Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Aparicio Sánchez
Arvoisa puhemies, tekisin pöytäkirjaan pienen tarkistuksen. Ensi torstain istunnon esityslistaa muutettaessa käsiteltiin aihetta, joka koski Gibraltarilla olevaa brittisukellusvenettä ja josta kolme jäsentä käytti puheenvuoron. Jäsen Poetteringin ja jäsen Barón Crespon puheenvuorot on kirjattu pöytäkirjaan sikäli oikein, että toinen heistä pyysi kansanpuolueen ryhmältä poliittista sitoutumista siihen, että aihe otettaisiin joulukuun istunnon esityslistalle, ja toinen antoi sen. Aiheesta käytettiin kuitenkin kolmaskin puheenvuoro, jäsen Galeote Quecedon puheenvuoro, mutta pöytäkirjassa ei mainita sitä vaan ainoastaan hänen nimensä.
Haluaisin antaa selityksen, joka hälventäisi mielestämme aiheetonta pelkoa niin, että tekemäämme päätöslauselmaesitystä voitaisiin lukea puolueettomasti. Pelkäämme, että joulukuussa voi tapahtua uusi silmänkääntötemppu. Tämä on kuitenkin yksi selitys. Pyydän erittäin kunnioittavasti, että jäsen Galeote Quecedon puheenvuoro kirjattaisiin pöytäkirjaan.

Puhemies
Kiitos, jäsen Aparicio Sánchez. Liitämme siis pöytäkirjaan jäsen Galeote Quecedon lausunnon.

Bethell
Arvoisa puhemies, jotkut meistä odottivat eilen puhemieheltä ilmoitusta Saharov-palkinnosta - kenelle se on myönnetty, miten äänet jakautuivat ja milloin se luovutetaan täysistunnossa. Voitteko antaa siitä tietoja joko tänään tai niin pian kuin mahdollista?

Puhemies
Jäsen Bethell, asia ei liity pöytäkirjan hyväksymiseen, mutta kerron teille mielelläni, että puheenjohtajakokous on päättänyt myöntää tämän vuoden Saharov-palkinnon Basta Ya -yhdistykselle. Palkinto luovutetaan Basta Ya -yhdistykselle joulukuun istuntojaksolla.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Perusoikeuskirja
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Duffin ja Voggenhuberin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan suositus Euroopan unionin perusoikeuskirjaehdotuksen hyväksymisestä (A5-0325/00).

Voggenhuber
Arvoisa puhemies, sallikaa minun Salzburgista kotoisin olevana parlamentin jäsenenä esittää teille ensin parhaat kiitokseni eilen löytämistänne kunnioituksen ja lohdutuksen sanoista. Kun Salzburgin tuomiokirkossa pidetään perjantaina tämän kotimaatani viime vuosikymmeninä kohdanneen suurimman katastrofin surujumalanpalvelus, tiedän parlamentin olevan osa surevaa yhteisöä ja kiitän teitä uhrien omaisille osoittamistanne osanoton ja lohdutuksen sanoista.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yhdeksän kuukautta kestäneen työn ja yhteisymmärryksen saavuttamiseen tähtäävän pitkän ponnistelun jälkeen Euroopan unionin perusoikeuskirja on nyt edessämme ehdotuksen muodossa. Me voimme tänään vain hyväksyä tai hylätä sen, ja esittelijät ehdottavat parlamentin täysistunnolle tämän perusoikeuskirjan hyväksymistä ja puoltamista. Me teemme sen täysin vakuuttuneina. Tiedän, että monet teistä samoin kuin minä itsekin pahoittelevat sitä, että voimme tänään vain hyväksyä tai hylätä, mutta emme voi välittää neuvostolle lisäksi muita poliittisia viestejä, jotka olisivat ehkä olleet tarpeen tässä yhteydessä ja joissa halutaan ilmaista parlamentin kriittinen tuki perusoikeuskirjalle, joka voi olla vain ensimmäinen askel, koska perusoikeuskirja on vielä kaukana siitä, mitä parlamentti vaati tältä poliittiselta hankkeelta tämän vuoden maaliskuussa.
Tässä yhteydessä on kuitenkin tarpeen myös muistuttaa mieliin, mistä tämän perusoikeuskirjan arvo - jos se sitten hyväksytään - muodostuu. Mielestäni ensimmäinen perusoikeus, nimittäin kirjoittamaton perusoikeus, on se, että ihmisillä on oikeus tuntea omat oikeutensa. Tämä perusoikeus taataan nyt. Unionin epämääräisistä muotoiluista ja periaatteista tulee selkeä perusoikeusjärjestelmä, joka on sitova kaikille EU:n instituutioille ja kaikille jäsenvaltioille niiden soveltaessa eurooppalaista lainsäädäntöä. Tämän peruskirjan arvo perustuu myös siihen, että kansainvälisessä oikeudessa turvatuista oikeuksista - turvatuista oikeuksista, jotka eivät kuitenkaan ole sitovia, joiden perusteella ei voi nostaa kannetta ja joille ei ole takuita - tehdään periaatteita, itse unionin perustuslakiperiaatteita, ja tältä osin kehittyy varmasti myös dynamiikka, joka johtaa jonakin päivänä tämän perusoikeuskirjan oikeudelliseen sitovuuteen.
Vallankumousta perus- ja ihmisoikeuksien historiassa ja niitä koskevassa keskustelussa merkitsee kuitenkin se, että tähän perusoikeuskirjaan sisällytettiin ensimmäistä kertaa sosiaaliset oikeudet tasavertaisina klassisten ihmisoikeuksien ja klassisten periaatteiden kanssa, mitä ei ole tehty yhdenkään jäsenvaltion perusoikeusluettelossa. Tämä peruskirja on myös yhteisen arvoperustan ilmentymä kaikille ehdokasvaltioille eli kaikille valtioille, jotka haluavat liittyä Euroopan unioniin, ja juuri sosiaalisten oikeuksien kohdalla selkeä viesti ehdokasvaltioille siitä, että niiden on täytettävä nämä sosiaaliset standardit.
Olen hyvin vakuuttunut siitä, että perusoikeuskirja tarkoittaa, vaikka monet valtion- ja hallituksenpäämiehet eivät halua sitä myöntää, myös tämän parlamentin niin usein ja niin itsepintaisesti vaatiman perustuslakiprosessin aloittamista. Olen vakuuttunut siitä, että tämän perusoikeuskirjan myötä muurattiin tulevan eurooppalaisen perustuslain ja perustuslakiprosessin kulmakivi. Se voi mielestäni saada meidät kaikki puoltamaan perusoikeuskirjaa, vaikkakin yksittäisissä tapauksissa voi olla vaikeaa tunnustaa tai hyväksyä, että tähän perusoikeuskirjaan ei sisälly monia oikeuksia, monia oleellisia oikeuksia, joita parlamentti on oikeutetusti ja hyvästä syystä vaatinut eurooppalaisille. On käsittämätöntä, että perusoikeuskirjaan ei sisälly oikeutta oikeudenmukaiseen palkkaan ja että me törmäsimme ylivoimaiseen vastarintaan, kun oli kyse siitä, että perusoikeuskirjaan sisällytetään oikeus ihmisarvoiseen vähimmäistoimeentuloon, oikeus työhön ja oikeus asuntoon. Perusoikeuskirjaa on mielestäni jatkossa myös täydennettävä, jos siitä on määrä tulla eurooppalaisen perustuslain kulmakivi. Se ei voi kuitenkaan estää meitä ottamasta päättäväisesti tätä ensimmäistä askelta.
Toivon, että parlamentti, vaikka se tänään vain hyväksyykin perusoikeuskirjan, ei seuraavien viikkojen aikana jätä minkäänlaista epäilyn sijaa siitä, että se vaatii neuvostolta peruskirjan oikeudellista sitovuutta ja että peruskirjan on avattava ihmisille myös pääsy Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen. Toivon, että parlamentti korostaa suurella enemmistöllä painokkaasti näitä vaatimuksia Nizzan kokousta koskevassa päätöslauselmassaan.
Päätän nyt esitykseni. Haluaisin vain, mikäli te sallitte, kiittää myös apulaisesittelijääni suuresta, innostuneesta ja ihailtavasta työstä, ja kiitän teitä tuestanne.

Duff
. (EN) Arvoisa puhemies, ajattelipa kukin mitä tahansa Kölnin Eurooppa-neuvoston toimeksiannosta, oli kuitenkin melko hämmästyttävää, että perusoikeuskirjan luonnostelemista varten kokoontunut valmistelukunta onnistui täysin toimeksiannon täyttämisessä. Meillä oli edessämme epätavallisen mutkikas tehtävä jäsenvaltioiden perustuslaeissa olleista perinteistä löytyneiden sekä unionin lain yleisperiaatteissa olleiden perusoikeuksien ja -vapauksien kirjoittamisessa.
Mielestäni valmistelukunnassa onnistuttiin löytämään hyvä tasapaino itsehillinnän ja kunnianhimon välille. Pyrimme olemaan syrjäyttämättä perustamissopimuksia, mutta maksimoimme niiden vaikutuksen tekemällä kansalaisen ja unionin välisestä suhteesta ensimmäistä kertaa selvän ja näkyvän. Jotkut saattavat pettyä, kun perusoikeuskirjassa ei voitu mennä pitemmälle, mutta se on tietenkin valmistelukunnan sulatusastiassa taottu kompromissi, joka edustaa kilpailevien poliittisten suuntausten, kansallisuuksien ja kulttuurien välistä tasapainoa.
Tuo tasapaino sai laajan yksimielisyyden taakseen valmistelukunnassa ja sen tulisi saada yksimielisyys myös Euroopan parlamentissa. Parlamentti oli voimakkaasti mukana perusoikeuskirjan muotoilussa. Me hyödyimme vahvasta osallistumisestamme prosessiin ja ne kansalaiset, joita edustamme, hyötyvät sen juhlallisesta julistuksesta varsinkin kun 52 artiklan 3 kohdassa sanotaan, että unioni voi myöhemmin myöntää tätä laajemman suojan eurooppalaisille perusoikeuksille Euroopan integraation edetessä.

Moscovici
Arvoisa puhemies, arvoisat puheenjohtajat, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensimmäiseksi puheenjohtajavaltion nimissä yhtyä Euroopan parlamentin surunvalitteluihin Itävallassa lähellä Salzburgia tapahtuneen katastrofin johdosta ja sanoa, että jaamme täysin uhrien perheiden surun tämän vakavan onnettomuuden edessä.
Olen erittäin iloinen, että pääsen tänään keskustelemaan kanssanne syvällisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan hienosta ehdotuksesta, ennen kuin annatte parlamentin lopullisen lausunnon tästä tekstistä. Olemme toki keskustelleet tästä asiasta jo kahteen otteeseen, ensimmäisen kerran viime lokakuun 3. päivänä, kun perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntanne puheenjohtaja Giorgio Napolitano esitti asiasta suullisen kysymyksen, ja toisen kerran 24. lokakuuta, kun tulin esittelemään teille tulokset, joihin oltiin päädytty Biarritzissa 13. ja 14. lokakuuta pidetyssä epävirallisessa Eurooppa-neuvostossa, jonka esityslistan tärkeimpiä kohtia oli juuri perusoikeuskirja.
Tämänpäiväinen keskustelu ei kuitenkaan ole mielestäni lainkaan samojen asioiden toistamista. Tämä keskustelu on päinvastoin erityisen tärkeä, sillä tänään parlamentti päättää, hyväksyykö se Kölnin Eurooppa-neuvoston päätösten mukaisesti yhdessä neuvoston ja komission kanssa perusoikeuskirjan Nizzan Eurooppa-neuvostossa, johon on enää alle kuukausi aikaa. Tämä on erittäin tärkeä poliittinen päätös ja uusi tilaisuus osoittaa Euroopan kansalaisille tämän aloitteen koko laajuus.
Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntanne - jonka äsken puhuneita esittelijöitä, Duffia ja Voggenhuberia, kiitän - suosittelemassa kannassa teitä ymmärtääkseni kehotetaan hyväksymään perusoikeuskirjan teksti sen nykyisessä muodossa ja antamaan näin ollen puhemiehellenne valtuus hyväksyä teidän nimissänne perusoikeuskirja Nizzassa yhdessä neuvoston ja komission puheenjohtajien kanssa. Tämä kanta noudattaa, kuten tiedätte, valtioiden ja hallitusten päämiesten Biarritzissa tekemää päätöstä, kun he hyväksyivät yksimielisesti ja varauksetta perusoikeuskirjan. Siksi pyydänkin teitä neuvoston nimissä noudattamaan tätä kantaa, ja voin antaa teille muutaman syyn siihen.
Perusoikeuskirja symboloi neuvoston puheenjohtajavaltion mielestä onnistumista kahdessa asiassa. Ensinnäkin on onnistuttu valitsemaan oikea menettelytapa: elin, eli valmistelukunta, joka koostuu Euroopan parlamentin, kansallisten parlamenttien ja Euroopan komission jäsenistä - käytän samalla tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni komission jäsen Vitorinoa, joka on osallistunut työhön aktiivisesti - sekä valtioiden ja hallitusten päämiesten henkilökohtaisista edustajista. Valmistelukuntaa johti menestyksekkäästi Roman Herzog, joka on toiminut sekä Karlsruhen valtiosääntötuomioistuimen puheenjohtajana että Saksan liittotasavallan liittopresidenttinä.
Valittujen jäsenten monipuolisuus ja pätevyys on mielestäni ollut kiistattomasti rikastuttava tekijä. Myös valmistelukunnan halu työskennellä avoimesti ja vuorovaikutussuhteessa kansalaisten kanssa, muun muassa Internetin välityksellä, on mielestäni merkittävä asia. Tavoitellessaan menestyksekkäästi avoimuutta valiokunta kuuli työskentelynsä aikana Euroopan suuria kansalaisjärjestöjä, maanosamme työmarkkinaosapuolia ja - mikä on tärkeää myös tulevaisuuden kannalta - ehdokasvaltioita. Avoimuus edesauttoi perusoikeuskirjaehdotuksen eri versioiden jatkuvaa parantamista, ja sen ansioista viimeinen versio hyväksyttiin.
Tiedän, että valmistelukunnan kokeilu vaikuttaa jo selvästi yhdeltä oikealta tieltä - en sano oikealta tieltä, vaan yhdeltä oikealta tieltä - jota Eurooppa voisi jatkossa kulkea lisätäkseen avoimuuttaan ja ottaakseen paremmin huomioon kansalaistensa mielipiteet. Jotkut parlamentin jäsenet ovat jo aikaisemmissa tapaamisissamme ilmaisseet toiveensa toistaa tämä kokeilu. En itse epäile lainkaan, etteikö siihen tulisi tilaisuutta.
Toinen ja tärkeämpi asia, jossa on onnistuttu, on tulos, johon valmistelukunta on päässyt. Perusoikeuskirja on ennen kaikkea - ja tämä on tarpeeksi harvinaista korostettavaksi, minkä huomaan muun muassa valmistellessani HVK:ta - selkeä ja hyvin jäsennelty asiakirja. Siinä on noin 50 artiklaa, mikä on oikeastaan aika vähän, ja ne on jaettu kuuteen lukuun, joilla on osuvat otsikot. Otsikoista voisi muodostua uusi motto Euroopalle: ihmisarvo, vapaudet, tasa-arvo, yhteisvastuu, kansalaisten oikeudet, lainkäyttö jne. Asiakirja on ytimekäs ja selkeä ja vastaa siis kansalaisten odotuksia.
Perusoikeuskirjan teksti on lisäksi erittäin johdonmukainen. Sen kirjoittajat ovat onnistuneet täyttämään kaksi vaikeaa vaatimusta: olla luomatta tyhjän päälle perustuvaa oikeutta ja kuvata tarkkaan mutta kehittävällä ja dynaamisella tavalla unionissa voimassa olevien perusoikeuksien koko laajuus.
Olen vakuuttunut, että perusoikeuskirjan merkittävin anti on sen sisällössä. Siinä vahvistetaan ensinnäkin selkeästi perusoikeudet siinä muodossa, jossa ne on esitetty pääosin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa. Tämän vuoksi valmistelukunnan jäsenet ovat joutuneet jatkuvasti varomaan - ja tämä mainittiin jo toimeksiannossa - etteivät he poikkea siitä oikeuskäytännöstä, jota on soveltanut Euroopan ihmisoikeussopimuksen noudattamista valvova Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, tai siitä, jota on soveltanut Euroopan yhteisöjen tuomioistuin, ja he muun muassa toistivat tarpeen tullen Euroopan neuvoston yleissopimuksen tekstiä, siltä osin kuin se soveltui tähän. Lisäksi ehdotuksen yleisiä määräyksiä käsittelevän luvun 52 artiklan 3 kohdassa tarkennetaan, että siltä osin kuin perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat yleissopimuksessa taattuja oikeuksia, "niiden merkitys ja kattavuus ovat samat kuin mainitussa yleissopimuksessa".
Uskon vilpittömästi, että valmistelukunta on täten minimoinut sen riskin, että Luxemburgin ja Strasbourgin tuomioistuinten oikeuskäytännöt poikkeaisivat toisistaan. Lisäksi, ja kun juhlimme juuri hiljattain ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 50:ttä vuosijuhlaa, uskon, että voimme luottaa näiden kahden tuomioistuimen tuomareihin siinä, että he kehittävät ja jatkavat vuoropuhelua, jota heidän välillään jo käydään ja joka takaa varmasti sen, ettei ole mitään vaaraa kaksivaiheisesta ihmisoikeuksien Euroopasta, josta on ollut puhetta.
Perusoikeuskirjassa ei tietenkään tyydytä vain vahvistamaan tai nykyaikaistamaan olemassa olevia oikeuksia, mikä olisikin ollut aikamoinen pettymys. Siinä on paljon uusia oikeuksia, joita ei ole yleissopimuksessa ja jotka vastaavat yhteiskunnassamme tapahtunutta kehitystä, olipa kyse sitten teknologisesta kehityksestä, uusien riippuvuussuhteiden ilmaantumisesta tai hallinnollisten ja julkisten järjestelmiemme lisääntyvästä mutkikkuudesta. On esimerkiksi erittäin tärkeää, että kansalaiset tietävät, että kaikenlainen ihmisten kloonaaminen suvunjatkamistarkoituksessa on unionissa kiellettyä tai että unionissa on taattu kansalaisten henkilötietojen suoja.
Olen hyvin iloinen tärkeästä asemasta, jonka tämä teksti suo taloudellisille ja sosiaalisille oikeuksille. Ranska vetosi kiihkeästi sen puolesta, että tätä asiaa pidettäisiin keskeisenä, ja samaa toivoivat myös useat muut jäsenvaltiot, Euroopan parlamentti ja useat kansallisten parlamenttien jäsenet, mistä neuvoston puheenjohtajavaltio oli erittäin iloinen. Vaakalaudalla oli todellakin perusoikeuskirjan kyky uudistaa ja saavuttaa tuloksia sekä sen Euroopan sosiaalimallin vahvistaminen, johon olemme niin syvästi sitoutuneet.
Ensimmäiseksi täytyy korostaa, kuinka tärkeää oli ottaa mukaan luku, joka on otsikoitu nimellä "Yhteisvastuu". Haluan siis kiittää jälleen liittopresidentti Herzogia, joka oli ymmärtääkseni tämän ajatuksen taustalla. Yhteisvastuullisuuteen tiivistyy todellakin parhaiten Euroopan sosiaalimalli, joka on erottamaton osa Euroopan unionia. Perusoikeuskirja takaa juuri tämän yhteisvastuullisuuden tarjoamalla oikeuden ilmaiseen opetukseen, tarjoamalle työntekijöille oikeuden saada tietoja ja tulla kuulluksi, tarjoamalla neuvotteluoikeuden ja oikeuden yhteisiin toimiin, joihin sisältyy lakko-oikeus, vaikka tätä ei ollut helppo sisällyttää tekstiin, ja lisäksi tarjoamalla oikeuden suojaan perusteettoman irtisanomisen yhteydessä sekä oikeuden sosiaaliturvaan ja kieltämällä lapsityövoiman käytön.
Haluan myös korostaa 23 artiklaa, jossa vaaditaan erittäin selkeästi miesten ja naisten välistä tasa-arvoa ja tarkennetaan, että tämä tasa-arvo on varmistettava kaikilla aloilla ja ettei tämä periaate estä pitämästä voimassa tai toteuttamasta toimenpiteitä, jotka tarjoavat erityisetuja aliedustettuna olevalle sukupuolelle.
Kaiken kaikkiaan tämä teksti on mielestäni kiistattomasti merkittävin yhteinen edistysaskel sosiaalisten oikeuksien varmistamisessa niin kirjoitettujen oikeuksien tärkeyden puolesta kuin siksi, että nämä oikeudet on ensimmäistä kertaa kirjattu samaan tekstiin kuin kansalaisoikeudet ja poliittiset oikeudet, mikä korostaa perusoikeuksien kokonaisuuden jakamattomuutta.
On kuitenkin totta, että perusoikeuskirjan sisältöä kohtaan on esitetty jonkin verran kritiikkiä. Jotkut moittivat tekstiä siitä, että se heijastaa "liberaalin Euroopan kannattajien poliittisia valintoja". He kritisoivat "yhteisymmärryspakkoa" perusoikeuskirjan hyväksymismuotona valmistelukunnassa. Lainaan tässä joidenkin parlamentin jäsenten, muun muassa joidenkin Euroopan parlamentin jäsenten vetoomusta, joka jätettiin hiljattain ja jossa pyydetään perusoikeuskirjan tarkistamista. Menettelystä muistutan, että valmistelukunta määritteli itse menettelysääntönsä ilman, että kukaan ulkopuolinen olisi pakottanut sitä siihen ja että yhteisymmärryssääntö on erittäin rakentava menettelytapa niin monipuolisessa ryhmässä kuin valmistelukunta. Tänne puhumaan tulleet valmistelukunnan jäsenet voivat varmasti vahvistaa tämän. Mielestäni tämä valinta auttoi valmistelemaan tekstin, jota pidän tasapuolisena ja kunnianhimoisena.
Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö on puolestaan voinut valittaa asioista, joita se on pitänyt puutteina, kuten siitä, ettei tekstissä esimerkiksi viitata oikeuteen vähimmäispalkan osalta. Haluaisin siis tarkentaa joitakin asioita tältä osin. Perusoikeuskirjan tavoitteena oli - ja tätä voidaan pahoitella, ehkä asia korjaantuu myöhemmin - perusoikeuksien kokoaminen eikä vielä tässä vaiheessa yhteiskuntasopimuksen laatiminen, ja valmistelukunnan mandaatti, jota tarkennettiin alkuperäisessä toimeksiannossa, ei antanut sille valtuutta luoda täysin uusia sosiaalisia oikeuksia. Olen varma siitä, että tässäkin asiassa tullaan vielä etenemään.
Lisäksi perusoikeuskirja ei ole puheenjohtajavaltio Ranskan ainoa aloite sosiaaliasioiden alalla, päinvastoin. Puheenjohtajavaltio on ottanut yhdeksi tärkeimmistä prioriteeteistaan solidaarisemman Euroopan kehittämisen. Täten, kuten tiedätte, puheenjohtajavaltio on, Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätösten mukaisesti, tehnyt aloitteen sosiaalisesta toimintaohjelmasta, jonka avulla voitaisiin määritellä ne toimet, joihin Euroopan unioni ryhtyy lähivuosina ottaakseen huomioon nykyiset tarpeet ja joilla varmistetaan muun muassa työllisyyden määrällinen ja laadullinen parantaminen sekä suurempi sosiaalinen yhteenkuuluvuus.
Nämä askeleet - perusoikeuskirja ja sosiaalinen toimintaohjelma - täydentävät mielestäni toisiaan, ja ne kuvastavat hyvin halua asettaa sosiaalinen ulottuvuus Euroopan rakentamisen ytimeen.
Haluan lisäksi kertoa Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön yleiseen kantaan sisältyvistä muutamista asioista, joihin puheenjohtajavaltio ja uskoakseni myös muut toimielimet ovat olleet tyytyväisiä. Kannassa korostetaan perusoikeuskirjan ja sosiaalisen toimintaohjelman välistä yhteyttä ja ilmoitetaan johtopäätöksenä, että valtioiden ja hallitusten päämiesten hyväksymä valmistelukunnan ehdotus on merkittävä askel matkalla kohti sosiaalista ja kansalaisten Eurooppaa. Tämä on mielestäni tärkeä kannanotto, ja olen iloinen siitä.
Tätä toivetta kunnioittaen valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat omalta osaltaan, jos nyt eivät vielä allekirjoittaneet - sen aika koittaa Nizzassa - niin ainakin hyväksyneet perusoikeuskirjan tekstin. Kirjoittajien löytämä tasapaino on saanut kaikilta kiitosta, eikä puheenjohtajavaltio halua aloittaa uudelleen keskusteluja sen enempää kuin - näin uskoisin - kumpikaan esittelijännekään.
Pääsen nyt lopuksi kysymykseen, josta olemme jo keskustelleet, eli perusoikeuskirjan oikeudelliseen arvoon. Kuulin kyllä, kuinka esittelijänne ilmoittivat toivovansa, että perusoikeuskirja toimisi johdantona perustuslaille, ja te tiedätte, että minä kannatan tätä ajatusta. Haluan kuitenkin muistuttaa teille - sillä meidän täytyy olla täällä tänään erittäin täsmällisiä - että Biarritzissa Eurooppa-neuvosto saattoi vain todeta, että suurin osa jäsenvaltioista ei ollut ainakaan vielä valmis keskustelemaan perusoikeuskirjan sisällyttämisestä perustamissopimuksiin. Voin siis vakuuttaa teille, sillä tämä kysymys voidaan ottaa virallisesti puheeksi vasta Nizzan kokouksen jälkeen, että puheenjohtajavaltio Ranskalla on vakaa aikomus kirjata tämä tulevaisuudennäkymä Nizzan Eurooppa-neuvoston päätöksiin.
Useat tunnetut henkilöt, muun muassa jotkut parlamentin jäsenet, ovat lisäksi ehdottaneet, että unionin perustamissopimuksen 6 artiklaan sisällytetään viittaus tähän perusoikeuskirjaan, sillä siinä viitataan jo Euroopan ihmisoikeussopimukseen. He korostivat siis ilmiselvää ristiriitaa, eli tilannetta, jossa perustamissopimuksessa ei viitattaisi uuteen ja Euroopan unionin omaan tekstiin, vaikka siinä viitataan olemassa olevaan tekstiin, joka kuuluu Euroopan neuvostolle.
Tiedätte, että olen ilmoittanut itse suhtautuvani myönteisesti tähän ehdotukseen, jopa kannattavani sitä, ja toistan kantani nyt täällä. Mutta puheenjohtajavaltio ei voi tekemiensä kahdenkeskisten sopimusten pohjalta kuin todeta, että enemmistö jäsenvaltioista ei tätä halua. Haluaisin lisäksi kertoa Euroopan parlamentille, että puheenjohtajavaltion aloitteesta tästä asiasta keskusteltiin eilen valmisteluryhmässä, joka ilmoitti, ettei keskustelua ole vielä täysin lopetettu, mikä tarkoittaa, että, jos Euroopan parlamentti ottaisi yhteisesti selkeästi kantaa asian puolesta, se saattaisi vaikuttaa joidenkin hallitusten päätöksiin.
Olen varma siitä, että tämä teksti tulee joka tapauksessa selkeytensä, yhdenmukaisuutensa ja sisältönsä puolesta toimimaan viiteasiakirjana, jota unioni on niin huutavasti tarvinnut. Puheenjohtajavaltion nimissä voin siis vain jälleen kerran kehottaa teitä hyväksymään perusoikeuskirjan, jotta siitä voitaisiin antaa yhteinen juhlallinen julistus Nizzassa. Olen varma, että siitä tulee yksi Ranskan puheenjohtajakauden päättävän Eurooppa-neuvoston tärkeimmistä hetkistä.

Poettering
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, yksi Euroopan parlamentin suorilla vaaleilla valittujen jäsenten, jotka edustavat Euroopan unionin 370 miljoonaa kansalaista, päätehtävistä on tuoda Eurooppa ja eurooppalainen yhdentymistyö lähemmäksi ihmisiä. Siksi oli oikein ja tärkeää, että Euroopan parlamentti on antanut erityistä arvoa Euroopan unionin perusoikeuskirjan laatimiselle ja osallistunut intensiivisesti ja rakentavasti sen syntymiseen.
Me parlamenttina saavutimme suuren menestyksen, kun - ja tältä osin poliittiset ryhmät pitivät yhtä, mikä on myönteinen tulos - saimme ajettua läpi sen, että Euroopan parlamentti oli edustettuna 16 jäsenellä tässä perusoikeuskirjan valmistelukunnassa. Nyt edessämme oleva tulos osoittaa myös oikeaksi menetelmän, jossa Euroopan parlamentti osallistuu ratkaisevasti valmisteluun.
Sallikaa minun sanoa tässä kohdin aivan erityisen lämmin tunnustuksen ja kiitoksen sana kollegamme Méndez de Vigon johtamille edustajillemme valmistelukunnassa. Hyvät kollegat, te - ja tarkoitan kaikkia mukana olleita Euroopan parlamentin jäseniä - myötävaikutitte ratkaisevasti siihen, että Kölnin Eurooppa-neuvostossa sovittu vaikea tehtävä saatiin suoritettua erittäin lyhyessä ajassa mutta silti mahdollisimman huolellisesti. Haluaisin kiittää ryhmämme puolesta erityisesti paitsi kaikkia ryhmämme kollegoita myös erityisesti parlamentin varapuhemies Ingo Friedrichiä työmme koordinoimisesta. Meidän on kuitenkin esitettävä lämpimät kiitoksemme kaikille valmistelukunnan jäsenille, erityisesti sen puheenjohtajalle, Saksan liittotasavallan entiselle liittopresidentille Roman Herzogille, jolle toivon tässä yhteydessä edelleenkin pikaista paranemista.
Meidän ryhmämme puoltaa peruskirjaa yksimielisesti brittiläistä valtuuskuntaa lukuun ottamatta. Käsiteltävänä oleva ehdotus on tasapainoinen ja on saanut eurooppalaisena konsensuksena jo paljon kannatusta kaikilta tahoilta. Peruskirja ei voi tosin täyttää kaikkia sille asetettuja toiveita. Mikään kompromissi ei voi tehdä oikeutta kaikille. Eurooppa voi edistyä vain sitten ja löytää siten itsensä, kun kaikki ovat valmiita myötävaikuttamaan hyvään tulokseen. Tämä pitää paikkansa perusoikeuskirjan kohdalla.
Perusoikeuskirja perustuu lukuisiin eurooppalaisiin ja kansallisiin oikeuslähteisiin. Siinä sitoudutaan maanosamme henkiseen ja eettiseen perintöön samoin kuin ihmisarvon, vapauden, yhdenvertaisuuden ja yhteisvastuullisuuden jakamattomiin ja yleismaailmallisiin arvoihin. Esitetty peruskirja rakentuu kansanvallan ja oikeusvaltion periaatteisiin. Peruskirjalla luodaan kattavaa avoimuutta sitä kautta, että siinä asetetaan keskipisteeksi ihminen, ihminen henkilönä, ottamalla käyttöön unionin kansalaisuuden sekä luomalla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen. Kansalaisille osoitetaan yksiselitteisesti heille kuuluvat perusoikeudet. Euroopan unionin instituutioille, elimille ja erityisvirastoille tehdään selväksi, mitä oikeusasemia niiden on ehdottomasti otettava huomioon ja kunnioitettava toiminnassaan Euroopan kansalaisten kannalta.
Käsiteltävänä oleva peruskirja on mielestäni hyvin onnistunut työ, ja siitä voi tulla, kuten yksi suuri eurooppalainen sanomalehti sitä nimitti 26. syyskuuta 2000, Euroopan käyntikortti. Viittasin jo Biarritzissa tämän vuoden 3. lokakuuta pidettyä EU:n huippukokousta koskevassa täysistuntokeskustelussa myös peruskirjan käsittelyn jatkosta siihen, että nyt on kyse Euroopan unionin tulevaisuudesta.
Arvoisa puhemies, puoltamalla suositusta me annamme teille tehtäväksi antaa juhlallinen julistus peruskirjasta yhdessä Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan ja Euroopan komission puheenjohtajan kanssa Nizzassa muutaman viikon päästä pidettävässä EU:n huippukokouksessa. Tämä juhlallinen tapahtuma Nizzassa voi kuitenkin olla meidän käsittääksemme vain välivaihe. Euroopan unioni on nykyään jo paljon enemmän kuin talousyhteisö. Jos me Euroopan unionin ja koko Euroopan kansalaisten edustajina ja puolestapuhujina haluamme jatkaa maanosamme yhdentymistä edelleen kunnianhimoisesti ja sitoutuneesti, juhlallinen julistus voi olla vain ensimmäinen vaihe. Me Euroopan kansanpuolueena kannatamme yhdessä ja yksimielisesti perusoikeuskirjan mahdollisimman pikaista sisällyttämistä sopimuksiin, jotta se osoittaa myös välittömän lainvoiman ihmisille Euroopan unionissa.

Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te otitte siihen kantaa, ja ymmärrän täysin ne ongelmat, jotka käyvät ilmi myös sanoistanne, mutta sanon Euroopan kansanpuolueen puolesta hyvin selvästi, että me vaadimme Nizzan kokoukselta kunnianhimoista tulosta paitsi Euroopan unionin laajentumista koskevista edellytyksistä myös perusoikeuskirjasta. Vaadin siksi uudelleen Euroopan kansanpuolueen jäsenten nimissä neuvoston puheenjohtajavaltiota ponnistelemaan Nizzassa sen hyväksi, että siellä laaditaan aikataulu perusoikeuskirjan oikeudellista täytäntöönpanoa varten EU-sopimuksessa. Siihen me toivotamme neuvoston puheenjohtajavaltio Ranskalle menestystä! Jos te saavutatte menestystä, se on Euroopan parlamentin ja kaikkien Euroopan unionin kansalaisten yhteinen menestys!
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan yhdentymisen historiassa on tiettyjä hetkiä, joita voidaan pitää historiallisina käännekohtina, ja tämä on yksi niistä, sillä kun parlamentti hyväksyy perusoikeuskirjan, otamme askeleen kohti perustajaisien unelmien ja suunnitelmien toteutumista. Haluan muistuttaa, että oikeuksien julistuksesta puhuttiin ensimmäisen kerran Haagissa vuonna 1948 pidetyssä Eurooppa-liikkeen kongressissa; sieltä juontaa juurensa Euroopan neuvostossa tehty Euroopan ihmisoikeussopimus. Vahvistamme nyt jälleen kerran Euroopan unionin tasolla, että meillä on arvoihin perustuva yhteisö; olemme antaneet todellisen sisällön Euroopan kansalaisuudelle, josta on säädetty unionista tehdyssä sopimuksessa, ja olemme vakiinnuttaneet alueemme paitsi sisämarkkina-alueena myös oikeuteen perustuvana alueena, jossa tunnustetaan henkilöiden perusoikeudet.
Perusoikeuskirjan hyväksyminen merkitsee Euroopan sosialisteille ja sosiaalidemokraateille myös äänestäjille antamamme sitoumuksen täyttämistä; vaalijulistuksessamme oli 21 ensisijaista tavoitetta; niistä yksi - perusluonteinen - tavoite oli Euroopan perusoikeuskirjan edistäminen, jotta voisimme vahvistaa unionin kansalaisten perusluonteiset kansalaisoikeudet sekä taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriset oikeudet.
Kölnin Eurooppa-neuvostossa, joka pidettiin Saksan puheenjohtajakaudella liittokansleri Schröederin johdolla, ehdotettiinkin yhtäältä puitteita, joiden pohjalta syntyi valmistelukunta, ja toisaalta peruskirjan laatimista; valmistelukunnalle annettiin valtuudet ja sen puheenjohtajaksi nimettiin Saksan entinen liittopresidentti Roman Herzog. Tätä on mielestäni korostettava tänään, sillä tekemämme työ ei ole minkään poliittisen suuntauksen yksinomaisuutta, ja tämä ele on kunnianosoitus tuolloin puheenjohtajavaltiona olleelle Saksalle ja se osoittaa, että meidän kaikkien täytyy edetä perusoikeuksien toteuttamisessa. Olen sitä mieltä, että olemme tehneet niin myös Euroopan parlamentissa. Minulla on ollut tilaisuus ilmaista ihailuni Euroopan parlamentin valtuuskunnan puheenjohtajana toimineen jäsen Íñigo Méndez de Vigon tekemää työtä kohtaan. Haluan korostaa myös kollegani Pervenche Berèsin tärkeää osuutta sosialistiryhmän valtuuskunnan johtajana. Me kaikki voimme mielestäni olla ylpeitä tästä yhteisestä saavutuksestamme.
Eurooppa on nykyisin muutakin kuin vain yhteismarkkina-alue, ja lisäksi meillä on nyt olennainen osa tulevaa perustuslakia; kaikista ponnisteluista huolimatta tarvitaan kuitenkin vielä yksi olennainen askel, jotta voisimme olla varmoja - ja sanon tämän Nizzan huippukokousta ajatellen - siitä, että neuvoston puheenjohtajan viimeksi mainitsema asia toteutuisi: nimittäin perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustamissopimuksen 6 artiklaan. Neuvoston puheenjohtaja totesi itse kannattavansa sitä, mutta sitä puoltavat mielestäni useat seikat; valtaosa valtion- ja hallitusten päämiehistä edustaa nykyisin poliittista suuntaustamme; jotkut eivät edusta sitä, mutta he kannattavat perusoikeuskirjan sisällyttämistä perustamissopimukseen sekä uudistunutta ja demokraattista Eurooppaa.
Unioni saa perusoikeuskirjan myötä perusluonteisen oikeutuksen arvoihin perustuvana yhteisönä, ja tätä on syytä korostaa. Olemme nimittäin kokeneet sellaisiakin tilanteita, jotka osoittavat, että 7 artiklaa on tuettava paljon nykyistä päättäväisemmin. Hallitustemme on saatava Nizzassa aikaan konkreettisia tuloksia kansalaisten hyväksi - toimielinten väliset kysymykset ovat tärkeitä, mutta, kuten neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen hyvin tietävät, niitä on vaikea markkinoida kansalaisille.
Perusoikeuskirja niin ikään antaa konkreettisen muodon Kööpenhaminan kriteereille, jotka ovat mielestämme olennaisia liittymisneuvotteluissa; sanoisin jopa, että se antaa myös takeet kanssamme neuvotteleville maille; kyse ei toisin sanoen ole pelkästä julistuksesta vaan asiasta, joka kuuluu täysin neuvotteluprosessiin. Ryhmäni onkin yhä sitä mieltä, että perustamissopimuksen 6 artiklan 2 kohtaan on aivan ehdottomasti sisällytettävä viittaus perusoikeuskirjaan. Luulen, että neuvoston puheenjohtajalla on seuraavan kokouksen lähestyessä edessään erittäin kiireinen viikonloppu, joten pyydän häntä välittämään viestin, jotta ulkoministerit välittäisivät sen edelleen hallitusten päämiehille. Viesti kuuluu seuraavasti: ellei Nizzan Eurooppa-neuvostossa onnistuta sisällyttämään perusoikeuskirjaa perustamissopimukseen, pelkäänpä, että Euroopan parlamentin on vaikea hyväksyä perussopimusten uudistusta. Neuvoston puheenjohtajan on mielestäni välitettävä kollegoilleen myönteinen viesti, sillä ehdimme vielä sisällyttämään perusoikeuskirjan perustamissopimuksen 6 artiklaan. Voimme Nizzan jälkeen ryhtyä puhumaan unionin perustuslaista. Nyt on tärkeää vakiinnuttaa tämä vaihe.
Tämä on meidän ehdotuksemme.

Malmström
Arvoisa puhemies, sallikaa minun aloittaa onnittelemalla ELDR-ryhmän puolesta esittelijöitä ja kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet valmistelukunnan työhön.
He ovat osoittaneet, että eurooppalaisten kysymysten parissa voidaan työskennellä uudella ja esimerkillisellä tavalla, joka on parempi kuin hallitustenvälisen konferenssin pitäminen, sillä siinä tehdään demokraattista, avointa työtä, joka on täysin valvottavissa ja johon kansalaisilla on mahdollisuus osallistua.
Täällä on usein mainittu, että Euroopan yhteistyö lähtökohtana ei perustu pelkästään taloudellisiin sopimuksiin. Se on käynyt erittäin selväksi menneenä vuonna. Muukalaisvihamielisten ja demokratianvastaisten liikkeiden kasvu kärjistää kysymystä yhteisistä eurooppalaisista arvoista.
Sitä mukaa kuin eurooppalaiset instituutiot saavat yhä enemmän valtaa kansalaisiin, on myös tärkeää rajata tätä vaikutusvaltaa. Ehdotetussa perusoikeuskirjassa kansalainen ja hänen oikeutensa ovat keskipisteessä ainutlaatuisella tavalla. Poliittisia kompromisseja on tietenkin myös tehty, kyse on ollut antamisesta ja ottamisesta, mutta kaiken kaikkiaan meillä on nyt yhteisten ja nykyaikaisten oikeuksien luettelo, joka selkeästi konkretisoi eurooppalaisen arvoyhteisön. Koska on havaittavissa tietynlaista epäilyä, on tärkeää huomauttaa, että perusoikeuskirja täydentää ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi annettua Euroopan neuvoston yleissopimusta eikä kilpaile sen kanssa. Sen vuoksi on tärkeää, että EU:lle luodaan jo Nizzassa oikeudellinen mahdollisuus allekirjoittaa Euroopan neuvoston yleissopimus.
Nizzan huippukokouksen yhteydessä perusoikeuskirja hyväksytään poliittisena julistuksena. Siitä ei saa muodostua pelkkä ilmavia julistuksia sisältävä juhlatilaisuus. Kansalaiset ovat väsyneitä tällaisiin tapahtumiin. On tehtävä selväksi, että perusoikeuskirja ymmärretään moraalisesti sitovaksi.
Mahdollisimman pian huippukokouksen jälkeen Ruotsin puheenjohtajiston onkin päätettävä niistä menettelyistä, jotka koskevat työtä, joka liittyy perusoikeuskirjan asemaan jatkossa, ja joiden tavoitteena on oltava, että siitä muodostuu tiettyjen muutosten jälkeen sitova ja osa tulevaa eurooppalaista valtiosääntöä.

Boumediene-Thiery
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, perusoikeuskirja - joka on keskeinen välivaihe Euroopan rakentamisessa - on herättänyt paljon keskustelua. Toisten mielestä se on saavutus, toisten mielestä se on pettymys. Useat toivoivat, että Euroopalla olisi vihdoinkin mahdollisuus siirtyä pelkästä vapaakauppa-alueesta ja liberaalilta tieltä kansalaisten Euroopan perustan rakentamiseen.
Kaikki oli tämän toivon tukena: valmistelukunnan kokoonpano, joka oli erikoinen uudistus tavalliseen hallitustenväliseen menettelyyn verrattuna, yleiset keskustelut ja tekstien saatavuus kaikille avoimelta Internet-sivustolta sekä kansalaisyhteiskunnan mielipiteen kuuleminen. Mutta avoimuus ei korvannut demokratiavajetta, sillä kansalaisjärjestöt saivat ilmaista kantansa viidessä minuutissa, eikä niiden mietteitä otettu kuin harvoin huomioon.
Onhan toki saatu aikaan jotain edistystä, mutta se on riittämätöntä puutteisiin nähden. Lakko-oikeuden sisällyttäminen perusoikeuskirjaan oli viikkojen taistelun tulos. Oikeus työhön muuttui oikeudeksi tehdä työtä. Oikeudet terveydenhoitoon, sosiaaliturvaan, asuntoon tai vähimmäispalkkaan puuttuvat täysin tai kuuluvat vain solidaarisuuden piiriin. Lehdistön vapautta ei enää taata, sitä vain kunnioitetaan. Vähemmistöjen oikeudet ovat minimaaliset. Eurooppalaisten ja kolmansien maiden asukkaiden välinen syrjintä on laillistettu, esimerkiksi Amsterdamin sopimuksessa määrätyn vapaan liikkuvuuden osalta tai sentään kansainvälisessä oikeudessakin tunnustetun perhe-elämän oikeuden osalta. Useat oikeudet, kuten poliittiset oikeudet, tähtäävät kansallisen etuuskohtelun korvaamiseen eurooppalaisella etuuskohtelulla.
Missä nyt ovat pyhät periaatteemme oikeuden yleispätevyydestä, jakamattomuudesta ja ainutlaatuisuudesta? Mitä on tapahtunut Euroopan kansalaisuudelle, joka on kaikille kansalaisille tasapuolisen Euroopan ytimessä? Tästä jää kitkerä maku suuhun. Perusoikeuskirja tukee liberaalia Eurooppaa kansalaisten sosiaalista Eurooppaa vastaan. Miten meidän pitäisi suhtautua tähän asiakirjaan, joka ei ole tyhjää parempi, vaikka se on olemassa?
Tämänhetkisessä tilanteessa perusoikeuskirjasta ei ole tulossa merkityksellistä Euroopan kansalaisille. Se ei tuo kuin lisäarvoa, se ei vastaa missään määrin heidän odotuksiaan eikä heidän tarpeitaan. Voidaanko perusoikeuksista puhuttaessa hyväksyä pienintä yhteistä nimittäjää, kun Eurooppa haluaa esiintyä ihmisoikeuksien tiennäyttäjänä? Emme saa hyväksyä tätä vaatimatonta perusoikeuskirjaa, kuten eurooppalaiset sosiaalidemokraatit vaikuttavat tekevän. Perusoikeuskirja ei saa olla puheenjohtajavaltio Ranskan suojapeite, jolla se peittelee kituliasta HVK:ta.
Joulukuussa pidettävän Nizzan Eurooppa-neuvoston yhteydessä kansalaisyhteiskunta on päättänyt mobilisoitua saadakseen äänensä kuuluviin ja ilmaistakseen toiveensa perusoikeuskirjasta, joka takaisi todelliset vakuudet Euroopan kansalaisille. Meidän täytyy tukea näitä toimia, ja sen sijaan, että hyväksyisimme ontuvan tekstin, meidän täytyy vaatia, että valmistelukunta jatkaa töitään Nizzan kokouksen jälkeen, ottaa käyttöön uudet toimintatavat ja järjestää laajan julkisen keskustelun. Demokratiamme samoin kuin oikeuksiemme ja vapauksiemme tulevaisuus on kyseessä.

Kaufmann
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirja on Euroopan yhdentymisen tulevaisuuden erittäin tärkeä poliittinen hanke, ja minä kannatan sitä. Miksi? Ensinnäkin: se turvaa kansalaisten oikeudet Euroopan unionin elimiin ja erityisvirastoihin nähden. Toiseksi: se paikkaa unionissa elävien ihmisten perusoikeuksien suojassa olevan aukon. Kolmanneksi: peruskirja turvaa myös unionissa Euroopan ihmisoikeussopimuksen olemassa olevan suojan tason ja menee osittain jopa yleissopimusta pitemmälle. Neljänneksi: peruskirjan - ja se on minulle erityisen merkittävää - perustana on kansalaisten ja poliittisten ihmisoikeuksien sekä sosiaalisten perusoikeuksien jakamattomuus. Valmistelukunnan jäsenenä ajoin vielä pitemmälle meneviä sosiaalisia oikeuksia, erityisesti sitä, että peruskirjaan kirjattaisiin oikeus työhön ja toimeentulon turvaavaan vähimmäistuloon, mitkä olisi olemassa oleva Euroopan sosiaalinen peruskirja huomioon ottaen pitänyt täysin sisällyttää peruskirjaan.
Yhdyn siitä huolimatta Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön kokonaisarvioon siitä, että perusoikeuskirja on sosiaalisten oikeuksien ahtaasta tulkinnasta huolimatta tärkeä askel sosiaalisen Euroopan ja kansalaisten Euroopan edistämisessä ja merkitsee lisäarvoa nykytilanteeseen verrattuna.
Arvoisa puhemies, me tarvitsemme mielestäni nyt, erityisesti Nizzaa silmällä pitäen, laajaa julkista kansalaisten kanssa käytävää keskustelua peruskirjan tekstistä ja meidän on pohdittava myös sitä, että kansalaisille annetaan mahdollisuus hyväksyä tämä peruskirja. Minä kannatan siksi Euroopan laajuista peruskirjaa koskevaa kansanäänestystä, jotta meillä on viimeinkin kansalaisten itsensä antama demokraattinen laillinen oikeus Euroopan rakentamiseen.

Muscardini
Arvoisa puhemies, usein peruskirjojen allekirjoittamiselle annetaan suuri merkitys; usein allekirjoituksia ihannoidaan. Näin kävi työntekijöiden perusoikeuskirjalle, joka allekirjoitettiin Strasbourgissa erään Eurooppa-neuvoston kokouksen aikana, jossa annettiin sellainen vaikutelma, että siellä oli saatu aikaan toimielinten sitoumus ratkaista työntekijän arvokkuuden suojelua koskevat ongelmat. Sitten totuus kumoutui: kävikin niin, että Iso-Britannia ei tukenut Maastrichtissa sosiaalipolitiikasta tehtyä pöytäkirjaa osoittamalla vääräksi sen runsaan retoriikan, joka oli peittänyt alleen työntekijöiden perusoikeuskirjan allekirjoittamisen olennaisen merkityksen.
Pyritäänpä nyt siis siihen, ettei perusoikeuskirjan kohdalla käy samoin. Tästä syystä on tärkeää, että allekirjoitusten lisäksi kaikki maat ja kaikki poliittiset voimat toteuttavat konkreettisia poliittisia toimia tulevien päivien aikana, joka päivä. Perusoikeuskirjaa ei voida muuttaa, ja tämä saa aikaan demokraattisen vajeen, joka saa meidät kannattamaan Biarritzin päätelmiä siinä mielessä, että emme katso sen olevan oikeudellisesti sitova. Jos perusoikeuskirjaa voitaisiin nimittäin muuttaa ja jos muistettaisiin, että perusoikeuskirjasta puuttuvat velvoitteet ja oikeuksien kohdalla on puutteellisuuksia, kaikki olisi helpompaa: perusoikeuskirjassa on liian paljon heikkouksia ydinperheen ja lapsuuden suojelun kannalta; siinä jätetään huomiotta se, että jokaista maailmanlaajuista tiedotusta koskevaa tekniikan uudistusta varten tarvitaan sääntöjä; siinä syrjitään yksityisopetusta julkiseen opetukseen nähden; siinä aliarvioidaan ympäristönsuojelua, terveyden ja eläinten oikeuksien turvaamista; siinä puhutaan kuluttajansuojelusta yleisellä tasolla, ja ovet jätetään auki terveydelle vakavasti vaarallisten elintarvikkeiden myynnille. Tämän lisäksi perusoikeuskirjassa on poliittisia puutteellisuuksia: siinä ei esimerkiksi käsitellä poliittisen pakolaisten ongelmaa.
Tästä syystä katsomme, että perusoikeuskirja on periaatteellisena näkemyksenä tärkeä ainoastaan keskustelun aloittamisen kannalta: mielestämme tällainen keskustelu on tulevaisuuden kannalta tärkeä, mutta sitä pitää edelleen kehittää, ja sitä pitää edistää samanaikaisesti yhdistymisprosessin kanssa. Annamme tälle perusoikeuskirjalle poliittisen julistuksen merkityksen, ja sitoudumme yhdessä toimimaan: tästä syystä äänestämme suosituksen puolesta, ja Alleanza Nazionale sitoutuu demokraattiseen keskusteluun, jolla on määrä täydentää ja kehittää perusoikeuskirjan sisältöä tulevina kuukausina ja jonka on määrä kehittyä samanaikaisesti liittymisprosessin ja uuden eurooppalaisen kansallisuuden kanssa.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mielestäni tämä perusoikeuskirja on ties kuinka mones osoitus unionin ja jäsenvaltioiden kyvystä tuottaa tyhjiä tekstejä, aiesopimuksia.
Kuten tiedätte, perusoikeuskirjalla ei ole mitään oikeusperustaa. Perusoikeuskirjassa ei ole määritelty mitään elintä, joka valvoisi siinä esitettyjen periaatteiden noudattamista. Perusoikeuskirja on jälleen yksi tyhjä teksti, eivätkä jäsen Barónin tai muiden pyynnöt sisällyttää perusoikeuskirja perustamissopimuksen 6 ja 7 artiklaan muuta mitään. Itävallan tapauksessa huomattiin, että Eurooppa toimi perustamissopimuksen ulkopuolella ja toteutti kahdenkeskisiä toimenpiteitä eikä voinut pakottaa noudattamaan niitä suuria periaatteita, joita se ilmoittaa kannattavansa, sillä 6 ja 7 artikla estivät sen.
Kysymys on paljon laajempi. Kölnissä Eurooppa-neuvosto sai loistoajatuksen keksiä luun koiralle, ja koira on Euroopan parlamentti. Se keksi tämän perusoikeuskirjan, ja parlamentti - kuten yhä useammin on tapana - syöksyi kaluamaan luuta ja kalusi sitä niin pitkään, että me kuvittelemme nyt osallistuvamme historialliseen tapahtumaan; mutta todelliset kysymykset, jotka meidän täytyy ratkaista, ovat Ranskan puheenjohtajakauden yhteenvedon tyhjät sivut, kysymys komissiosta ja kysymys äänten painottamisesta neuvostossa, ja parlamentti, joka on aina ollut vahva heikkojen kanssa ja heikko vahvojen kanssa, joka on yhä onnettomampi tavassaan käsitellä asioita, ei keksi mitään sanottavaa komission suunnitelmallisesta alasajosta. Se hyväksyy tämän vääryyden, jolla täytäntöönpanovaltainen komissio muutetaan alaneuvostoksi, vahvan ja ikuisesti muita vahvemman neuvoston käsikassaraksi.
Nizzan huippukokouksen esityslistalla on teksteihin ankkuroidun hallitustenvälisen yhteistyön ajelehtiminen tuuliajolla. Voitte hyväksyä sen, voitte repostella suuria tyhjiä tekstejä, mutta tämä on totuus, ja on surullista nähdä, kuinka Euroopan pienet valtiot, jotka haluavat pitää kiinni siitä, että jokaisella jäsenvaltiolla on oma komission jäsen, tukevat tätä komission heikentämisen suunnitelmaa.
Olemme suunnittelemassa komission murhaa, murhaa, joka on myös itsemurha, sillä komissio asettui viime viikolla kannattamaan neuvoston ehdotuksia. Itketään siis tai esitetään iloisia, juhlitaan tätä suurta tapahtumaa, joka on kaikesta huolimatta suuri tyhjä tapahtuma. Mielestäni se on syytä pitää mielessä.
Voimme äänestää perusoikeuskirjan puolesta tai sitä vastaan tai pidättäytyä äänestämästä, asia ei muutu miksikään.

Bonde
Arvoisa puhemies, eipä uskoisi, että jäsen Dupuis ja minä puhumme samasta tekstistä. Perusoikeuskirjaa koskevan äänestyksen taustalla on huonosti salattu pyrkimys, jonka tarkoituksena on luoda ensimmäinen osa niin kutsutun Euroopan yhdysvaltojen perustuslaista. Perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustamissopimukseen tapahtuu luultavasti vasta vuonna 2004 pidettävässä erityisessä perustuslakikonferenssissa, mutta jo komission, neuvoston ja parlamentin juhlallisten allekirjoitusten jälkeen EY:n tuomioistuin saa uuden lähdekirjan tuomioitaan varten, ja tuomioistuimen edustajahan on jo ilmoittanut, että he ottavat toimintaansa vaikutteita perusoikeuskirjasta. Komission edustaja antaa Torinon valmistelukunnassa asiakirjalle oikeudellisen merkityksen. Sen vuoksi on järjetöntä, että Tanskan hallitus väittää, että perusoikeuskirja ei sisällä mitään uutta. Mitä hyötyä tekstistä sitten olisi?
Tietenkin perusoikeuskirja sisältää uusia asioita olemassa oleviin oikeuksiin verrattuna, siinä esimerkiksi kielletään kansallisten vähemmistöjen syrjiminen, mikä on hyvä asia, ja se sisältää uuden muotoilun aliedustetun sukupuolen myönteisistä erityiseduista ja uusia sääntöjä kloonauksesta ja henkilösuojasta ja oikeudesta tutustua asiakirjoihin. Ongelmana ei ole sisältö, vaan pyrkimys asettua kansallisten perustuslakien ja Euroopan ihmisoikeuksia koskevan yleissopimuksen yläpuolelle. EY:n tuomioistuimesta tulisi uusin korkein oikeusasteemme ja perustuslakituomioistuin myös kaikissa perusoikeuksia ja ihmisoikeuksia koskevissa kysymyksissä, ja siitä tulisi myös Euroopan ihmisoikeuksia koskevaan yleissopimukseen liittyvien asioiden korkein päättävä elin. Olen valmistelukunnassa esittänyt tarkistuksen, jonka mukaan perusoikeuskirjan pitäisi perustua kansallisten perustuslakituomioistuinten ja ihmisoikeustuomioistuimen päätöksiin. Sitä ei hyväksytty, ja sehän juuri todistaa, että tavoitteena on luoda perustuslaki. Arvoisa puhemies, minun on sen vuoksi valitettavasti äänestettävä vastaan.

Friedrich
Arvoisa puhemies, aluksi sydämellinen kiitos ystävälleni valtuuskunnan puheenjohtaja Méndez de Vigolle, joka vaihtoi paikkaa kanssani, koska minun on johdettava pian sovittelua parlamentin puolesta. Valmistelukunta on tehnyt erinomaista työtä. Arvoisa ministeri, tämän tuloksen myötä Eurooppa on myös tarkastellut henkisiä perusteitaan. Me voimme mitata peruskirjalla, mikä pitää Eurooppaa pohjimmiltaan koossa. Peruskirjassa mainittiin monia uusia oikeuksia lapsille, iäkkäämmille ihmisille ja vammaisille, minun kannaltani myös kiinnostava uusi oikeus elinkeinovapauteen, mikä merkitsee käytännössä eräänlaista sosialismin kieltämistä.

Käytännössä asia on niin. Tehän olette toki nykyään sosiaalidemokraatteja ettekä sosialisteja! Minulle on tärkeää myös se, että ehdotuksen johdannossa käsiteltiin hyvin selvästi henkisiä perusteita, sillä se joka kieltää juurensa, ei voi kasvaa, ja se joka ei voi kasvaa, ei voi myöskään kukoistaa. Me haluamme kuitenkin kukoistavan, menestyvän ja kasvavan Euroopan. Siksi me olemme halunneet mainita ja meidän oli mainittava nämä juuret.
Miten tästä eteenpäin? Perusoikeuskirjasta on määrä tulla osa tulevaa eurooppalaista - ei perustuslakia - vaan perustuslakiin verrattavaa sopimusta, jonka avulla käy selvästi ilmi, että Euroopan unioni ei ole mikään valtio, kansallisvaltio, vaan se kulkee omaa tietään. Kansallisvaltiot säilyttävät korostetun asemansa. Ne ja vain ne voivat muuttaa sopimuksia tavanomaisen ratifioinnin kautta. Tämä käy ilmi, jos me puhumme perustuslain sijasta perustuslakiin verrattavasta sopimuksesta. Jos me haluamme olla uskottavia, me emme voi käyttää Euroopan unionin kehityksestä 1800- ja 1900-lukujen valtio-opin käsitteitä vaan meidän on kehitettävä sitä varten omat käsitteet. Siksi on aivan oikein, kun sanomme valtion sijasta valtioliitto, hallituksen sijasta komissio tai toimeenpaneva elin ja perustuslain sijasta perustuslakiin verrattava sopimus. Euroopan menestystä haluavan on määriteltävä käsitteet selkeästi ja Euroopan menestystä haluava tarvitsee yksinkertaisen Euroopan. Me haluamme Euroopan menestystä, ja siksi perusteiden, käsitteiden - selkeästi määriteltyjen - ja toimivaltuuksien on oltava kunnossa. Silloin me voimme ehkä esittää seuraavissa Euroopan parlamentin vaaleissa vuonna 2004 perustuslakiin verrattavan sopimuksen ja silloin siitä tulee kokonaisuus, joka voittaa kansalaisten luottamuksen ja voi vakuuttaa myös tieteen. Käsitteiden selvyys on alku menestykselle!
(Suosionosoituksia)

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mielestäni äänestys, jonka parlamentti pitää siitä, voitteko te, arvoisa puhemies, hyväksyä perusoikeuskirjan toimielimemme nimissä, on tärkeä äänestys. Kauppaan keskittyneen ajan jälkeen on ehkä vihdoinkin koittanut oikeuksien Euroopan aika. Euroopan kansalaisuuden käsite on suhteellisen uusi.
Jos muistatte, aloitteen teki Felipe Gonzales, joka ehdotti meille tätä hienoa käsitettä. Käsite on sittemmin kehittynyt ja elänyt omaa elämäänsä. Tähän asti se eli vain hymnissä ja passissa. Perusoikeuskirjan myötä se tuntuu saavan myös sisällön, oikeuksien määritelmät, sellaisina kuin me olemme tähän hienoon tekstiin ne kirjanneet. Tämä on hieno teksti, sillä se on helppolukuinen, selkeä, tarkka, kirjoitettu "vähän kuin siltä varalta" - mietitään aikanaan tulevaisuutta - mutta toistaiseksi, jo tänään, sitä voi lukea oikeudellisena tekstinä, ja sitä me juuri halusimmekin. Tämä teksti on myös edistysaskel naisille, sillä se on kirjoitettu sukupuolineutraalisti.
Tämä on kuitenkin myös teksti, josta voimme pohjimmiltaan olla ylpeitä, sillä se on tasapainoinen. Siinä mainittu ensimmäinen oikeus on ihmisarvo. Kuinka voisimme olla tunnustamatta, että 2000-luvulla ihmisarvon käsitteen takana ovat kaikki oikeudet jakamattomina? Siihen sisältyvät ihmisoikeudet ja kansalaisoikeudet, mutta myös sosiaaliset oikeudet.
Tiedän kyllä, että Kölnin Eurooppa-neuvostolta saatu mandaatti on hankala. Toisten mielestä se oli tasapainoinen mandaatti, toisten mielestä riittämätön; käytimme tämän mandaatin sen koko ulottuvuudessa, sanoisin jopa sen ulottuvuuden yli. Jotkut täällä parlamentissa, jopa omassa poliittisessa perheessäni sanan laajassa merkityksessä, pahoittelevat, että tekstistä puuttuu maininta vähimmäispalkasta ja oikeudesta asuntoon, tai sitä, että yleisistä määräyksistä puuttuu selkeä viittaus Euroopan neuvoston sosiaaliseen peruskirjaan tai yhteisön peruskirjaan. Kehotan heitä kuitenkin lukemaan tekstin tarkasti. Tänään kuulemieni puheenvuorojen perusteella en ole varma siitä, ovatko kaikki lukeneet tämän tekstin sen koko laajuudessaan.
Tästä laajuudesta haluan sanoa pari sanaa. On sanottu, ettei tekstissä mennä riittävän pitkälle sosiaalisten oikeuksien alalla. Pyytäisin näin ajattelevia henkilöitä tarkastelemaan niiden tekstien oikeudellista merkitystä, joita meillä tällä hetkellä on EU:ssa sosiaalisten oikeuksien alalla. Perusoikeuskirja on todellakin laadittu tekstiksi, jolla voi olla sitova arvo. Siinä mennään paljon pitemmälle kuin teksteissä, jotka vastaavat poliittisia näkemyksiämme, mutta joissa täytäntöönpanosta vastaavan oikeudellisen tahon näkökannalta ei määritellä sellaisia todellisia oikeuksia, jotka tuomari voisi jonakin päivänä tunnustaa, vaikka niissäkin teksteissä nojaudutaan oikeudellisesti yhteisiin politiikkoihin.
Tämä teksti täytyy tehdä tunnetuksi, se täytyy herättää eloon. Lainatakseni Catherine Lalumièren ilmaisua "se täytyy lähettää radalleen". Tätä varten meidän täytyy kaikkien työskennellä käsi kädessä ja saada mahdollisimman suuri parlamentin enemmistö äänestyksessä. Se edellyttää aktiivisuutta meiltä, Euroopan parlamentin jäseniltä, kollegoiltamme kansallisissa parlamenteissa, neuvostolta, totta kai, hallituksilta, mutta myös kansalaisyhteiskunnalta, joka on ollut laatimassa kanssamme tätä tekstiä.
Sananen oikeudellisesta arvosta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, suostuitte eilen toimimaan HVK:n töiden puolestapuhujana. Sain sellaisen vaikutelman, että vaikka useat hallitukset eivät sitä halua, niin enemmistö voisi kannattaa viittauksen kirjaamista 6 artiklaan. Se ei ole tämän perusoikeuskirjan asemalle ehdoton edellytys. Sen täytyy saada oikeutettu paikkansa perustuslain johdantona, mutta se kuuluu toimielinten töihin tulevaisuudessa. Tällä hetkellä vaadimme viittausta 6 artiklaan. Sen mandaatin annoimme edustajillemme. Parlamentille tavoite, jonka tulemme saavuttamaan, on pitkän taistelun tulos, taistelun, jonka aloitimme vuonna 1975 ja joka asetusten, Spinellin luonnosten ja Euroopan perustuslakiehdotusten myötä on pysynyt aina vireillä. Toivon, että äänestyksessä ehdotus saa taakseen mahdollisimman suuren enemmistön parlamentin jäsenistä, jotta teidän äänenne, arvoisa puhemies, on voimakas ääni, kun perusoikeuskirja hyväksytään.

Thors
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirja sisältää useita myönteisiä kohtia. Yksi tärkeimmistä edistysaskelista on oikeus hyvään hallintoon, mistä jäsen Malmströmkin puhui. Tätä oikeutta ei ole muissa kansainvälisissä asiakirjoissa ja se puuttuu useiden jäsenvaltioiden perustuslaeista.
Mahdollisuus avoimempaan hallintoon on yksi konkreettisimmista parannuksista, joita perusoikeuskirja voi tarjota EU:n kansalaisillemme. Perusoikeuskirja merkitsee myös avautumista vähemmistöjen oikeuksien hyväksi, koska 22 artiklassa sanotaan, että unionin on kunnioitettava kulttuurista, uskonnollista ja kielellistä monimuotoisuutta. Tämä kunnioitus yhdessä syrjintäkiellon kanssa luo tulevaisuudessa vähemmistöjen aseman turvaamisen perustan.
Työtapa on ollut onnistunut. Se on ollut niin onnistunut, että Suomen pääministeri arvioi viime perjantaina pitämässään puheessa työtapaa keinoksi, jota käyttämällä voitaisiin esittää ideoita EU:n perustuslain kynnyksellä. Pidän sitä tärkeänä. On kuitenkin myös tärkeää, että EU liittyy ihmisoikeussopimuksiin - nämä kaksi asiaa kuuluvat yhteen.
Lopuksi totean iloisena, että myös lapset mainitaan. Toivon, että tämä antaa komission jäsen Vitorinolle syyn ryhtyä toimiin, jotta EU voisi antaa oman panoksensa tulevaan, tänä syksynä pidettävään lasten asemaa käsittelevään huippukokoukseen. Totean myös erittäin ylpeänä, että kotimaassani eduskuntaryhmäni edustajalla, Gunnar Janssonilla, oli erittäin tärkeä asema tämän peruskirjan luomisessa. Luulen, että hän on omalta osaltaan vaikuttanut siihen selkeyteen, jonka jäsen Berès täällä mainitsi. Perusoikeuskirja on selkeä ja täsmällinen ja monien perustuslakien esikuva.

MacCormick
Haluaisin esittää onnitteluni ja kiitokseni jäsen Méndez de Vigolle ja kaikille niille, jotka työskentelivät asian parissa. Kiitän heitä, ja sen lisäksi myös kadehdin heitä. He ovat tehneet erittäin hienoa työtä.
Tässä on teksti, jossa todetaan ytimekkäästi, mistä Euroopan unionissa on kyse ja mitä oikeuksia meillä on tämän hienon unionin kansalaisina. Olen surullinen nähdessäni brittikonservatiivien koonneen rivistönsä vastustaakseen sitä ajatusta, että unionin toimielimet olisivat vastuussa unionin kansalaisten oikeuksien rikkomuksista. On surullista, että Churchillin ja Maxwell Fyfen puolue on tullut tähän tilanteeseen: me yritämme viimeinkin varmistaa, että unionin toimielimissä ei ole Brysselin tyranneja, vaan henkilöitä, jotka ovat 51 artiklan mukaan kaikkia toimielimiä sitovien määräysten alaisia, ja brittikonservatiivit sanovat ei.
En ole vielä kuullut heistä, joten en ole vielä varma, kuinka pitkälle pääministeri Blairin koirien talutushihnaa löysätään, jotta voitaisiin puhua tämän loistavan hankkeen puolesta. Toivon, että jäsen Martin, joka niin hienosti avusti tätä valmistelukuntaa, saa kollegansa uskomaan, että on tullut aika sekä hyväksyä tämä perusoikeuskirja että tehdä siitä osa lakiamme, joka sitoo niitä, jotka hallitsevat meitä. Se ei ole pelkkä julistus vaan sitova osa perustamissopimuksia. Ehkä parasta, mitä voimme tällä hetkellä tehdä, on saada se mainittua 6 artiklassa, mutta se on vasta alkua.
Se ei ole täydellinen asiakirja; me kaikki tiedämme, että se ei ole mikään täydellinen asiakirja. Mikään elämässä ei ole täydellistä eikä täydellistä ole sekään, että julistetaan oikeudet, muttei vaalita niitä tehokkaasti. Huomaan, että asiakirjassa on syyttömyysolettamaa, laillisuusperiaatetta ja oikeutta puolustukseen koskevia artikloja. Kuten sanoin eilen - sanon sen uudestaan tänään - tältä osin unionissa on kaikkialla liian paljon epäkohtia ja joskus, kun olemme innokkaita kehittämään oikeus- ja poliisiyhteistyötä, unohdamme, kuinka tärkeää on varmistaa, että viattomista ei tehdä passiivisia uhreja, rikoksen torjunnan sivuvaikutuksena.
Hyväksykäämme nämä oikeudet ja tehkäämme niistä lisäksi todellisia kansalaistemme sydämissä ja kokemuspiirissä ja tehkäämme niistä osa lakiamme.

Ainardi
Arvoisa puhemies, en vähättele erittäin tärkeää tavoitetta vahvistaa inhimillisten arvojen yhteisöä tai sitä, että tämänkaltaisessa tekstissä on ensimmäistä kertaa asetettu samalle viivalle kansalaisoikeudet sekä poliittiset ja sosiaaliset oikeudet. Olen myös sitä mieltä, että valmistelukunnan käyttöön ottama menettelytapa on ollut innovatiivinen siinä, että menettelytavassa on pyritty parempaan tiedottamiseen ja avoimuuteen. Kaiken tämän rinnalla on kuitenkin yksi suuri puute.
Alkuperäisen tavoitteen ja saavutetun tuloksen välillä on suuri ero. Tietenkin voidaan nostaa esiin jokin yksittäinen artikla, ylistää todellista edistystä useiden yhteiskuntiemme kehitykseen liittyvien uusien oikeuksien vahvistamisessa tai olennaisten perusoikeuksien uudelleen vahvistamisessa. Esiin voidaan nostaa myös artikloja, jotka eivät yllä muualla tunnustettujen oikeuksien tasolle, erityisesti sosiaalialalla.
Olennaista ei ole laatia luetteloa hyvistä ja huonoista puolista, arvoisa puhemies. Puhuitte viimeksi lasista, joka on puoliksi tyhjä tai puoliksi täynnä. Olennaista on arvioida perusoikeuskirjan laatimisen ja tavoitteiden kokonaisuutta ja kysyä itseltään: vastaako perusoikeuskirja Euroopan kansalaisten vaatimuksia ja odotuksia, tarjoaako se heille tukea tämänhetkisten haasteiden kohtaamiseen?
Kyllä, olen lukenut tekstin moneen kertaan. Se on todellakin helppolukuinen teksti. Olen kuunnellut kollegoideni esittämiä väitteitä, mutta mielestäni perusoikeuskirjassa on yhä vaarallisia epäselvyyksiä, ja yhteinen nimittäjä on yhä pienin mahdollinen.
Huolimatta mainitsemistani valmistelukunnan käyttöönottamista uudistuksista, haluan sanoa asiat suoraan. Euroopan kansalaiset eivät ole saaneet tarpeeksi tietoa, ja jos he olisivat saaneet - kuten olisi pitänyt - osallistua perusoikeuskirjan laatimiseen, sen sisältö olisi varmasti ollut hyvin erilainen.
Koskaan ei ole liian myöhäistä tehdä jotain hyvää. Nizza ei saisi olla ainoastaan perusoikeuskirjan päämäärä, paikka, jossa itsetyytyväisyyttä julistetaan, vaan siitä olisi viisasta tehdä lähtöpiste mahdollisimman laajalle kansalaiskeskustelulle näiden tärkeiden perusoikeuksien osalta.
Lopuksi, juuri siksi, että päätös perusoikeuskirjasta on tärkeä poliittinen päätös, kuulun niihin parlamentin jäseniin, joiden mielestä siitä on liian aikaista päättää tänään.

Berthu
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin päätöslauselmaesityksessä perusoikeuskirjasta on sama pulma kuin työryhmän työskentelyssä. Molemmissa tapauksissa pyydetään hyväksymään teksti kertomatta, mitä sillä tullaan tekemään. Onko se poliittinen julistus? Onko se lisäys perustamissopimukseen? Onko se tulevan perustuslain ensimmäinen osa? Kuulette sen myöhemmin, mahdollisesti Nizzan kokouksen jälkeen. Tämä epätietoisuus erehdyttää pahasti työryhmän töiden päättämisen yhteydessä annettuja hyväksyntöjä tai tämänpäiväistä äänestystä. Jotkut rauhoittavat mieltään ajattelemalla, että puoltava ääni ei sido mihinkään, sillä perusoikeuskirjan on tarkoitus pysyä pelkkänä julistuksena. Tämä on virhe. Jos tämä teksti hyväksytään tällaisenaan - ja palaan vielä tähän tärkeään varaukseen - siitä tulee sitova vähintäänkin tuomioistuimen oikeuskäytännön myötä.
Menettelyssä on kaksi näkökohtaa, jotka kiehtovat minua. Ensimmäinen on, että tällä tavoin hyväksytty perusoikeuskirja veisi meidät suoraan yhdenmukaistettuun Eurooppaan, jota enemmistö parlamentin jäsenistä sanoo kammoksuvansa ja jota äänestäjät eivät missään nimessä halua. Mutta oikeuskäytäntöä, jota tuomioistuin tulee soveltamaan tulkitessaan oikeuksia yksityiskohtaisesti, tullaan soveltamaan yhdenmukaisesti joka puolella Eurooppaa, mikä vie kansallisilta demokratioilta niiden riippumattoman päätösoikeuden. Ette voi sanoa silloin, hyvät parlamentin jäsenet, että ette tienneet tätä.
Toinen kiehtova näkökohta on, että keskustelemme tänään aiheesta - ihmis- ja kansalaisoikeuksista - jonka osalta unionilla ei ole mitään toimivaltaa. Mutta Kölnin Eurooppa-neuvosto, jota avusti erinomaisesti hämmennystä lietsonut valmistelukunta, sai lopulta kaikki unohtamaan, että tämä asia kuuluu kansallisten parlamenttien toimivaltaan ja että näiden valtaa ollaan kaventamassa asteittain.
Nykyisten sopimusten pohjalta tämänpäiväinen keskustelu on todellakin täysin lainvastainen. Se on huono enne Euroopalle, joka antaa ymmärtää haluavansa valvoa perusoikeuksien kunnioittamista.
Tästä syystä olen sitä mieltä - ja puhun nyt erityisesti neuvoston puheenjohtajavaltiolle - että jos Nizzaan kokoontuvat hallitukset hyväksyvät perusoikeuskirjan poliittisena julistuksena, sitä täytyisi edeltää julistus, jossa muistutetaan, että kansalaisoikeuksien määritteleminen ja kehittäminen kuuluu joka tapauksessa ainoastaan kansallisille parlamenteille.

Speroni
Arvoisa puhemies, tänä vuonna juhlimme Euroopan ihmisoikeussopimuksen 50:ttä vuosipäivää. Tämä perusoikeuskirja on mielestäni raakaversio siitä: se saa aikaan hämmennystä oikeudellisella tasolla esimerkiksi siinä, kun 2 artiklan 2 kohdassa sanotaan: "Ketään ei saa tuomita kuolemaan" ja tämä onkin kohdallaan mutta sitten: "eikä teloittaa". Mutta miten ihmeessä joku voidaan teloittaa, jos häntä ei ensin ole tuomittu kuolemaan? Tämähän on liioittelua, tarpeetonta ja järjetöntä. Uskonnollisten menojen vapaudesta puhutaan täysin rajoituksetta. Italian perustuslaissa säädetään esimerkiksi hyvien tapojen rajoista, ihmisoikeussopimuksessa säädetään toista koskevien oikeuksien ja yleisen järjestyksen rajoista. Ovatko esimerkiksi saatanalliset menot, orgastiset riitit hyväksyttyjä vai eivät? Tämä on täysin epäselvää.
Poliittiselta kannalta perusoikeuskirjasta puuttuu kansojen itsemääräämisoikeuden tunnustaminen ja selkeä määritelmä ydinperheen suojelemisesta. Lopuksi tässä menettelyssä, jossa ei yhdenkään parlamentin eikä edes Euroopan parlamentin, sallita muuttaa perusoikeuskirjaa, mutta ei myöskään päätöshanketta, julistetaan mielestäni yhtäältä kansalaisten oikeudet, mutta toisaalta siinä vain kielletään täysin kansalaisten edustajien oikeudet, mikä tarkoittaa meitä parlamentin jäseniä, koska me emme voi edes ehdottaa tarkistusta.
Siispä koska kannatan kansalaisten Eurooppaa, en tunnista itseäni täysin tästä perusoikeuskirjasta, enkä siten äänestä sen puolesta.

Van Dam
Arvoisa puhemies, vastaukseni kysymykseen siitä, täytyykö Euroopan parlamentin olla mukana perusoikeuskirjasta annettavassa juhlallisessa julistuksessa, on yksinkertaisesti "ei"! Siitä ei ole mitään hyötyä! Ketä palvelemme tätä perusoikeuskirjaa koskevalla julistuksella? Emme ainakaan jäsenvaltioiden kansalaisia, koska suurin osa perusoikeuskirjan oikeuksista on muotoiltu niin, että kaikki osapuolet, myös toimielimet, voivat poimia siitä sellaista, mikä niille sopii. Lisäksi siihen ei lainkaan sisälly hyvää oikeussuojajärjestelmää siltä varalta, että perusoikeuskirjasta tulisi odottamatta oikeudellisesti sitova.
Lisäksi asiakirja on täynnä sellaisia oikeuksia, joilla ei ole mitään tekemistä toimielinten toimivallan rajoittamisen kanssa. Perusoikeuskirja suuntautuu siis ennen kaikkea jäsenvaltioihin, mutta ne ovat jo sisällyttäneet kaikki tarvittavat perusoikeudet perustuslakeihinsa. Ylimääräisenä takuuna perusoikeuksien hyvälle suojelulle on se, että kaikki jäsenvaltiot ovat mukana Euroopan ihmisoikeussopimuksessa.
Mitä muuta perusoikeuskirja voi tässä muodossaan tuoda mukanaan kuin pahaa sekaannusta? Joseph Weilerin mukaan Euroopan kansalaiset kärsivät pian pikemminkin perusoikeuksien liiallisesta suojelusta kuin suojelun puutteesta. Olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan. Perusoikeuksien liiallinen suojelu on yhtä vahingollista kuin suojelun puute! Perusoikeuskirjasta on tullut arvovaltahanke. Kansalaisten etujen puolustajana Euroopan parlamentin ei pidä olla siinä mukana.

Hager
Arvoisa puhemies, olen ollut alusta lähtien perusoikeuskirjan kannattaja. Olen myös puhunut aina sen puolesta, että perusoikeuskirjan oikeudellinen sitovuus pitäisi tunnustaa. Se ei muuta kuitenkaan mitenkään sitä, että en voi yhtyä vallitsevaan ylioptimistiseen arvioon valmistelukunnasta tulevaisuudessa tapahtuvan perustuslaillisen kehityksen välineenä. Tänään jo keskustelluista peruskirjan sisällöllisistä ongelmista huolimatta pelkkä kansallisten parlamentaarikkojen kuuleminen ei yksin korvaa kansallisten parlamenttien perustuslakiin liittyvien kysymysten perusteellista käsittelyä. Varoitan joka tapauksessa ymmärtämästä tätä valmistelukunnan välinettä väärin Euroopan unionin pelastavaksi enkeliksi.
Vielä yksi lause neuvoston puheenjohtajalle: korkeimman oikeuden entisenä jäsenenä voin taata teille, että eri korkeimpien oikeuksien päällekkäinen toimivalta aiheuttaa hyvin nopeasti hajanaista lainkäyttöä ja että hajanainen lainkäyttö on odotettavissakin. Meidän on joka tapauksessa tarkasteltava tätä ongelmaa hyvin huolellisesti.

