Prenos údajov členskými štátmi do USA na základe memoránd o porozumení (rozprava) 
Predsedajúca
Ďalším bodom programu je rozprava o:
otázke na ústne zodpovedanie o prenose údajov do USA zo strany členských štátov na základe memoránd o porozumení - B7-0555/2010), ktorú Komisii predložili Sophia in 't Veldová a Alexander Alvaro v mene Skupiny Aliancie liberálov a demokratov za Európu a Birgit Sippelová v mene Skupiny progresívnej aliancie socialistov a demokratov v Európskom parlamente,
otázke na ústne zodpovedanie o prenose údajov členskými štátmi do Spojených štátov amerických na základe memoránd o porozumení - B7-0558/2010), ktorú Komisii predložili Rui Tavares a Marie-Christine Vergiatová v mene Konfederatívnej skupiny Európskej zjednotenej ľavice - Nordickej zelenej ľavice, a
otázke na ústne zodpovedanie o prenose údajov do USA zo strany členských štátov na základe memoránd o porozumení - B7-0561/2010), ktorú Komisii predložil Jan Philipp Albrecht v mene Skupiny zelených/Európskej slobodnej aliancie.
Sophia in 't Veld
autorka. - Vážená pani predsedajúca, budem celkom stručná. Myslím si, že otázka na ústne zodpovedanie je veľmi jasná. Momentálne pracujeme na balíku opatrení týkajúcich sa osobného záznamu o cestujúcom (PNR). Komisia pripravila tri návrhy mandátov na rokovania so Spojenými štátmi, Kanadou a Austráliou. Medzitým však členské štáty dvojstranne rokujú so Spojenými štátmi o prenose osobných údajov, či skôr o poskytnutí prístupu do európskych databáz vrátane údajov o cestujúcich Spojeným štátom.
Predtým, ako tento Parlament zaujme akékoľvek stanovisko v súvislosti s akýmkoľvek návrhom o PNR či dohodou o PNR, musíme zistiť, aká je situácia. Ak sa členské štáty dvojstranne dohadujú so Spojenými štátmi o prenose údajov PNR, potom sa čudujem, čo v tomto Parlamente vlastne robíme.
Bolo mi tiež povedané - nedá sa to však nijako overiť, pretože dvojstranné dohody a dvojstranné rokovania sú tajné -, že sa to môže týkať údajov PNR o občanoch nepochádzajúcich z EÚ alebo o občanoch EÚ, ktorí letia inde ako do Spojených štátov, takže pre nich neplatí prípadná dohoda medzi EÚ a USA. Pred pokračovaním rozhovorov o PNR si musíme túto vec vyjasniť.
A nakoniec, pani komisárka, minulý týždeň som narazila na ďalšiu vec, o ktorej sme neboli informovaní a ktorá môže byť dôležitá z hľadiska tejto rozpravy. Ide o program takzvanej "jednorazovej bezpečnostnej kontroly", o ktorom zjavne Komisia momentálne rokuje s Americkým úradom pre bezpečnosť v doprave. Týkal by sa zrušenia bezpečnostných kontrol amerických cestujúcich prichádzajúcich do Európy a naopak.
Považujem za pomerne zvláštne, že bezpečnostné kontroly európskych občanov cestujúcich do Spojených štátov sú čoraz prísnejšie - dokonca musíme platiť za zaradenie do elektronického systému cestovných povolení (ESTA) - a zároveň Európska komisia rokuje o zrušení bezpečnostných kontrol takto prichádzajúcich Američanov.
Je najvyšší čas, aby nás Európska komisia podrobne informovala o tomto programe a o stave rokovaní. Chcela by som vedieť - a tým skončím -, či je naozaj pravda, že Spojené štáty zaviedli bezpečnostné normy, ktoré by umožnili realizáciu tohto programu.
Birgit Sippel
autorka. - (DE) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, Lisabonská zmluva sa dnes spomínala už mnohokrát. Chcela by som o nej konečne povedať aj niečo pozitívne. Väčšina našich spoluobčanov si myslí, že je dobré, že môžeme cestovať v Európe bez hraníc, že sa môžeme slobodne pohybovať po Európe na účely vzdelávania, práce a oddychu. Popritom však za sebou, prirodzene, zanechávame stopy v podobe údajov. Už dlho to funguje tak, že naše údaje nie sú uložené len v jednom členskom štáte, ale šíria sa po celej Európskej únii. Presne preto je dobré, že v tejto oblasti máme na európskej úrovni väčšie právomoci v súvislosti s ochranou údajov týkajúcich sa európskych občanov, pretože naši spoluobčania celkom oprávnene očakávajú, že ich údaje budú všade v Európe dobre chránené, a zároveň neočakávajú, že veľké objemy ich údajov sa budú niekomu poskytovať zbytočne, a to možno dokonca aj tretím krajinám.
