle kunna ge just den additionella hjälp som avses. Men om vi ser till statens budget för Wales kommer det i praktiken inte att bli fler statliga utgifter nästa år från mål 1 än det är detta år före mål 1.
Nationalförsamlingens budget som kommer från finansdepartementet förblir densamma så att under de första femton månaderna, minst, av den nya programperioden finns det inte några additionella resurser alls. Pengarna kommer att tas från andra budgetar i nationalförsamlingen såsom hälsovård och utbildning. Därför är centralregeringens utgifter neddragna.
Genom strukturfonderna identifieras områden med de största behoven och de väljs ut på regionala kriterier. När kommissionen granskar additionaliteten sköts det ändå på medlemsstaternas nivå. Det är en klar motsägelse. Såsom reglerna är kan detta hända. Det krävs inte rättsligt att medlemsstaterna demonstrerar additionaliteten på regional eller programmässig nivå. Jag instämmer med påståendet av kommissionsledamot Barnier i ett skriftligt svar till mig när han säger att det snarare är viktigt att beakta additionalitetsandan än lag och rätt i frågan.
Vi behöver en översyn av systemet och en central del av detta är att granska additionaliteten internt i medlemsstaterna såväl på programnivå som på medlemsstatsnivå. Mekanismerna måste vara på plats för att säkra att medlemsstaterna respekterar principen och andan i additionaliteten så att anslagen inriktas och används effektivt. Därför ber vi i denna fråga, herr kommissionär, om bekräftelse för att detta kommer att göras och jag ser fram mot omröstningen om denna debatt i april.

Liikanen
. (EN) Herr talman, additionalitetsprincipen finns för att säkra att överföringar till medlemsstaterna från strukturfonderna läggs till, snarare än ersätter, de nationella utgifterna för strukturutvecklingsåtgärder. På så sätt kommer EU:s strukturpolitik att få en större effekt på minskningen av regionala och sociala skillnader.
Kontrollen i förväg av additionaliteten håller för närvarande på att inledas med tillämpning av artikel 11 i förordning nr 1260/99. Detta är en integrerad del av förhandlingen om strukturfondsprogrammen med medlemsstaterna. Det är en demonstration av medlemsstaternas avsikt att genomföra additionalitetsprincipen under den programplaneringsperiod som ligger framför oss. När det är nödvändigt kan kommissionen kräva ett klargörande från medlemsstaterna om detaljerna i deras planering för stödbeviljade utgifter för perioden 2000-2006. Såsom vidare åtgärd har kommissionen utarbetat detaljerade genomförandebestämmelser för införandet i de programplaneringsdokument som täcker både läget i förväg och även mitt- och slutkontrollen av additionaliteten.
Den andra punkten i frågorna är möjligheten att kontrollera additionaliteten på regional nivå. Jag skulle vilja utveckla några faktorer i de tidigare svaren. I första hand måste vi hålla i minne, trots att additionaliteten snarare genomförs i nivå med de övergripande stödberättigande utgifterna i medlemsstaterna än på regional nivå, att den övergripande additionalitet som behöver uppvisas är definitionsmässigt summan av de stödberättigande utgifterna på den lägre nivån. I praktiken skulle minskade nationella stödberättigande utgifter i vissa områden balanseras med en ökning i andra områden så att additionaliteten respekteras överallt. På denna punkt kan kommissionen ge en klar försäkran om att skulle minskade nationella utgifter i ett visst område eller vissa områden uppvisas kommer den att vara särskilt uppmärksam i fråga om trovärdigheten för de övergripande beloppen.
En andra punkt för klargörande rör additionalitetens omfattning och antydan att när den genomförs på nationell nivå kan den var oförenlig med strukturfondernas regionala inriktning. Vi måste hålla i minne att de utvecklingsrelaterade utgifter i en medlemsstat som beaktas för prövning av additionaliteten i allmänhet är en blandning av resurser som tilldelas och förvaltas på nationell nivå och resurser som förvaltas på regional nivå.
Samtidigt som det kan finnas vissa kategorier utgifter för vilka man skulle kunna vänta sig stabilitet på regional nivå mellan programplaneringsperioderna, skulle man knappast kunna förslå att utgiftsnivån för större infrastruktur, till exempel, skulle vidmakthållas på samma nivå i varje område oberoende av aktuella behov. Därför anser kommissionen att en sträng tillämpning av additionaliteten på regional nivå skulle leda till överdriven stelhet i medlemsstaternas förvaltning av sina egna utvecklingsutgifter.
När det avslutningsvis gäller budgetplanerna i medlemsstaterna mellan centralregeringen och regionerna kan kommissionen bara upprepa att det är frågor som enbart behandlas på nationell nivå och inte har något samband med additionaliteten såsom det avses i förordningarna.