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, tänään klo 12 toimitettavassa äänestyksessä saamme päätökseen prosessin, joka sai alkunsa vuonna 1984, kun parlamentti hyväksyi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen luonnoksen, johon jo sisältyi oikeuksien julistusta koskeva pyyntö. Tämä prosessi jatkui vuonna 1989 De Guchtin päätöslauselmassa.
Perusoikeuskirja on aina ollut parlamentin ensisijainen tavoite, koska se on halunnut saada tekstin, johon olisi koottu eurooppalaisia yhdistävät periaatteet ja arvot. Tämä on erityisen tärkeää nyt, kun olemme aloittaneet kunnianhimoisen laajentumisprosessin.
Toiseksi: se on tärkeää, koska perusoikeuskirja on olennainen tekijä matkalla kohti poliittista unionia.
Kolmanneksi - ja tämä on varmastikin suurin syy - se on tärkeää, koska perusoikeuskirja lisää Euroopan unionin yhteenkuuluvuuden tunnetta.
Kaikista näistä syistä ryhmäni - puheenjohtajamme Poettering sanoi sen jo aiemmin - aikoo äänestää perusoikeuskirjan puolesta.
Perusoikeuskirja kuvastaa sitä paitsi parlamentin mielipidettä sellaisena kuin ilmaisimme sen Duffin ja Voggenhuberin päätöslauselmassa 16. maaliskuuta. Perusoikeuskirjan laatimiseen on osallistunut parlamentin valtuuskunta, ja haluan tuon valtuuskunnan puheenjohtajana kiittää kaikkia siihen kuuluneita jäseniä heidän työstään, heidän sitoutumisestaan ja heidän tuestaan kaikkina näinä kuukausina.
On totta, että - joku puhuja sanoi tämän - meidän täytyy tiedottaa aktiivisesti tästä perusoikeuskirjasta, ja tämä työ voi alkaa parlamentista. Kun kuuntelee joidenkin jäsenten puheenvuoroja, huomaa, että tietoa tarvitaan enemmän kuin koskaan. Jos jotkut jäsenet lukisivat perusoikeuskirjan ennen puheenvuoroaan, he eivät sanoisi niin kuin he nyt sanovat.
Arvoisa puhemies, haluaisin lausua pari sanaa perusoikeuskirjan seurauksista. Jotkin väitteet eivät mielestäni pidä paikkaansa. Olen sitä mieltä, että viittaus 6 artiklaan on johdonmukainen ja että neuvoston puheenjohtajan pitäisi panna jäsen Barónin sanat hyvin merkille. Euroopan unionin hallitusten enemmistöä edustavan ryhmän puheenjohtaja sanoi aivan selvästi, että parlamentti - ainakaan hänen ryhmänsä - ei hyväksy Nizzassa perustamissopimuksen uudistusta, ellei 6 artiklaan sisällytetä viittausta perusoikeuskirjaan.
Perusoikeuskirjalla tulee olemaan seurauksia. Sillä tulee olemaan seurauksia, sisällytettiinpä se sitten perustamissopimukseen tai ei. Sanoisin jopa, että sillä on jo ollut seurauksia. Jos luette kolmen viisaan kertomusta Itävallan tilanteesta, huomaatte, että perusoikeuskirja mainitaan siinä kolmeen otteeseen. Tuo kertomus laadittiin 29.8.-6.9. välisenä aikana, kun perusoikeuskirjaa ei ollut vielä laadittu. Sisällytettiinpä perusoikeuskirja sitten perussopimuksiin tai perustamissopimuksen 6 artiklan 2 kohtaan tai ei, se sitoo komissiota - ja haluan kiittää komission jäsen Vitorinoa hänen tärkeästä työstään perusoikeuskirjan laatimisessa - ja parlamenttia ja neuvostoa, ja sillä on seurauksia, arvoisa puhemies, pitivätpä jotkut parlamentin jäsenet siitä tai eivät.

Martin, David
Arvoisa puhemies, kollegat, jotka ovat tänä aamuna sanoneet, että perusoikeuskirja ei heijasta sitä tai tätä tarpeeksi vahvasti tai ollenkaan tai jotka sanovat, ettei se ole tarpeeksi kristillisdemokraattinen tai sosialistinen tai vihreä, tuntuvat jättäneen huomioitta perusoikeuskirjan pääajatuksen. Tämä on perusoikeuskirja, johon ei ole koottu minkään tietyn puolueen oikeuksia, vaan siinä on kaikkien puolueiden oikeudet. Siihen on yhdistetty olemassa olevat eurooppalaiset arvot nykyaikaisella tai luovalla tavalla. Kaikkien niiden parlamentin eri ryhmien, jotka ovat kiinnostuneita Euroopan unionin kehityksestä, pitäisi pitää tätä myönteisenä.
Kuten komissio sanoo erinomaisessa tiedonannossaan ja kuten komission jäsen Moscovici on muistuttanut meille tänä aamuna, tämä perusoikeuskirja on ainutlaatuinen, koska siinä tuodaan yhteen siviilioikeudet, poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet tavalla, jota ei ole missään muussa olemassa olevassa ihmisoikeus- tai perusoikeuskirjassa maailmassa. Kuten komissio korostaa, se on nykyaikainen, koska siinä käsitellään sellaisia asioita kuten bioetiikkaa, geneettistä jalostamista ja henkilötietojen suojaa sekä tiedon saantia. Se on siis pitkä askel oikeaan suuntaan. Valmistelukuntaa ja sen varapuheenjohtaja Méndez de Vigoa on onniteltava siitä.
Suuri kysymys, joka nyt jakaa meidät, on perusoikeuskirjan tarkoitus. Minusta sillä on kolme tarkoitusperää. Ensiksikin sen tarkoituksena on sanoa kansalaisille: Eurooppa ei ole vain jotain, johon ihminen törmää, vaan se on yhteisö, joka antaa ihmisille oikeuksia, takuita ja suojaa tietyissä tilanteissa. Toiseksi sen tarkoituksena on sanoa toimielimille, että niillä on tässä perusoikeuskirjassa ilmaistu velvollisuus toimia kansalaisten kanssa tietyllä tavalla. Kun ne hyväksyvät lakeja, kun ne ryhtyvät hallinnollisiin toimiin, kun ne laativat asiakirjoja, niiden on noudatettava tämän perusoikeuskirjan sisältöä. Kolmanneksi se sanoo sekä nykyisille jäsenvaltioille että ehdokasvaltioille, että kun niistä tulee yhteisön jäseniä, niistä tulee jäseniä sellaisessa yhteisössä, jolla on arvoja. On olemassa tiettyjä edellytyksiä, joita on noudatettava ja jotka on saavutettava, jotta tulisi Euroopan unionin jäseneksi tai pysyisi sellaisena. Tämä on erittäin selvä viesti, ei pelkästään ehdokasvaltioille vaan myös nykyisille jäsenvaltioille. Jos ajattelette muutaman jäsenvaltion arkaa poliittista tilannetta, tämä on nyt erittäin tärkeä viesti lähetettäväksi.
Kuinka perusoikeuskirjaa käytetään? Olen samaa mieltä niiden kollegojen kanssa, jotka sanovat, että tuomioistuin ei aio sivuuttaa perusoikeuskirjaa, josta kolme toimielintä on antanut juhlallisen julistuksen: komissio, neuvosto ja parlamentti. Tuomioistuimessa otetaan perusoikeuskirja huomioon päätöksiä tehtäessä. Tämä on myönteinen asia, ei pelottava, kuten jäsen Bonde tuntuu ajattelevan. Jäsen Dupuis ja jopa oma Eurooppa-ministerini ovat antaneet ymmärtää, että tämä olisi ontto tai tyhjä asiakirja. En voi hyväksyä sitä. Tämä on suuri askel eteenpäin Euroopan rakentamisessa. Pidän sitä myönteisenä.

Caveri
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, perusoikeuskirja Euroopalle ja unionin kansalaisille on hyvä asia. Sanon tämän liittovaltiomuodon kannattajana ja tietoisena siitä, että periaate, jota tullaan soveltamaan, on toissijaisuusperiaate, jolla turvataan enemmän vapautta Euroopan kansoille, myös minun pienelle kansalleni Valle d'Aostassa, sillä se on aina tukenut liittovaltiomuotoa Italiassa ja Euroopassa. Tietenkin täytyy korostaa, että perusoikeuskirja on pelkkä lähtökohta, ei päämäärä. Mielestäni on hyvä, että tasa-arvoa käsittelevässä luvussa puhutaan kansallisista vähemmistöistä sekä kulttuurisesta ja kielellisestä monimuotoisuudesta. Meidän täytyy edetä kohti todellista eurooppalaista perustuslakia, jolla kielivähemmistöjen asema taataan kansainvälisesti.

Frassoni
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirjan sisältö olisi voinut olla parempi. Sen juridista sisältöä koskeva ongelma oltaisiin voitu ratkaista nyt eikä jossakin hyvin hämärässä tulevaisuudessa. Arvoisa ministeri, se, mikä oli esteenä molempien tulosten saavuttamiselle, estää myös saavuttamasta Nizzassa demokraattiselta ja tehokkuuden kannalta tyydyttävää tulosta: tekstin jokaisesta kohdasta pitää ehdottomasti päästä yksimielisyyteen. Ne, jotka ovat jääneet muiden jälkeen ja jotka ovat taantumuksellisimpia, päihittivät jälleen kerran ne, jotka taistelevat kansalaisyhteiskunnassa ja instituutioissa sen puolesta, että perusoikeuksia sovellettaisiin kaikkiin ja että ne olisivat tehokas ja juridisesti sitova vastaus sellaisiin uusiin kysymyksiin, kuten tieteen vaaroihin, uusien kansalaisten oikeuksiin, oikeuteen terveelliseen ympäristöön jne. Olemme näin ollen jälleen kerran pettyneitä ja tyytymättömiä. Äänestämme toki perusoikeuskirjan puolesta, mutta aistimme, että tämä ei saa aikaan tarvittavaa innostusta ja osallistumisen halua Eurooppaa kannattavien kansalaisten keskuudessa, ja kuten tavallista hallitukset jotkin hallitukset toisia enemmän saavat kantaa tästä historiallisen vastuun.

Di Lello Finuoli
Arvoisa puhemies, on vaikea kieltää sitä tosiasiaa, että unionin jäsenvaltioiden sosiaalipolitiikat ovat jo muutaman vuoden ajan olleet riippuvaisia talous- ja rahapolitiikoista, talousarvion soveltuvuudesta, vakaussopimuksista ja epävarmasta palkkatyöstä, kaikkivaltiaiden markkinoiden ja kilpailun, markkinoiden erottamattoman kumppanin, vaatimuksesta. Kuilu suurenee koko ajan niiden välillä, joilla on paljon ja niiden, joilla on vähän tai ei mitään, ja samaan aikaan ne, joilla on paljon, vaativat juuri pyhien periaatteiden nimissä yhä enemmän uhrauksia niiltä, joilla on vähän tai ei mitään.
Perusoikeuskirjassa, jossa esitetään jatkuvasti viittauksia kansallisiin lainsäädäntöihin ja käytäntöihin sosiaalisten oikeuksien konkreettiseksi toteuttamiseksi, kallistutaan siihen, että tätä riippuvuutta on mahdoton kumota, samoin kuin tätä harvojen harjoittamaa epäoikeudenmukaista rikkauksien haalimista itselleen, tätä liberaalia ja liberalistista yhteiskuntamallia, joka on nostamassa päätään hämmästyttävällä vauhdilla eurooppalaisen sosiaalidemokraattisen ajattelun jättämästä tuhkasta. Tästä sosiaalioikeuksia koskevasta peruskirjasta kuvastuu eräänlaista taaksepäin vetäytymistä verrattuna monen jäsenvaltion lainsäädäntöön, ja juuri näiden viittaustemppujen vuoksi se toimii välineenä, jolla niitä muutetaan tai heikennetään. Kansalais- ja poliittiset oikeudet jäävät vailla merkitystä oleviksi muodollisiksi oikeuksiksi, jos ne eivät perustu toteutettuihin sosiaalioikeuksiin, vaan pelkästään niistä tehtyyn luetteloon.
Tuntuu siltä kuin päättyvä vuosisata kaikkien niiden heikommassa asemassa olevien sosiaaliluokkien vapauttamistaisteluiden jälkeen olisi ollut turha, eikä olisi opettanut meille mitään. Emme voi uskotella itsellemme, että tämä perusoikeuskirja merkitsee ensimmäistä askelta kohti yhä yhtenäisempää unionia. Se on sitä vastoin sellaisten sosiaalipolitiikkojen alimman tason päätepiste, jollaisia harjoitamme tulevaisuudessa. Minä toivon vain, ettei sitä sisällytetä perussopimuksiin ja että yhä enemmän syntyisi sellaisia liikkeitä, jotka kansalaisyhteiskunnassa, ammattiliitoissa ja poliittisissa järjestöissä vaativat oikeudenmukaisempaa ja yksimielisempää Eurooppaa.

Bigliardo
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, keskustellessaan perusoikeuskirjasta parlamentti johtaa Euroopan unionin kehityksen tänään uuteen ja merkittävään vaiheeseen kohti yhtenäisempää ja toivon mukaan kohti oikeudenmukaisempaa ja rehellisempää Eurooppaa.
En äänestä tämän perusoikeuskirjan puolesta suinkaan siksi, että olisin vakuuttunut, että sitä sovelletaan asianmukaisesti ja tehokkaasti, vaan siksi, että sen ydinperiaatteista on pakko olla samaa mieltä. Jäljelle jää syvä hämmennys, joka syntyy kaikkien jakamista huolista: mielessäni ovat ne yhteisön maat, joissa oikeus elämään on ja jää pelkästään ja yksinomaan periaatteelliseksi toteamukseksi, kun ihmisen elämä erotuksetta lakkautetaan jo siinä vaiheessa, kun hänet hedelmöitetään; mielessäni ovat eurooppalaiset kuluttajat, joilla perusoikeuskirjan mukaan on monia uusia ja merkittäviä oikeuksia ja joille toistaiseksi annetaan se, mitä hulluista lehmistä jää jäljelle, kuten se kapitalismi, joka pulskistuu köyhien ihmisten kustannuksella; mielessäni ovat ne tehtaiden työntekijät, joilla olisi oikeus pysyvään työpaikkaan ja jotka markkinoiden maailmanlaajuistumisen nimissä vieraannutetaan tulevaisuudesta siirtämällä työt sinne, missä niiden teettäminen maksaa vähemmän; mielessäni ovat opiskelijat ja dosentit ja koulutusoikeudet, ja mielessäni ovat rappeutuvat ja vanhentuneet rakenteet monissa maissa, jotka luopuvat niille kuuluvasta roolista; hyvät kollegat, mielessäni ovat vapaus ja mielipideoikeudet, ja mielessäni ovat ne lukuisat ihmiset, jotka kansoittavat eurooppalaisia vankiloita vain siksi, että he eivät ajattele samalla tavalla kuin muut; ajattelen oikeutta kotiin ja asianmukaiseen elämänlaatuun; ajattelen nuoria, joilla ei usein mafian etujen nimissä ole enää edes oikeutta rakkauteen.
Mielessäni ovat kaikki nämä asiat ja muutkin, ja olen huolissani, mutta äänestän perusoikeuskirjasta, vaikka se olisikin utopistista, sillä kaikilta meiltä vaaditaan radikaalia muutosta, joka tarvitsee toteutuakseen pisaran perusteltua utopiaa.

Titford
Arvoisa puhemies, siinä suosituksessa, jota tämä keskustelu koskee, parlamentti hyväksyy Euroopan unionin perusoikeuskirjan. Sen jälkeen siinä neuvotaan sen puhemiestä ja neuvoston ja komission puheenjohtajia antamaan Nizzan perusoikeuskirjaa koskevan julistuksen. Tämä perusoikeusasiakirja on selvästi tarkoitettu edistämään Euroopan kansojen yhä tiiviimpää liittoa. Yhteisesittelijä Duffin mukaan tämä on tärkeä askel kohti Euroopan unionin integraation laadun parantamista.
Koska olen Englannin kansan edustaja, enkä Euroopan kansojen edustaja, voin sanoa ainoastaan, ettei minulla ole mitään valtuuksia edistää Euroopan integraatiota - ja jos Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus edustaisi kansaansa, ei silläkään olisi. Itse asiassa suurin osa Yhdistyneen kuningaskunnan kansasta vastustaa täysin integraation lisäämistä. Koska olen demokraatti, minäkin vastustan sitä. Sanoudun irti tästä aloitteesta ja äänestän sitä vastaan.

Cederschiöld
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirja tekee olemassa olevista oikeuksista näkyviä, samalla kun Euroopan hyväksi otetaan historiallisia askelia. Keskustelua käydään loppujen lopuksi siitä, pitääkö EU:n perustua tavallisiin oikeusvaltion periaatteisiin. Perusoikeuskirja täyttää EY:n oikeudessa vallitsevan tyhjiön ja vahvistaa yksilön suojaa Euroopan poliisivoimien, petoksia torjuvien viranomaisten ja kilpailuviranomaisten loukkausten kohdalla. Vaikka me käytännössä määräämmekin rangaistuksia jo nyt, meiltä puuttuu normaalit ihmisoikeusloukkausten tutkintamahdollisuudet, jotka olisivat välttämättömiä oikeusyhteiskunnassa.
Jokaista yksilöä - naista, miestä, työntekijää ja yrittäjää - on suojattava mahdollisilta EU:n taholta tapahtuvilta poliittisilta ja hallinnollisilta hyökkäyksiltä. Ei ole mitään sopivia perusteita, joilla juuri tätä voitaisiin vastustaa. Sillä, jota unionin oikeussuojakeinot väärin perustein vahingoittavat, on oltava oikeus tuomioistuinkäsittelyyn. Jotta pystyttäisiin luomaan kilpailukykyinen laajentunut Eurooppa, lähtökohtana on oltava oikeusvaltiolliset periaatteet. Yksilön oikeus saada häneen kohdistuvat loukkaukset tuomioistuinkäsittelyyn tarvitsee laajaa poliittista tukea. Kuinka muuten 500 miljoonan henkilön muodostama oikeusalue voisi toimia?
Perusoikeuskirja muodostaa laajentumisen tasapainoisen ja vakaan perustan. Sen aineellisesta sisällöstä ja sen seurauksista on paljon väärinkäsityksiä. Nämä väärinkäsitykset on selvitettävä. Suosittelen, että ne, joiden mielestä se on tarpeen, lukevat istunnon 49 selvitykset ja tutustuvat myös siihen molempien tuomioistuinten oikeuskäytäntöön, joka on sidottu perusoikeuskirjaan.
Perusoikeuskirja vaikuttaa EU:n oikeuskehitykseen, ja sen kannatus kasvaa todennäköisesti jatkuvasti. Mielestäni tuomioistuimen pitää erityisesti ottaa vaikutteita niistä kohdista, joissa käsitellään elinkeinovapautta, yrittäjyyttä ja omistusoikeutta. Lopuksi haluan kiittää lämpimästi pätevää valtuuskunnan johtajaamme Méndez de Vigoa.

Paciotti
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirjahanketta koskevan ehdotuksen ja sen hyväksymisen pitäisi saavuttaa melko laajaa kannatusta. Minusta tuntuu, että asiaa perustelevat erimielisesti ainoastaan ne, jotka vastustavat Euroopan unionia, ja olemme täällä kuulleet eräitä heistä. En ymmärrä niitä, jotka perustelevat erimielisyyttään sillä, ettei perusoikeuskirja sisällä kaikkea sitä, mitä he haluaisivat sen sisältävän. En usko, että kenenkään pyrkimykset toteutuvat siinä täysin, koska perusoikeuskirja ei voi heijastaa vain joidenkin ajatuksia, vaan sen pitää olla kaikkien niiden yhteinen kiinnekohta, jotka tuntevat itsensä Euroopan kansalaisiksi ja jotka kunnioittavat erilaisuutta ja erilaisten ihmisten yhteiseloa.
Oliko siitä mahdollista tehdä parempi? Uskon niin, jos ei muuten niin siksi, että kaikkea ehdottamaani ei hyväksytty. Onko siis parempi jättää koko asia sikseen ja olla hyväksymättä tätä perusoikeuskirjaa? Ei varmastikaan! Vahvistan, että tämä perusoikeuskirja tekee unionista oikeuksien yhteisön; se on yksi vaihe unionin perustuslain laatimisessa, ja se on ensimmäinen kansainvälinen asiakirja, joka yhdessä perusoikeuksien jakamattomuuden periaatteen kanssa sisältää kansalais- ja poliittiset oikeudet, taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet sekä uudet oikeudet. En ymmärrä niitä, joiden mukaan siitä ei ole mitään hyötyä ja että siinä on pelkästään yleisiä ja kauniita sanoja. Joka näin sanoo, ei piittaa toimielinten historiasta: myös "liberté, égalité et fraternité" (vapaus, tasa-arvoisuus, veljeys) ovat kauniita sanoja, mutta ne ovat toimineet monien Eurooppamme oikeudellisten järjestysten perustana. Näiden artiklojen kaltaisten ratkaisujen pohjalta tuomioistuimemme ovat aikojen kuluessa turvanneet perusoikeutemme.
Annetaan vain kyynisten taantumuksellisten väittää, että pelkästään voimalla ja rahalla on jotakin merkitystä, ja loput ovat pelkästään sanoja. Näin ei ole, sanoilla, jotka ilmentävät periaatteitamme, arvojamme ja perusoikeuksiamme, on voimaa ja valtaa, jos omaksumme ne sivistyneen elämäntapamme välineiksi. Hyväksykäämme siis tämä perusoikeuskirja, ja ottakaamme sanat vakavasti, älkäämme salliko, että niitä vähätellään, aliarvioidaan ja että niihin suhtaudutaan välinpitämättömästi. Meidän pitää ottaa oikeutemme vakavasti, mikäli haluamme hallitusten kunnioittavan niitä ja tuomareiden turvaavan ne.

Gahrton
Arvoisa puhemies, olen pitkään kuulunut epäilijöihin. Perusoikeuskirja sisältää myönteisiä osia, mutta myös periaatteellisesti epäilyttäviä asioita. Ratkaisevaksi kannaltani on muodostunut vetoomus, joka on tullut Euroopan nopeimmin kasvavalta progressiiviselta kansanliikkeeltä, ranskalaiselta Attaque-liikkeeltä, joka kuvaa perusoikeuskirjaa ilmauksella instrument de régression sociale, eli sosiaalisen heikentämisen väline.
Attaque-liike toteaa, että perusoikeuskirja merkitsee askelta taaksepäin jäsenvaltioiden, YK:n, Euroopan neuvoston ja ILOn jo voimassa oleviin sääntöihin verrattuna. Attaque-liike on myös sitä mieltä, että ammatilliset oikeudet jätetään ottamatta huomioon ja että kyse on itse asiassa pääoman vapaan liikkuvuuden vahvistamisesta.
Kun Euroopan nopeimmin kasvava progressiivinen kansanliike, jonka juuret ovat ensimmäisen demokraattisen valankumouksen kotimaassa Ranskassa, jota ei voi epäillä jostakin skandinaavisesta euroskeptisyydestä tai vastaavasta, vastustaa näin voimakkaasti perusoikeuskirjaa koskevaa ehdotusta, en voi äänestää sen puolesta.

Frahm
Arvoisa puhemies, voin jatkaa siitä, mihin jäsen Gharton lopetti. Mielestäni on ongelmallista, että samalla kun korostetaan, että sosiaalisten oikeuksien on oltava jakamattomia ja yleismaailmallisia, yhteisvastuuta käsittelevässä luvussa viitataan johdonmukaisesti kansalliseen lainsäädäntöön ja käytäntöön. Sen myötä heikennämme juuri näitä alueita koskevaa yleismaailmallisuutta ja jakamattomuutta. Juuri tämä kohta on mielestäni sisällön kannalta ongelmallinen. Pidän kuitenkin ongelmallisena myös sitä rakennetta, jota olemme laatimassa. Jos todellakin haluamme vahvistaa ihmisoikeuksia Euroopan tasolla, meidän on käytettävä energiaamme Euroopan neuvoston työn vahvistamiseen ja annettava EU:n ratifioida Euroopan ihmisoikeuksia koskeva yleissopimus sekä vastaavat kulttuurioikeuksia ja sosiaalisia oikeuksia koskevat yleissopimukset sen sijasta, että rakentaisimme hitaasti Euroopan neuvoston kanssa kilpailevan järjestelmän, kuten nyt olemme tekemässä. Euroopan neuvostohan edustaa koko Eurooppaa, kaikkia Euroopan valtioita. Meitä on 15 - toistaiseksi. Haluaisin lopuksi todeta, että ongelmana on myös se, että perustuslaki halutaan laatia ilman kansalaisten tukea. Se ei lisää äänestysprosenttia seuraavissa Euroopan parlamenttivaaleissa.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, hyväksymistämme odottava perusoikeuskirja on teos, josta saamme olla ylpeitä. Ensimmäistä kertaa Euroopan unionin perustamisen jälkeen tässä on pohja perustuslaiksi ylikansalliselle rakenteelle, jollainen unioni on.
Tämä on mielestämme hyvä asiakirja, josta myös me kristillisdemokraatteina voimme sanoa, että normimme ja arvomme ovat siitä helposti löydettävissä. Oikeus ihmisarvoon ja henkilökohtaiseen koskemattomuuteen on ilmaistu hyvin. Tämä koskee myös perheen ja perhe-elämän kunnioittamista ja sitä, miten lasten, vanhusten ja vammaisten oikeudet on muotoiltu. Siten perusoikeuskirja tarjoaa erityisen suojan heikoimmassa asemassa oleville lähimmäisillemme eurooppalaisessa yhteiskunnassamme, mikä on hyvä asia.
Perusoikeuskirja tarjoaa myös tasapainoa. Hyvin ilmaistujen sosiaalisten oikeuksien lisäksi löydämme nyt tekstistä myös elinkeinovapauden ja ammatillisen vapauden. Tällä tavoin on löydetty hyvä tasapaino lähinnä ammattiliittojen painottamien tiettyjen oikeuksien ja sellaisten oikeuksien välillä, joita lähinnä työnantajajärjestöt sekä pienet ja keskisuuret yritykset painottavat.
Kolmas reunahuomautus, jonka haluan tehdä, koskee kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia. Myös tätä varten meillä on artikloja, jotka suojelevat kansalaisia syrjintää vastaan esimerkiksi työmarkkinoilla. Myös tämä oli ryhmämme toive.
Perusoikeuskirjan painavin osa on 21 artikla, syrjintäkieltoa koskeva merkittävä artikla. Siinä kielletään syrjintä 16 osa-alueella. Pidän sitä perusoikeuskirjan kruununa. Tämä artikla on vielä tulevaisuudessa usein tarpeellinen, kun tarkastelemme jäsenvaltioissamme havaittavaa kehitystä sekä syrjintää, rasismia ja muukalaisvihaa.
Arvoisa puhemies, on ollut suuri kunnia saada tehdä yhteistyötä tästä parlamentista ja kansallisista parlamenteista tulevien kollegojen kanssa tämän perusoikeuskirjan laatimiseksi. Kiitämme Roman Herzogia ja Iñigo Méndez de Vigoa siitä, kuinka erinomaisesti he ovat johtaneet perusoikeuskirjan laatimista, ja toivomme koko sydämestämme, että tämä perusoikeuskirja puhemiehemme Nicole Fontainen allekirjoittamana hyväksytään Nizzan huippukokouksessa.
Toivokaamme ennen kaikkea, että Euroopan kansalaisemme hyödyntävät usein tätä perusoikeuskirjaa, jos heidän oikeuksiaan loukataan. Se on tarkoitettu näille kansalaisille, ja toivomme, että he hyväksyvät sen kiitollisina.

Van den Burg
Arvoisa puhemies, lähden 6. joulukuuta osoittamaan mieltäni Nizzaan. Eurooppalaiset ammattiliitot ja kansalaisjärjestöt ovat kehottaneet siihen. Pelkästään jo EAY:n (Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön) organisaatioista odotetaan 60 000:ta ihmistä. Tämä ei ole mielenosoitus perusoikeuskirjaa vastaan. Myös näissä piireissä näyttää olevan ihmisiä, jotka ajattelevat vastustamista ja ehkä haluaisivat sitä. He eivät ole kuitenkaan ymmärtäneet mitään asiasta. Mielenosoituksessa kannatetaan sosiaalista ja demokraattista Eurooppaa, kansalaisten Eurooppaa. Perusoikeuskirja on osa muutosta sitä kohti ja osa dynamiikkaa, joka vie kohti vahvaa ja sosiaalista Eurooppaa.
Kuten tiedätte, olen kiinnittänyt erityistä huomiota ennen kaikkea sosiaalisiin ja taloudellisiin perusoikeuksiin. Euroopan ihmisoikeussopimuksen lisäksi myös Euroopan neuvoston sosiaalisen peruskirjan täytyy toimia EU:n perusoikeuskirjan pohjana. Tiedättekö, mihin kiinnitin huomiota, kun puheenjohtaja Prodi ja komission jäsen Verheugen esittelivät viime viikolla laajentumiseen liittyvää edistymistä koskevan kertomuksen? Tietoihin perusoikeussopimusten ratifioinnin tilanteesta. Jos näitä tietoja verrataan nykyisten jäsenvaltioiden tilanteeseen, käy ilmi, että ne ovat joka tapauksessa ehdokasvaltioita jäljessä Euroopan neuvoston muutetun sosiaalisen peruskirjan osalta. Se on mielestäni hyvin kiusallista.
Uudella perusoikeuskirjalla on oikeudelliset vaikutuksensa, vaikka se ei olekaan vielä sitova. EY:n tuomioistuin totesi sen 2. lokakuuta edellisessä perusoikeuskirjaa käsitelleessä istunnossaan. Toimielimet, jotka nyt allekirjoittavat juhlallisesti perusoikeuskirjan, eivät kuitenkaan saa jättää asiaa pelkästään tuomioistuinten harteille. Aluksi niiden täytyy hyväksyä viittaus perusoikeuskirjaan EU:n perustamissopimuksen 6 artiklassa. Täytyy laatia suunnitelma perusoikeuskirjan artiklojen sisällyttämisestä perustamissopimukseen ja täytyy saada aikaan valvontamenettelyjä, raportointivelvollisuuksia, riippumattomia asiantuntijoita ja kantelumenettelyjä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen lisäksi myös Euroopan neuvostolla on tämäntyyppisistä valvonnan muodoista runsaasti kokemusta, jonka pohjalle voimme rakentaa edelleen.
Ennen kaikkea täytyy olla selvää, että Nizzan huippukokous ei ole perusoikeuskirjan päätepiste vaan sen alku. Perusoikeudet ovat Euroopan ydin. Tämä EAY:n ja kansalaisjärjestöjen kampanjan iskulause pysyy tulevina aikoina hyvin ajankohtaisena. Sen puolesta lähdemme Nizzassa kaduille.

Meijer
Arvoisa puhemies, sosiaalisia perusoikeuksia, oikeuksia henkilökohtaiseen vapauteen ja ympäristönsuojelua ei mainita nykyisissä kansallisissa perustuslaeissa, tai sitten ne ovat niissä liian vaatimattomassa asemassa. Jotkut, jotka kannattavat eurooppalaista perustuslakia tai perusoikeuskirjaa välivaiheena sitä kohti, näkevät tässä mahdollisuuden poistaa tämän jälkeenjäämisen yhdellä iskulla. Eurooppalaisella perustuslailla on myös muita kannattajia. He haluavat propaganda-asiakirjan, joka ennen kaikkea kuvaa nykyistä Euroopan unionia ja oikeuttaa tulevan kehityksen kohti eurooppalaista supervaltiota, ilman että Euroopan kansalaiset saavat lainkaan uusia oikeuksia.
Kannatan ensimmäistä päämäärää mutta hylkään toisen. Euroopan unionin perusoikeuskirjaluonnos on epäselvä kompromissi näiden kahden keskenään ristiriidassa olevan käsityksen välillä, joista jälkimmäinen on hallitsevassa asemassa. Joidenkin oikeuksien kohdalla tämä tarkoittaa jopa askelta taaksepäin. Siksi tämä asiakirja ei ole kypsä hyväksymistä varten. Lyhyellä aikavälillä on paljon tärkeämpää, että Euroopan unioni sitoutuu jo olemassa olevaan Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimukseen. Perusoikeuskirjaluonnos voi toistaiseksi toimia kiinnostavana keskusteluasiakirjana puolueille, ammattiliitoille, ympäristöjärjestöille, kirkoille ja monille muille ryhmittymille unionin jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa, kun käsitellään Euroopan kansojen yhteistyön tulevaisuutta.

Rack
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, valta tarvitsee valvontaa. Eurooppalaisilla instituutioilla on valtaa, ja tätä valtaa meidän on rajoitettava kansalaisten etujen nimissä. On korkea aika paikata eurooppalaisessa perusoikeuksien suojaamisessa tähän asti ollut aukko. Useiden vuosien ajan on keskusteltu siitä, eikö unionin pitäisi vain liittyä Euroopan ihmisoikeussopimukseen jäsenvaltioiden tapaan. Olen iloinen siitä, ettei unionin liittyminen ihmisoikeussopimukseen ole lukuisista syistä toteutunut.
Mitä tulee peruskirjan tekstiin, jolle me annamme tänään hyväksyntämme - kuten toivon, suurella enemmistöllä - on selvää, että me saavutamme peruskirjallamme suuremman ja ajanmukaisemman perusoikeuksien suojan kuin minkä liittyminen Euroopan ihmisoikeussopimukseen olisi tuonut. Ihmisoikeussopimuksen takuita toistetaan vain vajaassa kolmasosassa peruskirjaa. Peruskirjan muissa enemmistönä olevissa osissa mennään pitemmälle unionin kansalaisten poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien kohdalla ja viimeisenä, mutta ei vähäisimpänä, myös tärkeissä ympäristönsuojelun, terveyden suojelun ja kuluttajansuojan tulevaisuudenkysymyksissä.
Peruskirjasta on tultava eurooppalaista oikeutta, jos sen on todellakin määrä täyttää tehtävänsä. Tänään ottamamme askel on vain yksi vielä pitkällä tiellä. Juhlallisesta julistuksesta on tultava sitovaa eurooppalaista perustuslakioikeutta.
Käynnistämmekö me tämänpäiväisellä askeleellamme kehityksen, joka johtaa eurooppalaiseen supervaltioon? Emme! Unionin perusoikeuksia koskeva vaatimus yhdistettynä pyrkimykseen luoda EU:ta varten eräänlainen valtiosääntö ei tarkoita, että meidän tiemme päässä on Yhdysvallat. Me tarvitsemme kuitenkin Eurooppaa varten mahdollisimman nopeasti perustuslakiin verrattavan tekstin, josta kansalaiset löytävät selkeitä ja ymmärrettäviä lausumia heidän Euroopastaan eli siitä, mitä oikeuksia kansalaisilla itsellään on, missä unioni on ottanut vastuuta ja missä jäsenvaltioiden on määrä hoitaa toimivaltaa myös jatkossa sekä miten Eurooppa täyttää jatkossa tehtävänsä taaten kaikin tavoin oikeusvaltion mukaisen ihmisoikeuksien suojan. Tämän tehtävän parissa meidän on tehtävä edelleen työtä! Kulkekaamme tätä tietä!

Seguro
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, ensiksi haluaisin yhtyä onnitteluihin, jotka on erittäin oikeutetusti osoitettu kaikille valmistelukunnan jäsenille, erityisesti jäsen Méndez Vigolle ja ystävälleni Pervenche Berèsille, ja sallikaa minun myös melkoista ylpeyttä tuntien korostaa komission jäsen António Vitorinon tarmokasta ja asiaan paneutunutta osallistumista valmistelukunnan toimintaan.
Haluaisin tähdentää kolmea kohtaa, joita kollegani ovat jo käsitelleet tänä aamuna. Ensiksi: valmistelukunnan toiminnan ansioituneisuus. Tulevien tehtävien varmentaminen ja niihin kannustaminen, erityisesti Euroopan unionin perustamissopimuksien tulevan uudistamisen osalta, on ansiokasta. Toiseksi: perusoikeuskirjan velvoittavuudesta kiinnipitäminen. Euroopan kansalaiset eivät voisi ymmärtää, että Eurooppa kehittyisi nopeammin markkinoiden ja valuutan osalta, mutta hitaammin kansalaisoikeuksien ja muiden perusoikeuksien todellisen toteuttamisen osalta. Kolmanneksi: vaatimus siitä, kuten täällä on jo tehty, että tämä perusoikeuskirja mainitaan Nizzan päätelmissä ja erityisesti uudistetun perustamissopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa. Tämän peruskirjan allekirjoittaminen ja antaminen tiedoksi ei ole riittävän loistokasta: nuo oikeudet on myös pantava tehokkaasti täytäntöön. Siksi pyydämme ja vaadimme jälleen kerran, että puhemiehistö painostaisi neuvostossa olevia kollegojaan toimimaan tämän asian hyväksi.
Lopuksi esitän kaksi ehdotusta: että ehdokasvaltioiden yhteisön säännöstön osaksi tulisi se, että niiden parlamentit allekirjoittavat ja ratifioivat tämän perusoikeuskirjan ja että Nizzan päätelmissä asetettaisiin tarkka aikataulu, jonka nojalla tulevat puheenjohtajavaltiot voivat siirtää perusoikeuskirjan perustamissopimukseen. Ehdottaisin lisäksi, että aikataulu olisi yhtenevä sen määräajan kanssa, jonka puitteissa kaikkien parlamenttien on ratifioitava Nizzassa uudestaan tarkistetut perustamissopimukset.

Tajani
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, perusoikeuskirja, josta valmistaudumme tänään äänestämään vakuuttuneina Euroopan edustajina, merkitsee varmasti askelta eteenpäin kohti sellaisen poliittisen Euroopan rakentamista, johon lujasti uskomme. Monet ovat kuitenkin korostaneet, että tällä tekstillä ei ole perussopimuksen oikeudellista arvoa. Tästä syystä meidän pitää yhä kulkea eteenpäin. Lopullinen tavoite on perustuslain laatiminen sellaiselle Euroopalle, peruslaki sellaiselle unionille, joka ei voi rajoittua pelkästään yhteiseen rahaan vaan jolla pitää olla poliittinen olemassaolo ja todellakin yhteinen ulko- ja puolustuspolitiikka; sen pitää toimia neuvottelukumppanina samalla tasolla Yhdysvaltain kanssa, ja sen pitää kyetä kohtaamaan maailmanlaajuistumisen tuoma suuri haaste, maailmanlaajuistumisen, jossa tulevina vuosina toimii etulinjalla myös Aasian maanosan maita Kiinasta alkaen.
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirja merkitsee siis pelkästään vaikean ja vaativan, mutta samanaikaisesti innostavan työn alkua. Tekstin, jonka tänään hyväksymme ja kuten puheenjohtaja Poetteringkin jo sanoi, koska se on kompromissin tulos, sen jotkin kohdat eivät tyydytä meitä pitää edistää keskustelua tulevaisuudesta ja tulevasta Euroopan perustuslaista. Perusoikeuskirjassa pitää vahvistaa oikeudet sitovalla oikeudellisella arvolla ja määrittää, minkälaiset toimivaltuudet unionilla, jäsenvaltioilla, alueilla on, ja sen pitää saada kansan tahdon synnyttämä vahvistus. Juuri tämän vuoksi parlamentin ja kansallisten parlamenttien pitää keskustella perusoikeuskirjasta ja hyväksyä se.
Koska Forza Italian -ryhmän jäsenet yhdessä Euroopan kansanpuolueen ryhmän jäsenten kanssa ovat vakuuttuneita siitä, että tulevaisuuden Euroopan pitää yhä enemmän turvata yksilön ja perheen oikeudet sekä estää syntymästä uusia rasismin muotoja ja uusia juutalaisvastaisuuden muotoja, me äänestämme tämän suosituksen puolesta, jonka avulla perusoikeuskirja esitetään.

Lund
Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi kiittää niitä parlamentin, komission ja neuvoston jäseniä, jotka ovat osallistuneet valmistelukuntaan. Työ on mielestäni tehty erittäin pätevästi. Perusoikeuskirja, jonka tänään aiomme hyväksyä, sekä vahvistaa että selventää niitä yhteisiä perusoikeuksia ja -arvoja, joiden on oltava yhteisömme perusta. Kyse on perusoikeuskirjasta, joka mitä suurimmassa määrin asettaa ihmisen keskipisteeseen. Haluan korostaa muutamaa olennaista kohtaa. Ensiksikin mielestäni on hyvä, että määräämme, että ihmisoikeuksia koskevaa yleissopimusta ja Strasbourgin ihmisoikeustuomioistuinta on kunnioitettava. On tärkeää, että emme vaaranna näiden kahden oikeusasteen auktoriteettia. Samalla on mielestäni tärkeää todeta, että yhteisistä arvoista päätettäessä on otettava huomioon Euroopassa vallitsevat erilaiset kulttuurit ja perinteet. Uskon, että tämä on tärkeää pitää mielessä, jos haluamme saavuttaa perusoikeuskirjalle tarvittavan kannatuksen Euroopan kansalaisten parissa.
Haluaisin myös korostaa yhtä erityisen myönteistä asiaa perusoikeuskirjassa, nimittäin kysymystä erittäin pitkälle menevien vähemmistöjä koskevien määräysten, erittäin pitkälle menevien syrjintäkieltoa koskevien määräysten asettamisesta. Pidän sitä erittäin myönteisenä. Mielestäni on myös hyvä, että työssä ollaan oltu kaukokatseisia ja että mukaan on otettu uusia suojelualueita. Tarkoitan sekä ympäristöalaa että bioteknologiaa. Uskon, että perusoikeuskirjan hyväksyminen Nizzassa olisi tietyille ehdokasvaltioille voimakas viesti siitä, miten vakavasti EU suhtautuu perusvapauksien kunnioittamiseen. Lopuksi voin sanoa, että olen erittäin tyytyväinen siihen, että perusoikeuskirja hyväksytään Nizzassa poliittisena asiakirjana. Uskon, että siitä muodostuu hyvä perusta sille vuoropuhelulle, jota Euroopan kansalaisten kanssa käydään Euroopan tulevasta kehityksestä.

Mombaur
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, tämän verran on selvää: jos yksi parlamentin poliittisista ryhmistä tai yksi meidän yli 100 poliittisesta ryhmittymästämme olisi kirjoittanut peruskirjan, se näyttäisi monilta osin erilaiselta, mutta se kaikki on epäolennaista. Kyse oli eurooppalaisesta konsensuksesta, ja se meillä on edessämme. Kyse on maailmanlaajuisesti nykyaikaisimmasta käytettävissä olevasta perusoikeuksia käsittelevästä asiakirjasta, ja se ansaitsee todellakin tulla arvostetuksi korkealle. Valmistelukunta on seulonut perusoikeuksien arvoiset asiat - jos näen oikein - yli 31 oikeuslähteestä. Se on selventänyt Euroopan unionin arvoperustaa, ja haluan pyytää niitä, jotka ovat pyytäneet puheenvuoroa ja kaipaavat esimerkiksi peruskirjassa politiikan vastuuta Jumalan edessä, arvostamaan kuitenkin sitä, että peruskirjan johdantoon on kirjattu, että tämä teksti on muotoiltu tietoisena unionin henkisestä ja eettisestä perinnöstä.
Sallikaa minun mainita nyt vielä jotakin. Peruskirjaan ei valitettavasti ollut mahdollista sisällyttää riittävästi vähemmistöjen oikeuksia. Euroopan parlamentin valtuuskunta toivoi etnisten vähemmistöjen huomioon ottamista. Sitä ei kyetty saamaan läpi koko valmistelukunnassa. Se on minun nähdäkseni puute, joka on mainittava tässä yhteydessä. Sitten haluaisin osoittaa pari sanaa meidän arvostelijoillemme. On tavallista, että toimittajat arvostelevat politiikkaa. Se on myös hyvä ja oikein eikä sen pitäisi muuttua, mutta haluan kääntää asian kerrankin toisin päin ja osoittaa tämän kohteliaisuuden tällä kertaa meidän arvostelijoillemme, nimittäin toimittajille: Te olette epäonnistuneet kautta linjan! Tätä perusoikeustekstiä on laadittu yhdeksän kuukauden ajan erittäin julkisesti kaikkien aikojen avoimimmassa menettelyssä, ja kokonaisuutena ottaen eurooppalainen journalismi on epäonnistunut eikä ole tiedottanut kansalaisille siitä, mitä peruskirjasta säädettiin!

Cornillet
Arvoisa puhemies, en puhu pitkään perusoikeuskirjan vaikutuksista eri tasoilla: sisäisellä tasolla Euroopan kansalainen tietää jo, ettei EU ole vain taloudellinen liitto; laajentumisen tasolla mikään valtio ei kuvittele voivansa liittyä unioniin, jollei se noudata sisäisessä oikeusjärjestyksessään perusoikeuskirjan periaatteita, ja maailman tasolla tämä on Euroopan sanoma.
On kuitenkin muitakin vaikutuksia, erityisesti meidän sisäisen oikeusjärjestyksemme osalta. Yhdyn luonnollisesti niihin, jotka haluavat kirjata 6 artiklaan viittauksen perusoikeuskirjaan ja sisällyttää sen myöhemmin perustamissopimuksiin. Kuka voi lisäksi kuvitella, ettei parlamentin hyväksymisellä tulisi olemaan oikeudellisia seurauksia? Parlamentit ovat perinteisesti olleet yleisten vapauksien vartijoita, ja meillä on tässä hieman erikoinen menettely, sillä parlamentaarisessa oikeudessa ei tunneta julistamista.
Tulemme kohta hyväksymään virallisesti, mahdollisimman juhlavasti ja toivottavasti mahdollisimman suurella enemmistöllä perusoikeuskirjan, ja varmasti on tuomioistuimia, jotka osaavat vetää siitä johtopäätöksiä, vaikka perusoikeuskirjaa ei välittömästi sisällytettäisikään perustamissopimuksiin.
On myös toinen vaikutus, joka koskee meidän omia työmenetelmiämme. Annan teille yhden esimerkin. Kollegani kansalaisvapauksien valiokunnassa soivat minulle kunnian laatia mietinnön ihmisoikeuksien kunnioittamisesta unionissa. Tietenkin oli aika ennen perusoikeuskirjaa ja aika sen jälkeen. Sen jälkeen kun perusoikeuskirja on hyväksytty parlamentissa, käytän sitä analyysin perustana mietinnössäni, ja henkilökohtaisten ja älyllisten kykyjeni sekä käyttööni annettavien avustajien suomien mahdollisuuksien puitteissa tulen analysoimaan oikeus kerrallaan ja maa kerrallaan perusoikeuskirjan kunnioittamista unionin viidessätoista jäsenvaltiossa. Me olemme todellakin parlamentin jäseninä vastuussa hyväksymistämme säännöistä, eikä meidän pidä kuvitella, että pystyisimme estämään kaikki ihmisoikeusrikkomukset: turha tässä on hurskastella, ihmisoikeusrikkomuksia tulee varmasti tapahtumaan. Mutta meidän tehtävämme on tarkastella, voidaanko näistä rikkomuksista nostaa syytteitä, onko tuomioistuinta, jossa ne voidaan tuomita, ja julkishallintoa, joka tutkii ne ja estää niitä toistumasta uudelleen. Tämä tulee ainakin olemaan esittelijänne ajattelutapa, hyvät parlamentin jäsenet, sen jälkeen kun perusoikeuskirja kohta hyväksytään.

Tannock
Arvoisa puhemies, nähdäkseni Euroopan perusoikeuskirjan ensimmäinen ongelma sen tarkoituksen ylevyydestä huolimatta on sellaisen asiakirjan sisäinen epäjohdonmukaisuus, joka viitatessaan Euroopan unionin toimielimiin, eksyy lainkäyttöalueille, joilla Euroopan unionilla ei ole tällä hetkellä toimivaltaa - tästä voi olla ei-toivottavia seurauksia.
Esimerkiksi rikoslaissa sen oikeuden poistaminen, että pakolaiset voidaan käännyttää maihin, joissa sallitaan kuolemanrangaistus, voi tarkoittaa sitä, että Euroopasta tulee amerikkalaisten murhaajien turvapaikka. Ne bis in idem -periaatteen säilyttäminen olisi hämmentävää brittihallitukselle, joka on nyt päättänyt poistaa sen. Toiseksi syrjinnän vastaiset ehdot ovat naurettavan laaja-alaisia ja alttiita väärinkäytölle. Nämä oikeudet mahdollistavat vaatimukset homoseksuaalien avioliitto- ja adoptio-oikeuksista, ja kielellistä syrjintää koskevat lausekkeet voivat estää sen, että kielletään sellaisten EU-valtioista tulevien lääkäreiden palkkaaminen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jotka eivät puhu englantia. Ne voivat jopa uhata Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1980-luvulla Thatcherin johdolla tehtyjä ammattiyhdistysuudistuksia.
Kaikkein huolestuttavin on se 52 artiklan mukainen orwellilainen mahdollisuus, että perusoikeuksia voidaan rajoittaa silloin, kun Euroopan unionin edut ovat vaakalaudalla. Olemme jo nähneet Bernard Connollyn tapauksen, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esti hänen komissiota koskevan kriittisen kirjansa julkaisemisen. Olemmeko tulevaisuudessa sellaisessa tilanteessa, jossa siedetään vain poliittisesti korrekteja EU:ta koskevia lausuntoja? Tämä perusoikeuskirja ei ole pelkästään potentiaalisesti haitallinen vaan myös tarpeeton, koska meillä on jo Euroopan ihmisoikeusyleissopimus, jota suuri konservatiivi Winston Churchill tuki vuonna 1950, sekä Amsterdamin sopimuksen 6 ja 7 artikla.
Olemme olleet todistamassa parlamentin tekopyhyyttä, kun vasemmisto ei ollut valmis tukemaan esitystäni Italian kuningasperheen oikeuksien palauttamisesta. Me havaitsemme jo Isossa-Britanniassa tuomioistuinten aktivismia, joka vie valtaa kansalliselta parlamentiltamme. Sellaiset tuomarit, joita ei ole valittu vaaleilla, levittävät tätä käytäntöä Euroopassa. Kaikki mitä tällä saadaan aikaan, on kilpailevien lainkäyttöalueiden luominen Euroopan tuomioistuimen ja ihmisoikeustuomioistuimen välille. Tällä annetaan pallo suoraan jo nyt liikaa ansaitsevien asianajajien käsiin tai pikemminkin taskuihin. Viimeiseksi, se antaa pontta väitteelle, jonka mukaan EU on lujasti päättänyt julistaa liittovaltion perustuslain, jossa perusoikeuskirja on ensimmäisenä lukuna.

Bodrato
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirjasta äänestäminen merkitsee uutta kehitystä kohti Euroopan perustuslakia. Unioni on maailman talouden jättiläinen, mutta jos se jää ilman perusolemusta ja jos vapaan kaupan alue ja demokraattinen vaje kasvavat samanaikaisesti, kasvaa myös vaara siitä, että kilpailukyky joutuu ristiriitaan solidaarisuuden kanssa ja että markkinat, joista puuttuvat säännöt, ruokkivat menneisyyden kaipuuta sellaisissa sosiaalisissa ja alueellisissa oloissa, joissa omien perinteiden ja turvallisuuden tunnetaan olevan uhattuina.
Perusoikeuskirjalla on lukuisia tukijoita, mutta samoin sillä on monia vastustajia; olemme kuulleet poliittista Eurooppaa vastustavien esittämät kriittiset näkemykset. Tällainen mielipiteiden välinen vastakohtaisuus kuuluu itse perusoikeuskirjassa tunnustettuihin vapausoikeuksiin.
Perusoikeuskirjan vastustajien perusteet selventävät kuitenkin paremmin poliittista merkitystä, mutta myös oikeudellista arvoa, joka ei ole ristiriidassa perussopimusten kanssa, vaan vahvistaa niiden demokraattisia tulevaisuuden näkymiä. Joidenkin mielestä perusoikeuskirja on liian lyhyt askel, toisista se on liian pitkä. Euroopan kansanpuolueen ryhmän jäsenet, joilla on kristillisdemokraattiset juuret, ovat vakuuttuneita siitä, että Euroopan henkisen ja moraalisen perinnön elävöittäminen vahvistaa sellaisen unionin yhteenkuuluvuutta, joka nostaa kulttuuristen ja poliittisten erojen arvoa. Menettely, jota seuraa avoin ja avomielinen yleissopimus, sekä jäsen Méndez de Vigon ja muiden kollegoiden tekemä työ ansaitsee vahvan tukemme. Nyt jäämme odottamaan, että Nizzan kokouksessa luodaan strategia, jonka avulla Euroopasta muodostuu taloudellisten, sosiaalisten ja poliittisten oikeuksien unioni.

Vitorino
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, hyvät parlamentin jäsenet, komissio haluaa heti aluksi yhtyä neuvoston puheenjohtaja Moscovicin puheisiin ja kiittää parlamenttia merkittävästä osallistumisesta valmistelukunnassa käytyihin keskusteluihin, ja etenkin jäsen Mendes de Vigoa hänen työstään valmistelukunnan puheenjohtajistossa, kun perusoikeuskirjaa kirjoitettiin.
Haluan myös korostaa liittopresidentti Herzogin merkittävää työtä: paitsi, että hän kannusti meitä laatimaan perusoikeuskirjan ikään kuin siitä olisi tarkoitus tulla sitova - mikä oli erittäin tärkeää - hänellä oli myös erittäin keskeinen asema poliittisissa neuvotteluissa, ja hän auttoi meitä pääsemään yhteisymmärrykseen, jonka voimme mielestäni esitellä kansalaisillemme eurooppalaisten yhteisenä näkemyksenä perusoikeuksien asemasta yhteisessä tulevaisuudessamme, kun luomme 2000-luvun Euroopan unionia.
Perusoikeuskirjan arvonlisäyksestä on jo puhuttu paljon. Haluaisin vain korostaa kahta asiaa, jotka ovat komission mielestä keskeisiä. Ensimmäinen on oikeuksien jakamattomuuden periaate. Poliittisten, taloudellisten tai sosiaalisten oikeuksien jakamattomuuden periaatetta ei voida pitää vähäpätöisenä asiana tai tilien selvittämisenä menneisyyden kanssa. Päinvastoin. Perusoikeuksien jakamattomuuden periaate on poliittinen kompromissi tulevaisuutta ajatellen, etenkin hetkellä, jolloin jotkut ajattelevat, että villi globalisaatio tai rahoitusmarkkinoiden ylivalta täytyy turvata kansalaisten sosiaalisten oikeuksien kustannuksella.
On tärkeää tehdä selväksi, ettei perusoikeuskirja ole yhdenkään ideologian vanki. Sitä sitoo toisaalta ihmisten keskeinen arvo Euroopan rakentamisessa ja toisaalta tietty näkemys sosiaalimallista, jossa solidaarisuus ja perusoikeuksien kunnioittaminen sovitetaan yhteen maailman tasolla mitattavan taloudellisen kilpailukyvyn kanssa. Tämä ei ole mikään vähäpätöinen asia, tämä on poliittinen peruskirja tulevaisuutta varten.
On toinenkin arvonlisäys: perusoikeuksien yleismaailmallisuuden periaate. Tässä yhteydessä haluan korostaa, että ensimmäistä kertaa Euroopan unionin asiakirjassa on tehty täysin selväksi, että perusoikeuskirjassa luetellut oikeudet koskevat suurimmalta osin kaikkia ihmisiä kansalaisuudesta tai jopa oleskeluoikeudesta riippumatta. Tämä yhteenveto on tärkeä hetkellä, jolloin unionin täytyy määritellä oikeuksien ja velvollisuuksien muodossa niiden kolmansien maiden kansalaisten oikeudellinen asema, jotka ovat Euroopan unionissa laillisesti.
Perusoikeuskirja on tietenkin vain lähtökohta. Pidän sitä myös sen oikeudellisen arvon osalta tukevana perustana, jonka pohjalta voidaan jatkaa sosiaalista kehitystä. Mielestäni perusoikeuksien jakamattomuuden tavoite on olennainen asia, ja neuvoston, komission ja parlamentin täytyy tehdä erityisen paljon töitä sen julkistamisen ja kansalaisille levittämisen eteen, mutta olen täysin vakuuttunut siitä, että perusoikeuskirjan poliittisen opettavaisuuden lisäksi sillä tulee olemaan oikeudellisia vaikutuksia muun muassa niihin toimielimiin, jotka saattavat sen voimaan. Olen varma, etteivät komissio, neuvosto ja parlamentti voi tulevaisuudessa sivuuttaa Euroopan unionin perusoikeuskirjaa toimiessaan lainsäätäjinä tai lain täytäntöönpanijoina. Olen myös varma, ettei Euroopan tuomioistuin tule sivuuttamaan perusoikeuskirjaa. Minusta on ikävä kuulla kritisoitavan oikeudellista aktiivisuutta, ja mietin, onko paras kehotus aktiivisuuteen perustamissopimuksen 6 artiklan 2 kohta, jossa viitataan epämääräiseen ja abstraktiin käsitteeseen viidentoista jäsenvaltion yhteisestä valtiosääntöperinteestä sen sijaan, että siinä viitattaisiin perusoikeuskirjaan, jossa on 48 selkeää ja helppolukuista artiklaa.

Lopuksi tiedätte, että komission mielestä valmistelukunta on laatinut tekstin, joka on tarkoitus sisällyttää ennemmin tai myöhemmin perustamissopimuksiin. Voisi jopa sanoa, että perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustamissopimuksiin ja sen oikeudellisesti sitovan arvon tunnustaminen voisi olla kaksitahtinen valssi. Se on tarkoitus sisällyttää perustamissopimuksiin, ja komission mielestä tämä tavoite täytyy täyttää sen perustamissopimusten uudistamisen yhteydessä, jota komissio on ehdottanut hallitustenväliselle konferenssille ja jonka odotamme Eurooppa-neuvoston hyväksyvän Nizzassa. Mutta tällä hetkellä on mahdotonta kuvitella, että samana päivänä, kun valtioiden ja hallitusten päämiehet antavat juhlallisen julistuksen perusoikeuskirjasta, he voisivat sivuuttaa sen perustamissopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa. Luotan puheenjohtajavaltio Ranskan vakaaseen tahtoon saavuttaa yhteisymmärrys, jotta jo Nizzassa voitaisiin myöntyä edes viittaukseen perusoikeuskirjan merkityksestä Euroopan unionin perusoikeuksien tulkinnan innoittajana.
(Suosionosoituksia)

Moscovici
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, en pystyisi puhumaan paremmin kuin komission jäsen Antonio Vitorino, joten alleviivaan vain lyhyesti parlamentissa käytyjen keskustelujen tasoa, jolle vetää vertoja ainoastaan valmistelukunnassa käytyjen keskustelujen laatu, ja ylistän teidän kanssanne teidän jäsentenne - erityisesti Méndez de Vigon ja Pervenche Berèsin - työryhmässä tekemää työtä. Olen iloinen huomatessani keskusteluistanne, että riveissänne näyttää mielestäni muodostuvan selkeä enemmistö, joka kannattaa tekstiä, vaikka jotkut teistä eivät ole vielä aivan vakuuttuneita siitä. Toisten mielestä teksti on liian sitova, se menee jopa liian pitkälle suhteessa joihinkin uudistuksiin, joita se saattaisi vahingoittaa, toisten mielestä se on taas tyhjä tai se ei ole tarpeeksi sitova. Tulkitsen tämän niin, että tämä teksti kuvastaa EU:ta joka etenee kompromissien kautta erittäin erilaisten ajattelutapojen välillä, erilaisten maiden välillä, erilaisten perinteiden välillä, ja tässä voisi lainata Galilein lausahdusta: "Se pyörii sittenkin."
Palaan vain muutamaan keskustelun tärkeimpään kohtaan. Ensinnäkin, jäsen Dupuis, tämä teksti ei rehellisesti sanottuna ole mielestäni tyhjä. Mielestäni se kuvaa päinvastoin, kuten komission jäsen Antonio Vitorino sanoi, unionin yhteistä näkemystä, se antaa unionille, kuten jäsen Enrique Barón sanoi, olennaisen legitimiteetin, ja henkilökohtaisesti olen vakuuttunut siitä, että se on tärkeä lisä, joka on kansalaisten odotuksien suuntainen. He tarvitsevat suuntaa, he tarvitsevat arvoja, he tarvitsevat oikeuksiensa tunnustamista. Tämä teksti puutteineen ja rajoitteineenkin vastaa näihin tarpeisiin. Sama pätee ehdokasvaltioihin, joiden kansalaiset myös janoavat oikeuksia ja arvoja. Olen vakuuttunut siitä, että perusoikeuskirja nivoutuu täten täysin yhteisön poliittiseen säännöstöön.
Olette tietenkin tässä keskustelussa palanneet perusoikeuskirjan oikeudelliseen arvoon. Haluan vakuuttaa teille neuvoston puheenjohtajana, että olen kuullut sanomanne, erityisesti sen, jonka jäsen Enrique Barón ilmaisi hyvin voimakkaasti. Mutta toistan, että jos olisimme alun perin asettaneet periaatteeksi, että perusoikeuskirjasta tulee sitova, niin olisitte pettyneet tekstiin. Valinta oli selkeä: olisi joko teksti, joka on sisällöltään rikas - vaikka oli olemassa vaara, ettei se olisi välittömästi sitova - tai teksti, jolla olisi jonkinlainen mahdollisuus tulla välittömästi sitovaksi, mutta josta olisi saman tien kadonnut kaikki sisältö. Lisäksi totean, ettei Eurooppa-neuvoston enemmistö tunnu tällä hetkellä kannattavan tätä sitovuutta.
Rakennamme merkittävää poliittista rakennelmaa, ja jokainen vaihe on tärkeä. Tästä syystä järkevä asenne on mielestäni vahvistaa perustaa, jonka tämä perusoikeuskirja muodostaa, ja sen jälkeen lähteä valmistelemaan seuraavaa tasoa. En epäile, etteikö sen aika vielä koittaisi.
Komission jäsen muistutti, että perusoikeuskirja laadittiin ikään kuin siitä olisi tarkoitus tulla sitova. Olen itse hänen tavoin täysin vakuuttunut siitä, että sillä tulee olemaan välittömiä vaikutuksia ja että siitä tulee vielä sitova.
Menettelystä sanoisin, että minusta tuntuu, ettei kompromissi mitenkään heikentänyt tekstiä, vaan se päinvastoin auttoi korostamaan tiettyä yhtenäisyyttä arvoissa ja oikeuksissa, jotka me jaamme, jopa tiettyä yksimielisyyttä niistä.
Mitä tulee kansalaisten osuuteen, jota on pidetty riittämättömänä, kritiikki on mielestäni vain osittain oikeutettua. Avoimuuden periaatetta ei ole koskaan aikaisemmin Euroopan unionin historiassa sovellettu yhtä määrätietoisesti ja menestyksekkäästi. Muistutan teille, että esimerkiksi Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö, jota kuultiin, edustaa 60:tä miljoonaa eurooppalaista palkansaajaa, että satoja kansalaisjärjestöjä kuultiin, että kansalaiset saivat itse ilmoittaa mielipiteensä ja että valmistelukunta otti tekstiin mukaan joitakin heidän ehdotuksiaan.
Puhun lopuksi tärkeimmästä asiasta eli sisällöstä, ja sanon, että mielestäni perusoikeuskirjan sisältö on merkityksekäs - eli sillä tulee olemaan merkitystä kansalaisille - ja sen sisältö on kunnianhimoinen. Valmistelukunta päätti kirjata perusoikeuksia, joiden pohjalla on erilaisia Euroopan neuvoston tekstejä sekä jäsenvaltioiden sopimuksia ja valtiosääntöjä. Perusoikeuskirjaan kirjatut oikeudet ovat iskeviä. Viittaan esimerkiksi ihmisarvon loukkaamattomuuteen, oikeuteen elää ja kuolemantuomion kieltämiseen. Oikeudet ovat nykyaikaisia. Uusien teknologioiden etiikkaa ja vapautta on käsitelty. Viittaan esimerkiksi henkilökohtaisen koskemattomuuden oikeuteen, henkilötietojen suojaan ja, kuten jäsen Pervenche Bères muistutti, vakaumukseni ei salli sosiaalisten oikeuksien väheksymistä.
Perusoikeuskirjassa vahvistetaan Euroopan unionin sosiaaliset arvot. Siinä taataan, että unioni kunnioittaa ja tulee kunnioittamaan niiden täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. Tämä vahvistaa luottamusta, joka kansalaisilla täytyy olla unionia kohtaan. Perusoikeuskirjassa on lisäksi kiinnitetty erityistä huomiota tiettyihin heikommassa asemassa oleviin ihmisryhmiin, kuten vammaisiin, lapsiin ja vanhuksiin. Siinä myös taataan voimakkain sanamuodoin miesten ja naisten välinen tasa-arvo kaikilla aloilla sekä syrjimisen kieltäminen. Nämä oikeudet on mielestäni ilmaistu hyvin voimakkaasti, ja unioni voi olla tästä ylpeä.
Perusoikeuskirjassa toistetaan vielä lopuksi unionin perusperiaatteet. Siinä muistutetaan yhteisön perusvapauksista ja korostetaan samalla Euroopan kansalaisuuden merkitystä. Tässäkin, antaessaan oikeuden hyvään hallintoon, perusoikeuskirja on kunnianhimoinen.
Olen kuullut tässä keskustelussa joitakin teräviä lausahduksia: perusoikeuskirjaa on kutsuttu koiran luuksi - ja Euroopan parlamentti on koira - tai suojapeite kituliaan puheenjohtajavaltio Ranskan toimettomuudelle, etenkin HVK:n johtamisessa. Jätän sikseen nämä voimakkaat tuomiot, joista en välttämättä ole samaa mieltä, ja toivon, että ne todistetaan virheellisiksi, kun hyväksymme Nizzan sopimuksen.
Halusin vielä palata aiheeseemme ja sanoa, että Nizzan Eurooppa-neuvosto on tärkeä tilaisuus. Mielestäni 6 artiklaan mutta myös 7 artiklaan tarvitaan lisäyksiä, ja toivon, että näitä kahta kohtaa tullaan uudistamaan. Nizza on tärkeässä asemassa, mutta se ei ole päämäärä, vaan yksi vaihe Euroopan rakentamisessa. Uskon, että perusoikeuskirja on tämän vaiheen tärkeimpiä asioita, ja olen iloinen huomatessani parlamentin mielipiteiden muovautuvan.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.

Turkki
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Morillonin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0297/2000) komission vuoden 1999 määräaikaiskertomuksesta Turkin edistymisestä Euroopan unioniin liittymisen valmisteluissa (KOM(1999) 513 - C5-0036/2000 - 2000/2014(COS)),
Seppäsen laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0303/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi päätöksen 2000/24/EY muuttamisesta EY:n ja Turkin välisen tulliliiton vahvistamisen ja tiivistämisen tukemiseen tarkoitetun EIP:n erityistoimintaohjelman perustamiseksi (KOM(2000) 479 - C5-0454/2000 - 2000/0197(CNS)).

Morillon
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, Helsingin Eurooppa-neuvosto päätti 13. joulukuuta 1999 pitämässään kokouksessa ottaa Turkin ehdolle Euroopan unionin jäsenvaltioksi. Samalla tehtiin päätös perustaa liittymiskumppanuus sekä luoda yhtenäinen rahoitusväline, jonka tarkoituksena on edistää Turkin ehdokkuutta ja auttaa sitä edistymään Kööpenhaminan kriteerien mukaisesti.
Tämä mietintö valmisteltiin juuri tässä hengessä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, ja haluan kiittää kaikkia kollegoitani heidän avustaan tämän mietinnön laatimisessa, jossa todetaan - komission kannan mukaisesti - ettei Turkki täytä vielä Kööpenhaminan kriteerejä.
On syytä antaa Turkille tunnustusta saavutuksista, joihin se on yltänyt oikeutensa kehittämisohjelman suunnittelussa Helsingissä tehdystä päätöksestä lähtien. Ohjelman tavoitteena on se, että Turkki voisi täyttää unionin vaatimukset erityisesti ihmisoikeuksien kunnioittamisen osalta. Tästä on osoituksena muiden muassa Turkin ihmisoikeuksien koordinointineuvoston sihteerinä toimivan Demirokin johdolla laadittu kertomus, jossa ehdotetaan Turkin perustuslain laajaa uudistamista. Mutta samalla on todettava ja ymmärrettävä ne tunteet, joita näiden uudistusten merkityksen tajuaminen on herättänyt eri poliittisissa puolueissa ja kansalaisten mielissä. Turkkilaiset ovat ryhtyneet pohtimaan sitä, että unioniin liittyminen edellyttää ei vain kansallisten instituutioiden kivutonta uudelleenarviointia ja osittaista luopumista edelleenkin mustasukkaisesti varjellusta kansallisesta suvereniteetista vaan myös heidän tapojensa ja mielenlaatunsa radikaalia muutosta.
Tästä syystä Euroopan parlamentti onkin ehdottanut, että Euroopan ja Turkin välille luodaan foorumi, joka kokoaisi yhteen turkkilaisen yhteiskunnan päteviä edustajia sekä tähän mandaatin saaneita eurooppalaisia parlamentaarikkoja pohtimaan syvällisesti asiaan liittyviä kysymyksiä. Turkin liittymistä koskeva päätös on unionin ja Turkin tulevaisuuden kannalta liian tärkeä tehtäväksi kaikessa hiljaisuudessa - tai jopa salaillen - kabinettien suojissa. Pitkät keskustelut niin Euroopan parlamentissa kuin jäsenvaltioiden parlamenteissa ovat välttämättömiä, ja tämän vuoksi kaikki ovat valmiita tunnustamaan, että valittu tie on pitkä ja vaikea.
Euroopan parlamentin ehdottaman foorumin avulla voitaisiin päästä yli ensimmäisistä esteistä, jotka tällä tiellä ovat tulleet vastaan. Euroopan parlamentin on todettava foorumissa ja näiden keskustelujen aikana turkkilaisille kumppaneillemme hyvin selväsanaisesti, ettei heidän ole tarpeen pelätä Euroopan puuttuvan heidän sisäisiin asioihinsa; sen sijaan, arvoisa komission jäsen, ehdotamme tehtäväksi sopimusta, jota valmistellaan parhaillaan yksityiskohtaisemmin liittymiskumppanuuden puitteissa ja perusoikeuskirjan valmistelukunnassa. Heidän tehtäväkseen jää vain hyväksyä tai hylätä se.
Nykytilanteessa Euroopan parlamentin on todettava Turkin kansalle, että sen liittymiselle on asetettu tällä hetkellä kolme ennakkoehtoa. Ensinnäkin identiteetin tarpeen kunnioittaminen: kansalaiset ilmaisevat yhä selvemmin kaikkialla Euroopassa vahvan halunsa säilyttää juurensa globalisoitumisen jatkuessa väistämättömästi. Koska Euroopassa ymmärretään, että erot ovat sen rikkaus, on katsottu, että identiteetin tarve on tunnustettava. Tästä syystä Eurooppa vaatii sekä vähemmistöjen oikeuksien että näiden velvollisuuksien tunnustamista. Näin ollen se on valmis auttamaan Turkkia löytämään ratkaisun erityisesti kurdiongelmaan. Toinen ongelma, joka on ratkaistava niin pian kuin mahdollista, koskee Kyprosta, joka on edelleen jaettu muurilla, ja sitä ei nykypäivänä ymmärtäisi kukaan samaan aikaan, kun niin monia muita muureja on onnistuttu kaatamaan, esimerkiksi Berliinissä, Sarajevossa ja aivan hiljattain Koreoiden välillä. Lopuksi, Turkin armeijan painoa poliittisessa päätöksenteossa olisi vähennettävä asteittain nyt, kun taistelu terrorismia vastaan näytetään voitetun.
Puhuin kolmesta ennakkoehdosta. Parlamentti tunnusti vuonna 1987 armenialaisten kansanmurhan. Jotkut haluaisivat asettaa liittymiselle lisäehdoksi, että Turkin hallitus tunnustaa kansanmurhan. Tämä olisi vastoin kaikille ehdokasvaltioille Kööpenhaminassa määritellyn prosessin henkeä ja kirjainta. Kärsin kovasti traagisista seurauksista, joita Bosnian ja Hertsegovinan yhteisöjä kohdanneiden menneiden julmuuksien jatkuva muistuttaminen on aiheuttanut, enkä pysty uskomaan, että voitaisiin rakentaa rauhallinen ja vakaa tulevaisuus, jos menneitä kaunoja kaivetaan jatkuvasti esiin.

Seppänen
. Arvoisa puhemies, arvoisa herra ministeri, arvoisa komission jäsen, meillä on tänään keskustelussa kaksi mietintöä, joista Morillonin mietintö on enemmän poliittinen, kun taas minun mietintöni on enemmän tekninen. Neuvosto ehdottaa, että Turkki liitetään niiden maiden joukkoon, joille voidaan myöntää lainoja Euroopan investointipankista, niin että näille luotoille annetaan Euroopan unionin takaus. Neuvosto ehdottaa Turkin liittämistä takuiden saajien joukkoon yksimielisesti, ja myös parlamentin budjettivaliokunta on ollut asiassa yksimielinen.
Yksimielisyys ei tarkoita sitä, että me kaikki olisimme tyytyväisiä demokratiaan Turkissa ja Turkin tapaan kunnioittaa ihmisoikeuksia; me emme ole. Kun Turkki on jättänyt jäsenhakemuksensa Euroopan unioniin, se varmasti tuntee hyvin Kööpenhaminassa määritellyt jäsenyyskriteerit. Kun Euroopan unioni on Helsingissä hyväksynyt Turkin niiden maiden joukkoon, joiden kanssa neuvotellaan jäsenyydestä, Turkin ihmisoikeustilanne ei ole vain maan sisäinen asia. Jäsenyyshakemuksen kautta Turkki on antanut unionille oikeuden ottaa kantaa omiin sisäisiin asioihinsa.
Houkutus asettaa demokratiasta muistuttavia ehtoja Turkin lainoihin on ollut suuri, mutta tämän mietinnön osalta siihen ei ole ollut teknisiä mahdollisuuksia. Kyseessä on nimittäin vain neuvoston aikaisemman päätöksen 2000/2024/EY täydentäminen. Jos olisi haluttu asettaa ehtoja, ne olisi pitänyt asettaa viime vuonna aikaisemmassa päätöksessä. Silloin ei tiedetty, että Turkki nimettäisiin jäsenyysneuvotteluiden myönteisen kehityksen seurauksena takuiden saajien joukkoon. Ehtoja ei sitä paitsi olisi voitu asettaa yksinomaan Euroopan parlamentin päätöksellä.
Kiinnitän huomiota siihen, miten vähän parlamentti voi vaikuttaa Euroopan investointipankin toimintaan ja miten huonosti Euroopan unioni yleensä valvoo pankin toimintaa. EU:n budjetin takuurahasto, josta Turkin lainat taataan, kuuluu pakollisiin menoihin, eikä neuvoston ole sen johdosta tarvinnut ottaa huomioon parlamentin kantoja. Euroopan parlamentissa me haluaisimme yleisesti asettaa Euroopan investointipankin myöntämille luotoille ympäristöön ja kolmansien maiden kansalaisten sosiaaliseen suojeluun liittyviä ehtoja, Turkin tapauksessa ihmisoikeuksien kunnioittamiseen liittyviä ehtoja. Mutta nykyinen takuurahaston laillisuuspohja ei tee sitä mahdolliseksi. Tarvitaan parempaa yhteistoimintaa EU:n instituutioiden kesken. Euroopan investointipankin hallinnon valvonnan ja tarkastuksen ongelmat johtuvat myös siitä, että sen hallintoelimissä on vain jäsenvaltioiden edustajia, ja osa heistä haluaa estää komissiota ja Euroopan parlamenttia ottamasta kantaa pankin asioihin. Sen johdosta Euroopan investointipankki on yksi maailman viimeisistä pankkitoiminnan suojasatamista. Siellä eivät yhteiskunnallisen keskustelun laineet liplata.
Lopuksi kiinnitän huomiota asiaan, jonka komissio tietää - sen tähden kiinnitän erityisesti neuvoston huomion tähän asiaan: vuonna 2001 takuurahaston rahat eivät riitä kaikkiin annettuihin sitoumuksiin. Näin käynee myös vuonna 2002. Jos sitoumuksista pidetään kiinni, on tarkistettava takuiden enimmäismääriä. Se on ainoa asia, josta parlamentilla on mahdollisuus sanoa laillinen mielipiteensä. Neuvosto on myöntämässä lainoja ja takuita enemmän kuin sille on laillisia edellytyksiä.

Moscovici
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat esittelijät, hyvät parlamentin jäsenet, halusitte, että keskustelisimme Euroopan unionin ja Turkin välisistä suhteista, ja tiedätte, kuinka tärkeänä neuvoston puheenjohtajavaltio pitää näiden suhteiden vahvistamista, suhteiden, jotka saivat uuden käänteen, kun Turkille myönnettiin Helsingissä ehdokasvaltion asema. Keskustelu Morillonin ja Seppäsen mietinnöistä osuu siis oikeaan hetkeen, sillä komissio on juuri antanut meille kaksi erittäin tärkeää asiakirjaa: sen viimeisimmän kertomuksen Turkin edistymisestä liittymisen tiellä ja komission Turkin liittymistä koskevan kumppanuusehdotuksen.
Jos sallitte, niin aloitan Morillonin erittäin mielenkiintoisesta mietinnöstä, jossa käsitellään Euroopan ja Turkin välisten suhteiden kokonaisuutta ja tarkemmin edistymistä koskevaa kertomusta, jonka komissio esitteli vuonna 1999 muutamaa viikkoa ennen Helsingin Eurooppa-neuvostoa. Myöntäessään Turkille ehdokasvaltion aseman Eurooppa-neuvosto noudatti suosituksia, jotka komissio oli kirjannut kertomukseensa, jossa esitettyihin analyyseihin luotamme varmasti kaikki.
Unioni ja Turkki ovat sittemmin ryhtyneet toimenpiteisiin, joiden kautta Helsingissä tehdyistä päätöksistä seuraa konkreettisia toimia. Viittaan tietenkin assosiaationeuvoston käynnistämiin töihin Turkin lainsäädännön sopeuttamiseksi yhteisön säännöstöön. Mutta viittaan myös, kuten esittelijä Morillon korosti, Turkin työskentelyyn, jotta se mukautuisi eurooppalaisiin normeihin ja käytäntöihin erityisesti ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja oikeusvaltion vahvistamisen alalla. Paljon on vielä tekemättä, tiedämme sen, mutta uskon, että Turkissa on jo ryhdytty uudistuksiin. Meidän eurooppalaisten tehtävä on nyt auttaa tätä maata liittymiseen johtavalla pitkällä ja vaikealla tiellä. Olen varma, että me kaikki haluamme auttaa Turkkia edistymään demokratisoitumisen teillä. Kuka pystyisi siihen paremmin kuin parlamentti? Siksi olenkin iloinen ehdotuksestanne luoda Euroopan ja Turkin välinen foorumi käsittelemään ihmisoikeuksia, sillä täten Turkin kansalaiset pääsevät tutustumaan heille tarjoutuvaan eurooppalaiseen perspektiiviin koko sen laajuudessa mutta myös sen vaatimuksiin.
Tiedän kyllä, että Turkin ehdokkuus herättää yhä paljon kysymyksiä. Aistin varauksellisuutta monissa parlamentin jäsenissä ja myös jäsenvaltioiden piirissä. Olen pannut muistiin toivomuksenne siitä - ja esittelijä Morillon toi sen selkeästi esiin - että haluatte olla tiiviisti mukana Euroopan ja Turkin välisen suhteen kehittämisessä. Haluan tehdä tämän asian erittäin selväksi. En usko, että kukaan pyrkii välttelemään keskustelua tästä aiheesta, päinvastoin. Asiasta on käyty sekä täällä Euroopan parlamentissa että jäsenvaltioiden kansallisissa parlamenteissa jo lukuisia keskusteluja, joista osa on ollut vaikeita mutta varmasti hyödyllisiä. Puheenjohtajavaltio Ranska ei aio sivuuttaa oikeutettua huolta avoimuudesta, tiedottamisesta ja keskustelemisesta. Mielestäni Morillonin erinomainen mietintö kuvaa haluanne saattaa Turkin liittymistä edeltävä prosessi menestyksekkäästi päätökseen, samalla kun osoitatte suurta ja perusteltua valppautta niiden huomattavien uudistusten osalta, joita tällä valtiolla on vielä tehtävänään.
Olemme kaikki samaa mieltä siitä, ettei neuvotteluja voida missään nimessä aloittaa - ja painotan tätä - ennen kuin Turkki on täyttänyt kokonaan Kööpenhaminan poliittiset kriteerit. Siksi kuuntelin tarkkaan esittelijä Morillonin muotoilemia ehdotuksia Turkin liittymistä edeltävistä ehdoista, ja niihin on syytä kiinnittää tarkkaan huomiota. Olemme kaikki - te parlamentissa, neuvoston puheenjohtajavaltio ja uskoakseni myös komissio, joka painotti asiaa viimeisimmässä kertomuksessaan Turkin edistymisestä - tietoisia töistä, jotka tällä valtiolla on vielä edessään, uudistuksista, jotka sen täytyy suorittaa niinkin keskeisillä aloilla kuin ihmisoikeudet, perusvapaudet ja vähemmistöt, jotka ovat aloja, joilla edistyminen on valitettavasti ollut liian hidasta, jopa riittämätöntä. Mutta emme saa myöskään - ja tätä mietinnössänne viisaasti painotetaankin - asettaa uusia tai kohtuuttomia ehtoja Turkin ehdokkuudelle.
Haluan painottaa tätä kysymystä Turkin tasavertaisesta kohtelusta muiden ehdokasvaltioiden kanssa, sillä se on Helsingissä vahvistettu mielestäni perustava periaate, jonka täytyy ohjata Euroopan ja Turkin välisten suhteiden lujittamista. Mielestäni olisi todellakin yleisesti ottaen ikävää antaa Turkille vaikutelma, että peräännymme itse antamistamme sitoumuksista ja periaatteista, jotka itse vahvistimme Helsingissä. Siksi, tässä samassa hengessä, unionin täytyy pitää kiinni muista sitoumuksista, jotka se on tehnyt tälle valtiolle ja joita on mielestäni välttämätöntä kunnioittaa erityisesti taloudellisen avun alalla. Puheenjohtajavaltio Ranska on asettanut tämän yhdeksi tavoitteistaan, ja mielestäni olemme edistyneet asiassa. Parlamenttia on tietenkin pyydetty useaan otteeseen ottamaan kantaa tähän asiaan, oli kyse sitten MEDA-ohjelmasta tai komission ehdottamista Euroopan ja Turkin välisten suhteiden lähentämistä ja tulliliiton solmimista koskevista varainhoitoasetuksista, ja lisäksi on vielä Euroopan investointipankin järjestelyt, jotka ovat välttämättömiä Turkin taloudellisen kehityksen tukemiseksi ja maanjäristyksen jälkeisen uudelleenrakentamisen jatkamiseksi.
Tässä yhteydessä olen iloinen Seppäsen mietinnön johtopäätöksistä, jotka koskevat EIP:n erityistoimintaohjelmaa EU:n ja Turkin välisen tulliliiton vahvistamiseksi. Edellisen puheenjohtajakautensa aikana vuonna 1995 Ranska ei säästellyt vaivojaan saavuttaakseen tämän tulliliitosta tehdyn sopimuksen, joka astui voimaan 1. tammikuuta 1996. On kuitenkin pakko todeta, että Turkille myönnetyt määrärahat eivät ole aina heijastaneet unionin tuolloin antamien sitoumusten tasoa. Mutta asiat ovat edenneet, erityisesti viimeisen vuoden aikana, ja olen iloinen komission ilmoittamasta lisäyksestä tälle valtiolle myönnetyissä määrärahoissa. On todellakin tärkeää, että Turkin käyttöön annetut varat vastaavat asetettuja tavoitteita. Puheenjohtajavaltio toivoo omasta puolestaan, että neuvosto hyväksyisi hyvin pian tämän EIP:n lainaa koskevan erityistoimintaohjelman, mahdollisesti jo marraskuun 27. päivänä pidettävässä talous- ja valtiovarainministerien istunnossa.
Lisään vielä, että odotamme kaikki innolla komission ilmoittamaa ehdotusta asetuksesta, jonka avulla koordinoidaan kaikkia yhteisön tukia Turkille, kuten Helsingissä sovittiin. On todellakin luonnollista yhdenmukaistaa tälle valtiolle myönnettävien liittymistä edeltävien tukien järjestelyt toisiin ehdokasvaltioihin sovellettaviin järjestelyihin PHARE-ohjelman mallin mukaisesti. Parlamentti pääsee tietenkin aikanaan ilmoittamaan kantansa tähän asiaan. Mutta, kuten tiedätte, tämä liittymistä edeltävä tuki kohdistetaan erityisesti siihen, että autetaan Turkkia saavuttamaan tulevassa liittymiskumppanuudessa asetetut tavoitteet. Kyse on Turkin liittymistä edeltävän strategian olennaisesta välineestä, jonka tärkeyttä komissio korosti perustellusti viimeisimmässä edistymistä koskevassa kertomuksessaan. Ehdotuksen yksityiskohtainen tarkastelu aloitetaan neuvoston toimivaltaisissa työryhmissä, ja ymmärrätte varmaan, että neuvoston puheenjohtajana en voi esittää ennalta mielipidettäni. Tällä viikolla alkavista keskusteluista riippumatta uskon voivani sanoa, että komissio on laatinut eritäin rakentavan ehdotuksen, jossa on tiukkoja vaatimuksia sekä unionille että Turkille.
Tässä asiassa olen iloinen siitä, että tämä ehdotus on pitkälti samoilla linjoilla kuin useat esittelijä Morillonin erittäin tervetulleista suosituksista. Viittaan demokratisoitumiseen tähtäävien ponnistelujen lisäämiseen erityisesti vallan jakamiseksi ja poikkeustilan lakkauttamiseksi tietyissä Turkin maakunnissa. Puheenjohtajavaltio toivoo, että ehdotus hyväksytään nopeasti, jos mahdollista, niin jo 20. marraskuuta, jolloin kokoontuu seuraava yleisten asiain neuvosto, ja, kuten jo sanoin, kunnioittaen Helsingissä tehtyjä erittäin tarkkoja päätöksiä. Turkin kuuluisi tämän innoittamana laatia säännöstön hyväksymisen kansallinen ohjelma ja toteuttaa uudistukset, kaikki tarvittavat uudistukset, unionin tukemana.
Edessämme on suuri urakka, ja tiedämme, että se on pitkä ja monimutkainen. Olkaamme vaativia ja valppaita, mutta pysykäämme uskollisina logiikallemme, eli luottakaamme Turkkiin ja sen haluun lähentyä unionia, ja auttakaamme sitä vahvistamaan sen kykyä toteuttaa ne tarvittavat uudistukset, joita meillä on täysi oikeus odottaa siltä.