Ako máme ako Európska únia - a poviem to úplne jasne: ako Európsky parlament a Rada, inými slovami, spoločne s členskými štátmi - zaručiť túto ochranu, ak dochádza k tomu, že popritom, ako Európska únia rokuje s tretími krajinami o poskytovaní týchto údajov - o tom, ktoré údaje sú naozaj potrebné, o účele ich použitia a o poistkách potrebných na ochranu týchto údajov -, zároveň rokujú s tretími krajinami o týchto údajoch aj jednotlivé členské štáty? Najmä keď dokonca ani nevieme, o akých údajoch sa rozprávajú, aké bezpečnostné normy sa dodržiavajú, či sa neposkytujú aj duplicitné údaje, alebo či sa dokonca neposkytujú údaje, ktorých poskytovanie by sme na európskej úrovni nepovolili.
Je tu aj ďalší aspekt, ktorý členské štáty možno neberú dostatočne do úvahy. Ak členský štát rokuje s treťou krajinou, ako potom môžem zaručiť - ako môže daný členský štát zaručiť a zaručí -, aby sa poskytovali len údaje o vlastných občanoch, ak sa teda nejaké údaje majú poskytovať? Dnes máme v rámci Európskej únie databázy, ktoré centrálne zbierajú údaje o rôznych typoch občanov a ku ktorým majú prístup mnohé orgány v európskych krajinách. Inými slovami, ak sú moje údaje uložené niekde v krajine A a krajina A sa rozhodne poskytovať údaje, budú tretej krajine poskytnuté aj moje údaje? Toto nemôže byť pridaná hodnota Európskej únie, ktorá bola z dobrých dôvodov naším cieľom, keď sme rokovali o Lisabonskej zmluve. Aj nové členské štáty si musia uvedomiť novú rovnováhu moci medzi inštitúciami, musia sa podľa toho správať a musia dodržiavať pravidlá, ktoré hovoria, že ochrana údajov je európskou záležitosťou. Musíme zaistiť na európskej úrovni, aby sa poskytovalo čo najmenej údajov a len na úzko definované účely a že tento systém nebudú nijakým spôsobom narúšať dvojstranné iniciatívy.
Rui Tavares
Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, v minulom roku sme pri mnohých príležitostiach diskutovali o rôznych záležitostiach týkajúcich sa ochrany údajov a súkromia európskych občanov a hovorili sme, že s cieľom zaistiť fyzickú bezpečnosť ľudí, ktorí cestujú napríklad lietadlom, by sme mali chrániť osobné údaje európskych občanov. Táto výmena má právne i politické dôsledky, ktoré by mal Parlament dôkladne zvážiť.
Vieme, že toto je, ako stavať dom od strechy nadol: vždy, keď máme problém, snažíme sa tento problém vyriešiť. Najprv sme mali bezpečné rozšírené identity pre federatívne telekomunikácie (SWIFT), teraz je to osobný záznam o cestujúcom (PNR). Nedokážeme však zo základov postaviť dom. Inými slovami, nezisťujeme najskôr, aký je všeobecný názor v Európe na ochranu údajov, a následne neuplatňujeme tieto informácie vo všetkých oblastiach a pri každom medzinárodnom partnerovi, či sú to USA dnes, alebo Čína, Južná Kórea alebo Saudská Arábia v budúcnosti: teda akýkoľvek medzinárodný partner, ktorý si vyžiada takýto typ údajov.
Samozrejme, keďže pracujeme takýmto rozdrobeným a nesystematickým spôsobom, musíme si poradiť s mimoriadne náročným rámcom, pričom Parlament sa tomu snaží dať zmysel. Všetci však vieme, že by to malo byť úplne inak. Situácia je zlá, ale bude ešte horšia, ak sa potvrdia správy o tom, že niektoré členské štáty rokujú s USA o memorandách o porozumení, ktoré umožňujú priamy prenos údajov o cestujúcich, ktorí cestujú z týchto členských štátov do USA.
Chcem jasne povedať, že moja hlavná sťažnosť nesmeruje na USA. USA sú jedným z našich medzinárodných partnerov, je to krajina, na ktorej možno obdivovať veľa vecí a s ktorou máme spoločné záujmy. Sťažujem sa však na členské štáty, ktoré začínajú s rokovaniami, ktoré by sme mali uskutočňovať na európskej úrovni. Ukazuje to nelojálnosť zo strany týchto členských štátov a narúša to nielen prebiehajúce rokovania s USA, ale aj medziinštitucionálne porozumenie v rámci samotnej EÚ. Ohrozuje to aj šance, že neskôr dosiahneme dohodu s USA - rámcovú dohodu o ochrane údajov, ktorej spravodajcom je pán Albrecht.
Toto je tiež ten typ prístupu, ktorý môže mať nepredvídateľné dôsledky, pretože ak USA teraz rokujú s jednotlivými členskými štátmi, čo ich zastaví v tom, aby si neskôr nevymieňali údaje občanov s jednotlivými leteckými spoločnosťami či dokonca prostredníctvom priameho prístupu, teda individuálne v čase kupovania letenky?