Evans, Jonathan
Herr talman, kan jag börja med att tacka min kollega från Wales, trots att hon är från ett annat parti, Jillian Evans, för att ha tagit upp frågan. Jag tror inte att det finns en viktigare fråga i Wales för närvarande än tillämpningen av mål 1-anslagen och det är viktigt att se bakgrunden till de frågor som vi för närvarande diskuterar.
Det finns två viktiga nyhetsfrågor som omtalas i Förenade kungariket just nu. Den ena är den chockerande nyheten om BMW:s beslut att spränga Rover-Land Roverkoncernen med hot om stora uppsägningar över hela Förenade kungariket och den andra nyheten i morse är det konservativa partiets förvånande seger i delvalet i Ayr, som drev labourpartiet till en olycklig tredje plats med ett övertag på nästan 10 %.
Nu är dessa nyheter inte bara bakgrund till ämnet för denna debatt. Enligt min åsikt understryker de just de frågor vi behandlar i samband med användningen av strukturfonderna från mål 1 och mål 2 i de delar av Europeiska unionen som har stora ekonomiska problem. Såsom vi redan hörde från Jillian Evans har en stor del av Wales, med valdistrikt som jag också företräder, beviljats mål 1-status, men tyvärr alltsedan kommissionens meddelande om detta har våra problem i Wales faktiskt blivit ännu värre. Till direkt resultat av vad jag skulle beskriva som regeringspolitik i Förenade kungariket har vår jordbruksekonomi allt annat än kollapsat. Jordbruksinkomsterna är på lägsta nivå sedan en generation tillbaka och denna nedgång drabbar också tillverkningssektorn.
Jag ber inte om ursäkt för att säga att den massiva övervärderingen av pundet som ger labourpartiets ledare en grundplåt till valet av icke tidigare skådat slag har handikappat walesiska och brittiska tillverkare som försöker exportera till den europeiska marknaden. Det är inte att undra på att BMW lägger ansvaret för Roverbeslutet direkt på den brittiska regeringens ekonomiska politik, men jag fruktar att det är till liten tröst för de tusentals anställda hos Rover som har kämpat för att förbättra bolagets effektivitet bara för att finna att deras ansträngningar inte har beaktats på Downing Street.
Jag vänder mig då till den centrala delen av labourregeringen som arbetar med det europeiska strukturfondspaketet. Den brittiska regeringens oacceptabla uppförande i samband med detta har redan blivit slutet för den walesiska församlingens första sekreterares politiska karriär. Tyvärr har frågorna om användningen av strukturfonderna blivit försenade genom oenigheter i fråga om medfinansieringen och också i samband med additionalitetsfrågan. Såvida det inte tas upp senare i debatten låt mig slå fast följande: detta är inte en ny fråga och jag delar åsikten att det är en fråga som behöver granskas mycket noggrant av kommissionen själv.
Jag har fått äran att utses till föredragande i utskottet för ekonomi och valutafrågor för strukturfondernas riktlinjer 2000-2006 och utskottet enades då på grundval av våra rekommendationer till utskottet för regionalpolitik om att kommissionen borde uppmärksamma frågan om additionalitet. Vi upprepade hur viktigt det var att säkra på att strukturfonderna inte bara, som det nu var, skulle ersätta offentliga utgifter som på annat sätt öronmärkts för mindre utvecklade områden. Jag beklagar i viss grad att utskottet för regionalpolitik själv inte införlivades i betänkandet, men det är nu så.
Jag har några frågor som jag skulle vilja be kommissionär Liikanen ta med sig till kommissionär Barnier. Jag uppskattar att han är tjänstgörande kommissionsledamot i dag, men han kanske inte kan besvara frågorna själv. Detta är emellertid frågor som jag försöker sätta i samband med, framför allt, det område som jag företräder och jag vill säga att det är frågor som skulle stödjas av Jillian Evans på hennes partis vägnar. Vilka framsteg görs med anledning av godkännandet av programplaneringsdokumenten i kommissionen? Kommer kommissionsledamoten att vidta åtgärder i fråga om öppenhet genom att vid en lämplig tidpunkt offentliggöra den korrespondens som har ägt rum mellan kommissionen och nationalförsamlingen? Vi försäkrades, måste jag säga, av en ganska förstående ekonomisk sekreterare, som nu har blivit första sekreterare, att samtliga frågor framskred ordentligt. Ändå får vi höra genom påpekanden då och då av kommissionen att det finns reella problem och vi tycker att det är svårt att genomföra vårt arbete i parlamentet utan en grad av öppenhet.
Kommer då kommissionen att göra denna information tillgänglig för samtliga ledamöter i Europaparlamentet? Kommer de att hålla oss informerade i samband med dessa frågor? Kommer de att utmana medlemsstaternas regeringar med anledning av de kartor som utarbetats i samband med mål 2, där det också har visats tydliga prov på orättvisor. Additionalitetsfrågan är mycket viktig men jag måste säga att det inte är den enda fråga som bekymrar många ledamöter i Europaparlamentet.