Verheugen
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin kiittää aluksi jäsen Morillonia ja jäsen Seppästä sydämellisesti heidän erittäin rakentavista ja poliittisesti hyvin viisaista mietinnöistään ja sanoa, että tätä keskustelua käydään erittäin otollisena ajankohtana, nimittäin ajankohtana, jolloin me pystymme tekemään ehkä ratkaisevan suunnanmuutoksen Euroopan unionin ja Turkin välisissä suhteissa.
Kuten te tiedätte, komissio on esittänyt viime viikolla vuotta 2000 käsittelevän edistyskertomuksen lisäksi ensimmäistä kertaa maidemme välisten suhteiden historiassa myös liittymiskumppanuutta koskevan ehdotuksen. Olen onnellinen voidessani sanoa, että Turkin hallitus on nyttemmin tunnustanut tämän liittymiskumppanuuden tulevan yhteistyön perustaksi, joten me voimme perustellusti toivoa saavuttavamme juuri sen, minkä halusimmekin saavuttaa, nimittäin auttaa politiikallamme uudistusvoimia Turkissa, antaa uudistusprosessille uutta vauhtia ja edistää sitä Turkin tavoitteleman Euroopan unionin jäsenyyden kohdalla.
Käsiteltävänä oleva parlamentin päätöslauselmaesityshän korostaa meidän yhteistä tavoitettamme lähentää Turkkia Euroopan unioniin. On sanottava yhä uudelleen erittäin selvästi, että meidän eurooppalaisten strategisten intressiemme mukaista on kytkeä Turkki lujasti ja pysyvästi arvoyhteisöömme. Me haluamme Turkin nykyaikaisena ja avoimena maana, jossa kunnioitetaan demokratiaa ja ihmisoikeuksia, eletään oikeusvaltion periaatteiden mukaisesti sekä suojellaan ja kunnioitetaan vähemmistöjä. Me voimme sanoa jo nyt, että Helsingin prosessi on laukaissut lukuisia mielenkiintoisia ja tärkeitä kehityskulkuja.
Itse Turkissa on nähtävissä ensimmäiset merkit uudistusprosessin eli perusteellisten ja laajakantoisten poliittisten uudistusten prosessin alkamisesta. Kreikan ja Turkin väliset suhteet ovat parantuneet selvästi. Vain muutama päivä sitten Kreikan ja Turkin ulkoministerit vahvistivat, että molemmat maat aikovat sopia ja toteuttaa uusia luottamusta herättäviä toimia sekä kahdenvälisesti että NATOn yhteydessä. Lopuksi minun on sanottava, että myös Kyprosta koskevat keskusteluthan aloitettiin uudelleen Yhdistyneissä Kansakunnissa. Tähän mennessä on käyty jo viisi neuvottelukierrosta. Siinä on jo saavutettu tärkeää menestystä.
Pitää kuitenkin paikkansa, mitä komissio on sanonut edistyskertomuksessaan erittäin selvästi, että Turkin on kaikkien muiden ehdokasvaltioiden tavoin täytettävä Kööpenhaminan kriteerit liittymisprosessin yhteydessä. Meidän päähuomiomme kohdistuu tällä hetkellä poliittisiin kriteereihin, sillä liittymisneuvottelujen aloittaminen ei tule kyseeseen ennen poliittisten kriteerien täydellistä täyttämistä. Toistan: liittymisneuvottelujen aloittaminen tulee kyseeseen vasta sitten, kun voimme todeta, että poliittiset edellytykset on täytetty. Näin ei ole tällä hetkellä.
Täällä parlamentissa ilmaistiin hyvin usein huolestuneisuutta. Vahvistan vielä kerran, että meidän on oltava huolissamme ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien riittämättömästä kunnioittamisesta ja perustuslakiin kirjatusta armeijan roolista ja että me olemme yhä edelleen syvästi huolissamme kurdiväestön tilanteesta ja poikkeustilasta neljässä muussa kaakkoisessa maakunnassa.
Olen sanonut, että Helsingin prosessi osoittaa kuitenkin myös jo myönteistä kehitystä ja myönteisiä tuloksia. Minun kannaltani tärkeintä on se, että Turkissa ja turkkilaisessa julkisuudessa käynnistyi Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen keskustelu Turkin EU:hun liittymisen edellytyksistä, keskustelu, joka tukee ja edistää maan uudistusvoimia. Yksi esimerkki siitä on Turkin kansalliskokouksen ihmisoikeuksia käsittelevän valiokunnan kertomus kidutuksesta Turkissa mutta myös Turkin hallituksen vastaava päätös maan perustuslain ja oikeusjärjestelmän mukauttamisesta Euroopan unionin arvoihin.
Ratkaisevaa on se, että nyt myös todellakin toteutetaan kaikki, mitä on ilmoitettu ja mistä Turkissa keskustellaan. Uskon, että meidän esittämämme liittymiskumppanuus on paras tapa helpottaa tätä toteuttamista ja turvata samalla myös se, että Euroopan unionilla on tarvittava vaikutusvalta itse prosessiin. Me olemme maininneet lyhyen ja keskipitkän aikavälin prioriteetit, jotka Turkin pitäisi toteuttaa kansallisen ohjelman yhteydessä Kööpenhaminan kriteerien täyttämiseksi. Taloudellinen yhteistyö suunnataan sitten sen perusteella.
Meidän asiakirjamme poliittisessa osassa kuvataan erittäin tärkeitä ja laajakantoisia poliittisia uudistuksia. Niihin kuuluvat mielipiteen-, kokoontumis- ja uskonnonvapauden takaaminen perustuslaissa, kuolemanrangaistuksen poistaminen, kaikkien kidutusmenetelmien lopettaminen, armeijan roolin mukauttaminen demokraattisen yhteiskunnan pelisääntöihin, poikkeustilan lopettaminen maan kaakkoisosassa sekä kulttuuristen oikeuksien myöntäminen kaikille turkkilaisille kansallisesta alkuperästä riippumatta.
Olen korostanut aina yhteyksissäni Turkin hallituksen kanssa, että Euroopan unioni odottaa Turkin lujaa sitoutumista konkreettisten askelten ottamiseen näiden uudistustavoitteiden toteuttamiseksi. Minun on kuitenkin myös sanottava teille olevani vakuuttunut siitä, että Turkin hallituksen vakaa tahto on aloittaa päättäväisesti tarpeelliset uudistushankkeet. Presidentti Sezar sanoi Turkin parlamentissa viime kuussa pitämässään puheessa erittäin selvästi, miksi Turkilla itsellään ei ole mitään vaihtoehtoa tälle uudistuskurssille. Yhdyn täysin siihen, mitä Turkin presidentti sanoi: Turkista on tultava täydellinen demokratia ei vain siksi, että Euroopan unioni vaatii sitä, vaan koska Turkin kansa ansaitsee sen.
Kaikki tämä tarkoittaa, että meillä on edessämme vielä erittäin paljon työtä. Se pätee muuten myös taloudellisten kriteerien täyttämiseen ja kykyyn sisällyttää yhteisön säännöstö osaksi kansallista lainsäädäntöä. Näen myös tältä osin paljon yhtäpitävyyttä Morillonin mietinnön kanssa.
Kuten te tiedätte, komissio ehdotti heinäkuussa asetusta, jossa esitellään liittymiskumppanuuden oikeusperusta ja luodaan samalla yhtenäinen rahoituskehys. Tämä teksti on teillä lausuntoa varten. Haluaisin käyttää tämän keskustelun suomaa tilaisuutta hyväkseni ja pyytää teitä tukemaan tätä ehdotusta. Ilman tätä oikeusperustaa liittymiskumppanuus ei voi osoittaa - kuten varmasti uskon - myönteisiä poliittisia vaikutuksiaan, koska liittymiskumppanuudesta ei voida sitten tehdä päätöstä.
Me vaadimme Turkilta Euroopan unionin ehdokasvaltiona laajakantoisia uudistuksia. Se tarkoittaa kuitenkin, että meidän on vastavuoroisesti oltava myös valmiita tukemaan Turkkia sen uudistusprosessissa, kuten me teemme myös kaikkien muiden ehdokasvaltioiden kohdalla huomattavasti suuremmin taloudellisin varoin. Yhtenä mahdollisena panoksena tähän komissio on ehdottanut, että Turkille myönnetään 450 miljoonan euron suuruinen Euroopan investointipankin laina. Sen on määrä palvella erityisesti Turkin talouden kilpailukyvyn parantamista eurooppalaisilla sisämarkkinoilla.
Välttämättömien poliittisten uudistusten toteuttaminen on jatkossa painopiste - ellei se tärkein painopiste - unionin ja Turkin välisissä suhteissa. Pidän myönteisenä sitä, että te vaihdatte ajatuksia tästä kysymyksestä turkkilaisten kollegoidenne kanssa ensi viikolla parlamentaarisen sekavaliokunnan yhteydessä. Pidän myös erittäin myönteisinä niitä ehdotuksia, joita käsiteltävänä olevassa mietinnössä esitettiin parlamentaarisen yhteistyön tehostamisesta ja kansalaisyhteiskunnan voimakkaammasta roolista. Kiitän teitä tarkkaavaisuudestanne!

Garriga Polledo
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijä Seppästä hänen mietinnöstään, josta on paljon hyötyä keskusteltaessa yleensä Turkin liittymisestä unionin jäseneksi. Käsittelemme tässä erityisohjelmaa, jossa vakiinnutetaan tulliliitto laajentamalla Euroopan investointipankin valtuuksia niin, että ne kattavat Turkille vuosina 2000-2004 myönnettävät 450 miljoonan euron arvoiset uudet lainat.
Mietintö hyväksyttiin budjettivaliokunnassa yksimielisesti. Koska tässä 450 miljoonan euron erityisohjelmassa, josta unioni takaa 65 prosenttia, takuurahastoon olisi siirrettävä vain 9 prosenttia varauksista eli 26 miljoonan euron summa, sillä olisi vaikutusta talousarvioon vain, jos takaisinmaksu laiminlyödään, jolloin olisi siis turvauduttava takuurahastoon.
Tuemme näillä Euroopan investointipankin lainoilla Turkin teollisuuteen ja sen kuljetus-, energia- ja tietoliikenneinfrastruktuureihin tehtäviä investointeja. Kaiken tämän tarkoituksena on parantaa Turkin kilpailukykyä tulliliitossa ja näin lieventää tullien purkamisen kielteistä vaikutusta Turkin talouteen.
Peruskysymys ei näin ollen Turkin osalta liity budjettivaliokuntaan - ja tämä on tehtävä erittäin selväksi. Turkin EU-jäsenyyden peruskysymys on edelleen luonteeltaan poliittinen, ja se kuuluu muiden parlamentin valiokuntien toimivaltaan. Tulliliitto ja Euroopan investointipankin lainat ovat vaikuttaneet Turkissa jo monia vuosia. Nyt pyritäänkin antamaan välttämätön sysäys tulevalle EU-jäsenyydelle. Toistan, että meillä voisi olla vakavia ongelmia vain, jos luvattu makrotaloudellinen tuki yltäisi sovittuun enimmäismäärään, sillä tällöin takuurahastoon jäävä varaus kutistuisi käytännössä nollaan vuosina 2001 ja 2002. Meidän on syytä muistaa, että ydinturvallisuushankkeiden rahoittaminen kolmansissa maissa Euratomin puitteissa on Euroopan unionin edun mukaista. Jos jäljellä oleva varaus olisi nolla, näiden investointien rahoittaminen voisi olla ongelmallista.
Mietintö liittyy yleisemmin parlamentin ja neuvoston vuoden 2001 talousarviosta käymiin neuvotteluihin siten, että Euroopan parlamentti haluaa laajentaa tiedotusta ja kuulemista koskevia oikeuksiaan sellaisten unionin ulkoisten sitoumusten yhteydessä, joilla on rahoitusvaikutusta. Euroopan kansanpuolueen ryhmä puolustaa tätä kantaa, ja parlamentti äänesti siitä ensimmäisessä käsittelyssä. Toivokaamme, että etenemme kolmikantavuoropuheluun ja sovitteluun.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, haluaisin onnitella aluksi sydämellisesti ryhmäni puolesta molempia esittelijöitä heidän mietinnöistään. Ei ole koskaan yksinkertaista laatia Turkkia koskeva mietintö, koska siellä tapahtuu kuitenkin hyvin ristiriitaista kehitystä. Siellä on tapahtunut toisaalta myönteistä kehitystä, jos ajattelen uutta Eurooppa-asioista vastaavaa ministeriä tai sitä, että pääministerin organisaatioon luotiin oma Eurooppa-asioista vastaava pääsihteeristö, mutta Turkissa on myös havaittavissa valitettavia puutteita Euroopan unioniin liittymisen valmistelun edistymisessä. Mihinkään toimiin ei ole ryhdytty kuolemanrangaistuksen poistamiseksi. Lähes mitään ei ole tehty vähemmistöjen oikeuksien ja ihmisoikeuksien määrittelemiseksi voimakkaammin lainsäädännöllisellä pohjalla, vaikka muutamia YK:n yleissopimuksia onkin allekirjoitettu.
On myös valitettava merkki, että ihmisoikeuksia käsittelevän valiokunnan puheenjohtajaksi valittiin parlamentissa henkilö, joka ei välttämättä takaa sitä, että ihmisoikeuksiin kiinnitetään enemmän huomiota. Tilanne on samanlainen myös kurdikysymyksessä. Myös siinä oli havaittavissa muutamia lievästi myönteisiä viestejä. Todettiin, että on täysin mahdollista lähettää televisiossa tai radiossa kurdinkielisiä selostuksia ja että myöhemmin saattaisi seurata myös tietty kurdikulttuurin tunnustaminen. Toisaalta maan kaakkoisosassa, kurdialueilla, pidätettiin muutamia kaupunginjohtajia ja Hadep-puolueella oli siellä vaikeuksia.
Uskoakseni juuri tämä ristiriistaisuus osoittaa, että itse Turkissa on meneillään taistelu edistyksellisten voimien ja niiden taantumuksellisten voimien välillä, jotka eivät yksinkertaisesti halua kulkea tietä Eurooppaan, mitä pahoittelen suuresti. Myönnän kuitenkin komission jäsenen olevan täysin oikeassa. Meidän on tehtävä ja meidän pitää tehdä kaikkemme tukeaksemme ja edistääksemme myönteisiä ja edistyksellisiä voimia Turkissa.
Tässä yhteydessä haluaisin käsitellä myös avoimesti niin sanottua Armenian kysymystä. Ryhmäni enemmistö päätti kokouksessa, johon en valitettavasti voinut osallistua, tukea tarkistusehdotusta 25. Sisällöllisesti on myös vain vähän sanottavaa tätä tarkistusehdotusta vastaan, vaikka - ja sitä pahoittelen - monet käyttävät Armeniaan ja armenialaisiin kohdistuneeseen verilöylyyn liittyviä tarkistusehdotuksia väärin esittääkseen täällä kiertoteitse periaatteellisia Turkin Euroopan unionin jäsenyyden vastaisia väitteitä, mitä pidän vääränä ja vaarallisena. Kehottaisin silti - en tiedä, mikä on äänestyksen tulos - painokkaasti Turkkia suhtautumaan vakavasti myös tähän kysymykseen. Meidän kaikkien on käsiteltävä omaa historiaamme ja myös sitä, mitä meitä edeltävät maat ja valtiot ovat tehneet, avoimesti ja rehellisesti. Turkin pitäisi uskoakseni ottaa uusi alku antaakseen yhdessä Armenian kanssa historioitsijoiden tutkia, mitä on tapahtunut, paljastaakseen ja selvittääkseen asiaa, ottaakseen myös asiaan selkeästi kantaa ja sitoutuakseen siihen selkeästi.
Se olisi uskoakseni paras ulospääsy tästä vaikeasta tilanteesta, sillä sellaiseen työhön pakottaminen ulkoapäin on aina vaikeampaa kuin jos tähän selvitystyöhön ryhdytään omasta aloitteesta. Tässä mielessä haluaisin palata vielä kerran siihen, mitä arvoisa komission jäsen sanoi. Hän sanoi: meidän strategisten intressiemme mukaista on kytkeä Turkki lujasti ja pysyvästi eurooppalaiseen arvoyhteisöön - toivon, että käytin suurin piirtein hänen käsitteitään. Juuri tästä on kyse, ja Turkin pitäisi myös ottaa se huomioon. Vaikka parlamentti on kriittinen ja vaikka parlamentti on ehkä kriittisempi kuin neuvosto ja komissio voivat olla, me toivomme, että Turkki kulkee tätä tietä ja että Turkista tulee Euroopan unionin jäsen, niin pian kuin se itse on siihen valmis.

Duff
Arvoisa puhemies, ELDR-ryhmä pitää erittäin myönteisenä Morillonin mietintöä, joka on mielestämme erittäin taitavasti laadittu, rehellinen ja vakuuttava. Vastustamme yrityksiä, joista jotkin ovat melko epäilyttäviä, kumota mietinnössä saavutettu onnistunut tasapaino. Vastustamme erityisesti niitä tarkistuksia, joiden tarkoituksena on tehdä Euroopan parlamentista menneisyyden tuomioistuin.
Turkki on selvästi oikea paikka keskustella menneisyydestä osana sen yleistä itsetutkiskelua, joka koskee perusoikeuksia. Sellaisen itsearvioinnin tuloksena on todellinen kulttuurivallankumous. Meidän pitää olla tyytyväisiä, että tuo prosessi on todistettavasti alkanut.
Morillonin mietintö ja liittymistä valmisteleva kumppanuus sitovat Euroopan unionin Turkin ehdokkuuteen. Nyt Turkin tehtävänä on osoittaa, että se on sitoutunut jäsenyyteen. Euroopan parlamentti vaalii suhteitaan poliittisiin puolueisiin, kansalaisjärjestöihin ja lehdistöön kanssa sekä kehittää hankalia ja joskus kireitä suhteitaan suureen kansalliskokoukseen. Eurooppalaiset liberaalit ovat varmasti valmiita osallistumaan siihen, että voitaisiin aikaisemmin alkaa odottaa Turkin liittymistä ja menestyksen, vakauden ja turvallisuuden leviämistä kaikille Euroopan kansoille.

Cohn-Bendit
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, esittelijä Morillon, onnittelen teitä mietinnöstänne, mutta te ette ole... me emme ole valitettavasti onnistuneet ratkaisemaan kaikkia ongelmia.
Ensinnäkin on selvää, että strategia hyväksyä Turkin ehdokkuus on ollut oikea. Se on ollut oikea strategia - kuten komission jäsen huomautti - sillä Turkissa tällä hetkellä käytävä keskustelu liittymisestä EU:hun on myös keskustelu maan poliittisen tilanteen radikaalista uudistamisesta.
Elämme Turkille tärkeää historiallista vaihetta, jossa ollaan siirtymässä keskustelun asteelta käytännön asteelle, eli on aloitettu perutuslain ja lakien uudistaminen, johon kuuluu esimerkiksi mielipidevankien armahtaminen.
Turkilla on tämä aste edessään. Meidän täytyy sanoa asiat selkeästi: muita vaiheita ei voi tulla ilman, että Turkki siirtyy keskustelun asteelta käytännön asteelle. Juuri näin sanotaan Morillonin mietinnössä.
Lisäksi on Kyproksen tilanne. Siitä meidän täytyy sanoa Turkille, että on käsittämätöntä, ettei se hyväksy Strasbourgissa toimivan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöstä. Turkki on tuomittu useaan otteeseen. Sen täytyy välittömästi noudattaa Euroopan tuomioistuimen päätöksiä osoittaakseen hyväksyvänsä kansainväliset suhteet, siten kuin me ne määrittelemme eikä vain siten, kuin se itse ne määrittelee.
Pääsemme nyt käsiksi perusongelmaan. Parlamentissa ja jäsenvaltioissa on useita erilaisia strategioita. Toiset kannattavat Turkin ehdokkuutta ja Turkin liittymistä, ja he haluavat, että ehdokkuuden myötä Turkki uudistaa perinpohjaisesti yhteiskuntansa. Toiset taas vastustavat liittymistä, ja he käyttävät Turkin politiikasta ja uudistuksista käytävää tarpeellista keskustelua työntääkseen Turkin kauas Euroopasta. Turkin yhteiskunta vaistoaa tietenkin tämän ristiriidan.
Tämän takia viimeinen ratkaisematon ongelma, Armenian kansanmurha, on niin tärkeä. Kukaan täällä - minä viimeisenä - ei kiellä, että osmanien valtakunnan viimeisellä aikakaudella toteutettiin armenialaisten kansanmurha. Se on täysin kiistaton asia, samoin kuin se, että Turkin täytyy sivistyneen yhteiskunnan tavoin kohdata menneisyytensä, vaikka se olisi ollut kuinka kauhea. Se on ideologinen ja sivistyksellinen ehto, jota ilman Turkki ei voi liittyä EU:hun.
On toinenkin kysymys: jos meidän täytyy äänestää tästä asiasta tänään, ryhmäni enemmistö äänestää päätöslauselmaesityksen puolesta. Henkilökohtaisesti en ole vakuuttunut teon hyödyllisyydestä, sillä haluaisin, että keskustelua käytäisiin Turkin sisällä. Ehdotan siis, että Euroopan parlamentti järjestää keskustelun Armenian kansanmurhasta, katsotaan, mikä on enemmistön kanta, ja jatketaan keskustelua Turkissa.

Brie
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää aluksi kollegoita Morillon ja Seppänen lämpimästi heidän mietinnöistään. Kollega Morillon, teidän mietintönne on mielestäni erittäin realistinen ja vastuuntuntoinen. Neuvoston Helsingissä tekemän päätöksen jälkeisinä kuukausina Turkin hallitus on tehnyt todellakin mielenkiintoisia symbolisia toimia. Masentava tilanne turkkilaisissa vankiloissa, kurdien syrjiminen sekä Turkin Kyproksen-politiikka eivät ole kuitenkaan muuttuneet. Oikeusvaltion periaatteiden mukaisten ja demokraattisten toimintatapojen kanssa ristiriidassa oleva Turkin armeijan valtio-oikeudellinen rooli on muodostunut varmasti avainkysymykseksi EU:n ja Turkin tuleville suhteille ja voidaan ratkaista vain niin, että armeija luopuu vallasta. Vaikka ryhmässäni on erilaisia Morillonin mietintöä koskevia mielipiteitä, on selvää, että - mielestäni se kuitenkin pätee muihinkin ryhmiin - me emme lievennä mitenkään mainittuja kysymyksiä koskevaa kritiikkiä. Kompromissit ovat mahdollisia lähes joka asiassa mutta eivät tässä.
Tärkein ja todellakin kouriintuntuvin menestys on toistaiseksi se tosiasia, että Turkissa on alkanut keskustelu ja tietty poliittinen eriytyminen. Se on tunnustettava ja sitä on tuettava aktiivisesti. Siinä yhteydessä ei ole kuitenkaan kyse vain Kööpenhaminan kriteerien täyttämisestä vaan joka tapauksessa välttämättömistä demokraattisista standardeista. Turkin jäsenyys sellaisella pohjalla eikä pelkästään Yhdysvaltojen tai NATOn geostrategisten pohdintojen vuoksi merkitsisi Euroopan unionin rikastumista ja merkittävää askelta kohti yhdentynyttä Eurooppaa.
En ummista siinä yhteydessä silmiäni ongelmilta, jotka liittyvät esimerkiksi siihen, että EU ulottuisi tässä tapauksessa maantieteellisesti paljon Eurooppaa laajemmalle ja turvallisuuspoliittisesti erittäin epävakaille alueille. En voi seuraukset huomioon ottaen hyväksyä sitä, etteivät hallitukset ja, arvoisa komission jäsen, ei myöskään komissio käsittele Euroopan yhdentymisen tulevaisuudennäkymien strategisia kysymyksiä Turkin ehdokasvaltion aseman eikä ajankohtaisen itälaajentumisen yhteydessä ja että niistä ei keskustella parlamentin kanssa. Kokemukseni on, että - muuten kokemus elämästä, joka tuntee niin radikaalit yhteiskunnalliset murrokset kuin kieltäytymisen tunnustaa niiden välttämättömyys ajoissa - kriittiselle avoimuudelle ei ole vaihtoehtoja. Kaikki muu auttaisi vain niitä tahoja EU:ssa ja Turkissa, jotka eivät halua tätä jäsenyyttä. Arvoisa komission jäsen Verheugen, tässä kohdin minulla alkaa olla vaikeuksia ymmärtää teidän esittämäänne edistyskertomusta. Maaliskuussa Turkkiin tekemänne vierailun takia te kumminkin mainitsitte, samoin kuin tänään, vielä nimeltä kurdiväestön ongelman. Teidän kertomuksestanne tämä ongelma ei käy konkreettisesti ilmi. Se on mielestäni surullinen askel taaksepäin vanhan komission vuoden 1999 kertomukseen verrattuna. Todenmukaisuus tarkoittaa käsitteen vastaavuutta sen todellisuuden kanssa. Sitä mieltä oli joka tapauksessa Georg Wilhelm Hegel. En näe Turkissa toistaiseksi todellista edistystä mutta pidän sitä mahdollisena. Komission kertomus on minusta kuitenkin todellinen askel taaksepäin!

Puhemies
Hyvät kollegat, istukaa alas ja lakatkaa puhumasta! Keskustelu on vielä kesken.
(Vastalause jäsen Ferberiltä: Sanokaa se toki saksaksi!) Puhemies. Hyvä kollega Ferber, se ei hyödytä mitään, koska on ihmisiä, joilla ei ole kuulokkeita päässään ja jotka eivät hallitse saksaa yhtä hyvin kuin te, vaan puhuvat Baijerin murretta!

Queiró
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kenraali Morillonin laatiman mietinnön perusteluissa sanotaan, että Turkin liittymistä koskeva päätös on unionin ja Turkin tulevaisuuden kannalta liian tärkeä tehtäväksi kaikessa hiljaisuudessa kabinettien suojissa. Olemme täysin samaa mieltä lausuman kanssa, ja toteamme, että Helsingin Eurooppa-neuvoston tekemää päätöstä myöntää Turkille ehdokasvaltion asema ei ole edeltänyt tuiki tärkeä julkinen ja parlamentaarinen keskustelu, mikä noissa perusteluissa myös tuodaan esille.
Turkin ehdokkuus on aina jakanut Euroopan mielipiteen kahtia, ja olemme yllättyneitä, että vieläkään ei ole käyty johdonmukaista keskustelua niistä perusteista, jotka ovat oikeuttaneet perinteisen varauksellisen suhtautumisen tuohon ehdokkuuteen. Ongelmahan on jo maantieteellinenkin. Eikö enää ajatellakaan, että ainoastaan pieni palanen Turkkia kuuluu Eurooppaan? Mikä uudenlainen Euroopan pinta-alaa koskeva oppi mahdollistaa nämä uudet ulkorajat, jotka syntyvät, kun Turkki liitetään Euroopan unioniin? Nykyään Euroopan rajoilla vallitsee rauha, mutta jos Turkki liitetään jonakin päivänä Euroopan unioniin, Eurooppa saa uuden rajan, joka ei ainoastaan sijaitse Euroopan ulkopuolella, vaan joka on sotien ja selkkausten koettelema. Tarvitsee vain ajatella Irania, Irakia, Syyriaa, Armeniaa tai Georgiaa.
Kuinka voidaan toisaalta ratkaista ristiriita eurooppalaisten tahtoman ja hyväksymän yhteisen demokraattisen mallin ja Turkin kansalaisten perusoikeuksien moninaisen rajoittamisen välillä? Kuolemanrangaistuksen säilyttäminen on ainoastaan kaikkein pahin esimerkki, jonka lisäksi on olemassa vielä kurdikysymys, joka johtuu siitä, ettei Turkin valtio kunnioita miljoonien maassa asuvien kurdien perusoikeuksia.
Emme siis pidä kyseenalaisena väestönpaljoutta, jonka Turkin ehdokkuus tuo mukanaan, emmekä puhu vaikeuksista, jotka eivät aiheudu ainoastaan maantieteestä vaan ennen kaikkea jo nyt hankalasti löydettävästä tasapainosta suurten, keskikokoisten ja pienten jäsenvaltioiden välillä. Päätän puheenvuoroni siihen, mistä sen aloitinkin: puheenvuoroni tarkoituksena oli kiinnittää huomiota siihen, että näin laajoja muutoksia ei pidä päästää tapahtumaan ilman demokraattista ja johdonmukaista keskustelua, sillä muuten kansalaisuusvaje voi pahentua ja kansalaiset saattavat vähentää osallistumistaan eurooppalaisen mallin rakentamiseen.

Lang
Arvoisa puhemies, Morillonin mietintö ilmentää loistavasti perusristiriitoja EU:n menettelyssä Turkkia kohtaan.
Päätöslauselmaesityksessä on kaikkea ja siinä ei ole mitään. Siinä on ensinnäkin paljon harhakuvia, paljon loitsunomaisia näkökohtia, jotka onneksi jäävät suoraan todellisuuden jalkoihin, ja tämä Turkin todellisuus ei tietenkään vastaa eurooppalaisten harhakuvia tai haaveita. On samalla erittäin naiivia ja erittäin omahyväistä kuvitella, että eurooppalaiset voivat vaatia turkkilaisilta, lainaan tekstiä, "heidän tapojensa ja mielenlaatunsa radikaalia muutosta". On uskomatonta ylimielisyyttä Euroopan unionilta haluta pakottaa turkkilaiset omaksumaan sen arvot, sen institutionaaliset periaatteet ja sen poliittinen kulttuuri! 1900-luku osoitti meille, miten todellisuudesta irrotettu keinotekoisuus ja tahdon korostaminen ja kaiken maailman ideologiat voivat johtaa tuhoon. Jätetään siis Turkin kansalle oikeus päättää omista asioistaan ja tulevaisuudestaan, oikeus erilaisuuteen, oikeus vaalia kulttuurisia arvoja, jotka eivät selvästikään ole samoja kuin meidän arvomme.
Näin ollen ainoa, mikä meidän todella pitäisi ottaa huomioon, on todellisuus ja itsestään selvät asiat. Turkki ei ole eurooppalainen maa, sen kulttuuri ei ole eurooppalainen, sen arvot eivät ole eurooppalaiset. Näin ollen Turkin ei pidä liittyä Euroopan unioniin. Se ei silti estäisi Eurooppaa kehittämästä taloudellisia, diplomaattisia, poliittisia ja rauhanomaisia suhteita vapaan ja riippumattoman Turkin kanssa. Yksi tämän selkeän kannan eduista olisi, ettei Turkin hallituksia tarvitsisi enää vuoroin kiittää, vuoroin haukkua, niille ei tarvitsisi enää hokea: kyllä, mutta myöhemmin, kyllä, mutta näillä ehdoilla, kyllä, mutta mitä milloinkin. EU:n ristiriidat ja vitkastelu aiheuttavat hämmennystä ja nöyryytystä. Kansojen arvokkuudella ei voi leikkiä.
Äänestämme siis tätä mietintöä vastaan, kuten olemme äänestäneet kaikkia mietintöjä vastaan, jotka ovat tähdänneet Turkin liittämiseen Euroopan unioniin.

Belder
Arvoisa puhemies, onko Turkki todellakin valmis ratkaisemaan Euroopan unionin toiveen mukaisesti merkittävät sisä- ja ulkopoliittiset ongelmat, kuten Kyproksen konfliktin ja vähemmistökysymyksen?
Turkin entinen sisäministeri Mümtaz Soysal esitti hiljattain tämän masentavan kysymyksen. Tämä kysymys on muuten täysin sopiva, koska kuinka tärkeänä Ankara oikeastaan pitää Euroopan unionin jäsenyyttä. Hinta on tiedossa: Kööpenhaminan kriteerit on täytettävä. Siitä ei ole nyt puhettakaan, toteaa esittelijä Morillon oikeutetusti tasapainoisessa mietinnössään.
Arvoisa puhemies, sallinette minun käsitellä lyhyesti kolmea tärkeää kohtaa Morillonin mietinnössä: Turkin armeijan poliittista vaikutusta, kurdikysymystä ja aiemmin käsiteltyä kysymystä "suvaitsevaisuudesta muita uskontoja ja kulttuureja kohtaan".
Turkin armeijan poliittisessa vaikutusvallassa, joka on vielä nykyäänkin horjumaton, ei ole kysymys mistään vähemmästä kuin siviilipolitiikan tärkeimmästä periaatteesta. Miksi maan poliitikot vetäytyvät tässä oleellisessa valtakysymyksessä? Vai piiloutuvatko he joskus mielellään sotilaskoneiston taakse, kun on kysymys Euroopan esittämistä uudistusvaatimuksista?
Täyden kulttuurisen autonomian myöntäminen noin 12 miljoonalle kurdille poistaisi hankalan kurdikysymyksen ainakin suurimmaksi osaksi.
Kuinka vaikeaa kuitenkin Turkin poliittisen johdon on päästä tähän molemmille osapuolille hyödylliseen ratkaisuun! Ajatelkaa Turkin parlamentin ulkoasioiden valiokunnan puheenjohtajan Kamran Inanin taipumatonta asennetta. Tämä Turkin ulkopolitiikan ohjaaja sulkee ehdottomasti pois kaikki myönnytykset Kyproksen ja kurdien asioissa. Inanin mukaan Euroopan unionin epävarma jäsenyys ei ole loppujen lopuksi riittävän merkittävä asia kansallisista eduista luopumiseen verrattuna.
Sattumalta äärinationalistisen MHP:n puoluepäivillä painotettiin puolitoista viikkoa sitten vakavissaan "turkkilaisen rodun paremmuutta". Ottakaa huomioon, että tuoreimpien mielipidemittausten mukaan MHP on suosituin poliittinen liike Turkissa.
Kollega Morillon edellyttää johdanto-osan D kappaleessa, että legendaarisen Atatürkin seuraajat eivät saa pitää Euroopan unionia "hienona kristittyjen kerhona". Hän jatkaa, että Euroopan unioni on arvoyhteisö, jonka periaatteisiin kuuluu myös "suvaitsevuus muita uskontoja ja kulttuureja kohtaan".
Todellisuus pakottaa meidät sanomaan, että Turkin kristityn vähemmistön asema on karkeasti arvioiden heikompi kuin Euroopan muslimiryhmien asema. On varmasti huomattavasti helpompaa rakentaa Eurooppaan moskeija kuin rakentaa Turkkiin kirkko. Komission ja parlamentin pitäisi myös kiinnittää vakavissaan huomiota tähän asiaan ollessaan yhteydessä Turkin viranomaisiin.

Raschhofer
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, käsiteltävänä oleva mietintö antaa minulle aihetta suureen huoleen. Ongelmat ovat niin merkittäviä, että Turkin liittyminen unioniin lähitulevaisuudessa on täysin poissuljettu. Haluaisin esittää perusteluna kolme varausta: Turkilla on täysin ratkaisematon maassa eläviä vähemmistöjä koskeva ongelma. Toiseksi: jatkuvasti kytevän Kreikan ja Turkin välisen Kyproksen saarta koskevan kiistan päättyminen ei ole näköpiirissä. Kolmanneksi: Turkilla on käytössään syytetoimia koskeva järjestelmä, joka perustuu yhä edelleen läntisen demokratian arvon vastaiseen kuolemanrangaistukseen ja poliisin kidutusmenetelmiin. Vasta äskettäin Saksan televisiossa näytettiin järkyttäviä kuvia siitä, miten poliisit pahoinpitelivät pahasti vankeja.
Turkilla on siis vielä edessään pitkä ja vaivalloinen tie, jolla se tarvitsee kiistatta meidän apuamme. Meidän tavoitteenamme on auttaa Turkkia tiellä kohti vapaata demokraattista maata, jossa oikeusvaltion mukaiset periaatteet pätevät. Neuvoston on kysyttävä itseltään, eikö se ole pikemminkin vahingoittanut tätä asiaa kuin hyödyttänyt sitä ottamalla Turkin ehdolle Euroopan unionin jäseneksi. Vahinkoa syntyy ennen kaikkea silloin, jos Turkissa herätettiin liittymistä koskevia toiveita, joita ei voida poliittisen tilanteen vuoksi kuitenkaan täyttää. Islamilaiset voimat osaavat varmasti kääntää sellaisen pettymyksen poliittiseksi voitoksi!

ÄÄNESTYKSET
Nisticòn laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0274/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevan neuvoston direktiivin 76/769/ETY muuttamisesta kahdennenkymmenennenensimmäisen kerran (syöpää tai perimän muutoksia aiheuttaviksi tai lisääntymiselle vaarallisiksi luokiteltavat aineet) (KOM(1999) 746 - C5-0017/2000 - 2000/0006(COD))

(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Paciottin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0279/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yksilöiden suojelusta yhteisön toimielinten ja elinten henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (KOM(1999) 337 - C5­0149/1999 - 1999/0153(COD)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan suositus (A5-0325/2000) Euroopan unionin perusoikeuskirjaehdotuksen hyväksymisestä (C5-0570/2000 - 2000/2233) (Esittelijät: A. N. Duff ja J. Voggenhuber)
(Parlamentti hyväksyi päätöksen.)
Marinhon laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0313/2000) Ranskan tasavallan aloitteesta neuvoston puitepäätöksen tekemiseksi rahanpesusta, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamisesta, jäljittämisestä, jäädyttämisestä, takavarikosta ja menetetyksi tuomitsemisesta (10232/2000 - C5-0393/2000 - 2000/0814(CNS))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Karamanoun laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0312/2000) Portugalin tasavallan aloitteesta neuvoston säädöksen antamiseksi Euroopan poliisiviraston perustamisesta tehdyn yleissopimuksen (Europol-yleissopimuksen) 43 artiklan 1 kohdan perusteella laadittavasta pöytäkirjasta kyseisen yleissopimuksen 2 artiklan ja liitteen muuttamisesta (9426/2000 - C5-0359/2000 - 2000/0809(CNS))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Rouren laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0314/2000) Ranskan aloitteesta yleissopimuksen tekemiseksi rikosasioissa annettavan keskinäisen oikeusavun parantamisesta erityisesti järjestäytyneen rikollisuuden, rikoksen tuottaman hyödyn pesun ja talousrikollisuuden torjunnan alalla (10213/2000 - C5-0394/2000 - 2000/0815(CNS))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Gebhardtin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0317/2000) Portugalin tasavallan, Ranskan tasavallan, Ruotsin kuningaskunnan ja Belgian kuningaskunnan aloitteesta neuvoston päätöksen tekemiseksi väliaikaisen oikeudellisen yhteistyöyksikön perustamisesta (10356/2000 - C5­0395/2000 - 2000/0816(CNS))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Langenhagenin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0310/2000) tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksesta nro 9/99 maatalous- ja kalastusalan tutkimukseen liittyvistä toimista (FAIR-ohjelma, "Kalastuksen, maatalouden ja maatalousteollisuuden alan tutkimus") sekä komission vastauksista (C5-0227/2000 - 2000/2133(COS))
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
ÄÄNESTYSSELITYKSET
Paciottin mietintö (A5-0279/2000)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Arvoisa puhemies, äänestin Paciottin mietinnön puolesta pääasiassa siksi, että tämän direktiivin tarkoituksena on suojella Euroopan unionin kansalaisten henkilöllisyyttä, tietoja, nimiä, sukunimiä ja erityispiirteitä. Liian usein kohdellaan numeroina vanhuksia ja eläkeläisiä, joita minulla on ilo parlamentissa edustaa. Mutta vanhukset eivät halua, että heitä pidetään numeroina, vaan he haluavat, että heihin suhtaudutaan elävinä ihmisinä. Tämä on tärkein syy, miksi hyväksyn tämän direktiivin, vaikka valitettavasti ilman hyväksyntää jäi jäsen Ferrin ja jäsen Fiorin esittämä tarkistus, jossa pyydettiin, että valvonnasta ja tarkastuksista vastaavan elimen muodostaisi kokoonpano, jossa on paljon henkilöitä.

Ferri
Arvoisa puhemies, tunnen velvollisuudekseni korostaa sitä, että Paciottin mietinnön ja muiden meille ehdotettujen direktiivien ja asetusten myötä meitä pyydetään säätelemään huomattavaa valtaa, eli tiedon valtaa. Tietojen kerääminen ei suju kivuttomasti, ja on erilaisia tietopankkeja; on rikospoliisin salaisia tietoja ja yksiköiden tietopankit: kyse on siis suunnattomasta vallasta. Korostan, että jos tämä Euroopan tietopankkien huomattava valvontavalta uskotaan yksittäiselle elimelle, se sanon tämän kaikella kunnioituksella ja luottamuksella, jota varmasti tunnemme tietosuojavaltuutettua kohtaan merkitsee mielestäni sitä, että nimenomaan ihmisen keskeinen asema jää vähäiselle huomiolle, ihmisen, jonka pitää voida turvautua varmistettujen oikeuksien ja vapauksien kehykseen. Minusta ehdotus kollegisesta elimestä olisi paremmin vastannut tätä tarvetta. Niinpä tulevissa tilaisuuksissa, joissa keskustelemme tiedon vallasta, meidän täytyy ymmärtää, että tarvitaan laajempaa valvontaa, eli sellaista, jolla varmistetaan yksilön oikeudet.

Krivine ja Vachetta
. (FR) Paciottin mietintö on ensimmäinen askel yritettäessä kuroa kiinni viivettä yksityiselämän ja henkilötietojen suojelemisessa. Tässä mielessä "riippumattoman valvontaelimen" perustaminen on myönteinen asia.
Silti yhtäkään olennaisimmista kysymyksistä, jotka koskevat henkilöiden oikeuksien ja vapauksien suojelemista, ei käsitellä todella yksiselitteisellä tavalla, ja tekstiä, joka on monin paikoin teknisesti sekava, voidaan tulkita usealla eri tavalla. Lisäksi se ei yllä lähellekään Ranskan tietotekniikkaa ja vapauksia koskevaa lainsäädäntöä.
Asiakirjassa olisi pitänyt olla muitakin ehdotuksia: kaikkien tietokantojen olemassaolosta ilmoittaminen täytyy tehdä pakolliseksi; tiedostojen yhdistäminen täytyy kieltää (erityisesti yksityiselämän, terveyden, sosiaalisen tilanteen ja muiden vastaavien alalla), jotta voitaisiin estää valtavien tietokantojen luominen; täytyy myös antaa yksityisiä tietoja käsitteleville työntekijöille keinot vastustaa työnantajiensa painostusta laatimalla ammattietiikan peruskirja ja ottamalla käyttöön samanlaiset eettiset säännöt kuin toimittajilla on.
Lopuksi kansalaisille täytyy tarjota keinot suojella itse yksityiselämäänsä antamalla yleiseen käyttöön kaikenlaiset salausmenetelmät, joita käytetään tietojen siirtämisessä. Tämän vuoksi täytyy salaustekniikkojen olla riippumattomien elinten vahvistamia.
Nämä keskeiset määräykset täytyy ottaa huomioon, jotta henkilötiedot pystyttäisin todella suojaamaan. Tästä syystä pidättäydyimme äänestämästä.

Martin, David
. (EN) Pidän tätä mietintöä myönteisenä ja äänestän sen puolesta. Euroopan kansalaiset ovat huolissaan yksityisyytensä suojelusta, ja ne huolet ovatkin oikeutettuja. Joka päivä haetaan, lajitellaan ja käsitellään valtavat määrät henkilötietoja. Näin tapahtuu esimerkiksi luottokorttimaksujen, matkapuhelinten liikkeiden jäljittämisen, puhelinyhteyksien tallentamisen ja Internetissä surffaamisen yhteydessä sekä muun tiedon, esimerkiksi aikaisemmin täytetyistä lomakkeista otetun tiedon, käsittelyn yhteydessä.
EU:n tasolla henkilötietojen väärinkäytön uhkaa torjutaan kahdella direktiivillä, nimittäin yleisellä tietosuojadirektiivillä 95/46/EY ja henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla annetulla direktiivillä 97/66/EY.
Kumpaakaan niistä ei sovelleta EU:n toimielimiin. Ja kuitenkin tietosuojaa koskevalla säännöstölle on tarvetta, sillä toimielimet eivät ainoastaan käsittele sisäisiä tietoja (kuten niiden itsenäiseen toimintaan, talousarvioon ja henkilöstökertomuksiin liittyviä tietoja) vaan myös kansalaisilta EU-toimia suorittaessa kerättyjä tietoja (esimerkiksi tukien myöntämisen, kilpailuun liittyvien tapausten tutkimisen, tarjouspyyntöjen ja tilastollisten tutkimusten ja selvitysten, lainsäädännön valmistelun yhteydessä kerättyjä tietoja).
Tämä mietintö auttanee jonkin verran tämän tyhjiön täyttämisessä.
Duffin ja Voggenhuberin suositus (A5-0325/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, miten eläkeläispuolue olisi voinut olla äänestämättä perusoikeuskirjan puolesta? Tämä on ensimmäinen näin merkittävä asiakirja, jossa on artikla, jonka 25 artikla otsikko kuuluu "Vanhusten oikeudet" ja jossa sanotaan: "Unioni tunnustaa vanhusten oikeuden ihmisarvoiseen ja itsenäiseen elämään sekä oikeuden osallistua yhteiskunnalliseen elämään ja kulttuurielämään, ja kunnioittaa näitä oikeuksia." Vihdoinkin huomattava valtioiden muodostama organisaatio, tärkein olemassa oleva, eli Euroopan unionin organisaatio, ja tärkein kansan valitsema organisaatio, eli Euroopan parlamentti, tunnustavat, että vanhuksilla on oikeutensa sellaisina kuin he ovat. Tästä syystä äänestin varsin mielelläni tämän perusoikeuskirjan puolesta.

Laguiller
Arlette Laguiller, Armonia Bordes ja Chantal Cauquil äänestivät perusoikeuskirjaa vastaan. Tiedämme kaikki, että tässä luokkayhteiskunnassa, jossa ainoastaan voimasuhteet merkitsevät, peruskirjat eivät tarjoa todellista suojaa työntekijöille. Perusoikeuskirjaan ei suostuttu sisällyttämään niin olennaisia oikeuksia kuin oikeutta kunnolliseen eläkkeeseen, vähimmäispalkkaan, kunnolliseen asuntoon ja terveydenhoitoon. Lasten työnteon ennen oppivelvollisuusiän päättymistä kieltävässä artiklassa taas sallitaan joitakin poikkeuksia, mikä on vakava asia, kun tiedetään, että useissa Euroopan maissa järkyttävän suuri määrä lapsia tekee työtä, heitä riistetään, eivätkä he saa todellista opetusta. Tämä teksti ei tarjoa lisäsuojaa, ja se antaa hallituksille ja rikkaille yhteiskuntaluokille lisää aseita, joilla ne voivat puolustautua edellä mainituilla aloilla. Jopa lakko-oikeus on tunnustettu ainoastaan "kansallisten lainsäädäntöjen ja käytäntöjen mukaisesti".
Perusoikeuskirja ei siis velvoita mihinkään maita, joiden sosiaalinen lainsäädäntö ei kata sitä vähää, mitä perusoikeuskirja sisältää. Sitä vastoin perusoikeuskirja saattaa olla ristiriidassa niiden maiden lainsäädännön kanssa, joissa työntekijöiden oikeudet on otettu paremmin huomioon. Sen sijaan, että perusoikeuskirja lisäisi ihmisoikeuksia ja sosiaalisia oikeuksia, se helpottaa toimenpiteitä, joilla niitä vähennetään.

Speroni
Arvoisa puhemies, en osallistunut äänestykseen perusoikeuskirjasta, koska en hyväksy siihen liittyvää menettelyä: parlamentilla ei ollut mahdollisuutta tutkia mahdollisia tarkistuksia, ei pelkästään perusoikeuskirjan tekstiin tehtyjä, vaan ei sen enempää suositustekstiin tehtyjä. Meillä ei ollut muuta mahdollisuutta kuin ottaa tai jättää. Koska en siis hyväksy tätä menettelyä, katsoin parhaaksi olla osallistumatta äänestykseen.

Alyssandrakis
Euroopan unionin perusoikeuskirja jää kauas jälkeen YK:n ihmisoikeusjulistuksesta, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta tehdystä Euroopan yleissopimuksesta sekä myös monista Euroopan jäsenvaltioiden perustuslaeista. Väite, että nyt viitataan ensimmäistä kertaa sosiaalisiin oikeuksiin, ei ole kestävä, koska vastaavia mainintoja on kansainvälisissä sopimuksissa, esimerkiksi kansainvälisissä työelämän yleissopimuksissa.
Mainitsemme esimerkkeinä:
15 artiklan, jossa sanotaan, että "jokaisella on oikeus tehdä työtä", mutta ei tunnusteta oikeutta palkkatyöhön,
16 artiklan, jossa ensimmäistä kertaa kansainvälisessä tekstissä tunnustetaan elinkeinovapaus,
28 artiklan, joka antaa sallii työnantajien käyttää työsulkua ja mahdollisuuden sivuuttaa ammattijärjestöt työnantajan kanssa käytävissä neuvotteluissa,
3 artiklan, joka jättää runsaasti tilaa kaikenlaisille geneettisille kokeille,
14 artiklan, jossa tunnustetaan oikeus koulutukseen, mutta oikeus tulkitaan pelkästään vapaudeksi seurata ilmaiseksi opetusta, ja tämä koskee ainoastaan oppivelvollisuutta.
Kyseessä on oikeuksien vähentäminen, ei laajentaminen, ja syyt ovat selvät. Perusoikeuskirjan innoittajien tavoitteena on edistää arvovaltaisella asiakirjalla hyökkäyspolitiikkaansa niitä asioita vastaan, jotka työväenluokka on saavuttanut taistelun, uhrien ja verenvuodatuksen kautta viimeisten 150 vuoden aikana. Perusoikeuskirjan mahdollinen hyväksyminen tulevassa Nizzan huippukokouksessa joko sisällyttämällä se perustamissopimuksiin tai pelkkänä julistuksena merkitsisi kielteistä kehitystä. Ei ole epäilystä, että lopullinen määränpää on muodostaa ennakkotapaus tulevalle Euroopan perustuslaille, joka taas vuorostaan on EU:n liittovaltiokehityksen huipentuma, jolloin lainsäädännöllisesti päätökset tehdään harvojen voimakkaiden toimesta ja kaikki panevat ne täytäntöön. Päätavoite on Euroopan unionin monopolipääomien etujen palveleminen työntekijöiden ja yleensä ottaen kansojen etujen kustannuksella.
Tietenkin tiedämme, että joillakin alueilla perusoikeuskirja voi merkitä tiettyä edistystä joissakin kysymyksissä. Kuitenkin useimmilla alueilla samoin kuin suhteessa voimassa oleviin kansainvälisiin sopimuksiin mennään taaksepäin. Tavoitteemme pitää olla edistys, ei huonompaan suuntaan meneminen.
Kreikan kommunistisen puolueen europarlamentaarikot äänestivät tätä paitsi hyödytöntä myös vaarallista tekstiä vastaan.

Bernié
. (FR) Perusoikeuskirjan hyväksyminen olisi perusteltua, jos olisi jo olemassa yleisen äänioikeuden nojalla hyväksytylle perustuslaille perustuva Euroopan valtio. Näin ei tällä hetkellä ole.
Perusoikeuskirjan sisältämät oikeudet kuuluvat jo kansallisiin perustuslakeihin, ja niitä ovat turvaamassa kansoja ja niiden kulttuureja lähellä olevat kansalliset parlamentit.
Perusoikeuskirja on lisäksi kompromissi, joka on rakennettu pienimmän yhteisen nimittäjän varaan, ja se vahingoittaa useissa jäsenvaltioissa saavutettuja sosiaalisia etuja.
Oikeus asuntoon on näin ollen lievennetty "oikeudeksi asumistukeen", kun taas oikeus työntekoon on korvattu oikeudella "työnvälityspalveluihin".
Sananvapaudelle ei ole asetettu mitään rajoitteita, mikä tarkoittaa, että lainvastaisia ilmauksia (rikokseen tai rotusyrjintään yllyttämistä) ei vastaisuudessa voida tuomita.
Lopuksi perusoikeuskirjassa ei ole yhtään artiklaa, joka koskisi velvollisuuksia, jotka ovat sentään oikeuksien vastapuoli.
Emme siis näe mitään muuta syytä, miksi tällainen teksti pitäisi hyväksyä tänään, ellei sitten haluta peitellä hallitustenvälisen konferenssin ja Nizzan Eurooppa-neuvoston odotettavissa olevaa epäonnistumista.

Berthu
. (FR) Aamupäivällä pitämässäni puheenvuorossa esitin syitä, miksi vastustan periaatteellisesti perusoikeuskirjaa, ja SOS demokratia -ryhmän jäsenet ilmoittivat olevansa niistä täysin samaa mieltä kanssani. Haluaisin nyt luetella varauksia, jotka koskevat joitakin tiettyjä artikloja, joihin pääsin esittämään tarkistuksia työryhmän työskennellessä. Varaukset voidaan jakaa viiteen suurempaan ryhmään:
Artiklat, jotka vähentävät valtioiden toimivaltaa. Malliesimerkki on 2 artiklan 2 kohta: "Ketään ei saa tuomita kuolemaan eikä teloittaa." Tämä julistus ei kuulu millään tavoin EU:n toimivaltaan. Sen, samoin kuin useiden muiden samankaltaisten artiklojen, sisällyttäminen perusoikeuskirjaan herättää epäilyjä 51 artiklan 2 kohdasta, jossa määrätään: "Tällä perusoikeuskirjalla ei luoda yhteisölle ja unionille uusia toimivaltuuksia tai uusia tehtäviä eikä muuteta perussopimuksissa määriteltyjä toimivaltuuksia ja tehtäviä." Jos perusoikeuskirjasta tulisi sitova, 2 artiklan 2 kohdasta tulisi tietenkin myös sitova, ja perusoikeuskirja olisi paljon sitovampi kuin Euroopan ihmisoikeussopimus, josta valtiot voivat sanoutua irti milloin vain.
Artiklat, joilla pyritään luomaan uusia perusteettomia velvollisuuksia. Useat artiklat menevät pidemmälle kuin olemassa oleva lainsäädäntö. Esimerkiksi 19 artiklan 1 kohdassa mainitaan, että "joukkokarkotukset kielletään", mutta siinä ei tarkenneta, että kielto voidaan lakkauttaa sodan tai vakavien järjestyshäiriöiden tapauksessa. Toki 52 artiklan 3 kohdassa määrätään: "Siltä osin kuin tämän perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevassa eurooppalaisessa yleissopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja kattavuus ovat samat kuin mainitussa yleissopimuksessa." Mutta tämä virke on aivan liian epämääräinen. Meille on jo aiemmin vakuutettu, että joukkokarkotukset ovat kaikissa tapauksissa kiellettyjä.
Toinen uusi velvoite: 21 artiklaan on lisätty uusia syrjintäkieltoja EY:n perustamissopimuksen 13 artiklassa määrättyjen lisäksi. 21 artiklan 2 kohdassa määrätään jopa, että kielletään kaikenlainen kansalaisuuteen perustuva syrjintä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen soveltamisalalla, mitä yksikään teksti ei tällä hetkellä kiellä.
Kolmas esimerkki: 45 artiklassa määrätään, että "liikkumis- ja oleskeluvapaus voidaan myöntää jäsenvaltion alueella laillisesti asuville kolmansien maiden kansalaisille", vaikka tällainen oikeus, johon kylläkin tähdätään EY:n perustamissopimuksen 62 artiklassa, ei ole tällä hetkellä voimassa, eikä ehkä koskaan tulekaan voimaan, jollei ehtoja vahvisteta.
Artiklat, jotka lainvastaisesti pysäyttävät kehittyvät tilanteet. Tämä koskee muun muassa perusoikeuskirjan IV luvussa lueteltuja taloudellisia ja sosiaalisia oikeuksia. Esimerkiksi 29 artiklassa määrätään, että "jokaisella on oikeus maksuttomiin työnvälityspalveluihin." Mutta tämä vakuutushan on täysin riippuvainen olosuhteista, ja asia voidaan nähdä toisella tavalla toisena ajankohtana.
Artiklat, joissa ei tunnusteta yhteiskuntaelämän luonnollisia sääntöjä. Vaikka Euroopan maiden demografinen tilanne on hälyttävä, perusoikeuskirjassa käsitellään perheiden ongelmia erittäin pinnallisesti. Missään ei pyynnöistämme huolimatta mainita, että perhe muodostuu miehestä ja naisesta, jotka kasvattavat lapsia, ja että perhe on yhteiskunnan perusyksikkö. Lasten oikeuksia käsittelevässä 24 artiklassa onnistutaan jopa - pyynnöistämme huolimatta - olemaan mainitsematta, että jokaisella lapsella on oikeus elää vanhempiensa kanssa. Perusoikeuskirja on vastaavasti aivan liian vaitonainen kansallisten yhteisöjen olemassaolosta ja niiden oikeudesta laatia itselleen sopivia sääntöjä. Esimerkiksi uusi vaatimus kieleen perustuvan syrjinnän kieltämisestä, joka esitetään 21 ja 22 artiklassa, on ristiriitainen Ranskan perustuslain kanssa, sillä siinä säädetään, että Ranskan tasavallan kieli on ranska.
Artiklat, jotka hämärtävät tai vääristävät perusoikeuskirjan yleisiä puitteita. Mainitsin jo 51 artiklan 2 kohdan, jossa ilmoitetaan kaikkien todisteiden vastaisesti, ettei perusoikeuskirja muuta mitenkään perustamissopimusten mukaisia toimivaltuuksia. Todellisuudessa perusoikeuskirjassa on niin paljon ristiriitaisia väitteitä, että jonkun on pakko selvittää ne jonakin päivänä. Mainitsin myös 52 artiklan 3 kohdan, jossa väitetään, että perusoikeuskirjan oikeuksien merkitys ja kattavuus ovat samat kuin Euroopan ihmisoikeuksia koskevassa yleissopimuksessa. Todellisuudessa tätä vertailua on vaikea suorittaa, sillä perusoikeuskirjaa lukiessaan ei koskaan tiedä, onko artiklassa haluttu kunnioittaa yleissopimusta vai onko artiklassa haluttu tietoisesti poiketa yleissopimuksesta. Haluan muistuttaa myös 52 artiklan 1 kohdasta, jossa ilmoitetaan, että oikeuksiin voidaan tehdä rajoituksia, mikäli ne "...vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita". Jos perusoikeuskirjasta tulisi sitova, tällainen lause rajoittaisi pelottavalla tavalla valtioiden itsemääräämisoikeutta.
Laajemmassa mielessä pahoittelemme, ettei perusoikeuskirjan johdannossa ole asetettu tätä asiakirjaa oikeaan mittakaavaan ja muistutettu, että Euroopan unioni on kansojen liitto ja että kansalaisten perusoikeuksiin kuuluu, että niiden kansallisella tasolla demokraattisesti tehtyjä päätöksiä täytyy noudattaa. Kuten sanoin äänestystä edeltäneessä keskustelussa, toivon, että jos Nizzaan kokoontuvat hallitukset haluavat hyväksyä perusoikeuskirjan poliittisena julistuksena, niiden täytyy laatia sitä ennen julistus, jossa muistutetaan tästä tilanteesta ja siitä, että kansallisilla parlamenteilla on täysi toimivalta kansalaisoikeuksien suhteen.

Berthu, Bonde, Camre, Deva, Hannan, Helmer, Ribeiro e Castro ja Sumberg
. (EN) SOS Demokratia hylkää perusoikeuskirjan kolmesta syystä. Ensiksi se on tarpeeton. Toiseksi se on epädemokraattinen. Kolmanneksi se todennäköisesti pikemminkin rajoittaa kuin parantaa Euroopan kansalaisten vapautta. Seuraavassa lyhyt selvitys näistä kolmesta vastalauseesta järjestyksessä.
Perusoikeuskirjan ratifiointi olisi yksi kaikkein kunnianhimoisimmista askelista, jonka Euroopan unioni on koskaan ottanut. Ennen kuin teemme mitään näin suurta, meidän olisi kysyttävä: missä päin Länsi-Eurooppaa tehdään niitä hirvittäviä ihmisoikeusrikkomuksia, joihin tämä asiakirja puuttuisi? Mehän olemme tekemisissä loppujen lopuksi 15 nykyaikaisen demokratian kanssa, emmekä 15 Ruandan kanssa.
Jokainen jäsenvaltio on jo sitoutunut Euroopan ihmisoikeusyleissopimukseen, YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmalliseen julistukseen ja moniin pienempiin sopimuksiin. Miksi EU:nkin pitää tunkea tälle alueelle?
Kukaan ei ole vielä vastannut tähän kysymykseen. Itse asiassa valmistelukunnan puheenjohtaja Roman Herzog on tehnyt kaikkensa väittääkseen, että perusoikeuskirjassa ei luoda uusia oikeuksia. Jos näin on, tuntuu oudolta määrätä näin suuria perustuslaillisia muutoksia, jos edun väitetään olevan niin pieni.
Ihmisoikeudet eivät ehkä ole välittömän uhan alaisia EU:ssa, mutta vastuuvelvollinen demokratia on. Perusoikeuskirjassa saatetaan Euroopan tuomioistuin osalliseksi moniin poliittisiin päätöksiin, niinkin erilaisilla aloilla kuin työllisyyslait, rikollisten luovutuspolitiikka, maahanmuutto ja perhe. Koska näitä tuomareita ei ole valittu vaaleilla, tämä edustaa demokraattisen hallinnon heikentämistä.
Tämän lisäksi perusoikeuskirja velvoittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen syrjäyttämään kansalliset lait tai jopa valtioiden perustuslain määräykset monilla uusilla politiikan aloilla. Koska tuomioistuin on olemassa olevien eurooppalaisten sopimusten paljon rajoitetumpien tekstien perusteella jo osoittanut huolestuttavaa taipumusta tuomioistuinten aktivismiin, tästä ongelmasta tullee erityisen akuutti.
Myös niiden, jotka hyväksyvät kirjallisen EU:n perustuslain, olisi epäröitävä katsoessaan joitakin tämän perusoikeuskirjan määräyksiä.
Suurinta huolta herättää 52 artikla, jossa mahdollistetaan se, että oikeudet, joihin viitataan muualla asiakirjassa, asetetaan syrjään, jos ne ovat ristiriidassa "unionin tunnustaman yleisen edun" kanssa. Tässä otetaan uudelleen käyttöön käsite raison d'Etat (valtion etu), jota Euroopan neuvosto on pyrkinyt poistamaan puolen vuosisadan ajan. Hallituksen mielivaltainen oikeus syrjäyttää oma perustuslakinsa on tyrannian ominaispiirre. Esimerkiksi natsi-Saksassa tämä määräys sisältyi niin sanottuun poikkeuslakiin.
Vähemmän dramaattista, muttei vähemmän tärkeää, on se, että perusoikeuskirja on huonosti laadittu. Otetaan esimerkiksi 21 artikla, jossa kielletään kaikenlainen syrjintä, joka perustuu "sukupuoleen, rotuun, ihonväriin, etniseen taikka yhteiskunnalliseen alkuperään, geneettisiin ominaisuuksiin, kieleen, uskontoon tai vakaumukseen, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen vähemmistöön kuulumiseen, varallisuuteen syntyperään, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen". Jos tätä artiklaa tarkastellaan kirjaimellisesti, se tarkoittaa, että sosialistipuolue ei saisi syrjiä konservatiiveja, jotka haluaisivat sen ehdokkaiksi tai että oopperaseurueen olisi tarjottava sopraanon rooleja miehille. Voidaan vain arvailla, kuinka aktivistituomioistuin käsittelee näin epämääräisesti laadittuja määräyksiä.
Ihmisoikeuksia kunnioitetaan jo EU:ssa, ja kansallisten perustuslakien määräykset turvaavat ne. Perusoikeuskirja tarjoaa nyt mekanismin ohittaa ja ylittää nämä oikeudet eikä se edes teeskentele tarjoavansa mitään uusia.
Monet eurooppalaiset kerskailevat sillä, että olemme vapaita tekemään mitä tahansa, mitä ei ole selvästi lailla kielletty. Nyt kuitenkin ehdotetaan, että eurooppalaiset tuomarit "antavat" meille meidän oikeutemme. SOS Demokratia torjuu sen käsityksen, että olisimme EU:sta riippuvaisia vapauksiemme suomisessa. Aldous Huxley sanoi: vapauksia ei anneta, ne otetaan.

Bonde, Eriksson, Frahm, Krarup, Sandbæk, Seppänen ja Sjöstedt
. (SV) Perusoikeuskirjaluonnoksessa yleisiä määräyksiä koskevan VII luvun 51 artiklan 2 alakohdassa sanotaan, että "tällä perusoikeuskirjalla ei luoda yhteisölle ja unionille uusia toimivaltuuksia tai uusia tehtäviä eikä muuteta perussopimuksissa määriteltyjä toimivaltuuksia ja tehtäviä". Sen vuoksi sillä ei ole todellista merkitystä kansalaisoikeuksien kannalta.
Tästä perusoikeuskirjasta käyty keskustelu on saanut suurta suosiota niiden EU:n liittovaltion kannattajien parissa, jotka haluavat nähdä sen Euroopan unionin perustuslain alkuna.
Me pidämme tätä perusoikeuskirjaa kuitenkin hyvin vaarallisena. Se saattaa tehdä merkityksettömäksi Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien puolesta tekemän työn ja johtaa siihen, että ihmisoikeuksia käsitellään tulevaisuudessa eri lailla Euroopan eri valtioissa.
Me äänestämme tätä perusoikeuskirjaa vastaan, koska me emme ylipäänsä halua sitä. Tämä ei merkitse sitä, että vastustaisin ihmisoikeuksia sinänsä. Mielestämme muut tahot kuin Euroopan unioni voivat kuitenkin taata nämä oikeudet. Mielestämme ehdotus perusasiakirjasta on huono tuote, jonka käsittely pitäisi jättää sikseen. Sen sijasta kehotamme EU:ta ratifioimaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen sekä muut sosiaalisia oikeuksia ja kulttuurioikeuksia koskevat sopimukset.

Caudron
. (FR) Euroopan unionin perusoikeuskirja, jonka Euroopan parlamentti on tänään hyväksynyt, on erittäin tärkeä asiakirja.
Toki perusoikeuskirjassa on vielä puutteita niin sisällössä kuin muodossakin.
Toki olisin henkilökohtaisesti toivonut, että sen sosiaalinen ulottuvuus olisi ollut paljon johdonmukaisempi!
Toki olisin halunnut, että se olisi sisällytetty suoraan Euroopan perustamissopimuksiin!
Kaikesta huolimatta meidän ei pidä murjottaa, eikä kieltää merkittävää työtä, joka on tehty, tai tänään saavutettuja tärkeitä tuloksia.
Perusoikeuskirja on kaikille Euroopan kansalaisille yhteinen asiakirja ja peruskirja!
Meidän täytyy nyt levittää sitä laajalti, saattaa se kaikkien tietoon, saada mahdollisimman suuri määrä ihmisiä pohtimaan siinä esitettyjä ehdotuksia. Täten se tulee asteittain, oikeuskäytännön kautta, vaikuttamaan kansallisten ja eurooppalaisten oikeuksien kokonaisuuteen!
Tämä on hyvin myönteinen tulos Euroopan unionin puheenjohtajavaltio Ranskalle ja Euroopan parlamentille.
Joudumme kenties tulevaisuudessa kehittämään ja täydentämään perusoikeuskirjaa. Meidän pitää sisällyttää se perustamissopimuksiin mahdollisimman pian. Tällä tiellä meidän täytyy aloittaa työt laatiaksemme perustuslaki demokraattiselle, avoimelle, tehokkaalle ja kansalaiskeskeiselle Euroopalle.
Mutta, toistan tämän tänään, meillä on täysi syy olla ylpeitä olosuhteista, joiden vallitessa otimme tämän Euroopalle erittäin tärkeän askeleen.

Crowley
. (EN) Äänestin perusoikeuskirjan puolesta ja olen samaa mieltä siitä, ettei meidän pidä vastustaa siinä lueteltuja oikeuksia.
Kuten olen aiemmin parlamentissa sanonut, vastustan kuitenkin sitä, että perusoikeuskirja on sitova. Minä ja hallitukseni näemme sen poliittisena julistuksena.
Meidän on varmistettava, että olemassa olevia Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuvia ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tukemia oikeuksia ei heikennetä eikä hämärretä.
Kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja ratifioineet ihmisoikeussopimuksen, joka on rakentanut merkittävän laki- ja oikeuskokoelman ja on todistanut voivansa kehittyä yhteiskunnan mukana.
Siksi tuen perusoikeuskirjaa sellaisena kuin siitä tänään äänestettiin, mutta en tukisi sitä sitovana tekstinä.

Gahrton
. (SV) Perusoikeuskirjaluonnoksessa yleisiä määräyksiä koskevan VII luvun 51 artiklan 2 alakohdassa sanotaan, että "tällä perusoikeuskirjalla ei luoda yhteisölle ja unionille uusia toimivaltuuksia tai uusia tehtäviä eikä muuteta perussopimuksissa määriteltyjä toimivaltuuksia ja tehtäviä". Sen vuoksi sillä ei ole todellista merkitystä kansalaisoikeuksien kannalta.
Tästä perusoikeuskirjasta käyty keskustelu on saanut suurta suosiota EU:n liittovaltion kannattajien parissa, jotka haluavat nähdä sen Euroopan unionin perustuslain alkuna.
Pidän tätä perusoikeuskirjaa kuitenkin hyvin vaarallisena. Se uhkaa tehdä merkityksettömäksi Euroopan neuvoston ihmisoikeuksien puolesta tekemän työn ja johtaa siihen, että ihmisoikeuksia käsitellään tulevaisuudessa eri lailla Euroopan eri valtioissa.
Äänestän tätä perusoikeuskirjaa vastaan, koska en ylipäänsä halua sitä. Tämä ei merkitse sitä, että vastustaisin ihmisoikeuksia sinänsä. Mielestäni muut tahot kuin Euroopan unioni voivat kuitenkin taata nämä oikeudet. Mielestäni ehdotus perusasiakirjasta on huono tuote, jonka käsittely pitäisi jättää sikseen.

Goebbels
. (FR) Perusoikeuskirja on mielestäni merkittävä edistysaskel. Pidättäydyin kuitenkin äänestämästä lopullisessa äänestyksessä, sillä mielestäni jotkin sosiaaliset oikeudet on muotoiltu vähemmän selvästi kuin taloudelliset oikeudet. Sekä oikeutta työhön että lakko-oikeutta on käsitelty vain epäsuorasti. Eurooppalaisilla on "oikeus tehdä työtä" (tämän vastakohta olisi ollut aika yllättävä); heillä on oikeus puolustaa sosiaalisia etujaan "yhteistoimilla", "lakko mukaan lukien". Miksi ei voida suoraan tunnustaa lakko-oikeutta?
Lisäksi olisin toivonut perusoikeuskirjaa paitsi kansalaisten oikeuksista myös heidän velvollisuuksistaan yhteiskuntaa kohtaan. 17 artiklassa mainitaan kierrellen, että "omaisuuden käyttöä" voidaan säännellä yleisen edun nimissä. Mutta missään ei mainita omistusoikeuden sosiaalista velvoitetta.
Perusoikeuskirjassa luetellaan perusoikeudet, joista kansalaisten täytyy saada nauttia. Mutta missään ei mainita jokaisen velvollisuutta kunnioittaa muiden oikeuksia. Yhteiskunta, jossa on vain oikeuksia, mutta ei velvollisuuksia, muuttuu itsekkääksi yhteiskunnaksi.

Hager
. -(DE) Vaikka perusoikeuksien merkitystä unionin kansalaisille ei väheksytä, Euroopan parlamentin Itävallan vapaamielisen puolueen jäsenet ovat äänestäneet tyhjää, koska toisaalta peruskirjan sisällölliset ongelmat (kuten pelkästään ihmisten jäljentämistarkoituksessa tapahtuvan kloonauksen mutta ei terapeuttisen kloonauksen kieltäminen) eivät salli peruskirjan puoltamista ja toisaalta valmistelukunta tulevan perustuslaillisen kehityksen välineenä vaikuttaa enemmän kuin kyseenalaiselta. Me näemme kuitenkin ensisijaisesti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen toimivaltuuksien ennakoitavassa kaksijakoisuudessa vaaran, että sen myötä muodostuu hajanaista lainkäyttöä ja kansalaisia kohdellaan siten lähes perusoikeuksien vastaisesti eriarvoisesti näissä arkaluonteisissa kysymyksissä. Me olemme lisäksi vakuuttuneita, että kansallisten parlamentaarikkojen pelkkä kuuleminen ei voi korvata kansallisten parlamenttien perustuslakiin liittyvien kysymysten perusteellista käsittelyä.

Inglewood
. (EN) Yksi voimakkaimmista EU:hun kohdistuvista kritiikeistä Britanniassa on se, että se näyttää menevän pitemmälle sekä yksityiskohtien tarkkuudessa että sovellusalan laajuudessa kuin silloin tarkoitettiin, kun sille myönnettiin toimivalta. Me konservatiivipuolueessa tutkimme tapoja määritellä rajat toimivallalle, joka mukailee perustamissopimusten henkeä ja kirjainta ja tunnustaa jäsenvaltioiden aseman Euroopan poliittisen prosessin ytimessä.
Sellaisen järjestelmän luovuttamattomien ominaispiirteiden luetteleminen ja vakiinnuttaminen, joka takaa yksilöjen oikeudet ja määrittää poliittisen prosessin rajat monissa jäsenvaltioissa, jotka muodostavat yhden näennäiskotimaisen oikeusalueen, tarjoaa hedelmällisen tien tutkittavaksi, näiden toivottujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
Perusoikeuskirjan ongelma on se, että se on sekamuoto, se ei ole laillisesti vakiintunut oikeusjärjestelmä eikä poliittinen menettelysäännöstö, jossa tavallaan yhdistetään juridiset, taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet. Tämä johtaa sekaannukseen ja selkeyden puutteeseen.

Jonckheer
. (FR) Äänestin perusoikeuskirjan hyväksymistä vastaan, sillä en halua yhtyä symboliseen ja medialle suunnattuun toimintaan, jolla pyritään lähettämään Euroopan yleiselle mielipiteelle identiteetin ja toivon sanoma, vaikka se on rakennettu lähinnä valheiden varaan.
Valmistelukunnan jäsenten hyväksymä yhteisymmärrysmenetelmä johti, kuten aina yksimielisyyttä vaadittaessa, vaatimattomaan perusoikeuskirjaan, jonka sanamuoto on täynnä suuria puutteita ja epäselvyyksiä. Valmistelukunnan alkuperäinen ajatus oli laatia yhteisymmärrykseen perustuva teksti, jonka 15 jäsenvaltion hallitukset voisivat muuttaa sitovaksi sisällyttämällä sen perustamissopimuksiin. Lopputulos oli hyväuskoisten kauppa: teksti on todellakin heikko, eikä se ole sitova.
Euroopan kansalaiset eivät tarvitse juhlallista julistusta perusoikeuksista, jotka heille on jo taattu kansainvälisissä yleissopimuksissa ja kansallisissa lainsäädännöissä. En usko, että tämänkaltainen tulos vakuuttaa kovin monta ihmistä Euroopan unionin kehittämisen tärkeydestä. Jatketaan eteenpäin! Perusoikeuskirja on epäonnistunut yritys. Liika symboliikka ja yksimielisyys tuhoavat politiikan.
Jotta kansalaiset tuntisivat Euroopan unionin, sen politiikat ja sen toimielimet omikseen, täytyy muun muassa parlamentin jäsenten tuoda paremmin esiin tärkeät valinnat, ristiriidat, erilaiset edut ja hankkeet, jotka innostavat taloudellisia ja sosiaalisia toimijoita Euroopassa. Ajankohtaiset asiat - merikuljetukset tai eläinjauhot - osoittavat meille, että meidän täytyy säännellä ja valvoa markkinoita ja taloudellisia toimijoita entistä enemmän ja vastustaa tuottoa tavoittelevia ja lyhytaikaisia hyötyjä. Tarvitsemme parempaa eurooppalaista lainsäädäntöä, jossa keskitytään elämänlaatuun ja sosiaaliseen solidaarisuuteen. Tämä on tärkein tehtävämme: saada perusoikeuksien vahvistaminen näkymään konkreettisesti poliittisissa valinnoissa.

Krivine ja Vachetta
. (FR) Sosiaalidemokraatit olivat luvanneet meille, ettei Euroopassa keskityttäisi enää ainoastaan talousmarkkinoihin, valuuttaan ja liberalisointiin. Perusoikeuskirjan tuella sosiaalisesta Euroopasta tulisi viimeinkin sosiaalinen.
Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Perusoikeuskirja merkitsee sosiaalista taantumista demokratian ja vapauksien kannalta, eikä se yllä lähellekään jo voimassa olevia perussopimuksia. Tarvittiin paljon painostusta, että oikeus ammatilliseen järjestäytymiseen ja lakkoihin saatiin lopulta otettua mukaan. Joidenkin yleispätevien asioiden lisäksi naisille on annettu oikeus "solmia avioliitto ja perustaa perhe". Maahanmuuttajille on puolestaan suotu se oikeus, ettei heihin kohdisteta "joukkokarkoituksia".
Sosiaaliset oikeudet puolestaan puuttuvat kokonaan. Ei ole oikeutta työhön, mutta on "oikeus tehdä työtä", ei ole oikeutta sosiaaliseen suojeluun tai asuntoon, mutta on oikeus "sosiaaliapuun ja asumistukeen", ei ole oikeutta eläkkeeseen tai vähimmäispalkkaan, ei ole irtisanomiskieltoa, mutta on "suoja perusteettomalta irtisanomiselta". Todellisuudessa sosiaalisen syrjäytymisen torjunta on jätetty tukien tasolle sen sijaan, että olisi velvoitettu työnantajat ja valtio kunnioittamaan sitovia perusoikeuksia. Sen sijaan perusoikeuskirjassa on tietenkin tuotu hyvin esiin omistusoikeus ja elinkeinovapaus.
Kaikista näistä syistä perusoikeuskirjaa ei pidä sisällyttää unionin perustamissopimuksiin, emmekä me voi hyväksyä tekstiä sen nykyisessä muodossa.