Niekto sa musí ozvať a brániť práva 500 miliónov európskych občanov. Parlament to na tejto úrovni robí. Je dôležité, aby si Komisia, členské štáty i USA uvedomili, že v prípade PNR drží opraty v rukách Parlament. Navyše, ako sa už ukázalo v prípade systému SWIFT, Parlament sa nebojí použiť svoje výsady, či už s cieľom zrušiť dočasnú dohodu, alebo odmietnuť trvalú dohodu, ktorá nespĺňa záruky o súkromí a bezpečnosti údajov týkajúcich sa európskych občanov.
Jan Philipp Albrecht
autor. - (DE) Vážený pán predsedajúci, zástupcovia Komisie, naliehavo váš žiadam, aby ste túto otázku, ktorú sme položili, brali mimoriadne vážne, pretože tu hovoríme o zásadnej veci - ako bolo práve povedané -, teda o tom, či vôbec má zmysel pracovať na ustanoveniach o ochrane údajov, ak sa za chrbtom Európskeho parlamentu a možno dokonca za chrbtom národných parlamentov zároveň rokuje o dohodách, ktoré porušujú tieto normy.
Úzka transatlantická spolupráca v oblasti bezpečnosti - vlastne akákoľvek transatlantická spolupráca - je veľmi dôležitá, najmä pokiaľ ide o vytváranie priestoru slobody a spravodlivosti. Nesmieme však dopustiť, aby to viedlo k presadzovaniu kolektívnych bezpečnostných záujmov, pričom sa bude zabúdať na individuálne slobody a základné práva. Zvlášť sa to týka ochrany údajov v rámci medzinárodnej spolupráce.
Ako Parlament opakovane už mnoho rokov hovoríme, že v rámci všetkých týchto opatrení - či ide o poskytovanie údajov PNR, alebo o prístup k bankovým údajom SWIFT - považujeme za dôležité, aby existovali všeobecne platné zásady ochrany údajov, ktoré možno uplatňovať aj na individuálnej úrovni. Na toto sa neustále zabúda. Z tohto dôvodu tiež tento Parlament jasne povedal, že chceme mať všeobecné normy, ktoré platia v celej EÚ a na ktorých sa potom dohodneme aj s USA. Bol som spravodajcom pre rámcovú dohodu EÚ s USA a cítim povinnosť povedať, že je mimoriadne dôležité, aby toto platilo nielen pre dohody EÚ s členskými štátmi, ale aj pre dohody členských štátov. Je zrejmé, že toto je oblasť, v ktorej sú právomoci rozdelené, inými slovami, vždy budú paralelne existovať aj dvojstranné dohody členských štátov s USA. Na tom nie je nič zlé za predpokladu, že to, po prvé, nepovedie k zníženiu alebo porušeniu noriem spoločne dohodnutých na európskej úrovni, - a práve o tom je táto rozprava - a po druhé, že tieto dohody budú v súlade s platným právnym rámcom.
Po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy nastala situácia, že Európsky parlament sa nielenže celkom oprávnene podieľa na týchto veciach, ale máme aj právny rámec, v ktorom sa hovorí, že v prípade rozdelených právomocí, ak sa nejaké nariadenie schváli na úrovni EÚ - ako v prípade údajov PNR -, potom je táto oblasť mimo dosahu právomocí členských štátov. Podľa môjho názoru teda členské štáty nemôžu začínať vlastné rokovania s USA v tejto oblasti, pretože to jednoducho oslabuje našu pozíciu pri rokovaniach o ochrane údajov.
Preto vás naliehavo žiadam, aby ste ako Európska komisia v tejto veci zasiahli, pokiaľ ide o členské štáty, a jasne povedali predsedníctvu Rady, že tieto rokovania sa musia zastaviť a že sa predovšetkým musí vyjasniť právny základ, ktorý platí po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy. Ako Parlamentu je nám jasné, že EÚ musí na rokovaniach hovoriť jedným hlasom, a Komisii - ktorej návrhy v mnohých prípadoch považujem za správne - tiež treba povedať, že za každých okolností musí platiť táto jasná zásada: musíme rokovať len jedným hlasom a nie neustále uskutočňovať nové rokovania na dvojstrannom základe.
Maria Damanaki
členka Komisie. - Veľmi vítam otázky položené poslancami Parlamentu. Hneď na začiatku chcem vyhlásiť, že Komisia sa stotožňuje s ich pocitmi v súvislosti s ochranou údajov našich spoluobčanov.
Dovoľte mi pozrieť sa na túto problematiku od úplného začiatku. Možno viete, že toto nie je nový problém. V auguste 2007 Spojené štáty zmodernizovali bezvízový program pridaním určitých podmienok s cieľom ďalšieho zvýšenia bezpečnosti. Musíme priznať, že tieto podmienky sa týkajú všetkých členských štátov EÚ bez ohľadu na to, či patria do bezvízového programu USA, alebo nie. Uvádza sa v nich, že ak chce krajina vstúpiť do bezvízového programu alebo byť naďalej jeho súčasťou, musí súhlasiť so spoluprácou so Spojenými štátmi v oblasti vymáhania práva. Konkrétne musí súhlasiť s výmenou informácií týkajúcich sa vymáhania práva.