Miller
Herr talman! Jag skulle bara vilja beröra ett par punkter som Evans tog upp.
Först och främst går jag med på att det finns svårigheter i Midlands med Roverkoncernen. Jag skulle inte vilja skapa politiskt kapital av det. Det är för många arbetstillfällen i fara. I andra hand nämnde han också deras delval. Jag gratulerar hans parti till att ha säkrat segern i detta delval. Men i motsats till honom har jag varit i Ayr under de senaste tre veckorna och knackat på dörrar. Jag kan tala om att additionaliteten inte nämndes en enda gång.
Jag går till den behandlade frågan. Jag vill tacka nationalisterna för att ha tagit upp det. Det är rätt att vi har en riktig diskussion om hela frågan om strukturfonderna. Men jag misstänker att det finns en djupare plan här. Vad försöker de i själva verket uppnå? Jag lyssnade till Evans. I grunden förstod jag av hennes inlägg att vad hon vill är att omarbeta förordningen om strukturfonderna. Jag skulle vilja påminna parlamentets ledamöter om att det inte var så länge sedan som parlamentet genom samtyckesförfarandet godkände de regler och förordningar som styr strukturfonderna, inbegripet artikel 11, som avser additionalitet.
Är det då parlamentets roll att nu ändra det? Vi borde inte ändra det. Parlamentets roll är att säkra att reglerna följs. Det är vad vi skulle koncentrera oss på.
Jag vet att Evans hade ett möte med kommissionär Barnier med en av sina kolleger, Dafydd Wigley, och en ledamot av det skotska nationalistpartiet, Wilson. Jag skulle vilja läsa upp följande uttalande som kommissionär Barnier gjorde efter mötet:
"Jag vet att det har varit en ganska stor debatt i Skottland och Wales nyligen om de europeiska regionala fonderna. Men jag har intrycket att två olika frågor ibland har sammanblandats här - additionalitet och medfinansiering." Jag är inte förvånad över att det finns en viss förvirring bland nationalisterna om detta. "Vare sig EU-fonderna ger en tilläggseffekt eller inte jämfört med vad som annars skulle ha hänt, kan additionaliteten användas som ett av urvalskriterierna av de lokala programplanerarna innan de beslutar om att godkänna stöd till enskilda projekt. Å andra sidan, tvingas kommissionen genom reglerna att göra en övergripande prövning av additionaliteten för hela Förenade kungariket i det särskilda syftet att säkra att det europeiska finansiella stödet kommer i tillägg till, och inte är en ersättning för, nationell finansiering. Vi har alltid i det förflutna varit tillfredsställda med att de nationella kraven uppfyllts."

Attwooll
Herr talman, det är tydligt att enligt vad kommissionsledamoten sade är kommissionen noggrann med att mäta additionaliteten i strukturfonderna på medlemsstatsnivå och det gjorde också gott att få höra hans försäkran om de olika utvärderingsnivåer som äger rum.
Såsom kommissionen väl är medveten om har emellertid ett antal medlemsstater i Europeiska unionen utvecklat system för regionalstyrning. Sådana regionala regeringssystem finansieras vanligen helt eller delvis med statliga anslag. Det verkar som att med de aktuella reglerna kan centralregeringen bygga in EU-bidraget till strukturfonderna i sina kalkyler för att bestämma de regionala regeringarnas budgetar.
Det verkar inte finnas någon mekanism, trots kommissionsledamotens uttalande, för att säkra något av följande: för det första, att additionalitetsregeln tillämpas för denna kalkyl och, för det andra, att det belopp från EU-anslagen som i slutändan når de enskilda områdena direkt motsvarar det belopp som öronmärkts för dessa områden på planeringsstadiet. Minst kan det medföra en brist på öppenhet. Det kan också betyda att additionalitetsprincipen inte riktigt genomförs områdesmässigt sett.
Jag accepterar, liksom Evans, att detta strängt taget inte strider mot innehållet i Europeiska unionens rätt i denna fråga. Men liksom för henne tycks det mig att det helt klart strider mot tanken bakom additionalitetsreglerna och motverkar syftet med att skapa strukturfonderna från första början. Trots att jag kommer från Skottland, vet jag att dessa frågor är angelägna inte bara för mina kolleger från det liberala demokratiska partiet från andra delar av Förenade kungariket utan också för ELDR-ledamöter som företräder områden över hela Europeiska unionen.

