Samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (kortfattad redogörelse)
Talmannen
(DE) Nästa punkt är en kortfattad redogörelse för betänkandet av Manuel Medina Ortega, för utskottet för rättsliga frågor, om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur.
Manuel Medina Ortega
föredragande. - (ES) Fru talman! Vid denna sena måndagstimme har förmodligen kommissionen annat att tänka på som är mer oroande än detta betänkande. För att fatta mig kort är detta helt enkelt ett svar på en rapport från kommissionen om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av den 28 maj 2001 om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil och kommersiell natur.
Detta är i själva verket inte ett gemenskapsområde utan ett mellanstatligt område, där rådet genom förordningen har försökt att uppmana till samarbete mellan domstolarna. Jag anser emellertid att det har funnits en brist på skärpa från EU:s sida i dess försök att åstadkomma detta. Det vill säga vissa åtgärder har vidtagits, t.ex. utformning av praktiska idéer, användning av elektroniska medier och så vidare, men jag inser att det är ganska svårt för kommissionen att agera.
Jag vet inte vad kommissionen har åstadkommit eller vad den hoppas åstadkomma, men det förefaller mig ganska svårt att åstadkomma något över huvud på grund av de mycket stora svårigheter som ligger i denna form av mellanstatligt samarbete. Vi begär att de rättsliga myndigheterna ska samarbeta, men vi talar om 27 länder, rättsliga myndigheter som använder 22 olika språk, med rättssystem som uppvisar sinsemellan avsevärda skillnader, och vi försöker nå resultat.
Kommissionen har ansett att resultaten inte duger, att tillämpningen av dessa samarbetsmekanismer har fördröjts oerhört mycket och att vi därför inte har resurser att uppnå detta. Den idealiska lösningen vore att använda materiella medel. Vad skulle kommissionen till exempel kunna göra för att utrusta domstolarna, särskilt på lägre nivå, med tekniska hjälpmedel som videokonferenssystem? Videokonferenser är kanske en tanke som förefaller ouppnåelig för många små domstolar inom EU, men det verkar vara det enda sättet att åstadkomma resultat.
Jag tycker att EU ska använda institutioner som redan finns och speciellt det europeiska rättsliga nätverket. Vi borde förstärka denna institution så att domarna själva kan utveckla den sortens kommunikation genom att använda sina samarbetssystem.
Å andra sidan är hela verksamheten med att utbilda domarna avgörande. Detta är inte heller något som kommissionen kan åstadkomma på egen hand. Vad kommissionen kan göra är emellertid att stödja utvecklingen av sådana kurser och ge utbildning i gemenskapsrätt och kunskaper om olika rättssystem.
Bortsett från detta finns det ytterligare en mycket stor svårighet, nämligen språkproblemet: hur kan exempelvis en spansk domare meddela sig med en finsk domare, när de båda språken är så olika? Man kan inte hävda att domarna, förutom att de måste vara experter på sin egen lag, vilket är ganska komplicerat i sig, också ska vara tvungna att ha sådan kunskap.
Vad kan vi göra praktiskt sett för att hjälpa domarna när det gäller tolkning och översättning? Vad kan vi göra för att hjälpa dem med detta? När jag utarbetade detta betänkande var det inte för att kritisera kommissionen. Jag anser att det är en verkligt svår uppgift. Vad jag skulle vilja veta, och nu tar jag tillfället i akt när vi har en kommissionsledamot här som är intresserad av ämnet, är vad kommissionen anser att man kan göra för att ge större skärpa åt denna 2001 års förordning som var något vag och lite för mycket grundad på frivilliga åtgärder. Jag vet inte om den kan åstadkomma några resultat i praktiskt avseende eller om det blir möjligt att göra framsteg med den.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Fru talman! Jag vill först tacka Manuel Medina Ortega som tar upp en hel rad mycket viktiga frågor. Domare och rättstillämpare i alla länder måste vara mer medvetna om denna förordning, det är sant.
Det bör framhållas att direkt bevisupptagning som nämns i artikel 17 i förordningen, har förenklat och påskyndat bevisupptagningen utan att vålla några särskilda problem. De centrala organ som nämns i denna förordning har en betydelsefull roll att spela för att övervaka de domstolar som anmodats att behandla framställningar enligt förordningen och för att lösa de problem som uppkommer.
Den hjälp som de centrala organen erbjuder kan vara avgörande för små domstolar som för första gången möter ett problem som rör gränsöverskridande bevisupptagning.