Tento nový zákon viedol k tomu, že EÚ zaujala dvojitý prístup, ako ste už spomínali. Na úrovni EÚ sa začali rokovania medzi EÚ a Spojenými štátmi týkajúce sa niektorých podmienok prístupu do bezvízového programu USA, ktoré patria do právomocí EÚ. Na úrovni EÚ sa hovorilo o politike návratu občanov všetkých krajín, bezpečnosti cestovných dokumentov a bezpečnosti na letiskách. Tieto otázky patria do našich právomocí.
Dvojstranná úroveň, ktorá stále existuje medzi USA a jednotlivými členskými štátmi, sa používala na vyhovenie požiadavkám Spojených štátov na spoluprácu v oblasti protiteroristických iniciatív a výmeny informácií. Pre členské štáty, ktoré ešte nepatria do bezvízového programu, je uzatvorenie dohôd o týchto otázkach predpokladom na to, aby sa mohli stať krajinou v bezvízovom programe. O to sa musíme postarať.
V prípade členských štátov, ktoré už patria do bezvízového programu, sa takéto rokovania uskutočnia v neskoršej fáze, takže pre ne je to omnoho jednoduchšie. Podľa informácií, ktoré Komisia získala od členských štátov, je toto jediný spôsob, ako riešiť túto otázku. Každý členský štát podpísal memorandá o porozumení so Spojenými štátmi, v ktorých vyhlásil, že súhlasí so spoluprácou so Spojenými štátmi v týchto záležitostiach. Týka sa to Českej republiky, Estónska, Grécka, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty a Slovenska. Toto bol problém, ktorý sa pokúšali vyriešiť. Vďaka tomu mohlo týchto osem členských štátov vstúpiť do bezvízového programu a práve preto to urobili.
Komisia si uvedomuje, že zámerom memoránd o porozumení ako takých nemalo byť to, aby sa stali právnym základom pre výmenu údajov medzi Spojenými štátmi a príslušnými členskými štátmi. Vyjadrujú len úmysel oboch strán vytvoriť konkrétne opatrenia a dosiahnuť konkrétne dohody, ktoré by riadili výmenu údajov. Práve toho sa týkajú.
Musím zdôrazniť, že informácie o presnom obsahu memoránd o porozumení majú len samotné členské štáty. Zahŕňa to aj kategórie údajov, ktorých sa týkajú. Ak má teda Európsky parlament záujem o ďalšie informácie, musí si ich vyžiadať od príslušných členských štátov.
Komisia - a teraz sa dostávam k našej zodpovednosti - však zaistila, že Spojené štáty nebudú vyžadovať dvojstranné dohody s členskými štátmi o výmene údajov PNR, pretože to je záležitosť patriaca do právomocí EÚ v rámci príslušnej dohody o PNR medzi EÚ a Spojenými štátmi. Takže to sme urobili my.
A nakoniec, v rámci rokovaní o dohode medzi EÚ a USA došlo k výmene korešpondencie s cieľom zaznamenať, že boli splnené právne požiadavky USA na trvalú účasť v bezvízovom programe, pokiaľ ide o záležitosti, ktoré patria do právomoci EÚ. V tomto kontexte Komisia jasne povedala, že táto výmena korešpondencie, ktorá je súčasťou prebiehajúcich rokovaní, nebude znamenať poskytnutie prístupu do databázy EÚ.
Carlos Coelho
Vážený pán predsedajúci, pani komisárka, dámy a páni, vypočul som si vaše odpovede a musím sa priznať, že som zmätený, pretože Komisia na jednej strane hovorí, že ak chceme viac informácií, musíme zaklopať na dvere členských štátov. To sa dá interpretovať len jedným spôsobom: Komisia hovorí, že nie je schopná vyvinúť na členské štáty žiaden tlak či zasiahnuť v tejto veci. Na druhej strane však potom povie, že požiadala vládu USA, aby nežiadala údaje, ktoré narúšajú prístup do európskych databáz. Nerozumiem tomu, prečo si Komisia myslí, že je jednoduchšie požiadať vládu USA, ako nadviazať kontakt s členskými štátmi a s vládami členských štátov EÚ.
Musím sa priznať, že sa mi zdá, že to má len jedno vysvetlenie: ukazuje to, že pozícia Komisie je slabá, a znamená to, že obavy, ktoré v tejto veci vyjadril Parlament, sú úplne oprávnené. V prvom rade nás znepokojuje skutočnosť, že USA použili stratégiu "rozdeľuj a panuj", a to evidentne beztrestne. Po druhé, znepokojuje nás skutočnosť, že viaceré členské štáty sa rozhodli rozvíjať dvojstranné vzťahy a rokovania, čím ukazujú určitý nedostatok európskej solidarity. Znepokojuje nás však aj postoj rezignácie a vyhýbania sa zodpovednosti zo strany európskych inštitúcií, čo nás vôbec neposilňuje pri rokovaniach.