Knörr Borràs
Herr talman! Jag vill först och främst tacka kollegan från den Walesiska nationen för hennes utmärkta föredragning och även glädja mig åt att man även utifrån andra ideologiska positioner kan vara överens i grundfrågan.
Vissa av oss som är nya i detta parlament börjar nu bli trötta på goda intentioner, magnifika program och att man talar med oss om andan i gemenskapsreglerna. För i slutändan är det vi kommer att ha istället för anda, spöken och sömnlösa nätter eftersom det som händer är att åtaganden inte uppfylls. Så när det gäller frågan om additionalitet bör de europeiska institutionerna börja med att uppfylla sina egna åtaganden. Revisionsrätten gjorde i juni 1999 ett bokslut över tillämpningen av additionalitetsprincipen och har visat att den är en fullständig katastrof och en dumhet.
För det andra måste man ha i åtanke - och det är ett politiskt uttalande - att det verkliga Europa är, medborgarnas Europa, nationernas och folkgrupper i medlemsstaternas Europa. Så länge man inte tänker på det kommer vi att kretsa kring samma problem som alltid att Skottland, Wales, Baskien, Katalonien, Galicien men även en region så stor som Andalusien inte kan vara avhängiga av vad en centralstat beslutar, hur mycket stat den än må vara.

Ribeiro e Castro
 Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Jag instämmer med det som vår kollega Miller sade för inte så länge sedan - och det är synd att han inte är närvarande här i kammaren i dag - när han kritiserade frågeställarna genom att säga att vår huvudsakliga uppgift är att se till att lagarna efterlevs. De lagar som i första hand måste efterlevas är förordningens lagregler, i det här fallet artikel 158 där den ekonomiska och sociala sammanhållningen sätts på en piedestal. Vårt arbete är sedan att se till att lagar och förordningar och kommissionens uppträdande sammanfaller så att målen nås. Vi finns här för att kritisera och lösa problemet så snart vi märker att så inte sker. Vi ansluter oss till den möjligheten och till de muntliga frågor som ställts och vi identifierar oss med de överväganden som här har gjorts. Vi uppmanar kommissionen att lämna den ekonomiska och sociala sammanhållningen litet åt sidan och i stället försöka se till att effektivisera instrumenten till förmån för de fattigare regionerna.
Det är uppenbart att frågan är känslig, en under åren mycket debatterad utveckling, med många lagar som systematiskt skall granskas, men det som inte kan accepteras är att granskningen av lagarna och byråkratins utveckling alltid skadar de mest nödlidande. Vi får till exempel inte acceptera att man försöker hindra samordningen av fonder till regioner som är stödberättigade enligt vissa program, för om fonderna är avsedda för en viss region så beror det på att just den regionen är den som mest behöver bidraget. Allt som inverkar på fondernas operativa förmåga försenar utvecklingen och skadar målet med den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Vi accepterar inte heller att kommissionen på något sätt allierar sig med en del nationella regeringars passivitet och inte flinkt bistår de mest nödlidande regionerna. Vi uppmanar därför kommissionen att...
(Talmannen avbröt talaren)