Lienemann
. (FR) Perusoikeuskirjan laatimiseen ja hyväksymiseen valittu menetelmä ei oikeastaan jätä Euroopan parlamentille kuin yhden vaihtoehdon: hyväksyä tai hylätä nykyinen perusoikeuskirja. Näin selkeän valinnan edessä minulla ei ollut äänestyksessä minkäänlaista epävarmuutta, hyväksyin perusoikeuskirjan tuoman edistyksen, joka on kuitenkin hyvin suhteellinen sekä tekstin sisällön että sen kantavuuden osalta.
Palataan ensin valittuun menettelytapaan. Vaikka valmistelukunnan soveltama menetelmä on mielenkiintoinen ja hedelmällinen perustekstin laatimista varten, niin mikään ei silti oikeuta sitä, että Euroopan parlamentti, joka edustaa Euroopan kansoja, ei saanut muuttaa tai rikastuttaa tekstiä.
Kuitenkin, kun historioitsija tutkii tapaa, jolla on laadittu ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistus tai vastaavia kansainvälisiä julistuksia, hän huomaa, kuinka paljon parlamentaarinen keskustelu ja tarkistusmenettely ovat antaneet näille vielä tänä päivänäkin voimissaan oleville perustaville teksteille paitsi pontta ja iskevyyttä, niin myös kunnianhimoa.
Kun keskustelua toimielimistä käydään samaan aikaan kuin perusoikeuskirja hyväksytään, kaikkien niiden, jotka minun itseni tavoin toivovat Euroopalle perustuslakia ja joiden mielestä perusoikeuskirja voi toimia perustuslain johdanto-osan runkona, pitäisi vaatia, että Euroopan parlamentti saisi äänestää perustuslain sisällöstä tavallisen parlamentin osallistumisen puitteissa, joka tarkoittaa pohjimmiltaan äänestämistä.
Toimielimistä käytävään keskusteluun liitettynä perusoikeuskirjan sisällyttäminen EU:n perustamissopimuksiin on olennaisen tärkeää, jotta tässä säädetyt oikeudet voitaisiin taata kaikille ja niiden täytäntöönpanoon tarvittavia julkisia politiikkoja voitaisiin kehittää niin jäsenvaltioissa kuin unionissa siten, etteivät ne ole ristiriidassa nykyisten lakitekstien kanssa. On pakko todeta, että vapaata kilpailua ja yhtenäismarkkinoita säätelevä laki ylittää liian usein kaikki muut vaatimukset ja polkee siten sosiaalisia oikeuksia ja perusoikeuksia. Olemme nähneet liikaa julistustekstejä, joilla ei ole ollut mitään vaikutusta. Ensimmäinen prioriteetti on siis antaa perussopimukselle tehokas oikeudellinen merkitys.
Toisaalta, perusoikeuskirjan nykyinen sisältö on joiltakin osin epäselvä ja riittämätön. Ensinnäkin erot saksan- ja ranskankielisissä käännöksissä jättävät täysin avoimiksi kysymykset viittauksista "uskonnollisiin" tai "hengellisiin" arvoihin. Olen omalta osaltani vakuuttunut, että sekularismi on vapauttava ja nykyaikainen arvo. Harmittelen sitä, että termit ovat monitulkintaisia ja tekstistä puuttuu selkeämpi viittaus sekularismiin.
Toiseksi oikeutta työhön ei ole ilmoitettu suoraan. Kaikki tietävät, kuinka vähän kunnianhimoa sisältyy seuraavaan sanamuotoon: "Jokaisella on oikeus tehdä työtä." Työn teon kieltämättä jättämisen ja työnsaannin helpottamisen välillä on muutakin kuin vivahde-ero. Perusoikeuskirjassa olisi pitänyt selkeästi mainita oikeus työhön, kuten myös oikeus asuntoon, ja tässäkin sanamuoto on muotoiltu epäsuorasti eikä tarjoa paljoa suojaa.
Perusoikeuskirjaa täytyy parantaa, ja parlamentin täytyy ehdottaa strategiaa, jolla sitä voidaan ajanmukaistaa ja rikastaa.

Martin, David
. (EN) Äänestän tämä mietinnön puolesta ja haluan ilmaista kirjallisesti onnitteluni Duffille ja Voggenhuberille siitä, että he ovat johtaneet parlamenttia tässä erittäin tärkeässä asiassa.
Odotan innokkaasti sitä, että perusoikeuskirjasta annetaan juhlallinen julistus Nizzassa.

Meijer
. (NL) En kiellä sitä tosiasiaa, että perusoikeuskirjaan sisältyy asioita, jotka voin hyväksyä. Samat asiat sisältyvät myös jo kansallisiin perustuslakeihin, Euroopan ihmisoikeussopimukseen ja Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan. Perusoikeuskirjassa ei myöskään ole monia asioita siitä huolimatta, että ammattiliitot, ympäristöliike ja ihmisoikeuksia puolustavat organisaatiot olivat vaatineet niitä. Tämä tekee perusoikeuskirjasta tarpeettoman asiakirjan, propaganda-asiakirjan, joka antaa sellaisen vaikutelman, että jotakin arvokasta on säädetty, vaikka perusoikeuskirja ei todellisuudessa tee sellaista. Perusoikeuskirja on myös oikeudellisesti sekava asiakirja, jonka myötä Luxemburgissa sijaitseva EY:n tuomioistuin kilpailee toimivallasta Strasbourgissa sijaitsevan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen kanssa. Tässä muodossaan perusoikeuskirja on pelkästään propagandaväline, jolla pyritään näyttämään, kuinka hienoa on, että on olemassa Euroopan unioni, minkä myötä kaikkien kuuluu olla onnellisia. Perusoikeuskirja kyllä puuttuu jäsenvaltioiden toimivaltaan, mutta se ei tuo mukanaan mitään uutta Euroopan kansalaisille. En voi kannattaa perusoikeuskirjan hyväksymistä ilman muutoksia, joissa painotetaan enemmän sosiaalisia perusoikeuksia ja ympäristöä.

Modrow
. (DE) "Euroopan unionin perusoikeuskirja" on tärkeä askel Euroopan unionin yleisten ja yhteisten arvojen määrittämiseksi. Kun äänestin siitä huolimatta tyhjää, siihen vaikuttivat ratkaisevasti seuraavat syyt:
1. Perusoikeuskirjassa määritellään tärkeitä perusoikeuksia. Se ei tee käsiteltävänä olevassa muodossa tärkeissä kysymyksissä oikeutta vaatimuksille sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta sellaisena kuin minä sitä edustan. Siten oikeus työhön ja asumiseen eivät sisälly peruskirjaan. Siitä puuttuu myös omistuksen sosiaalinen velvoittavuus. Jo nyt lähdetään siitä, että perusoikeuskirja voisi olla eurooppalaisen perustuslain perusta. Sitäkin välttämättömämpää on, että perustavat sosiaaliset oikeudet kirjataan peruskirjaan.
2. Perusoikeuskirja on syntynyt julkisesti kokoontuvan ja laajasti muodostetun valmistelukunnan työn tuloksena. Se on kiistatta edistysaskel sellaisten erittäin merkittävien asiakirjojen laatimisessa. Sillä ei täytetä kuitenkaan EU:n vaatimusta olla kansojen ja kansalaistensa unioni. Myös kansojen on voitava keskustella perusoikeuskirjasta, jos sen on määrä olla Euroopan unionin kansojen yhteisten arvojen ilmentymä. Siitä ei pitäisi siksi päättää eikä siitä pitäisi antaa juhlallista julistusta Nizzan Eurooppa-neuvostossa, vaan neuvoston huippukokouksen pitäisi antaa alkusysäys eurooppalaiselle perusoikeuskirjaa koskevalle keskustelulle. Näen siinä mahdollisuuden muodostaa edelleen kansojen Eurooppaa ja Eurooppaa, jonka muotoilemiseen kansalaiset voivat osallistua laajasti.
3. Perusoikeuskirjassa on muotoiltu osaksi suuria vaatimuksia, mutta siitä puuttuvat kuitenkin vastaavat sitovuudet. Kansalaiset eivät voi siten vaatia siihen sisältyviä oikeuksia. Tavoitteena olevan kansalaisten Euroopan on luotava sellaiset mahdollisuudet.
Näiden pohdintojen seurauksena äänestin tyhjää Euroopan parlamentin täysistunnon äänestyksessä.

Provan
. (EN) Äänestin perusoikeuskirjan puolesta aikomuksen osoituksena.
Perusmääräykset eivät ole kiistanalaisia, ja kaikkien pitäisi tukea niitä. EU:n ja jäsenvaltioiden välisessä vallan tasapainossa ei tapahdu mitään muutosta. Tämä perusoikeuskirja on julistus ja se selventää EU:n asemaa - erityisesti niiden kannalta, jotka pyrkivät liittymään unioniin.
Meidän täytyy kuitenkin vastustaa lujasti kaikkia kampanjoita oikeudellisesti sitovaksi perusoikeuskirjaksi, joka aiheuttaisi vain oikeudellista epävarmuutta. Tämä asiakirja ei selvästikään sovi oikeudellisesti sitovaksi asiakirjaksi, koska se ei ole lakitekstiä.

Queiró
Pidättäydyin äänestämästä perusoikeuskirjasta, koska ennen kuin se hyväksytään tai hylätään, pitäisi mielestäni olla ehdottomasti selvillä, kuinka sen käy Nizzan Eurooppa-neuvostossa. Onko sen lausekkeilla tulevaisuudessa pelkästään julistava arvo, vai velvoittavatko ne päinvastoin yhteisön toimielimiä ja siten myös Euroopan kansalaisia?
Tunnemme hyvin tämän parlamentin enemmistön kannan. Euroopan liittovaltion kannattajat ovat sitä mieltä, että tästä oikeuksien luettelosta versoo tulevaisuudessa Euroopan perustuslaki, johon jäsenvaltioiden perustuslait on mukautettava. Ymmärrämme heidän asenteensa heidän yrittäessään antaa laadullisesti erilaisen poliittisen merkityksen perusoikeuksia käsittelevälle tekstille, joka ei ole ainoastaan epämääräinen ja yleiselle tasolle jäävä, vaan myös käyttökelpoisuudeltaan kyseenalainen Euroopan unionissa, jossa ei tunneta vakavia vajeita säännösten eikä noiden oikeuksien puolustamisen tai soveltamisen tasolla.
Onneksi kansalliset hallitukset näyttävät olevan pääasiassa tervejärkisiä ja pitävät perusoikeuskirjaa pelkästään poliittisena eikä velvoittavana. Tästä perusoikeuskirjasta keskusteltaneen laajamittaisesti siis ensin kansallisten hallitusten kesken ja vasta sitten parlamentti joutuu kenties ratkaisemaan asian. Nyt en kuitenkaan voi muuta kuin toimia johdonmukaisesti äänestysselitykseni alussa ilmaisemaani mielipiteeseen nähden, ja siksi pidättäydyn äänestämästä.

Sacrédeus
. (SV) Kyseinen perusoikeuskirjaa käsittelevä teksti sisältää useita tärkeitä ja ihmisarvoon liittyvien periaatteiden kannalta keskeisiä muotoiluja, joita me ruotsalaiset kristillisdemokraatit pidämme erittäin myönteisinä.
Olen päättänyt jättää äänestämättä tässä äänestyksessä, koska Ruotsin kunnissa ja maakäräjillä epäillään suuresti sitä, onko oikein ja tarkoituksenmukaista, että perusoikeuskirjasta tulee oikeudellisesti sitova, ja sitä, kuinka EU kykenee ja pystyy lunastamaan kaikki ne odotukset, jotka unioni on sanonut takaavansa.

Scallon
. (EN) Tänään parlamentissa käydyssä perusoikeuskirjaa koskevassa keskustelussa komission edustaja sanoi, että tämä perusoikeuskirja oli ensimmäinen askel kohti oikeudellisesti sitovaa asiakirjaa. Puhuja toisensa perään viittasi tarpeeseen luoda Eurooppa, jolla on perustuslailliset oikeudet.
Nämä lausunnot vahvistavat maassani esitetyt huolet siitä, että tämä perusoikeuskirja on tarkoitettu johdannoksi Euroopan perustuslaille.
Äskettäin pääministerimme (Taoiseach) Ahern sanoi selvästi, että Euroopan perusoikeuskirja on säilyttävä poliittisena eikä oikeudellisena asiakirjana. Irlannin hallituksen jäsenet ovat äskettäin ottaneet esille kysymyksiä siitä, uhkaako Bryssel irlantilaista identiteettiä ja pääministeri Ahern, samalla kun hän vahvisti Irlannin EU-jäsenyyden olevan perustavan tärkeä Irlannin hyvinvoinnille ja taloudelliselle menestykselle, vastusti lujasti kaikkia nopeita muutoksia kohti liittovaltiomaisempaa - keskusjohtoisempaa - Eurooppaa, koska siinä mentäisiin paljon pitemmälle kuin suurin osa eurooppalaisista toivoo tai minkä eurooppalaiset ovat valmiita hyväksymään.
Irlannin kansallisen aseman ja äänestäjieni toiveiden perusteella, minun täytyy äänestää tätä perusoikeuskirjaa vastaan. Vaikka perusoikeuskirja onkin tällä hetkellä vain poliittinen lausunto, se on kuitenkin tarkoitettu johdannoksi Euroopan perustuslaille, joka ylittää maani perustuslain ja Irlannin kansan tahdon.

Souchet
. (FR) Äänestin meidän hyväksyttäväksemme esitettyä perusoikeuskirjaa vastaan, jyrkästi sitä vastaan.
Tein näin ennen kaikkea vastustaakseni epädemokraattista prosessia, jonka tulos se on. Sen laatiminen on ollut alusta loppuun sarja voimannäytteitä.
Semanttinen voimannäyte heti alusta pitäen, kun mietittiin nimeä perusoikeuskirjan laativalle taholle. Sen nimeksi tuli ensin Kölnin huippukokouksessa "elin", mutta se nimesi sitten itse itsensä "valmistelukunnaksi" jonka ranskankielinen nimi "Convention" tuo kiusallisella tavalla mieleen vuoden 1793 ja Ranskan vallankumouksen aikana konventin toteuttamat terroriteot.
Voimannäyte parlamentteja vastaan. Tuomioistuin määrää maidemme kansalaiset noudattamaan tätä tekstiä, jonka lopullinen versio valmisteltiin suljetusti työskennelleessä puheenjohtajistossa, vaikka kansalliset parlamenttimme, joiden yksinomaiseen toimivaltaan ihmisoikeusasiat sentään kuuluvat, eivät ole ratifioineet sitä! Euroopan parlamentin jäsenet puolestaan eivät saaneet ehdottaa tarkistuksia perusoikeuskirjaan, ja lisäksi heille määrättiin, että he saavat äänestää päätöslauselmasta ainoastaan kokonaisuutena, mikä on vastoin kaikkein perustavimpia demokraattisia sääntöjä.
Voimannäyte useita perusoikeuksia vastaan, sillä niitä on huolestuttavalla tavalla jätetty pois tekstistä. Täten ei otettu mukaan lasten aivan olennaista perusoikeutta elää isän ja äidin kanssa, vaikka useat valmistelukunnan jäsenet pyysivät selkeästi ja voimakkaasti tämän oikeuden kirjaamista. Olennainen oikeus kansakuntaan, jota myös pyydettiin ja joka on myös perustava, sensuroitiin sekin. Kaikki viittaukset kansojemme uskonnolliseen perintöön, joka on sentään selkeästi mainittu useimmissa valtioitamme sääntelevissä perusteksteissä, muun muassa Ranskassa, sekä viittaus Korkeimpaan voimaan, vaikka se oli perusoikeuskirjan alkuperäisessä tekstissä, on poistettu sellaisen painostuksen tuloksena, jota harjoittivat kuulemma joidenkin jäsenvaltioiden ylimmän tason edustajat jonkin obskurantismin nimissä sekoittaen lainmukaisen sekularismin ja kaikenlaisten uskonnollisten viittausten poistamisen julkisen toiminnan alalta.
Loppujen lopuksi kaupankäynti, johon tällainen menettelytapa väistämättömästi johtaa, asetti vaakaan vastakkain käsitteet Eurooppalaisten "uskonnollinen perintö" ja "vapaa yrittäminen"... Arvatkaa kumpi voitti? Näemme kuinka rajoittavaa on yhteisymmärryssäännön soveltaminen tässä yhteydessä tarkastellessamme valintoja, joihin se on johtanut.
Perusoikeuskirjan tekstissä ei loppujen lopuksi ole mitään eurooppalaista. Se voitaisiin hyväksyä sellaisenaan missä tahansa maailman kolkassa. Tämänkaltaisten prosessien kohtalona on johtaa teksteihin, joissa on haettu vain pienintä yhteistä nimittäjää. Tällaisen työn - sen lisäksi, että se on lainvastainen, sillä Euroopan unionilla ei ole toimivaltaa ihmisoikeuksien alalla - pohjimmainen merkitys jää epäselväksi, sillä maidemme perustekstit ja Euroopan ihmisoikeussopimus turvaavat täysin eurooppalaisten vapaudet. Sitä vastoin käytetty menetelmä, mainitsemani pois jättämiset ja tekstin luonnetta ympäröivä epäselvyys langettavat aika kylmän valon niiden uusien totalitaaristen liikehdintöjen ylle, jotka ovat täydessä vauhdissa Euroopan yhdentymisprosessin ytimessä.
Marinhon mietintö (A5-0313/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, tällä jäsen Marinhon asiakirjalla aloitetaan eurooppalaisen rikoslainsäädännön luominen. Eläkeläiset eivät kannata pelkästään kansallisen vaan ennen kaikkea eurooppalaisen rikoslainsäädännön vahvistamista, koska valitettavasti rikollisuus ei koske enää ainoastaan omia valtioitamme, vaan myös muiden maiden kansalaisia. Juuri eläkeläiset ja vanhukset ovat muita enemmän rikosten uhreja: ei tietenkään sellaisen mittavan rikollisuuden uhreja, joka johtaa rahanpesuun, jota vastaan me taistelemme, vaan sellaisten pienten rikosten uhreja, jotka johtuvat rahanpesusta ja jotka hankaloittavat kaikkien elämää, ennen kaikkea vanhusten elämää.

Berthu
. (FR) Tarkastelimme eilen illalla neljää tekstiehdotusta, jotka liittyvät järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan. Suhtaudumme niihin kokonaisuudessaan myönteisesti, vaikka Euroopan parlamentin mietinnöt ja tarkistukset taas ovat kiistanalaisempia.
Näillä teksteillä on kaksi yhteistä piirrettä. Ensinnäkin ne täydentävät toisiaan, niissä käsitellään Europolin toimivallan laajentamista, väliaikaisen oikeudellisen yhteistyöyksikön perustamista sekä jäsenvaltioiden toisilleen tarjoaman oikeudellisen avun parantamista. Niissä myös määritellään tarkemmin puitteet rahanpesun torjunnalle, sillä rahanpesu on useiden vakavien rikosten seuraus, niiden syy, tai ainakin niiden pakollinen välivaihe.
Toiseksi nämä tekstit pohjautuvat kaikki jäsenvaltioiden aloitteisiin, sillä ne kuuluvat joko kolmannen pilarin tai EY:n perustamissopimuksen 67 artiklan piiriin, jossa komissiolla ei ole yksinoikeutta aloitteiden tekemiseen. Huomautan ohimennen, että tällä istuntojaksolla seitsemän mietintöä pohjautuu kansallisiin aloitteisiin, mikä todistaa, että tämä järjestelmä on erittäin tuottava siellä, missä sitä sovelletaan. Lisäksi tällä järjestelmällä kehitetään yhteistyötä, jossa kunnioitetaan enemmän kansojen suvereniteettia, kuten todistaa Ranskan tasavallan aloite, joka koskee Rouren mietinnön kohteena olevaa rikosasioissa annettavan keskinäisen oikeusavun parantamista. Siinä on onnistuttu yhdistämään oikeusapu ja jäsenvaltioiden tärkeimpien etujen kunnioittaminen.
Olemme yleensä kannattaneet tällaisia aloitteita, paitsi silloin kun Euroopan parlamentin tarkistuksilla on pyritty muuttamaan niitä liikaa federalismin suuntaan. Olemme sitä vastoin hyvin pahoillamme siitä, että viides teksti, Ceyhunin mietintö, joka liittyy kahteen laittoman maahantulon vastustamista koskevaan Ranskan tasavallan aloitteeseen, palautettiin valiokuntakäsittelyyn. Euroopan parlamentin esittämät perustelut ovat täysin harhaanjohtavia. Todellisuudessa parlamentti haluaa puuttua kaikkeen, mutta ei suostu tukemaan päätöksiä, jotka ovat keskeisiä valtioiden velvollisuuksille suojella kansalaisiaan. Onneksi Euroopan parlamentilla on tällä alalla toistaiseksi vain neuvoa-antava tehtävä ennen Amsterdamin sopimuksen täydellistä soveltamista, mutta parlamentti onnistuu kuitenkin käyttämään valtaansa väärin ja jarruttamaan hyviä päätöksiä.

Caudron
. (FR) Olen jo tänä vuonna puhunut rahanpesuun liittyvän vuoden 1991 direktiivin muutosehdotuksesta. Euroopan parlamentti on jo tuonut esiin direktiivin puutteellisuuden. Komissio on hiljattain esittänyt ehdotuksen, jossa otetaan huomioon parlamentin huomautukset. Neuvoston yhteinen kanta ei ole virallisesti tiedossa.
Mietintö, josta tänään keskustelemme, on täysin samoilla linjoilla lokakuussa 1999 Tampereen Eurooppa-neuvostossa tehdyn päätöksen kanssa. Tampereella päätettiin torjua tätä vitsausta eli rahanpesua, joka edustaa vuosittain 2-5 prosenttia maailman BKT:stä.
Puheenjohtajavaltio Ranska teki aiheesta yhden toimintaohjelmansa painopistealueista. Tästä syystä puheenjohtajavaltio Ranska aikoo lainsäädännöllisillä toimenpiteillä laatia riittävän laajan oikeuskehyksen, jotta se kattaa rahanpesun rikoksena.
Toisaalta ehdotetaan Europolin toimivaltuuksien laajentamista kattamaan rahanpesu (Karamanoun mietintö), ja toisaalta ehdotetaan sarjaa toimenpiteitä kansainvälisen yhteistyön kehittämiseksi rikosasioissa annettavan keskinäisen oikeusavun alalla (Rouren mietintö). Näistä kahdesta mietinnöstä on tänään äänestetty. Äänestin niiden puolesta.
Marinhon mietinnössä taas halutaan laajentaa rikoksen välineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamista, jäljittämistä, jäädyttämistä, takavarikointia ja menetetyksi tuomitsemista koskevien kansallisten toimenpiteiden vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, joka luotiin yhteisellä kannalla 98/1998/YOS, tuomiota edeltäviin päätöksiin, etenkin niihin, joiden avulla toimivaltaiset viranomaiset pystyisivät toimimaan nopeasti todistusaineiston saamiseksi ja helposti siirrettävien varojen takavarikoimiseksi.
Nämä hyvää tarkoittavat toimenpiteet ovat välttämättömiä, jos halutaan torjua tätä ilmiötä, joka on jatkuvasti laajentunut ja kansainvälistynyt. "Rahanpesu on keskeisellä sijalla järjestäytyneessä rikollisuudessa. Se on kitkettävä kaikkialta, missä sitä esiintyy." (Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmä 51).
Tästä syystä äänestin Marinhon mietinnön puolesta ja tuin täten puheenjohtajavaltio Ranskan ponnisteluja.

Eriksson, Frahm, Seppänen ja Sjöstedt
. (DA) Vaikka tuemmekin rahanpesun torjuntaa ja voimme sen vuoksi tukea vaatimusta, jonka mukaan asiaankuuluville viranomaisille on annettava tehtävään tarvittavat välineet, emme voi kannattaa Marinhon mietintöä. Koska tämä mietintö yhdessä Karamanoun ja Rouren laatimien mietintöjen kanssa, joista myös tänään äänestämme, enteilee jäsenvaltioiden rikosoikeudellisten menettelyjen lähentämistä, jotta voisimme laatia rahanpesun oikeudelliset puitteet, se merkitsee epäsuoraa askelta kohti yhteiseurooppalaisen oikeusjärjestelmän rakentamista, johon kuuluvat tuomioistuimet, poliisivoimat, tuomarit, oikeuslaitos ja niin edelleen, emmekä me voi emmekä halua tukea tällaista kehitystä.
Rahanpesun torjuntaa toteutetaan joka tapauksessa usealla eri tasolla, eikä asiaa pidä mielestämme tarkastella siitä lähtökohdasta, että torjunta edellyttää yhteisötason oikeudellisia puitteita.

Hager
. (DE) Rahanpesun torjunnan tarkoituksenmukaisuus ja ehdoton välttämättömyys ovat kiistattomia. Käsitykset torjunnan tavasta eroavat kuitenkin toisistaan. Siten vähimmäisrangaistusten määrittäminen tällä puitepäätöksellä aiheuttaa perustavaa laatua olevia oikeusvaltiollisia ongelmia. Tämä vähimmäisrangaistusten määrittäminen on ristiriidassa tarkkaan harkittujen kansallisten rangaistusjärjestelmien kanssa. Lisäksi tarvitaan tosin rangaistuksen enimmäismäärän lähentämistä mutta ei eri järjestelmien yhdenmukaistamista.
Kun otetaan huomioon periaatteelliset oikeusvaltiolliset ja demokraattiset pohdinnat, rangaistuksen enimmäismäärän määrittäminen on jätettävä jäsenvaltioiden tehtäväksi valtion sisäisen suvereniteetin ytimenä.

Martin, David
. (EN) Pidän tätä mietintöä myönteisenä. Vuonna 1999 Tampereella ehdotettiin erityistoimia rahanpesua vastaan. Eurooppa-neuvosto, huomattuaan, että vakaviin rikoksiin liittyy yhä useammin verotukseen ja tulleihin liittyviä näkökohtia, pyysi jäsenvaltioita tarjoamaan molemminpuolista oikeudellista apua tämäntyyppisten rikosten tutkintaan ja selvittämiseen sekä rikoslain ja rahanpesua koskevien menettelyjen lähentämiseen. Hyväksyttiin se, että keskinäisen tunnustamisen periaatetta voidaan soveltaa myös ennen oikeudenkäyntiä annettaviin määräyksiin, erityisesti niihin, joilla mahdollistetaan se, että toimivaltaiset viranomaiset saisivat nopeasti todisteita ja voisivat takavarikoida varat, jotka ovat helposti siirrettävissä.
Tällä aloitteella puheenjohtajavaltio Ranska ehdottaa puitepäätöksen tekemistä rikoslain lähentämistä ja rahanpesuun liittyviä menettelyjä (eli jäljitystä, jäädytystä ja takavarikointia varten).
Tämän mietinnön ja Ranskan aloitteen hyväksyminen auttavat varmasti taistelussa rahanpesua vastaan.

Meijer
. (NL) Rajan vetäminen liiketoiminnan ja valkokaulusrikollisuuden välille on usein vaikeaa. Huumekauppa, asekauppa, laiton jätteiden sijoittaminen, kuluttajien yllättäminen heikkolaatuisilla tuotteilla, pankkisalaisuus ja veroparatiisit vaikuttavat epäilemättä usein vaadittuun talouskasvuun. Tämä kaikki on kuitenkin selvästi vastoin ihmiskunnan etuja ja elinympäristömme säilyttämistä. Omistusoikeus vaikuttaa lähes pyhältä. Sata vuotta sitten oli niin, ja sen jälkeen se, mikä oli vähentynyt, on nyt jälleen palannut täysin. Siksi mikä tahansa toimi, joka mahdollistaa paremmin laittomista rahoitustoimista saatavan hyödyn poistamisen, on askel eteenpäin. Samalla tähän aiheeseen tartutaan eurooppalaisen poliisiyhteistyön vahvistamiseksi. Joskus vaikuttaa siltä, että tämä tavoite on tärkeämpi kuin valkokaulusrikollisuuden torjuminen. Tällaista yhteistyötä voitaisiin käytännössä pääasiassa hyödyntää muissa tavoitteissa kuin rahanpesun torjunnassa. Sillä on kielteisiä seurauksia niiden kansalaisten kannata, jotka eivät syyllisty tämäntyyppisiin rikoksiin. Siksi paras ratkaisu on pankkien ja muiden yritysten kirjanpidon täysi julkisuus sekä talouden demokraattisen valvonnan kehittäminen.

Titley
. (EN) Onnittelen sosialistikollegaani Marinhoa loistavasta kansainvälisen rahanpesun ja järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen taistelun vahvistamista koskevasta mietinnöstä. Rikollisuus on äänestäjiemme suurimpia huolenaiheita ja monet kannattavat voimakkaasti sitä, että rikolliset pannaan lukkojen taakse. Meidän on oltava lujia rikollisuuden suhteen ja lujia rikollisuuden syiden suhteen, niin että kansalaisemme Manchesteristä Madridiin ovat turvassa ja he saavat on täyden suojan kaikkia rikollisia vastaan kaikkialla Euroopassa.
Rahanpesu ruokkii huumekauppaa. Olemassa olevat EU:n lait eivät selvästikään riitä pysäyttämään niiden 590 dollarin miljardin virtaa, joka maailmassa pestään joka vuosi. Pidämme myönteisenä puheenjohtajavaltio Ranskan aloitetta, joka tähtää yhteistyön parantamiseen niiden kansallisten viranomaisten välillä, jotka ovat vastuussa rahanpesuun puuttumisesta ja samanlaisten rangaistusten määräämisestä. Kaikkien jäsenvaltioiden on kohdeltava rahapesua rikoksena, josta saa vähintään neljän vuoden vankeustuomion.
Lisätoimista äänestetään tällä viikolla Euroopan parlamentissa, kun pyrimme ankariin toimiin kansainvälisen rikollisuuden alueella. Katsomme, voimmeko laajentaa Europolin - Euroopan poliisin yhteistyöyksikön - alaa niin, että se kattaisi vakavan kansainvälisen rikollisuuden. Haluamme myös poistaa oikeudelliset esteet, jotka estävät sellaisten rikollisten luovuttamisen, joita epäillään rahanpesusta tai muista vastaavista rikoksista, joihin liittyy laittomia varoja. Tämä tulee olemaan tärkeä työkalu, jolla mahdollistetaan se, että rikolliset voidaan asettaa syytteeseen kaikkialla Euroopassa.
Nämä mietinnöt ovat keskeisiä, jotta yhtenäismarkkinoista ei tule rikollisten vapaamarkkinoita. Viimeinen asia, jota me haluamme, on se, että rikolliset voivat päästä yhtenäismarkkinoille huomaamatta takaovesta. Nämä parlamentin sosialistijäsenten suunnittelemat toimet ovat tärkeä askel kansainvälisen rikollisuuden torjunnassa ja kehotan parlamenttia tukemaan näitä mietintöjä.
Karamanoun mietintö (A5-0312/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin Karamanoun sen mietinnön puolesta, joka sisältää toisen merkittävän päämäärän rikollisuuden ehkäisemiseksi, eli Euroopan poliisiviraston luomisen. Minulla kuitenkin heräsi eräs epäilys, sillä eräs eläkeläinen nimeltä Boroni Lucia sanoi minulle toissa päivänä, että hän oli kävellyt kadulla, ja häneltä oli varastettu käsilaukku. Hän oli huomannut lähettyvillä poliisin, jonka takissa luki "Euroopan poliisi", ja hän oli kysynyt tältä, miksi ihmeessä tämä ei juossut hänen laukkunsa varastaneen varkaan perään. Poliisi oli vastannut hänelle, että on olemassa kansallisia toimivaltuuksia koskeva puuttumattomuusperiaate, toissijaisuuden periaate. Varas oli italialainen, eli varkaan perään olisi pitänyt juosta italialaisen poliisin. Hän oli tuleva eurooppalainen poliisi.
Toivon, että asia jää pelkäksi epäilyksi, eikä ole todellisuutta! Totta vie!

Kirkhope
. (EN) Vaikka tuemmekin mietintöä, meillä brittikonservatiiveilla on erityisvarauksia, jotka koskevat mietinnön tiettyjä näkökohtia: määräenemmistöäänestämisen laajentaminen - Europoliin liittyvissä asioissa neuvosto toimii kahden kolmasosan enemmistöllä perustamissopimuksen VI artiklan mukaisesti (1 artiklan (1 artiklan b kohdan) - tarkistus 3); Europolin vallan keskittäminen - tuomioistuimella on toimivaltaa antaa päätös kaikissa jäsenvaltioiden välisissä kiistoissa ja konflikteissa, jotka koskevat yleissopimuksen tulkintaa tai noudattamista (1 artikla (1 artiklan d kohta) - tarkistus 5).

Martin, David
. (EN) Vaikka pidämmekin myönteisenä tiiviimpää yhteistyötä jäsenvaltioiden poliisivoimien välillä sekä niiden itsensä kesken että Europolin kautta, olen esittelijän tavoin kuitenkin huolissani Europolin demokraattisen vastuullisuuden puuttumisesta.
Koska rahanpesuun liittyy valtavat määrät rahaa kaikkialla maailmassa, on selvää, että Europolilla on oltava valtaa torjua sitä, tähtäimenä eurooppalaisen strategian luominen poliisiyhteistyötä ja oikeudellista yhteistyötä varten. On kuitenkin erittäin tärkeää, että kansallisilla parlamenteilla ja Euroopan parlamentilla on pääsy Europolin toimintaa koskeviin tietoihin, jotta voitaisiin varmistaa poliittinen vastuuvelvollisuus ja jotta Euroopan tuomioistuimella olisi osuutensa oikeudellisen vastuuvelvollisuuden varmistamisessa.
Rouren mietintö (A5-0314/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin Rouren mietinnön puolesta. Tämänkin asiakirjan tarkoituksena on rikollisuuden torjuminen rikossääntöjen soveltamisen kautta. Tässäkin yhteydessä minun on kuitenkin sanottava, että viime lauantaina olin kotipaikkakunnallani Curnossa sen pankin edessä, jossa eläkeläiset käyvät joka kuukausi nostamassa eläkkeensä. Näin edessäni hyvin pitkän jonon vanhuksia ja eläkeläisiä. Yksi heistä, jonon viimeinen tunnisti minut ja kysyi, miksi ihmeessä jono oli niin pitkä. Otin asiasta selvää, ja vastasin hänelle, että pankissa tarkistettiin uusien sääntöjen mukaisesti, oliko rahojen joukossa likaisia rahoja. Eläkeläisrouva sanoi, ettei hän piitannut siitä, olivatko rahat likaisia vai puhtaita, koska hän nostaisi joka tapauksessa eläkerahansa.
Toivon, että juuri tällaista ei pääse tapahtumaan tämän asiakirjan toteutuksen myötä.

Knörr Borràs
. (ES) Puolueet, joita edustan parlamentissa, eli Eusko Alkartasuna ja Esquerra Republicana de Catalunya tukevat täysin Rouren mietintöä, joka koskee rikosasioissa annettavan keskinäisen oikeusavun parantamista erityisesti järjestäytyneen rikollisuuden, rikoksen tuottaman hyödyn pesun ja talousrikollisuuden torjunnan alalla. Tuemme niin ikään järjestäytyneen rikollisuuden ja rahanpesun torjuntaa koskevan yleissopimuksen tekemistä tulevaisuudessa sekä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ehdotettuja erilaisia toimia. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luominen Eurooppaan on selvästikin meidän kaikkien yhteinen pyrkimys.
Se, että jäsenvaltioiden oikeus kieltäytyä antamasta keskinäistä oikeusapua rajataan yksinomaan "olennaisiin etuihin", jotka ylittävät ennen voimassa olleet suvereniteetin, yleisen järjestyksen ja kansallisen turvallisuuden käsitteet, on mielestämme edistysaskel muttei vielä riittävä. Tämä johtuu lähinnä siitä, että mielestämme on mahdotonta hyväksyä, että jonkin jäsenvaltion sallitaan vedota "yleiseen etuun" ja kieltäytyä rikosasioissa annettavasta keskinäisestä oikeusavusta. Tämä osoittaa jälleen kerran, että jäsenvaltioilla on vielä paljon opittavaa jaetun suvereniteetin merkityksestä. Minun on sitä paitsi muistutettava baskeja ja katalaaneja edustavana parlamentin jäsenenä, että aloitteessa korostetaan edelleen jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä eikä siinä oteta huomioon, että EU:ssa on muitakin kuin valtiollisia poliisikuntia.
Tämä mietintö ja yleensä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva eurooppalainen alue tukeutuvat demokratiaan ja oikeusvaltioperiaatteeseen, jonka on toteuduttava EU:ssa. Tästä syystä minua huolestuttaa EU:n oikeudellisen yhteistyön tulevaisuudessa eniten se, että tietyissä valtioissa on ehdotettu rikoslain uudistuksia, joissa on kyse melkeinpä ihmisoikeusloukkauksesta. Kuten jäsenet hyvin tietänevät, Espanjan hallitus on ajanut rikoslain uudistusta, jossa kovennetaan tietyistä rikoksista annettavia rangaistuksia. Tarkemmin sanottuna tässä lainsäädännössä harkitaan jopa kymmenen vuoden vankeustuomioita 14-vuotiaille nuorille, puhumattakaan muista toimista.
Hyvät parlamentin jäsenet, olemme vakuuttuneita siitä, että Euroopan on rakennettava tuo vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, jonka me niin usein puheenvuoroissamme mainitsemme. Olemme ensimmäisinä tukemassa sitä. Kiinnitän kuitenkin huomiota siihen, että eri valtioissa - esimerkiksi Espanjassa, jossa kansanpuolue pitää valtaa - saatetaan hyödyntää tätä suhdannetta ja toteuttaa rikoslain uudistuksia, jotka ovat vapauksien ja demokratian Euroopan kannalta huolestuttavia.

Martin, David
. (EN) Pidän myönteisenä jäsen Rouren toista puheenjohtajavaltio Ranskan aloitetta koskevaa mietintöä, joka koskee oikeusalan yhteistyön lisäämistä sen varmistamiseksi, että mitään esteitä ei aseteta sellaisten rikollisten luovuttamiselle, joita epäillään rahanpesusta tai muista vastaavista rikoksista, joihin liittyy laittomia varoja.
Sopimusluonnoksessa ehdotetaan, että pankkisalaisuutta ei pidä käyttää syynä kieltäytyä toisen jäsenvaltion pyynnöstä saada tietoa jostain henkilöstä, jota epäillään sekaantumisesta talousrikoksiin. Lisäksi ideana on se, että jäsenvaltiot antaisivat tietoja epäiltyjen kaikista pankkitileistä. Uuden yleissopimuksen tarkoituksena on velvoittaa jäsenvaltiot seuraamaan aktiivisesti epäilyttäviä tapahtumia.
Gebhardtin mietintö (A5-0317/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, tämän asiakirjan tarkoituksena on äänestin sen puolesta tehdä vähitellen mahdolliseksi Euroopan yhtenäisen oikeudellisen yksikön perustaminen. Tarkoitus onkin perustaa väliaikainen yksikkö, joka koostuu sellaisten tuomareiden tai poliisien muodostamasta edustusyksiköstä, jotka harjoittavat oikeudellista toimintaa 15 jäsenvaltiossamme. Olisin kuitenkin toivonut, että tähän elimeen olisi liitetty myös lakimiesten muodostama edustusto jokaista jäsenvaltiota varten, koska uskon, että silloin, kun oikeudellisella alalla on määrä perustaa jotakin uutta, ei riitä, että kuullaan vain tuomion antavia tuomareita, vaan myös lakimiehiä, joilla on alan asioista pitkä kokemus. En sano tätä ainoastaan siksi, että tyttäreni valmistui juuri lakimieheksi parhain arvosanoin.

Frahm ja Sjöstedt
. (DA) Gebhardtin laatiman mietinnön peittelemätön pyrkimys institutionalisoida ja ylikansallistaa oikeudellinen yhteistyö Eurojustin perustamisen myötä rakentuu erityisen ongelmallisen edellytyksen varaan. EU:ssa ei ole pelkästään yksi vaan 15 erilaista oikeuspoliittista kulttuuria ja 15 erilaista oikeusjärjestelmää. Näiden erilaisten oikeusperinteiden sisällyttäminen EU:n byrokratioihin saattaisi johtaa elitistiseen ja suljettuun järjestelmään, jolla ei ole minkäänlaista kannatusta kansalaisten keskuudessa. Tällaisen järjestelmän avulla ei pystyttäisi myöskään ratkaisemaan niitä ongelmia, jotka jäsenvaltioiden on ratkaistava.
Vastustamme myös voimakkaasti pyrkimystä tehdä EU:sta "oikeusvaltio" perustamalla elimiä, jotka käyttävät "lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovaltaa tasapuolisesti ja riippumattomasti". Eurooppalaisen yhteistyön ytimen on jatkossakin muodostuttava jäsenvaltioista, jotka ovat oikeusvaltioita. Vastustamme sen vuoksi mietintöä.
Langenhagenin mietintö (A5-0310/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, tämä on ainoa mietintö, jota vastaan äänestin. Äänestin tätä mietintöä vastaan siksi, että minua hämmästytti lukea Langenhagenin perusteluja, sillä hän vahvistaa selkeästi, että tämän ohjelman puitteissa jonka kautta on jaettu 665 miljoonaa euroa toteutetut menettelyt eivät olleet moitteettomia. Valitettavasti tässä viitataan siihen, että eräät sellaiset valiokunnan jäsenet, joiden piti osoittaa Euroopan varoja metsästys- ja kalastusalan tutkimukseen, myös hyötyivät näistä tutkimuksista. Niinpä uskon, että tässä on käytettävä huomattavampaa tarkkaavaisuutta kuin meidän tutkimussuunnitelmiamme koskevien rahoitustoimien toteuttamisessa.
(Istunto keskeytettiin klo 12.52 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Turkki (jatkoa)
Sommer
Arvoisa puhemies, EU:n ja Turkin parlamentaarisen sekavaliokunnan jäsenenä käsittelen intensiivisesti Turkin unioniin liittymistä koskevia tulevaisuudennäkymiä. Haluaisin korostaa tänään erityisesti kollega Morillonin vaatimusta, että parlamentti luo Euroopan ja Turkin parlamenttien välisen keskustelufoorumin ja haluaisin vaatia lisäksi jäsenvaltioidemme kansallisia parlamentteja käymään julkista keskustelua Turkin liittymisen tulevaisuudennäkymistä. Tämä on tärkeää toisaalta Turkille mutta erityisesti itse jäsenvaltioille tai kansalaisillemme. Hallituksemme hyväksyivät Turkin ehdokasvaltioksi Helsingin Eurooppa-neuvostossa. Kansalaiset yllättyivät tästä päätöksestä, eivätkä monet voi ymmärtää sitä vieläkään, sillä myöskään omille kansalaisille ei tarjota minkäänlaista keskustelufoorumia, mikä johtaa siihen, että tästä aiheesta puhutaan salassa sekä vailla asiantuntemusta ja tietoa Helsingissä tehdyn päätöksen taustoista. Siten syntyy Turkin-vastainen asenne, johon meillä unionissa ei ole varaa niiden monien jo keskuudessamme elävien turkkilaisten maahanmuuttajien vuoksi ja jota me emme saa myöskään saada aikaan, kun kasvava muukalaisviha otetaan huomioon.
Turkkilaiset kollegani suuresta Turkin kansalliskokouksesta harmittelevat samoin tätä epäkohtaa, nimittäin että kukaan ei halua ilmeisesti puhua heidän kanssaan, ei kansallisista hallituksista tai parlamenteista eikä myöskään lähes kaikista eurooppalaisista instituutioista. Epämuodollisia keskusteluja tietysti käydään, mutta mitään virallisia tapaamisia ei käytännöllisesti katsoen järjestetä. Tästä voisi saada sen vaikutelman, että on olemassa eräänlainen herrasmiessopimus siitä, että Turkin liittymisestä puhutaan vain salaa hiljaisissa kabineteissa. Mitä pelätään? Oliko Helsingissä tehty päätös sittenkin hätiköity? Neuvoston ja komission alun ylioptimistisuus on selvästi laantunut. Turkki ei ole toistaiseksi edistynyt olennaisesti juuri poliittisten kriteerien kohdalla aikomuksia koskevia ilmoituksia lukuun ottamatta.
Sitäkin tärkeämpää on nyt, lähes vuosi Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen, keskustella kansallisissa parlamenteissamme ja kansalaistemme kanssa Turkin liittymisen tulevaisuudennäkymistä. Me olemme sen velkaa sekä Turkille että omille kansalaisillemme. Sellainen keskustelu voi ehkä myötävaikuttaa myös keskuudessamme elävien turkkilaisten siirtolaisten integroitumiseen.

Färm
Arvoisa puhemies, jos Turkki olisi EU:n jäsen, se olisi väestöltään toiseksi suurin jäsenvaltio Saksan jälkeen. Se olisi ensimmäinen jäsenvaltio, joka maantieteellisesti toimisi siltana Aasiaan ja jolla on pääasiassa muslimiperinteet. Valitettavasti se ei ole vain suuri valtio, vaan se on sitä paitsi epävakaa demokratian osalta.
Kaikki nämä tosiasiat osoittavat, että Turkin hakemus EU:n jäseneksi on yksi tärkeimmistä kysymyksistä EU:n tulevaisuuden kannalta. Komission laajentumista koskeva määräaikaiskertomus vahvistaa kehityksen, mutta siitä käy ilmi myös suuria puutteita demokratiassa, ihmisoikeuksissa ja etnisten vähemmistöjen, esimerkiksi kurdien kohtelussa. Turkki ei ole päässyt niin pitkälle kuin toivottiin. Kidutusta esiintyy edelleen, ja armeijalla on aivan liian suuri poliittinen asema. Ei voida myöskään hyväksyä Turkin asemaa Kyproksella.
Tehtäväni täällä on edustaa budjettivaliokunnan PSE-ryhmän jäseniä. Kyse on silloin tietenkin taloudesta. Taloudellisesta näkökulmasta katsottuna köyhyys, inflaatio ja budjettialijäämä ovat yleisiä ongelmia samoin kuin taloudellisten edistysaskelien yhteiskunnallinen vinoutuma. Tässä asiassa tarvitaan suuria rakenteellisia uudistuksia.
Esittelijä Seppäsen mietinnössä kyse on Euroopan investointipankin valtuuksien ja toimivallan laajentamista Turkkia koskeviin panoksiin. Institutionaalisesti tarkasteltuna tämä kysymys perustuu Turkin kanssa solmittuun tulliliittoon, joka on ollut voimassa jo varsin useita vuosia. Tulliliittoa on vahvistettava Euroopan investointipankin erityisen toimintaohjelman avulla, koska Turkki ei pankin kannalta vielä kuulu niiden valtioiden piiriin, jotka voivat saada liittymistä edeltävää tukea.
Mielestämme on erittäin tärkeää, että EU EIP:n avulla tukee aktiivisesti kehitystä, jotta Turkki voisi mahdollisimman nopeasti aloittaa konkreettisen prosessin, jonka tarkoituksena on täyttää Kööpenhaminan kriteerit. Sen vuoksi demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevien vaatimusten on käytävä ilmi myös EIP:n rahoitustoiminnasta. Konkreettisella tasolla kyse on mahdollisuuksista kattaa Turkissa toteutettaviin hankkeisiin tarkoitetut lainat 450 miljoonan euron arvosta vuosina 2000-2004. Turkki on kyllä jo oikeutettu saamaan lainaa useissa yhteyksissä, mutta komissio haluaa nyt panostaa talouden vahvistamiseen, erityisesti infrastruktuurien, maan taloudellisen kilpailukyvyn vahvistamiseksi.
Sallikaa minun esittää asiakysymyksen lisäksi periaatteellinen toimintatapaan liittyvä huomautus. Tämä on kuulemismenettely, mutta olisi tietenkin järkevää, että tämä olisi yhteispäätösmenettely, koska nämä päätökset voivat todellakin johtaa siihen, että talousarviota joudutaan korjaamaan. Se koskee erityisesti sitä vaihetta, jolloin sijoitamme asteittain entistä enemmän EIP:n resursseja, mutta emme kuitenkaan täysin kata ottamiamme taloudellisia riskejä. Kun EIP myöntää lainaa jäsenvaltioiden ulkopuolisille valtioille, pitäisi parlamentin kanssa neuvotella myös siitä, millaisia poliittisia painotuksia pitäisi tehdä tässä pankin toiminnassa, jonka vaikuttimet ovat pääasiassa ulkopoliittisia.
Talousarvion ongelmana on juuri nyt se, että takuuvarausta koskeva marginaali on vaarassa loppua. Lisäämme sijoituspankin sitoumuksia, mutta emme lisää samassa suhteessa EU:n talousarvion lainojen takuisiin tarkoitettuja varauksia, ja olemme ottaneet tehtäväksemme rahoittaa 65 prosenttia lainasta, jos sitä ei voida maksaa takaisin. Jäljellä oleva takuuvaraus on nyt niin alhainen, että se saattaa estää unionia käyttämästä EIP:tä välineenä, jos tulevat tapahtumat edellyttäisivät tämänkaltaisten panosten käyttämistä.
Tästä pelosta huolimatta budjettivaliokunta ehdottaa, että parlamentti hyväksyy komission ehdotuksen. Kannatamme kuitenkin esittelijän kriittistä näkemystä, jonka mukaan EIP:n luotonantotoimintaa ei arvioida tehokkaasti eikä pankin toiminta ole avointa eikä sitä valvota asianmukaisesti.
Se, että aiomme kuitenkin äänestää mietinnön puolesta, johtuu siitä, että mielestämme on tärkeää edistää myönteistä kehitystä niissä asioissa, joissa Turkilla on vielä puutteita, tässä tapauksessa kyse on erityisesti taloudellisista asioista.

Ludford
Jäsen Morillon on laatinut hyvän mietinnön, jossa korostetaan sitä, etteivät uskonnolliset eivätkä geostrategiset näkökohdat ole määrääviä tekijöitä Turkin liittymiselle.
Suurin haaste Turkille Kööpenhaminan kriteerien täyttämisessä on perustuslain uudistamisen lisäksi myös sen poliittisen ja intellektuaalisen inspiraatioiden uudistaminen. Länsi-Euroopassa ajatus saman valtion sisällä olevasta moniarvoisuudesta ja erilaisuudesta on johtanut kulttuurisen, kielellisen ja poliittisten oikeuksien ja monimuotoisuuden tunnustamiseen. Turkin on omaksuttava nämä uudenaikaiset eurooppalaiset käsitteet moniarvoisuudesta ja oikeudesta olla erilainen. Kemal Ataturkin ideologia, joka oli uudenaikaista 1930-luvulla, ei ole sitä enää vuonna 2000. Tästä syystä esitin tarkistukseni, jotka koskevat tarvetta saada aikaan poliittinen ratkaisu kurdiongelmaan.
Ei voida hyväksyä sitä, että komissio ei maininnut ollenkaan kurdeja liittymiskumppanuusasiakirjassa, vaikka heihin on viitattu monissa peräkkäisissä säännönmukaisissa kertomuksissa, ja komission jäsen Verheugen mainitsi heidät tänä aamuna.
Toivon, että parlamentti ja neuvosto korjaavat tuon poisjätön. Turkin tai Euroopan unionin ei kannata ollenkaan vältellä tätä asiaa, joka on suurin yksittäinen syy Turkin huonolle ihmisoikeusmaineelle. Ennen kuin kurdiongelmaan löydetään ratkaisu, Kööpenhaminan kriteerit eivät täyty, ja siksi pyydän parlamenttia hyväksymään tarkistukseni ja neuvostoa ja parlamenttia pitämään kiinni siitä, että kurdiongelman ratkaisu on avain, jolla ratkaistaan Turkin ongelmat Kööpenhaminan kriteerien täyttämisessä.

Isler Béguin
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, eteläisen Kaukasian kolmen maan - Georgian, Armenian ja Azerbaid&#x017E;anin - valtuuskunnan jäsenenä tuen täysin Morillonin mietintöä, ja kannatan erityisesti sen 18 artiklaa, jossa pyydetään Turkkia parantamaan suhteitaan kaikkiin Kaukasian alueen naapureihinsa.
Jos Turkin ja Azerbaid&#x017E;anin välillä onkin erityinen suhde, niin sama ei todellakaan koske Armeniaa, jota vastaan Turkki pitää kauppasaartoa, joka on täysin tuomittava Turkin päästyä Euroopan unionin ehdokasvaltioksi. Myös kiista Armenian kansanmurhasta pitäisi ratkaista, jotta diplomaattiset ja kaupalliset suhteet voitaisiin vakiinnuttaa erityisesti, kun otetaan huomioon, että Turkilla on keskeinen asema hankkeessa rakentaa öljyputki, joka kuljettaisi Kaspianmeren alueen öljyn Turkissa Välimeren rannalla olevaan Djianin satamaan.
Turkin täytyy myös ottaa ympäristö huomioon erityisesti sellaisissa hankkeissa kuin suurten patojen rakentaminen, sillä niillä tulee varmasti olemaan vaikutuksia naapurimaiden vedenkäyttöön.

Zacharakis
Arvoisa puhemies, haluan onnitella kenraali Morillonia mietinnöstä, joka on niin tasapainoinen kuin nämä olot sallivat. Tiedämme kaikki, kuinka vaikeaa tämänkaltaisissa ongelmatapauksissa on vastata tehokkaasti kaikkiin tavoitteisiin, jotka liittyvät poliittisten, taloudellisten ynnä muiden tarkoitusperien ja etujen palvelemiseen periaatteiden ja oikeussäännösten kustannuksella, ja yleensä vielä kaksinaismoralistisella tavalla.
Tästä syystä en kiitä Morillonin mietinnön yleistä suorapuheisuutta, vaikka koska joidenkin kohtien vielä suorasukaisempi muotoilu olisi antanut, niin uskon, tarkemman kuvan Turkin liittymisprosessin edistymisen arvioinnista. Korostan 22 kohdan perusjohtopäätöstä, että Turkki ei täytä Kööpenhaminan kriteerejä, ja monia tuomioita, joita Turkki on saanut toimistaan ja laiminlyönneistään ihmisoikeuksien, demokraattisten vapauksien ja kansainvälisen esiintymisen alueilla, sekä Euroopan parlamentin vastaavia suosituksia Turkille, että se mukautuisi asianomaisiin eurooppalaisiin arvoihin.
Toisaalta, huolimatta johdanto-osan kappaleiden I ja J sekä 12 ja 17 kohdan suorista viittauksista näiden arvojen röyhkeisiin loukkauksiin, joihin ovat syyllistyneet Turkki ja varsinkin Turkin Kyproksella olevien miehitysjoukot, jotka Turkkia kehotetaan vetämään pois, totuus on, että olisi parempi yksiselitteisesti sanoa, että sekä historiallisesti että nykyään sellaisissa ongelmissa kuin Kyproksen kysymyksen umpikujaan ajanut tiukka taipumattomuus - jossa on hyvä huomata Turkin avoin aikomus provosoida uusi kuuma kriisi - laajentumispolitiikka Kreikkaa kohtaan ja kansainvälisten sopimusten sivuuttaminen, vaikeneminen armenialaisten kansanmurhan historiallisesta totuudesta ja vähemmistöjen perusoikeuksien halveksiminen kurdikysymyksessä, syyllinen on Turkki.
Tällä tavoin autettaisiin ehkä enemmän myös Turkkia itseään, koska niin annettaisiin selvempi viesti kaikille turkkilaisille voimille, jotka tähtäävät todella maan nykyaikaistamiseen, ja tuettaisiin niiden pyrkimyksiä taata välttämättömät edellytykset Turkin eurooppalaistumisen mahdollisuudelle, jotta saataisiin vakuutettua myös ne monet, jotka kiistävät vakavin argumentein jopa tämän mahdollisuuden koko olemassaolon.

Katiforis
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kuten neuvoston puheenjohtaja tänä aamuna sanoi, tämä keskustelu on hyvin ajankohtainen, koska se osuu yhteen komission valmistelemien tekstien kanssa, sen mietinnön kanssa, joka koskee Turkin edistymistä, ja tietenkin ennen kaikkea kumppanuussuhdetta koskevan tekstin kanssa.
Tämä on ensimmäinen merkittävä edistysaskel Turkin liittymisprosessissa, kun nyt siirrytään liittymisprosessin käytännön täytäntöönpanoon. Omasta puolestamme uskomme, että tähän pitää olla tyytyväinen. Vaikka Turkki on hyvin erilainen maa, se on aina ollut erottamaton osa Euroopan todellisuutta. Vanhat vastakkainasettelut eivät voi poistaa Turkin merkitystä Euroopan valtioille. Jos Eurooppa onnistuu myönteisesti ottamaan vastaan ja liittämään helmoihinsa Turkin ja sen erilaisuuden, Eurooppa toteuttaa erittäin suuren poliittisen ja uskoakseni myös kulttuurisen loikan. Silloin Eurooppa osoittaa arvojemme yleismaailmallisuuden, joka ei perustu kumppanien ominaislaatujen tasoittumiseen vaan niiden erojen ja erityispiirteiden synteesiin.
Tietenkin tämä synteesi edellyttää jonkinlaista yhteistä maaperää. Esittelijä on etsinyt tätä yhteistä maaperää ja osoittanut sen Turkille todella erinomaisessa mietinnössään, jota minäkin tahdon osaltani kiittää. Yhteinen maaperä on nimeltään demokratia, joka edellyttää sananvapautta, eli ihmisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia kaikille kansallisuudesta riippumatta, ja hallituksen valitsemista vapailla vaaleilla, todella vapailla vaaleilla ja vain vapailla vaaleilla, mihin ei tietenkään sovi autonomisten valtakeskusten toiminta eikä varsinkaan armeijan autonominen valtakeskus. Jos jossain asiassa voitaisiin mennä vielä Morillonin mietintöä pitemmälle, niin tässä kohtaa voitaisiin olla vielä selkeämpiä ja sanoa, että Turkissa ei voi olla toimivaa demokratiaa ja että Turkki ei voi liittyä unioniin, ellei se pääse eroon armeijan ylivallasta, joka on vahvistettu perustuslaissa. Demokratiaan sopii asevoimien laissa säädetty poliittinen toiminta, mutta ei tietenkään armeijan puuttuminen käytännössä poliittiseen elämään joko perustuslain nojalla tai ilman.
On luonnollista odottaa, että demokraattinen maa käyttäytyy rauhantahtoisesti naapureitaan kohtaan varsinkin, kun ne voivat tulevaisuudessa olla kumppaneita. Tästä näkökulmasta Turkin ilmavoimien tuomio Kendakorin pommittamiselle on osuva, samoin kuin painotukset ja muistutukset Turkin hallitukselle sen velvollisuudesta tukea ilman ennakkoehtoja Kyproksen turkkilaisten ja kreikkalaisten neuvotteluita.
Arvoisa puhemies, meitä huolestuttaa se, että Turkin viranomaisilta ja lehdistöltä ei nykyään kuulu tämänsuuntaisia kannustavia rohkaisuja, vaan pikemminkin lehdistö pyrkii toimimaan vastakkaisesti. Toivottavasti Turkki näkee asian uudella, vakavammalla tavalla ja kantaa vastuunsa.

Nicholson of Winterbourne
Arvoisa puhemies, muutama vihamielinen tarkistus on valitettavasti tänään pilannut keskustelumme. Näitä ovat esittäneet muiden muassa TDI-ryhmä ja GUE-ryhmä. Minusta ne ovat sopimattomia, harkitsemattomia, väärään aikaan tehtyjä ja epäasiallisia, koska näissä tarkistuksissa käytetään kolmea sanaa - "kansanmurha, muslimi ja aasialainen" - rasistisella, halventavalla ja syrjivällä tavalla, ja ne muodostavat Turkin liittymiselle läpipääsemättömiä ja valheellisia esteitä.
Islam on yksi kolmesta Aabrahamin uskonnosta. Islam on kristinuskon ja juutalaisuuden veli. Sanaa "aasialainen" käytetään tässä yhteydessä rasistisena terminä, mikä on valitettavaa ja se on jätettävä pois. Kansanmurhasta: Turkki ei ole vastuussa Armenian verilöylystä. Jos se meidän mielestämme on, syytämmekö sitten nyky-Turkkia ottomaanikeisarikunnan rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Vuonna 1948 solmittua YK:n yleissopimusta ei ole todellakaan laajennettu koskemaan Armenian tragediaa. Ennen kuin niin tehdään, parlamentin ei mielestäni pidä toimia toisin. Pidän myönteisenä Turkin varovaista edistymistä kohti unionin jäsenyyttä ja tuen komissiota ja Morillonin mietintöä.

Boudjenah
Turkin liittymisestä Euroopan unioniin keskustellaan nyt enemmän kuin koskaan aikaisemmin.
Minä en kuulu niihin, jotka käyttävät uskonnollisia syitä tämän tulevaisuudennäkymän torjumiseen. Liittyminen ei voi kuitenkaan olla pelkkä muodollisuus. Viittaan nyt vuonna 1915 tapahtuneen armenialaisten kansanmurhan tunnustamiseen. Ranskan toimiessa puheenjohtajavaltiona Ranskan senaatti on vihdoinkin tehnyt voimakkaan teon ja tunnustanut kansanmurhan kaksi ja puoli vuotta kansalliskokouksen jälkeen.
Kansanmurhan tunnustaminen ei silti tarkoita sitä, että nykypäivän Turkki olisi barbaarinen kansakunta. Päinvastoin, kansakunta voi vain tulla suuremmaksi, jos se kohtaa menneisyytensä kasvotusten. Kuinka Eurooppa voisi olla uskottava suhteessa maailmassa tapahtuviin valtioiden johtamiin väkivaltaisuuksiin, jotka menevät toisinaan kansanmurhan asteelle, jos se hyväksyisi Turkin joukkoonsa ja lakaisisi historian maton alle? Lisäksi yhä jatkuva kurdiväestön oikeuksien kieltäminen ja sorto ovat edelleenkin yhtä vastenmielisiä kuin tuomittavia. Saharov-palkittu kansanedustaja Leyla Zana, joka vangittiin vuonna 1995 ainoastaan siitä syystä, että hän puhui kurdin kielellä Turkin parlamentissa, on edelleenkin vankilassa. Euroopan parlamentti on toistanut nämä asiat moneen kertaan. Mikään ei oikeuta meitä sivuuttamaan niitä tänään.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, esittelijä Morillonin mietinnön 17 kohdassa todetaan, että Euroopan parlamentti "kehottaa Turkin hallitusta vetämään pois miehitysjoukkonsa Pohjois-Kyproksesta". Olen itse laatinut tämän muotoilun sen tarkistuksen 72 perusteella, jonka ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yleisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta hyväksyi 10. lokakuuta vuonna 2000.
Haluaisin kääntyä erityisesti laajentumisesta vastaavan komission jäsenen Verheugenin ja Ranskan puheenjohtajistoin puoleen. Lähes 40 prosenttia Kyproksen pinta-alasta on ulkomaisten joukkojen, turkkilaisten sotilaiden miehittämää aluetta. Nikosia on nykyään, 11 vuotta Berliinin muurin murtumisen jälkeen, Euroopan ainoa jaettu pääkaupunki. Pyhän Paavalin ja Pyhän Barnabasin saari, Kypros, ei ole ollut koskaan jaettu historiansa aikaisemmassa vaiheessa, mutta nyt se on ollut jaettu jo 26 vuotta ulkovallan hyökkäyksen vuoksi.
EU:n neljää vapautta ei voi soveltaa koko Kyproksen alueella jakautumisen vuoksi. Onko mahdollista, että Turkki voi ylipäänsä ryhtyä jäsenyysneuvotteluihin, jos näitä neljää vapautta ei sovelleta Kyproksessa? Eikö Nikosiasta pitäisi tulla yhdistynyt kaupunki ja Kyproksesta yhdistynyt maa? Eikö miehitysjoukkojen olisi vetäydyttävä alueelta?
Aiemmissa puheenvuoroissa on mainittu armenialaisten kansanmurha. Se tapahtui vain 24 vuotta ennen Hitlerin aikaa ja toista maailmansotaa, jolloin Hitler aloitti juutalaisten hävittämisen. Hän itse viittasi tähän kansanmurhaan unohdettuna asiana. Turkin on tehtävä tilinsä selväksi totuuden kanssa!

Schulz
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jäsen Morillon on esittänyt mietintönsä D kohdassa olennaisen viittauksen, jonka pitäisi uskoakseni olla merkittävässä roolissa tässä keskustelussa.
Jäsen Morillon sanoo, että Turkin on ponnisteltava, jotta se ei pidä Euroopan unionia "hienona kristittyjen kerhona", joka haluaa sulkea Turkin ulkopuolelle. Tämä toteamus edellyttää käänteisesti, että Euroopan unionin sisällä todetaan, että me emme ole mikään hieno kristittyjen kerho, joka haluaa, voi tai jonka on määrä sulkea Turkki ulkopuolelle uskonnollisista tai kulttuurista syistä. Tämän toteamuksen on kuuluttava niin, että valtion ja kirkon eroon perustuvan perustuslain omaava ja pääosin muslimiväestön asuttama valtio, joka perustuu niihin arvoihin, joihin Euroopan unioni itse perustuu - vapaus, tasa-arvoisuus, suvaitsevaisuus - voisi rikastuttaa Euroopan unionia. Unioni ei perustu uskonnollisiin arvoihin vaan arvoihin, joihin vaikuttaa merkittävästi valistusajan perintö ja jotka päätyvät jäsenvaltioiden perustuslakeihin ja, kuten olemme nähneet tänään perusoikeuskirjaa koskevan keskustelun kohdalla, EU:n käsitykseen perusoikeuksista täysin ihmisen tai valtion ja sen asukkaiden uskonnollisesta suuntauksesta riippumatta. Eli Turkki demokraattisena oikeusvaltiona, jossa vallitsee vallanjako ja perusarvot sellaisina kuin me ne ymmärrämme, on rikkaus Euroopan unionille.
Jäsen Morillonin mietintö osoittaa samalla kuitenkin myös, että Turkki on hyvin kaukana näistä vaatimuksista. Kööpenhaminan kriteerit ovat, kuten on myönnettävä, taloudellisia kriteereitä, mutta ne ovat kuitenkin myös kriteereitä, jotka kiertyvät juuri näiden asioiden ympärille. Kysymys kuuluu, missä määrin suvaitsevaisuus, demokraattinen oikeusvaltio, vallanjako ja vallanjaon kunnioittaminen ovat toteutuneet Turkissa? Siltä osin meidän on todettava, että - ja sen osoittaa myös jäsen Morillonin mietintö - tämä ei pidä paikkaansa riittävästi. Tarvittavaa edistystä ei ole saavutettu vielä riittävästi, ja Turkin on jatkettava ponnistelujaan.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, emme keskustele siitä, kuinka Euroopan unioni liittyy Turkkiin, vaan kuinka Turkki liittyy Euroopan unioniin, mitä kannatan täysin. Mielestäni Morillonin mietinnössä osoitetaan tie, jota kautta näin voi tapahtua. Tästä syystä haluaisin vedota arvoisaan komission jäseneen ja arvoisaan neuvoston puheenjohtajaan ja kysyä heiltä, kun he kerran - kuten he sanoivat - ovat niin samaa mieltä Morillonin mietinnöstä, miksi he eivät ole innokkaita täydentämään nykyisen muotoista kumppanuussuhdetekstiä, josta puuttuvat sellaiset merkittävät keskustelukysymykset kuin kurdikysymys, Kyproksen kysymys ja rauhanomainen yhdessäelo ilman uhkailuja rajanaapureitten kanssa.
Arvoisa puhemies, mitä tulee armenialaisten kansanmurhaan, olen täysin samaa mieltä siitä, että sen tunnustaminen ei saa olla Turkin liittymisen ehto. Täällä kuitenkin keskustellaan siitä, mitä me sanomme ja mitä me muistamme. Turkista tulee oikea demokraattinen valtio silloin, kun se oppii elämään menneisyytensä kanssa, niin kuin demokraattinen Saksa on oppinut elämään oman menneisyytensä kanssa, ja samaa olemme vaatineet myös siltä.

Langen
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella kenraali Morillonia sydämellisesti tästä mietinnöstä, koska se osoittaa ennen kaikkea suhteellisuudentajua ja on siitä huolimatta selkeä. Jäsen Morillon on paitsi selventänyt sitä, miten kaukana Turkki on vielä Kööpenhaminan kriteerien täyttämisestä, myös kartoittanut ja luetellut, mitä lisäehtoja Turkin on täytettävä. Sellainen on ensinnäkin Kyproksen kysymys, Turkin armeijan ja erityisesti kansallisen turvallisuusneuvoston rooli, joka on ylivoima-asemassaan ristiriidassa demokratiaperiaatteen kanssa, ennen kaikkea kuitenkin kurdikysymys eikä vähiten elinvoimainen konflikti Kreikan kanssa, jota on myös lievennettävä Turkin aloitteesta.
Komission jäsen Verheugen esitti täällä, että on täytettävä ennen kaikkea poliittiset kriteerit. Te kaikki tiedätte, että ryhmässämme epäiltiin suuresti Turkin hyväksymistä ehdokasvaltioksi, mutta on myös ilahduttavaa, että nyt, kun Turkki on ehdokasvaltio, pallo on Turkilla, kun päätetään Euroopan unionin vaatimusten täyttämiseksi tarvittavista uudistuksista. Turkki on itse vastuussa.
Haluaisin lisätä muutamia taloudellisia kriteereitä, ensinnäkin korkea inflaatioaste, joka oli yli 100 prosenttia ja on vieläkin yli 50 prosenttia, valtion korkea velkaantumisaste, joka johtuu sotilasmenojen ja PKK:n kanssa käytävän sotilaallisen konfliktin aiheuttamasta valtiontalouden ylikuormittumisesta, korkeat reaalikorot, edelleenkin hallitsevassa asemassa oleva julkinen sektori, valtavat Turkin sisäiset alueelliset erot, Turkin sisäinen hyvinvointiero 1:10, josta Euroopan unioni ei voi koskaan selviytyä tässä mittakaavassa, erilaiset koulutusedellytykset, lukutaidottomuus, joka on naisten kohdalla edelleenkin 27,6 prosenttia, siis asioita, jotka Turkin on itse ratkaistava.
Varapääministeri Mesut Yilmazin optimismi, että Maastrichtin kriteerit voitaisiin täyttää jo vuonna 2002, on mielestäni liioiteltua. Turkin on tiedettävä, että se on vaikealla tiellä, sen on luovuttava suvereniteetista ja ponnisteltava. Me emme halua estää vaan tukea sitä tällä tiellä ja ennen kaikkea noudattaa taloudellisia velvoitteitamme.

Poos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan osallistua tähän keskusteluun Kyproksen liittymistä koskeneen mietinnön laatijana. Kun Turkki ja Kypros ovat molemmat Euroopan unionin ehdokasvaltioita, on entistä selvempää, että ratkaisusta Kyproksen kysymyksen ongelmaan tulee sisäpoliittinen asia. Komission jäsen Gunther Verheugen vakuutti meille, että Kyproksella on tärkeä asema Turkin kanssa parhaillaan käytävissä keskusteluissa. Tämä on välttämätöntä, kun otetaan huomioon Turkin poliittinen ja sotilaallinen läsnäolo Kyproksen saaren pohjoisosassa.
Esittelijä Morillon ansaitsee kiitokset siitä, että hän mainitsi Kyproksen ongelman ratkaisemisen ennakkoehtona Turkin liittymiselle. Hän kirjoittaa, ettei Kyproksen edelleen jatkuvaa jakamista muurin avulla nykypäivänä ymmärtäisi kukaan samaan aikaan, kun niin monet muut muurit on onnistuttu kaatamaan viimeisen vuosikymmenen aikana. Jotta tämä menneisyyteen joutava muuri voitaisiin kaataa, niin Turkin pitäisi nyt noudattaa turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa, jossa sitä pyydetään vetämään pois miehitysjoukkonsa saaren pohjoisosasta. Päätöslauselmaehdotuksemme 17 kohdassa tätä pyydetään yksiselitteisesti.
Turkin on aika kuunnella Kyproksen turkkilaisia, joista suuri enemmistö haluaa päästä menneisyyden erimielisyyksien yli ja liittyä EU:hun Kyproksen kreikkalaisten kansalaisten kanssa. Jos Turkki sitä vastoin jatkaa itsenäisyyttä, jopa miehittämistä, haluavan epävirallisen Pohjois-Kyproksen hallituksen tukemista, se kaataa lähentymisneuvottelut ja kantaa siitä yksin vastuun. Keskipitkällä aikavälillä tällainen asenne tulee muodostumaan ylipääsemättömäksi esteeksi Turkin liittymiselle. Yksi Morillonin mietinnön kolmesta ehdosta, jotka Euroopan parlamentti hyväksyy, jäisi näin ollen täyttämättä.
Heti kun Ankaran viranomaiset ymmärtävät, ettei Eurooppa ja muu maailma voi hyväksyä nykyisen tilanteen jatkumista, voidaan saavuttaa huomattavaa edistymistä: saari voidaan yhdistää, ja voidaan löytää kokonaisvaltainen, oikeudenmukainen, kestävä ja kansainvälisen oikeuden mukainen ratkaisu.

Van Orden
Arvoisa puhemies, tässä Turkin edistymistä liittymisvalmisteluissa koskevassa mietinnössä on paljon hyvää - erityisesti se, että komissiota kehotetaan panemaan täytäntöön laaja-alainen liittymisvalmistelustrategia. Missä viipyy todellinen hyväksyminen Helsingissä tehdylle päätökselle antaa Turkille ehdokasvaltioasema? Missä tässä päätöslauselmassa tunnustetaan Turkin huomattavat ponnistelut? Lainaan tässä päätöslauselman perusteluosaa: Turkin huomattavat ponnistelut mukauttaa rakenteensa EU:n vaatimusten mukaisiksi. Itse asiassa on sääli, että Turkista ei keskusteltu muiden ehdokasvaltioiden yhteydessä laajemmassa laajentumiskeskustelussa.
Tietenkään kurdiväestöä ja muita kulttuurisia ja kielellisiä vähemmistöjä ei saa altistaa poliittiselle, taloudelliselle tai muulle syrjinnälle, ja niillä on oltava mahdollisuus ilmaista itseään vapaasti, mutta näiden mielipiteen ilmaisujen on oltava täysin rauhallisia eikä niihin saa liittyä pelottelua ja terrorismia. Meidän on muistettava, että Turkin poistaminen länsimaiden vaikutuspiiristä oli Neuvostoliiton politiikan tärkein tavoite koko kylmän sodan kauden ajan ja että PKK:ta tuettiin tämän politiikan välineenä. Missä tässä päätöslauselmassa on vaatimus siitä, että vähemmistöjen edustajien on luovuttava väkivallasta? Siviilirauha on ehdoton edellytys sijoitusten ja talouden edistymiselle. Terrorismi on ollut este sellaiselle kehitykselle.
Meidän on myös oltava selvillä siitä, että erittäin vaikeita ongelmia, kuten Kyprosta, koskevaa päätöslauselmaa, johon vaaditaan kaikkien kyproslaisten suostumus, ei auta se, että tehdään tyhjäksi Turkin edistyminen kohti jäsenyyttä. Loppujen lopuksi Turkki Kreikan ja Yhdistyneen kuningaskunnan ohella on yksi takaajista Kyproksen asioissa.
Huomaan, että parlamentissa ollaan yhä hermostuneempia Turkin liittymisen mahdollisista vaikutuksista unioniin. Sanoisin, että nykyisten jäsenvaltioiden kansalaiset ovat yhä hermostuneempia EU:n sisäisen poliittisen yhdentymisen vauhdista ja intensiteetistä ja siitä vasemmistolaisesta sävystä, joka on nivoutunut tähän kehitykseen ja joka näkyy yhä paremmin. Kuinka paljon toivottavampaa ja hyväksyttävämpää olisi tavoitella löyhempää kansallisvaltioiden yhteisöä, joka käy vapaasti kauppaa keskenään ja toimii yhteisymmärryksessä joillakin politiikan alueilla ja kuinka paljon helpompaa olisi silloin saada mukaan sellainen maa kuin Turkki.

Korakas
Arvoisa puhemies, me emme voi hyväksyä Morillonin mietintöä, koska päinvastaisista väitteistä huolimatta olemme varmoja, että liittymisprosessi ei paranna kansojen elämää - niin kuin monet myös Turkissa toivovat - vaan tapahtuu päinvastoin. Tavoite, jota mietintö objektiivisesti palvelee, näkyy päätöslauselmassa, jossa viitataan Turkin kansalliseen BKT:hen, Euroopan unionin ja Turkin välisen kaupan korkeaan tasoon, kansanvastaisiin liberaaleihin talousuudistuksiin, yksityistämisen vauhdittamiseen ja niiden vapaiden markkinoiden sääntöjen vahvistamiseen, jotka Turkin parlamentti hyväksyi kansainvälisen valuuttarahaston vaatimuksesta.
Kuvaavaa on myös päätöslauselmasta välittyvä ilo Turkin valmiudesta asettaa sotavoimansa Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan puitteisiin. Puhutaan siis Turkin entistä tiukemmasta alistamisesta Euroopan unionin suurpääoman tavoitteiden palvelukseen.
Emme tietenkään kiellä päätöslauselman myönteisiä viittauksia esimerkiksi ihmisoikeusiin, huolimatta siitä, että hallituksen temput luetaan edistykseksi ja että 10 000-15 000 poliittista vankia sivuutetaan. Myönteisiä ovat myös viittaukset Kyproksen kysymykseen ja vaatimus vetää pois miehitysjoukot sekä kunnioittaa Euroopan yhteisön tuomioistuimen päätöksiä esimerkiksi Loïzidoun tapauksessa, viittaukset kurdikysymyksen poliittiseen ratkaisuun ja Irakin pommituksiin. Pelkäämme kuitenkin, että nämä viittaukset jäävät jälleen kerran vain kauniiksi toiveiksi. Todellakin, miksi näitä asioita ei sisällytetä komission kertomukseen?
Meidän kannaltamme perusasia on edelleen tämä: huolimatta monien väitteistä Turkki - sen jälkeen, kun se oli liittynyt tulliliittoon vuonna 1995 ja kun se oli julistettu ehdokasvaltioksi vuonna 1999 - ei ole parantanut kansojensa elämää vaan päinvastoin huonontanut sitä joillakin aloilla. On varmaa, että liittymisprosessi sekä itse liittyminen huonontavat Turkin kansojen elämää varsinkin talous- ja sosiaalialoilla. On yhtä varmaa, että mitä tahansa rahoitusapua käytetään tukahduttamiskoneiston vahvistamiseen, ja se rohkaisee Turkin valtiota jatkamaan nykyistä politiikkaansa.
Emme myöskään tunnusta Euroopan unionin hallitsevia piirejä ihmisoikeuksien puolustajiksi. Niiden tähänastinen toiminta osoittaa toista. Juuri tästä syystä solidaarisuudentunteemme Turkin kansoja kohtaan pakottavat meidät vastustamaan Turkin liittymistä sekä niin muodoin mietintöjä, joilla sitä edistetään.

Moscovici
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, kuten useat parlamentin jäsenet ovat tänään korostaneet, Turkin Euroopan unioniin liittymisen tie tulee olemaan pitkä ja vaikea.
Useat puhujat ovat ilmaisseet huolensa ihmisoikeustilanteesta, vähemmistöjen kohtelusta, erityisesti kurdikysymyksestä, armeijan asemasta politiikassa, oikeudellisesta järjestelmästä ja kuolemantuomiosta, jotka ovat kaikki erittäin vakavia kysymyksiä. Voimme vain yhtyä näihin huolenaiheisiin, jotka komissio on muuten ottanut selkeästi esiin viimeisimmässä vuosikertomuksessaan.
Olen kuitenkin samalla sitä mieltä, ettei tilanteesta pidä maalata liian synkkää kuvaa. Edistystä on tapahtunut ja rohkaisevia merkkejä on nähtävissä. Hallitus on ilmoittanut kokonaisesta uudistusten sarjasta. Presidentti Sezer on henkilökohtaisesti sitoutunut maansa nykyaikaistamisprosessiin. Mielestäni meidän pitää siis kannustaa Turkin viranomaisia etenemään Kööpenhaminan poliittisten kriteerien täyttämisessä, joka on välttämätöntä. Meidän täytyy samalla pysyä valppaina ilmoitettujen toimenpiteiden varsinaisen toteuttamisen suhteen. Mielestäni Morillonin mietinnössä on haettu juuri tätä tasapainoa.
Viime joulukuussa Helsingissä sovittu strategia oli merkittävä käänne Euroopan unionin ja Turkin välisissä suhteissa. Meidän täytyy jatkaa määrätietoisesti toimintaamme, joka tähtää unionin ja Turkin välisen lähentymisen edistämiseen näissä tasapainoisissa puitteissa.
Sanon siis loppupäätelmänä, että meidän täytyy olla vaativia, meidän täytyy olla valppaita, meidän täytyy esittää ehtomme, mutta emme saa kuitenkaan vaatia liikoja, sillä meidän täytyy myös kunnioittaa sitoumuksiamme, ja Euroopan unioni teki Helsingissä tärkeän valinnan.