Európa musí mať v tejto otázke svoj hlas. Musíme zaistiť, aby nebol možný prístup do databáz prostredníctvom dvojstranných dohôd. Navyše, pláštik utajenia, ktorý obklopuje tieto rokovania, skutočnosť, že niektorí predstavitelia členských štátov alebo národných parlamentov odhalili obsah memoránd o porozumení, a skutočnosť, že tento Parlament stále nemá informácie o tejto problematike, sú zásadnými argumentmi, ktoré podporujú naše obavy. Odpovede, ktoré Komisia práve poskytla, tieto obavy nerozptýlili.
Alexander Alvaro
Vážený pán predsedajúci, chcem vyjadriť veľkú vďaku pani komisárke, ktorá odpovedá na túto otázku v mene svojej kolegyne pani Malmströmovej. Veľmi si ceníme, že to robíte. Úprimne však musím povedať, že si myslím, že nevychádzame z rovnakých faktov. Podstata tohto problému nie je len v používaní databáz DNA. Moji kolegovia poslanci sa vyhli tomu, aby to explicitne spomenuli: vyžadovanie údajov o DNA, vyžadovanie odtlačkov prstov, vyžadovanie údajov o súdnych rozsudkoch - a to všetko prostredníctvom systému, ktorý sme vytvorili v rámci Prümského dohovoru. Čo sa týka týchto vecí, hovoríme o základnej súčasti európskej politiky.
Ak mám byť úprimný, toto nie je to, čo ma na tom naozaj znepokojuje. Toto je niečo, o čom môžeme hovoriť, môžeme si to vymieňať, môžeme hľadať spôsoby a prostriedky a diskutovať o nich, ak to považujeme za správne. Rozčuľuje ma to, že Rada ani Komisia nemajú chrbtovú kosť na to, aby povedali USA, že ich správanie je neprijateľné. Nemôžete využívať bezvízový program na vydieranie členských štátov - v tomto prípade Rakúska, ktoré ani zďaleka nie je novým členským štátom - a povedať: zrušíme vám bezvízový styk, ak nie ste ochotní dať nám tieto údaje. Je zaujímavé všimnúť si, že jeden členský štát Európskej únie nemôže jednostranne zrušiť bezvízový styk s USA - takpovediac ako reakciu -, pretože naša dohoda hovorí, že vízovú povinnosť ruší EÚ ako celok. Rozčuľuje ma tón a to, že nikto nemá chrbtovú kosť na to, aby sa postavil a povedal, že hoci chceme s vami pracovať a mať transatlantické partnerstvo, v každom dobrom vzťahu - tak ako v každom dobrom manželstve - sú dôležitou súčasťou jeho fungovania dobré spôsoby a rešpekt. Presne to očakávame od vzťahu s občanmi USA a od politiky USA a chceli by sme, aby to Komisia a Rada viac zdôrazňovali.
Andreas Mölzer
(DE) Vážený pán predsedajúci, bezprostredne po uzatvorení dohody SWIFT sa jasne ukázalo, že to, čo sa nám predalo ako ochrana údajov, bolo v podstate zahanbujúcim prípadom toho, ako si Európania sami nasadili pásku na oči. Môj názor sa teraz stal oficiálnym: vlastný monitorovací systém EÚ sa nestal - ako som sa domnieval - placebom, sedatívom pre kritikov v rámci niekoľkých rokov, ale už po niekoľkých mesiacoch.
Je jasné, že USA na dohody úplne kašlú. USA opäť raz ukázali, že nemajú záujem o partnerov, ale prinajlepšom len o štáty, ktoré hovoria áno a amen na každý úžasný čin mocných USA. Museli sme zaťať zuby a priznať, že USA sa celé roky netrpezlivo snažili dostať sa k európskym bankovým údajom a že keď sme potom trvali na tom, aby súčasťou dohody boli európske normy na ochranu údajov, a vytvorili monitorovací systém EÚ, USA s tým s radosťou súhlasili, pretože stále môžu získať neobmedzený prístup k všetkým údajom prostredníctvom zadných dvierok dvojstranných dohôd.
Podľa môjho názoru by sme nemali čakať na ďalšie transatlantické rozhovory, ale mali by sme hneď teraz túto nočnú moru ukončiť.
Ernst Strasser
(DE) Vážený pán predsedajúci, pani komisárka, dámy a páni, chcel by som podporiť to, čo povedal jeden z predchádzajúcich rečníkov. Veľmi si ceníme, že ste sem osobne prišli a urobili vyhlásenie. Uvedomujem si, že toto nie je oblasť vašej špecializácie. Cítim však povinnosť povedať, že vyhlásenie Komisie je mimoriadne neuspokojivé. Stalo sa tu niečo, na čo naozaj musím upriamiť vašu pozornosť.
Všetky hlavné skupiny v tomto Parlamente chcú diskutovať o zásadách. Sme zhrození, ak to mám povedať mierne, že Komisia nekoná. Rovnako to bolo aj s dohodou SWIFT. Na poslednom plenárnom zasadnutí sme museli Komisii pripomenúť vstupný poplatok 14 USD. Dnes sa jeden kolega poslanec celkom správne spýtal: čo robí Komisia? Čo robia členské štáty? Teraz počujem, že existujú dokonca diskusie o tom, aby pre Američanov platilo preferenčné zaobchádzanie v porovnaní s Európanmi!