McCartin
Herr talman! Jag har betraktat hela denna fråga om strukturfonder och additionalitet i många år och det finns några saker som vi kan lära oss från det förflutna. Det första är att de absoluta penningbeloppen är relativt låga i de flesta områden i gemenskapen och effekten är snarare politisk än ekonomisk - trots att det också är viktigt. Jag har ofta sagt att det är viktigt att vi i egenskap av europeisk union inte bara skall utfärda förordningar som säger till människorna vad de får och inte får göra utan att vi skall öka det som verkar för den europeiska allmänheten och unionens områden som påtagliga fördelar. Till och med i rika områden uppskattas det att Europeiska unionen försöker att hjälpa till att fylla ut gapet mellan rika och fattiga.
Det andra vi kan säga i makroekonomisk mening är att om en viss mängd strukturfonder avsätts för Portugal, Grekland eller Irland, såsom det har varit förut, går då pengarna in i dessa stater under alla förhållanden och det är dess första effekt. Pengarna överförs nämligen och oberoende av om rättens bokstavliga mening följs eller inte får länderna det bättre.
En annan punkt som jag skulle vilja ta upp är att vi kan lära oss av det förflutna. I första hand, har vi nu i viss utsträckning städat upp i förordningarna, men ursprungligen skrevs de för att försöka tillfredsställa alla sektorer och alla politiska intressen så att det blev omöjligt med den personal som kommissionen hade till sitt förfogande att kontrollera användningen av pengarna och det är fortfarande fallet i hög grad.
Vi är nu på väg in i det tredje eller fjärde programmet. Det vi måste göra är att lära från tidigare misstag och försöka tillämpa detta på framtiden. Om vi vill vara absolut effektiva i användningen av dessa pengar, behöver vi se hur mycket pengar ett land har använt tidigare och be dem överlämna sina planer till Europeiska kommissionen. Europeiska kommissionen identifierar svagheterna i planen och säger: på det här sättet vill vi att våra pengar skall användas i tillägg till vad ni redan har avsatt för allt arbete som ni avser att genomföra.
Enligt mina personliga erfarenheter i Irland har jag aldrig hört Europeiska kommissionen anklaga Irland för misslyckande på området för additionalitet. Men vi bör komma ihåg att mellan 1982 och 1992 var strukturfonderna till Irland på topp, de håller på att minska nu, och det var generöst med pengar. Men från 1982 till 1992 minskade nämligen det offentliga kapitalprogrammet, inbegripet strukturfonderna. Det minskade i reella tal med 30 procent. Så vart tog strukturfonderna vägen? Strukturfonderna gick i själva verket till den offentliga sektorns betalningar och social trygghet och det är tveksamt om de gav en god eller dålig inriktning åt Irlands ekonomi under dessa år, eftersom de bidrog till inflation och ökade lönekrav. Det finns således erfarenhet att lära av: mot den personal som kommissionen hade till sitt förfogande för att handskas med irländska frågor - tre eller fyra personer - hade Irland 30 000 statstjänstemän, och den irländska förvaltningen vann varje gång!

Medina Ortega
Herr talman! Jag kommer att tala om ett ämne som ingen talare före mig ordat om. Jag tänker på revisionsrättens rapport om additionalitetsprincipen. Det är en rapport som offentliggjordes i Europeiska gemenskapens tidning den 9 mars.
I nämnda rapport finns ett mycket intressant stycke - stycke 62 - som handlar om privatiseringar. Under de senaste åren har flera regeringar i Europeiska unionen entusiastiska slängt sig över en privatiseringspolitik som i få händer överfört de tillgångar som tidigare var i samhällets ägo. T.ex. har man i Spanien under de senaste fyra åren privatiserat företag till ett värde av 4 miljarder; offentliga företag som övergått till privat ägo.
Liikanen är expert på räkenskaper och vet att privatisering är en form av offentlig desinvestering och att det kan vara en form för regional desinvestering. Om man t.ex. privatiserar ett flygbolag som utför regionala tjänster kan en regional desinvestering uppkomma, vilket skulle göra att vi bryter mot additionalitetsprincipen.
Revisionsrätten har hänvisat till detta och sagt att när kostnaderna utvecklas nedåt, som en konsekvens av privatiseringar, intresserar sig medlemsstaterna som redan känner till resultaten, för dess upphörande. Om man tänker på vikten av de kategorier kostnader som påverkas - telekommunikationer, energi, etc. -, kan denna enkla transaktion förvandlas till en betydande förändring av slutresultatet.
Och vi har också kommissionens svar, som måste vara väldigt nytt och som kommissionär Liikanen, som del i kollegiet, bör minnas väl. Och kommissionen svarar här med ett system som vi i den spanska terminologin kallar "Olendorf-metoden": en inlärningsmetod för språk som bestod i att läraren frågade eleven "har ni min morbrors kalsonger?" och eleven svarade "nej men jag har min mormors glasögon". Och det svar som kommissionen ger oss i punkt 62 är mycket fritt. Den säger "Även om den privata sektorn ibland gör investeringar i sektorer som traditionellt varit offentliga skulle det vara oerhört svårt att vidga kontrollen av additionaliteten till de privata investeringarna eftersom det skulle innebära insamlande och granskning av räkenskaperna hos ett antal privata företag, som inte skulle vara ålagda att utge motsvarande information vare sig till de nationella myndigheterna eller kommissionen". Dvs. att kommissionen svarar med "Olendorf-metoden" Vi har kommissionär Liikanen här som är väl bekant med frågan och kanske kan vi av honom få ett mycket precisare svar eftersom jag tror att detta i betydande grad påverkar kärnan i additionaliteten.
Den andra frågan är att i långtidsbudgeten från Berlin förutsågs en betydande minskning av strukturfonderna. I år har vi 29 430 miljoner euro, år 2006 kommer vi att ha 26 600 miljoner nominella euro, dvs. en minskning med 14 procent på sju år. Med tanke på att vi har inflation kan jag räkna med att det blir en minskning med 20 procent. Dvs. att från i dag till år 2006 kommer strukturfonderna drabbas av en minskning som överstiger 20 procent i förhållande till vad de har i dag, vilket gör att det kommer att vara mycket svårt att ta hand om de behov vi i dag tar hand om, och enligt vad vi har hört fortsätter vi att ha många problem i flera av gemenskapens regioner.
Och vi har ett ytterligare problem som vi inte heller döljer för kommissionen eller ledamöterna i denna kammare. Vi talar om en nära förestående utvidgning av den Europeiska unionen med tretton nya medlemsstater. De flesta av dem har en genomsnittlig inkomstnivå som är mycket lägre än de fattigaste regionerna i gemenskapen och det finns ingenting förutsett för att beakta sammanhållningspolitiken med dessa kandidater att bli medlemsstater. Jag vet att kommissionären inte kan svara mig på detta men om jag drar kammarens och kommissionärens uppmärksamhet till det problem det kommer att innebära när det gäller gemenskapens sammanhållningspolitik.