Verheugen
Arvoisa puhemies, haluaisin viitata tämän keskustelun päätteeksi siihen, että on tietysti olemassa yhteys liittymiskumppanuuden ja sen komission kertomuksen välillä, jossa käsitellään Turkissa saavutettua tai saavuttamatta jäänyttä edistystä.
Useammat puhujathan ovat esittäneet kritiikkiä siitä, että komissio ei olisi käsitellyt kertomuksessaan tiettyjä ongelmia. Voin vain olettaa, että nämä puhujat eivät ole lukeneet kertomusta, sillä kaikkia niitä ongelmia, jotka täällä mainittiin ja joita komissio ei ole tiettävästi käsitellyt, on käsitelty kertomuksessa. Myöskään se ei pidä paikkaansa, että kurdiongelmaa ei mainittaisi nimeltä. Siellä, missä on kyse kurdin kielestä, kurdikulttuurista, kurdiasutuksesta ja kurdipuolueista, sanotaan tietysti: kurdi. Se joka sanoo, että sana tai käsite kurdi ei esiinny kertomuksessa, ei ole ilmeisesti lukenut sitä. Minun on puolustauduttava sitä vastaan, että täällä luotiin sellainen vaikutelma, että vuoden 2000 kertomus poikkeaisi terminologialtaan vuoden 1999 kertomuksesta. Se ei pidä paikkaansa.
Uutta on liittymiskumppanuus, ja liittymiskumppanuuteen sisältyy erittäin tärkeä määräys. Siinä nimittäin ilmaistaan, että ehdokasvaltion on käsiteltävä kaikkia niitä aiheita, joita käsitellään edistyskertomuksessa. Siltä osin on siis olemassa sisäinen yhteys. Liittymiskumppanuus sellaisenaan on hyvin tasapainoinen asiakirja, joka perustuu olennaisilta osiltaan Helsingin päätelmiin. Minun on jo ilmoitettava parlamentille, että tältä osin yhden jos toisenkin puhujan kohdalla on aivan ilmeisesti syntynyt väärä vaikutelma, että liittymiskumppanuus olisi jo todellisuutta. Me olemme ehdotusasteella, enkä pysty tänä iltapäivänä sanomaan teille, siirtyykö tämä hanke ehdotusasteelta eteenpäin, etenkään en siinä tapauksessa, että parlamentti noudattaa ehdotuksia, joita täällä tehtiin tänään aamu- ja iltapäivällä. Minun ei ole sopivaa neuvoa tai arvostella parlamenttia, enkä myöskään tee sitä. Minun on vain muistutettava teitä seurauksista, joita päätöksillä voi olla. Jos te käsittelette Armenian kysymystä unioniin liittymisen yhteydessä, niin - ottakaa ystävällisesti huomioon, mitä sanon: Armenian kysymystä unioniin liittymisen yhteydessä - hanke, josta me olemme puhuneet tänään, ei käynnisty, niin yksinkertaista se on.
Hanke epäonnistuu myös, jos Helsingin päätelmiä muutetaan Kyproksen kysymyksen ratkaisemisen kohdalla siinä mielessä kuin muutamat puhujat ovat täällä vaatineet, nimittäin että Kyproksen kysymyksen ratkaiseminen mainitaan liittymisen ennakkoehtona. Juuri sitähän me olemme muuttaneet viime vuonna Euroopan parlamentin suurella tuella. Me sanoimme aiemmin, että Kyproksen kysymys ei ole mikään ennakkoehto, ja Turkilta voidaankin vaatia vain, että se tekee vakavassa hengessä ja vilpittömästi kaikkensa asian ratkaisemiseksi. Me emme aio kuitenkaan koskaan unohtaa, että tämän ongelman ratkaisemiseen tarvitaan kaksi eikä vain yhtä. Te ette voi siis siksi vaatia Turkilta enempää kuin vakavahenkisiä, rakentavia ja uskottavia pyrkimyksiä, mutta ratkaisua te voitte vaatia vain niiltä, jotka ovat asettaneet päämääräkseen ongelman ratkaisemisen kokonaisuudessaan.
Lopuksi minusta on tärkeää viitata vielä kerran siihen, että me olemme tehneet Turkille Helsingin strategian myötä tarjouksen. Nyt on kyse tämän Helsingin strategian ensimmäisen askeleen toteuttamisesta, ja pidän epäoikeudenmukaisena sitä, että tätä strategiaa arvioidaan aivan kuin se olisi jo epäonnistunut, vaikka ensimmäistä askelta ei ylipäätään vielä edes ole otettu. Nyt on kyse ensimmäisen askeleen ottamisesta, ja teidän vastuullanne Euroopan parlamentin jäseninä on päättää siitä, voimmeko me ottaa tämän ensimmäisen askeleen vai emme.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.

Euro-Välimeri-konferenssit Marseillessa
Puhemies
Seuraavana esityslistalla on Brokin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta neuvostolle osoittamansa suullisen kysymyksen (B5-0551/2000) ja komissiolle osoittamansa suullisen kysymyksen (B5-0552/2000) Marseillen Euro-Välimeri-konferensseista marraskuussa 2000.
Kysymysten esittäjä - tässä tapauksessa jäsen Brok - puhuu yleensä ensiksi, mutta hän oli kokouksessa puhemiehen kanssa ja on matkalla tänne. Koska meillä on vähän aikaa, voisiko puheenjohtaja Moscovici vastata kysymykseen, ennen kuin se on muodollisesti esitetty, koska hän tietää kysymyksen sisällön.

Moscovici
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät parlamentin jäsenet, vastaan siis ennen kuin jäsen Brok palaa tapaamasta puhemiestä, sillä minun täytyy itsekin tavata puhemies, ja meidän täytyy edetä erittäin täydellä esityslistalla.
Kiitän puheenjohtaja Brokia siitä, että pääsen kertomaan unionin Välimeren-politiikan tilanteesta, kun Marseillessa pidettävä Euroopan ja Välimeren maiden ulkoasiainministerien neljäs kokous on, kuten tiedätte, aivan lähellä.
Tiedätte, kuinka sitoutunut puheenjohtajavaltio Ranska, joka muuten teki siitä yhden puolivuotiskautensa painopistealueista, on unionin ulkosuhteissa Välimeren ulottuvuuden vahvistamiseen. Se on myös syy siihen, miksi vaadimme, että Barcelonan prosessin täytäntöönpanon ensimmäisestä viidestä vuodesta laaditaan yhteenveto, jotta voisimme Marseillessa päättää tarvittavista suuntaviivoista. Komission jäsen Patten, jota tervehdin, esitti muuten tästä aiheesta mielenkiintoisia mietteitä tiedonannossaan "Barcelonan prosessin lujittaminen".
Jäsen Brok viittasi yhteiseen Välimeren alueen strategiaan, joka hyväksyttiin viime kesäkuussa Feirassa. Tämä on tärkeä ja hyödyllinen askel. Mutta, toisin kuin Euro-Välimeri-kumppanuus, joka yhdistää EU:n 15 jäsenvaltiota ja 12 Välimeren eteläisen rannan osapuolta, se on ennen kaikkea eräänlainen unionin sisäisen kurin työkalu, jolla vahvistetaan Välimeren alueelle suuntautuvien yhteisön välineiden ja jäsenvaltioiden politiikkojen johdonmukaisuutta ja koordinointia.
Puheenjohtajavaltio on määritellyt painopistealueita tämän strategian täytäntöönpanolle, ja ne on esitetty ministerineuvostolle viime syyskuussa. Puheenjohtajavaltio on pyrkinyt erityisesti tunnistamaan ne alueet, joihin unionin ja sen yhteistyökumppaneiden täytyisi keskittyä Barcelonan prosessin lujittamiseksi. Näitä ovat etenkin vuoropuhelun vahvistaminen politiikan ja talouden alalla, yhteisön avun tehostaminen, osa-alueiden välisen yhteistyön ja etelä-etelä-yhdentymisen toteuttaminen tai aloitteiden lisääminen oikeus- ja sisäasioiden alalla.
Tämä on myös tavoitteemme Marseillen kokouksessa. Kahden kokouspäivän aikana puheenjohtajavaltio haluaa kaikkien muiden avustamana antaa uutta vauhtia tälle prosessille. Minun on varmaan turha selittää täällä yksityiskohtaisesti, missä poliittisessa kontekstissa tämä konferenssi pidetään. Mutta uskon vilpittömästi, että Lähi-idän nykyiset ongelmat tekevät tästä Euroopan ja Välimeren alueen välisestä vuoropuhelusta tarpeellisemman kuin koskaan.
Marseillen konferenssin tavoitteita ei siis pidä madaltaa sen takia, että tilanne Lähi-idässä on vaikea. En tietenkään väitä, ettei tämänhetkinen tilanne vaikuta millään tavoin tähän tapaamiseen. Mieleeni tulee erityisesti rauhan ja vakauden peruskirja, josta 27 yhteistyökumppania kävivät erittäin perusteellisen keskustelun mutta jonka hyväksyminen edellyttäisi varmaan alueen rauhoittumista.
Jäsen Brok, joka on nyt liittynyt seuraamme, kyseli nimenomaan neuvotteluissa ilmenneistä myöhästymisistä. Voidaanko todella puhua myöhästymisestä? Tietenkin keskustelut vievät paljon aikaa ja ovat välillä herkkiä, sanoisin jopa, että se on luonnollista, erityisesti kun otetaan huomioon Lähi-idän poliittinen tilanne. Mielestäni on tärkeintä, että me jatkamme työtä emmekä hylkää tätä hanketta.
Tältä osin uskon, että 27 yhteistyökumppania haluaa hyväksyä tämän tekstin heti, kun olot sen sallivat. Ei pidä unohtaa, että Barcelonan prosessi on tuore hanke, se on vasta viisi vuotta vanha. Kun solmimme yhteistyökumppanuuden vuonna 1995 tiesimme, että ryhdyimme pitkäkestoiseen työhön. Kukaan ei kuvitellut, että olisi helppoa saattaa yhteen 27 niin erilaista yhteistyökumppania poliittisessa kontekstissa, joka on usein kireä, joskus pahempaakin, ja niin omaperäisissä puitteissa kuin Barcelonan prosessi. Olemme kuitenkin onnistuneet ylläpitämään vuoropuhelua, joskus myös herkistä aiheista, esimerkiksi vakaudesta, terrorismista, siirtolaisuudesta ja ihmisoikeuksista. Voitte luottaa siihen, että aiomme jatkaa samaan malliin.
Yhteistyö politiikan ja turvallisuuden alalla, jota kutsutaan Barcelonan prosessin "ensimmäiseksi osaksi", on olennainen asia, vaikka tiedämme, että se on vaikein ja hitain toteuttaa. Mutta Barcelonan prosessissa on muitakin osia, on toisaalta talous ja rahoitus ja toisaalta sosiaali-, kulttuuri- ja ihmisasiat. Tästä syystä korostan erästä unionin Välimeren-politiikan perusperiaatetta, ja vastaan suoraan jäsen Brokin kysymykseen.
Haluan puhua näiden kolmen osan yhtäaikaisen ja tasapainoisen kehitysprosessin kokonaisuudesta, jolle Barcelonan prosessin henki ja omaperäisyys perustuvat ja jota meidän täytyy varjella. Vaikka Barcelonan prosessin talousosio toimiikin hitaudestaan huolimatta parhaiten, tärkeintä on, ettemme unohda tätä kokonaisuutta, jota ilman prosessi olisi pelkkä vapaakauppa-alue muiden joukossa ilman poliittista ulottuvuutta ja ilman inhimillistä ulottuvuutta pitkällä aikavälillä, ja se olisi valitettavaa. Välimeren alueen yhteistyökumppanimme ovat läheiset naapurimme. Meillä on paljon yhteistä heidän kanssaan, yhteinen perintö, historia, kulttuuri, yhteistä kauppaa ja yhteiset edut. Lopuksi, kuten jäsen Brok korosti, meidän täytyy yhdessä vastata rasismin, suvaitsemattomuuden ja muukalaisvihan kaltaisiin haasteisiin.
Myös yhteistyössä kaikenlaisen salakuljetuksen torjumisen, siirtolaisuuden ja oikeusvaltion vahvistamisen alalla riittää tekemistä. Meillä eurooppalaisilla on kokemusta, jota voimme jakaa. On myös meidän etumme mukaista tukea yhteistyökumppaneitamme niiden rakenneuudistuksissa sekä niiden talouksien elvyttämisessä ja kilpailulle avautumisessa. Täten tämä uusi sysäys, jonka haluamme antaa prosessille, täytyy Marseillessa yhdistää kaikkiin poliittisiin ja taloudellisiin osa-alueisiin, jotka ovat - toistan tämän vielä - toisiaan täydentäviä ja sulautuneet erottamattomasti toisiinsa.
Barcelonan prosessi tai yhteistyökumppanuus on todellakin kunnianhimoinen, ja se edellyttää sille asetettuihin tavoitteisiin sovitettuja keinoja. Jäsen Brok otti puheeksi taloudelliset resurssit. Eiväthän ne tule tietenkään koskaan olemaan riittävän suuret. Haasteet ovat niin suuria, eteläisten maiden tarpeet ovat niin suuria, että unionin resurssit tulevat aina vaikuttamaan riittämättömiltä, etenkin kun unionin ulkoiset sitoumukset ovat lisääntyneet merkittävästi viime vuosina. Olemme keskustelleet asiasta usein neuvostossa, kuten tiedätte, ja se on - uskon voivani sanoa näin - komission jäsen Pattenin aloitteesta aloitetun uudistuksen ytimessä.
Neuvosto on pyrkinyt etenkin vuodesta 1995 lähtien tarjoamaan Välimeren alueelle parempia välineitä, jotka vastaavat yhteistyökumppanuuden haasteisiin. Puheenjohtajavaltio Ranska panosti tähän jo vuonna 1995 muun muassa Cannesin Eurooppa-neuvostossa, jossa onnistuimme tasapainottamaan Välimeren-politiikan välineet ja Keski- ja Itä-Euroopalle omistetut välineet.
MEDA I -ohjelma luotiin juuri tässä hengessä, ja siihen varattiin 3,4 miljardia euroa ajanjaksoksi 1995-1999. Nyt pitää päättää vuosiksi 2000-2006 osoitettavat monivuotiset määrärahat, ja voin vain toivoa - en voi tässä vaiheessa vielä esittää lukuja - että ne vastaavat unionin tavoitteita Välimeren alueella.
Tiedätte, että yritämme löytää tähän ratkaisun 15 jäsenvaltion kesken, ja pidämme tarvittaessa huomenna ylimääräisen neuvoston kokouksen Marseillessa. Olemme jo päässeet sopuun MEDA II -rahoitusasetuksen yksityiskohtaisista säännöistä. Uskon, että meillä on tulevaisuudessa käytössämme tehokkaampi, nopeampi, näkyvämpi ja kaiken kaikkiaan uskottavampi väline. Ohjelman hallintoa yksinkertaistetaan, ja maksujen ja palautusten tahtia kiihdytetään. Lisäksi ovat vielä EIP:n lainat, jotka ovat olennaisen tärkeitä kumppanuusmaiden kehitykselle, muun muassa suurten infrastruktuurihankkeiden kautta.
Uskon, että osoittamalla monta miljardia euroa Välimeren alueelle ajanjaksoksi 2000-2007 pystymme vastaamaan eteläisten yhteistyökumppaneidemme odotuksiin tulevina vuosina, ja se on välttämätöntä. Nyt Marseillen kokouksen alla puheenjohtajavaltio Ranska toivoo tietenkin, että tämä unionin Välimeren alueelle antama painopisteasema vahvistetaan, myös rahoituksellisesti. Tosiasiassa enää ei ole olennaista, kuten vuonna 1995, pelkästään vakauttaa suhteita Itä-Euroopan kanssa, vaan meidän täytyy myös valmistella unionin tulevaa laajentumista.
Emme saa unohtaa, että Barcelonan prosessi, kuten muutkin unionin ulkosuhteet, on erottamaton osa yhteisön säännöstöä, ja ehdokasvaltioiden täytyy alkaa suhtautua Välimeren maihin etuoikeutettuina yhteistyökumppaneina, sillä ne ovat Euroopan unionin etuoikeutettuja yhteistyökumppaneita. Tämä tulee olemaan suuri haaste Euroopalle, jonka keskipiste todellakin tulee siirtymään itään päin, mutta se ei aiheuta ristiriitaa etelän kanssa. Tämä on mielestämme yksi lisäsyy vahvistaa unionin Välimeren alueen ulottuvuutta, sillä unioni haluaa tekijäksi maailmanpolitiikassa, ja se haluaa, että Välimeri pysyy - ja se tuleekin pysymään - "merenä, joka yhdistää", joka on latinaksi "mare nostrum".

Brok
Arvoisa puhemies, osoitus neuvoston puheenjohtajan tarmokkuudesta on se, että hän vastasi jo kysymyksiin, joita en ollut vielä edes esittänyt. Haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajavaltio Ranskaa lämpimästi siitä, että se yrittää antaa tälle Barcelonan prosessille jälleen tarvittavan merkityksen. Tämä on todellakin poikkeuksellisen tärkeä asia, ja haluaisin sanoa sen myös henkilönä, joka on kotoisin Keski-Euroopasta. Meidän Keski-Euroopassa on oivallettava, että keskustelu Barcelonan prosessista on meidän omien yhteisten etujemme mukaista, samoin kuin me pyydämme eteläeurooppalaisia ymmärtämään, että laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan valtioihin on yhteisten etujen mukaista. Jos me kaikki ymmärrämme tämän asian näin ja annamme sille suuren arvon, me olemme järkevällä ja oikealla tiellä.
Kyse on siitä, että toisaalta laajennetaan Euroopan unionia ja toisaalta saadaan hyviä naapureita. Molemmat ovat yhteisten etujen mukaista, ja molempien kohdalla Euroopan unioni oli ja on valmis antamaan käyttöön tarvittavat budjettivarat. Me kysymme tietysti, miten prosessi on kokonaisuutena ottaen tarkoitus rahoittaa jatkossa rahoitusnäkymien tämänhetkisen tilanteen ja Balkanin politiikan valossa, koska hitaasti herää epäilys siitä, voimmeko me jatkaa tätä pysyvästi. Siten me toivomme tietysti, että Pattenin konsepti menee läpi ja että komissio pystyy toteuttamaan nämä hankkeet aiempaa nopeammin.
On erittäin tärkeää, että me ymmärrämme Barcelonan prosessin edut. Siten näissä maissa voidaan nimittäin käynnistää myös meidän avullamme tarvittava taloudellinen ja sosiaalinen kehitys, jotta näiden alueiden ihmiset saavat tulevaisuudennäkymät. Tällä on myös jotain tekemistä maastamuuton välttämisen kanssa. Pitkällä aikavälillä myöskään koko Välimeren alueella - kuten Euroopan unionissa - ei pitäisi olla enää tarvetta muuttaa pois sosiaalisen ahdingon vuoksi, vaan tämän toiveen pitäisi syntyä muiden pohdintojen tuloksena. Olen sitä mieltä, että meidän pitäisi antaa siihen oma panoksemme. Jos sellaiset taloudelliset ja sosiaaliset tulevaisuudennäkymät ovat olemassa, sen myötä on täytetty myös yksi tärkeä edellytys mahdollisuudelle toteuttaa ihmisoikeuksia ja demokratisoida alueen yhteiskuntia.
Kaikella tällä on meille tietysti valtavan suuri turvallisuuspoliittinen merkitys. Eli tämä ei ole vain mahdollisuus suurempaan kaupankäyntiin ja muutokseen vaan mitä suurimmassa määrin puhdasta turvallisuuspolitiikkaa. Se meidän on kerrottava selvästi kansalaisillemme, jotta se myös hyväksytään. Muukalaispelko, valtion harjoittama terrori tai muut terrorin lajit kuuluvat tähän alaan, ja toivon, että myös tältä osin asiat on mahdollista panna järjestykseen. Monien Pohjois-Afrikan valtioiden kehitys, jota me olemme seuranneet aiemmin ja seuraamme nyt erittäin huolestuneina, voidaan ottaa tähän mukaan, ja toivon, että tähän prosessiin onnistutaan sisällyttämään kaikki Pohjois-Afrikan valtiot ilman mitään muttia.
Lähi-idän tämänhetkinen tilanne osoittaa yhä enemmän, mitä toimia tarvitaan yhteisten politiikkojen ja yhteistyön yhteydessä. Haluaisin käyttää juuri tänään tilaisuutta hyväkseni esittääkseni toiveen siitä, ettei kumpikaan niistä kahdesta osapuolesta, jotka kiistelevät parhaillaan Lähi-idässä, ota tällä viikolla yksipuolista askelta, jonka vuoksi olisi äärimmäisen vaikeaa palata jälleen neuvottelupöytään seuraavien viikkojen aikana. Meidän pitäisi yrittää myötävaikuttaa siihen, että palestiinalaisille annetaan mahdollisuus omaan kehitykseen, omaan tulevaisuuteen ja omaan valtioon ja että tämä tapahtuu Israelin kanssa tehtävän sopimuksen ja Israelin valtion turvaamisen pohjalta.
Toivon, että Euroopan unioni ryhtyy Marseillessa edistämään tätä Välimeren prosessia ja että meidän on sitten mahdollista vaalia jälleen yhdessä sitä, mitä neuvoston puheenjohtaja Moscovici nimitti perustellusti meidän mereksemme (lat. mare nostrum). Juuri Välimeren ympärille syntyi kolme suurta monoteististä uskontoa, jotka ovat nyt osittain sotkeutuneet keskinäisiin kiistoihin. Myös tältä erittäin periaatteelliselta pohjalta on onnistuttava pääsemään jälleen keskinäisiin keskusteluihin. Olen sitä mieltä, että Euroopan unionilla on oltava tässä yhteydessä erityinen rooli, sillä näiden alueiden valtiot ja ihmiset odottavat Euroopan unionin poliittista vaikutusta, koska se voi lievittää tilannetta suuresti ja lisätä uskottavuutta. Toivon sen tosiasian, että tätä poliittista vaikutusta odotetaan ja meidän odotetaan toimivan siellä, myötävaikuttavan siihen, että tämän asian edistämistä jatketaan Marseillessa ja että sille annetaan tarvittava uskottavuus, jotta me voimme tällä tavalla edistää alueen rauhaa ja omaa vakauttamme.

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, englannin kielessä on tähden poisjääntiä esityksestä koskeva sanonta. Sen mukaan se, että tähti ei ilmesty esitykseen on kuin Hamletin esitys ilman ensimmäistä haudankaivajaa. Arvoisan ystäväni tilapäisen, mutta ymmärrettävän poissaolon aikana tämän keskustelun alussa, mieleni teki kovasti sanoa, että tämä on kuin Hamlet ilman prinssiä, mutta olen iloinen siitä, että hän on täällä antaakseen viisaan ja tervejärkisen panoksensa tähän erittäin tärkeään keskusteluun, jota käydään kunnianarvoisan jäsenen aloitteesta.
Kuten ministeri sanoi hetki sitten, tämän viikon Euro-Välimeri-konferenssi pidetään aikana, jolloin Lähi-idän rauhan prosessi on sitkeässä kriisissä. Olimme kaikki toivoneet, että olot olisivat olleet paljon paremmat, ja ne melkein olivatkin paljon paremmat. Monet meistä olivat iloisia, jopa yllättyneitä siitä, kuinka paljon Camp Davidissa näytettiin edistyneen tänä kesänä, ja me kiitämme presidentti Clintonia ja hänen hallintoaan kaikesta, mitä he ovat tehneet edistääkseen asioita. Olimme jo päässeet niin lähelle, mikä tekee vaikeuksista, viime viikkojen tragediasta, vielä paljon surullisempia. Tämänaamuisten ja -iltapäiväisten virastokertomusten perusteella uutiset ovat edelleen synkkiä. Tämänhetkisten vaikeuksien tulisi kannustaa meitä kaksinkertaistamaan ponnistuksemme Euro-Välimeri-yhteistyön edistämiseksi.
Kukaan ei yritä kieltää sitä, että Barcelonan prosessi ja Lähi-idän rauhan prosessi liittyvät toisiinsa. Barcelonassa tehty läpimurto Euro-Välimeri-suhteissa oli mahdollinen osittain Madridin läpimurron kautta ja sitten Oslon sopimusten kautta. On myös totta, että rauhanprosessin takaiskut ovat hidastaneet Barcelonan prosessin edistymistä. Tämä on tosiseikka, jonka kanssa meidän on valitettavasti elettävä. Meidän ei kuitenkaan pidä unohtaa sitä, että Barcelonan prosessi on edistynyt yli viiden vuoden ajan. Tämä on tapahtunut kaikista Lähi-idän ongelmista huolimatta.
Yksi seikka on liiankin selvä. Me emme voi sallia sitä, että Barcelonan prosessista tulee Lähi-idän rauhanprosessin panttivanki. Barcelonalla on oma eteenpäin vievä voimansa. Sillä on omat tavoitteensa, jotka ovat edelleen voimassa. Meidän kaikkien edun mukaista on olla sekä sinnikkäitä että kunnianhimoisia tällä viikolla Marseillessa.
Komissiota on rohkaissut sen esittämien Barcelonan prosessin elvyttämistä koskevien ehdotusten saama yleisesti ottaen myönteinen vastaanotto sekä Euroopan unionissa että Välimeren alueen kumppaneiden joukossa. Voinen puhua lyhyesti joistakin komission ehdottaman lähestymistavan pääpiirteistä, joista syntyy toivoakseni jonkinlainen sopu Marseillessa.
Ensiksi neuvottelujen ja assosiaatiosopimusten ratifioinnin nopeuttaminen. Ensimmäiseksi Egyptin kanssa, mutta myös Algerian, Syyrian ja Libanonin kanssa. Saimme itse asiassa neuvottelut Egyptin kanssa loppuun melkein 18 kuukautta sitten, ja toivon, että voimme nyt nopeasti edetä sopimuksen parafointiin ja sitten aikanaan varsinaiseen allekirjoittamiseen.
Haluaisin myös nähdä meidän aloittavan vakavammat neuvottelut assosiaatiosopimuksista noiden muiden maiden kanssa. Esitimme väitteen, että meidän on puututtava maataloustuotteiden kauppaan, joka on arkaluonteinen asia. Meidän on muodostettava käsityksemme siitä, mitä on tehtävä, jotta sopimukset olisivat täysin yhteensopivia WTO-sopimusten kanssa siirtymäkauden loppuun mennessä. Esitämme syitä etelä-etelä-kaupan laajentamisen puolesta rohkaisemalla kumppaneiden välisten vapaakauppasopimusten allekirjoittamista. Tässä yhteydessä komissio ottaa tehtäväkseen teknisen avun tarjoamisen keskeisissä kohdissa, kuten alkuperäsäännöissä ja tulliasioissa. Haluamme, että yhtenäismarkkinoita koskevat politiikat lähentyvät toisiaan ja haluamme sopimuksen alkuperän kasautumisen käyttöönotosta samaan aikaan alueellisten vapaakauppa-järjestelyjen kanssa kaikille kumppaneille, jotka aloittavat vapaa kaupan toistensa kanssa ja hyväksyvät alkuperäsääntöjä koskevan yhtenäistetyn pöytäkirjan.
Haluamme myös, että alueesta tulisi sijoittajien kannalta houkuttelevampi. Talousuudistusten lisäksi sijoitusten edistämistoimistojen ja työnantajaliittojen vasta luodut yhteistyöverkot ovat avuksi, kuten myös uuden alueellisen riskipääomamahdollisuuden pitäisi. Sopimukseen pääseminen uudesta alueellisesta oikeus- ja sisäasioita koskevasta ohjelmasta, joka käsittelee muuttamista laajimmassa merkityksessä, taistelua järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan ja yhteistyötä oikeusasioissa on toinen aihe, josta toivomme hyvää mielipiteenvaihtoa.
Sitten on kysymys, josta tiedän meillä olleen monia tilaisuuksia keskustella parlamentissa eli Medan käytännön toteuttamisen parantaminen. Meda-asetuksen tarkistaminen ja komission jo ilmoitettu ulkoisen avun järjestelmän uudistus auttavat tähän pääsemisessä ja johtaa myös siihen, että käytettävissä on enemmän ihmisvoimavaroja. Tuen jakamisen hajauttamisella saamme kumppanit osallistumaan paljon enemmän kaikkiin politiikan muodostamisen ja toteuttamisen vaiheissa.
Meidän kaikkien etu on varmistaa, että Meda keskittyy tiukasti oikeisiin tavoitteisiin. Aiomme varmistaa sen tiiviissä vuoropuhelussa kumppaneiden kanssa kaikilla tasoilla. Siltä seikalta ei kuitenkaan voi välttyä, että ne kumppanit, jotka ovat vastanneet assosiaatioprosessiin kuuluviin haasteisiin, ovat ne, joiden pitäisi saada eniten tukea.
Mitä ihmisoikeuksiin tulee, ehdotamme rakenteellista lähestymistapaa, jossa katsotaan maiden käyttäytymistä pitemmän ajan kuluessa. Myös tässä meidän on kuitenkin oltava rehellisiä. Maalle, jonka ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja oikeusvaltioon liittyvät asiat ovat herättäneet suurta huolta ja joka ei ole valmis keskustelemaan näistä asioista avoimesti, ei tule olemaan helppoa sopeutua uuteen maailmanjärjestykseen ja on vähemmän todennäköistä, että se menestyy pitemmällä aikavälillä.
Haluan vain sanoa vielä yhden asian Medasta ja ulkoisen avun uudistuksesta, joka on olennaista niiden keskustelujen kannalta, joita jäsenet käyvät muualla.
Sen varmistamiseksi, että täytäntöönpano olisi käytännössä nopeampaa Välimeren alueella ja muualla maailmassa, tarvitsemme - kuten jäsenet ymmärtävät järjellään ja älyllään - enemmän voimavaroja, jotta voisimme hallita ohjelmiamme käytännössä ja komissio on esittänyt järkeviä ehdotuksia tämän tekemiseksi. Jotkut jäsenet ajattelevat, että meidän pitäisi asettaa nuo ylimääräiset voimavarat varastoon, kunnes olemme saavuttaneet tiettyjä muita tavoitteita.
Sanon hyvässä uskossa parlamentin jäsenille, että tulee aika, jolloin teidän on luotettava meihin ja jolloin teidän on annettava meidän yrittää tehdä tehtävä, koska emmehän voi ymmärrettävistä syistä toteuttaa suunnitelmiamme, jos emme saa avuksi niitä ihmisiä, joita tarvitsemme suunnitelmiemme hallintaan, kunnes olemme käytännössä todistaneet, että voimme hoitaa asiat tehokkaammin. Olisimme silloin järjettömässä tilanteessa, joten pyydän kaikkia arvoisia jäseniä, joilla on vaikutusvaltaa näissä asioissa, ottamaan tämän huomioon. Jos meidän on määrä olla tosissamme uudistusprosessin suhteen, teidän on annettava meille tilaisuus osoittaa voivamme olla sanamme mittaisia. Jos emme ole, meidän on vastattava seurauksista ja ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen on vastattava aikanaan seurauksista, mutta älkää asettako meitä tilanteeseen, jossa tavoitteita tahdotaan, mutta ei anneta keinoja niiden saavuttamiseksi, ennen kuin olemme todistaneet, että voimme päästä tavoitteisiin. Siinä ei ole mitään järkeä. Tämä asia on äärimmäisen tärkeä Välimeren maille ja toivon, että voin tällä viikolla vakuuttaa niille, että meidän vakaana tarkoituksenamme on toteuttaa ohjelmiamme paremmin tulevaisuudessa.
Toivon, että Marseilleen kokoontuvat ministerit tunnustavat tarpeen sopia näistä realistista ehdotuksista Barcelonan prosessin elvyttämiseksi, varsinkin nyt kun Lähi-idässä ollaan suurissa vaikeuksissa.
Kerron mielelläni parlamentille Marseillen kokouksen tuloksista mahdollisimman pian. Olemme aiemmin sitoneet valtavasti voimavaroja tähän kumppanuuteen. Emme ole hoitaneet niitä niin hyvin kuin meidän olisi pitänyt, mutta olemme sitoneet valtavasti voimavaroja, mikä kuvaa sitä, kuinka tärkeänä parlamentti, komissio ja neuvosto pitävät Välimeren kumppanuuksien vahvistamista.
Muutamana seuraavana vuonna tuon kumppanuuden onnistuminen tulee olemaan tärkeämpää kuin koskaan, ja toivon, että onnistumme Marseillessa tällä viikolla ja tulevina viikkoina varmistamaan, että koko tässä yrityksessä on vielä enemmän voimaa ja energiaa kuin siinä aiemmin on ollut.

Fiori
Arvoisa puhemies, saattaisi olla helppo antaa vastaus Välimerta koskeviin asioihin, jos ministeri Moscovici onnistuisi tulkitsemaan jäsen Brokin toiveet selittämällä, minkälainen on tämä Välimeren aluetta koskeva tilanne, josta olemme hyvin huolissamme. Olemme myös erittäin tyytyväisiä kuullessamme, että komission aikomuksena on panna Barcelonan prosessiin uutta vauhtia. Mielestämme tällä Euroopan unionin raja-alueella on nyt äärimmäisen merkittäviä haasteita, ja komission jäsen Pattenin vastikään esittämä lista sitoumuksista ja ehdotuksista pitää todellakin toteuttaa erilaisella vauhdilla kuin viime vuosina on totuttu näkemään.
Meidän mielestämme rauhanprosessi on Välimeren kumppanuuden kehittämisen kannalta välttämätön, mutta kaikkien silmien edessä ovat ne vaikeudet, jotka ovat estäneet saattamasta vakauden ja rauhan peruskirjaa päätökseen. Tämän vuoden loppuun mennessä ja viimeistään ensi vuoden kuuden ensimmäisen kuukauden aikana tarvitaan siis ehdotuksia, ehkäpä eräissä kohdissa konkreettisempia ehdotuksia, jotka mahdollistavat vakaussopimuksen saavuttamisen. Sitten on koko joukko assosiaatiosopimuksia, kaupalliset kysymykset ja Med-ohjelma. Eräitä sopimuksia on toki saatu päätökseen, mutta jäljelle jää monia, liian monia ratkaisemattomia tai ainakin avoimia kysymyksiä: toteuttamisaikojen pituus, sopimusten ratifiointiehdot, monia ongelmia, jotka ovat syntyneet siksi, että neuvoston komissiolle myöntämästä toimeksiannosta puuttuu joustavuutta. En halua edes ottaa esille niitä byrokraattisia vaikeuksia, joita olemme kohdanneet näiden vuosien aikana.
Mielestämme tukialoitteet Med-ohjelman hallitsemisen parantamiseksi ovat tärkeitä, ja ne voivat toimia olennaisen merkittävänä panoksena, jonka avulla pystymme huomattavasti edistymään talous- ja rahoituskumppanuuden toteuttamisessa, minkä avulla voimme päästä Välimeren alueen kannalta merkittäviin tuloksiin, jotka puolestaan myötävaikuttavat taloudelliseen vakauttamiseen, vapauttamis- ja yksityistämisprosessiin, investointien kannalta välttämättömiin rakenteellisiin mukautuksiin eikä vähiten hajautettuun yhteistyöhön, yhteiseen siirtolaisvirtojen ja työllisyyden hallintapolitiikkaan, ja nämä politiikat antavat unionille mahdollisuuden edistää uutta tulevaisuuden kehitystä eteläisillä alueillaan.
Vielä viimeinen huomautus, joka koskee talousarviokysymyksiä: on tarpeellista kysyä komissiolta, ovatko tällä hetkellä käytössä olevat henkilöstövarat todellakin riittäviä Barcelonan prosessin elvyttämiseksi. Tämä ajatus syntyy siitä tosiasiasta, että yleisessä talousarviossa ei puhuttu rahoitusvarojen uudelleen tarkastelemisesta. En haluaisi ottaa esille varauskysymyksiä, koska niitä syntyi jo valiokunnassa käydyn tiukan keskustelun tuloksena. Jos siis puheena oleville alueille suunnatut rahoitusmäärärahat muuttuvat Euroopan parlamentin pyynnön mukaisesti, miten komissio aikoo sovittaa toimensa?

Napoletano
Arvoisa puhemies, viisi vuotta Barcelonan konferenssin jälkeen on tullut aika punnita eräitä asioita. Euroopan parlamentti hyväksyi viime maaliskuussa päätöslauselman, jossa tarkastellaan kriittisesti kumppanuuteen liittyviä politiikkoja ja keinoja ja jossa ehdotetaan eräitä olennaisia korjauksia. Kesäkuussa 2000 neuvosto hyväksyi Feirassa Välimerta koskevan yhteisen strategian, ja sen jälkeen kun Euroopan komissio oli ehdottanut Meda-ohjelman uudistamista ja toteuttanut sen, se esitti hiljattain asiakirjan Barcelonan prosessin elvyttämisestä. Kaikki tämä on merkki siitä, että tähän mennessä saavutettujen tulosten soveltumattomuus tiedostetaan, vaikka vastaukset eivät mielestäni olekaan vielä tilanteen tasolla; tosin on myönnettävä, että viisi vuotta ei olekaan näin monimutkaisten prosessien kannalta paljon.
Barcelonassa avattua prosessia, joka perustuu kolmeen pilariin poliittiseen, taloudelliseen ja kulttuuriseen on kuitenkin luonnehtinut kolme rajoitusta, jotka ovat jo yleisesti tunnettuja, ja asia heijastui hieman komission jäsen Patteninkin puheesta. Ensimmäinen koskee sellaiselle vapaakaupalle osoitettua etusijaa, joka on sidoksissa yhteiskehityksen osalta taloudelliseen ja kaupalliseen vapauttamisprosessiin, taloudelliseen integraatioon, sosiaalipolitiikkoihin, kulttuuriseen vuoropuheluun, koulutukseen ja henkilövoimavarojen hyödyntämiseen. Toinen rajoitus koskee sen suhteen muotoa, joka on Euroopan unionin ja Välimeren kumppaneiden välillä. Voidaankin huomata, että kahdenvälinen ulottuvuus, josta on kaikkea muuta kuin helppo neuvotella, jonka ratifiointiin menee kauan ja joka on edelleen vallitseva, on vaarassa muovata yhä enemmän näiden maiden taloutta niiden unionin kanssa luomiensa kauppasuhteiden mukaan, mikä luo esteitä etelän maiden välisen ulottuvuuden kehitykselle niiden vaikeuksien vuoksi, joita kumppanuusmailla on niiden pyrkiessä perustamaan yhteistyösuhteita keskenään. Kolmas rajoitus koskee Euroopan ja Välimeren kansalaisyhteiskuntien epätyydyttävää osallistumista tähän prosessiin, osallistumista, jota hallitsee edelleen hallitusten keskittyneisyys ja niiden miltei yksinomaan hallitseva rooli.
Tähdensin näitä seikkoja, koska juuri niistä pitää etsiä avain prosessin elvyttämiseksi, ja kaikkeen tähän on lisättävä Barcelonan poliittisen asialistan tuoma rikkaus. Onkin käsittämätöntä, että maatalouspolitiikka, siirtolaisvirtojen hallitseminen ja velat eivät vielä tänäänkään ole Euro-Välimeri-kumppanuuden keskipisteenä. Maataloudesta haluan muistuttaa, että parlamentti on sitoutunut järjestämään konferenssin ensi keväänä.
Lähi-idän rauhanprosessin dramaattinen keskeytyminen muuttaa alueen näkymät täysin. Valitettavasti Euroopan unioni oli harjoittanut koko politiikkaansa Oslon sopimusten tuoman menestyksen näkymässä. Neuvoston yhteisessä strategiassa kuljettiinkin juuri tässä suunnassa. Huomenna Marseillessa avattava Euro-Välimeri-alueen kokous osuu sen sijaan kohtalokkaaseen ajankohtaan, joka tekee Euroopan roolista alueella yhä hankalamman ja ajaa unionin omaksumaan merkittävämmän roolin Israelin ja Palestiinan välisessä konfliktissa. Se tosiasia, että 27 kumppania ovat näissä puitteissa vahvistaneet ainakin tähän hetkeen mennessä tahtonsa kokoontua yhteen Marseillessa, on jo itsessään ele, joka osoittaa, että kaikkea ei ole vielä menetetty, vaikka olenkin ehdottomasti samaa mieltä komission jäsen Pattenin kanssa siitä, että Euro-Välimeri-alueen kumppanuuspolitiikka ei saa jäädä rauhanprosessin vangiksi. Sanopa jopa, että menneisyydessä tämä ei toiminut pelkästään Euroopalle, vaan myös Välimeren kumppanimaille perusteena sille, etteivät ne uskaltaneet tehdä enempää. Tämän vuoksi uskon, että tänään käymämme keskustelu voi auttaa meitä ymmärtämään, miten keskeinen tämä politiikka on koko Euroopan unionille.

Gasòliba i Böhm
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet; haluamme ensiksi onnitella kollegaamme Brokia aloitteesta, joka koski tämän keskustelun käymistä ennen Marseillen kokousta.
Kuten komission jäsen Patten totesi, näemme, että rauhan puuttuminen Lähi-idässä vääristää koko Euro-Välimeri-konferenssissa hahmoteltua prosessia ja erityisesti MEDA-ohjelman määrärahojen asianmukaista käyttöä.
Euroopan liberaalipuolueen ryhmä tukee ilman muuta komission toimia, jotka koskevat viisi vuotta sitten Barcelonassa hahmoteltua Välimeren aluetta koskevaa politiikkaa, jonka vakiinnuttamista me toivomme. Neuvoston pääsihteeri Solana sanoi muutama päivä sitten Barcelonassa Círculo de Economía -järjestön kokouksessa, että unionin ulkoisen toiminnan tärkeimpänä painopisteenä ovat naapurimme; ja tärkeimpiä naapureitamme ovat Välimeren alueen asukkaat. Tiedämme myös, että Välimeren alueella kytee mahdollisia keskipitkän aikavälin konflikteja, joiden taustalla ovat väestöllinen kehitys, tuloerot, tulevaisuudennäkymät ja kulttuurierot. Niinpä ensisijaisena tavoitteenamme on oltava rauhan ja Euroopan unionin turvallisuuden varmistaminen Välimeren alueella, ja meidän täytyy ponnistella kaikin mahdollisin tavoin tämän yhteistyön ja määrärahojen tehokkaan käytön hyväksi niin, että Euroopan unioni olisi - tavallaan - itsekkään avokätinen. Meidän täytyy olla avokätisiä Välimeren alueella mutta samalla itsekkäitä siinä, että haluamme turvata Euroopan yhteiskunnassa vakauden, jota Euroopan unionin kansalaiset suuresti tarvitsevat.

Piétrasanta
Arvoisa puhemies, esitimme MEDA-kertomuksen syyskuun alussa, ja kertomuksessa voitiin toki todeta puutteita toiminnassa, mutta se oli myös ja ennen kaikkea tilaisuus kuuluttaa kovaan ääneen sekä parlamentin että komission sitoutuminen Euro-Välimeri-kumppanuuteen.
Luin artikkelin, jonka te, komission jäsen Patten, olitte kirjoittanut tämänpäiväiseen Le Monde -lehteen. Olen täysin samaa mieltä kanssanne. Kuuntelin ministeri Moscovicin äskeistä puhetta, ja se vastaa täysin sitä, mitä te itse olette sanonut. Ja se, minkä hyväksyimme täällä suurella äänten enemmistöllä (502 ääntä puolesta, hädin tuskin 17:ää pientä ääntä vastaan) todistaa, että haluamme kaikki yksimielisesti vauhdittaa ja rikastuttaa Euro-Välimeri-prosessia.
Haluaisin tarkentaa näin Marseillen konferenssin kynnyksellä useita asioita varmistaakseni, että saamme vastaukset, sillä pelkkä sanahelinä ei riitä, kun kerran olemme kaikki samaa mieltä asiasta. Tarvitaan myös konkreettisia toimia, tarkkoja vastauksia. Keskustelin lisäksi torstai-iltana näistä asioista vastaavan Ranskan ministerin Josselinin kanssa, ja tiedän myös, että puheenjohtajavaltio Ranska on täysin valmis tukemaan prosessia sellaisena kuin me sen näemme.
Ensiksi haluaisin puhua budjetista. Mikä tilanne on tällä hetkellä sen kannalta? On sanottu, että vuosiksi 2000-2006 on varattu noin 8 miljardia euroa, mutta tämä summa tuntuu vaihtelevan. Mikä on loppujen lopuksi vuoden 2001 budjetti? Tarvittaisiin ainakin miljardi euroa vuotta kohti, mutta tätä summaa ei ole vielä osoitettu, ja on puhuttu 200 miljoonasta eurosta, jotka otettaisiin Kosovolle ja Serbialle myönnettyjen määrärahojen joustovarasta. Tämä ei ole selkeätä. Ei ole kyse tarpeiden välisestä kilpailusta, vaan meidän täytyy löytää uusia varoja.
Olen täysin samaa mieltä komission jäsen Pattenin kanssa: jotta voitaisiin toimia konkreettisesti ja oikein, tarvitaan ehdottomasti riittävät määrärahat. Vetoan kiihkeästi kaikkiin kollegoihini, että varattaisiin riittävät määrärahat, jotta voisimme toimia ja jotta voisimme käsitellä näitä asioita. Toiseksi haluaisin sanoa, että hajautettu yhteistyö täytyy elvyttää, se tuntuu olevan aika huonossa jamassa. Tämä huolestuttaa kovasti paikallisyhteisöjä ja kansalaisjärjestöjä. Marseillessa 12. marraskuuta pidetyssä foorumissa tarkennettiin näitä kohtia.
Lisäksi alueellisia määrärahoja täytyy lisätä, jotta voidaan tukea poikittaisia suhteita, kaupankäyntiä, mutta myös ympäristönsuojelua, terrorismin ja huumekaupan torjuntaa, siirtolaisuutta ja yhdentymistä sekä ihmisoikeusasiassa etenemistä, kuten olemme pyytäneet.
Kysymme, mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä tehdäkseen kansalaisyhteiskunnan avustamana ehdotuspyyntöjä sekä mihin toimiin se aikoo ryhtyä asioiden käsittelyn ja seurannan suhteen.
Nämä ovat ne tärkeät ja konkreettiset kysymykset, jotka haluan esittää, ja kiitän jäsen Brokia siitä, että tämä keskustelu pidettiin juuri ennen kuin puheenjohtajavaltio ja komissio alkavat keskustella näistä asioista.

Boudjenah
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, myös minä haluan lujittaa mahdollisimman pian Euro-Välimeri-kumppanuutta. Barcelonan prosessin alkuunpanijat myöntävät itsekin, että se on jumissa - tätä ilmaisua on käytetty - eikä se ole lähelläkään lupaustensa täyttämistä. Tänään esitetty päätöslauselma on tältä osin kaukana asetetuista tavoitteista. Eteläisten maiden kansat ovat usein kritisoineet prosessia, ja tämä kariutuminen huolestuttaa heitä. Ymmärrän heidän malttamattomuutensa, jopa heidän pettymyksensä ja suuttumuksensa, yhteistyökumppanuuden hitauden, mutta myös sen riittämättömyyden ja ensimmäisten ongelmien edessä.
Erot Välimeren kahden rannan välillä pysyvät suurina, ja eteläisten kansojen taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne pysyy räjähdysalttiina: erityisesti nuorten keskuudessa on köyhyyttä ja työttömyyttä. Yhteisen vaurauden alueen tie on siis johtanut toistaiseksi assosiaatiosopimuksiin, joita ohjaavat puhtaasti taloudelliset ja rahoitukselliset edut ja joissa ei oteta lainkaan huomioon väestöjen tarpeita. Väestö kärsii kuitenkin jo velkaantumisesta, raaka-aineiden hintojen romahtamisesta, määrätyistä rakenteellisista sovittamisista.
Vapaakauppa-alue saattaa kärjistää huomattavasti tätä epätasapainoa, vaikka tilanteen kiireellisyys vaatisi päinvastoin suurempaa yhteistyötä tarpeiden täyttämiseksi. Viittaan erityisesti julkisiin palveluihin ja tarkemmin sanottuna vesitalouteen, opetukseen, terveydenhoitoon, julkiseen liikenteeseen tai asumiseen. Yhteistyökumppanuudella on tulevaisuutta vain, jos se sisältää tiivistä yhteistyötä asianomaisten kansalaisten edustajien, järjestöjen, kansalaisjärjestöjen, ammattiyhdistysten ja koko kansalaisyhteiskunnan kanssa.
Lisäksi molempien rantojen toivetta rauhasta pitäisi kuunnella, ja se pitäisi toteuttaa mahdollisimman pian. Lähi-idän väkivaltaisuuksien kierre sekä väkivaltainen ja määrätietoinen sota palestiinalaisväestöä kohtaan - Israel kieltää siltä edelleenkin oikeuden omaan valtioon - uhkaavat koko alueen tulevaisuutta. Palestiinan johtajat vaativat painokkaasti, että Euroopan unionin täytyy ryhtyä toimiin hiljentääkseen luotien äänet, sen täytyy tukea tehokasta vuoropuhelua ja vaatia aktiivisesti YK:n päätöslauselmien noudattamista.
Marseillen konferenssia olisi voitu hyödyntää tässä hengessä. Vakautta ja turvallisuutta koskevan peruskirjan kariutuminen - tai suhteellinen kariutuminen - todistaa, että Euroopan "turvallisuutta" ei voida saavuttaa etelän eristämisellä ja rajojen sulkemisella. Olen viime päivinä Marseillessa huomannut, että useat ovat osoittaneet ministerineuvostolle tämänsuuntaisia puheita ja vaatineet velkojen anteeksiantamista, vapaakaupan korvaamista solidaarisilla kehityskeskeisillä suhteilla...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Turchi
Arvoisa puhemies, Euro-Välimeri-aluetta koskevia aiheita pitää mielestäni käsitellä sosiaaliselta, poliittiselta ja kulttuuriselta kannalta ja jatkaa samalla prosessia, joka alkoi eli Euro-Välimeri-konferenssi Barcelonassa marraskuussa 1995, kun Välimeren politiikasta puhuttiin ensimmäistä kertaa huolimatta aiheen monimutkaisuuden aiheuttamista vaikeuksista.
Maailma kulkee kohti maailmanlaajuistumista, jota ei enää voi pysäyttää, ja juuri tässä näkymässä on välttämätöntä järjestäytyä suuriin ryhmittymiin, jotka toimivat etulinjalla maailmanlaajuisen kaupan suuressa yleisnäkymässä. Tämä vaatimus ajaa kansallisten valtioiden muodostamaa Eurooppaa esiintymään ainoana sellaisena poliittisena, taloudellisena ja kaupallisena kokonaisuutena, joka kykenee organisoimaan ja vauhdittamaan yli 350 miljoonan kuluttajan muodostamia markkinoita ja asettamaan ne vertaussuhteeseen muihin markkinoihin nähden. Jotta tämän toteuttaminen olisi mahdollista, on välttämätöntä luoda asianmukaisia rakenteita, jotka voivat olla samanaikaisesti sekä poliittisia että taloudellisia. Tätä varten tarvitaan kuitenkin ennen kaikkea poliittisia strategioita, jotka eivät jätä byrokratialle tilaa eivätkä aikaa.
Eurooppa on suurten arvojen lähetti: rauhan, vapauden ja sosiaalisen kehityksen, eli sellaisten arvojen lähetti, joita pitää suojella päivästä toiseen nimenomaan siksi, että ne ovat paljon vaatineiden valloitusten tulosta.
Euroopan taloudellinen kehitys on nykyään kyseenalaistetussa asemassa sellaisen yleismaailmalliseksi muodostuvan prosessin vuoksi, joka aiheuttaa maanosallemme suuren taantumisen vaaran Kaakkois-Aasian jossa työkustannukset ovat kymmenyksen meidän kustannuksistamme Yhdysvaltojen ja Japanin tuomien haasteiden edessä. Välimeren politiikka nousee nykyään esiin maailmassa, jossa tavoitellut hyödyt vaihtelevat ja jossa vakauttaminen on piilevää, ja tästä syystä siihen täytyy sisältyä lukuisia tekijöitä: rauhan ylläpitämiseen tähtääviä aloitteita mielestäni ei kuitenkaan pelkästään näitä, ja haluan korostaa tätä sellaisten kumppanuushankkeiden kehittäminen, jotka koskevat sekä Pohjois- että Etelä-Eurooppaa, ja näin juuri siksi, että tavoitetta, jolla Välimeren alueesta luodaan vuoropuhelun, suvaitsevaisuuden, yhteistyön sekä rauhan ja vakauden turvaamisen alue, ei voida toteuttaa ilman poliittista tahtoa tai ilman kestävää ja tasapainoista sosiaalista ja taloudellista kehitystä vähempiosaisten kansojen keskuudessa; tämä tarkoittaa rannikkoalueiden kansoja koskevaa sosiaalista kehitystä, jolla parannetaan työnsaantimahdollisuuksia ja jonka avulla voidaan tehdä loppu niistä ongelmista, jotka johtuvat siitä Välimeren alueelta lähtöisin olevasta valtavasta maahanmuutosta, joka koettelee nykyään jo kaikkia unionin maita.
Olemme siis vakuuttuneita, että unionin pitää Välimeri-politiikassa ottaa huomioon tämä Välimeren kehtonsa, ja siitä syystä sen täytyy kehittää Välimeri-kysymyksistä hanke unohtamatta, että kansojen oikeudet ovat etusijalla ennen yksilöiden oikeuksia, jos ei muuten niin siksi, että kansojen välillä alkaneet konfliktit vaarantavat lopulta yksittäisten kansalaisten mahdollisuuden elämään ja kehitykseen. Braudelin "tuhannella Välimeren asukkaalla", antiikin sivilisaatioilla, jotka vuosien ajan tarkkailivat toisiaan vihamielisinä vastakkaisilta rannoilta, on nyt mahdollisuus aloittaa yhteinen matka, joka valmistaa todellisia edistyksen ja taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen mahdollisuuksia vuoropuhelun voimalla ja poliittisella tahdolla.

Stenzel
Arvoisa puhemies, aivan kuten Euroopan unionin on löydettävä Nizzassa oma tasapaino syventämisen ja laajentamisen välillä, sen pitäisi luoda Marseillessa tasapainoinen suhde keskieurooppalaisen tehtävänsä ja Välimeren aluetta koskevan vastuunsa välille. On asetettava prioriteetteja eli lujitettava Eurooppaa laajentumisprosessin kautta keskustasta käsin sekä vahvistettava Etelä-Euroopan ja Länsi-Balkanin vakautusprosessia laiminlyömättä Barcelonan prosessia, joka on polkenut paikallaan viiden vuoden ajan.
On mahdollista esittää teoreettisia näkemyksiä siitä, olisiko EU:n määrätietoinen ja yhtenäinen Balkanin politiikka voinut estää Balkanin sodat ja olisiko Euroopan unioni voinut siten säästää sodan seurauksena syntyneet kustannukset. Nyt, Marseillen aattona, on kyse sen turvaamisesta, että Balkanin apu ei tapahdu Meda-ohjelman kustannuksella tai toisinpäin ja että tämä kaikki tapahtuu Berliinissä sovitun rahoituskehyksen sisällä. Näillä edellytyksillä Marseillen konferensseissa pitäisi olla mahdollista löytää yhteisymmärrys, joka ei puolestaan korosta pelkästään EU:n sisäisiä vastakkaisia näkemyksiä.
On välttämätöntä, että komissio ei myöskään viivytä Meda-avustusohjelmaa byrokraattisin estein ja että jatkossa asianomaiset Välimeren alueen maat suoriutuvat myös hankkeiden tunnistamisesta nopeammin. On pettymys, että Välimeren alueen maat ovat hakeneet vain vajaata neljäsosaa vuonna 1999 umpeutuneen Meda I -ohjelman 4,7 miljardin euron määrärahoista. Tämä osoittaa kuitenkin myös, että Välimeren alueen naapureiden vastaanottokykyä on arvioitava realistisesti. Pidän tässä yhteydessä erityisen myönteisenä komission assosiaatiosopimusten vauhdittamista koskevaa suunnitelmaa ja arvioin Meda-asetusta seurannutta tarkistamista erittäin myönteiseksi.
Olen välttänyt tietoisesti tähänastisissa puheenvuoroissani luomasta yhteyttä Euro-Välimeri-konferenssien ja Lähi-idän konfliktin välille. On pidettävä jo menestyksenä, että nämä konferenssit ylipäätään toteutuvat, että Israel ja palestiinalaiset ovat luvanneet osallistua niihin ja että Arabiliigan boikottiuhkaukset jäävät ilmeisesti tyhjiksi. On toivottavaa, että tästä Marseillen konferenssista ei tehdä polemiikin foorumia ja että Euroopan unionin Välimeren politiikan ja Barcelonan prosessin elvyttämisen tärkeä lähestymistapa ei siinä yhteydessä epäonnistu!

Obiols i Germà
Arvoisa puhemies, jos kaikki Barcelonan julistuksen allekirjoittajamaat ovat läsnä huomenna ja ylihuomenna Marseillessa pidettävässä Euro-Välimeri-konferenssissa, meillä on mielestäni syytä tyytyväisyyteen. Jos tässä onnistutaan, se osoittaa, että Oslon sopimusten jälkimainingeissa syntynyt Barcelonan prosessi on jo niin kypsä ja vakaa, etteivät Lähi-idän rauhanprosessin vaiheet hetkauta sitä. Sen jatkuminen voi jopa olla paras mahdollinen - rinnakkainen mutta merkittävä - panos Lähi-idän vuoropuhelun jatkumiselle.
Näinä päivinä tehtävissä monissa tilinpäätöksissä, jotka koskevat Barcelonan prosessin viittä vuotta, korostuu kuitenkin se ajatus, että voimme olla tyytyväisiä pelkästään jo prosessin jatkuvuuteen ja siihen, että ministerikokouksiin on osallistunut Israelin, palestiinalaishallinnon, Syyrian, Libanonin jne. edustajia. Tämä on kenties laiha lohtu. Prosessi on nyt vastatuulessa, eivätkä suhdanteet saa missään nimessä vaikuttaa Euro-Välimeri-politiikan strategiseen kehitykseen. Nimenomaan ajallinen jatkuvuus voi tuottaa tulosta, ja myönteiset tulokset mitataan viime kädessä Välimeren eteläpuolella olevien maiden kehityksenä. Näillä mailla on valtavia vaikeuksia löytää kehityksen ja taloudellisen yhdentymisen mahdollisuuksia globaalistumisen yhteydessä, ja meidän on kaikin käytettävissä olevin keinoin yritettävä tasapainottaa pohjoisen ja etelän välisiä valtavia eroja.
Jos nykysuuntaus jatkuu, meidän on suhtauduttava tulevaisuuteen pessimistisesti. Eurooppalainen on nykyisin tilastollisesti 12 kertaa vauraampi kuin Maghreb-alueen kansalainen ja kymmenen vuoden kuluttua 20 kertaa vauraampi, ellemme onnistu vaikuttamaan tilanteeseen. Tässä mielessä komission antama uusi sysäys on myönteinen, ja olemme täysin samaa mieltä niistä kahdesta painopistealueesta, jotka komission jäsen Patten on maininnut puheenvuoroissaan ja jotka hän toisti täällä tänään. Assosiaatiosopimuksia koskevia prosesseja on helpotettava. Meidän on erityisesti estettävä se, että joutuisimme viiden vuoden kuluttua tekemään MEDA-ohjelman määrärahojen käytöstä sellaisen tilinpäätöksen, että niistä on käytetty vain 26 prosenttia.
Tämä ei kuitenkaan vielä riitä. Meidän on luultavasti tarkasteltava keskipitkän aikavälin näkymiä, ja luettelen vain ne kolme aihetta, jotka ovat mielestäni tältä osin olennaisia. Ensimmäisenä ovat eteläisten maiden alueellista ulottuvuutta jäsentävät eurooppalaiset hankkeet. Toisena on maahanmuuttovirtojen hallinnan inhimillisiä näkökohtia koskeva politiikka. Kolmantena on keskustelu ja yksimielisyyteen pyrkiminen kehitettäessä Välimeren alueen yhteistä maatalouspolitiikkaa, jota ilman emme ehkä voi keskipitkällä aikavälillä tehdä myönteistä tilinpäätöstä.

Morgantini
Arvoisa puhemies, Barcelonan prosessin elvyttäminen ja sille annettava täsmällinen suunta merkitsevät sitä, että nyt ei pidä huolehtia ainoastaan vapaita markkinoita koskevista, taloudellisista ja kaupallisista näkökohdista, vaan nyt pitää todellakin elvyttää politiikkaa, joka kattaa yhteistyön ja kehityksen sekä ihmisoikeuksien suojelun koko alueella; tämä tarkoittaa, että kysymyksiä tarvittavista sosiaaliuudistuksista käsitellään siten, että työllisyyskysymystä pidetään keskeisenä asiana samoin kuin kysymystä etelän talouden elvyttämisen tarpeesta, velkojen vähentämisestä ja kumoamisesta; tämä merkitsee taloudellisten, kulttuuristen ja poliittisten vaihtojen edistämistä ei pelkästään pohjoisen maissa, vaan näiden etelän maiden itsensä välillä; ja tämä tarkoittaa sitä, että kansalaisyhteiskunnalle pitää antaa mahdollisuus toimia näkyvämmin. Meidän on kuitenkin turha hämätä itseämme sillä, että Barcelonan prosessi olisi kriittisessä vaiheessa pelkästään siksi, että Euroopan maiden toiminnasta puuttuu pontta tai että se on hidastunut Balkanin maiden tapahtumien tai unionin laajentumisen vuoksi, vaan tilanne on tämä myös niiden Välimeren nykyisten ristiriitaisten olojen vuoksi, jotka ovat prosessin elvyttämisen ehtona.
Palestiinan kysymys on jälleen kerran keskeinen. Komission jäsen Patten sanoo, että meidän ei pidä jäädä Palestiinan ja Israelin välisen tilanteen vangeiksi. Ei tietenkään, mutta emme voi sitä paetakaan. Jos ei käsitellä nopeasti kysymystä sellaisen Palestiinan valtion tunnustamisesta, joka kykenee elämään sovussa Israelin valtion kanssa, jos Länsirannan ja Gazan alueen sotilasmiehitystä ei lakkauteta, tätä kysymystä on mahdoton ratkaista: kysymys pitäisi tietenkin ennen muuta ratkaista Palestiinan kansan kärsimysten lopettamiseksi, mutta lisäksi siksi, että alueesta voitaisiin luoda vakaampi. Toivon, että unionin ulkoministerien kokouksessa Marseillessa kyetään tämän ongelman puitteissa omaksumaan sellainen asenne, joka on johdonmukainen niiden sanojen kanssa, joita aina mahtipontisesti vahvistetaan, mikä tarkoittaa siis sitä, että ihmisoikeuksia ei pidä rikkoa. Prosessin elvyttäminen on välttämätön toimi, joka pitää toteuttaa, mutta samalla pitää muistaa, että Välimeren kysymykselle annettua keskeistä merkitystä ei voi paeta.

Hernández Mollar
Arvoisa puhemies, Barcelonan konferenssin jälkeen ja Marseillen konferenssin kynnyksellä - kuten täällä on sanottu - monet asiat ovat muuttuneet Välimeren alueella. On totta, että tämä konferenssi pidetään väkivaltaisuuksien kärjistyttyä ja rauhanprosessin jouduttua kriisiin Lähi-idän konfliktin takia, mutta on niin ikään totta, että sen ansiosta voidaan pitää vireillä Euro-Välimeri-prosessia ja estää tätä traagista konfliktia pilaamasta sitä. Euroopan ja Välimeren alueella on nykyisin paljon yhteisiä ongelmia: laiton maahanmuutto, köyhyys, ulkomaanvelka, ihmisoikeudet, kuivuus ja terrorismi, joka tuhoaa säälimättä viattomien ihmisten ja perheiden elämän, minkä olemme - surullista kyllä - nähneet Espanjassa, Algeriassa tai Lähi-idässä.
Meidän on tänään enemmän kuin koskaan julistettava, että ainoastaan alueellinen yhteistyö, kansalaisyhteiskunnan kanssa käytävä vuoropuhelu, talous- ja kulttuurivaihto, yhteisvastuu ja keskinäinen ymmärrys voivat tuoda vaurautta ja rauhan Välimeren kummallekin rannalle. Komission ja neuvoston on pikaisesti ryhdyttävä Feirassa sovittuihin toimiin ja mahdollistettava yhteinen politiikka Välimeren alueen kehittämiseksi. Emme voi emmekä saa olla hyödyntämättä henkilöresurssejamme tai maatalouteen, teollisuuteen tai käsityöhön liittyviä resurssejamme, vaan niiden täytyy öljyn, kaasun tai uusien tekniikoiden kaltaisten tärkeiden tuotteiden ohella olla perusluonteisia välineitä parannettaessa Välimeren alueen yhteiskunnan tasapainoa, oikeudenmukaisuutta ja kilpailukykyä.
Arvoisa puhemies, palaan Lähi-idän konfliktiin; kaksi kuukautta sitten Israelin parlamentin puhemies ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puhemies liittivät täällä kätensä yhteen Euroopan parlamentin puhemiehen kanssa ja vetosivat rauhan ja sovun puolesta; kaikki me parlamentin jäsenet osoitimme voimakkaasti suosiotamme tuosta eleestä. Kun aseet korvaavat sanat, vuoropuhelun ja ymmärryksen, myös demokratian perusta eli parlamentti on epäonnistunut; se on meidänkin epäonnistumisemme. Otan tämän ajatuksen esille, jotta Euroopan unionilla olisi paljon nykyistä aktiivisempi rooli Välimeren alueella, joka rikastutti ja ylevöitti historiallisesti ja kulttuurisesti Euroopan mannerta. Tekisimme virheen, ellemme ottaisi sitä johtoasemaa, jota historia meiltä edellyttää.
Arvoisa komission jäsen, toisaalta olen sitäkin mieltä, että geopolitiikan vaatimien rajojen täytyy estää niitä henkilöitä liikkumasta vapaasti, jotka harjoittavat järjestäytynyttä rikollisuutta, asekauppaa, huumekauppaa, ihmisillä käytävää kauppaa ja aivan erityisesti terrorismia, jotka tuomitaan kaikissa sivistyneissä maissa. Meidän on tehtävä rajoista todellinen rikosten ja rikollisten suodatin eikä kehityksen, kulttuurin tai kansojen vaurauden estettä. Euroopan unioni tarvitsee uudenlaista maahanmuuttokulttuuria ja entistä parempaa maahanmuuttovirtojen hallintaa. Euroopan unioni on yhdessä alkuperämaiden kanssa vastuussa maahanmuutosta ja alueen kehityksen kannalta välttämättömien maahanmuuttovirtojen hallinnasta.

Caudron
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jokaista päivää tahdittaa tämänhetkinen Lähi-idän kriisi, ja jokainen päivä muistuttaa meille - aivan kuin se olisi vielä tarpeen - että kaikki mikä tapahtuu etelässä, Välimeren ympärillä, koskettaa meitä suoraan, myös arkielämässämme. Kun etelä voi hyvin, rauha on mahdollinen. Demokraattista kehitystä tapahtuu, taloudellinen kehitys lisääntyy ja villi maastamuutto vähenee: kaiken kaikkiaan toivoa on. Mutta kun etelä voi huonosti, on sotia, väkivaltaa, fundamentalismia - myös meidän kaupungeissamme - enkä edes mainitse uuden öljykriisin vaaroja.
Nyt pahin on taas mahdollista. Sen huomaa selvästi, kun seuraa uutisia. Meitä on täällä muutamia, jotka ovat puhuneet tästä jo vuosia. Valitettavasti jo muutaman vuoden ajan Euroopan laajentuminen itään sekä Balkanin alueen kriisit ja sodat ovat etäännyttäneet eurooppalaiset etelästä, mikä on johtanut useisiin myöhästymisiin Välimeren alueen politiikoissa ja prosesseissa.
Määrärahat ovat vähentyneet, ja ennen kaikkea määrärahoja on vaikea ottaa käyttöön. Yleiset neuvottelut jumiutuvat, assosiaatiosopimusten neuvottelut myöhästyvät, ja niiden ratifioinnit myöhästyvät vielä enemmän. Tämä aiheuttaa kovasti pettymystä eteläisille yhteistyökumppaneillemme, ja poliittinen painoarvomme, Euroopan painoarvo, vähenee, vaikka säilymme kaikesta huolimatta etelän tärkeimpinä rahoittajina.
Meidän täytyy siis - ja monet meistä ovat sanoneet tämän tänä iltapäivänä - tiukentaa nyt heti etelään kohdistuvia poliittisia tavoitteitamme, vahvistaa osoitetut määrärahat, nopeuttaa assosiaatiosopimuksia kumppanuusmaiden kanssa, palauttaa vakautta ja turvallisuutta koskeva peruskirja prioriteetiksi, ponnistella kehityksen tukemiseksi ja toimia köyhimpien maiden velkataakan keventämiseksi sekä lopuksi avata markkinamme niiden tuotteille ja yhdenmukaistaa tänne tulevien siirtolaisten vastaanottamista ja turvapaikkaa koskevat säännöt.
Johtopäätöksenä meidän täytyy palauttaa luottamus Eurooppaan ja sen haluun tehdä todellista yhteistyötä etelän kanssa. Kaikki tietävät tämän. Tarvitaan määrällistä ponnistelua mutta ennen kaikkea laadullista ponnistelua. Komissio ja neuvosto sanovat haluavansa tätä. Olemme valmiita uskomaan heitä, mutta etelän maat tarvitsevat muutakin kuin lupauksia ja puheita: meidän täytyy antaa niille, mitä ne tarvitsevat.
Marseille saattaa olla viimeinen tilaisuutemme. Se on yksi Ranskan puheenjohtajakauden suurista haasteista.

Vachetta
Arvoisa puhemies, Marseillen huippukokouksesta halutaan uusi askel kohti vapaakauppa-alueen, eräänlaisten yhtenäismarkkinoiden, luomista, joka auttaisi WTO:hon liittymisessä, kuten te, komission jäsen Patten, kuvailitte sitä niin osuvasti tämänpäiväisessä Le Monde -lehdessä.
Taloudellinen näkökohta on asetettu etualalle. Euroopan unioni pyrkii tässä jälleen - kuten kuukausi sitten ASEM III:n kokouksessa Soulissa - levittämään talousmalliaan ja jakamaan pääomaansa. Marseillessa pidettyyn toiseen huippukokoukseen kokoontui ihmisiä ammattiyhdistyksistä, poliittisista järjestöistä ja kaikilta Välimeren rannoilta. He etsivät yhdessä määrätietoisesti vastauksia kansojensa tarpeisiin. Minun mielestäni se edellyttää uusia keinoja eli velkojen anteeksiantamista.
Paljon vakavampaa on se, että sillä välin kun me täällä parlamentissa vaihdamme tyynesti toisistaan välillä suurestikin eroavia mielipiteitä, niin yhä enemmän palestiinalaisia murhataan. Euroopan unionin täytyy - ja tämä on kiireellistä - tuomita jyrkästi Israelin hyökkäykset palestiinalaisia kohtaan, sillä näiden vaatimus rauhanomaisesta elosta omassa valtiossa on oikeutettu, ja siksi se pitää toteuttaa.

Gutiérrez-Cortines
Arvoisa puhemies, Euroopalla on joskus kova kiire, ja kiirehtijät unohtelevat joskus asioita. Huomaan, että olemme unohtaneet joitakin asioita kaikissa näissä asiakirjoissa, jotka koskevat Barcelonan sopimuksen vahvistamista. Yksi niistä on, että vapauttamista ja yhtenäismarkkinoita ei voida toteuttaa ottamatta huomioon joitakin tärkeitä näkökohtia, esimerkiksi ihmisiä ja kulttuuria tai koulutusta. Jos vapautamme markkinat ja edistämme niiden yhdentymistä, mutta unohdamme edellä mainitun, on olemassa se vaara, että yhteistyön asemesta luommekin uudenlaista siirtomaavaltaa.
Euroopan täytyy ajatella toissijaisuusperiaatetta pitemmälle tai mennä sen yli ja huomata, että on tärkeää antaa tuntuvasti tukea ja parantaa tuensaajamaiden miesten ja naisten keskuudessa paitsi peruskoulutusta myös vähimmäiskoulutusta, jonka katsotaan Euroopassa kuuluvan kaikille kansalaisille. Ei siis voida puhua vain tuotteista ja markkinajärjestelyistä ja unohtaa kansalaisia.
Olemme mielestäni unohtaneet toisenkin tärkeän asian, nimittäin ympäristön. Euroopalla ei ole ollut minkäänlaista aavikoitumis- eikä vesipolitiikkaa Välimeren alueen maissa, ja onkin tärkeää harkita sellaista Välimeren alueen ympäristöpolitiikkaa, joka käsittäisi koko Välimeren alueen, sen ominaispiirteet ja sen ilmaston monimuotoisuuden.
Tänään ehdotettua politiikkaa ei voida soveltaa moniin Välimeren eteläpuolisiin maihin. Tältä osin on otettava huomioon, että Euroopassa Välimeren eteläpuolelle kohdistuu pohjoispuolelta suuri paine matkailun myötä. Raakaöljyn hinnannousun myötä Välimeren alueelle kohdistuva paine vain lisääntyy. Tämä näkyy alueella kulutuksessa ja ympäristön kannalta täysin vääränlaisessa politiikassa. Emme voi vaatia, että Euroopan kansalaiset olisivat kilttejä omassa ympäristöpolitiikassaan, ja olla soveltamatta tätä politiikkaa muihin maihin.

Puhemies
Olen ottanut vastaan yhden työjärjestyksen 42 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna keskiviikkona klo 11.30.

Tuki jälleenrakentamiselle
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Lagendijkin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0324/2000) muutetusta ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan jälleenrakennusvirastosta (KOM(2000) 628 - C5-0526/2000 - 2000/0112(CNS)),
Westendorp y Cabezan laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0330/2000) muutetusta ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Albanialle, Bosnialle ja Hertsegovinalle, Kroatialle, Jugoslavian liittotasavallalle ja entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle annettavasta avusta ja asetuksen (ETY) N:o 3906/89, päätöksen 97/256/EY ja asetuksen (ETY) N:o 1360/90 muuttamisesta (KOM(2000) 628 - C5-0525/2000 - 2000/0111(CNS)).

Lagendijk
. (NL) Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, vei jonkin aikaa, ennen kuin komissio teki lopullisen ehdotuksen läntisen Balkanin avustamisesta. Kuten tiedetään, jo toukokuussa oli olemassa ehdotus, mutta jouduimme odottamaan syyskuuhun asti, kunnes lopullinen ehdotus saatiin aikaan. Tämä kaikki liittyy keskusteluun, jota komissiossa on käyty ulkomaanavun antamisesta toisella tavalla. Toisin sanoen nyt tehty ehdotus heijastelee tätä keskustelua ja on mielestäni ensimmäinen esimerkki siitä, miten asiat täytyy hoitaa tulevaisuudessa. Tämä tarkoittaa myös sitä, että komission uusi ehdotus oli odottamisen arvoinen, koska ehdotuksessa - mitä tulee sekä Balkania koskevaan koko asetukseen että ehdotukseen Kosovon virastosta - ilmaistaan selkeästi ja täsmällisesti, kuinka Euroopan komissio aikoo antaa apuaan tulevaisuudessa. Ehkä hieman juhlallisesti sanottuna tämä on myös jonkinlainen uusi alku avustustoiminnalle, joka perustuu paitsi erityisen huonoihin kokemuksiin Bosniasta, niin myös hyviin kokemuksiin Kosovosta. Edessäni on nyt asetus, joka minun käsittääkseni tarjoaa Euroopan unionille mahdollisuuden antaa apua ajoissa tehokkaalla tavalla ja käyttää EU:n rahoja hyvällä tavalla läntisen Balkanin maissa. Tässä yhteydessä - tämä on hyvin tärkeää, ja palaan pian tähän asiaan - on löydetty hyvä tasapaino yhtäältä komission vastuun ja toisaalta sen välillä, että on välttämätöntä, että jäsenvaltiot otetaan tavalla tai toisella mukaan. Tämä tasapaino puuttui aiemmin minun mielipiteistäni ja mielestäni myös komission näkemyksistä, jolloin jäsenvaltiot yrittivät aivan liikaa sekaantua avustustoimintaan. Nykyisissä ehdotuksissa tämä tasapaino on paljon paremmin mukana. Luonnollisesti - nyt tulen sitten omaan mietintööni ja Westendorpin mietintöön - parannukset ovat mahdollisia. Kaikki, jotka näkevät ja lukevat esitellyt mietinnöt, huomaavat, että joihinkin osiin on ehdotettu muutamia parannuksia. Näitä ovat esimerkiksi selkeä huomion kiinnittäminen kansalaisyhteiskunnan rakentamiseen, tiedotusvälineiden tukemiseen sekä koulutuksen merkittävään rooliin. Osallistuin sattumalta viime viikolla erääseen konferenssiin Zagrebissa, ja silloin kävi jälleen ilmi, kuinka tärkeää on, että Balkanin lasten tulevia sukupolvia ei kasvateta käyttämällä vanhoja stereotypioita ja viholliskuvia ja että myös tällä osa-alueella tapahtuu uudistuksia. Mielestäni on tärkeää, että tässä asetuksessa määritellään, että Euroopan komissio antaa rahaa nykyiseen tapaan tämäntyyppisiin hankkeisiin myös tulevaisuudessa. Haluan kuitenkin ottaa esille kaksi poliittista päälinjausta.
Ensimmäinen niistä liittyy - olen pahoillani, että minun täytyy jälleen olla hankala komission jäsenelle - rahoitukseen. Sanoakseni tämän hyvin terävästi: jos onnistumme tänään ja huomenna antamaan hyvän lausunnon tästä asetuksesta, silloin olemme tehneet osan työstämme, sanoisinko ensimmäisen puoliskon. Sitten asiakirjassa lukee, kuinka tulevaisuudessa pitäisi toimia. Jos emme joulukuussa kuitenkaan lisää varoja tämän asetuksen täytäntöön panemiseksi, keskustelemme tänään täysin turhaan. Tämä ei ole mikään moite komissiolle. Komissio on voinut nähdä, että puhun selvästi sen puolesta, että komission tekemä kustannusarvio, kuuluisat 5,5 miljardia euroa tuleviksi seitsemäksi vuodeksi, sisällytettäisiin täsmällisesti tähän asetukseen, koska muuten toimimme jyrkästi sanottuna tekopyhästi. Emme voi täällä parlamentissa vahvistaa asetusta tietäen, että sen täytäntöön panemiseen tarvittavia varoja ei ole olemassa. Siksi tämä on ensimmäinen osa taistelussa hyvän avustustoiminnan puolesta Balkanilla. Toinen osa tulee joulukuussa, kun budjettivaliokunnan kollegamme, mutta myös loppujen lopuksi koko parlamentin, täytyy päättää tämän asetuksen asianmukaisesta rahoitusperustasta. Siinä mielessä on ikävää, että neuvoston puheenjohtaja Moscovici ei ole täällä tällä hetkellä läsnä, koska mielestäni tässä asiassa erityinen vastuu on neuvostolla sekä jäsenvaltioilla, joiden täytyy olla valmiit tunnustamaan, että se, mitä ne haluavat ja mitä me haluamme tehdä tällä asetuksella, maksaa rahaa ja että tämän rahan täytyy löytyä Euroopan unionin budjetista.
Toinen asia, avustustoimintaa koskeva yleinen huomio, on tasapaino, joka täytyy löytää - siksi tästä asiasta on esitetty tarkistus - yhtäältä sen välillä, että Euroopan unionin näkyvyys on tarpeen Balkanilla, ja toisaalta sen välillä, että myös pienempien hankkeiden tukeminen on välttämätöntä. Tilanne on nyt yksinkertaisesti sellainen - kaikki Balkanilla käyneet voivat vahvistaa tämän - että Yhdysvallat osaa erityisen hyvin antaa sellaisen vaikutelman, että se kykenisi tekemään paljon pienemmällä rahasummalla paljon enemmän. Se, että Euroopan unioni käyttää tosiasiassa paljon enemmän rahaa mutta on paljon vähemmän näkyvissä, on saanut monet tulemaan siihen johtopäätökseen, että on tarpeen esiintyä Balkanilla paljon näkyvämmin. Olen samaa mieltä tästä arviosta. Tämä tarkoittaa lähes automaattisesti, että paljon rahaa kuluu suuriin hankkeisiin, kuten teihin ja siltoihin, joihin voi laittaa Euroopan lipun. Sanon vielä kerran, että tämä on tarpeen näkyvyyden parantamiseksi. Haluan kuitenkin varoittaa, että tämä ei saa johtaa siihen, että kaikenlaiset pienemmät hankkeet, joita olemme tähän asti myös tukeneet, joutuisivat kärsimään asetettaessa painopisteitä. Siksi vaadin tässä mietinnössä hyvän tasapainon löytämistä yhtäältä näkyvyyden, siis suurten hankkeiden, ja toisaalta sen välillä, että kiinnitettäisiin jatkuvasti huomiota demokratiahankkeisiin ja turvallisuuteen liittyviin hankkeisiin eli hankkeisiin, jotka eivät usein ole niin näkyviä mutta jotka ovat sitäkin välttämättömämpiä vakauden takaamiseksi Balkanilla.
Sitten Kosovon virastosta. Myönteisessä mielessä ajattelen ja toivon vielä, että viraston - siten, kuin se on toiminut tähän saakka ja sillä tavoin kuin se toimii tulevaisuudessa - pitäisi toimia esimerkkinä siitä, miten avustustoiminnan pitäisi sujua Balkanilla sekä myös muualla maailmassa. Minun kokemukseni virastoon tekemieni eri vierailujen jälkeen ovat niin myönteisiä, koska kaikkine virheineen, joita myös siellä on jälleen tehty, avustustoimintaa harjoitetaan mielestäni todellakin uudella, hyvällä tavalla. Jos sitten tarkastelemme tehokkuuden parantamista, joka on tämän asetuksen yleistavoite, ja jos sitten liitämme sen Kosovon virastoon, tehokkuuden parantaminen ei voi tarkoittaa muuta kuin jäsenvaltioiden roolin vähentämistä. Hyvin konkreettisesti sanottuna tämä tarkoittaa viraston johtokunnan supistamista. Myös me olemme aiemmin arvostelleet runsaasti sitä, millä tavoin Euroopan komissio antaa apua. Se tapahtuu usein liian byrokraattisesti. Se tapahtuu usein liian mutkikkaiden menettelyjen kautta, mutta emme saa emmekä myöskään halua sulkea silmiämme, ja toivon, etteivät jäsenvaltiotkaan tee niin siinä roolissa, joka niillä on ollut tässä asiassa. Jäsenvaltiot ovat aivan liian usein yrittäneet sekaantua avun antamiseen. Tämä on johtanut aivan liian usein myöhästymisiin, tehottomuuteen ja kansallisten etujen ajamiseen. Mitä minuun tulee - tämä on yksi keskeisimmistä viesteistäni virastoa koskevassa mietinnössäni - jäsenvaltioiden pitäisi tulevaisuudessa olla harvemmin ja lyhyemmän aikaa mukana näissä asioissa, koska on osoitettu, että se hidastaa avustustoimintaa.
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, sitten viimeinen asia. Jotkut kollegoistani ovat taipuvaisia laajentamaan viraston toimintaa enemmän kuin tähän saakka on päätetty. Virasto sijaitsee nyt Kosovossa, ja neuvosto on päättänyt mielestäni oikeutetusti sen laajentamisesta Serbiaan ja Montenegroon. Mielestäni meidän täytyy myös pysähtyä siihen, koska viraston nyt tekemästä työstä, konkreettisesta jälleenrakentamisesta, voidaan ottaa opiksi, jotta sama voidaan tehdä hyvin Serbiassa ja Montenegrossa. Avustustoiminta Balkanilla CARDS-ohjelman puitteissa Kroatian, Albanian ja Makedonian kaltaisissa maissa vaatii muita erityistoimia ja voimavaroja. Siksi haluaisin sanoa, että antakaamme viraston hoitaa konkreettista jälleenrakentamista, jossa se on hyvä. On hyvin vaikeaa hoitaa sitä Serbiassa yhtä hyvällä tavalla. Meidän tulee rajoittua siihen, emmekä saa hajottaa viraston voimavaroja entisen Jugoslavian rajojen ulkopuolelle.