Musíme úplne jasne povedať, že chceme veľmi serióznu diskusiu s Komisiou o samotných základných zásadách. Tieto základné zásady zahŕňajú minimálne reciprocitu. To znamená, že namiesto povolenia prístupu k európskym údajom sa takéto údaje musia získavať pomocou postupu zasielania údajov (systém "push"). Toto sú zásady, ktoré sú teraz zaručené do ešte väčšej miery, podobne ako občianske práva - konkrétne to, že občan má právo vedieť, aké údaje o ňom sa používajú a kde a ako sa používajú, a, prirodzene, toto by malo vychádzať z európskej koncepcie. Dnes sme počuli, že Komisia v skutočnosti oslabuje našu rokovaciu pozíciu s USA tým, že nejde za členskými štátmi a nekoordinuje to, a po druhé tým, že sama nekoná.
Kedy začnú rokovania? Kedy sa podniknú príslušné kroky? V prípade dohody SWIFT viedol tlak zo strany Parlamentu k tomu, že do mesiaca sa zrazu všetko urobilo. V prípade PNR a údajov vo všeobecnosti musíme konať rovnako.
Zuzana Roithová
(CS) Hoci je potrebné rázne a všetkými dostupnými prostriedkami bojovať proti terorizmu, nie je možné v súvislosti s medzinárodnou spoluprácou v tejto oblasti obchádzať demokratické normy, ktoré platia v krajinách transatlantickej oblasti. Som preto veľmi sklamaná, že v poslednom prípade dvojstranných zmluvných vzťahov medzi Úniou a USA si Komisia a členské štáty nezobrali ponaučenie z chýb minulosti a uzatvárajú dohody za chrbtom Európskeho parlamentu a národných parlamentov. S cieľom dosiahnuť rýchlu dohodu, ktorá sa zdá byť viac prispôsobená potrebám americkej predvolebnej kampane, spochybňujú legitimitu, transparentnosť a demokratickú kontrolu. Toto všetko sa navyše deje v čase, keď USA zaviedli poplatky do bezvízového systému pre Úniu, čo sa podpísalo na verejnej mienke Európanov. Osobne nemám problém s prenosom vybraných osobných údajov o európskych občanoch, napríklad o cestujúcich leteckou dopravou, rozvinutým demokratickým krajinám, musí sa to však diať v súlade so všetkými právnymi predpismi takým spôsobom, aby to mohol skúmať nezávislý orgán, napríklad poslanci Parlamentu alebo sudcovia.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Prenos osobných dát občanov je vždy veľmi citlivou otázkou, či už občiansky alebo ľudsko-právne.
Prenos dát o občanoch členských štátov Európskej únie vo vzťahu k Spojeným štátom americkým je odôvodňovaný najmä naším úsilím v boji proti terorizmu a pre ochranu kolektívneho záujmu bezpečnosti občanov. Je to určite ušľachtilý cieľ, akurát niekedy mám taký pocit, že v mene boja proti terorizmu akosi stále viac a viac oberáme našich spoluobčanov o súkromie. Rozhodne nechcem svojim vystúpením znehodnocovať rokovania medzi Úniou a USA, a stále som presvedčená, že práve Spojené štáty sú našim najsilnejším spojencom. Napriek tomu už samotný fakt, že Spojené štáty rokujú aj individuálne a bilaterálne s členskými štátmi, a nielen s Úniou ako s celkom, už to má svoju výpovednú hodnotu.
Záverom sa chcem ešte zastať tých štátov, ktoré už uzatvorili memorandum. To sa stalo z toho dôvodu, že práve tieto krajiny mali vízový vzťah so Spojenými štátmi americkými, a keďže Únia ako celok nekonala, týmto krajinám nič iné, ako podpísať takéto bilaterálne memorandá, neostalo. Ale v budúcnosti verím, že Únia bude oveľa viac vystupovať do popredia oproti samostatným členským štátom.
Jaroslav Paška
(SK) Som presvedčený, že sa musíme aj naďalej usilovať o predchádzanie terorizmu, ktorý stále predstavuje veľké nebezpečenstvo pre civilizovaný svet.
Nakladanie s osobnými údajmi cestujúcich Európanov pod zámienkou protiteroristickej prevencie sa však javí ako nekoordinované a neorganizované. Hlavným zberateľom osobných údajov sú Spojené štáty americké, ktoré zbierajú dáta občanov Európskej únie tak na základe dohôd s Európskou úniou, ako aj na základe bilaterálnych dohôd s jednotlivými krajinami. Myslím si, že takáto dvojcestnosť by sa ďalej nemala tolerovať. Narábanie s osobnými údajmi občanov Európskej únie by sme mali upraviť tak, aby nedochádzalo k porušovaniu práva na ochranu osobných údajov našich občanov akýmisi pololegálnymi postupmi členských štátov. Vo vzťahu k USA preto musíme uplatňovať reciprocitu a trpezlivo dohliadať na to, aby pravidlá boli prijateľné aj pre nás, pre Európanov, a aby sa európske dáta alebo dáta občanov Európskej únie, vydávali podľa pravidiel, ktoré sú platné v Európe.