Informationsteknik och videokonferenser vid sidan av ett säkert e-postsystem bör enligt Manuel Medina Ortega vara standardmetod för att översända bevis. Den vanliga uppgiften för det europeiska rättsliga nätverket för civila och kommersiella frågor är, som ni sa, att underlätta detta rättsliga samarbete i Europa. Sedan det trädde i kraft har tillämpningen av förordningen om bevisupptagning vid flera tillfällen stått i centrum för nätverkets arbete. En handbok om tillämpningen av förordningen togs fram 2006 och delades ut till alla europeiska domstolar 2007. Det europeiska rättsliga nätverket för civila och kommersiella frågor kan utan tvivel använda sina kontakter till ett djupare engagemang för att bättre efterkomma anmodan om bevisupptagning inom de tidsfrister som förordningen anger. Det har ni alldeles rätt i, herr Medina Ortega. Det är sant.
Jag vill fortsätta och ge en kort sammanfattning. Förordningen anger precisa kriterier för anmodans form och innehåll, det är sant. Anmodan måste vara helt komplett i enlighet med en specifik form och innehålla specifik information: namn och adress på de rättsliga åtgärdernas parter, det särskilda målets karaktär och ämne och en beskrivning av de bevis som krävs. Förordningen stadgar också att anmodan måste framställas på ett de officiella språken i den mottagande domstolens medlemsstat eller på något annat språk som den mottagande medlemsstaten har angett som godtagbart, men som ni just understrukit är språket inte det minsta problemet.
En anmodan om bevisupptagning bör normalt genomföras snabbt. Om det inte är möjligt att genomföra anmodan inom 90 dagar efter det att anmodan nått den mottagande domstolen måste domstolen informera den utfärdande domstolen och uppge orsakerna.
I realiteten är det bara möjligt att vägra genomföra anmodan om bevisupptagning i undantagssituationer och strikt begränsade fall.
Så var förordningen. En undersökning om tillämpningen av den genomfördes i mars 2007 och på basis av undersökningsresultaten antog kommissionen en rapport i december 2007. Rapporten utarbetades i enlighet med artikel 23 i förordningen. Vad står det i den? Att genomförandet av förordningen har förbättrats något, har förenklats och har påskyndat samarbetet mellan domstolarna om bevisupptagning i mål och ärenden av civil och kommersiell natur.
Förordningen har därför redan nått två viktiga mål: att förenkla samarbetet mellan medlemsstaterna och påskynda bevisupptagningen.
Förenklingen har åstadkommits i synnerhet genom att man infört direktöverföring från domstol till domstol, även om anmodan ibland går till de centrala organen, och genom att man infört standardformulär. Man har också noterat framgång när det gäller hur snabbt anmodan om bevisupptagning behandlas. De flesta genomförs snabbare än innan förordningen trädde i kraft, som tur är, och inom de 90 dagar som förordningen stipulerar.
Jag skulle därför vilja säga, herr Medina Ortega, att vi inte anser att man behöver ändra förordningen. Det är emellertid absolut nödvändigt att funktionen förbättras. I handlingsplanen som antogs i november 2008 gav rådet kommissionen i uppdrag att inrätta en europeisk e-juridikportal. Att den första versionen av portalen kommer till stånd och tas i bruk under detta år är givetvis något som vi och jag absolut prioriterar.
När det gäller videokonferenser kommer de också att prioriteras. Det europeiska rättsliga nätverket för civila och kommersiella frågor förbereder för närvarande en handbok om de rättsliga aspekterna av användning av videokonferenser för bevisupptagning. Naturligtvis kommer denna handbok att skickas till europeiska domare och ska vara klar mot slutet av året. Den kommer att utgöra en del av den portal som jag nämnde kommer att vara klar före årets slut.
Rättssalarna kommer uppenbarligen fortfarande att behöva utrustas för videokonferenser. Vi hoppas kunna dra fördel av de nya finansieringsmöjligheterna under revisionen av 2010-2013 års budgetplan. Finansieringsmöjligheter för gränsöverskridande projekt finns redan i det civilrättsliga programmet där man prioriterar användning av videokonferenser.
Jag vill säga till er, herr Medina Ortega, att jag helt håller med er i en viktig punkt som enligt min åsikt måste prioriteras i Stockholmsprogrammet: utbildning av domare. För den fråga som ni har tagit upp i kväll, bevisupptagning, behöver vi verkligen lämplig utbildning av domare. För mig kommer det att vara en av riktlinjerna för det kommande Stockholmsprogrammet.
I alla händelser tackar jag er för detta nyttiga betänkande, som har varit ytterst informativt.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