Westendorp y Cabeza
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen tietoinen siitä, ettei Balkanin alue anna juuri aihetta toiveikkuuteen. En kuitenkaan usko olevani liian toiveikas, jos sanon, että Euroopan unioni korjaa nyt koordinoidun ja sitkeän toiminnan tuloksia. Näitä tuloksia alkoi Balkanin murhenäytelmän jälkeen näkyä muutama kuukausi sitten Kroatiassa, jossa pidettiin vapaat vaalit ja jossa järjestelmä haluaa kunnioittaa ihmisoikeuksia, ja niitä on alkanut näkyä myös Belgradissa, jossa kansalaiset ovat vahvistaneet haluavansa elää keskenään sovussa ja vapaina ja integroitua eurooppalaiseen perheeseen.
Emme saa pettää heidän odotuksiaan, ja nuo maat tarvitsevatkin nyt apuamme enemmän kuin koskaan. Meidän on ehdottomasti jatkettava alueen vakauttamiskehitystä ja valmisteltava noita maita pitkällä aikavälillä siihen, että ne integroituvat eurooppalaisiin instituutioihin. On selvää, että tuolloin pelissä on oma uskottavuutemme ja vakautemme. Jos kuitenkin haluamme auttaa niitä, meidän on autettava niitä aiempaa tehokkaammin ja koordinoidummin; muuten kävisi se, mitä jäsen Lagendijk on kutsunut Euroopan unionin näkyvyyden menetykseksi. Euroopan unionilla on suurin rahoitusosuus Balkanilla, mutta sen näkyvyys on silti paljon heikompi kuin esimerkiksi Yhdysvaltojen, joka voi reagoida melkeinpä reaaliaikaisesti mihin tahansa maassa ilmenevään tarpeeseen. Jopa niin, että kun olin Bosniassa ja Hertsegovinassa ja kävin eräässä kylässä, kyläläiset ottivat minut iloiten vastaan ja sanoivat: "Onpa hyvä, että te amerikkalaiset olette täällä auttamassa meitä." Euroopan unionin toiminnan näkyvyys oli näinkin heikkoa.
Tänään käsittelemässämme Balkanille annettavaa tukea koskevassa mietinnössä, jonka olen laatinut tiiviissä yhteistyössä jäsen Lagendijkin kanssa ja joka on esimerkki valiokuntiemme välisestä yhteistyöstä, olemme havainneet useita rajoituksia: ne ovat yhtäältä maantieteellisiä; tämä tarkoittaa, että viraston toimintaa on laajennettava paitsi Kosovoon myös Jugoslaviaan. Olemme havainneet myös joitakin toiminnallisia rajoituksia. Ensiksikin sen, että myös näitä operaatioita toteuttavien kansainvälisten organisaatioiden, kuten Kosovossa toimivan UNMIKin tai Sarajevossa olevan korkean edustajan toimiston, täytyy hyötyä avusta.
Toisaalta on useita toimia, joiden - tarkoitan nimenomaan CARDS-ohjelmaa - täytyy mennä jälleenrakentamista pitemmälle ja ulottua ammattikoulutukseen, koulutukseen, kansalaisyhteiskunnan jälleenrakentamiseen tiiviissä yhteistyössä kansalaisjärjestöjen kanssa. On erittäin tärkeää tehdä yhteistyötä kansalaisjärjestöjen kanssa mutta myös koordinoida niitä jonkin verran, jos todella haluamme, että niiden toiminta olisi tehokkaampaa ja että se yltäisi alueen kaikkiin osiin.
On välttämätöntä korostaa myös tiedotusvälineitä. Alueen tiedotusvälineet ovat usein olleet vastuussa siellä tapahtuneesta murhenäytelmästä, ja siellä tarvitaankin täysin vapaita tiedotusvälineitä, jotka noudattavat demokratioissa vallitsevia sääntöjä. On niin ikään erittäin tärkeää taata oikeuslaitoksen todellinen riippumattomuus. Olemme havainneet myös toiminnassa joitakin rajoituksia, jotka ovat osaltaan syynä näkyvyyden puutteeseen. Nämä toiminnan rajoitukset liittyvät avun hallinnointijärjestelmään. Tuen myöntämiseen liittyy joskus liikaa byrokratiaa, liikaa paperisotaa ja liikaa epäröintiä. Onkin tärkeää, että CARDS-ohjelman hallintokomitea vastaisi vain monivuotisen ohjelmasuunnittelun suuntaviivoista eikä harjoittaisi liian yksityiskohtaista päivittäistä "mikrotason hallinnointia", sillä muuten voimme joutua samanlaisiin vaikeuksiin kuin aikaisemmin.
On myös tärkeää, että CARDS-ohjelman hallintokomitean työt ja Kosovossa toimivan jälleenrakennusviraston työt eivät sekoitu keskenään ja ettei olisi päällekkäisyyttä eikä limittäisyyttä, vaan että työnjako olisi täydellinen. On niin ikään tärkeää vahvistaa Euroopan parlamentin roolia, ja uskon, että niiden tarkistusten myötä, joista oletettavasti äänestetään huomenna, Euroopan parlamentin neuvoa-antava rooli korostuisi toimielinten välisessä yhteistyössä.
Haluan lopuksi viitata rahoituspakettiin. Arvoisa puhemies tietää hyvin, että viiden leivän ja kahden kalan ihme tuskin toistuu tänään ja että tällä niukalla leipä- ja kalamäärällä on käytännöllisesti katsoen mahdotonta hoitaa kaikkia Euroopan unionin ulkoisia velvoitteita. Meidän on annettava entistä tehokkaampaa ja koordinoidumpaa apua ja koottava kaikki hajanaiset osaset.
Päätän sanomalla, että - toistan samalla komission sanat - nämä kaksi ehdotusta ovat kulmakivi prosessissa, jonka päätteeksi nämä maat, joilla on ollut ja on edelleen paljon ongelmia, voivat integroitua täysin eurooppalaisiin rakenteisiin. Olen täysin vakuuttunut siitä, että Balkanin alueen ongelmiin on olemassa ratkaisu ja että alueen kärsimät vahingot voidaan korjata, mutta se tarvitsee siihen tukemme, ja näissä kahdessa ohjelmassa on kyse siitä.

Gargani
. (IT) Arvoisa puhemies, uskon, että puheenjohtaja Westendorp selitti tämän merkittävän toimenpiteen sisällön sujuvasti ja tyhjentävästi. Me kulttuurivaliokunnassa jonka puheenjohtaja minulla on ilo olla olemme antaneet panoksemme ja lausuntomme korostaaksemme sitä merkitystä, että Balkanin jälleenrakennustyön avulla on mahdollista integroida nämä alueet Euroopan kokonaiseen ulottuvuuteen. Jotta toimenpide saisi erityisen kulttuurisen sisällön ja merkityksen ei abstraktissa tai yleisessä vaan solidaarisessa mielessä olemme samaan aikaan ehdottaneet tarkistuksia, jotka saivat teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa osakseen kannattavia kommentteja, jotka uskoakseni auttavat osaltaan luonnehtimaan yhtäältä taloudellista, siviili- ja solidaarista avunantoa siten, että näille kovin surkeassa asemassa oleville alueille voidaan palauttaa sivistysyhteiskunnan olot ja elämä, ja toisaalta mahdollisuutta kulttuurista ja institutionaalista korostan institutionaalista solidaarisuutta, jotta nämä alueet voisivat tuntea, että niillä on yhteys Eurooppaan, yhteys, joka kattaa myös kansalaiset ja kulttuurialoitteet.
Se, että kulttuurivaliokunnan lausuntona esittämät tarkistukset saivat osakseen kannatusta ja että asiassa saavutettiin yksimielisyys, on mielestäni merkittävä seikka, joka on nyt parlamentin tarkasteltavana ja arvioitavana.

Staes
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat ja arvoisa komission jäsen, seison täällä edessänne tyytyväisenä lausunnon valmistelijana, koska komissio on pääasiassa hyväksynyt suurimman osan asiasta vastaavan valiokunnan tarkistuksista. Emme voi olla siitä kuin iloisia. Työmme on johtanut joihinkin tuloksiin.
Olen tyytyväinen myös siksi, että parlamentti on uskoakseni jatkuvan painostuksen myötä onnistunut muuttamaan alun perin heikohkon tilanteen hyväksi. Esittelijä Lagendijk viittasi oikeutetusti siihen, että komission alkuperäisessä ehdotuksessa ei ollut otettu opiksi menneisyydestä: ei tilintarkastustuomioistuimen jo tekemistä huomautuksista, ei Euroopan jälleenrakennusviraston kokemuksista, ei huomautuksista, jotka voimme lukea jo viime vuonna Packin mietinnöstä, eikä sen väliaikaisen valtuuskunnan työn tuloksista, jonka olimme lähettäneet Kosovoon ja joka oli laatinut hyvin tärkeitä suosituksia Doris Packin ja Terry Wynnin johdolla.
Kun valmistelin lausuntoani heinäkuussa, huomasin heti, että tämä alkuperäinen ehdotus ei ollut hyvä. Pyysin silloin komissiota peruuttamaan ehdotuksen. Olen tyytyväinen siihen, että komissio teki niin ja esitti uuden ehdotuksen.
Lokakuun 4. päivästä lähtien edessämme on ollut uusi ehdotus, jonka parissa nyt työskentelemme. Uskoakseni voimme olla siihen tyytyväisiä tämän parlamentin painostuksen ansiosta.
Mistä on sitten kysymys? Meidän täytyy huolehtia siitä, että käsiteltävänämme oleva asetus takaa sen, että Euroopan unionin läntiselle Balkanille antama apu toimitetaan paikalle joustavasti ilman byrokratiaa yhteistyössä paikallisen väestön ja paikallisten viranomaisten kanssa. Näin ei ole tapahtunut riittävän hyvin viime vuosien aikana. Me tarvitsemme tätä varten joustavaa välinettä ja kevyttä rakennetta, jossa ei ole byrokratiaa. On harmillista, että neuvoston puheenjohtaja ei ole täällä paikalla. Ennen kaikkea neuvosto ja jäsenvaltiot ovat viime vuosina ikään kuin heittäneet hiekkaa suureen koneistoon. Ne ovat tehneet mahdottomaksi sen, mikä olisi voinut olla mahdollista.
Olen siis tyytyväinen käsiteltävänämme olevaan ehdotukseen. Voin sanoa teille talousarvion valvontavaliokunnan nimissä, että tuemme kaikkia tarkistuksia. Olemme luonnollisesti tyytyväisiä myös siihen, että OLAFia koskeva tarkistus on hyväksytty. On tosiaankin niin, että myös petostentorjuntayksikön täytyy pystyä työskentelemään läntisellä Balkanilla.
Lopuksi vielä pieni huomautus, joka on ennemminkin henkilökohtainen kuin talousarvion valvontavaliokunnan nimissä esitetty. Toimin tällä hetkellä sellaisen mietinnön parissa, jossa käsitellään rahoitusvarojen käyttöä Bosniassa ja Hertsegovinassa. Tämä mietintö on jatkoa tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukselle. Arvoisat kollegat, CARDS-ohjelmaa koskevan asetuksen osalta meidän täytyy huolehtia siitä, että Bosniaa ja Hertsegovinaa varten osoitetaan riittävästi rahaa. Tehtävä siellä ei ole päättynyt. Siellä on vielä pitkä tie kuljettavana. Tuo valtio on hauras ja epävakaa. Meidän täytyy pitää sitä tulevaisuudessa erityisen hyvin silmällä.

Puhemies
Pahoittelen, että meidän on aloitettava ryhmien välinen keskustelu, vaikka neuvoston puheenjohtaja ei ole läsnä. Minulle on luvattu, että hän on pian täällä.

Pack
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Langendijkin ja Westendorpin mietintöjen, joissa käsitellään ensinnäkin Euroopan jälleenrakennusvirastoa ja toiseksi CARDS-ohjelmaa, - niitä ei voida oikeastaan erottaa lainkaan toisistaan - tarkistusehdotukset perustuvat oivalluksiin, joita me olemme tehneet edeltävän Obnova-ohjelman ja myös Kosovon jälleenrakennusviraston yhteydessä. Meille kaikille on uskoakseni selvää, että vain entistä yksinkertaisemmilla ja tehokkaammilla rakenteilla onnistutaan vahvistamaan todellakin myös tulevaisuutta varten sitä hyvää työtä, jota Kosovon jälleenrakennusvirasto on kyennyt tekemään viime kuukausina.
Meidän on keskitettävä jatkossa vastuuta harvoille, myös jälleenrakennusviraston johtajalle, jos te niin haluatte, jotta todellakin yksi henkilö on vastuussa sille elimelle, joka valitsee nämä yksittäiset ohjelmat. Mielestäni eurooppalainen työ saa myös näkyvyyttä paikan päällä vain, jos me keskitämme työn hyvin harvoille vastuullisille. Me näimme Bosniassa toistuvasti, että amerikkalaiset onnistuivat esittämään itsensä hyvässä valossa hyvin vähäisin taloudellisin varoin. Monilla aloilla, joilla me olemme antaneet ja annamme yhä edelleen eniten rahaa, me emme oikeastaan näy lainkaan, koska rahat valuvat meiltä jotenkin eri tahoille eikä niitä keskitetä todellakaan yhdelle yksittäiselle instituutiolle.
Olen myös sitä mieltä, että on vältettävä Euroopan jälleenrakennusviraston johtokunnan ja hallintokomitean tarpeetonta työn päällekkäisyyttä ja niiden jäsenten tarpeettomia rituaalisia tapaamisia, missä vastuullisen johtajan on kuitenkin tehtävä tarvittavat päätökset ajoissa. Toivon, että komissio ja neuvosto hyväksyvät parlamentin ehdotukset. Vielä kerran: tarpeettomien kokousten tarpeettomia kustannuksia on todellakin vältettävä. Rahaa tarvitaan kipeämmin paikan päällä, ja se myös käytetään paremmin siellä.
Siitä olisi tietysti paljon apua myös veronmaksajalle, jos neuvosto ehkä nyt viimeinkin ottaisi oppia tekemistään virheistä, toisin kuin Kosovon jälleenrakennusvirastoa koskevan mietintöni kohdalla. CARDS-ohjelman tavoitteet olivat oikeastaan ok. Tästä CARDS-ohjelmasta puuttui kuitenkin jotakin hyvin tärkeää, nimittäin yksi tärkeä tavoite: kasvatuksen ja koulutuksen tukeminen näissä maissa. Ilman kasvatusta ja koulutusta mikään ei ole mitään. Olen siksi hyvin iloinen, että kaikkien valiokuntien kollegat ovat auttaneet minua esittämään tämän tarkistusehdotuksen. Ymmärtääkseni myös komission jäsen on sitä mieltä, että tämän on oltava CARDS-ohjelman yksi tärkeä tavoite.
Sen on oltava kuitenkin myös tavoite, joka on lähellä neuvoston sydäntä. Toivon hartaasti, että Ranskan opetusministeri Jacques Lang voi pitää hallituksessaan huolen siitä, ettei Ranskan hallitus vastusta seuraavassa Coreperin kokouksessa kasvatustavoitteen sisällyttämistä CARDS-ohjelmaan. Mielestäni se vaikuttaisi kielteisesti, ja olen varma, että Jacques Lang tekee kaikkensa, ja jos Ranskan Eurooppa-ministeri Moscovici olisi siellä, hänkin ehkä tekisi niin. Kiitän siis kaikkia kollegoita, jotka ovat pitäneet tätä tavoitetta tärkeänä, ja olen myös iloinen siitä, että me voimme tuoda jatkossa näihin maihin enemmän myös sisältöä tällä alalla.

Wiersma
Arvoisa puhemies, haluaisin tänään esittää muutaman yleisen huomauksen siitä, mitä haluaisin nimittää "Balkanin alueen poliittiseksi jälleenrakentamiseksi". Jäsen Swoboda puhuu ryhmäni nimissä hieman enemmän siitä, mitä haluaisin nimittää "EU:n uudistamistyöksi, jälleenrakennusponnisteluiksi", ja asiahan on tänään myös esityslistalla Lagendijkin ja Westendorpin mietintöjen kautta, mistä kiitokseni.
Balkanin kehitys itsessään on ollut myönteistä kuluneena vuonna. Yhden vuoden aikana on saavutettu huomattavaa edistystä, ja joissakin maissa sisäinen dynamiikka vahvistaa lopultakin kansainvälisen yhteisön roolia, samalla kun Kosovon kriisi on tuoreena muistissamme. Kosovo on ja pysyy ongelmatapauksena.
Paikallisvaalien tulos oli myönteinen. Niin on luonnollisesti aina, kun maltilliset voittavat, mutta sisäinen tilanne pysyy jännittyneenä, kun ajatellaan myös hiljattain tapahtunutta neljän Belgiassa pakolaisena olleen ja Kosovoon palanneen romanin murhaa. Vallalla on luonnollisesti kysymys siitä, mikä on Kosovon tulevaisuus osana Jugoslaviaa. Me, PSE-ryhmä, vastustamme kuvitelmia itsenäisestä Kosovosta. Siksi odotamme jännittyneinä presidentti Kostunican ja Rugovan ensimmäistä tapaamista. Ehkä Euroopan unioni voisi vielä toimia välittäjänä.
Meidän ei pidä kuitenkaan juuttua pelkästään Kosovon asioihin. Alueella on tapahtunut myös myönteistä kehitystä. Haluaisin nimittää sitä hitaaksi paluuksi normaaliin tilanteeseen. Viime vuodelle oli luonteenomaista todellisen demokratian ja sellaisten poliitikkojen esiinmarssi, jotka kieltäytyvät käyttämästä äärinationalismia poliittisena välineenä. He tulivat ja tulevat niiden kolmen poliitikon tilalle, jotka edustivat ennen kaikkea entisen Jugoslavian huonoja puolia 90-luvulla. Tarkoitan tässä Tudjmania, Miloeviæia ja Izetbegoviæia.
Zagrebissa istuu hallitus, joka ajattelee yhdessä kanssamme alueen tulevaisuutta ja joka tosiaankin panostaa demokratiaan ja vakauteen. Huomenna otamme tässä parlamentissa vastaan Jugoslavian uuden presidentin. Nämä ihmiset ovat mielestäni Balkanin uusia sankareita ja luonnollisesti myös enemmän kuin tervetulleita.
Kroatian täytyy nyt vahvistaa nopeasti sidoksiaan Euroopan unioniin. Mielestäni Kroatia on Slovenian jälkeen ensimmäinen entisen Jugoslavian maa, joka voisi aikanaan päästä EU:n jäseneksi.
Serbia tarvitsee tällä hetkellä ennen kaikkea materiaalista tukea mahdollisimman pikaisesti. Euroopan täytyy osoittaa selkeästi, että sen tuesta on todellista hyötyä jo ennen Serbian parlamenttivaaleja. Mielestäni pääpalkinto menee tällä viikolla kuitenkin Bosnian sosiaalidemokraattien johtajalle ja siinä ohessa myös Slovakian kansalle, joka ei mennyt ansaan kansanäänestyksessä ja joka vei opposition hallitukseen, mutta se onkin jo toinen asia.
Olen lukenut joistakin Bosnian vaaleja käsittelevistä uutisista, että äärinationalistit ovat voittaneet Bosnian ja Hertsegovinan parlamenttivaaleissa. Tilanne näyttää ensi silmäyksellä sellaiselta erityisesti Bosnian serbitasavallassa (Republika Sprska) ja kroaattien asuttamilla alueilla. Bosnian alueella nationalistien asema joutui koetukselle ensimmäistä kertaa. Muutokset Kroatiassa ja Serbiassa alkavat joka tapauksessa vaikuttaa siellä.
Sosiaalidemokraatit ovat menestyneet siellä huomattavan hyvin. Se ei ole Euroopassa eikä edes Balkanilla mitenkään erityistä, mutta huomattavaksi voi kuitenkin nimittää sitä, että kyseinen puolue koostuu monista kansallisuuksista, tuo sen esille ja puolustaa sitä avoimesti. Viimeisissä Sarajevossa pidetyissä kokouksissa tämän puolueen johtaja Zlatko Lagumd&#x017E;ija esitteli yhdessä serbien, kroaattien, montonegrolaisten, albaanien ja muiden alueen edustajien kanssa ajatuksen henkisestä jälleenrakentamisesta. Hän osui siinä asian ytimeen. Meidän täytyy ennen kaikkea panostaa entisen Jugoslavian konkreettiseen jälleenrakentamiseen, mutta siinä on järkeä vain siinä tapauksessa, että jotakin muuttuu myös ihmisten ajattelussa.
Poliitikot, jotka kannattavat tätä avoimesti, ansaitsevat meidän ihailumme mutta ennen kaikkea myös tukemme. Ainoastaan he voivat purkaa nationalistiset linnakkeet. Alueen vakaus riippuu siitä, missä määrin uudet johtajat voivat pitää nationalistisen hengen pullossa ja kehittää toisenlaista mentaliteettia. Heidän poliittinen tulevaisuutensa riippuu myös Euroopan unionin antaman avun menestyksestä. Kollega Westendorpin ja kollega Lagendijkin mietinnöt sisältävät ainekset puuttua tehokkaasti tähän asiaan.

Haarder
Arvoisa puhemies, liberaaliryhmä kannattaa käsiteltävänämme olevaa mietintöä, ja tuemme komission yritystä tehostaa sitä erittäin vaikeaa työtä, jota unioni tekee Balkanilla. Apu on ollut liian byrokraattista ja liian hidasta, koska komissio on työskennellyt liian keskusjohtoisesti ja sen työskentelyä on johdettu liikaa ylhäältä päin. Yksityiskohtiin on puututtu aivan liikaa, ja parlamentti on tiettyjen asioiden osalta siitä osavastuussa. On erittäin valitettavaa, että toimisto on jaettu Thessalonikin päätoimipaikkaan ja Pristinan toiminnalliseen keskukseen. Sitä olemme koko ajan vastustaneet. Nyt myös tilintarkastustuomioistuin on arvostellut sitä. On hyvä, että tämän vuoden talousarviossa varataan 175 miljoonaa Kosovon jälleenrakennusapuun ja 200 miljoonaa Serbian hätäapuun. On kuitenkin hyvin valitettavaa, että YK:n hallinnolle Kosovossa, Baltian alueelle ja nopean toiminnanvälineille varatut määrärahat on otettu varaukseen.
On hyvin valitettavaa, että meillä ei ole varmaa tietoa siitä, kuinka paljon rahaa olemme myöntämässä Serbialle ensi vuodeksi. Se on erityisen valitettavaa, kun otetaan huomioon, että Serbian kansan valitsema presidentti saapuu tänne huomenna. On myös valitettavaa, että useita ohjelmia on otettu niin kutsuttuun performance reserv -varaukseen, "rakentamisvaraukseen". Tiedän hyvin, että parlamentti haluaa siten pakottaa komission käyttäytymään paremmin, mutta omia lapsia ei pidä ottaa panttivangeiksi, vaan meidän pitäisi mieluummin antaa komissiolle vapaat kädet työn tehostamiseen ja meidän on säilytettävä itsellämme oikeus komission arvosteluun, jos se ei onnistu. Meidän ei pidä ottaa niskoillemme osasyyllisyyttä siitä, että haluamamme ohjelmat saattavat kärsiä. Antakaamme komissiolle suuremmat määrärahat ja lupa jakaa vastuuta, jotta kiireellisten päätösten tekeminen ja panoksen muuttaminen olisi helpompaa. Juhlistakaamme Serbian kansan valitseman presidentin huomista vierailua antamalla komissiolle nyt todellinen mahdollisuus nostaa apumme uusille ja paremmille urille.

Alyssandrakis
Arvoisa puhemies, tarkasteltavana oleva rahoitusapu on jälleen yksi keino, jolla ulkomaat pyrkivät tunkeutumaan tällä äärimmäisen herkälle Euroopan alueelle. Kansainvälinen imperialismi osaa mainiosti käyttää kepin ja porkkanan taktiikkaa, vaihtaa pommituslennot humanitaariseen apuun, tuhoamisen jälleenrakentamiseen. Lopullinen tavoite on kansojen alistaminen uuteen maailmanjärjestykseen.
Minua ihmetyttää, kuinka ne, jotka kylvivät tuhoa, voivat puhua jälleenrakentamisesta. Minua ihmetyttää, mistä pikkulasten ja siviilien murhaajat saavat röyhkeyden antaa uhreilleen oppitunteja demokratiasta, oikeusvaltiosta ja ihmisoikeuksista. Se, mitä imperialistiset voimat ovat Jugoslavialle velkaa, on sotakorvaukset, ei humanitaarinen apu. Jugoslavian muutaman viikon takaisten tapahtumien - väitetyn kansannousun - takana oli vähintään 100 miljoonaa dollaria ulkomaista apua niin kutsutulle demokraattiselle oppositiolle. Tapahtumat saattoivat herättää riemua imperialismin johtavissa piireissä, mutta niissä tiedetään hyvin, että ne eivät ole kukistaneet Jugoslavian kansan ja muiden kansojen vastarintaa. Tätä tarkoitusta varten muuten valmistellaan liikkuvia sota- ja poliisivoimia.

Moscovici
. (FR) Arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olemme kaikki tietoisia, että Länsi-Balkanin alue on suuri haaste Euroopan unionille ja sen ulkopoliittiselle uskottavuudelle sekä alueelle suuntaamamme inhimillisen, poliittisen ja rahoituksellisen panostamisen puolesta että toiveemme puolesta tukea vakauttamista rakentamalla, kehittämällä ja lopulta yhdistämällä Balkanin kansat eurooppalaiseen perheeseen.
Tämä vuosi alkoi onneksi parlamenttivaaleja ja presidentinvaaleja seuranneen Kroatian demokraattisen muutoksen myötä. Sitä seurasi toinen suuri tapahtuma, joka on demokraattisten voimien voitto Jugoslavian liittotasavallassa ja Miloeviæin kukistuminen. Se päättyy toivottavasti demokratian vahvistamiseen ensi joulukuun 23. päivänä, kun Serbiassa järjestetään parlamenttivaalit.
Kuten tiedätte, Euroopan unioni on osallistunut määrätietoisesti näiden historiallisten tapahtumien tukemiseen. Se reagoi välittömästi Kroatian vallanvaihtoon ja aloitti prosessin, joka päättyy 24. päivänä marraskuuta, eli kymmenen päivän kuluttua, Zagrebin huippukokouksessa vakautus- ja assosiaatiosopimuksen neuvottelujen aloittamiseen tämän maan kanssa. Toimimme samoin kuin serbikansan suhteen, kun ryhdyimme tarvittaviin toimenpiteisiin heti kun presidentti Kostunica, jonka tapaatte huomenna, oli valittu: pakotteet Jugoslavian liittotasavaltaa kohtaan poistettiin, Biarritzin Eurooppa-neuvosto myönsi 200 miljoonaa euroa hätäapua ja Jugoslavian liittotasavalta hyväksyttiin kansainväliseen yhteisöön demokratian lujittamisprosessin tukemiseksi.
Haluaisin puhua vähän pidempään puheenjohtajavaltion Länsi-Balkania koskevista painopistealueista. Zagrebin huippukokousta valmistaessa halusimme keskittää unionin toiminnan demokratian lujittamiseen ja vakautus- ja assosiaatioprosessin arvon nostamiseen. Meillä on täten kaksi tavoitetta: alueellisen yhteistyön kehittäminen, ja näiden maiden ja unionin välisen todellisen lähentymispolitiikan täytäntöönpano.
Kölnissä Eurooppa-neuvosto tarjosi mahdollisuutta liittyä tulevaisuudessa unioniin. Feirassa se tunnusti vakautus- ja assosiointiprosessiin osallistuvien maiden aseman mahdollisina EU:n ehdokasvaltioina. Haluamme vahvistaa tarjouksemme Zagrebin huippukokouksessa, ja mennä vielä pidemmälle määrittelemällä kullekin maalle tällä tiellä läpikäytävät vaiheet ja toteutettavat uudistukset. Lopuksi haluamme konkretisoida prosessille ensisijaisen tärkeän yhteisön tuen.
Ranskan aloitteesta Zagrebin huippukokoukseen kokoontuvat ensimmäistä kertaa valtioiden ja hallitusten päämiehet sekä Euroopan unionista että vakautus- ja assosiaatioprosessiin osallistuvista Länsi-Balkanin maista: Albaniasta, Bosniasta ja Hertsegovinasta, Kroatiasta, entisestä Jugoslavian tasavallasta Makedoniasta ja Jugoslavian liittotasavallasta. Huippukokous on siis tilaisuus vetää ylimmällä tasolla johtopäätökset alueella tapahtuneista ratkaisevista demokraattisista muutoksista ja vahvistaa täten, että tie on vastedes auki kaikkien alueen maiden ja unionin lähentymiselle vakautus- ja assosiaatioprosessin puitteissa.
Haluamme nostaa tämän prosessin arvoa muun muassa päättämällä Zagrebissa neuvottelut ensimmäisestä vakautus- ja assosiaatiosopimuksesta entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian kanssa tai vahvistamalla jokaisen valtion tilanteeseen sovitetun yksilöllisen lähestymistavan sekä, kuten olen jo sanonut, esittämällä meille kaikille tulevaisuudennäkymät.
Huippukokouksen tavoitteena tulee myös olemaan demokratian lujittaminen Jugoslavian liittotasavallassa, tämän maan ja sen naapureiden sovinnonteon tukeminen ja alueen maiden luottamukseen perustuvan yhteistyön kehittäminen. Täten odottamatta vakautus- ja assosiaatiosopimusten voimaanastumista unioni tulee muistuttamaan, että se odottaa viideltä asianomaiselta maalta, että ne sitoutuvat laatimaan välittömästi alueellisen yhteistyön yleissopimuksia. Näihin alueellisen yhteistyön yleissopimuksiin, joista on määrätty vakautus- ja assosiaatiosopimuksissa, täytyy mielestämme sisällyttää se, että ylläpidetään poliittista vuoropuhelua, perustetaan alueellinen vapaakauppa-alue ja tehdään tiivistä yhteistyötä oikeus- ja sisäasioissa, erityisesti oikeuslaitoksen ja sen riippumattomuuden lujittamiseksi järjestäytyneen rikollisuuden, korruption, rahanpesun ja muun rikollisen kaupan torjuntaa varten. Lähentyminen Euroopan unionin kanssa on nimittäin neuvoston mielestä läheisesti sidoksissa alueellisen yhteistyön kehittämiseen.
Tarkasteltaessa Westendorpin ja Lagendijkin mietintöjä asetusehdotuksista, joista toinen koskee puiteohjelmaa ja toinen Euroopan jälleenrakennusvirastoa, pääsemme palaamaan sen tuen laajuuteen, jonka unioni aikoo myöntää Länsi-Balkanin alueelle vakautus- ja assosiaatioprosessin tueksi. Molemmat mietinnöt ovat oikeansuuntaisia. Puheenjohtajavaltio on teidän tavoin huolissaan siitä, että puiteohjelmassa täytyy toteuttaa unionin ulkoisen avun hallinnon uudistamisen periaatteet: vähemmän menettelyjä, enemmän koordinointia paikan päällä, vähemmän maksamattomia määrärahoja. Lisäksi kannatamme Kosovossa tehokkuutensa todistaneen Euroopan jälleenrakennusviraston toimivallan laajentamista koko Jugoslavian liittotasavaltaan. Toivomme, että se on tehokkaampi ja nopeampi niiden ohjelmien täytäntöönpanossa, joiden toteuttamiseen komissio valtuuttaa sen.
Puheenjohtajavaltion tavoitteena on päästä sopuun CARDS-ohjelmaan ja jälleenrakennusvirastoon liittyvistä asetusehdotuksista yleisten asiain neuvostossa marraskuun lopulla eli ensi viikolla, jotta se voisi julkistaa ne Zagrebissa 24. marraskuuta. Muistutan teille, mitkä ovat CARDS-ohjelman tärkeimmät painopistealueet: instituutioiden vahvistaminen demokratian ja oikeusvaltion suuntaan, taloudellinen kehitys ja jälleenrakentaminen sekä alueellinen yhteistyö. CARDS-ohjelman avulla unionin tälle alueelle suuntaamasta tuesta pitäisi siis saada johdonmukaisempaa, tehokkaampaa ja näkyvämpää.
Jäsenvaltiot ovat halunneet yksimielisesti, muun muassa viime heinäkuun 20. päivänä kokoontuneessa talousarvioasiain neuvostossa, kunnioittaa CARDS-ohjelman vuosien 2000-2006 rahoituksesta käytävässä keskustelussa Berliinin Eurooppa-neuvostossa vahvistettujen rahoitusnäkymien otsakkeen 4 ylärajaa. Summa, joka tulee sisältämään tuen Jugoslavian liittotasavallalle, päätetään sovittaessa otsakkeessa 4 käytettävissä olevien 10 miljardin euron jakamisesta kahden tukiohjelman kesken. Näiden ohjelmien, MEDA II:n ja CARDSin, hyväksyminen on yksi prioriteeteistamme.
Lopuksi puheenjohtajavaltio sai hyväksyttyä viime syyskuun 18. päivänä kokoontuneessa yleisten asiain neuvostossa yksipuolisia tullietuuksia vakautus- ja assosiaatioprosessiin osallistuvien maiden hyväksi. Näillä toimilla myönnetään kyseisistä maista peräisin oleville maatalous- ja teollisuustuotteille yhteisön markkinoille pääsyä koskeva etuusjärjestelmä. Unioni on täten tehnyt poikkeuksellisen eleen, sillä vapauttaminen, etenkin maataloustuotteiden osalta, ei sisällä lähes mitään määrää koskevia rajoituksia eikä se sisällä minkäänlaisia tullimaksuja. Toimenpiteet ovat astuneet voimaan marraskuun ensimmäisenä päivänä. Neuvosto valmistelee parhaillaan niiden laajentamista Jugoslavian liittotasavaltaan.
Puheenjohtajavaltio Ranska oli asettanut kunnianhimoiset tavoitteet Länsi-Balkanin alueen hyväksi, ja ne ollaan saavuttamassa. tavoitteita ovat vakautus- ja assosiaatioprosessin kehittäminen, CARDS-ohjelman hyväksyminen ja yksipuolisten tullietuuksien hyväksyminen, enkä mainitse tässä kuin tärkeimmät yhteisön toimenpiteet. Niin kovasti odotettu demokratian voitto Kroatiassa ja sen jälkeen Jugoslavian liittotasavallassa velvoittaa Euroopan unionin, kuten tiedämme, tekemään vielä enemmän. Tästä syystä meidän täytyy antaa Zagrebin huippukokouksessa erittäin voimakas poliittinen sanoma, joka vastaa sitä toivoa rauhasta ja sovinnosta, jonka tämän alueen kansat ovat asettaneet tähän demokraattiseen muutokseen. Euroopan unionin ei pidä epäröidä sanoa näille maille: kyllä, teidän paikkanne ja teidän tulevaisuutenne on eurooppalaisen perheen sisällä.

Collins
Arvoisa puhemies, ensivaikutelmani presidentti Kostunicasta on se, että hän on ollut erittäin pragmaattinen poliittisissa toimissaan, sen jälkeen kun hän tuli valtaan Jugoslavian liittotasavallassa. Hän on vakiinnuttanut voittonsa, mutta käyttäytynyt tahdikkaasti suhteessaan alueen muihin johtajiin. Hän on jo vieraillut Sarajevossa, hän on osallistunut epäviralliseen alueelliseen kokoukseen Skopjessa ja hän on käynyt myös Moskovassa. Euroopan unioni oli oikeassa reagoidessaan myönteisesti presidentti Kostunican valtaantuloon. Viisumirajoituksia on helpotettu, ja öljy- ja lentokielto on nyt poistettu. On hyvä, että komissio on myöntänyt 200 miljoonaa euroa kansalaisjärjestöjen hätäapuun ja tukeen. Toivon, että presidentti Kostunica ja hänen tukijansa vakiinnuttavat koko ajan asemaansa Jugoslavian liittotasavallan uutena demokraattisena johtona kaikilla poliittisilla tasoilla.
Serbian parlamenttivaalit on määrä pitää 23. joulukuuta. Pidän myönteisenä sitä, että presidentti Kostunica on tunnustanut Haagin sotarikostuomioistuimen kanssa tehtävän yhteistyön tärkeyden. Presidentti Kostunicalle Jugoslavian uutena presidenttinä on esitetty kutsu osallistua tulevaan Zagrebin huippukokoukseen. Tämä huippukokous ei ole mikään palkinto Kroatialle sen demokratiapyrkimyksistä, vaan siitä tulee pikemminkin presidentti Kostunican saavutusten juhla. On erittäin tärkeää vakuuttaa muut Balkanin alueelta tulevat osallistujat siitä, että Jugoslavian paluu kansainväliseen yhteisöön ei mitenkään vähennä niiden Euroopan unionilta saamaa tukea. On kiinnitettävä asianmukaista huomiota kaikkien maiden herkkiin kohtiin ja vakuuttaa ne siitä, että niitä ei unohdeta presidentti Kostunican valtaannoususta johtuvassa yleisessä huumassa.
Muihin Zagrebin huippukokouksen tavoitteisiin täytyy kuulua ilmoitus yhteisön apu- ja jälleenrakennus-, demokratisointi- ja vakausohjelmista Länsi-Balkanin alueella, vahvistus vapaakauppa-alueen perustamisesta Euroopan unionin ja Länsi-Balkanin alueelle sekä alueen maiden sitoutuminen alueelliseen yhteistyöhön ja vapaan kaupankäyntijärjestelmän perustamiseen niiden välille.

Puhemies
Keskustelu keskeytetään ja sitä jatketaan klo 21.00. Jäsen Pack pyytää puheenvuoroa menettelyä koskevaa esitystä varten. Pyydän, että se todellakin olisi menettelyä koskeva esitys eikä jatkoa neuvoston puheenjohtaja Moscovicin kanssa käydylle keskustelulle.

Pack
Neuvoston puheenjohtaja Moscovici ei voinut valitettavasti olla läsnä puheenvuoroni aikana. Haluaisin mielelläni kuulla häneltä, kannattaako hän sitä, että näitä CARDS-ohjelmassa mainittuja tavoitteita täydennetään yhdellä tavoitteella, nimittäin kasvatuksen ja koulutuksen tukemisella Etelä-Euroopan alueella. Se on tärkeä uusi tavoite CARDS-ohjelmassa. Komissio kannattaa sitä, ja olisin halunnut kuulla, kannattaako myös neuvosto sitä.

Moscovici
. (FR) Tämä on mielestäni mielenkiintoinen kysymys, ja uskon komission tukevan sitä. Tulemme näin ollen tarkastelemaan sitä neuvostossa.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvostolle osoitetut kysymykset (B5-0553/2000).

William Francis Newton Dunn
Kysymys nro 1 (H-0818/00):
Aihe: Nopean toiminnan väline Miksi tästä ehdotuksesta ei ole keskusteltu virallisesti Ranskan puheenjohtajakaudella, vaikka asiaa on varmasti alettu käsitellä jo edeltävillä kausilla?

Moscovici
. (FR) Komissio esitti Coreperille viime toukokuun 10. päivänä ehdotuksen nopean toiminnan välineen käyttöönotosta vastatakseen valtioiden ja hallitusten päämiesten Helsingissä esittämiin odotuksiin. Valtioiden ja hallitusten päämiehet pyysivät Eurooppa-neuvostossa ja Euroopan sotilaallisen ja siviilikriisinhallinnan voimavarojen kehittämisestä laaditun kertomuksen puitteissa, että otetaan käyttöön nopean rahoituksen mekanismeja - kuten se, että komissio perustaa nopean toiminnan rahaston - jotta voidaan mahdollistaa Euroopan unionin toimien nopeampi rahoitus muiden kansainvälisten järjestöjen toteuttamien toimien tukemiseksi ja tarvittaessa kansalaisjärjestöjen toiminnan rahoittamiseksi.
Tämän hankkeen tutkimusta jatketaan Coreperin antaman mandaatin mukaisesti neuvoston ulkosuhteiden neuvonantajaryhmässä. Ensimmäinen tarkastelu pidettiin 6. marraskuuta. Tavoitteena on asetuksen hyväksyminen mahdollisimman nopeasti, ja neuvostohan tarvitsee sitä varten asianmukaisen lausunnon parlamentilta.

Newton Dunn
Kiitos tuosta vastauksesta. Kun jätin tämän kysymyksen, neuvostossa oli itse asiassa ruuhkaa, eikä siellä keskusteltu, mikä oli kysymyksen jättämisen tarkoitus. Pidän kuitenkin myönteisenä sitä, että nyt neuvostossa tapahtuu jotakin ja että meillä ulkoasioiden valiokunnassa itse asiassa on kopio teidän uusimmasta asiakirjastanne, josta näkyy minkälainen kompromissi on tulossa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te haluatte kuulla parlamentin mielipiteen, ja käsittääksemme te ehdotatte että päätös tehtäisiin joulukuussa. Haluaisin tietää että, jos kerron teille, että parlamentti keskustelee tästä tammikuussa, odotatteko meidän lausuntoamme ennen kuin teette päätöksenne?

Moscovici
Voin vain toistaa vastaukseni päätelmän, eli että tavoitteenamme on asetuksen hyväksyminen mahdollisimman nopeasti, mutta neuvosto tarvitsee siihen asianmukaisen lausunnon Euroopan parlamentilta. Se on välttämätöntä.

Puhemies
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:

Yasmine Boudjenah
Kysymys nro 2 (H-0819/00):
Aihe: Länsi-Sahara Vierailin Länsi-Saharan rauhaa edistävän sisäisen ryhmän valtuuskunnan kanssa 13. 15. syyskuuta Länsi-Saharan pakolaisleireillä Algerian kaakkoisosassa.
Tapasimme Saharan demokraattisen tasavallan (RASD, République Sahraoui Démocratique) korkeimmat johtajat, myös presidentin, ja Minurson (YK:n Länsi-Saharan kansanäänestystä valvomaan asettamat rauhanturvajoukot) edustajat. Minurso on tehnyt paljon työtä äänestysluetteloiden laatimiseksi itsemääräämisoikeudesta järjestettävää kansanäänestystä varten. YK:n pääsihteeri on ehdottanut kansanäänestystä rauhansopimussuunnitelmassa, jonka Marokon hallitus ja Länsi-Saharan vapautusrintama Polisario ovat allekirjoittaneet. Monet etenkin Marokon esittämät vastaväitteet haittaavat näkyvästi kansanäänestyksen toteuttamista.
Valtuuskunta pani merkille pakolaisten kurjat elinolosuhteet. Kansanäänestyksen jatkuva lykkääminen ja Berliinissä 28. syyskuuta käytyjen neuvottelujen epäonnistuminen aiheuttavat syvää huolta ja pettymystä väestön keskuudessa.
Voimme havaita, että alueella odotetaan innokkaasti Euroopan unionin osallistuvan entistä enemmän alueen tasapainoa järkyttävien selkkausten selvittämiseen.
Miten neuvoston puheenjohtajavaltio aikoo taata entistä aktiivisemmin, että YK:n rauhansuunnitelmaa sovelletaan täydellisesti, kuten Euroopan parlamentti pyysi 16. maaliskuuta 2000 antamassaan päätöslauselmassa?
ja

Laura González Álvarez
kysymys nro 3 (H-0846/00):
Aihe: Kansanäänestys Länsi-Saharan itsemääräämisoikeudesta Neuvottelut Länsi-Saharan itsemääräämisoikeutta koskevasta kansanäänestyksestä YK:n pääsihteeristön lähettämän kansainvälisen välittäjän James Bakerin ja konfliktin osapuolten välillä ovat jumiutuneet. Berliinissä 28. syyskuuta pidetyssä kokouksessa Marokon viranomaiset uhkasivat hylätä kansanäänestyssuunnitelman. Komission puheenjohtaja vierailee Marokossa ja Algeriassa marraskuussa.
Mitä aloitteita neuvosto aikoo tehdä tai esittää selvitettäväksi tukeakseen rauhansuunnitelmaa, jotta kansanäänestys voitaisiin järjestää mahdollisimman pian ja jotta vältettäisiin konfliktin uudelleen puhkeamisesta alueelle aiheutuva uhka? Mitä mieltä neuvoston on poliittisesti tämänhetkisestä umpikujasta, ja miten sen mielestä konflikti voitaisiin ratkaista oikeudenmukaisesti?

Moscovici
. (FR) Euroopan unionin neuvosto tukee Yhdistyneiden Kansakuntien johtamaa prosessia. Neuvosto tukee Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin erityislähettilään James Bakerin - joka taitaa olla tällä hetkellä sidottuna muihin tehtäviin, mutta vain tilapäisesti - tämänhetkisiä ponnisteluja oikeudenmukaisen ja kaikkia osapuolia tyydyttävän ratkaisun löytämiseksi Länsi-Saharan alueen ongelmiin. Neuvosto on valmis auttamaan luottavaisen ilmapiirin luomisessa osapuolten välille ja sen vakiinnuttamisessa. Länsi-Saharan kiistan ratkaisun on tuettava Maghreb-maiden vakautta ja niiden taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Tämä asia kuuluu kuitenkin Yhdistyneille Kansakunnille ja pääsihteerin henkilökohtaiselle valtuutetulle, jonka peräänantamatonta työtä tämän monimutkaisen asian parissa meidän täytyy tukea.
Erityislähettiläs Bakerin tehtävällä on jo usean kuukauden ajan ollut kaksi tavoitetta. Hänen täytyy sekä löytää vastaus ongelmiin, jotka aiheutuvat sen rauhansopimussuunnitelman täytäntöönpanosta, jonka on tarkoitus johtaa kansanäänestykseen Länsi-Saharan kansan itsemääräämisoikeudesta, että hakea poliittisen sovinnon löytämistä. Osapuolille on myönnetty uusi neljän kuukauden määräaika - päätöslauselmassa 1324 - jonka kuluessa pyritään saavuttamaan editystä näillä molemmilla aloilla. Neuvosto on kuitenkin huolestunut Tindoufin pakolaisleirin asukkaiden oloista sekä inhimillisten olojen että ravinnonsaannin suhteen. Euroopan unionin aktiivista osallistumista on tässä syytä korostaa. Euroopan unioni tarjoaa ECHO-ohjelman kautta Länsi-Saharan pakolaisille enemmän humanitaarista apua kuin kukaan muu - ajanjaksoksi 1999-2000 on varattu 10,58 miljoonaa euroa, ja marraskuusta 2000 lähtien kahdeksaksi kuukaudeksi myönnetty 9 miljoonan euron tuki on parhaillaan jaossa.

Boudjenah
Kiitos vastauksestanne. Puhuitte kaikkia osapuolia tyydyttävästä ratkaisusta. Kävin itse Tindoufin pakolaisleireillä, joissa erittäin vaikea tilanne on jatkunut jo 25 vuoden ajan.
On kuitenkin pakko todeta, että toinen osapuolista - eli tässä tapauksessa Marokko - jolla on poliittista painoarvoa ja jolla on kaikki valtion välineet käytössään, tekee vähemmän töitä, jotta varmistettaisiin rauhansuunnitelman eli sen itse allekirjoittamien Houstonin sopimusten toteuttaminen. Marokko puhuu edelleen alueellisen yhtenäisyyden ongelmasta; nämä ovat termejä, joita kuningas on käyttänyt muun muassa viimeksi pitämässään virallisessa puheessaan. Kyseessä on kuitenkin kansan itsemääräämisoikeuden saavuttamisen prosessi ja Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselman noudattaminen. Oli kansanäänestyksen tulos mikä tahansa - itsenäisyys tai liittäminen Marokkoon - niin uskon, että tämä on demokraattinen eli tehokas keino, jolla konflikti saadaan vihdoinkin ratkaistua. Muussa tapauksessa nykyisen jännitteen kärjistyminen ja mahdollinen paluu aseelliseen taisteluun vaarantaisivat koko alueen hetkellä, jolloin ollaan keskustelemassa - puhuimme asiasta täällä aivan äsken - Euro-Välimeri-kumppanuuden lujittamisesta.
Kuinka kumppanuutta voitaisiin lujittaa, jos tähän konfliktiin ei löydy ratkaisua? Tiedämme, kuinka läheiset siteet Euroopan unionilla ja Marokolla on, ja etenkin Ranskalla ja Marokolla. Haluaisin esittää puheenjohtaja Moscovicille seuraavan kysymyksen: millaisia keskusteluja käytte tällä hetkellä Marokon hallituksen kanssa Länsi-Saharasta?

Moscovici
Marokon ulkoasiainministeri antoi 28. marraskuuta 2000 Berliinissä pidetyssä kokouksessa julistuksen - kuten varmaan tiedättekin - jossa hän vakuutti aikovansa käyttää kaikkia mahdollisia keinoja kestävän ja lopullisen ratkaisun löytämiseksi. Rabatissa tunnutaan nyt ymmärtäneen, ettei heidän ehdotuksensa vastannut YK:n pääsihteerin ja hänen erityislähettiläänsä odotuksia ja että sitä tulee pitää oikeudenmukaisen ja lopullisen ratkaisun etsimisen lähtökohtana.
Niinpä Marokko lähetti ulkoasiain- ja yhteistyöministerinsä New Yorkiin 26. lokakuuta turvallisuusneuvoston suljetun istunnon kuultavaksi, sen jälkeen kun Polisarion pääsihteeriä oli kuultu 19. lokakuuta. Kuulemistilaisuudessa ministeri Ben Aïssa ilmoitti, että täydellinen asiakirja Marokon ehdotuksen ulottuvuudesta ja sisällöstä esiteltäisiin osapuolten seuraavassa kokouksessa, jota johtaa erityislähettiläs Baker. Ministeri Ben Aïssan mukaan Marokko oli Berliinissä vain esittänyt ehdotuksen vuoropuhelusta ja hahmotellut sen raameja.
Ranskan kanta on se, että se pitää Marokon Berliinissä ilmoittamaa valmiutta ensimmäisenä askeleena kohti ulospääsyä rauhansopimusprosessin nykyisestä umpikujasta ja lähtökohtana ratkaisun etsimiselle, mutta sitä täytyy tarkentaa ja täydentää, jotta sitä voitaisiin pitää sellaisena poliittisena tarjouksena, jota kaikki osapuolet voivat harkita. Tämän olemme ilmoittaneet marokkolaisille yhteistyökumppaneillemme.

Posselt
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, EU:lla olisi uskoakseni Maghreb-maissa paljon suurempi vaikutusvalta, jos yhteydet Marokon uudistusprosessiin vahvistuisivat vielä. Haluaisin kysyä teiltä Marokon kanssa tehtävän assosiaatiosopimuksen tilanteesta. Te tiedätte, että me keskustelimme kalastussopimuksesta. Myös se on ratkaistava. Mutta assosiaatiosopimuskysymys on uskoakseni erittäin kiireellinen.

Puhemies


Nuala Ahern
Kysymys nro 4 (H-0820/00):
Aihe: Radioaktiivisten aineiden kuljetusten turvallisuus EU:ssa Saksan hallitus ilmoitti syyskuussa 2000 aikovansa käynnistää uudelleen radioaktiivisten aineiden kuljetukset maasta toiseen. Kuljetukset oli keskeytetty turvallisuussyistä toukokuussa 1998. Ovatko (kuljetusta, ympäristöä ja energiaa käsittelevä) neuvosto, puheenjohtajavaltio Ranska ja radioaktiivisten aineiden turvallista kuljetusta käsittelevä pysyvä (asiantuntija)työryhmä neuvotelleet asiasta ennen Saksan hallituksen antamaa ilmoitusta - tai sen jälkeen?

Moscovici
. (FR) Ydinaineiden kuljetukset suoritetaan Ranskassa asiaankuuluvan lainsäädännön mukaisesti. Viittaan erityisesti 21. marraskuuta 1994 annettuun neuvoston direktiiviin 94/55/EY vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja 23. päivänä heinäkuuta 1996 annettuun neuvoston direktiiviin 96/49/EY vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä. Näitä direktiivejä sovelletaan ydinaineiden kuljetuksiin, ja niissä vahvistetaan erilaiset tekniset määräykset ajoneuvoille, merkinnöille ja astioille.
Ranskan ja Saksan välillä tapahtuvasta ydinaineiden kuljetuksesta on maiden välillä järjestetty kahdenkeskisiä neuvotteluja. Ministerineuvosto sen enempää kuin Ranska puheenjohtajavaltiona ei ole ollut mukana näissä neuvotteluissa. Voin vain kertoa, että Ranska ja Saksa - ja nyt en puhu neuvoston puheenjohtajana - ovat ottaneet nämä kysymykset esiin Vittelissä viime viikolla pidetyssä kahdenkeskisessä huippukokouksessa, ja siellä päätettiin perustaa työryhmä ongelman ratkaisemiseksi.

Ahern
Minun on valitettavasti ilmoitettava ministerille, että hän ei itse asiassa vastannut kysymykseeni. Kysyin mitä kuulemisia pidettiin neuvoston, puheenjohtajavaltio Ranskan ja pysyvän asiantuntijakomitean välillä. Kysyin sitä, koska vain kolme viikkoa sen jälkeen kun neuvoston asiantuntijaryhmä, radioaktiivisen materiaalin turvallista kuljettamista käsittelevä pysyvä työryhmä, julkaisi huhtikuussa 1998 kertomuksensa, jossa annettiin hyväksyntä ydinjätteen kuljetustavalle, kuljetukset huomattiin saastuneiksi, kuten ministeri aivan hyvin tietää. Koska ne pian kuulemma aloitetaan uudestaan - ja olen iloinen kuullessani, että kaikki nämä kuulemiset pidetään - voimmeko ollenkaan luottaa ydinjätettä käsittelevään työryhmään. Se sanoi, että kaikki on kunnossa, mutta sitten huomattiin, että kuljetukset olivat saastuneita. Tämän lisäksi voidaan kysyä, miksi tässä asiantuntijakomiteassa on ainoastaan ydinteollisuuden ja hallituksen edustajia. Miksi meillä ei voi olla riippumattomia asiantuntijoita, joilla on yksityiskohtaista tietoa, joka voisi olla olennaista? Voinko pyytää ministeriä vastaamaan tähän kysymykseen?

Puhemies


Ioannis Souladakis
Kysymys nro 5 (H-0826/00):
Aihe: Armenian ja Azerbaidzanin välisiä kiistoja koskevat EU:n aloitteet Armenian ja Azerbaid&#x017E;anin monivuotiset selkkaukset ovat halvaannuttaneet näiden kahden maan taloudet ja aiheuttaneet vakavia haittoja yhteiskunnallisille rakenteille. Viime aikoina on esiintynyt molemminpuolisia lähentymisyrityksiä vallitsevan umpikujatilanteen ratkaisemiseksi ja uudelleenrakentamisen käynnistämiseksi. Viimeksi kuluneen vuoden aikana Armenian presidentti Robert Kocharian ja Azerbaid&#x017E;anin presidentti Haidar Alijev ovat tavanneet ainakin 11 kertaa (International Herald Tribune 7.9.2000). Tähän saakka EU on seurannut välinpitämättömänä sivusta kyseisten maiden ponnisteluja eikä se ole tehnyt mitään aloitteita jättäen siten kentän avoimeksi muiden strategisten tahojen omia tarkoitusperiä ajaville hankkeille.
Mitä diplomaattisia aloitteita neuvosto aikoo tehdä Armenian ja Azerbaid&#x017E;anin lähentymiseksi, niiden välisten erimielisyyksien ratkaisemiseksi ja yhteistyön lisäämiseksi?

Moscovici
. (FR) Kaukasian vakaus ja kehitys ovat yksi Euroopan unionin strategisista prioriteeteista. Kuten tiedätte, Euroopan unioni tukee meneillään olevia sovitteluyrityksiä, joilla pyritään löytämään kaikkiin alueen konflikteihin poliittinen ratkaisu asianomaisten valtioiden alueellisen koskemattomuuden kunnioittamisen ja riittävän itsenäisyysasteen pohjalta. Unioni seuraa näin ollen tarkkaan Armenian ja Azerbaid&#x017E;anin yhteydenpitoa löytääkseen ratkaisun Vuoristo-Karabahin kysymykseen. Tästä syystä unioni on iloinen näiden kahden presidentin säännöllisistä tapaamisista ja toivoo, että näiden tapaamisten avulla päästään poliittiseen ratkaisuun.
Euroopan unioni on yhä vakuuttunut siitä, että Etyjin Minskin ryhmällä on keskeinen asema Vuoristo-Karabahin konfliktin ratkaisemisessa, vaikka tämän ryhmän vuosina 1997 ja 1998 esittämät erilaiset sopimussuunnitelmat torjuttiin sekä Jerevanissa että Bakussa. Unioni käyttää lisäksi kaikkia välineitä, jotka sillä on käytössään kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen puitteissa, parantaakseen näiden kahden maan välisiä suhteita. Erilaisten yhteistyöelinten ansiosta on voitu aloittaa säännöllinen poliittinen vuoropuhelu Armenian ja Azerbaid&#x017E;anin välisen kaupan helpottamiseksi.
Unioni jatkaa samalla merkittävän materiaalisen avun toimittamista molemmille maille erilaisten ohjelmien kautta, esimerkiksi TACISin. Unioni on tarjoutunut rahoittamaan molempien etujen mukaisia rajojen yli ulottuvia hankkeita auttaakseen palauttamaan maiden välille hyvät naapuruussuhteet. Unionin ponnistelut ovat saaneet julkista tunnustusta Armenialta ja Azerbaid&#x017E;anilta, jotka ovat ilmoittaneet olevansa avoimia näiden maiden ja unionin välisten suhteiden lujittamiselle.

Souladakis
Sallittakoon sanoa, että en voi pitää neuvoston puheenjohtajan vastausta tyydyttävänä. Se on tyypiltään pikemmin byrokraattinen selvitys kuin poliittinen aloite. On korostettava, että Kaukasian vakauttaminen edellyttää laajempaa suunnitelmaa ja laajempia aloitteita. Ja on selvää, että Euroopan unioni, joka äskettäin - niin sanomalehdistä luin - on muuttanut strategiaansa energiaongelmissa ja suuntautuu enemmän entiseen Neuvostoliittoon - tällä on merkitystä myös laajemmalle alueelle - ei voi pysyä asiainkulussa passiivisena. Tässä mielessä siis, ja koska kysymystä ei esitetty tyytyväisenä siihen, että kaikki sujuu hyvin, vaan jotta tuotaisiin esiin ongelma, olen sitä mieltä, että uusi Kaukasian vakaussopimus voi toimia lähtökohtana vastaavalle kokonaisvaltaiselle politiikalle, josta nyt Balkanilla keskustellaan. Poliittisen aloitteen pitäisi tulla Euroopan unionilta ja poliittisten tavoitteiden ja prioriteettien pitäisi liittyä kehitykseen, itsehallintoon ja demokratiaan tällä alueella.

Alavanos
Arvoisa puhemies, aluksi yhdyn kollega Souladakisin esittämään kysymykseen, eli siihen, millaisiin aloitteisiin Euroopan unioni on ryhtynyt tässä suuressa ongelmassa, joka lamaannuttaa rikkaan alueen ja suistaa sen tähän tilanteeseen. Erityisesti, koska yksi alueen suurista ongelman aiheuttajista on Turkin Armenialle julistama kauppasaarto, haluaisin kysyä neuvoston puheenjohtajalta, onko Turkin kanssa nykyään käytävissä neuvotteluissa ja keskusteluissa otettu esille edes akateemisena kysymyksenä Armenian köyhyyteen ja kurjuuteen suistavan kauppasaarron purkamista.

Moscovici
. (FR) Ymmärrän kahden arvoisan jäsenen ilmaisemat näkökulmat. Minulla ei ole paljoa lisättävää unionin toteuttamasta toiminnasta.
Mitä tulee keskusteluihin Turkin kanssa, olemme juuri käyneet tästä aiheesta tärkeän keskustelun, ja tiedätte hyvin, mitkä ovat unionin kannat tähän asiaan.

Puhemies
Kysymys nro 6 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Jäsen Frahm on ottanut nimiinsä Jonas Sjöstedtin
kysymyksen nro 7 (H-0832/00):
Aihe: Lainsäädäntöehdotukset pakolaisten kätkemisen estämiseksi Puheenjohtajamaa Ranska on ehdottanut EU:n alueella laittomasti oleskelevien pakolaisten salakuljetusta ja kätkemistä koskevan lainsäädännön kiristämistä. Ehdotukset koskevat kaikkia niitä, jotka piilottavat pakolaisia, vaikka tällä ei tavoiteltaisikaan taloudellista hyötyä. Ehdotukset antavat EU:n jäsenvaltioille mahdollisuuksia monin eri tavoin rangaista tai jopa hajottaa organisaatioita, jotka kätkevät pakolaisia. Onko puheenjohtajamaa sitä mieltä, että tämän myötä olisi mahdollista hajottaa myös sellaisia aatteellisia organisaatioita kuin seurakuntia, luostareita ja puolueita?

Moscovici
. (FR) Doverissa viime kesäkuussa tapahtunut murhenäytelmä toi julmalla tavalla esiin tarpeen torjua tehokkaammin laitonta maahanmuuttoa.
Viime kesäkuussa pidetyssä Feiran Eurooppa-neuvostossa pyydettiin neuvostoa nopeuttamaan lokakuussa 1999 pidetyn Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmissä esitettyjen laittoman maahanmuuton torjuntatoimien täytäntöönpanoa.
Toimenpiteet, joihin kysymyksen esittäjä viittaa, sisältävät neuvoston direktiiviehdotuksen ja puitepäätösehdotuksen, joista ensimmäisen tavoitteena on määritellä laittomassa maahantulossa, liikkumisessa ja maassa oleskelussa avustaminen ja toisen tavoitteena on rikosoikeudellisten puitteiden vahvistaminen laittomassa maahantulossa ja maassa oleskelussa avustamisen ehkäisemiseksi.
Nämä tekstit, jotka on annettu Euroopan parlamentille lausuntoa varten, ovat parhaillaan tarkasteltavina neuvoston toimivaltaisissa työryhmissä. Tekstien ensisijainen tavoite on ihmiskaupan torjuminen tukemalla järjestettyjen reittien kautta tapahtuvan laittoman maahanmuuton torjuntaa. Tarkoitus on hajottaa tällaista kauppaa harjoittavat rikolliset järjestöt ja rangaista niitä.
Arvoisan parlamentin jäsenen kysymys tarjoaa siis puheenjohtajavaltiolle tilaisuuden selventää joitakin epäselvyyksiä. Kyseisten tekstien tavoitteena ei ole evätä mahdollisilta pakolaisilta oikeutta hakea turvapaikkaa unionin alueelta.
Arvoisa jäsen myöntää varmaan itsekin, ettei mahdollinen pakolainen ole automaattisesti laiton maahanmuuttaja. Tekstien tavoitteena ei ole myöskään estää voittoa tavoittelemattomia organisaatioita tekemästä työtään, niin kauan tietenkin kun ne noudattavat voimassa olevia lakeja. Tarkoitus on todellakin taistella ihmiskauppaa harjoittavia rikollisjärjestöjä vastaan, eikä hajottaa kansalais- tai hyväntekeväisyysjärjestöjä taikka poliittisia tai uskonnollisia järjestöjä, paitsi jos - enkä pysty edes kuvittelemaan näin käyvän - niiden toiminta toimisi peitteenä laittomalle toiminnalle.

Frahm
Olemme yksimielisiä siitä, että Doverin tapahtumat vaativat meiltä toimia, mutta olen myös sitä mieltä, että ne ovat osoitus muustakin. Tanskalaisissa tiedotusvälineissä olemme voineet nähdä 14-vuotiaan afgaanipojan sanovan, että jos aikoo paeta, tarvitsee agentin. Se oli hänen ilmauksensa - agentti - mutta sehän on jonkinlainen osoitus siitä, kuinka vaikeaa pakolaisten on todellakin päästä alueelle, josta he voivat hakea turvapaikkaa, ja juuri tämä on koko ongelman ydin. Haluaisin kysyä, mitä mieltä neuvosto on siitä, että edistämme täten sitä, että tällaisista humanitaarisista toimista annetaan entistä kovempia rangaistuksia. Mehän olemme tilanteessa, jossa maahanmuuttajat ja pakolaiset sekoitetaan usein toisiinsa. Mitä neuvosto tarkoittaa? Jos näistä toimista annetaan entistä kovempia rangaistuksia, silloin ollaan mukana siinä, että toimintaansa jatkavat vain häikäilemättömät ja kyyniset ja ne, jotka haluavat ansaita sillä rahaa. Onko neuvoston politiikkana todellakin edistää sitä, että köyhien vainottujen ihmisten rahat joutuvat mafian ja vastaavien organisaatioiden käsiin?

Moscovici
. (FR) Euroopan unionin tekstien henki edellyttää mielestäni, että jokainen jäsenvaltio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, jotta jostakin muualta kuin unionin jäsenvaltiosta tulevan ulkomaalaisen laittoman maahantulon, liikkumisen ja maassa oleskelun tarkoituksellinen helpottaminen suoralla tai epäsuoralla avustamisella katsotaan rikokseksi. Tämä on tekstien yleinen linja.

Martin, David
Arvoisa puhemies, pidän myönteisenä neuvoston vastausta alkuperäiseen kysymykseen. Haluaisin vain, että ministeri korostaisi uudelleen sitä, että ehdotettu lainsäädäntö on tarkoitettu niille, jotka käyttävät hyväkseen ja hyötyvät ahdingossa olevista ihmisistä eikä sitä ole tarkoitettu tekemään maahanmuuttajaa tai mahdollista maahanmuuttajaa yhtään enempää rikolliseksi. Tässä on kyse siitä, että saadaan se loppumaan, että jengit tekevät rahaa maahanmuuttajien kustannuksella. Näin tapahtui Doverissa. Se oli järjestäytynyttä liiketoimintaa, joka päättyi siihen, että ihmisiä kuoli rekan takaosaan, koska heidän kustannuksellaan yritettiin rikastua. Tämä meidän on lopetettava.
Kannustaisiko neuvosto myös - tässä olen samaa mieltä kuin jäsen Frahm - jäsenvaltioita tekemään selvemmän eron turvapaikanhakijoiden ja laittomien maahanmuuttajien välillä? Tällä hetkellä näyttää siltä, että jäsenvaltiot ovat alkaneet unohtaa kansainväliset velvoitteensa. Meillä on kansainvälinen velvollisuus kohdella turvapaikanhakijoita asianmukaisesti ja hoitaa heitä koskevat asiat tiettyjen menettelyjen mukaisesti. Jotkin jäsenvaltiot näyttävät sekoittavan turvapaikanhakijat ja laittomat maahanmuuttajat.

Moscovici
. (FR) Vahvistan jäsen Martinin puheet. Tarkoitus on todellakin taistella ihmiskauppaa harjoittavia rikollisjärjestöjä vastaan eikä muuttaa vanhoja tekstejä, jotka takaavat mahdollisille pakolaisille oikeuden hakea turvapaikkaa unionin alueella. Kyse on vain ja ainoastaan juuri tästä. Lisään vielä yhden tarkennuksen: näillä kahdella tekstillä on tarkoitus etenkin vahvistaa rikosoikeudelliset puitteet järjestäytyneiden salakuljetusliigojen kukistamiseksi. Juuri sellaista toimintaa ja sellaisia järjestöjä vastaan haluamme taistella päättäväisesti.

Schmidt, Olle
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, vaikka olenkin nyt saanut selvitystä asiaan, en kuitenkaan oikein ymmärrä, miksi tämä epätarkka ja osittain epäinhimillinen ehdotus on ylipäänsä esitetty. Eikö olisi järkevämpää ja sopivampaa, että EU:n hallitukset ja ministerineuvosto miettisivät, mikä pakottaa ihmiset saapumaan Eurooppaan laittomasti? Haluaisin kysyä ministeriltä, kuinka monet EU:n jäsenvaltiot vaativat nykyään maahantuloviisumia, onko kyse 10 valtiosta, onko kyse 50 valtiosta tai ehkä 100 valtiosta? Viimeisten tietojeni mukaan kyse on 127 valtiosta. Pitääkö tämä luku paikkaansa? Jos pitää, pidättekö sitä kohtuullisena ja merkitseekö tämä mielestänne inhimillistä turvapaikkapolitiikkaa?

Moscovici
. (FR) Minulla ei ole mitään lisättävää vastaukseeni.

Puhemies


Maj Britt Theorin
Kysymys nro 8 (H-0836/00):
Aihe: Kunniamurhat Turkissa Kymmeniä naisia kuolee vuosittain Turkissa "kunniamurhan" uhreina. Turkin lainsäädännössä myönnetään naisille samat oikeudet kuin miehille, mutta käytännössä monet miehet tuomitsevat edelleen naisia kuolemaan, siksi että nainen on raiskattu, että hän on tehnyt aviorikoksen tai että hän vain tapaa toisia miehiä. Murhan tehneet miehet saavat harvoin pitkiä vankeusrangaistuksia; jotkut tuomitaan vain niinkin lyhyeksi ajaksi kuin kahdeksi vuodeksi.
Turkissa valmisteltava uusi lainsäädäntö rangaistusten lieventämisen kieltämiseksi on välttämätön, mutta vielä tärkeämpää on, että muslimijohtajat sanoutuvat irti kunniamurhista, jotka selkeästi ovat islamin vastaisia. Tarvitaan sekä lainsäädäntöä että käytännön toimia keskustelun ja tietoisuuden lisäämiseksi.
Mitä neuvosto aikoo tehdä, jotta Turkki ryhtyy tehokkaisiin toimiin kunniamurhia vastaan?

Moscovici
. (FR) Arvoisa parlamentin jäsen pyysi neuvostoa kiinnittämään huomiota kysymykseen Turkissa tehtävistä kunniamurhista. Tämä käytäntö vaikuttaa olevan vähenemässä huomattavasti, ja meille on sanottu, että sitä harjoitettaisiin enää maaseudulla. Neuvosto on kuitenkin yhä huolissaan näistä rikoksista, jotka tehdään usein sietämättömissä olosuhteissa. Turkin hallitus on ryhtynyt huomattaviin uudistuksiin, joilla pyritään torjumaan paremmin tällaiset teot, jotka on luonnollisesti kielletty kansallisessa lainsäädännössä.
Kertomuksessa, jonka Turkin ministerineuvosto hyväksyi viime syyskuun 21. päivänä uudistusohjelmaksi, on lakimuutoksia koskevassa osassa useita hankkeita: kirjata siviilioikeuteen naisten ja miesten välistä todellista tasa-arvoa sosiopedagogisilla aloilla vahvistavia toimenpiteitä, torjua perheväkivalta tehokkaammin, tuomita paremmin tällainen väkivalta perustamalla erikoistuneiden perheasioiden tuomarien virkoja ja lopuksi kieltää kunniamurhien tuomioiden alentaminen.
Vakuutan teille, että neuvosto tulee seuraamaan tarkkaan näiden toimenpiteiden täytäntöönpanoa, sillä ne kuuluvat niiden Kööpenhaminan kriteerien noudattamiseen, joista keskusteltiin jo pitkään. Kunniamurhat eivät joka tapauksessa ole ongelma ainoastaan Turkissa, sillä ne tunnetaan useissa maissa ympäri maailmaa. Neuvosto on näin ollen tukenut Alankomaiden aloitetta laatia tänä vuonna Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen III-komiteassa nämä rikokset tuomitseva päätöslauselmaesitys, joka on vielä tarkasteltavana. Neuvosto huomauttaa, että myös Turkki on ilmoittanut tukevansa tätä aloitetta.

Theorin
Ymmärtämättä sitä, kuinka niin barbaarinen ilmiö kuin kunniamurha voidaan selittää, voimme todeta, että veljet, isät, serkut tai aviomiehet murhaavat joka vuosi kylmäverisesti tusinoittain turkkilaisia naisia sillä perusteella, että perheen kunnia on säilytettävä.
Perheen, erityisesti perheen miesten asema, maine ja kunnia ovat sidoksissa heidän omaisuuteensa, myös naispuolisiin perheenjäseniin. Tämän näkökulman perusteella perheen miehillä on oikeus ja velvollisuus tappaa naispuolinen perheenjäsen, joka maine häpäisemättömänä naisena on jostakin syystä vähentynyt. Sillä ei ole mitään merkitystä, onko hän tehnyt syntiä vapaaehtoisesti tai tahtomattaan, toisin sanoen, jos hänet on raiskattu.
On hyvä, että neuvosto viittaa tehtyihin aloitteisiin. On tärkeää kieltää rangaistusten alentaminen, mutta sitäkin tärkeämpää on vastustaa kunniamurhan yleistä hyväksymistä Esitän neuvostolle seuraavan kysymyksen: oletteko valmiita ryhtymään voimatoimiin katkaistaksenne väkivallankierteen esimerkiksi vaatimalla, että muslimijohtajat suhtautuvat julkisesti torjuvasti kunniamurhaan?

Moscovici
. (FR) Uskon, että näitä rikoksia täytyy torjua kaikin mahdollisin keinoin, ehdottomasti kaikin keinoin, ja totean, että niin unionin ministerineuvosto, kuin Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous ja, uskoisin näin, myös Turkin hallitus ovat valmiita tähän. Tällaiset alkeelliset, aikansa eläneet käytännöt täytyy saada katoamaan.

Puhemies


Othmar Karas
Kysymys nro 9 (H-0839/00):
Aihe: Ranskan eurooppaministerin Moscovicin suhtautuminen Itävaltaan Ranskan eurooppaministeri Pierre Moscovici painotti ranskalaisen France 3 -televisiokanavan haastattelussa useaan otteeseen torjuvansa Itävallan liittohallituksen. Hän sanoi lisäksi olevansa vakuuttunut siitä, että ÖVP:n ja FPÖ:n hallituskoalitio on epänormaali ja että FPÖ on rasistinen ja muukalaisvihamielinen puolue.
Miten neuvosto perustelee sen, että puheenjohtajavaltio Ranskan virallinen edustaja paljastaa näin torjuvan, vihamielisen ja loukkaavan suhtautumisensa tasa-arvoiseen unionin jäseneen vielä kolmen viisaan myönteisen Itävalta-raportin ja sitä seuranneen epäoikeutettujen pakotteiden poistamisen jälkeen? Voiko neuvosto kertoa, vastaavatko Ranskan eurooppaministerin lausumat myös puheenjohtajavaltion asennetta vai onko kyse Moscovicin henkilökohtaisesta mielipiteestä? Voiko neuvosto vakuuttaa, ettei Moscovicin lausumista ja suhtautumisesta koidu minkäänlaista vahinkoa ja epätasa-arvoista kohtelua Itävallalle ja sen liittohallitukselle unionin tärkeissä ja laaja-alaisissa hankkeissa? Milloin neuvosto etääntyy julkisesti Moscovicin lausumasta ja antaa selvityksen asiasta?

Moscovici
. (FR) Minä todellakin mietin nähdessäni tämän kysymyksen, mitä tämä Ranskan eurooppaministeri oli mennyt puhumaan, kun hän, lainaan kysymystä: "- painotti useaan otteeseen torjuvansa Itävallan liittohallituksen. Hän sanoi lisäksi olevansa vakuuttunut siitä, että ÖVP:n ja FPÖ:n hallituskoalitio on epänormaali ja että FPÖ on rasistinen ja muukalaisvihamielinen puolue-". Kysymyksen esittäjä jatkaa vielä: "Miten neuvosto perustelee sen, että puheenjohtajavaltio Ranskan virallinen edustaja paljastaa näin torjuvan, vihamielisen ja loukkaavan suhtautumisensa tasa-arvoiseen unionin jäseneen?
Voiko neuvosto kertoa, vastaavatko Ranskan eurooppaministerin lausumat myös puheenjohtajavaltion asennetta vai onko kyse Moscovicin henkilökohtaisesta mielipiteestä? Voiko neuvosto vakuuttaa, ettei Moscovicin lausumista ja suhtautumisesta koidu minkäänlaista vahinkoa ja epätasa-arvoista kohtelua Itävallalle ja sen liittohallitukselle unionin tärkeissä ja laaja-alaisissa hankkeissa? Milloin neuvosto etääntyy julkisesti Moscovicin lausumasta ja antaa selvityksen asiasta?"
Ei tänä iltana, ja tästä pääsen vastaukseen, sillä tunnen ministerin, ja vastaan teille nyt neuvoston nimissä. Vastauksena arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen puheenjohtajavaltio haluaa muistuttaa, että Itävallan poliittinen tilanne ja kahdenkeskiset toimenpiteet, jotka muut jäsenvaltiot sen johdosta hyväksyivät ja myöhemmin lopettivat, eivät kuulu neuvostolle, sillä ne olivat kahdenkeskisiä toimenpiteitä. Puheenjohtajavaltiolla ei siis ole mitään sanottavaa tästä asiasta. Mutta on selvää, että kun toimenpiteet on lopetettu, niin minkäänlainen vahinko tai epätasa-arvoinen Itävallan tai sen liittohallituksen kohtelu ei tule kysymykseen, sillä niihin ei kohdisteta mitään toimenpiteitä.
Henkilökohtaisesti voin sitä vastoin vakuuttaa, että kyseisen ministerin puheet France 3 -kanavalla kuvastavat hyvin hänen ajatuksiaan tästä asiasta.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te osoititte vastauksellanne ottavanne henkilönä neuvoston panttivangiksi. Te osoititte myös, että henkilökohtaiset ennakkoluulonne, jotka ovat ristiriidassa Itävallan todellisuuden ja kolmen tarkkailijan raportin kanssa, vaikuttavat voimakkaasti myös teidän tehtäväänne neuvoston puheenjohtajana, kuten käy selväksi Ranskan presidentin ja neuvoston puheenjohtajan pääkaupunkikierroksen valmistelua koskevasta matkasuunnitelmastanne. Kysynkin teiltä siksi, milloin te aiotte hoitaa virkaanne täysin Robert Schumanin hengen, kolmen tarkkailijan raportin sisällön ja Itävallan todellisuuden pohjalta ettekä anna omien ennakkoluulojenne johtaa teitä tässä tehtävässä?

Moscovici
. (FR) Minulla ei ole tästä asiasta itselläni ennakkoluuloja. Minulla voi olla, kuten kenellä tahansa täällä tai muualla, poliittinen mielipide hallituksen luonteesta. Haluan muuten huomauttaa, että viisaat miehet ovat antaneet lausuntonsa, ja heidän raportissaan käytetään esimerkiksi adjektiiveja "rasistinen" ja "muukalaisvihamielinen", ainakin kysymyksenasettelussa.
Kysymyksen muilta osin voin vakuuttaa teille neuvoston puheenjohtajana, että näillä henkilökohtaisilla näkemyksillä ei ole mitään vaikutusta. Korostan vielä: ei mitään. Itävallan hallitus on Euroopan unionin jäsenvaltion laillinen hallitus. Sen kokoonpanosta voidaan pitää tai olla pitämättä. 14 muuta jäsenvaltiota ryhtyi muuten toimenpiteisiin juuri siksi, että ne eivät pitäneet siitä. Nyt mitään toimenpiteitä ei enää ole, joten kohtelemme tätä hallitusta aivan samalla tavoin kuin muitakin. Näin on muuten aina ollut unionissa, sillä muistutan vielä, että mainitut toimenpiteet olivat kahdenkeskisiä.
Vakuutan teille siis, että unionissa Itävallan hallitusta pidetään täysin samanarvoisena kuin muiden maiden hallituksia. Se osallistuu kaikkiin puheenjohtajavaltion koolle kutsumiin neuvostoihin. Puheenjohtajavaltion päämies, tasavallan presidentti Jacques Chirac taas tietenkin käy kierroksellaan Wienissä. Lisään vielä, että tasavallan presidentin mukana matkustaa, kuten on tapana, joku hänen hallituksensa ministereistä, joko ulkoasiainministeri tai minä. Ensi viikolla pidetään Ranskassa minun itseni koolle kutsuma Eurooppa-konferenssin kokous ehdokasvaltioiden kanssa. Minulle on ilmoitettu, että ministeri Ferrero-Waldner osallistuu siihen. Otan hänet ilomielin vastaan.
Tämän kaiken takia asiat täytyy osata erottaa toisistaan. On Ranskan Euroopan unionin puheenjohtajakausi, ja siihen liittyvät omat velvollisuutensa, jotka Ranska täyttää puolueettomasti. Sitten toiseksi on poliittinen mielipide, joka jollakulla poliitikolla voi olla jostain poliittisesta tilanteesta. Tämä on tosiasia.

Flemming
Arvoisa puhemies, yhdyn neuvoston puheenjohtajan mielipiteeseen siitä, että äärioikeistolaiset puolueet eivät kuulu hallituksiin. Se ei olisi myöskään lainkaan mahdollista Itävallassa, sillä meillä sellaiset puolueet ovat kiellettyjä. Kysymykseni neuvoston puheenjohtajalle: miten niin äärioikeistolaisia puolueita ei oikeastaan ole kielletty Ranskassa, ja millainen mielipide neuvoston puheenjohtajalla on äärivasemmistolaisista puolueista hallituksissa? Arvoisa puhemies, sallikaa minulle pieni huomautus: rakastan Ranskaa ja ranskalaisia, ja ranskalaisten miesten charmi on useimmiten - sanon useimmiten - vertaansa vailla!

Puhemies
Ranskaa ja ranskalaisten miesten ihanuutta koskevat sivuhuomautukset ovat parlamentissa erittäin kiinnostavia, mutta neuvoston puheenjohtajan täytyy vastata kysymykseen virkansa puolesta. Ei ranskalaisena miehenä eikä sisäpolitiikan kannalta.

Moscovici
. (FR) Ihmettelin vain, miksi käytitte sanaa "useimmiten", kun puhuitte ranskalaisten charmista, mielestäni se on täysin yleispätevä piirre, ainakin toivoisin niin.
Halusin vain tehdä selväksi, ettei tässä syrjitä mitään maata. Annan teille esimerkin: jos maassani Ranskassa - ja puhun nyt ministerinä - nousisi huomenna valtaan äärioikeistolainen puolue, haluaisin, että maahani kohdistettaisiin samanlaisia toimenpiteitä kuin Itävaltaan kohdistettiin. Tässä ei siis syrjitä mitään tiettyä maata. Euroopan unionissa on useita arvoja, joihin ei todellakaan sovi tiettyjen maiden nouseminen tiettyihin vastuuasemiin. Tämä on poliittinen kanta.
Haluan kuitenkin tarkentaa, hyvä jäsen, että pidän Itävallasta ja pidän yleensä itävaltalaisista.