Predsedajúci
Pani Morvaiová, vaše vystúpenie beriem ako výnimku. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, jednominútové vystúpenie sa nemôže uskutočniť v poslednej minúte. Ak sa chcete na tomto procese zúčastniť, pekne vás prosím, aby ste zdvihli ruku v predstihu. Teraz urobím výnimku, pretože v tejto chvíli už nie je na zozname veľa ľudí.
Krisztina Morvai
Veľmi pekne ďakujem, pán predsedajúci. Berte ako poľahčujúcu okolnosť, že v súvislosti s touto dôležitou témou evidentne nepanuje príliš veľké nadšenie a záujem, takže nebudem márniť čas veľkého množstva ľudí.
Každý proces týkajúci sa ochrany údajov a každý postup porušujúci základné záujmy ochrany údajov musí byť spojený s jasne identifikovateľným cieľom a musí byť schopný takýto oprávnený cieľ dosiahnuť. Čo presne je podľa USA oprávneným cieľom a ako sa pomocou prenosu osobných údajov podarí dosiahnuť tento cieľ? Inými slovami, ako použijú tieto údaje? To je moja prvá otázka pre Komisiu.
Chcem sa tiež spýtať, prečo používajú dve rôzne úrovne kontroly - jednu pre "staré" členské štáty a jednu pre "novšie" členské štáty vrátane našej krajiny Maďarska. Prečo by mal byť maďarský občan z hľadiska terorizmu nebezpečnejší ako ktorýkoľvek občan zo "starších" členských štátov? Objavila sa táto otázka počas rokovaní alebo sa bude o tejto otázke hovoriť?
Sophia in 't Veld
autorka. - Vážený pán predsedajúci, ďakujem, že ste mi dovolili požiadať o objasnenie v dvoch bodoch.
Celkom ma prekvapilo, keď zástupkyňa Komisie povedala, že otázka bezvízového programu sa týka len členských štátov - aspoň si myslím, že ste to povedali, pani komisárka. V roku 2007 Európska komisia najprv povedala, že má v tejto oblasti výlučné právomoci, a nakoniec musela odovzdať tieto právomoci členským štátom. Myslím si správne, že Európska komisia teraz zmenila svoj názor na vlastné právomoci?
Po druhé, pani komisárka, hovoríte, že v žiadnom memorande o porozumení sa nehovorí o prenose údajov PNR. Nuž, môžem vám dať kópiu jedného memoranda o porozumení, v ktorom sa o PNR hovorí. Znamená to, že ani samotná Komisia nevie, čo sa vlastne deje?
Teraz vám niečo vyjasním, pani komisárka. Tento Parlament sa rozhodol odložiť hlasovanie o dvoch dohodách o PNR, pretože sme mali pocit, že môžeme veriť Komisii, že je ako inštitúcia EÚ rovnako zodpovedná ako my v Európskom parlamente. Začínam uvažovať o tom, či si Komisia túto dôveru zaslúži. Dúfam, že nás nesklamete.
(potlesk)
Maria Damanaki
členka Komisie. - Vážený pán predsedajúci, v prvom rade chcem povedať, že túto diskusiu považujem za veľmi zaujímavú a že som tu na to, aby som vám poskytla vysvetlenia. Nemôžem však prijať tvrdenia, že Komisii nezáleží na ochrane údajov o občanoch EÚ ani že som tu len ako náhrada za moju kolegyňu bez vedomostí o tejto problematike alebo o tom, čo sa deje. V Komisii všetci veľmi dobre vieme - naozaj veľmi dobre -, čo sa deje, a môžem vám povedať, že nám naozaj záleží na ochrane údajov našich spoluobčanov.
Prejdime teraz k faktom: musíme dodržiavať Lisabonskú zmluvu alebo nie? Aký je váš návrh? Ignorovať Radu? Počula som, ako ste veľmi jednoduchým spôsobom povedali, že by ste chceli, aby bol v tejto otázke európsky hlas jednotný. Súhlasím s vami. Aj ja by som to chcela.
Takže čo uprednostňujete? Povedať Komisii, aby úplne ignorovala Radu? Chcela by som vás informovať - a hovorím teraz o faktoch, nie o snoch -, že sme sa už na Radu obrátili, ako dobre viete, pretože toto nie je nič nové. Minulý rok v máji sme Rade navrhli, že ak sa budúci rámec EÚ - USA bude akýmkoľvek spôsobom týkať osobných údajov, malo by to platiť aj pre údaje členských štátov. Navrhli sme presne to, o čom ste tu všetci hovorili.
Ak sa na tom dohodneme, tak to urobíme. Taká je situácia. Ak sa však na tom s Radou nedohodneme, čo navrhujete, aby sme urobili? Pôjdeme za členskými štátmi a povieme, že ďalej už nemôžeme ísť? Pochopila som to tak, že to je váš návrh, a moja odpoveď je veľmi jednoduchá: musíme dodržiavať Lisabonskú zmluvu.