Knörr Borràs
Herr talman! Samtidigt som jag skriver under på allt Medina Ortega sagt vill jag säga er att även om vi är en mycket liten grupp, som har mycket litet tid för att uttrycka våra synpunkter, så har jag talat om den rapport av revisionsrätten som han nämnde, och som utkom den 9 mars i år.

Pohjamo
Herr talman, herr kommissionär! Såsom man här konstaterat kan man inte med EU:s fonder ersätta medlemsstaternas offentliga och med dem jämförbara stöd. Den här additionalitetsprincipen är viktig för att målet för unionens regional- och strukturpolitik, minskningen av regionala skillnader, skulle uppnås. Kommissionen måste förpliktiga medlemsstaterna att handla på det sättet att additionalitetsprincipen efterlevs både nationellt och regionalt.
Jag misstänker att man i medlemsstaterna bryter grovt mot denna princip. Effekten av unionens regionalpolitik försvagas på ett avgörande sätt på grund av att regeringarna minskar nationella, offentliga och strukturella bidrag till regionerna till och med mer än vad regionerna får från unionens fonder. I vissa fall har man dolt brottet mot additionalitetsprincipen genom att räkna till den nationella regionala finansieringen utvecklingsbidrag som ändå till övervägande del går till områden där tillväxten är allra snabbast. Regionala skillnader inom medlemsstaterna tillspetsas på grund av försummelsen av den regionala additionalitetsprincipen, vilket strider mot unionens regionalpolitiska målsättningar.

MacCormick
Herr talman, det är verkligen synd att kommissionär Barnier inte kunde närvara här nu på morgonen eftersom det är en fråga inom hans område som orsakar stora bekymmer inte bara i Skottland och Wales utan i andra delar av unionen. Det är ett verkligt bekymmer eftersom det har blivit så att det verkar som om en plan som avses ge särskild hjälp verkligen slutar som om det var en konspirationsplan mellan kommissionen och de nationella regeringarna i vilken extrapengar avses komma in men vi får reda på efteråt att det inte är någon skillnad om extrapengarna kom till det specifika området så länge som de kom in i landet i sin helhet. Det är helt enkelt oacceptabelt.
Man har emellertid vidare sagt oss att allt är bra eftersom additionalitetsreglerna följs ordentligt. Ändå säger revisionsrätten följande just i det betänkande som vi har talat om: de svårigheter som uppstått har orsakats av den begränsade utvecklingen av principen i fråga om idéer och metodik och det gemensamma misslyckandet att finna lämpliga och effektiva förfaranden för att kontrollera den. Och sedan två punkter längre bort, identifikationen av strukturella stödinsatser i de stödberättigade områdena är opålitlig och det leder till att en stor mängd uppskattningar och antaganden inbegrips som är svåra att kontrollera.
Verkligen "svårt", herr talman. Inte att undra på om det skapar oro i hela gemenskapen och låt oss be kommissionen ge detta sin fulla uppmärksamhet.