Rübig
Arvoisa puhemies, Nizzassa on nyt kyse toimielinuudistuksesta. Uskotteko te, että Itävallan malli, nimittäin kahdenväliset enemmistöpäätökset, on jatkossa väline, jonka avulla tehdään päätöksiä eurooppalaisten elinten ohi ja perustetaan tältä osin uusi instituutio tai uusi ryhmä, jotta neuvoston yksimielisyysvaatimus voidaan kiertää ?
Yksi lisäkysymys: miten te suhtaudutte äärivasemmistolaisiin puolueisiin ja mikä on teidän mielipiteenne niistä?

Moscovici
. (FR) Vastaan kysymyksenne ensimmäiseen osaan hyvin selkeästi. Kahdenkeskisten toimenpiteiden teho ja rajoitukset tulivat todistetuiksi. Ne otettiin käyttöön ja niistä luovuttiin, ja mielestäni olisi todellakin tarpeellista ehdottaa oikeudellista mekanismia, joka kirjattaisiin perussopimuksiin. Tältä osin useat valtiot, muun muassa Itävalta, ovat ehdottaneet muutoksia Euroopan unionin perustamissopimuksen 7 artiklaan ennaltaehkäisy- ja varoitusmekanismin käyttöönottamiseksi, jotta sellaiselle valtiolle, jonka toimien voidaan uskoa olevan ristiriidassa Euroopan unionin arvojen kanssa, voitaisiin antaa suosituksia ja jotta sillä olisi samalla mahdollisuus tulla kuulluksi. Muun muassa Itävallan hallitus on ehdottanut tätä. Vakuutan teille, että ehdotusta harkitaan tarkkaan, ja olen vakaasti sitä mieltä, että meidän täytyy sopia HVK:ssa perustamissopimuksen muuttamisesta tähän suuntaan.
Kysymyksen loppuosasta sanoisin, etten ole käyttänyt täällä sanoja "äärivasemmisto" ja "äärioikeisto", sillä se voisi johtaa keskusteluun määritelmistä. Kun kerrotte, että äärioikeistolaiset puolueet ovat kiellettyjä Itävallassa, niin se on hieno asia. Mutta voidaan myös pohtia sitä, mikä on äärioikeisto. Itse halusin puhua arvoista: puhuin teksteissämme olevista arvoista, puhuin perusoikeuskirjassa vahvistetusta arvoista ja puhuin muun muassa - todellakin - kaikenlaisen syrjinnän torjunnasta, joka on kaikkien eurooppalaisten tekstien ytimessä. Sen kunnioittamista meidän täytyy valvoa.

Puhemies


Alexandros Alavanos
Kysymys nro 10 (H-0842/00):
Aihe: Neuvoston vastaus Turkin ulkoministeri Cemin kirjeeseen Esittäessäni täydentävän kysymyksen (kyselytunnilla 5. syyskuuta 2000 - kysymykseen H-0610/00) sain tilaisuuden kysyä neuvoston puheenjohtajalta, miten se aikoo vastata Turkin ulkoministeri Cemin Euroopan unionin viidelletoista ulkoministerille lähettämään kirjeeseen, jolla Cem yritti tukea omaa tulkintaansa Helsingin huippukokouksen päätelmistä.
Puheenjohtaja vastasi, että hänellä ei ollut täsmällistä vastausta tähän kysymykseen. Hänen yleisempi viittauksensa Helsingin huippukokoukseen, jonka mukaan kyseessä ovat yhteiset säännöt, ei tarjonnut vastausta Cemin kirjeessä esitettyihin erityisiin huomioihin.
Kysyn neuvostolta, miten se aikoo vastata Cemin kirjeen kohtaan, jossa hän vaatii Kyproksen ongelman sekä EU:n ja Turkin kumppanuussopimuksen pitämistä erillään ja väittää, että niiden yhdistäminen olisi Helsingin ehtojen vastaista?

Moscovici
. (FR) Turkin ulkoasiainministeri Cem osoitti todellakin Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkoasianministereille kirjeen. Neuvostolta ei pyydetty kantaa tähän kirjeeseen, mutta puheenjohtajavaltio vastasi tietenkin ministeri Cemille. Vastauksen sisältö annettiin tiedoksi kaikille jäsenvaltioille.
Mainitsemanne Turkin liittymiskumppanuuden osalta komissio on esittänyt ehdotuksensa viime marraskuun 8. päivänä yhdessä kaikkien kolmentoista ehdokkaan liittymisen tiellä saavuttamia edistyksiä koskevien kertomusten kanssa. Neuvoston täytyy nyt tarkastella tätä ehdotusta. Puheenjohtajavaltio pitää kiinni tavoitteestaan hyväksyä kumppanuus 20. päivänä marraskuuta pidettävässä yleisten asiain neuvostossa. Kumppanuutta koskevaa kysymystä ei siis voitu käsitellä perusteellisesti ministeri Vedrinen vastauksessa ministeri Cemille. Puheenjohtajavaltio kuitenkin korosti tuolloin, kuinka tärkeää on tehdä kumppanuudesta hyödyllinen väline määriteltäessä tulevaa kansallista ohjelmaa, jolla Turkki ottaa käyttöön yhteisön säännöstön ja toteutettaessa Turkin liittymistä valmistelevaa strategiaa Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmien kirjaimen ja hengen mukaisesti. Uskon lisäksi, että täällä aiemmin Turkista käymämme keskustelu kuvastaa henkeä, jossa sekä neuvosto että komissio haluavat työskennellä.

Alavanos
Kiitän arvoisaa neuvoston puheenjohtajaa, joka aivan oikein mainitsi neuvoston päätösehdotuksen kumppanuussuhteesta, joka on uusi asia. Tästä syystä kysymykseni ovat hyvin konkreettisia ja pohjautuvat komission tekstiin. Ensiksi, voiko neuvosto hyväksyä sellaisen Turkkia koskevan tekstin, jossa ei puhuta sanaakaan vähemmistöistä tai kurdeista? Toiseksi, voiko neuvosto hyväksyä tekstin, jonka pitkän aikavälin tavoitteisiin ei kuulu edes Helsingin huippukokouksen kanta, joka koskee rajakiistoja ehdokasvaltion ja Euroopan unionin jäsenvaltion välillä? Kolmanneksi, voidaanko tällaiseen tekstiin, joka koskee Kyprosta, sisällyttää vain tämä komission huvittava kanta, että Turkin on tuettava YK:n pääsihteerin ponnistuksia, sen sijaan, että Turkki hyväksyisi ratkaisun, joka perustuu YK:n päätöksiin?

Moscovici
. (FR) Vähemmistöistä ja etenkin kurdiongelmasta uskon, että ne, jotka kuuntelivat aiempaa keskustelua, tietävät kyllä, että sekä komissio että neuvosto ovat tietoisia näistä asioista ja ottavat ne huomioon.
Kyproksen ongelman poliittisesta ratkaisusta, johon viittasitte, jäsen Alavanos, voin sanoa, että kysymys tullaan tietenkin ottamaan jatkossakin esiin Turkin kanssa, kuten Helsingissä päätettiin. Muistutan, että tämä poliittinen vuoropuhelu on - tulevan liittymiskumppanuuden kanssa - osa Turkin liittymistä valmistelevaa strategiaa, joka määriteltiin Helsingissä. Ensi maanantaina, 20. marraskuuta, kokoontuvassa yleisten asiain neuvostossa tullaan keskustelemaan juuri tästä komission muotoilemasta liittymiskumppanuutta koskevasta ehdotuksesta, joka sisältää erittäin selkeitä, yksiselitteisiä ja tarkkoja viittauksia Helsingin päätelmiin. Tämä on se henki, jossa tulemme työskentelemään. Neuvoston puheenjohtajavaltio tulee tekemään kaikkensa, jotta saataisiin aikaan hyvä sopimus.

Korakas
Arvoisa puhemies, olen yllättynyt. Meillä on siis seuraavanlainen tilanne, johon haluaisin arvoisan ministerin vastaavan. Ensiksikin Helsingin huippukokouksen päätelmissä sanotaan, että Kyproksen kysymyksen ratkaiseminen ei ole ennakkoehto Kyproksen liittymiselle. Se, kumpaa Kyprosta tarkoitetaan, ei ole mikään ongelma. Ongelma on konkreettisesti, että suurta osaa YK:n jäsenvaltion ja Euroopan unionin ehdokasvaltion alueesta miehittää toinen valtio, joka myös on YK:n jäsen ja Euroopan unionin ehdokasvaltio. Sanommeko me siis, että tämän miehityksen päättyminen ei ole ehto Kyproksen kysymyksen ratkaisemiselle? Lisäksi, mitä mieltä neuvoston puheenjohtaja Moscovici - hän ei vielä vastannut - on tästä ulkoministeri Cemin kannasta, että edistettäessä Turkin ja Euroopan unionin kumppanuussuhdetta Kyproksen kysymystä ei voida ottaa huomioon? Onko siis olemassa mahdollisuus, että edistetään kumppanuussuhdetta ja Turkin liittymistä Euroopan unioniin ilman, että Kyproksen miehitys päättyy ja Turkki vetää uudisasukkaansa pois Kyprokselta? Jos näin on, älkää sitten syyttäkö meitä, joiden mielestä Euroopan unioni on imperialistinen järjestö.

Moscovici
. (FR) Olin mukana Helsingin Eurooppa-neuvostossa, ja olin myös salissa, kun näistä kysymyksistä keskusteltiin. Tiedän, että me hyväksyimme - kun puhun meistä, tarkoitan viittätoista jäsenvaltiota, joihin siis kuuluu myös Kreikka - Turkin ehdokasvaltioksi. Teimme sen laatien erittäin tarkkoja päätelmiä, jotka sitovat meitä ja jotka tulevat sitomaan meitä. Tästä on kysymys. Kaikesta tästä ja vain tästä.

Korakas
Tässä on käännösvirhe. En sanonut, että Turkissa on vallassa imperialistinen järjestelmä, vaan sanoin, että jos Euroopan unioni hyväksyy tämän logiikan, eli että Turkki voi liittyä Euroopan unioniin samaan aikaan, kun se miehittää suurta osaa Kyproksesta, niin ei voida sanoa, ettemme saisi haukkua Euroopan unionia imperialistiseksi.

Moscovici
. (FR) Minun vastauksessani ei ollut mitään käännösongelmia.

Puhemies
Kysymys nro 11 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

María Izquierdo Rojo
Kysymys nro 12 (H-0850/00):
Aihe: Marokon kalastussopimuksen seuraukset ja sen yksityiskohdat Euroopan unioni ja Marokon kuningaskunta ovat äskettäin neuvotelleet kalastussopimuksen tekemisestä. Näyttääkö siltä, että tämä sopimus voidaan tehdä marraskuun loppuun 2000 mennessä? Millainen tämä uusi kalastussopimus olisi? Tyydyttääkö se alan perustarpeet? Kiinnitetäänkö siinä ennen kaikkea huomiota tavoitealueen 1 tarpeisiin?

Moscovici
. (FR) Yhteisön tavoitteena on saattaa mahdollisimman pian päätökseen neuvottelut uudesta kalastussopimuksesta Marokon kanssa. Tässä mielessä hiljattain sovittu neuvottelujen aikataulu, johon kuuluu viikoittainen kokoontuminen, antaa meille toivoa näiden neuvottelujen pikaisesta päättymisestä.
Vaikka tässä vaiheessa onkin vaikea hahmotella tämän sopimuksen lopullista sisältöä, niin vaikuttaa selvältä, että siinä täytyy laatia laajemmat puitteet yhteistyölle ja kumppanuudelle kalastuksen alalla kuin sitä edeltäneessä sopimuksessa, ja että sen soveltamisalaa täytyy laajentaa koko kalastusteollisuuteen. Sopimuksessa otetaan myös huomioon tarve turvata kalavarojen kestävä hyödyntäminen ja tarve tukea Marokon kalastusalan kehitystä.
Vaikka onkin vielä aikaista arvella, kuinka hyvin tulevan sopimuksen sisältö vastaa alan odotuksia, niin neuvosto voi kuitenkin vakuuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että yhteisön ensisijainen tavoite on turvata yhteisön kalastusalan etujen mukainen kestävä kalastus Marokon aluevesillä. Vakuutan teille, että neuvosto on täysin tietoinen kaikkien asianomaisten alueiden tarpeista, etenkin niiden alueiden, joiden talouteen tämä sopimus vaikuttaa huomattavasti. Yhteisö varmistaa, että nämä tarpeet huomioidaan sopimuksessa.

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, kiitän neuvoston puheenjohtajaa tästä myönteisestä ja tietyllä tavalla toiveikkaasta ja rohkaisevasta vastauksesta. On otettava huomioon, että Marokon kanssa tehtävä kalastussopimus on paljon enemmän kuin pelkkä kalastussopimus ja että - kuten hän tietää - se, ettei tätä merkittävää sopimusta saataisi aikaan, voisi heikentää Euroopan unionin ja Marokon välisiä suhteita.
Haluaisin kysyä teiltä, edistääkö puheenjohtajavaltio Ranska lähiviikkoina sitä, että sopimus saataisiin lopultakin aikaan.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, on erittäin tärkeää, että puheenjohtajavaltio Ranska vie eteenpäin tätä viimeistä vaihetta, sillä komission jäsen Fischlerillä ei ole sopimuksen tekemiseksi tarvittavaa Välimerelle tyypillistä mielikuvitusta. Se, että hän onnistuisi Välimeren alueeseen liittyvässä asiassa, on vaikeampaa kuin se, että Pitres, La Alpujarrassa sijaitseva granadalainen kylä, saisi satamansa tai pikemminkin laajennuksen satamaansa.
Kun tilanne on tämä, kysymykseni kuuluukin, pyrkiikö puheenjohtajavaltio Ranska - jolla kyllä on tahtoa ja mielikuvitusta - edistämään tätä kalastussopimusta, jota tarvitaan nyt, kun alukset ovat ehtineet olla ankkurissa 11 kuukautta. Tavoitteen 1 alueet Andalusia ja Galicia tarvitsevat sitä, ja se on tärkeä myös monille merillä ja maalla oleville eurooppalaisille.

Moscovici
. (FR) En tiedä, ja lisäksi tätä sopimusta ei ole neuvottelemassa Välimeren maan asukas vaan maatalous- ja kalastusasioista vastaava komission jäsen Franz Fischler. En silti epäile, etteikö hän käyttäisi mielikuvitustaan. Vastaukseni ei ollut niinkään tarkoitus heijastaa optimismia tai toivoa, vaan se kuvastaa lähinnä Euroopan unionin puheenjohtajavaltion Ranskan tahtoa saada aikaan sopimus, hyvä sopimus.
Millainen on hyvä sopimus? Se on sopimus, jossa kunnioitetaan yhteisön ajatustapaa ja otetaan huomioon Euroopan unionin kaikkien alueiden edut. Kuuntelin tarkkaan ilmaisemianne huolenaiheita, jotka auttavat osaltaan meitä pääsemään yhteisymmärrykseen Marokon kanssa. Tähän me pyrimme, ja tulemme seuraamaan tätä linjaa, emmekä mitään muuta.

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, esitän yhden kysymyksen, joten älkää olko huolissanne. Haluaisin joka tapauksessa sanoa, että komission jäsen Fischler ei ole kotoisin Välimeren rannalta eikä myöskään Atlantin rannalta, ja kaiken kukkuraksi yksi kalastuksesta vastaava pääjohtaja on kotoisin Atlantin pohjoispuolelta ja hän sai tietää kalastuksen ongelmista, kun hänet nimettiin äskettäin virkaansa. Esitänkin arvoisalle ministerille seuraavan kysymyksen: Marokkoa koskevassa ehdotuksessa pyritään periaatteessa supistamaan ainakin 25 prosenttiin Marokon aluevesillä pyyntiä harjoittavat Galician, Andalusian, Kanariansaarten ja myös Portugalin alukset. Ehdotettu sopimus on voimassa kaksi vuotta viiden vuoden sijasta, ja lisäksi Euroopan unioni maksaisi Marokolle 21 miljardia pesetaa, jotka se nykyisin maksaa sille. Haluaisin sanoa, että yhteisön neuvottelijoiden poliittinen tahto oli käytännössä - ei teoriassa - täysin olematon tai ainakin riittämätön. Tästä syystä minun on todettava, että suhtaudun tulokseen epäillen. Kysynkin arvoisalta ministeriltä seuraavaa: onko mielestänne hyväksyttävää neuvotella mainitsemastani supistuksesta ja niiden kulujen säilyttämisestä, joita Euroopan unionille koituu sopimuksesta Marokon kanssa?

Moscovici
. (FR) Vastaukseni pohjoismaisesta tai eteläeurooppalaisesta syntyperästä oli kevyt sutkaus kysyjän omaan sutkaukseen. Komission jäsen vastaa maataloudesta ja kalastuksesta koko Euroopan unionin nimissä, olipa kyse sitten Etelä-, Pohjois-, Keski- tai Itä-Euroopasta.
Voin vain muistuttaa teille, miten kalastusta koskevat neuvottelut ovat edenneet. Komission jäsen Fischler on tavannut Marokon korkeimmat viranomaiset useaan otteeseen. Teknisiä kokouksia on ollut kaksi, toinen Rabatissa 25. heinäkuuta 2000 ja toinen Brysselissä 27. ja 28. syyskuuta 1999. Näissä teknisissä kokouksissa yhteisön valtuuskunta, jota johti pääjohtaja Smidt, esitti toimet, jotka se voisi toteuttaa Marokon kanssa tehtävän uuden kalastussopimuksen puitteissa tukeakseen Marokon kalastusalan kehitystä.
Valtuuskunta pyrki myös vahvistamaan neuvotteluille aikataulun. Tässä on pakko todeta, että marokkolainen osapuoli ei vastannut yhteisön tarjoukseen. Meille jäi vaikutelma neuvottelujen jumiutumisesta, ja siksi komission jäsen Fischler halusi tavata pääministeri Youssoufin uudelleen 16. lokakuuta 2000. Hän tapasi kuningas Muhammed VI:nnen, pääministeri Youssoufin, ja uuden merikalastusministeri Chbaatoresin. Nämä tapaamiset tuntuvat viimeinkin avanneen tien neuvotteluille, ja uusi kokous marokkolaisen valtuuskunnan kanssa pidettiin 30. lokakuuta 2000. Tämä tapahtui siis aivan hiljattain. Tämän takia meidän on mielestäni syytä asettaa selkeät tavoitteet, emme saa olla liian optimistisia, mutta meillä ei ole myöskään syytä kohtuuttomaan pessimismiin.

Puhemies


Neil MacCormick
Kysymys nro 13 (H-0854/00):
Aihe: Perusoikeudet ja rikosoikeus Onko neuvosto tietoinen siitä, että kun ulkomaisia rekka-autonkuljettajia on pidätettyinä Englannin kanaalin satamissa odottamassa oikeudenkäyntiä, olot tavallisesti eivät ole Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaisia? Ne ovat ristiriidassa pidätystä ja oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevilta osin. Onko neuvosto tietoinen, että sama pätee Portugalin rikostuomioistuimiin? Pidättäytyykö neuvosto sen takia rikostuomioiden vastavuoroisesta tunnustamisesta siihen asti, kunnes ihmisoikeuksia täydellisesti kunnioitetaan kaikissa jäsenvaltioissa?

Moscovici
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa parlamentin jäsen, ei ole neuvoston asia puuttua arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemaan kohteluun, jota esiintyy joidenkin jäsenvaltioiden alueella ja joka on vastoin jäsenvaltioiden allekirjoittamassa ja ratifioimassa Euroopan ihmisoikeussopimuksessa esitettyjä periaatteita.
Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesta rikostuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen käyttöönotosta on syytä todeta, että tämän periaatteen täytyy vahvistaa jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja ihmisten oikeuksien turvaamista. Rikostuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen periaate edellyttää, että jäsenvaltiot luottavat toistensa rikosoikeusjärjestelmiin. Luottamus tulee perustumaan sellaisiin vähimmäisvaatimuksiin, muun muassa menettelyjen alalla, joiden hyväksyminen on ennakkoehto vastavuoroisen tunnustamisen käyttöönotolle.
Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat kaikki sitoutuneet vapauden ja demokratian sekä ihmisoikeuksien, perusvapauksien ja oikeusvaltion kunnioittamisen periaatteeseen. Neuvosto tulee jatkamaan töitään rikostuomioiden vastavuoroisen tunnustamisen edistämiseksi kiinnittäen tarkkaan huomiota näihin Euroopan unionin perustamissopimukseen kirjattuihin arvoihin.

MacCormick
Arvoisa puhemies, minulla on pöydälläni asiakirja, joka annettiin eräälle äänestäjistäni Longuenessen vankilassa Pohjois-Ranskassa kolme kuukautta sen jälkeen, kun hänet ensimmäistä kertaa vangittiin epäiltynä huumerikoksesta. Asiakirja on ranskaksi - kyseessä olevalle henkilölle ei tarjottu käännöstä eikä tulkkausta. Hän on nyt ollut tutkintavankeudessa viisi kuukautta. Olen saanut kirjeen erään toisen äänestäjäni sisarelta, joka kiinnittää huomioni siihen, että tämä äänestäjä on ollut vankilassa 28. maaliskuuta lähtien samasta syystä epäiltynä.
Näille vangeille ei anneta minkäänlaista mahdollisuutta valita omaa asianajajaansa. Heille annetaan puolustusasianajaja. Puolustusasianajaja ei käy montakaan kertaa katsomassa näitä henkilöitä saati selittämässä heille syytteitä.
Nämä kansalaiset tulevat Skotlannista, jossa 110 päivän vangitsemisen jälkeen henkilö on joko asetettava syytteeseen tai vapautettava, eikä häntä saa enää koskaan uudestaan syyttää tuosta rikoksesta. Euroopan unionissa ei ole yhteisiä oikeusstandardeja, ja koska meillä on niin toisistaan poikkeavat standardit eikä ihmisoikeusyleissopimuksen 6 artiklan standardeja ole pystytty ollenkaan täyttämään, ei voida hyväksyä sitä, että näitä neuvoston ajetaan edelleen sinnikkäästi eteenpäin.

Moscovici
. (FR) Aivan, haluan vain vastata, että juuri sen takia, että olemme tietoisia ongelmista, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen käyttöönottoon tarkoitettujen toimenpiteiden ohjelma on mahdollinen. Juuri tästä on kyse.

MacCormick
Arvoisa puhemies, työjärjestyspuheenvuoro. Kyselytunnista on jäljellä 20 minuuttia, paikalla on hyvin vähän jäseniä eikä ajan ylittämisen riskiä ole. Pyytäisin teiltä päätöstä kahden lisäkysymyksen sallimisesta.

Puhemies
Lisäkysymysten on oltava muiden jäsenten esittämiä. Muotoilitte kysymyksenne uudelleen työjärjestyksen mukaisesti.

Puhemies


Mihail Papayannakis
Kysymys nro 14 (H-0855/00):
Aihe: EU:n energiapolitiikka Energia-asioista vastaava komission jäsen totesi vastikään, että Euroopan energiakysymykset eivät ole yhteisön vaan jäsenvaltioiden vastuulla. Hallitustenvälisen konferenssin (1996-1997) keskustelujen käynnistyessä ehdotettiin erityisten määräysten sisällyttämistä Amsterdamin sopimukseen, jotka olisivat tarjonneet mahdollisuuden laatia yhteinen energiapolitiikka. Jäsenvaltiot hylkäsivät tämän ehdotuksen, ja samoin tehtiin Maastrichtin sopimuksen yhteydessä. Luonnollisesti on laadittu energia-alan toimia (valkoinen kirja, SAVE-ohjelma, miljoonan euron määrärahat viidennestä tutkimusohjelmasta, vaihtoehtoiset energiamuodot jne.). Toimista huolimatta kaikkien ennusteiden mukaan EU:n energiariippuvuus (kaasusta, öljystä, hiilestä ja uraanista) kasvaa entisestään tulevaisuudessa. Kun otetaan huomioon, että öljyn markkinakehitys edellyttää EU:lta entistä dynaamisempaa energiapolitiikkaa, millä tavoin Euroopan talous voisi neuvoston käsityksen mukaan onnistua vähentämään riippuvuuttaan öljystä? Onko ryhdytty konkreettisiin toimiin (esimerkiksi hankintavarmuus ja energiatehokkuus), jotta jäsenvaltioiden taloudet eivät reagoisi niin herkästi ulkoa päin tuleviin kriiseihin? Mitkä ovat neuvoston käytettävissä olevat välineet ja lyhyen sekä keskipitkän aikavälin ensisijaiset tavoitteet energian tehokkaan käytön ja energiasäästöjen saavuttamiseksi?

Moscovici
. (FR) Neuvosto on tietoinen Euroopan unionin energiariippuvuuden huomattavasta kasvusta, ja muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle päätelmät, jotka se hyväksyi toukokuussa 2000.
Tässä yhteydessä neuvosto asettaa tärkeimmäksi prioriteetiksi töiden jatkamisen seuraavilla aloilla: uudistuvien energialähteiden käytön edistäminen, energiatehokkuus, energian hankintavarmuus ja energialähteiden monipuolistaminen.
Uudistuvien energialähteiden osalta tällaisella energialla kehitettävän sähkön käytön edistämiseen liittyvä ehdotus työllistää parhaillaan neuvoston toimivaltaiset elimet, ja tavoitteena on, että siitä päästäisiin sopuun neuvoston seuraavassa, joulukuussa pidettävässä kokouksessa, jos Euroopan parlamentti vain on antanut lausuntonsa siihen mennessä.
Mitä taas tulee energiatehokkuuteen, niin komissio esitti toimintasuunnitelman neuvoston kokouksessa viime toukokuussa. Suunnitelman pohjalta neuvoston on tarkoitus hyväksyä joulukuussa päätelmiä, jotka sisältävät luettelon ensisijaisista toimista. Näiden toimien avulla komission on tarkoitus arvioida, mitkä ovat ne asiat, joille jäsenvaltiot haluavat yhteisön toimia ja mitkä ovat niitä, joilla päinvastoin katsotaan yhdenmukaisten toimien riittävän.
Lisäksi komissio on 4. lokakuuta 2000 antamassaan Euroopan unionin öljynsaantia koskevassa tiedonannossaan ilmoittanut, että se aikoo esittää Göteborgin Eurooppa-neuvostolle energiasäästöjä ja energialähteiden monipuolistamista koskevan suunnitelman, jonka on tarkoitus kasvattaa energiatehokkuutta etenkin rakennus- ja kuljetusaloilla.
Energian hankintavarmuudesta komissiolla on tarkoitus esittää marraskuussa 2000 vihreä kirja erilaisten energialähteiden tulevaisuudesta ja asemasta Euroopan unionin energian hankintavarmuuden parantamisen puitteissa. Tiedonannossa käsitellään niin ydinvoimaa kuin uusiutuvia energiamuotoja. Neuvosto asettaa tiedonannon ensisijaisen tärkeäksi heti sen saatuaan. Puheenjohtajavaltio järjestää muuten Pariisissa 24. marraskuuta 2000 hankintavarmuutta käsittelevän konferenssin.

Papayannakis
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en salaa teiltä, että halusin kysymykselläni ensisijaisesti saada luettelon hankkeista ja aikataulun. Te esititte ne, ja kiitän teitä siitä, mutta halusin myös nähdä, voisitteko antaa tietoja tai arvioita siitä, voisiko neuvosto edetä kohti tiiviimpää yhteistyötä, eräänlaista energiapolitiikan yhteisöllistämistä, kun otetaan huomioon - kuten huomasimme äskettäisen kriisin yhteydessä - että jäsenvaltiot etenevät hajanaisena joukkona ja kilpailevat keskenään niin energian hankinnassa kuin hinnoissa ja että lopputulos on Euroopan kannalta aika surkea.
En myöskään salaa sitä, että etsin kenties ideoita. Jotkut kollegoistani ovat ehdottaneet - ja yhdyn heihin - suunnitelmia, aikeita, jotka suuntautuisivat esimerkiksi sellaista politiikkaa kohti, jolla määrättäisiin euro öljyn maksuvälineeksi joissakin maissa. Minua kiinnostavat etenkin nämä kysymykset, ja ne kiinnostavat uskoakseni suuresti kaikkia unionin kansalaisia, sillä tässä ei ole kyse vain määrällisestä riippuvuudesta, vaan myös taloudellisesta ja rahoituksellisesta riippuvuudesta.

Moscovici
. (FR) Nämä ovat mielenkiintoisia ehdotuksia, joista on syytä keskustella, mutta en voi nyt vastata neuvoston nimissä. Uskon todellakin, että energiakysymyksissä meidän täytyy etsiä parempaa yhteistä pohjaa, sillä nämä ovat todellakin ongelmia, joita pitäisi käsitellä vähintäänkin koordinoidusti Euroopan unionin sisällä.

Puhemies


Konstantinos Alyssandrakis
Kysymys nro 15 (H-0858/00):
Aihe: Yhdysvaltojen uusi Kuuban kauppasaartoa koskeva lakiehdotus Uusi lakiehdotus, jota Yhdysvalloissa ollaan hyväksymässä, on nostattanut vastalauseiden myrskyn Kuubassa ja myös Euroopan maissa. Sillä verukkeella, että kumotaan kielto myydä välttämättömyystarvikkeita, lääkkeitä ja lääkinnällisiä laitteita Yhdysvalloista Kuubaan, itse asiassa tiukennetaan kauppasaartoa ja moninkertaistetaan kaupan esteet, esimerkiksi amerikkalaisten Kuubaan matkustamista koskevia rajoituksia lisätään ja luodaan järjestelyjä, joita kansainvälisen kaupan sääntöjen näkökulmasta on mahdoton hyväksyä ja joilla kielletään yhdysvaltalaisia järjestöjä ja pankkeja rahoittamasta myyntejä, jolloin takuu niille on hankittava kolmansilta mailta tai ne on maksettava käteisellä.
Kysytään: Mitä aloitteita neuvosto aikoo tehdä pysäyttääkseen tämän Yhdysvaltojen lakiehdotuksen käsittelyn, joka rikkoo kansainvälisen kaupan sääntöjä, ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä Kuuban vastaisen kauppasaarron kumoamiseksi kokonaan ja normaalin kauppavaihdon palauttamiseksi tämän maiden ja kaikkien muiden maiden, erityisesti EU:n jäsenvaltioiden, välille?

Moscovici
. (FR) Toimenpiteet, joihin arvoisa parlamentin jäsen viittaa, sisältyvät presidentti Clintonin 28. lokakuuta 2000 allekirjoittamaan budjettilakiehdotukseen. Unionin kanta Yhdysvaltojen lainsäädäntöön kuuluvien toimenpiteiden ulottamiseen oman alueen ulkopuolelle ei ole muuttunut. Uskon, että Euroopan parlamentin jäsenet tuntevat tämän kannan hyvin. Unioni muistuttaa siitä Yhdysvalloille aina, kun se on mahdollista. On kuitenkin valitettavasti pakko todeta, ettei Yhdysvaltojen hallitus ole ryhtynyt toteuttamaan toimia, joihin se sitoutui sopimuksessa, joka hyväksyttiin Lontoossa toukokuussa 1998 pidetyssä huippukokouksessa. Kehotamme Yhdysvaltoja ryhtymään näihin toimiin, sillä kyseessä on mielestämme kiistan ratkaisemisen keskeinen kohta.
Kuuban tilanteen osalta unionin tavoite, joka vahvistettiin neuvoston 2. joulukuuta 1996 hyväksymässä yhteisessä kannassa Kuubasta, on tukea rauhanomaista siirtymistä demokraattiseen moniarvoisuuteen ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamiseen sekä tukea Kuuban kansan elintason kohottamista ja kestävää paranemista. Tavoitteeseen kuuluu myös, että Kuuban hallitusta kehotetaan muuttamaan Kuuban lainsäädäntö ja sen soveltaminen kansainvälisten normien mukaiseksi.
Tässä hengessä vetosimme Kuuban viranomaisiin viime marraskuun 9. päivänä Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen III-komitean kauppasaartoa koskevan päätöslauselman äänestyksen yhteydessä, jotta viranomaiset tekisivät täysipainoista yhteistyötä ihmisoikeuksia puolustavien kansainvälisten järjestöjen kanssa. Euroopan unioni on pannut tyytyväisenä merkille, että Kuuba on ollut erittäin aktiivinen erilaisilla kansainvälisillä ja alueellisilla foorumeilla. Unioni toteaa myös, että Kuuban hallitus on ryhtynyt toimenpiteisiin, joilla maa liitetään taloudellisesti tiiviimmin alueeseensa. Unioni korostaa Kuuban talouden asteittaisen ja peruuttamattoman avautumisen välttämättömyyttä. Unioni vahvistaa haluavansa tukea Kuubaa tässä prosessissa.
Lopuksi Euroopan unionia huolestuttavat Yhdistyneiden Kansakuntien virastojen ja ohjelmien edustajien paikan päällä tekemät huomiot. Unioni pahoittelee Yhdysvaltojen kauppasaarron kielteisiä ja usein dramaattisia seurauksia Kuuban väestölle, erityisesti naisille ja lapsille.

Alyssandrakis
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän vastauksesta. Huomioni kiinnittyi joihinkin kommentteihin, joiden mukaan Kuubassa ei kunnioiteta ihmisoikeuksia ja perusvapauksia. Arvaatte varmaankin, että en yhdy tähän näkemykseen, mutta joka tapauksessa olen sitä mieltä, että tällainen arvio tarkoittaa puuttumista maan sisäisiin asioihin. Kannanottonne muoto saa minut ihmettelemään, onko Euroopan unionin ja Amerikan Kuubaa koskevien politiikkojen lopullisten tavoitteiden välillä loppujen lopuksi eroa. Minusta vaikuttaa siltä, että kumpikin toivoo maan sosialistisen järjestelmän kaatuvan.

Moscovici
. (FR) Jopas täällä on käännösongelmia, sillä minusta tuo ei kuulosta lainkaan siltä, mitä minä sanoin. Muistutin selkeistä erimielisyyksistä Yhdysvaltojen ja Euroopan välillä Yhdysvaltojen oman alueensa ulkopuolelle ulottamista toimenpiteistä. Huomautin neuvoston nimissä tyytyväisenä, että Kuuba on ollut erittäin aktiivinen kansainvälisillä ja alueellisilla foorumeilla. Totesin, että Kuuban hallitus on ryhtynyt toimenpiteisiin, joilla maa liitetään taloudellisesti tiiviimmin alueeseensa, ja vahvistin Euroopan haluavan tukea Kuubaa tässä prosessissa. Lopuksi muistutin, että Euroopan unionia huolestuttavat Yhdistyneiden Kansakuntien virastojen ja ohjelmien edustajien paikan päällä tekemät huomiot ja että sen takia unioni pahoittelee Yhdysvaltojen kauppasaarron kielteisiä ja usein dramaattisia seurauksia Kuuban väestölle. Sanoin siis jokseenkin päinvastoin kuin te äsken sanoitte.
Minun täytyy samalla muistuttaa teille, mikä on Euroopan unionin kanta Kuuban suhteen, ja neuvosto vahvisti sen 2. joulukuuta 1996. Kannan mukaisesti tuetaan rauhanomaista siirtymistä demokraattiseen moniarvoisuuteen ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamiseen sekä tuetaan Kuuban kansan elintason kohottamista ja kestävää paranemista. Unioni ei siis ota kantaa hallitusmuotoon, vaan pikemminkin kannustaa ja kehottaa kehittämään hallitusmuodon käytäntöjä.
Jos ette näe eroa tämän ja muiden kantojen välillä, tässä on varmaan väärinymmärryksiä, ja ne saattavat olla tarkoituksellisia.

Puhemies


Efstratios Korakas
Kysymys nro 16 (H-0859/00):
Aihe: Turkki loukkasi Kreikan itsemääräämisoikeutta NATOn sotaharjoituksessa Turkki kyseenalaisti Kreikan itsemääräämisoikeuden estämällä NATOn Destined Glory -sotaharjoitukseen osallistuneiden kreikkalaisten lentokoneiden lennot, kieltäytymällä hyväksymästä Kreikan 10 mailin lentotiedotusaluetta sekä lentoja Limnoksen ja Ikarian saarten yllä jättäen jopa NATOn oikeudellisen yksikön lausunnot huomiotta ja jättämällä noudattamatta NATOn johdon laatimaa sotaharjoituksen ohjelmaa, mikä johti siihen, että Kreikan hallitus veti joukkonsa pois harjoituksesta.
Kysyn neuvostolta, mikä on sen kanta EU:n jäsenvaltion itsemääräämisoikeuden kyseenalaistamiseen NATOssa? Mihin toimiin se aikoo ryhtyä Turkin viranomaisten suhteen, jotta he lopettaisivat provosoivan toiminnan? Mitä seurauksia tällä toiminnalla on EU:n ja Turkin välisiin suhteisiin, erityisesti yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, kun otetaan huomioon kyseisen ehdokasvaltion ominaisluonne?

Moscovici
. (FR) Kreikan ja Turkin lentokoneiden välisestä välikohtauksesta Destined Glory -sotaharjoituksen aikana täytyy korostaa, että se tapahtui NATOn sotaharjoituksessa kahden NATOn jäsenmaan välillä. On siis NATOn asia ryhtyä tarpeellisiksi katsomiinsa toimiin, jottei tällaisia tapahtumia pääsisi tulevaisuudessa tapahtumaan. Tästä välikohtauksesta ei sitä paitsi ole keskusteltu Euroopan unionin ministerineuvostossa.
Aigeianmeren riidoista, joissa ovat vastakkain Turkki ja Kreikka, neuvosto muistuttaa Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmistä, joissa korostetaan Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan mukaista riitojen rauhanomaisen ratkaisemisen periaatetta, sekä kehottaa ehdokasvaltioita pyrkimään kaikin tavoin ratkaisemaan jäljellä olevat rajakiistat ja muut asiaan liittyvät kysymykset. Muussa tapauksessa niiden olisi kohtuullisen ajan kuluessa saatettava riita Kansainvälisen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Eurooppa-neuvosto tarkastelee tilannetta uudelleen vuoden 2004 loppuun mennessä mahdollisten ratkaisematta olevien riitojen osalta. Se tarkastelee tällöin erityisesti riitojen vaikutuksia liittymisprosessiin ja pyrkii edistämään riitojen ratkaisemista Kansainvälisessä tuomioistuimessa.
Yleisesti ottaen Kreikan ja Turkin välisten erimielisyyksien sopimiseen liittyvät kysymykset kuuluvat vahvistettua politiikkaa koskevaan vuoropuheluun, jota käydään Turkin liittymistä valmistelevan strategian ja sen kumppanuussopimuksen puitteissa, jota komissio on hiljattain ehdottanut ja jonka neuvoston puheenjohtajavaltio Ranska - vahvistan tämän tiedon teille - haluaa saada hyväksyttyä mahdollisimman pian. Neuvosto on lisäksi iloinen siitä, että Turkin ja Kreikan ulkoasiainministerit tavatessaan viime lokakuun 31. päivänä Budapestissa päättivät jatkaa luottamusta lisäävien toimien toteuttamista sekä NATOn sisällä että kahdenkeskisellä tasolla.

Korakas
Arvoisa puhemies, ensiksikin tahdon sanoa, että emme hyväksy sitä, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi. Kreikan hallitus ei tuonut asiaa neuvostoon huolimatta Kreikassa syntyneestä oikeutetusta hälystä.
Toiseksi vastauksessaan neuvosto delegoi asian NATOlle ottamatta kantaa siihen, että Turkki provosoivasti kiistää Kreikan itsemääräämisoikeuden, mikä tällä kertaa tuli esiin NATOn sotaharjoitusten yhteydessä. Eikö neuvosto siis ymmärrä, että ongelma on täysin poliittinen, ja ettei ole hyväksyttävää säilyttää samaa välimatkaa sekä uhriin että vainoajaan?
Lisäksi Turkki kiistää Kreikan 10 mailin lentotiedotusalueen ja sekä lennot Limnoksen ja Ikarian saarten yllä, vaikka niistä on säädetty sekä Lausannen ja Montreaux'n sopimuksissa että Turkin ja Italian sekä Italian ja Kreikan valtioiden välisissä sopimuksissa.
Kolmanneksi neuvoston puheenjohtaja ei ota huomioon sitä, että NATOn oma oikeudellinen yksikkö antoi lausunnon Kreikan edellä mainituista kansainvälisten sopimusten mukaisista oikeuksista riippumatta siitä, että myöhemmin NATO Turkin painostuksesta muutti viime hetkellä harjoitusta. NATOn oma oikeudellinen yksikkö!
Neljänneksi, eikö neuvoston puheenjohtaja lopuksi ajattele, että vastauksellaan hän rohkaisee Turkkia, Euroopan unionin ehdokasvaltiota, jatkamaan nykyistä politiikkaansa, jossa kiistetään Kreikan, Euroopan unionin jäsenvaltion, itsemääräämisoikeuden, kun hän välillisesti tunnustaa, että on olemassa rajaongelmia, jotka, kuten sanoimme, kansainväliset sopimukset jättävät avoimiksi.

Moscovici
. (FR) Muistutin siitä, mitä neuvosto on tehnyt tai jättänyt tekemättä, mitä sen pitäisi tehdä tai mitä se katsoo, että sen pitäisi tehdä, mutta muuten meillä on nyt puitteet näiden ongelmien käsittelyä varten eli Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmät, joista muistutan teille, että ne ovat yhteinen sääntömme, sillä kaikki jäsenvaltiot hyväksyivät ne - luonnollisesti - yksimielisesti. Tämä on neuvoston itselleen vahvistama mandaatti tämän ehdokkuuden tarkastelua varten, josta on tänään keskusteltu jo pitkään ja syvällisesti.

Puhemies
Hyvät parlamentin jäsenet, minun on ilmoitettava teille, että - teitä on vähän, mutta annan tämän juhlallisen julistuksen - ehdimme ensimmäistä kertaa tällä vaalikaudella käsitellä kaikki kyselytunnin kysymykset. En tiedä, tyydyttääkö tämä melkeinpä historiallinen tapaus kaikkia, mutta panemme sen hyvin merkille.
Julistan kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 18.55 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Tuki jälleenrakentamiselle (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana jatkoa yhteiskeskustelulle jälleenrakennusavusta.

Folias
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ensiksikin komission pitää soveltaa ehdotuksiinsa Feiran huippukokouksen päätelmiä. Tämä on suuri haaste meille kaikille, jotka olemme Euroopan unionissa, ja olettavasti olemme vastuullisessa asemassa. Mielestäni meillä on tänään historiallinen tilaisuus osoittaa, että tekomme ovat yhteneviä Länsi-Balkania koskevien hyvien aikeidemme kanssa. Balkanille osoitettavien rahasummien pitää muistuttaa laadultaan ja määrältään uutta Marshall-suunnitelmaa; varoja pitää olla niin paljon, että ne riittävät muodostamaan ponnistuslaudan uudelle alulle Länsi-Balkanin maissa. Meidän pitää myös pitää mielessämme, että Länsi-Balkanin maat eivät ole unionin ulkopuolisia maita vaan Euroopan unionin ehdokasvaltioita, ja sellaisina niitä pitää kohdella.
On totta, että Euroopan unionia syytetään usein siitä, että samalla, kun se lupaa apua maille, jotka ovat kärsineet erilaisista tuhoista tai luonnonkatastrofeista, se toteuttaa nämä taloudelliset lupaukset niin hitaasti, että joko syntyy vaikutelma, että se katuu antamiaan lupauksia, tai sitten, kun se antaa rahat, on jo myöhäistä. Onneksi tästä säännöstä on yksi loistava poikkeus, Euroopan jälleenrakennusvirasto, jonka päätoimintapaikka on Thessalonikissa ja toiminnallinen keskus Kosovossa. Toisaalta tämä virasto noudattaa komission hajauttamispäätöstä, toisaalta sen hallinnointityöstä on saatu erinomaisia tuloksia. Vuoden 2000 talousarviosta on sovittu jo 90 prosenttia, mikä on hämmästyttävä asia. Vuodeksi 2000 varatuista rahoista on nostettu jo noin 30 prosenttia. Ennennäkemätön asia on se, että vuodeksi 2001 on pyydetty palkkamenojen pienentämistä. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ehdotan siis, että sen lisäksi, että annamme näiden intoa täynnä olevien ihmisten tehdä rauhassa omaa työtään emmekä häiritse viraston toimintaa, ja annamme heille tietenkin vastuun myös jälleenrakentamisesta Jugoslavian liittotasavallassa ja muualla, missä sitä tarvitaan, meidän pitäisi pyytää heitä jakamaan teknistä tietämystä myös muille yksiköille, joista tiedämme erittäin varmasti, kuinka huonosti, kuinka tehottomasti ja kuinka vähin tuloksin ne toimivat. Haluan siis uskoa, että näiden lausuntojen avulla voimme antaa paremman tulevaisuuden tälle apua tarvitsevalle ja ongelmista kärsivälle alueelle.

Swoboda
Arvoisa komission jäsen, hyvät vähälukuiset kollegat, jotka ovat löytäneet tiensä tänne, haluaisin ensin tietysti onnitella mietinnön esittelijöitä, erityisesti läsnä olevaa esittelijää, sydämellisesti hänen työstään ja erittäin hyvästä yhteistyöstä.
Edellinen puhuja puhui tätä aluetta koskevasta eräänlaisesta Marshall-suunnitelmasta ja uskoakseni perustellusti. Kun annetaan rahaa, on rahanantajan etuoikeus määritellä hyvin selkeästi poliittiset tavoitteet, ja komission jäsen on tehnyt sen toistuvasti. Haluaisin silti luonnehtia sitä tänään vielä kerran lyhyesti ryhmäni puolesta.
Ensinnäkin: meillä on tällä alueella valitettavasti edelleenkin sellainen tilanne, ettei ihmis- ja vähemmistöjen oikeuksia kunnioiteta riittävästi. Se on fakta. Meidän ensimmäisenä tavoitteenamme on siksi oltava auttaa siellä, missä voimme ja missä näemme halua hyväksyä tulevaisuudessa paremmin vähemmistöjen oikeudet ja ihmisoikeudet.
Toiseksi: tällä alueella kyseenalaistetaan toistuvasti kansainvälisiä sopimuksia, viimeksi myös Daytonin sopimus. Kun ajattelen Bosniassa ja Hertsegovinassa käytyä vaalitaistelua, yksi tämän vaaliprosessin ikävimmistä lieveilmiöistä oli se, että johtavat poliitikot ottivat etäisyyttä Daytonin sopimukseen, minkä tarkoituksena ei ollut sanoa, että he haluavat jatkaa tilanteen vakauttamista, vaan päinvastoin epävakauttaa tilannetta. Tältä osin on annettava selkeä kielteinen vastaus. Kansainvälisen sopimuksen kunnioittamiseen - myös Daytonin yhteydessä - kuuluu tietysti myös Haagin tuomioistuinta koskeva yhteistyö. Meidän on esiinnyttävä tässä asiassa päättäväisesti - joskin jotenkin suvaitsevaisesti - myös Kostunicaa kohtaan, jonka me otamme huomenna vastaan täällä, ja uusia jugoslavialaisia vallanpitäjiä kohtaan. Muutamia myönteisiä merkkejä on olemassa, mutta ei varmastikaan riittävästi.
Kolmanneksi: ei yksipuolisia rajamuutoksia. Se koskee Montenegroa ja myös Kosovoa. Tässä asiassa meidän on annettava myös selkeä ja yksiselitteisesti kielteinen vastaus. Sanon myös tähän, että meidän on annettava uudelle Jugoslavialle mahdollisuus. Toivon, että siihen tartutaan. En sulje rajamuutoksia pois, mutta haluaisin sulkea ne tässä yhteydessä aivan yksiselitteisesti pois siinä tapauksessa, että niihin ryhdytään yksipuolisesti aloitteentekijästä riippumatta. Sellaisia muutoksia saadaan tehdä vain sopimusten pohjalta.
Neljänneksi, mikä on meille hyvin tärkeää: uusia rajoja rakennetaan, mutta on sellaisia tahoja, jotka ylittävät rajoja jatkuvasti helposti, nimittäin kaikki rikolliset järjestöt rikollisine toimineen. Ne eivät tunnusta mitään rajoja. Meidän on torjuttava rajat ylittäviä laittomuuksia, tapahtuivat ne sitten huumekaupan, rajat ylittävän rikollisen yhteistyön tai ihmiskaupan alalla.
Rajat on tehty purettaviksi, mutta ei rikollisin toimin, joiden laajuus ylittää valitettavasti myös tällä alueella muut alat. Tässä mielessä ne ovat tavoitteita, jotka meidän on myös saavutettava niillä taloudellisilla varoilla ja välineillä, joita nyt luomme. Uskon, että myös komission ja neuvoston tarkoitus on, että me saavutamme tämän tavoitteen erittäin johdonmukaisesti seuraavien vuosien aikana taloudellisilla varoillamme. Meidän rahojamme ei saa myöskään virrata sinne, mistä kuitenkin puuttuu tahto!

Souladakis
Arvoisa puhemies, huomenna parlamenttiimme tulee pitämään puheen Jugoslavian liittotasavallan uusi presidentti Kostunica. Hänen esiintymisensä voi merkitä mahdollisuutta koko noudattamallemme politiikalle. Toinen huomio on, että edeltäneet puhujat sanoivat hieman tuskaantuneina, että Eurooppa maksaa, mutta Amerikka määrää. Tämä on kuitenkin loogista, koska Amerikka toimi poliittisesti Bosniassa ja sai aikaan Daytonin rauhansopimuksen, ja jälleen Amerikka toimi poliittisesti Kosovossa ja oli aloitteentekijä pommituksissa ja kaikessa muussa.
Mitä tämä merkitsee meille? Että politiikan pitää mennä eteenpäin tai joka tapauksessa kulkea tapahtumien rinnalla, jotta olisi poliittisia tavoitteita. Mitä näiden poliittisten tavoitteiden täytyy olla? On selvää, että institutionaalinen osuus, hyvin toimiva demokratia, on prioriteetti koko alueella. Hyvin toimiva demokratia luo edellytykset sille, että eri alueiden vähemmistöjä kunnioitetaan. Toimiva demokratia auttaa normalisoimaan tilannetta tällä alueella. On kuitenkin tukeuduttava myös henkilöihin. Meidän täytyy ymmärtää, että hyvin monissa tapauksissa tällä siirtymäkaudella omia tarkoitusperiään palvelleet henkilöt eivät ole ilmentäneet tervettä poliittista elämää. Tässä mielessä meidän täytyy tarkistaa käsityksiä henkilöistä, asioista ja tilanteista.
Toinen asia, jota haluaisin käsitellä, liittyy alueen strategiaan. On täysin selvää, että taloudellisiin ja institutionaalisiin mahdollisuuksiin keskittyvien politiikkojen yhdistäminen on myönteinen kehityssuunta. Kuitenkin, jotta myönteinen kehitys johtaisi myös tuloksiin, tarvitaan strategista kaukokatseisuutta. Tästä näkökulmasta katsottuna olen sitä mieltä, että palaaminen asiaan, josta on päätetty jo noin vuosi sitten Packin mietinnön yhteydessä, eli jälleenrakennusviraston päätoimintapaikkaan, ei tarjoa mitään myönteistä. Olisi hyvä, jos komission jäsen Patten, jolla on mittava kokemus - ja ehkä viisauttakin - kansainvälisten kriisien hoitamisessa ja joka on vieraillut eri puolilla Balkania, menisi jälleenrakennusviraston päätoimintapaikkaan Thessalonikiin katsomaan, miten tämä virasto toimii. Tässä mielessä yhdyn siihen, mitä kollega Folias sanoi, ja toistan saman asian.
Joka tapauksessa päätän nyt valitusosuuden ja siirryn myönteiseen osuuteen. Lagendijkin mietintö on erittäin hyvä asiakirja huolimatta siitä, että mahdollisesti kritisoin sen yhtä kohtaa, ja samoin on myös komission ehdotus. Mielestäni ne antavat poliittisille aloitteille kehyksen, jota pitää edelleen kehittää, jotta syntyisi uusia näkemyksiä. Tämä alue pitää nähdä Euroopan alueena, ei valtioiden ja Euroopan tai Amerikan kansallisten politiikkojen vastakkainasettelujen alueena. Teemme virheen, jos suhtaudumme tähän alueeseen potentiaalisena poliittisten vastakkainasettelujen alueena. Joka tapauksessa olen sitä mieltä, että kuljemme oikeaan suuntaan.

Gawronski
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin ensimmäiseksi kiittää esittelijöitä niistä erinomaisista mietinnöistä, jotka he meille tänään esittelevät. Viesti, jonka parlamentti lähettää näiden asiakirjojen kautta, on selkeä ja päättäväinen. Minä toivon, että komissio ja neuvosto ottavat viestin vastaan asiaankuuluvan kiinnostuneesti ja että ne muuttavat kahta asetusta sopivalla tavalla.
Käsitämme kaikki, mikä merkitys Euroopan unionin tarjoamalla avulla on Balkanin alueelle. Poliittis-demokraattisen järjestelmän palauttaminen Serbiaan on uuden vaiheen alku. Mutta unionin pitää toimia tässä vaiheessa etualalla eikä passiivisena ja hitaana tarkkailijana, kuten se on tähän asti toiminut. Meidän taloudellisen ja teknisen apumme pitää olla laajaa ja tehokasta: se on vähintä, mitä unioni voi tehdä varmistaakseen vakaan tulevaisuuden tuolle alueelle ja koko maanosalle. Meidän täytyy olla tietoisia siitä, että matka rauhan saavuttamiseksi Balkanilla on vielä pitkä ja että vielä on olemassa mahdollisia ristiriitaa aiheuttavia seikkoja, jotka ovat vaarassa heittää meidät vielä kerran takaisin menneisyyteen. Mutta tämä Euroopan myrskyisin alue ei ole koskaan ollut niin täynnä toivoa kuin nyt. Kroatian miltei hirmuvaltainen järjestelmä on korvattu demokraattisella järjestelmällä, joka on myönteinen länsimaita kohtaan. Jugoslaviasta jäljelle jääneitä alueita ympäröivät hauraat maat ovat onnistuneet selviämään kriisistä, eikä siinä kaikki: Bulgaria, Albania ja Makedonia ovat lisäksi edistyneet taloudellisesti.
Niissä herkän tasapainon luonnehtimissa tempuissa, jotka tällä hetkellä hallitsevat Balkanin aluetta, unionin vastuu on suuri, se on valtava, ja jos puhumme unionista, puhumme samalla jäsenvaltioista, mutta myös Euroopan komissiosta ja parlamentista. Jäsenvaltiot antavat merkittäviä julistuksia, joissa ne esittelevät aikeitaan, mutta niitä pitää seurata konkreettinen taloudellinen sitoumus. Euroopan komission pitää ottaa vastuunsa siitä, että nämä ohjelmat toimivat hyvin, ja tämä on niiden kahden mietinnön ensimmäinen tavoite, joista äänestämme huomenna. Parlamenttia pitää kuulla ja sille pitää tiedottaa asioista säännöllisesti, ja tämä on toinen esittelijöiden esittämä pyyntö, jota meidän kaikkien pitää tukea.

Schröder, Ilka
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, komissio ja parlamentti ovat ilmoittaneet käsiteltävinä olevien tekstien myötä 4 miljardia euroa niiden sotavahinkojen määräksi, jotka syntyivät NATOn pommitusten seurauksena pelkästään Serbiassa ilman Kosovoa. Ne ovat siten epäsuorasti tunnustaneet osan aineellisesta sotavelastaan. NATO väitti puuttuvansa tilanteeseen estääkseen kärsimysten jatkumisen. Tämän sodan seurauksena karkotettiin, kuoli ja haavoittui kuitenkin paljon enemmän ihmisiä kuin NATOn sotilastoimia edeltäneiden 12:n tiettävästi ratkaisevan kuukauden aikana. Eikö vasta NATOn sota epävakauttanut aluetta ratkaisevasti? NATOn väliintulo Balkanilla palveli viime kädessä uuden NATOn strategian ja niin sanotun itsevaltuutuksen laillistamista.
Kun tunnustetaan syntyneet sotavahingot ja se tosiasia, että tilanne kärjistyi NATOn myötä, maksut pitäisi suorittaa täysimääräisesti arvioitujen sotavahinkojen mukaisesti eikä vain puolittain. EU:n ei ennen kaikkea pitäisi kuitenkaan myöntää mitään lainoja, vaan - ja tämä koskee erityisesti niitä EU-maita, jotka ovat NATOn jäseniä - näiden jäsenvaltioiden pitäisi maksaa sotakorvauksia aiheuttamistaan vahingoista.

Patten
. (EN) Tämä on ollut erinomainen keskustelu, vaikka tähän aikaan illasta paikalla ovat vain cognoscenti (asiaan perehtyneet). On kuitenkin hyvä nähdä parlamentissa tuttuja kasvoja.
En aio poiketa sille alueelle, jota ministeri käsitteli kattavasti aiemmin puhuessaan Zagrebin huippukokouksesta. Vahvistan täysin kaikki tavoitteet, jotka hän esitti. Tuo huippukokous pidetään melko lailla paremmissa oloissa kuin ehkä kuvittelimme silloin, kun puheenjohtajavaltio sai ajatuksen sen pitämisestä.
Haluan keskittyä asetuksiin. Haluaisin ennen kaikkea kiittää parlamenttia sen erinomaisesta ja nopeasta työstä näiden kahden asetusluonnoksen tutkimisen aikana. Haluaisin kiittää asiaan liittyvien valiokuntien esittelijöitä: ensiksi jäsen Westendorp y Cabezaa, jolla on huomattavaa paikan päällä Bosniassa saatua asiantuntemusta näistä asioista, sekä jäsen Lagendijkia, jonka kanssa olemme säännöllisessä yhteydessä Kaakkois-Euroopan asioista. Hän on ainakin toinen ihminen, jonka kanssa erotun muista siinä, että me olemme lukeneet Misha Glennyn Balkania käsitteleviä kirjoituksia. Haluaisin myös kiittää Staesia, Färmiä ja Gargania heidän laadukkaista mietinnöistään ja lausunnoistaan.
Nämä kaksi ehdotusta kuvastavat kahta unionin prioriteettia: avustuksen tarjoamista Kaakkois-Euroopalle ja sen tarjoamista mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti. Lissabonin ja Faron Eurooppa-neuvostoissa korostettiin, kuinka tärkeänä unioni pitää tämän alueen liittämistä Euroopan taloudelliseen ja poliittiseen valtavirtaan. Politiikka, jolla tähän pyrimme, on vakaus- ja assosiaatiopolitiikka. Tietenkin Euroopan unionin panos tämän prosessin kautta vakaussopimuksen työhön on kaikkein tärkein. Valtioiden päämiehet ovat myös vahvistaneet unionin päättäväisyyden tukea tätä prosessia teknisellä ja taloudellisella avulla. Demokratian palauttaminen Serbiaan serbialaisten päättäväisyyden ja rohkeuden sekä Serbian demokraattisten voimien ansiosta tarjoaa nyt mahdollisuuden saada aikaan vaurautta koko alueelle.
Euroopan on enemmän kuin koskaan elettävä tekemiensä sitoumusten mukaan. Jotta voisimme tehdä niin, meillä on oltava oikeat oikeudelliset välineet, joustavat menettelyt ja tehokas hallinto. Ulkoisen avun uudistus, jonka komissio hyväksyi 16. toukokuuta, on merkki meidän päättäväisyydestämme parantaa merkittävästi ulkoisen avun nopeutta, laatua ja näkyvyyttä. Kaakkois-Euroopassa tästä päättäväisyydestä on jo konkreettisia tuloksia.
Kosovoon muutaman päivän kuluttua sodan loppumisesta sijoittamamme työryhmä sekä Euroopan jälleenrakennusvirasto kuuden viimeksi kuluneen kuukauden aikana ovat pystyneet jakamaan apua oikeaan aikaan ja tehokkaasti. Luvut vahvistavat tämän: 84 prosenttia Obnova-asetuksen perusteella jaetuista varoista - vuosina 1998-2000 444,5 miljoonaa euroa - oli sidottu vuoden 2000 lokakuun loppuun mennessä. 70 prosentista sidotuista varoista oli tehty sopimus ja 43 prosenttia niistä varoista, joista oli tehty sopimus, oli maksettu.
Olemme saaneet nopeasti tuloksia myös Serbiassa, jossa komissio reilussa neljässä viikossa on laatinut yhteensä 200 miljoonan euron hätäapuohjelman. Siitä sovittiin komissiossa viime viikolla ja ensimmäiset lämmitysöljyä kuljettavat rekat lähtivät Serbiaan viime viikonloppuna edellä aikataulustaan ja ennen useimpia muita lahjoittajia. Tämä ohjelma kasvaa tästä lähtien päivä päivältä: 30 miljoonan euron arvoista sähköntuontia koskeva sopimus allekirjoitettiin tänään Serbian sähköyhtiön kanssa, ja sen pitäisi olla verkossa käytettävänä muutamassa päivässä. Jokainen päivä merkitsee tässä tilanteessa.
Uudistuksemme ovat alkaneet tuottaa tulosta myös Bosniassa, jossa avun toteuttaminen on parantunut selvästi sen jälkeen, kun valtuuskuntaamme Sarajevossa vahvistettiin, ja sille annettiin valtaa.
Näistä tuloksista Euroopan parlamenttikin voi olla ylpeä. Juuri Euroopan parlamentti herätti kiinnittämään huomiota Bosnian heikkoon hallintoon. Juuri parlamentti tuki komission ehdotusta Euroopan jälleenrakennuspankin luomisesta. Juuri parlamentti vaati yhtenäistä säätelykehystä alueelle annettavalle avulle ja juuri parlamentti budjettivallan käyttäjänä varmisti, että varoja saadaan viipymättä käyttöön, jotta Serbialle voidaan antaa hätäapua. Tässä on edistytty hyvin, mutta sitä on lisättävä. Vielä on paljon parantamisen varaa. Se on näiden kahden ehdotuksen tarkoitus.
Parlamentin jäsenet ovat jättäneet huomattavan määrän tarkistuksia. Haluan kommentoida niitä niiltä osin, kun ne liittyvät virastoa ja asetusta koskevaan kaksiosaiseen ehdotukseemme.
Komission ehdottama apua koskeva asetus on tehty tarkoituksella yksinkertaiseksi ja selkeäksi. Siinä määritetään avun kattamat tavoitteet pääperiaatteita varten, jotka koskevat ohjelmia, ohjelmien komiteamenettelyä mutteivät yksittäisiä hankkeita. Siinä ehdotetaan myös yksinkertaisia päätöksentekojärjestelyjä Euroopan jälleenrakennusviraston hoitamia ohjelmia varten.
Saanen puhua lukuisista laajoista näkökohdista, joita parlamentti on ottanut esiin, ensiksi komission roolin ja sen taloudelliset vastuut viraston toiminnasta. Komissio suhtautuu erittäin vakavasti vastuuseensa yhteisön talousarvion täytäntöönpanosta. Lukuisissa uusissa tarkistuksissa korostetaan tätä vastuullisuutta viittaamalla perustamissopimuksen 274 artiklaan. Jotta voisimme olla vastuussa, tarvitsemme oikeudellisia välineitä, jotka mahdollistavat nopean ja joustavan toiminnan.
Toiseksi parlamentti haluaa meidän viittaavan täsmällisemmin eri sektoreiden prioriteetteihin. Kokemustemme perusteella haluamme säilyttää mahdollisimman paljon joustavuutta. Voimme kuitenkin hyväksyä monia niistä parlamentin tarkistuksista, joissa meitä kehotetaan sisällyttämään asetukseen maininta sellaisista avainsektoriprioriteeteista kuten apu koulutukselle, ammattikoulutukselle, ympäristölle, kansalaisyhteiskunnalle ja kansalaisjärjestöille, etniselle sovittelulle ja siirtymään joutuneiden ihmisten palaamiselle. Samoilla perusteilla voimme hyväksyä ehdotuksen sisällyttää säädöksen johdantoon viittaus Faron Eurooppa-neuvoston päätelmiin. Parlamentin päätöslauselma komission vakaus- ja assosiaatioprosessia koskevasta tiedonannosta ansaitsee myös maininnan asetuksen johdannossa. Meidän mielestämme on järkevämpää tehdä näin, kuin sisällyttää se ehdollisuutta koskevaan artiklaan.
Voimme tietenkin hyväksyä ehdotuksen siitä, että komission hyväksymien suuntaviivojen on kuvastettava sitä pyrkimystä parempaan tehokkuuteen, joka korostaa uudistuksiamme.
Koska on esitetty säädöstä, joka pyrkii yksinkertaistamaan asioita, haluan vielä lisätä tärkeän näkökohdan: asetusten ei saa nyt antaa jäädä ilmaan roikkumaan huomautuksineen ja määritteineen ja valtavine byrokratioineen.
Kuten jäsen Staes sanoi: emme halua ihmisten heittävän hiekkaa rattaisiin. Jos emme saa selvää ja yksinkertaista asetusta, on parempi olla kokonaan ilman asetusta. Tehdäkseni asian selväksi: voimme hyväksyä seuraavien tarkistusten hengen sillä edellytyksellä, että sanamuotoon voidaan tehdä muutoksia: tarkistukset 1, 2, 5, 6, 7, tarkistuksen 11 ensimmäinen osa, tarkistuksen 13 ensimmäinen osa, tarkistus 16 osittain, tarkistukset 17 ja 18, tarkistus 19 osittain ja tarkistukset 20, 21, 24, tarkistuksen 28 ensimmäinen osa, tarkistus 31 ja tarkistus 37 osittain.
Kaikki tietävät komission kannan siitä kokonaissummasta, jonka se arvioi alueella tarvittavan, niin sanotusta ohjeellisesta rahoitusmäärästä ja sen yhteensopivuudesta rahoitusnäkymiin. Kuten parlamentti tietää, meidän mielestämme asetuksessa ei ole tarpeen viitata siihen selvästi. Jäsen Lagendijkin kaunopuheisuudesta huolimatta en usko, että se on tarpeen, mutta hän esitti kuitenkin näkökohdan, joka on perusteiltaan totta, ja Westendorp esitti myös saman näkökohdan toisessa merkityksessä, kun kummatkin heistä sanoivat, että asetukset ovat sinällään hyviä, mutta jos talousarvio ei riitä kattamaan Euroopan unionin poliittisia prioriteetteja, tuhlaamme vain aikaamme.
Jäsen Westendorp sanoi, että neuvosto ei voi - tämä oli luullakseni hänen puheensa merkitys - tehdä ihmeitä leivällä ja kaloilla, kuten uudessa testamentissa tehtiin. Tämä voi olla joidenkin neuvoston jäsenten mielestä hiukan karkeaa arviota neuvoston vallasta, mutta se on täysin totta. Meillä on käytössämme rajalliset talousarviot, mutta toivon todellakin, että se talousarvio, joka on ulkoisen toiminnan käytettävissä, kuvastaisi Euroopan unionin poliittisia prioriteetteja. Tätä keskustelua olemme käyneet neuvoston kanssa viime viikkoina ja kuukausina, eikä komissio eikä parlamentti menestynyt huonosti tuossa keskustelussa. Olisin erityisesti luullut, että kahden viime kuukauden kokemukset olisivat osoittaneet, että komission rahoitusta koskeva ehdotus ei ollutkaan niin outo, kuin jotkut silloin vihjaisivat.
Siirryn nyt puhumaan toisesta esillä olevasta ehdotuksesta eli Euroopan jälleenrakennusvirastoa koskevasta ehdotuksesta, ja niin tehdessäni haluan kiittää lämpimästi siitä työstä, jota johtokunta, johtaja ja henkilöstö ovat tehneet paikan päällä Kosovossa. Se on hieno ryhmä, enkä ole ollenkaan yllättynyt, että se on saanut aikaan vaikuttavia tuloksia. Se on ansainnut maineensa tulosten tekemisessä, ja tiedän, että parlamentin oma valtuuskunta, joka kävi Kosovossa toukokuussa, oli yhtä vaikuttunut sen työstä kuin minä.
On selvästi järkevää ottaa oppia viraston kuuden viime kuukauden toiminnasta ja nähdä, kuinka me voimme auttaa sitä toimimaan tehokkaammin. Tämä on olennaista, nyt kun virasto on vastuussa koko Jugoslavian liittotasavallasta.
Päätavoitteemme on selvittää johtokunnan rooli. Sen on otettava vastuu niiden jälleenrakennusohjelmien tutkimisesta ja hyväksymisestä, jotka esitetään komissiolle päätöksentekoa varten. Haluamme myös yksinkertaistaa päätöksentekoa. Uuden asetuksen mukaan komissio voi hyväksyä viraston ehdottamia ohjelmia ilman, että sen tarvitsee kuulla hallintokomiteaa.
Saanen tehdä selväksi, että vastuu ohjelmien virallisesta hyväksymisestä jää komissiolle. Komissio päättää näiden ohjelmien suotavuudesta; komissio on vastuussa talousarvion täytäntöönpanosta; komissio hyväksyy ohjelmat.
Monissa tarkistuksissa pyritään varmistamaan, että virasto toimii komission suoran ja yksinomaisen vastuun alaisena ja siten varmistamaan, että komissio on yksin vastuussa viraston hallinnosta Euroopan parlamentille, tilintarkastustuomioistuimelle ja OLAFille. Haluan selventää tätä. Virastolla on tietty itsemääräämisoikeus kuten kaikilla Euroopan unionin virastoilla. Tämä on nykyisen toimielinrakenteen mukainen tilanne, ja viraston tämänhetkistä itsemääräämisoikeutta on kunnioitettava, ellei viraston institutionaalista rakennetta muuteta. Tämä ei vähennä komission perustamissopimuksen mukaan ottamaa täyttä vastuuta yhteisön talousarvion täytäntöönpanosta. Haluaisin kiittää parlamenttia siitä järkevästä ja käytännöllisestä tavasta, jolla se on hyväksynyt viraston tämänhetkisen rakenteen. Tiedän parlamentin kannan tähän asiaan, ja komissio ottaa sen huomioon suunnitellessaan mahdollisia tulevia täytäntöönpanovirastoja.
Kielijärjestelmä on vielä yksi arka asia. Toivon, että parlamentti ymmärtää toukokuussa esittämieni ehdotusten järkevyyden ja jatkaa työtään rakentavasti muiden kanssa tämän erittäin vaikean asian parissa, mutta en voi tukea parlamentin tarkistusta, jossa poistetaan yksimielisyysvaatimus. Tämä olisi kollegion kannan vastaista.
Voimme hyväksyä ne tarkistukset, jotka on tarkoitettu poistamaan sen vaatimuksen, että neuvosto tekisi lisäpäätöksen viraston toimeksiannon laajentamisesta koko Jugoslavian liittotasavaltaan. Voin myös hyväksyä ne tarkistukset, joissa viitataan yleisten asioiden neuvoston 9. lokakuuta tekemään päätökseen, yhteistyöhön kansalaisjärjestöjen kanssa, kansalaisyhteiskunnan ja oikeusvaltion palauttamiseen, virastojen tarjoamien palvelujen maksamiseen, kolmansiin osapuoliin, uusien toimintakeskusten mahdolliseen perustamiseen, johtajan vastuuseen työohjelman täytäntöönpanosta ja viraston talousarvion rakenteesta.
Tämä tarkoittaa sitä, että jos sanamuotoon voidaan tehdä joitakin muutoksia, voimme hyväksyä seuraavien tarkistusten hengen: 1, 2, 6, 8, osa tarkistuksesta 10, tarkistukset 11, 37, 16, 27 ja 33. Tutkimme tarkkaan, onko tarpeellista laatia tarkka luettelo asioista, joita johtokunnan on käsiteltävä. Teemme tämän johtokunnan roolin selventämiseksi; tämä koskee tarkistuksia 21 ja 22. Tarkastelemme myös ehdottamaanne viraston talousarvion hyväksymisaikataulua kunnioittaen samalla hyvän budjettiohjelman periaatetta ja yhteensopivuutta yhteisön talousarviomenettelyjen kanssa. Tämä koskee tarkistuksia 29 ja 30.
Saanen toistaa kiitokseni parlamentille sen kovasta työstä näiden asioiden parissa. Olemme todellakin edistyneet Kaakkois-Euroopassa. Tämän ehdotus sallinee sen, että käytämme hyväksemme saamamme uuden tilaisuuden osallistua tuntuvasti Euroopan unionina kestävän rauhan ja vaurauden luomiseen koko alueelle.
Minun on sanottava, että Euroopan unioni ei onnistunut kovinkaan hyvin Kaakkois-Euroopassa 1990-luvulla. Toivon, että onnistumme paremmin ensi vuosikymmenellä, ja tämä asetus tarjoaa meille joitakin arkisia keinoja siihen.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.

ASEM III (Soul, 20. ja 21. lokakuuta 2000)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma kolmannesta Aasia-Eurooppa-tapaamisesta (ASEM III - Soul, 20. ja 21. lokakuuta 2000).

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, saanen hypätä vähäksi aikaa toiselle mantereelle. Ennen kuin kerron kolmannesta Aasian ja Euroopan huipputapaamisesta ja arvioin sen tuloksia, saanen puhua lyhyesti ASEM-prosessista. Ensimmäinen huippukokous vuonna 1996 pidettiin aikana, jolloin oltiin huippuoptimistisia Aasian suhteen ja puhuttiin Aasian talousihmeestä. Vuonna 1998 toinen huippukokous pidettiin talouskriisin aikana, kun monet ihmiset sanoivat, että Aasian asiat ovat huonosti ja että kaikki on ollut liioiteltua. Kolmannessa huippukokouksessa näimme vilauksen totuudesta. Aasiassa ei ollut talousihmettä, mutta Aasiassa on tapahtunut paljon mielenkiintoista, ja se on useimmilla aloilla elpynyt erittäin nopeasti vuosien 1997 ja 1998 kriisistä. Niillä aloilla, joilla elpyminen on edennyt parhaiten, onnistuminen on johtunut taloudellisten ja poliittisten uudistusten yhdistämisestä. Tämä on ollut näiden huippukokousten taustana.
Soulissa pidetyn kolmannen huippukokouksen haasteena oli ASEM-prosessin syventäminen sekä hallituskumppaneita varten että kansalaisia varten. Sen oli osoitettava, että ei tarvita mitään dramaattisia tapahtumia, jotta Euroopan ja Aasian valtion tai hallitusten päämiehet voisivat tavata. Esitimme tavoitteemme pääpiirteet työryhmässämme, keskustelimme niistä ennen huippukokousta Euroopan parlamentin kanssa kaksi kertaa ASEAN-työryhmässä ja täysistunnossa. Näiden tuloksena oli käsittääkseni teidän 5. lokakuuta hyväksytty päätöslauselmanne, jonka tavoitteet me sekä otimme huomioon että onnistuimme useimmissa tapauksissa toteuttamaan.
Kolmen tärkeän asiakirjan hyväksymisen lisäksi huippukokoukseen osallistuneet johtajat olivat aktiivisesti mukana keskusteluissa, jotka koskivat sellaisia arkaluonteisia asioita kuten ihmisoikeudet, Etelä-Kiinan meri, Itä-Timor ja Burma. He lupasivat edistää ja suojella perustavia ihmisoikeuksia ja kunnioittaa demokratiaa, oikeusvaltioita, tasa-arvoa, oikeutta ja ympäristön suojelua. Sovittiin Aasian ja Euroopan välisen korkean tason poliittisen vuoropuhelun tiivistämisestä tuomalla siihen voimaa jäsenten erilaisuudesta eikä mitään asiaa jätettäisi käsittelemättä. Johtajat sopivat laajennetuista ja päivitetyistä Aasian ja Euroopan välisen yhteistyön puitteista vuodelle 2000. Tämä on tulevan vuosikymmenen työohjelma. Todettiin, että tarvitaan yhteisiä ponnistuksia Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi. Puollettiin myös kuluttajan ja tuottajan välistä vuoropuhelua öljyn maailmanmarkkinahintojen vakauttamiseksi sekä tiiviimpää yhteistyötä energiansäästötekniikan kehittämiseksi. Keskusteltiin ylikansallisesta rikollisuudesta, maahanmuuttajien hyväksikäytöstä, ihmiskaupasta, laittomien huumeiden torjunnasta, kaikista noista asioista, jotka ovat globalisaation huono puoli.
Huippukokouksessa hyväksyttiin erillinen Soulin julistus, jossa julistetaan rauha Korean niemimaalle ja jossa pidetään myönteisenä kesäkuussa pidettyä Koreoiden välistä huippukokousta, kehotetaan kumpaakin osapuolta kasvattamaan menestystään ja jossa korostetaan, kuinka tärkeää on saada Korean kansantasavalta mukaan monenkeskiseen vuoropuheluun. Laajentumisessa hyväksyttiin kaksivaiheinen lähestymistapa, jonka mukaan ehdokasvaltio tarvitsee ensin oman alueensa kumppaneiden tuen, ennen kuin se hakee vahvistusta toiselta alueelta. Lopullisen päätöksen tekee valtioiden tai hallitusten päämiehet yksimielisesti. Yhdestäkään nimeltä mainitusta ehdokkaasta ei keskusteltu kolmannessa Aasian ja Euroopan välisessä huippukokouksessa.
Taloudellisen ja rahataloudellisen yhteistyön alalla johtajat sopivat työskentelevänsä yhdessä voidakseen vastata globalisaation, tietoyhteiskunnan, sähköisen kaupan ja väestön eritasoisesta tietoteknisestä osaamisesta johtuvan jakautumisen tuomiin haasteisiin laajentamalla tutkimusta ja tietoverkkoja näiden kahden alueen välillä. Johtajat vahvistivat myös sellaisten vapaaehtoisten vuosikertomusten laatimisen, jotka koskevat ponnisteluja kaupan esteiden poistamiseksi kuten kaupankäynnin helpottamista koskevassa toimintasuunnitelmassa sanotaan.
Kaikki ASEM-kumppanit olivat samaa mieltä siitä, että työskennellään sen puolesta, että voitaisiin käydä mahdollisimman pian uusi laaja WTO-kierros, jossa otetaan huomioon kehitysmaiden erityistarpeet. Sosiaalisella ja kulttuurisella alalla johtajat tunnustivat, kuinka tärkeitä ovat paremmat koulutukseen liittyvät yhteydet niihin erityisaloitteisiin, jotka tähtäävät keskinäisen tiedostamisen edistämiseen, mukaan lukien yliopistojen välisen yhteistyön ja koulujen elektronisen verkottumisen parantaminen. Tähän liittyvällä ihmisten välisellä alalla vaalittiin periaatetta ASEM-prosessin avaamisesta suuremmalle osalle kansalaisyhteiskuntaa, vaikka kansalaisjärjestöjen aloitetta sosiaalisen foorumin perustamisesta ei voitu toteuttaa, koska tietyt aasialaiset kumppanit vastustivat sitä.
Olen varma, että parlamentti näkee näiden tulosten olevan aiemmin mainitsemani 5. lokakuuta hyväksytyn päätöslauselman mukaisia. Ihmisoikeudet ja oikeusvaltio sisältyvät prosessiin; oltiin laajalti yhtä mieltä siitä, että laajapohjainen WTO-kierros olisi aloitettava varhain, mutta en ole varma siitä, onko tätä pohdittu tähän mennessä kokonaisuudessa APECin kokouksissa Bruneissa. Koska ehdotusta sosiaalisen foorumin perustamisesta ei hyväksytty, keskityimme kansalaisyhteiskuntaan ja kansalaisjärjestöihin, ja toivon todellakin, että tällä alueella tapahtuu edistystä neljännen Aasian ja Euroopan välisen huipputapaamisen seurantakokouksessa Kööpenhaminassa.
Lopuksi johtajat sopivat parlamentaarikoiden välisen yhteydenpidon tiivistämisestä, kuten yhteistyöpuitteissa on määritelty. Kolmatta Aasian ja Euroopan välistä huippukokousta hallitsivat vääjäämättä Korean niemimaan merkittävät tapahtumat, jotka ovat johtaneet Etelä-Korean presidentin nimeämiseen Nobelin rauhan palkinnon saajaksi. Hän on mies, jonka ura on ollut huomattava sekä sen vuoksi, että hän on sitoutunut demokratiaan, ihmisoikeuksiin ja oikeusvaltioon että sen vuoksi, että hän on viime aikoina sitoutunut niemimaan etelä- ja pohjoisosan sovintoon.
Tämä luullakseni palautti eurooppalaisten mieliin sen, kuinka tärkeä meidän roolimme on Aasiassa muussakin kuin taloudessa ja kaupassa, vaikka onkin sanottava, että yksi syy Aasian elpymiseen on se, että me olemme pitäneet lupauksemme markkinoidemme pitämisestä auki Aasian tuonnille kahden viime vuoden ajan. Tänä vuonna näyttää erittäin todennäköisestä, että Kiinan ylijäämä Euroopan unionin osalta on 40 miljardia euroa. Olemme pitäneet sanamme talouteen ja kauppaan liittyvissä asioissa, mikä muun muassa kannustaa Aasiaa ottamaan meidät vakavammin. On tärkeää muistaa, että meillä on myös poliittinen rooli Aasiassa, ei pelkästään siksi, että puolustamme demokratiaa ja hyvää hallintoa, vaan myös sen panoksen takia, jonka voimme antaa Korean niemimaalla ja muualla vakauden ja turvallisuuden edistämisessä tulevaisuutta varten. Aasian ja Euroopan välinen prosessi on tärkeä. Tämä oli erittäin tärkeä kokous. Prosessi kehittyy ja vahvistuu ajan myötä, ja odotan innokkaasti seuraavaa kahden vuoden kuluttua Tanskassa pidettävää Aasian ja Euroopan välistä kokousta, jolloin voimme varmasti edistyä vielä pitemmälle.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, uskoakseni se, että meitä on niin vähän läsnä täällä, johtuu siitä, että käsittely eteni tänä iltana niin nopeasti ja muutamat kollegat, jotka halusivat puhua, eivät ole vielä täällä vaan edelleen syömässä. Pyydän siis, ettei vähäistä läsnäoloa tulkita merkiksi siitä, että tämä aihe ei ole heille tärkeä.
Arvoisa komission jäsen, yhdyn aluksi teidän käsitykseenne, että tämä ASEM-prosessi on erittäin merkittävä. Se on hyvin merkittävä poliittisesti ja taloudellisesti. Toivon, että sekä parlamentti että monet kollegoistanne komissiossa näkisivät Aasian ja Euroopan välisten suhteiden merkityksen oikeassa suhteessa, myös Aasian suhteet unionin kalastuspolitiikkaan - espanjalainen kollegani antakoon sen minulle anteeksi ja myös komission jäsen Fischler antakoon sen anteeksi. Jos tarkastellaan pitkän aikavälin poliittista ja taloudellista kehitystä moninapaisessa maailmassa, Aasian ja Euroopan välisten suhteiden merkitys on keskeinen. Sikäli me olemme hyvin onnellisia, että huippukokous pidettiin Soulissa ja että kaikki hallitusten päämiehet olivat siellä yhtä tai kahta lukuun ottamatta. Se oli hyvin merkittävää.
Te olette oikeassa, Aasian huippukokous jäi myönteisessä mielessä tietyllä tavalla molemmissa Koreoissa tapahtuvan kehityksen varjoon niin, että aikaa käytettiin enemmän molempien Koreoiden lähentymisen arvioimiseen ja erittelemiseen kuin todellakin Aasian prosessista puhumiseen. Meidän kaikkien pitäisi kuitenkin iloita siitä, että siellä tapahtuu myönteistä kehitystä. Otan kuitenkin vapauden huomauttaa neuvoston edustajaparalle, jonka on pidettävä joskus pöytäkirjaa: oli tietysti kiusallista Soulissa, että muutamat EU:n jäsenvaltiot ilmoittivat diplomaattisten suhteiden aloittamisesta Pohjois-Korean kanssa ja toiset eivät. Olisi ollut erittäin viisasta, jos - mikäli meillä on määrä olla yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - kaikki 15 jäsenvaltiota olisivat tehneet yhdessä päätöksen suhteiden aloittamisesta Pohjois-Korean kanssa samaan aikaan samoin ehdoin yksittäisten valtion- ja hallitusten päämiesten yksittäisten näytösluonteisten toimien sijasta.
On myönteistä, että - sen haluan täysin myöntää - Aasian ja Euroopan välisen yhteistyön puiteohjelmasta päästiin yhteisymmärrykseen. Arvoisa komission jäsen, oletteko te kuitenkin, rehellisesti sanottuna, ymmärtänyt puitesopimuksen sisällön? Minulla on vielä suuria vaikeuksia ymmärtää todellakin sen sisältö, mistä sovittiin seuraavaksi vuosikymmeneksi. Ja tältä osin uskon, että parlamentille - vaikka vain harvat meistä ovat läsnä, mutta joku lukee pöytäkirjan, ja me, harvalukuiset asiantuntijat, jatkamme joka tapauksessa asian käsittelyä jatkossa - on kyse siitä, että parlamentti osallistuu tähän Aasian ja Euroopan yhteistyökehyksen muotoilemisen prosessiin. Uskon joka tapauksessa, että parlamentti toimii liian reaktiivisesti. Arvoisa komission jäsen, samalla kun te olette meille hyvä keskustelukumppani, meidän pitäisi yrittää sopia asiasta sisällöllisesti ennen Kööpenhaminaa ja konferensseja sekä antaa parlamenttina virikkeitä siihen, miten me voimme myös täyttää teidän päättämänne kehyksen.
Olen hyvin iloinen siitä, että eurooppalainen osapuoli ilmaisi hyvin selvästi ja selkeästi ihmisoikeuksia koskevan kantansa. Meidän on kuitenkin puhuttava vielä kerran kaikessa rauhassa seurauksista eli siitä, mitä tämä tarkoittaa. Uskon, että se oli erittäin hyvä poliittinen tunnustus, mutta meillä on siinä vielä muutamia ongelmia.
Uskon, että meidän parlamenttina on aloitettava jälleen se, minkä eurooppalainen osapuoli on sisällyttänyt kiitettävästi johtopäätöksiin, nimittäin Euroopan parlamentin ja aasialaisten valtioiden parlamenttien välinen yhteistyö ensimmäisen parlamentaarisen ASEM-huippukokouksen jälkeen, joka pidettiin Strasbourgissa muutama vuosi sitten. Se on tärkeä tehtävä, ja toivon, että parlamentti tekee aloitteen tästä toisesta kokouksesta mahdollisesti ensi vuonna ennen Kööpenhaminaa. Meidän pitäisi järjestää kokous Aasiassa, koska se pidettiin viime kerralla Strasbourgissa. Nimenomaan, jos te tarkastelette Aasian ja Euroopan välistä yhteistyötä demokratia- tai ihmisoikeusnäkökohdista, pidän tärkeänä, että me teemme tiiviimpää yhteistyötä aasialaisten valtioiden parlamenttien kanssa ja muovaamme tästä myönteisen kehityksen.