Takže prejdem k niektorým ďalším veľmi zaujímavým otázkam: veľa som počula o európskej databáze a o prümskej databáze. Moja odpoveď je, že ak členské štáty majú memorandá o porozumení a dvojstranné dohody, môžu poskytovať údaje o svojich vlastných štátnych príslušníkoch. Nemôžu poskytovať údaje z databázy EÚ ani z prümskej databázy - to som veľmi jasne povedala. Takisto som veľmi jasne povedala, že sme požiadali Spojené štáty - a poslali sme listy a stále o tejto veci rokujeme -, aby súhlasili s tým, že dvojstranné dohody sa nesmú týkať údajov PNR. Tým nechcem povedať, že členské štáty sa nemohli pokúsiť rokovať so Spojenými štátmi, ale toto je pozícia Komisie.
Veľmi dobre chápem vaše obavy, musíme sa však posunúť dopredu a rokovať lepším spôsobom - tým najlepším spôsobom - so Spojenými štátmi a pokúsiť sa zaviesť určité záväzné pravidlá pre členské štáty v rámci tejto dohody, pretože to je jediný spôsob, ako dosiahnuť presne to, čo chcete dosiahnuť. Toto je spôsob, akým môžeme postupovať, takže Komisia ide týmto smerom: teraz rokujeme so Spojenými štátmi a snažíme sa dosiahnuť dohodu, ktorá bude záväzná pre členské štáty.
Preto sme šli za Radou a povedali sme, aby sa postarala o to, že ak sa na tomto dohodneme a dokážeme ochrániť údaje na našej úrovni - na úrovni vzťahov medzi EÚ a Spojenými štátmi -, tak to isté urobia aj oni. Máte nejaký iný návrh na základe právneho rámca, ktorý musíme dodržiavať? Ak áno, veľmi rada si ho vypočujem. Ak však takýto návrh nemáte, pochopte, prosím, že aj nám veľmi záleží na údajoch občanov a snažíme sa ich chrániť, snažíme sa však aj rešpektovať členské štáty a Radu.
Na tejto otázke sa stále pracuje. Vypočula som si všetky vaše obavy a pokúsim sa zobrať ich všetky do úvahy. Komisia môže urobiť to, že pôjde za Radou a povie, aby prestala hovoriť s akýmikoľvek inými krajinami. Môžeme povedať, že budeme rokovať a potom sa pokúsime dosiahnuť, aby prijali príslušné záväzky. Takýmto spôsobom môžeme postupovať.
Predsedajúci
Vážená pani komisárka, dovoľte mi len zdôrazniť, pretože mám vedomosti o tejto problematike, že, ako ste počuli, prakticky každá politická skupina v tomto Parlamente vyjadrila veľké obavy. Opätovne rokujeme o dohode o PNR a schvaľujeme ju. Pre tento Parlament je mimoriadne dôležité, aby Komisia zobrala tieto obavy veľmi vážne a aby sme nemali pocit, že sme boli vynechaní, ktorý sme mali napríklad v prípade dohody SWIFT.
V nedávnej minulosti sme tiež v týchto diskusiách upozornili na sivé oblasti, ktoré sú veľmi nebezpečné. Ak by napríklad každý členský štát dal tretej krajine údaje, ktoré dáva do európskej databázy - povedzme schengenskej -, môže to dopadnúť tak, že táto tretia krajina zhromaždí všetky údaje zo schengenskej databázy. Nebude ich mať síce priamo z nej, ale získa ich individuálne od jednotlivých členských štátov.
Z tohto dôvodu, ako ste veľmi správne povedali, sme vďační za rozhodnosť, s ktorou Komisia chráni pilier Spoločenstva v tejto situácii. Dovoľte mi tiež požiadať vás, aby ste sa postarali o to, aby sa to robilo tým najlepším možným spôsobom.
Maria Damanaki
členka Komisie. - Vážený pán predsedajúci, súhlasím s vami, že musíme zobrať do úvahy všetky obavy, a súhlasím tiež s tým, že toto je oblasť, ktorá naozaj vyvoláva obavy.
To som jasne hovorila už od samotného začiatku a chcela by som, aby ste to pochopili.
V Komisii sa snažíme nájsť zákonné spôsoby riešenia tohto problému ochrany údajov, ktoré by rešpektovali zmluvy, a snažíme sa posilniť pilier Spoločenstva v tejto situácii.
Nie je to však jediný pilier, ktorý máme. Chcem, aby ste pamätali na to, že som pochopila všetky vaše obavy. Chcem, aby ste pochopili, že sme Radu požiadali o záväzok. Ak budeme úspešní a súčasťou našej dohody naozaj bude aj ochrana osobných údajov, bude to znamenať, že sme požiadali Radu, aby sa k tomu zaviazala.
To je jediný zákonný spôsob, ako sa pohnúť dopredu.
Predsedajúci
Rozprava sa skončila.