Bradbourn
Herr talman, det är med ett särskilt intresse som jag reser mig för att tala i debatten i dag. Storbritannien i sin helhet får omkring 10 miljarder pund i stöd från strukturfondsprogrammet. Till och med delar av min egen valkrets, West Midlands, har mottagit 550 miljarder pund från mål 2.
I tillägg till strukturfondsprogrammet ger Europeiska unionen genom att ha detta program verkligen en möjlighet - en möjlighet för områden att utvecklas och för samhällen att stärkas, en möjlighet för affärer att blomstra och för människors liv att förbättras. Strukturfondsprogrammet ger i många fall den enda viktigaste och mest positiva möjligheten åt våra värst drabbade och minst gynnade områden att resa sig upp på fötterna från knästående. Det är ett berömvärt mål och något som varje ledamot i detta parlament skulle stödja, hoppas jag.
Men strukturfonderna ger också en möjlighet åt nationella parlament. Om de är oreglerade och oövervakade är de en möjlighet för nationella parlament att lätta sin kontantbörda och sudda ut bokföringssvårigheter - eller ännu mer cyniskt skulle man kunna säga, att göra sig av med en krigsskatt eller betala för röstvinnande skatteminskningar. Beviljandet av strukturfonder trumpetas ofta ut av regeringarna såsom ett tecken på deras framgång, medan i sanningens namn är det bara ett erkännande av de svåra problem som ett område har att lösa. Syftet med strukturfondsprogrammet är inte att hjälpa regeringarna att vinna val utan att hjälpa upp de europeiska medborgarnas liv. Det är därför en stor skam att just genom att vi har denna debatt i dag, signalerar vi att vi är medvetna om att pengar från strukturfondsprogrammet inte delas ut i medlemsstaterna på det sätt som det borde göras.
Vi accepterar, till exempel, att medfinansiering ofta inte lämnas av de nationella parlamenten och att genom skicklig bokföring blir siffrorna alltför ofta dunkla och svårbegripliga. Så vad kan vi göra? Vad kan göras för att säkra att våra syften och mål uppfylls? Till att börja med måste additionalitet betyda exakt detta - att tilläggsanslag används där de behövs mest och för de viktigaste projekten. Vi måste arbeta hårdare med att säkra att de sanna beloppen i fråga om utgifter kontrolleras noggrant och att utgifterna identifieras tydligare. Bara nyligen offentliggjorde kommissionen en förgörande kritik av den brittiska regeringens hantering av strukturfonderna, till stor del beroende på olikheter i fråga om den offentliga sektorns medfinansiering. Detta är absolut inte godtagbart.
I bara ett område - Liverpool och Merseyside - äventyrar bristen på stöd från det brittiska finansdepartementet skapandet av 10 000 arbetstillfällen och upp till 5 000 befintliga arbetstillfällen kommer att gå förlorade, enligt en rapport från Liverpools handelskammare. Slutresultatet av allt detta är att parterna inom den privata sektorn kommer att ha mycket lite förtroende för projekt, vilket ofta leder till att värdefulla projekt går om intet.
Avslutningsvis såsom jag sade tidigare i kammaren i tidigare debatter om ämnet, måste vi försöka se till att dessa fonder inte ses som en utdelning utan ges öppet och positivt.

Wyn
Herr talman, ett av huvudproblemen i hela denna fråga är att det inte finns några rättsliga sanktioner från Europa för att säkra att medlemsstaterna ansluter sig till den utmärkta additionalitetsidén. Jag tror att vi måste se detaljerat på problemet och vi behöver också bättre samordning mellan generaldirektoraten i denna fråga.
Additionalitet är er idé och det är er sak att se till att det fungerar effektivt i medlemsstaterna. Vi förstår också naturligtvis de problem som ni har rörande den programöverlappning som skapar kontinuitetsproblem för er.
Kontroll är en annan fråga som måste behandlas med medlemsstaterna eftersom de också är skyldiga. Vi förstår era problem, att de inte ger er tillräckliga uppgifter i god tid, särskilt i fråga om mål 2, 3 och 4, så att ni kan se till att systemet fungerar effektivare. En av de värsta lagöverträdarna i samband med detta är Förenade kungariket. Inga tilläggspengar har byggts in i vår walesiska församlings budget. Det är klart och tydligt en oförenlighet.
Europaparlamentet och Europeiska unionen medger att vår nation Wales är fattig och ändå har den brittiska regeringen, inte bara labourregeringen, inte anslutit sig till additionaliteten. Det är mycket lätt för min kollega Jonathan Evans att antyda att hans parti inte är skyldigt. I arton långa år tillämpades inte additionalitetsidén av hans regering heller.
Jag tror att ett momentum har tappats bort, herr talman. Jag talade med råden i Wales i går. De behöver denna plan för att fortsätta. Det går i linje med den utmärkta sammanhållningsprincipen och vi ber kommissionen ansluta sig till det och hjälpa de fattigaste områdena i Europeiska unionen.