Puhemies
Jäsen Jarzembowski, esititte huomautuksen, että paikalla olevien henkilöiden määrä on pieni, mutta siitä voidaan sanoa, että jos laskemme mukaan myös komission jäsenen, 75 prosenttia puhujista on paikalla. Ei tilanne ole ollenkaan hullumpi!

Maaten
Arvoisa puhemies, keskustelimme tästä asiasta jo kuukausi sitten, ja silloin meillä oli oikein hyvä keskustelu komission jäsenen kanssa. Olimme täynnä toivoa. Saavutettu Pohjois-Korean avautuminen on luonnollisesti myönteinen asia. On harmillista, että emme ole osoittaneet sitä varten varoja, jotka olisivat oikeastaan tarpeen. Mielestämme tulos on muuten, ystävällisesti sanottuna, hieman laimea. Ongelmamme ASEM III:n osalta ei ole niinkään se, mitä on saavutettu, koska hankkeet, jotka koskevat rahanpesua, HIViä ja AIDSia, elintarviketurvallisuutta ja muuta sellaista, ovat luonnollisesti myönteisiä. On hyväksytty jopa kaksi konkreettista ehdotusta: pyöreän pöydän kokous maailmanlaajuistumisesta ja DUO-vaihto-ohjelma, johon sisältyy 4 300 kumppanuutta, joiden arvo on 25 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tämä on luonnollisesti enemmän kuin ei mitään, mutta tämä on herättänyt meissä kysymyksiä. Palaan tähän asiaan myöhemmin.
Tärkeämpää on se, mitä ei ole hyväksytty. Paljon enemmän olisi voinut tapahtua rahoituksen vakauden, kaupan, investointien ja infrastruktuurin alalla. On tehty ehdotus ASEM-ympäristökeskuksesta. Nämä olisivat olleet hyviä asioita. Mielestämme on vakavaa, että ihmisoikeuksien alalla ei ole saatu aikaan mitään. On kyllä sanottu erinäisiä asioita, mutta emme näe niistä mitään hankkeissa, joista on sovittu, emmekä edes riittävissä varauksissa, joita olisi kyllä voitu tehdä. Nämä riittävät varaukset liittyvät myös jollakin tavalla maailmanlaajuistumiseen. Olemme sopineet käsittelevämme maailmanlaajuistumista ja erityisesti sen kielteisiä vaikutuksia. Mielestämme maailmanlaajuistumisen vaikutukset ovat nimenomaan myönteisiä. Kielteisiäkin vaikutuksia on, mutta meidän täytyy toki tarkastella myös myönteisiä vaikutuksia.
Vaihto-ohjelmaan liittyvänä asiana mielestämme on käsittämätöntä, että Souliin perustetaan sitä varten sihteeristö. Singaporen ASEF toimii erinomaisesti. Miksi sihteeristöä ei ole sijoitettu sinne?
Tiedämme, että komissio suhtautuu ASEMiin äärimmäisen vakavasti, ja tuemme myös komissiota siltä osin lämpimästi. Meitä kiinnostaa, ovatko ministerimme suhtautuneet ASEMiin riittävän vakavasti. Mielestämme he ovat osoittaneet ikävällä tavalla kunnianhimon puutetta, ja siksi he eivät ansaitse suosionosoituksia.
Aasian ja Euroopan välisessä parlamentaarisessa vuoropuhelussa on kuitenkin edistytty. Ehkä me parlamentaarikkoina voimme saada aikaan sen, missä ministerit eivät ole onnistuneet. Euroopan komissio ansaitsee tukemme, koska olemme vakuuttuneet siitä, että komissio on oikealla tiellä. Mielestämme ministerien olisi kuitenkin pitänyt voida päästä paljon parempaan tulokseen.

Puhemies
Ilmoitan vastaanottaneeni seitsemän päätöslauselmaesitystä työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina.

Alueelliset kalastusjärjestöt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Jové Peresin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0275/2000) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Euroopan yhteisön osallistuminen alueellisten kalastusjärjestöjen toimintaan (KOM(1999) 613 - C5-0108/2000 - 2000/2068(COS)).

Jové Peres
. (ES) Arvoisa komission jäsen, alueellisista kalastusjärjestöistä on tulossa yhä tärkeämpiä erityisesti kalastusalueilla, joissa hallintaoikeus on jaettu, tai kun on kyse laajasti liikkuvista tai vaeltavista kalakannoista. Ne ovat mukautuneet alueensa erityispiirteisiin, joten ne ovat erityisen sopivia välineitä kalavarojen järkevään hallintaan. Sen vuoksi on ensisijaista, että Euroopan unioni luo tarpeelliset mekanismit täysimääräisen ja sen arvolle sopivan osallistumisen turvaamiseksi. Komission tiedonannossa rajoitutaan käsittelemään yhteisölle ja jäsenvaltioille kuuluvaan toimivaltaan liittyviä seikkoja näihin järjestöihin osallistumisesta johtuvissa tehtävissä. Tämä lähestymistapa on välttämätön mutta riittämätön, sillä Euroopan unionin osallistumisessa alueellisiin kalastusjärjestöihin on omaksuttava selkeä, yhdenmukainen ja yhtenäinen suunnitelma; kun otetaan huomioon olemassa olevien alueellisten järjestöjen moninaisuus, yhteisön osallistumisen kuhunkin niistä on oltava suhteessa niiden yksilöllisiin piirteisiin. Siinä on kuitenkin noudatettava samoja oikeudellisia ja institutionaalisia perusperiaatteita. Tästä syystä Euroopan parlamentin kalatalousvaliokunnan mietinnössä ehdotetaan yhteisölle ja jäsenvaltioille yhtenäistä tehtävien jakoa kaikkiin alueellisiin kalastusjärjestöihin.
Johtoasema yhteisön toimissa kuuluu komissiolle, joka on yhteisön etujen valvoja. Sen tehtäviin eivät kuuluisi ainoastaan edustustehtävät, joiden hoitamiseen se resurssien puutteessa on rajoittunut; tulevaisuudessa komissio ei voi olla pelkkä keulakuva; sen on otettava selvästi ja nimenomaisesti hoidettavakseen kaikki tehtävät, jotka liittyvät yhteisön osallistumiseen alueellisiin järjestöihin, eli edustaminen, seuranta ja tietojen välittäminen ja varmistaminen sekä osallistuminen tieteellisiin foorumeihin: yleisesti niiden yhteisön toimien johtaminen, mukaan luettuna kalastuksen valvonta, joita näiden järjestöjen puitteissa tehdään.
Kalastuksen valvonta vaikuttaa jäsenvaltioiden toimivaltaan ja siten jossakin määrin niiden itsemääräämisoikeuteen. Valvonta on siirrettävä selvästi yhteisön elimelle, jotta yhteistä kalastuspolitiikkaa sovellettaisiin kaikkiin jäsenvaltioihin ja kaikkiin aluksiin ja kalastajiin kansallisuudesta riippumatta, jolloin vältytään vaarantamasta yhtenäisen kohtelun periaatetta. Tästä syystä valvonnan johto ja asteittain sen täytäntöönpano on annettava komissiolle, ja siten niiden kustannukset on maksettava yhteisön talousarviosta.
Nykyisiä mekanismeja on parannettava yhteisön lainsäädäntöön siirtämisen osalta, jotta voidaan parantaa oikeusvarmuutta ja puuttua niiden hitauteen. Alueellisten järjestöjen hyväksymien sääntöjen siirtämisen yhteisön lainsäädäntöön nopeuttaminen ei kuitenkaan estä neuvostoa ja parlamenttia täyttämästä tehtäväänsä yhteisön kalastuspolitiikan johtamisessa.
Alueellisten kalastusjärjestöjen merkityksen kasvaessa Euroopan unionin on käytettävä täysin kalastusta koskevaa toimivaltaansa; tämä on ennen kaikkea kiinni inhimillisistä ja aineellisista voimavaroista. Kenties välttääkseen kysymyksen voimavaroista komissio kuitenkin päätti ehdottaa yhteisön ja jäsenvaltioiden tehtävien uudelleen muotoilemista koskematta kummankaan toimivaltaan. Tämä lähestymistapa voidaan ehkä hyväksyä tilapäisesti, mutta se saattaa aiheuttaa vakavia säädöksellisiä ja ennen kaikkea institutionaalisia ongelmia, jos siitä tulee pysyvä.
Komission ehdottamassa tehtävien jaossa yhteisölle kuuluisi edustaminen, jota voitaisiin kutsua korkean tason edustamiseksi, ja jäsenvaltioille tulisi edustaminen tieteellisissä ja teknisissä komiteoissa; jäsenvaltioille kuuluisi myös osallistuminen alueellisten kalastusjärjestöjen työhön sekä tarkastus- ja valvontatehtävät. Toisin sanoen yhteisön rooli sopimusosapuolena supistuisi toimimiseksi pelkkänä keulakuvana.
Euroopan rakentamista ei voida jättää pelkkien tyhjien julistusten varaan; koska on olemassa yhteinen kalastuspolitiikka ja koska yhteisöllä on kalastuksen alalla toimivalta, sen on annettava itselleen inhimillisiä ja aineellisia voimavaroja velvoitteidensa täyttämiseksi, niin kuin yhteisen kalastuspolitiikan resurssien riittävyyden periaate edellyttää. Jos yhteisö myös on sopimusosapuolena alueellisissa kalastusjärjestöissä, sen on toimittava sopimusosapuolelle kuuluvalla tavalla ja hoidettava sille kuuluvat tehtävät. Tämän periaatteen soveltamisella on rahoituksellisia vaikutuksia, ja se edellyttää lainsäädännöllisiä muutoksia ja mahdollisesti osittaista luopumista itsemääräämisoikeudesta; mutta jos valitaan tietty poliittisen rakentamisen malli, sen toteuttamiseen on annettava tarvittavat resurssit.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, alueelliset kalastusjärjestöt ovat nykyisin paras - elleivät sitten ainoa - tae maailman kalavarojen hallinnalle, ja niiden on oltava sitä vielä selvemmin tulevaisuudessa. Esittelijä on ymmärtänyt täysin niiden merkityksen ja laatinut erinomaisen mietinnön, jossa korostetaan tiedonannon todellista heikkoa kohtaa. Erittäin hyvät aikeet voivat kiteytyä vain, jos on olemassa todellista poliittista tahtoa.
Jos lähdemme liikkeelle siitä, että kaikista maailman rannikkovaltioista vain harvoilla on sellaiset taloudelliset, oikeudelliset, lainsäädännölliset ja poliittiset mahdollisuudet kuin Euroopan unionilla, ymmärrämme, missä määrin meidän on kysyttävä itseltämme, mikä on vastuumme. Yhteisö ei silti osallistu eikä johda; se korkeintaan reagoi. Se kuitenkin reagoi niin niukoin voimavaroin ja niin vähäisin määrärahoin, että loppujen lopuksi se on kuin lähettäisi Daavidin Goljatia vastaan. Raamatussa tosin Daavid voitti, toisin kuin tässä tapauksessa.
Olen ollut tarkkailijana joissakin alueellisissa järjestöissä ja voin vakuuttaa teille, että on surullista nähdä, miten pari keskitason virkamiestä yrittää uupuneina ja melkeinpä nukkumatta reagoida ongelmiin, jotka ovat olleet tiedossa jo kuukausia, ja valtuuskuntiin, jotka ovat erittäin vaikutusvaltaisia joko siksi, että ne ovat itse suurvaltoja, kuten Yhdysvallat tai Japani, tai siksi, että ne ovat harjoittaneet älykästä liittoutumapolitiikkaa. Koska kalastuksesta vastaavassa pääosastossa on meneillään rakenneuudistus, joka voi tuoda tullessaan lisää henkilöstöä ja entistä parempia voimavaroja, meidän on mielestäni vaadittava ensisijaisesti tämän osa-alueen vahvistamista. Tämä merkitsisi ensinnäkin sitä, ettei meidän tarvitsisi rajoittua reagoimaan Galapagosin sopimuksen kaltaisiin toimiin ja sen selviin aikeisiin laajentaa yksipuolisesti neljän maan aluevesiä vastoin kansainvälisen merioikeuden vähimmäissääntöjä tai pyrkimyksiin häätää summittaisesti yhteisön aluksia, jotka ovat niitä harvoja aluksia, joihin sovelletaan tiukkoja sääntöjä ja määräyksiä.
Komission velvollisuutena on paitsi edustaa meitä kansainvälisellä merenkulkualalla arvollemme sopivalla tavalla myös tehdä aloitteita. Tästä syystä olisi edistettävä uusien alueellisten järjestöjen luomista alkaen sieltä, missä yhteisö on jo läsnä, kuten läntiseltä ja eteläiseltä Tyyneltämereltä. Ennen tulevaa rakenneuudistusta haluan erityisesti pyytää, että laajasti vaeltavia kalakantoja varten luotaisiin yksikkö, jonka tarpeellisuuden komissio on jo itsekin havainnut laatiessaan useita asetuksia pelkästään näistä lajeista, jotka ovat mukavuuslipun alla purjehtivien alusten pääasiallinen pyyntikohde. Tällainen laiton myynti laajentuu selittämättömällä tavalla koko ajan.
Toistan lopuksi, että tuen esittelijän suurenmoista mietintöä.

Stihler
Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää ja komission jäsentä.
Alueelliset kalatalousjärjestöt ja yhteisön osallistuminen niihin on tärkeä asia. Koska ne kattavat kaikki aavat meret, nämä järjestöt ovat väline, jolla varmistetaan aktiivinen suojelu ja kalatalousresurssien hallinta. Juuri tästä arvokkaasta resurssista haluan puhua.
Miellä on jo edessämme kantojen väheneminen, mikä asettaa kalastuksen kriisitilanteeseen. Esiintyy riistokalastusta, merien saastumista, ilmasto muuttuu - sen näemme tällä hetkellä Haagin konferenssissa - ja ympäristön fyysinen muuttuminen tuo paineita näille rajallisille resursseille.
Yhteisen kalatalouspolitiikan uudistus on keskeisen tärkeää, mutta oikeiden uudistusten tekeminen on vielä tärkeämpiä. Skotlannissa Skotlannin kalastajaliitto ja Maailman luonnonsäätiö ovat yhdessä ehdottaneet vyöhykkeiden mukaan jaetun alueellisen hallinnan käsitettä. Kalatalouden hallintajärjestelmää osallistuvat kaikki tietyn alueen eturyhmät. Vaikka se on aluksi vain neuvoa-antava, voidaan toivoa, että se voi osoittamalla tehokkuutta ajan mittaan ansaita itselleen johtavan aseman.
Yhteisen kalatalouspolitiikan alueellistaminen on keskeisen tärkeää paikallisen toiminnan varmistamisessa. Alueelliset kalatalousjärjestöt, joilla on merkitystä kansainvälisessä mittakaavassa, ja alueellinen tai vyöhykkeiden mukaan jaettu hallinto voivat tehdä maailmanlaajuisesta paikallisen. Se johtaa todella kestävään kalatalouteen.

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, minulla on käytettävissäni vain minuutti ilmaistakseni tukeni kollegamme Salvador Jovén erinomaiselle mietinnölle, jossa käsitellään varsin oikeaan osuvalla tavalla erästä yhteisen kalastuspolitiikan osa-aluetta, jota ei ole tunnustettu unionissa sen olennaiseksi osaksi.
Euroopan yhteisön aluevesikiistoista ahdistuneet valtiot eivät ota käytännössä huomioon, että kalastus on mittakaavaltaan maailmanlaajuista niin merien voimavarojen säilyttämisen ja tuotannon kuin markkinoidenkin ja laivaston luonteen osalta. Sen seurauksena unionissa on edustamani Galician kaltaisia maita, jotka kärsivät aivan erityisesti ja vakavasti tästä tilanteesta ja sen myötä siitä inhimillisten ja aineellisten voimavarojen puutteesta, joka koettelee Euroopan komissiota, kun se soveltaa yhteistä politiikkaa alueellisiin kalastusjärjestöihin.
Esittelijä arvostelee oikeutetusti näitä puutteita ja ehdottaa erittäin asianmukaisia ratkaisuja, joista me olemme yhtä mieltä.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kalavarojen tila on - ja sen me tiedämme nyttemmin kaikki - maailmanlaajuisesti huolestuttava. Tämä johtuu ensinnäkin lukuisista tapauksista, joissa ympäristö on saastunut, kuten me juuri kuulimme, joita esimerkiksi viime aikojen säiliöaluksille sattuneet onnettomuudet ovat aikaansaaneet - ja näitä säiliöaluksille sattuneita onnettomuuksiahan ei todellakaan ole vähän.
Pääsyy on kuitenkin lisäksi kalastuslaivastojen ylimitoitetun pyyntikapasiteetin aiheuttama kalavarojen riistäminen. Ympäristön edun, mutta myös kalastajien etujen nimissä meidän on pyrittävä saavuttamaan kalavarojen kestävän kehityksen mukainen hoitaminen. Tosin voidakseen saavuttaa tämä tavoite yhteisön on tehtävä vielä muutamia tärkeitä toimenpiteitä. Meillä ei ole kuitenkaan oikeastaan enää paljon aikaa jäljellä.
Tiedonannossaan neuvostolle ja parlamentille komissio moittii yksinomaisten talousvyöhykkeiden sisällä ja ulkopuolella tapahtuvaa kalanpyyntiä koskevan yhtenäisen sääntelyn puuttumista. Avomerellä pätee edelleenkin vahvemman oikeus. Tämä oikeus perustuu sopimuksessa taatun oikeuden vallitsevaan periaatteeseen. Meri ei tunne rajoja. Tuskin yhdelläkään kalalla on kiinteä asuinpaikka. Ajattelen siinä yhteydessä kaikkia vaeltavia kalavaroja. Jos muutamat harjoittavat kalavarojen liikakäyttöä, kaadetaan dominon ensimmäinen palanen. Mistään erittäin säästeliäästä kalavarojen hyödyntämisestä ei ole hyötyä, jos muut seuraavat häikäilemättä taloudellisia intressejään ja polkevat jalkoihinsa kalavarojen suojelua koskevan määräyksen.
EU:lla on maailmanlaajuisesti tarkasteltuna neljänneksi suurin pyyntipotentiaali. Tämä EU:n merkitys ei anna kuitenkaan oikeutta ryhtyä yksipuolisiin toimiin. Toimien on oltava sopusoinnussa sen kansainvälisten velvoitteiden kanssa. Tämän kalastuksen maailmanlaajuisen luonteen vuoksi tarvitaan kansainvälistä yhteistyötä, jonka tärkeimpiin elimiin - ja siten me tulemme jälleen takaisin tämän yhteistyön perustaan - lukeutuvat kuitenkin erityisesti alueelliset kalastusjärjestöt. Niillä on ollut erityinen merkitys jo ennen New Yorkissa vuonna 1995 tehtyä sopimusta, ja ne sopivat myös periaatteessa parhaiten vastuullisen kalastuksen edistämiseen. Vain niillä on mahdollisuus soveltaa maailmanlaajuisesti laadittuja sääntöjä vastaavasti paikallisiin olosuhteisiin. Ne käyttävät tilasto-ohjelmia ja pitävät yllä tarkastus- ja valvontajärjestelmiä. Ne voivat huolehtia tehokkaimmin määräysten noudattamisesta.
Kun otetaan huomioon tämä alueellisten kalastusjärjestöjen suuri merkitys kestävän kehityksen mukaiselle kalastukselle, pidän välttämättömänä, että EU:lle annetaan edustus kaikissa alueellisissa kalastusjärjestöissä, jotta me kaikki vedämme vihdoinkin yhtä köyttä.

Varela Suanzes-Carpegna
 kalatalousvaliokunnan puheenjohtaja. (ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen pian lähdössä yhteen näistä alueellisista kalastusjärjestöistä, nimittäin Marrakechiin, jonne suuntaan ylihuomenna parlamentin tarkkailijana kalatalousvaliokunnan puolesta, ja haluan osallistua tähän keskusteluun kollegamme Salvador Jovén suurenmoisesta mietinnöstä, josta valiokuntamme kanta käy erittäin selvästi ilmi.
Tuemme alueellisia kalastusjärjestöjä, ja pyydämme lisää alueellisia kalastusjärjestöjä ja komissiolle lisää painoarvoa niissä. Kun sanomme "lisää järjestöjä", tarkoitamme sellaisia järjestöjä, joita voidaan ja joita täytyy luoda Atlantin eteläosassa tai Tyynenmeren eteläosassa - kuten täällä on sanottu - ja joita komissio voi johtaa. Olen sitä mieltä, että kansainvälisillä vesillä harjoitettavan kalastuksen tulevaisuus riippuu näistä järjestöistä ja että kaikki komission ponnistelut ovat vähäisiä, arvoisa komission jäsen. Jotta voisimme puolustaa Yhdistyneiden Kansakuntien kantaa niin vuoden 1982 yleissopimuksessa kuin myös New Yorkin sopimuksessa, johon täällä on viitattu, meidän on osallistuttava erittäin aktiivisesti näihin vastuullista kalastusta edistäviin järjestöihin. Komissio saa tässä parlamentin kalatalousvaliokunnan tuen, myös aineellisten ja inhimillisten voimavarojen lisäämisessä, joka on välttämätöntä, kuten täällä on todettu. Parlamentti on budjettivallan käyttäjä, ja mielestäni meidän täytyy olla tästä asiasta samaa mieltä, koska näissä järjestöissä ja näillä vesillä on paljolti kyse kalastuksen tulevaisuudesta lähivuosina.
Haluan näin ollen korostaa Euroopan parlamentin käytännössä yksimielistä kantaa, ja toivonkin komission ymmärtävän, että olemme liittolaisia tässä rakentavassa taistelussa sen puolesta, että komissio saisi lisää painoarvoa - lisää virkamiehiä, kuten on sanottu. Euroopan unionin edustus on muihin kansakuntiin verrattuna ilmeisen pieni, ja meidän täytyy olla entistä enemmän ja paremmin edustettuna, arvoisa komission jäsen Fischler. Haluan sanoa teille, että aiomme jatkaa tällaista strategiaa, että kutsumme valiokuntamme etukäteen koolle, jotta voisitte kertoa meille, millaisia näkemyksiä puolustatte. Teemme näin kalastusalan kanssa, jotta saisimme yhtenäisen ja yhteisen kannan. Tämän jälkeen asiaa on käsiteltävä uudestaan parlamentin valiokunnassa, jotta komissio voisi tehdä siellä tiliä toimistaan.
Arvoisa puhemies, onnittelen lopuksi jälleen kerran esittelijäämme Jovéa hänen suurenmoisesta mietinnöstään.

Nicholson
Saanen ensiksi käyttää tilaisuutta hyväkseni ja sanoa pitäväni mietintöä myönteisenä ja että kalatalouden hallinto, valvonta ja suojelu ovat suuria ongelmia kaikkialla. Tiedämme sen hyvin Euroopan unionissa ja kaukana sen rajojen ulkopuolellakin.
Se on myös ollut suurten erimielisyyksien lähde kalastajien ja tiedemiesten välillä. Jossain määrin poliitikot ovat siinä välissä. Emme ole kalastajia emmekä tiedemiehiä, ja yritämme löytää totuuden siitä, mitä kumpikin meille sanoo. Tämä on erittäin vaikea asema ratkaisun löytämisen kannalta.
Haluan sanoa parlamentille ja komission jäsenelle, että tarvitsemme korkealaatuista tietoa ja korkeimmat mahdolliset standardit, jotka me kaikki, tiedemiehet, kalastajat ja poliitikot, voimme ottaa käyttöön. Tästä syystä uskon, että komission osuus on valtavan tärkeä, kun se kannustaa kalastajia tekemään yhteistyötä sen kanssa ja esittämään ratkaisun, johon me kaikki voimme suostua.
Komission on otettava huomioon kansallisten paikallisten viranomaisten ja alan edustajien näkökannat. Kun komission jäsen vastasi mietintööni viime kuussa, hän tuntui sekoittaneet muutamat maantieteelliset sijainnit - hän ei tiennyt, oliko hän menossa Skotlantiin, Irlantiin vai Pohjois-Irlantiin. Huomasin yhtäkkiä, että hän kävi Skotlannissa ja Irlannin tasavallassa, mutta hän ei tullut Pohjois-Irlantiin. Toivottavasti hänen sijaintinsa on maantieteellisesti parempi tulevaisuudessa. Tiedän, että hän tietää, missä Pohjois-Irlanti on, ja toivon todellakin, että hän tulee tulevaisuudessa käymään sikäläisten kalastajien luona.
Ennen kuin teemme päätöksen, jonka lopputuloksena on kaaos - uskon, että me kaikki tiedämme suurimpiin sallittuihin saaliisiin ja kiintiöihin liittyvän tilanteen, joka meillä on edessämme joulukuussa - haluan sanoa, että siitä on tulossa erittäin vaikeaa sekä alueellisille ja kansallisille alueille ja kalastajille että komissiolle. Tarvitsemme paremman tavan puuttua tähän ja paremman vuodenajan ja paremman johdon ja suurempaa yhteistyötä kuin meillä on aiemmin ollut. Pyydän komissiota ottamaan tämän huomioon.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin kiittää teitä tuesta meidän pyrkiessämme edistämään ja myös vahvistamaan yhteisön toimintaa alueellisissa kalastusjärjestöissä. Olen samaa mieltä kaikkien niiden kanssa, jotka sanovat, että me tarvitsemme lisää alueellisia kalastusjärjestöjä, ja olen myös samaa mieltä jäsen Varelan ja muiden kanssa siitä, että komissiolla on oltava asianmukainen rooli näissä alueellisissa kalastusjärjestöissä.
Me olemme myös samaa mieltä parlamentin kanssa siitä, että valvontakysymysten on muodostettava alueellisen kalastuspolitiikan kulmakivi. Minun on kuitenkin myös vielä kerran vahvistettava komission näkökanta, että se ei voi ottaa yksin vastuuta valvonnasta alueellisissa kalastusjärjestöissä. Jäsenvaltioiden - ja se vastaa meidän perusrakennettamme Euroopan unionissa - on hoidettava ensisijaisesti valvontaa. Harjoittaessaan valtaoikeuksiaan lippuvaltioina niiden on annettava käyttöön tarvittavat sekä inhimilliset että taloudelliset ja aineelliset resurssit, jotta yhteisö voi noudattaa kansainvälisiä velvoitteitaan.
Komissio toteaa siksi tiedonantonsa johtopäätöksessä, että Luoteis-Atlantin kalastusjärjestö (NAFO) on valvontatoimien osalta poikkeus säännöstä eikä siitä pidä tehdä sääntöä. Komission on määrä keskittyä varsinaiseen tehtäväänsä, nimittäin valvomaan ja koordinoimaan jäsenvaltioiden suorittamaa valvontatoimien toteuttamista alueellisissa kalastusjärjestöissä. Sen lisäksi komission on myös otettava hoitaakseen koko joukko sellaisiin neuvotteluihin liittyviä tehtäviä, joita on käytävä alueellisten kalastusjärjestöjen yhteydessä.
Olisi aivan yksinkertaisesti sopimatonta uhmata yhteisön käypää instituutionaalista käytäntöä avomerellä toimivia aluksia koskevan valvontatoimivallan kohdalla.
Haluaisin muistuttaa siinä yhteydessä mieliin kaksi olennaista asiaa. Yhteisön on yhtäältä toimittava johdonmukaisesti, oli kyse sitten valvontatoimista yhteisön vesillä tai valvontatoimista avomerellä.
Toiseksi: tästä aiheesta omaksuttavien kantojen on toisaalta oltava sopusoinnussa niiden kantojen kanssa, jotka omaksutaan komission niin sanottuja ydintehtäviä koskevan kuluvan keskustelun yhteydessä. Näistä syistä valvontatoimia koskeva keskustelu ulottuu alueellisten kalastusjärjestöjen alaa laajemmalle. On valittava kattava menettelytapa, jossa otetaan huomioon kaikki yhteisön kalastustoiminnot sekä EU:n vesillä että avomerellä.
Kun me haluamme pohtia kokonaisuudessaan uudelleen tehtäviemme yhteydessä komissiona valvontatoimintoja yhteisön vesillä ja niiden ulkopuolella, pidän sopivana, että me teemme sen yhteisen kalastuspolitiikan uudistamista koskevien valmistelujen yhteydessä. Se tarkoittaa, että meillä on tältä osin ensi vuonna koko joukko tilaisuuksia keskustella intensiivisesti näistä kysymyksistä. Tämä mietinnön ydinaiheesta.
Sallikaa minun tehdä vielä pari lyhyttä huomautusta muutamista muista asioista. Alueellisten kalastusjärjestöjen päätösten toteuttamisen hitaudesta olen samaa mieltä kanssanne, komission tulosta voidaan parantaa ja sitä on parannettava. Toistaiseksi on tosin voitu jo saavuttaa muutamia edistysaskelia, mutta tältä osin on pyrittävä ennen kaikkea entistä parempaan ajalliseen suunnitteluun.
Rikkomusten ja seuraamusten kysymyksestä: tässä asiassa komissio on ajanut aina seuraamusten sisällyttämistä valvontasäännöksiin. Sillä ilman seuraamuksia valvonta on aivan yksinkertaisesti tehotonta. Sellaisia käsityksiä ei ole kuitenkaan valitettavasti toistaiseksi onnistuttu ajamaan läpi, koska neuvosto on aina vastustanut niitä. Me yritämme kuitenkin saavuttaa edistystä myös tässä kysymyksessä sen käynnissä olevan työn yhteydessä, jolla pyritään luomaan vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue Tampereen Eurooppa-neuvoston muotoilemassa ja päättämässä muodossa.
Sitten vielä kohdassa 16 esitettyihin moitteisiin. Siellä sanotaan, että komissio aikoisi estää parlamentin osallistumisen prosessiin eri alueellisissa kalastusjärjestöissä. Minun on sanottava teille, että se ei pidä ylipäätään paikkaansa, vaan tilanne on päinvastainen. Komissio on puhunut tältä osin aina parlamentin ja komission välisten sääntöjen puolesta ja on myös aina noudattanut toimielinten välisen sopimuksen sääntöjä.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.

Sianliha-alan YMJ
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Garot'n laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö (A5-0305/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2759/75 muuttamisesta (KOM(2000) 193 - C5-0225/2000 - 2000/0076(CNS)).

Ford, Glyn
Arvoisa puhemies, minulla on jäsen Nicholsonin ongelma akuutimmassa muodossa. Tulin paikalle ilmoitettuun aikaan kolmanteen Aasian ja Euroopan väliseen kokoukseen keskusteluani varten ja huomasin, että koko keskustelu olikin jo käyty. En tiedä, missä on vika. Luulen, että muutama jäsen on poissa, mikä siirtää keskustelua aikaisemmaksi, mikä tarkoittaa, että yhä useammat ihmiset saapuvat keskustelun jälkeen. En tiedä, kuinka voimme ratkaista tämä ongelman, mutta pyydän anteeksi parlamentilta, etten ollut paikalla silloin, kun minun olisi pitänyt. En tiedä kuinka voisimme puuttua tähän ongelmaan tulevaisuudessa.

Garot
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, keskustelemme tänään sianliha-alan tilanteesta ja alan yhteisestä markkinajärjestelystä, joka osoittautui viimeisimmässä kriisissä huonosti toimivaksi.
Vuosien 1998 ja 2000 välillä tuotanto todellakin kasvoi räjähdysmäisesti: sikojen määrä kasvoi 20 miljoonalla ja Euroopan unionissa teurastettujen sikojen määrä nousi vuositasolla 205 miljoonaan. Hinnat laskivat tuolloin 30 prosenttia, mikä johti sarjaan seurauksia, jotka ovat usein sietämättömiä tuottajille, etenkin nuorille ja velkaantuneimmille tuottajille. Joillakin vararikkoon ajautuneilla kasvattajilla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin vaihtaa yhteiskunnallista asemaa ja ryhtyä osuuskuntien tai yksityisten yritysten tavallisiksi palkkatyöläisiksi jatkaen kuitenkin työskentelyä omilla tiloillaan. Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tämä ei kuvasta sitä eurooppalaista maatalousmallia, jolle unioni haluaa kansainvälistä tunnustusta.
Muutetussa asetuksessa 2759/75 esitetyistä tavoitteista täytyy todeta, että sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn välineet - kuten yksityinen varastointi ja tuet - toimivat huonosti ja ovat riittämättömiä. Yksityinen varastointi kiinnostaa toimijoita entistä vähemmän, kun se toteutetaan rakennekriisin aikaan, ja tuet, jotka ovat aina hyödyllisiä, ovat sidottuja kansainvälisiin sopimuksiin, jotka rajoittavat niitä yhä tiukemmin. Täytyy siis suunnitella uusia välineitä, jotta voidaan varautua vakaviin kriiseihin, joita saatetaan kohdata, vaikka sisäisen kulutuksen taso on erittäin korkea ja vientimahdollisuuksia hyödynnetään hyvin.
Tuotantolaitosten tuotannon jatkuva paraneminen on todellakin johtanut jo tarjonnan kasvuun, ja jos kasvuun liittyisi tuotantovälineen rajaton lisääntyminen, siitä seuraisi jälleen väistämättömästi markkinoiden tasapainon vakava järkkyminen. Mutta viimeisin kriisi opetti meille, että markkinoiden palautuminen on nykyään hidasta, sillä suurin osa erikoistuneista tuotantolaitoksista ylläpitää tuotantoaan odottaessaan parempia aikoja.
Näissä olosuhteissa, hyvät kollegat, ongelma ei ole niinkään tuotannon tulevaisuus kuin tuottajien tulevaisuus. Tästä syystä on välttämätöntä luoda unionille joustavat välineet sianliha-alan kriisien ennaltaehkäisyn ja hallintaan.
Komissio on ehdottanut meille, että sisällyttäisimme yhteiseen markkinajärjestelyyn uuden välineen: sääntelyrahastot. Ajatus on toki hyvä, mutta kun sen toteuttaminen on jäsenvaltioille ja tuottajille vapaaehtoista ja kun se ei tuo vaaditun tuotannon jäädyttämisen korvaajana kriisin sattuessa mitään kunnollista ratkaisua kasvattajille, siitä ei ole oikeastaan paljon hyötyä. Nykyisessä muodossaan se tuskin toimisi.
Tästä ongelman tärkeydestä tietoisena maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta on mietintöni pohjalta esittänyt tarkistuksia, joilla ehdotuksesta tehdään houkuttelevampi ja tehokkaampi. Tarkoitus on mahdollistaa luotettavien markkinaennusteiden laatiminen tuotantokeinojen tuntemuksen perusteella; perustaa kaikkiin jäsenvaltioihin sääntelyrahastoja, ja tukea niiden käyttöönottoa yhteisön varoista, jotta jokainen unionin kasvattaja ja lihantuottaja, joka haluaa liittyä rahastoon, voi tehdä tämän, jos hän sitoutuu tasapainottamaan tuotantoaan viiden vuoden ajan; järjestää näiden rahastojen yhteisrahoitus kasvattajien tai heidän yhdistystensä ja Euroopan unionin kesken tuottajien kannustamiseksi liittymään niihin; sallia mukautuksia näihin rahastoista maksettaviin tukiin kriisien aikana; lopuksi, saada jäsenvaltiot ja komissio toteuttamaan toimenpiteitä, jotka soveltuvat niiden mielestä parhaiten markkinoiden tasapainon palauttamiseen kriisiin sattuessa, ja tässä markkinoiden vakauttamisessa otetaan tietenkin huomioon tuotannon kehittyminen jokaisessa jäsenvaltiossa, ja sillä on vaikutuksia myös kasvattajiin, jotka eivät ole liittyneet sääntelyrahastoon.
Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, nämä ovat siis maatalousvaliokunnan suosittelemat ratkaisut. Olemme omalta osaltamme vakuuttuneita siitä, että niillä voidaan ehkäistä sianliha-alan kriisejä tai hallita kriisejä, mikäli niitä kaikesta huolimatta syntyisi. Täten joustavien, toisiaan täydentävien ja tietenkin toisistaan erottamattomien välineiden avulla ja - myönnettäköön - unionille kohtuullisella hinnalla voimme tehdä tuottajiemme tulevaisuudesta vähän helpomman.

Keppelhoff-Wiechert
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sianliha-alan yhteistä markkinajärjestelyä käsittelevän Garot'n mietinnön varjoesittelijänä haluaisin viitata tässä yhteydessä vielä kerran selvästi mietinnön varjopuoliin. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa hyväksyttiin mietintö, jossa kaavaillaan pääasiassa sääntelyrahaston perustamista sianlihantuottajille ja joka menee siten vielä komission ehdotusta pitemmälle. Pyysin ryhmämme puolesta huomiseksi kohta kohdalta -äänestystä, koska minä torjun ajatuksen sianlihantuottajien sääntelyrahastosta. Hyväksyn mielelläni sianlihantuottajien säästöpossun mutta en hyväksy sianlihantuottajien sääntelyrahastoa, jota rahoitetaan vielä edelleen eurooppalaisin varoin!
Olen sitä mieltä, että me emme tarvitse uusia sääntelyitä emmekä valtion väliintuloa. Vapaiden markkinoiden ominaispiirre on, että ne tasaavat tarjontaa ja kysyntää tietyssä hintaluokassa. Pitää paikkansa, että historiallinen hintojen romahdus ajoi sianlihantuottajat taloudelliseen ahdinkoon. Sitä ennen oli kuitenkin vakaiden taloudellisten suhteiden vaihe. Verrattain vähäinen tarjonta, jonka aiheuttivat sikarutto ja BSE-keskustelu samoin kuin suuri kolmansiin maihin suuntautuva vienti, suosi hintatilannetta, ja viljelijämme vaativat yhä uudestaan, että politiikka saisi pysytellä mahdollisuuksien mukaan alasta erossa. Tämä on jälleen hyvä tilaisuus todistaa se. Mielestäni hysteria ei kuulu tänne!
Jokaisessa hyvässä maatalouden oppikirjassa puhutaan kahdesta klassisesta sianlihamarkkinoiden kaudesta. Se, mitä me olemme kokeneet kolmen viime vuoden aikana, joskin suuremmassa mittakaavassa, on nimittäin osa tätä klassista sianlihamarkkinoiden kausivaihtelua. Sianlihamarkkinat ovat yksi niistä harvoista maatalousmarkkinoista, jotka ovat jääneet laajalti valtiollisen väliintulon vaikutuksen ulkopuolelle. Kotimaani sianlihantuottajat pitävät tätä erittäin myönteisenä. Sääntelyrahaston perustaminen nopeuttaisi huomattavasti eurooppalaisen teurassikatuotannon keskittymistä, koska suurempien pääomainvestointien riski siirrettäisiin yhteiselle rahastolle.
Olen tietoinen siitä tosiasiasta, että Euroopassa on vallalla hyvin erilaisia maatalousfilosofioita, Saksan federatiivisessa järjestelmässä toinen kuin ehkä Ranskan keskitetyssä järjestelmässä. Torjun hyvin päättäväisesti ajatuksen EU:n yhteisrahoituksesta. Torjun useammat valtiolliset väliintulot. Eurooppalaisia sääntelyitä - tarpeeksi paljon, mutta mahdollisimman vähän! Mitä me sitten aiomme tehdä mahdollisten uusien maatalouskriisien kohdalla, esimerkiksi siipikarjasektorilla? Me emme voi lihottaa kulloinkin uutta EU:n säästöpossua. Se olisi alku vailla loppua. Sen sijasta on järkevämpää, että jokainen sianlihantuottaja muodostaa oman pahan päivän vararahastonsa. Siis jokaiselle sianlihantuottajalle oma säästöpossu. Se olisi minun toiveeni!

Martínez Martínez
Arvoisa puhemies, komission ehdotuksessa myönnetään, että Euroopan unionin sianlihamarkkinoilla esiintyy kausivaihtelua, sillä kausia, jolloin tarjonta on tasapainossa ja hinnat tyydyttäviä, ovat seuranneet kaudet, jolloin tarjontaa on paljon ja hinnat romahtavat. Kriisikaudet ovat yhä voimakkaampia. Vuoden 1998 puolivälistä vuoden 2000 alkuun kestäneen tuoreimman kriisin aikana hinnat laskivat yli 30 prosenttia. Tämä johtaa perhetilojen häviämiseen, sillä niiden ainoa keino on lopettaa toimintansa tai aloittaa integroitu tuotanto, toisin sanoen sellainen tuotanto, jossa tuottaja menettää itsemääräämisoikeutensa karjankasvattajana ja integroituu johonkin yrittäjäverkostoon - jakeluketjuihin, valintamyymälöihin - joka sanelee sille tuotantonormit tietyn taloudellisen vakauden vastineeksi. Olemme joskus miettineet, missä määrin markkinoiden kriisikausi johtuu siitä, että kyseiset yrittäjäverkostot spekuloivat ja pyrkivät saamaan alan hallintaansa ajaakseen omia etujaan.
Komissio myöntää, että markkinoiden ainoat tukitoimet - yksityinen varastointi ja tuet - ovat riittämättömiä kriisien torjumiseksi, mutta kuitenkin se tekee meille velton ja tehottoman ehdotuksen. Olemme yllättyneitä sen mielikuvituksen ja kunnianhimon puutteesta. Ehdotus ei niinkään vaikuta toimenpiteeltä, jolla taataan tuottajien tulot hintojen laskiessa, vaan pelkältä holhoavalta neuvolta: säästäkää lihavina aikoina, niin kestätte laihoina aikoina.
Ehdotukseen sisältyvässä sääntelymekanismissa on kyse siitä, että jäsenvaltio saa halutessaan perustaa rahaston, jonka rahoittavat tuottajat liittyvät siihen vapaaehtoisesti vähintään viideksi vuodeksi ja sitoutuvat olemaan lisäämättä laumansa määrää. Yhteisön talousarvion osuus on nolla, ja komission osuus rajoittuu siihen, että se vahvistaa hallintokomiteassa rahastojen perimis- ja maksamiskynnykset. Järjestelmän vapaaehtoisuus merkitsee sitä, että tuotannon valvonta jäisi harvojen vastuulle, kun taas muut mitätöisivät tämän vaikutuksen tuottamalla lihaa rajoituksetta uuteen kriisiin asti. Tästä syystä komission teksti on meille pettymys, emmekä voi hyväksyä sitä. Se ei ratkaise alan kausittaista epävakautta, se rikkoo YMP:n rahoituksen yhteisvastuun periaatetta, siinä on selvästi kyse maatalouden kansallistamisesta uudelleen, ja se vääristää kilpailua.
Niinpä puolustamme sosialistiryhmän koordinaattorin, kollega Georges Garot'n, mietintöä ja maatalouden valiokunnassa hyväksyttyjä tarkistuksia. Ne muuttavat ehdotusta varsin paljon, sillä ensiksikin ne tekevät tästä toimenpiteestä pakollisen jäsenvaltioissa; toiseksi yhteisö osallistuu yhteisesti rahaston rahoitukseen ja myöntää asteittain alenevaa tukea sen perustamiseen; kolmanneksi komissio osallistuu kriisinhallintatoimiin; ja neljänneksi toimenpiteen soveltamisalaa laajennetaan porsaiden tuottajiin ja erikoistuneisiin tiloihin. Siinä todetaan myös, että on tärkeää tukea tuottajajärjestöjä, joiden määrä vaihtelee paljon jäsenvaltioittain.
Maatalouden valiokunnan hyväksymät tarkistukset ovat sosialisteille hyväksyttävä kehys ehdotettujen rahastojen perustamiseksi, ja haluaisimme tästä syystä pyytää komissiota - ellei se ole halukas hyväksymään näitä tarkistuksia - peruuttamaan ehdotuksensa, joka nykymuodossaan ansaitsee tulla hylätyksi niin parlamentissa kuin sianliha-alallakin.

Busk
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin aloittaa kiittämällä esittelijä Garot'ta hänen mietinnöstään, vaikka en olekaan samaa mieltä sen sisällöstä. Olen samaa mieltä siitä, että sianliha-alalla on ollut kriisi, mutta en ole samaa mieltä esittelijä Garot'n ehdottamasta tavasta, jolla tulevat kriisit voitaisiin ratkaista. Sianliha-ala on nimittäin ainoana alana tähän saakka pystynyt selviytymään markkinoiden ehdoilla ja vain muutamin melko pienin tukitoimin, kuten vientitukien ja yksityisen varastoinnin avulla, ja näin sianliha-alan toiminnan on jatkuttavakin. Jos EU:n tukea maksettaisiin, esittelijä Garot'n ehdottamasta sääntelyrahastosta saattaisi olla hyötyä pienille tuottajille lyhyellä aikavälillä, ja se pitäisi niitä keinotekoisesti hengissä suurempien ja tuottavampien tuottajien kustannuksella, jotka siis muodostavat Euroopan sianlihatuotannon tulevaisuuden.
Se ylimääräinen EU:n tuki, jota Garot mietinnössään ehdottaa, on mielestäni kaiken järjen vastaista näinä vuosina, jolloin Agenda 2000 ja edessämme oleva Keski- ja Itä-Euroopan laajentuminen aiheuttavat muutoksia maatalouspolitiikkaamme. Uudistus ei onnistu niin, että keksimme uusia tukijärjestelyjä - siihen ei ole määrätty määrärahoja talousarviossakaan. Haluaisinkin saada komissiolta selvityksen siitä, onko tämä ehdotus Maailman kauppajärjestön WTO:n kauppasopimusten ja Agenda 2000:n mukainen. Mielestäni on suoranaisessa ristiriidassa yhteisen maatalouspolitiikan kanssa, että perustetaan kansallisia rahastoja, jotka asettavat Euroopan sianlihatuottajat epätasa-arvoiseen kilpailutilanteeseen. Vieläkin pahempaa on kuitenkin se, että se voi johtaa maatalouspolitiikan jälleenkansallistamiseen. Haluan sen vuoksi kehottaa, parlamenttia äänestämään Garot'n mietintöä vastaan ja myös komission ehdotusta vastaan, jotta sianliha-alalla tähän asti vallinnut liberaali linja voisi jatkua.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, nyt nähdään jälleen, mitä kaikkea yhteisistä markkinajärjestelyistä voidaan tehdä! Onnittelen mietinnön esittelijää. Jos kaikki yhteiset markkinajärjestelyt pyrkisivät minimoimaan kausivaihteluiden vaikutuksia niin kuin se, mitä jäsen Garot on ehdottanut, tai jos kaikki markkinajärjestelyt hyödyttäisivät pienempiä yrityksiä, mitä jäsen Busk juuri moitti, meillä olisi Euroopassa toisenlainen maatalousyritysten rakenne. Markkinajärjestelyt sellaisina kuin ne ovat toimineet tähän asti ovat pikemminkin palvelleet kuin estäneet keskittymisprosessia.
On mielenkiintoista, että rintamat vaihtavat nyt tältä osin paikkaa. Ne, jotka ovat minun tapaani myös pikemminkin markkinajärjestelyä vastaan sen perinteisessä mielessä, tukevat tätä ehdotusta. Jäsen Keppelhoff-Wiechert, joka vastustaa kaikin voimin sitä, että muut markkinajärjestelyt peruutetaan tai että näiden markkinajärjestelyjen kohdalla otetaan käyttöön yhteisrahoitus, sanoo nyt, ettei tähän saa soveltaa yhteisrahoitusta! Kerralla vapautuisi valtavasti varoja, jos me ottaisimme käyttöön yhteisrahoituksen, jota on kaavailtu tässä yhteydessä, nimittäin 50 prosenttia, käyttöön muiden markkinajärjestelyjen, esimerkiksi sokerin kohdalla, jossa PPE-ryhmä vastustaa kiivaasti kaikkia muutoksia.
Kun jäsen Busk on huolissaan siitä, että WTO ei voisi hyväksyä sitä, hän on kuitenkin sokerin markkinajärjestelyn kohdalla aivan toista mieltä. Meidän on puolustettava sitä WTO:ta vastaan! Tämä on ehdotus, jollaisen myös amerikkalaiset ovat tehneet. Me otamme käyttöön turvajärjestelmän ja voimme tehdä erittäin selväksi, että sosiaalisilla näkökohdilla on oma roolinsa. Pidän lähes loistosuorituksena sitä, mitä esittelijä on tältä osin tehnyt, mikä osoittaa sen, mitä hallinnon osalta voidaan tehdä, kun seurataan tiettyä tavoitetta, ja tavoite on tältä osin selkeästi olemassa. Jäsen Keppelhoff-Wiechert, tämä tavoite ei käy teille. Silloin teidän pitää myös sanoa se, siitähän voidaan kiistellä. Minulle tämä tavoite sopii, ja sanon, että jos meillä olisi ollut se käytössä muissa markkinajärjestelyissä, meillä olisi nyt toisenlainen rakenne.
Yhteisrahoituksen ja Euroopan tason osallistumisen kysymyksestä: komissio on ehdottanut nykyisen markkinajärjestelyn laajentamista turvajärjestelmällä, joka rahoitetaan kuitenkin vain yritysten omilla varoilla. Millainen ehdotus se sitten oikein on? Te voitte vetää ehdotuksen jälleen pois, silloin teille jää toinen ehdotus, ja te otatte toisenkin ehdotuksen vielä pois, koska se nimittäin on edistänyt keskittymistä. Kun tehdään jotakin, on meneteltävä siinä hengessä kuin jäsen Garot on tehnyt. Hän on tehnyt komission huonosta ehdotuksesta järkevän, kausivaihteluiden vaikutuksia minimoivan ja rakenteen turvaavan ehdotuksen. Meidän ryhmämme puoltaa siksi tätä ehdotusta, ja toivon hartaasti, että tämä ehdotus saa huomenna enemmistön tuen. Jäsen Garot, olen vain jännittynyt, miten neuvoston päätöksentekijät Euroopan tasolla suhtautuvat siihen. En usko, että sillä on mahdollisuuksia. Nimenomaan siksi, että sen tavoitteet ovat äsken kuvailemani kaltaisia, se pyyhkäistään mitä todennäköisimmin syrjään, ellei sitten puheenjohtajavaltio Ranskalla ole vielä taskussaan jotakin, jota se voi tarjota, jotta ehdotus menee läpi. Siitä tulee siksi erittäin todennäköisesti ensimmäisen luokan hautajaiset, mutta erittäin mielenkiintoiset!

Fiebiger
Arvoisa puhemies, markkinajärjestelyjen muutokset ovat aina vaikeita päätöksiä. Päätöksenteossa on kyse siitä, että markkinoita säänteleviä tarjontaan ja kysyntään kohdistuvia väliintuloja edistetään mahdollisimman tarkasti siten, että tuotanto, ja tässä tapauksessa sianlihantuotanto, turvaa tuottajien toimeentulon. Näin ei ole ollut pitkään aikaan.
Mietintöä vastaan esiintyy vastarintaa ja torjuntaa. Muutamat näistä vaatimuksista menevät mietintöä pitemmälle, koska monet asiat eivät ole kunnossa naudanlihan- ja sianlihantuotannossa. Uusimmat tunnetuksi tulleet BSE-tapaukset johtavat tuotannon vähenemiseen ja työntävät taka-alalle kaiken tähänastisen. Talouden globaalistuminen osoittautuu tässä tapauksessa ansaksi, eikä sillä ole ylipäätään mitään tekemistä kausivaihteluihin liittyvien kriisien kanssa. Teuraseläimiä kuljetetaan ympäri Eurooppaa, eläinten lukumäärää vähennetään valtion tuella ja toisaalta rakennetaan suuria ekologisia laitoksia. Tämä mietintö ei myöskään tarjoa siihen valmiita ratkaisuja, siihen tarvitaan paljon muutakin. Mietinnössä yritetään kuitenkin yhdistää tuotantoa vapaaehtoisuuden periaatteen mukaisesti ja tuottajaryhmittymiä perustamalla. Tämä pyrkimys on rehellinen ja uskottava. Suosittelen ryhmälleni mietinnön hyväksymistä.

Souchet
Arvoisa puhemies, hetkellä, jolloin elintarvikkeiden turvallisuus on ajankohtaisempi asia kuin koskaan, ja etenkin hetkellä, jolloin koko Euroopan lihantuotantoala kärsii hullun lehmän taudin kriisistä, on erityisen tärkeää, että sianliha-alan yhteinen markkinajärjestely hyväksytään mahdollisimman pian.
Sianlihamarkkinoilla on taloustieteilijöiden hyvin tuntemaa kausivaihtelua, mutta vuosien 1998-1999 kriisi oli kestoltaan ja laajuudeltaan ennennäkemätön, mikä toi esiin tämän ilmiön vahvistumisen. Tämä ilmiö aiheuttaa joka kerta useiden perhetilojen vararikon, ja se kasvattaa joka kerta alan keskittymistä ja yhdentymistä.
Kriisi todisti selkeästi, että nykyiset sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn hyvin heikot mekanismit ovat riittämättömät ja että tarvitaan uusi sääntelymekanismi, jonka avulla voidaan tasapainottaa tuottajien tuloja perimällä maksuja, kun olosuhteet ovat hyvät, ja maksamalla tukia kriisiaikoina, kuten Euroopan komissio on viimeinkin ranskalaisen järjestelmän pohjalta ehdottanut. Mutta ehdotus olisi täysin riittämätön, jos siinä annettaisiin jäsenvaltioiden kieltäytyä näistä sääntelymekanismeista ja jos siinä jätettäisiin tuottajien säästöjen varaan kriisiaikojen tulojen tukemiseen tarkoitettujen varastojen kerääminen, sillä tällöin kehittyisi kaksitahtinen sianlihantuotanto.
Toisaalta suurimmat tuottajat tai ne, jotka toimivat yhdessä seuraavan tuotantovaiheen yritysten kanssa, jäisivät tämän järjestelmän ulkopuolelle ja käyttäisivät mieluummin heidän käytössään jo olevia järjestelmiä: henkilökohtaista säästämistä, pankkilainoja ja korvausrahastoja. Heidän ei tarvitsisi sitoutua rajoittamaan tuotantoaan, vaan he saisivat kasvattaa sitä. He aiheuttaisivat täten seuraavan liikatuotantokriisin, joka johtaisi väistämättömästi sääntelyrahastojen kaatumiseen.
Toisaalta taas pienimmät tuottajat ja perhetilat suostuisivat solidaarisuusleikkiin, rajoittaisivat tuotantoaan, säästäisivät kansalliseen sääntelyrahastoon, joka vetäisi heidät mukanaan vararikkoon seuraavan liikatuotantokriisin koittaessa.
Nykyinen sianliha-alan yhteinen markkinajärjestely on äärimmäisen heikko ja aivan liian arka. Tämä uudistushanke - joskin se on aika mitäänsanomaton - on ensimmäinen, jota komissio on ehdottanut vuoden 1975 jälkeen. Tarkistukset, joita maatalousvaliokuntamme on ehdottanut Georges Garot'n johdolla - jonka työtä ylistän - muuttavat tämän rajoitetun tekstin kattavaksi tekstiksi. Valiokuntamme ehdottamat tarkistukset ovat todellakin olennaisia. Kaikkien jäsenvaltioiden osallistuminen tähän uuteen järjestelmään tulee pakolliseksi. Kaikki kasvattajat joka puolella unionia voivat liittyä tähän järjestelmään. Myös osallistuminen yhteisön talousarvion puitteissa on olennainen, sillä muuten niillä, jotka liittyvät tällaisiin sääntelyrahastoihin, olisi vain velvoitteita, eikä järjestelmä olisi siten kovin houkutteleva.
Kaikkea ei voi jättää vain tuottajien tehtäväksi. Tästä syystä esittelijämme ehdottaa, että unioni osallistuisi toimintaan aiempaa enemmän sääntelyrahastojen yhteisrahoituksen kautta. Tämä ei olisi mikään kansainvälisistä käytännöistä huomattavasti poikkeava järjestelmä, vaan päinvastoin tämä joustava ja kohtuuhintainen kriisien ennaltaehkäisy- ja hallintamekanismi vastaa paljolti joissakin kolmansissa maissa vallitsevaa käytäntöä, kuten Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytössä olevia tulovakuutusjärjestelmiä.
Kannatamme siis komission ehdotusta, johon maatalousvaliokunta on tehnyt perusteellisia tarkistuksia, ja äänestämme Garot'n mietinnön puolesta.

Schierhuber
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat parlamentin jäsenet, sallikaa minun sanoa heti aluksi, että pidän komission ehdotusta sääntelyrahaston perustamisesta periaatteessa myönteisenä myös Itävallan maatalouden kannalta.
Tämä rahasto voi olla sopiva väline siankasvattajien tappioiden vähentämiseksi kriisiaikoina. Ennen kaikkea vuosien 1998 ja 1999 sikakriisi on osoittanut, että yksityisen varastoinnin ja tämänhetkisen sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn vientitukien tapaiset välineet eivät ole riittäviä. Ehdotus on uskoakseni ensimmäinen keino, jotta sellaiset kriisit voidaan välttää ja hoitaa jatkossa.
Yhteisrahoitus on yksi olennainen asia, jota komissio ei ole kuitenkaan kaavaillut ehdotuksessaan. Olen sitä mieltä, että myös sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn kohdalla on pädettävä yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva EU:n rahoituksen perusperiaate. Sitä kautta taattaisiin tuottajien intensiivinen osallistuminen ja saavutettaisiin epäsuorasti tuotannon rajoittaminen.
Ehdotuksessa kaavaillaan rahaston perustamista jäsenvaltioissa. Mielestäni on taattava, että kaikki jäsenvaltiot perustavat tämän rahaston, jotta tuottajat koko Euroopassa saavat saman mahdollisuuden osallistua siihen. Tämän rahaston hallinnon osalta valtiollisen hallinnoinnin pitäisi vähentyä minimiin, eli jäsenvaltiot hyväksyvät ja valvovat rahastoja mutta eivät itse hoida niitä, vaan se jätetään esimerkiksi tuottajaryhmittymien tehtäväksi. Osallistuminen tähän sääntelyrahastoon pitäisi jättää jokaisen tuottajan päätäntävaltaan. Jos tuottaja kuitenkin osallistuu rahastoon, hänen pitäisi sitoutua siihen viideksi vuodeksi.
Olen vakuuttunut siitä, että tällä välineellä lisätään markkinoiden vakautta ja Euroopan tuottajille annetaan mahdollisuus selviytyä paremmin kausittain toistuvista kriiseistä.

Pesälä
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mietinnön esittelijä Garot on käsitellyt asiallisesti ja täsmentänyt hyvin tätä komission ehdotusta sikatalouden rahastoiksi. Pyrkimys tuotannon ja markkinoinnin tasapainottamiseen ennakolta on sekä tuotantoketjun että kaikkien yhteinen etu. Korostaisin kuitenkin sitä, että tässä vaiheessa meidän ei tulisi sikataloudessa mennä sääntelytalouteen. Yhdyn hyvin vahvasti kollega Buskiin, kun hän totesi, että meillä on edessämme itälaajentuminen, ja tällaisessa tilanteessa, jossa joudumme muutaman vuoden kuluttua puuttumaan hyvin vakavasti koko maatalouspolitiikkaan, yhtä sektoria ei minun mielestäni kannata lähteä viemään sääntelytalouteen, se ei olisi nyt viisasta.
Tässä ovat etelä ja pohjoinen aivan selvästi vastakkain: etelässä ollaan enemmän yhteisrahoituksen kannalla, pohjoinen sikatalous taas lähtee siitä, että sen tulisi hyvin vahvasti perustua vapaaehtoisuuteen, ja vapaaehtoisuuden pohjalta voidaan ryhtyä tekemään järjestelmiä, joihin - niin kuin Schierhuber täällä äsken sanoi - sikatalouden harjoittajat voisivat eri puolilla Eurooppaa osallistua. Yhteisö voisi olla rahoittamassa lähinnä teknisesti, teknisiä asioita käynnistyksen yhteydessä, ja tukea sitä kautta järjestelmän käynnistämistä. Vapaaehtoiset rahastot ovat tulevaisuudessa minun ymmärrykseni mukaan apu tasapainoisiin markkinoihin myös sikataloudessa.

Nicholson
Arvoisa puhemies, olisi ensiksikin aivan väärin, jos tulisimme tänne tänään joko kritisoimaan mietintöä tai komissiota ehdotuksen esittämisestä. Haluaisin kiittää esittelijää hänen mietinnöstään. Tämä on ensimmäinen kerta kun meillä on ollut rakentava keskustelu sianliha-alan ongelmista kaikkialla Euroopan unionissa - ainakin niinä 11 vuotena, joina olen ollut parlamentin jäsen. En sano, että se olisi oikein enkä sano, että olen samaa mieltä, mutta ainakin meillä on ollut ensimmäistä kertaa asiasta rakentava keskustelu.
Siankasvattajilla on kotipaikasta riippumatta ollut mitä vaikein kausi. Olen nähnyt perhetilojen menevän konkurssiin, olen kuullut siankasvattajien vaimojen ihmettelevän, kuinka he pärjäävät, kun alalla on niin paljon vaikeuksia. Kysymys, joka minun on esitettävä itselleni, on hyvin suora ja yksinkertainen: auttaako tämä ehdotus heidän vaikeuksiinsa joko lyhyellä tai pitkällä aikavälillä. Minulla on erittäin suuria epäilyksiä sen osalta, auttaako se siankasvattajia pitkällä tai lyhyelläkään aikavälillä. Yhteisrahoitus on yksi näkökohta, mutta minulla on kauhea epäilys siitä, että se voi luoda epätasaisen pelikentän monissa maissa kaikkialla Euroopan unionissa.
Minun on kysyttävä komission jäseneltä - koska tämä on yksi asia, josta voi olla jollekin meistä hyötyä - onko tämä ehdotus pakollinen jäsenvaltioille? Jos sitä sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa, niin silloin siihen liittyy jonkin verran oikeudenmukaisuutta. Jos sitä ei sovelleta kaikissa jäsenvaltioissa, se on epäoikeudenmukainen. Aletaan epäillä, että tuottajat muissa jäsenvaltioissa saavat epäoikeudenmukaista etua. Voiko komission jäsen vastata tähän? Se, äänestänkö puolesta vai vastaan, riippuu hänen vastauksestaan.
Epäoikeudenmukaista kilpailua on vältettävä viimeiseen asti. Sianlihan hinta on vaihdellut valtavasti, kuten jäsen Keppelhoff-Wiechert sanoi. Kun hinta on ollut korkea, tuottajalla on mennyt hyvin. Kun hinta on ollut alhainen, perheellä ei ole mennyt hyvin. Kyse on tasapainosta.
Tämä on sianliha-alan ongelma tällä hetkellä. Aikooko komission jäsen puuttua samaan ongelmaan siipikarja-, sieni- ja tomaattialalla sekä muilla aloilla, joilla on joitakin erityisongelmia jonakin hetkenä tulevaisuudessa? Tätä meidän on kysyttävä itseltämme: voiko yhteinen maatalouspolitiikka todellakaan vastata niihin haasteisiin, joita sillä on nyt edessään?
Vaikka politiikka on hyvää ja vaikka ihailenkin sitä, meidän on palattava lähtöruutuun. Meidän on tarkasteltava politiikkaa uudestaan. Meidän on pidettävä lisää kuulemisia ja oltava enemmän yhteistyössä, jotta löytäisimme tavan, jolla voimme löytää jonkin rakentavan ehdotuksen pikemminkin kuin pyytää lujilla olevia tuottajia maksamaan jostakin, johon heillä ei ole varaa. Pohtikaamme sitä, kuinka voimme parhaiten tukea tätä alaa pitkällä aikavälillä.

Maat
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on miellyttävää se, että esille tulee, mitä yhteisessä maatalouspolitiikassa voidaan säännellä ja mitä ei. Siinä mielessä tämä on mieleenpainuva ilta erityisesti vihreiden ryhmälle. Olen ymmärtänyt hyvin, että halutaan tehokkaan karjankasvatuksen markkinajärjestelyä ja maatalouspolitiikan romuttamista siltä osin, kuin on kysymys perustuotannosta. Olemme tunnustaneet juuri tämän maatalouden muodon tulevaisuuden kannalta maatalouden kestävimmäksi ja ympäristöystävällisimmäksi muodoksi. Tämä on sinänsä huomiota herättävää. Palaamme varmasti tähän asiaan tulevissa keskusteluissa vihreiden ryhmän kanssa.
Haluan aluksi kiittää esittelijä Garot'ta siitä, että hän on ponnistellut äärimmäisen kovasti selvittääkseen, voiko hän tehdä jotakin silloin, kun siankasvatus joutuu kriisiin. Tämä on itsessään kiitosten arvoista. Toiseksi, onko hänen lääkkeensä oikea lääke? Epäilen sitä kovasti. Rehellisesti sanottuna en usko tähän lääkkeeseen. Kerron teille myös miksi. Mielestäni markkinajärjestely on mielekäs vain siinä tapauksessa, että puhutaan yhteisrahoituksesta, eurooppalaisesta rahoituksesta, ja että tehdään myös sopimuksia tuotettavista määristä. Jos niin ei tehdä, suurena vaarana on, että itse asiassa markkinoita tai tuloja tasoitetaan ennen kaikkea alaspäin, mikä ei voi olla tavoitteena. Siinä tapauksessa valitsen vapaat markkinat siankasvatukselle, jolloin markkinat loppujen lopuksi määräävät, kuinka hinta kehittyy. Jos valitsemme markkinajärjestelyn ja siihen sisältyvän politiikan vahvistamisen, silloin pidän parempana tuottajaryhmien parempaa varustautumista, jotta ne olisivat vahvempia markkinoilla, joiden kysyntä yhdistyy yhä enemmän ja saa yhä vahvemman aseman. Samalla voi kysyä, missä määrin tämä on hyvä vastaus Euroopan maa- ja puutarhataloudelle tässä asiassa. Siinä tapauksessa pidän parempana ryhmittymien vahvistamista erityisesti paremman markkina-aseman saavuttamiseksi ja parempien sopimusten tekemiseksi.
Tässä mielessä minun täytyy kuitenkin sanoa, että olen tullut toisenlaiseen johtopäätökseen kuin kollega Garot ja että voin myös lähes hyväksyä - voin melkein sanoa niin - komission ehdotuksen sellaisena kuin se on käsiteltävänämme, mutta ollaksemme myös rehellisiä, siinä ei käytännössä esitetä oikeastaan mitään ratkaisuja.
Arvoisa puhemies, tämä on lähestymistapa, jonka haluaisin valita tässä asiassa ja jolla jälleen hylkään Garot'n lääkkeen, mutta pidän suuressa arvossa äärimmäisiä ponnisteluja, joita hän on tehnyt selvittääkseen, onko mahdollista sisällyttää siankasvatukseen hieman enemmän sosiaalista pohjaa.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, jäsen Garot, aluksi haluaisin kiittää teitä mietinnön esittelijänä lämpimästi erinomaisesta mietinnöstänne, jonka te olette laatinut sääntelyrahaston sisällyttämisestä sianliha-alan yhteiseen markkinajärjestelyyn. Sianliha-alan kriisi, jonka me olemme nyttemmin luojan kiitos voittaneet, oli oikeastaan komission ehdotuksen lähtökohta. Me olemme onneksi tällä hetkellä sianlihamarkkinoiden kausivaihtelun taloudellisesti edullisessa vaiheessa, jota leimaa tarjonnan väheneminen ja selvästi parantuneet tuottajahinnat. Tuottajahinnat ovat olleet useamman kuukauden ajan 140-150 euroa 100 kilolta, ja asiantuntijat arvioivat näkymiä edelleen myönteisiksi. Markkinakehitys osoittaa siis, että sianlihamarkkinoiden kausivaihtelu on edelleenkin voimassa ja pätee edelleenkin ja että myös huonojen aikojen jälkeen tulevat taas hyvät ajat. Tätä tosiasiaa meidän ei pitäisi unohtaa, kun keskustelemme tämänpäiväisestä ehdotuksesta.
Me keskustelemme välineestä, jolla on tarkoitus tukea tuottajan toimeentuloa kriisiaikoina. Me emme puhu uudesta sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä. Sianliha-alan yhteinen markkinajärjestely on olemassa, eikä meidän pitäisi tehdä sitä virhettä, että kyseenalaistamme olemassa olevan, periaatteessa toimivan sianliha-alan markkinajärjestelyn.
Tarkasteltaessa mietinnössä esitettyjä tarkistusehdotuksia haluaisin keskittyä lähinnä niihin kohtiin, jotka poikkeavat selvästi komission ehdotuksista. Sellainen on ensinnäkin yhteisrahoituskysymys. Se on varmasti tietyssä määrin avainkysymys tästä ehdotuksesta käytävässä keskustelussa, ja sitä käsitellään myös tarkistusehdotuksissa 11 ja 12. Yhteisrahoituksesta minun on kuitenkin korostettava, että päävastuu markkinoiden tasapainosta ja siitä seuraavasta hintatasosta on sianlihantuottajilla itsellään. He, sianlihantuottajat, päättävät tuotantomäärästä ja siten epäsuorasti ja automaattisesti myös tulevasta hintakehityksestä. Mielestäni olisi siksi väärin vapauttaa tuottajat vastuustaan. Yhteisrahoitukseen liittyy lisäksi se riski, että markkinoiden viestit tulevat vähemmän selvästi tuottajan korviin. En voi siksi alleviivata ajatusta, että koko asian merkitys voisi olla kausivaihteluiden vaikutusten minimoimiseen tähtäävässä hintapolitiikassa. Jos me haluamme aloittaa kausivaihteluiden vaikutusten minimoimiseen tähtäävän hintapolitiikan, se tarkoittaisi pelkästään sitä, että me vahvistaisimme sianlihamarkkinoiden kausivaihtelua.
Olen oppinut tänään myös yhden asian, nimittäin sen, että on nähtävästi parlamentin jäseniä, jotka tukevat ajatusta siitä, että meidän pitäisi ottaa yhteisrahoitus nyt käyttöön kaikissa markkinajärjestelyissä. Jos me siis teemme sen kaikissa markkinajärjestelyissä, me emme mahdollisesti sulje pois sikakysymystä. Se ei ole kuitenkaan oikeastaan keskustelun aiheena, kuten olen tähän asti ymmärtänyt.
Toisessa tärkeässä kysymyksessä on kyse järjestelmän vapaaehtoisuudesta. Komission ehdotuksessa jäsenvaltioille annetaan vapaus valita, perustavatko ne rahaston vai eivät, kun taas tarkistusehdotuksissa kaavaillaan, että kaikilla jäsenvaltioilla olisi velvollisuus perustaa rahasto. Meidän ei pitäisi kuitenkaan unohtaa, että eurooppalainen sianlihantuotanto vaihtelee hyvin paljon maittain ja on myös organisoitu hyvin eri tavoin, ja myös tuotantoketjun yksittäisten asteiden välinen yhteistyö on organisoitu hyvin eri tavoin. Tästä syystä on lukuisia jäsenvaltioita mutta näissä jäsenvaltioissa on myös sianlihantuottajia, jotka torjuvat sääntelyrahaston jo ennakolta, koska he eivät omien sanojensa mukaan tarvitse sitä, koska heillä on muita tapoja turvata toimeentulonsa kausivaihtelun huonoina aikoina.
Toiset maat haluavat kuitenkin ehdottomasti sääntelyrahaston, ja minun on sanottava teille aivan avoimesti: jos me ehdottaisimme nyt sääntelyrahaston pakollista käyttöönottoa, seurauksena olisi, että me voisimme unohtaa koko asian, koska se ei saisi koskaan neuvoston enemmistön tukea.
Sitten porsaiden kasvattamiseen erikoistuneiden kasvattajien sisällyttäminen ehdotettuun järjestelmään tarkistusehdotuksissa 7 ja 13 esitetyssä muodossa. Pidän sitä erittäin ongelmallisena, koska a) porsaiden kasvattaminen tapahtuu hyvin heterogeenisesti ja koska b) porsaiden kasvattajien tukeminen ei tapahdu välttämättä automaattisesti samassa kausivaihtelun vaiheessa kuin lihantuottajien tukeminen. Sen lisäksi porsaan paino vaihtelee valtavasti, 8 kilosta 30 kiloon. Ei ole myöskään olemassa mitään yhtenäistä hintanoteerausjärjestelmää niin sanotusti standardiporsaalle eikä siksi myöskään mitään perustaa, johon voisi tukeutua. Tältä osin on uskoakseni paljon parempi, että taloudellinen tasapaino porsaan hinnan ja teurassian hinnan välille luodaan markkinoiden kautta eikä keinotekoisin toimin. Meidän ei pitäisi erityisesti myöskään unohtaa, että useissa maissa viljelijät lihottavat itse kasvattamiaan porsaita ja että heillä on siten myymiensä lihotussikojen kautta suora pääsy sääntelyrahastoon.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistusehdotusta 16, sillä tämä tarkistus merkitsisi huomattavaa puuttumista niiden tuottajien päätäntävaltaan, jotka eivät liity rahastoon voidakseen säilyttää vapautensa. Toimia ei myöskään määritellä, joten käytettävistä toimista päättäminen jäisi olennaisilta osin jäsenvaltioiden käsiin. Se olisi todellista uudelleenkansallistamista, jota en voi hyväksyä.
Kaavailtu tuotannon vähentäminen jäsenvaltioittain edeltävän tuotannon perusteella lähestyy puolestaan arveluttavasti kiintiöjärjestelmää. Sen lisäksi sitä kautta syntyisi valtavia byrokraattisia kustannuksia - myös valvonnan yhteydessä. Komission mielestä on perusteltua edellyttää tuotantoon liittyvää kurinalaisuutta edelleen vain niiltä tuottajilta, jotka liittyvät sääntelyrahastoon, sillä nämähän saavat vastapalveluksena tietyn toimeentulotakuun, kun taas toiset, jotka eivät liity rahastoon, eivät saa tätä takuuta. Näiden neljän ydinkysymyksen lisäksi, jotka nousevat esiin mietinnöstä käytävän keskustelun yhteydessä, on vielä lukuisia muita tarkistusehdotuksia, jotka eivät ole niin periaatteellisia mutta jotka ennen kaikkea myös käsittelevät sääntelyn yksityiskohtia, yksityiskohtia, joita ei pitäisi mielestäni sisällyttää neuvoston asetukseen vaan jotka pitäisi kirjata asetuksen soveltamista koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin.
Tukien mukauttamisessa eläinten määrän mukaan saanen muistuttaa siitä, että komission ehdotuksessa kaavaillaan jo sellaisen menettelyn oikeudellista perustaa .
Sallikaa minun käsitellä lopuksi vielä lyhyesti aihetta, jota käsitellään ennen kaikkea tarkistusehdotuksessa 6, nimittäin sikojen määrän kehitystä koskevien tilastotietojen parantamista ja ennakointimahdollisuuksia tuotannon kehitystä varten. Minun nähdäkseni tässä ei tarvita uutta lakia eikä myöskään uutta säännöstä. Me tarvitsemme pikemminkin jo olemassa olevien määräysten korrektia ja kattavaa soveltamista jäsenvaltioissa ja niiden tilastopalveluissa. Minun alaiseni ovat kiinnittäneet niiden Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston (Eurostat) kollegojen huomion, jotka vastaavat näiden kyselyjen toteuttamisesta, avoinna oleviin ongelmiin ja vaatineet myös tulosten vastaavaa parantamista. Siitä on käyty viime kuukausina useampia keskusteluja, ja on käynyt hyvin selvästi ilmi, että meillä ei ole puutetta määräyksistä vaan pelkästään siitä, että määräykset otetaan vakavasti, sikojen määrää koskevat kyselyt toteutetaan oikein ja jäsenvaltioille esitettäviin kysymyksiin lisäksi vastataan todenmukaisesti.
Sanotusta voitte päätellä, että en näe mahdollisuutta hyväksyä teidän esittämiänne tarkistusehdotuksia. Olen kuitenkin hyvin kiitollinen tästä vakavahenkisestä keskustelusta, jota on käyty täällä parlamentissa, ja toivon, että neuvostossa on kuitenkin mahdollista päästä komission ehdotuksen pohjalta tulokseen, sillä kuten ennenkin - sanon tämän aivan avoimesti - meillä on tältä osin se ongelma, että jäsenvaltioiden mielipiteet eroavat toisistaan hyvin paljon tässä kysymyksessä.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, sallikaa minun esittää yksi kysymys komission jäsenelle, koska olen hieman ärtynyt: hän sanoi, ettei komissiolla ole lainkaan aikomusta muuttaa sianliha-alan yhteistä markkinajärjestelyä. Otsikko kuuluu kuitenkin: "Ehdotus neuvoston asetukseksi sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2759/75 muuttamisesta." Mitä komissio on sitten meille ehdottanut? Jos te ette aio muuttaa sitä niin radikaalisti kuin me, me voimme sopia siitä, mutta jos te ette aio muuttaa sitä lainkaan, teksti ei pidä paikkaansa. Ehkä te voitte vielä selventää tätä. Jos te teette meille ehdotuksen, parlamentti ottaa itselleen vapauden esittää omat ehdotuksensa. Se on meidän oikeutemme!

Fischler
Arvoisa puhemies, selvennykseksi: en sanonut, että tämän komission tekemän ehdotuksen käyttöönotto ei johda sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn muuttamiseen. Se on tietysti sianliha-alan yhteisen markkinajärjestelyn muuttamista, se on selvää, mutta keskustelussa esitettiin mielipiteitä aivan kuin nyt olisi kyse siitä, että otetaan käyttöön sianliha-alan yhteinen markkinajärjestely, ja siksi otin vapauden muistuttaa siitä, että meillä on jo sellainen.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.30.
(Istunto päättyi klo 23.10.)