Perry
Herr talman, jag väntade mig inte att tala i dag, eftersom jag företräder sydöstra England, som är ett av de rikaste områdena i England och Europa. Vi betalar de skatter som ligger till underlag för de anslag som andra områden får ta emot. Vi har inte någon mål 1-finansiering. Den mål 2-finansiering vi hade har dragits ner av den aktuella regeringen och Konver-fonden som brukade vara mycket hjälpsam håller nu på att avslutas. Varför talar jag då? För att det finns fattigdomsfickor till och med i sydöstra England.
Jag vill särskilt tala om Isle of Wight, en vacker ö med 130 000 goda människor men 68 procent BNI per capita av det europeiska genomsnittet - ett mycket fattigt område. Det får inte något stöd från Europa. Varför inte? Det får inte anslag från Europa eftersom det klassats med Hampshire i NUTS II. Hampshire är ett rikt län - 100 procent av det europeiska genomsnittet, så det blir inga pengar för Isle of Wight. Ändå finns det en befolkning på 130 000 invånare, en större befolkning än på Åland, som är NUTS II och får stöd från Europeiska unionen. Ön har fört målet mot den brittiska regeringen, som behandlar dem orättvist, anser de, inför Högsta domstolen i London. Jag tror att de kan vinna målet.
Vad beträffar Europa tog de med sig målet till ombudsmannen, på mina råd, eftersom vi trodde att Eurostat behandlade ön orättvist genom att vägra att fastställa Isle of Wight som ett separat NUTS II-område. Den här veckan i vad jag skulle kalla ett minnesvärt meddelande från Europeiska ombudsmannen sade han att det utgör dålig administration från Eurostats och Europeiska kommissionens sida. Låt mig läsa upp hans meddelande: "I förekommande fall har kommissionen inte försett ombudsmannen med element som visar att Eurostat, när det beslutades att inte klassa Isle of Wight såsom ett separat NUTS II-område, har beaktat samtliga relevanta faktorer, inbegripet artikel 158 i fördraget och betänkandet Viola från Europaparlamentet." Han har rekommenderat kommissionen och Eurostat att granska detta särskilda problem igen.
Jag skulle vilja be kommissionen att rättvist beakta denna rekommendation, som har kommit från ombudsmannen, så att jag kan gå tillbaka till folket på Isle of Wight och säga att denna fråga kommer att granskas igen och att de kan vänta sig att kommissionen skall behandla öns särskilda problem och angelägenheter rättvist. Därefter kan vi ta upp additionalitetsakten och inleda vår kamp med den brittiska regeringen för att se till att vi får stöd från Europa och från den brittiska regeringen så att denna ö behandlas rättvist som hittills inte behandlats rättvist vare sig av den brittiska regeringen eller av Europeiska unionen.

Purvis
Herr talman, Tony Blair och Donald Dewar sov nog inte gott i natt! Deras värsta mardrömmar visade sig vara verklighet. Labourpartiets anhängare i Skottland har sänt dem ett omisskännligt budskap. Den skotska labourväljaren - som så länge har tagits för given - har talat. Det skotska konservativa partiets kandidat i Ayr, John Scott, har förödmjukat och sänt labour till tredje platsen - 5 000 eller fler röster efter.
Det kommer bara att bli värre för labourpartiet när sanningen om deras inkompetens och cyniska administration av Europeiska unionens strukturfonder blir bättre känd och förstådd. På grund av labourregeringens sena hänvisning av de föreslagna kartorna, nio månaders försening, i december i stället för i mars förra året, kämpar den fortfarande för att komma på acceptabla specifika projekt. De skotska lokala myndigheterna överges och vet inte om de projekt som de har att underteckna verkligen kommer att få strukturfondsstöd.
Herr kommissionär: tre frågor:
När väntar ni er att kunna ge ett säkert svar åt de skotska områdena och för de starkt efterfrågade projekt som söker EU-stöd? Är ni tillfredsställd med att den skotska verkställande församlingen är beredd att ge den nödvändiga medfinansieringen och att försäkra er om att det är rent additionellt? Eller handlar det bara om den vanliga hetluften omkring koalitionen labour/liberala, bara munnen, medan fötterna släpar sig fram över Edinburghs stenbelagda gator och de europeiska pengarna övertas av finansdepartementet i London?

Liikanen
. (EN) Jag har noggrant lyssnat till den intressanta debatten och jag kommer att hänvisa samtliga frågor som tagits upp här till min kollega, Barnier, och han kommer att svara på lämpligt sätt. Jag är säker på att han kommer att sända er sina svar åtminstone på de frågor som gäller strukturfonderna och additionaliteten.

MacCormick
Herr talman, oundvikligen var inte kommissionär Liikanen i någon annan ställning än att kunna svara formellt på debatten, säga att han hade hört vad som sagts och att han skulle föra det vidare. Det är inte särskilt tillfredsställande utifrån de många ledamöters synpunkt som hade gjort viktiga inlägg. Jag kräver att Barnier överlämnar en skriftlig sammanfattning av sitt svar på dessa punkter.

Talmannen
 Jag är säker på att Barnier inte kommer att underlåta att följa upp denna intressanta debatt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum den 11 april.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Mina damer och herrar, jag önskar er en trevlig helg och förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 10.50.)

