Elintarviketuotteiden hintojen nousu EU:ssa ja kehitysmaissa (keskustelu) 
Puhemies
(FR) Esityslistalla on seuraavana keskustelu neuvoston ja komission julkilausumista elintarviketuotteiden hintojen noususta EU:ssa ja kehitysmaissa.
Louis Michel
komission jäsen. - (FR) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, elintarviketuotteiden hintojen dramaattinen kohoaminen vuoden alusta lähtien on kiinnittänyt koko maailman huomion maailmanlaajuiseen elintarvikekriisiin.
Muutaman tunnin kuluttua Lontoossa käynnistyy kokous, johon osallistuu tärkeimpiä elintarvikeapuun osallistuvia tahoja. Toukokuun alussa järjestetään kansainvälinen konferenssi aiheesta ”kohti vihreää vallankumousta Afrikassa”. Kaikki tämän alan poliittiset toimijat, muut toimijat ja asiantuntijat on saatu liikkeelle. Elintarvikkeiden hinnat ovat kohonneet ympäri maailmaa jo useiden vuosien ajan.
Vuoden 2000 jälkeen vehnän hinta on kolminkertaistunut ja riisin ja maissin hinta kaksinkertaistunut. Vuoden 2008 alussa hinnat kohosivat vielä 20 prosenttia, mikä on herättänyt teollistuneissa maissa huolta ostovoimasta. Kehitysmaissa puolestaan vaarana on kokonaisten kansojen nälänhätä. Jos elämiseen on käytettävissä alle yksi dollari päivässä ja jos suurin osa tuloista kuluu elintarvikkeisiin, tämä hintojen kohoaminen on yksinkertaisesti kestämätöntä.
Tämä on ollut syynä elintarvikkeita koskeviin mielenosoituksiin, joita on viime viikkoina järjestetty ympäri maailmaa: Haitissa, Meksikossa, Egyptissä, Marokossa, Kamerunissa, Senegalissa, Norsunluurannikolla, Guineassa, Mauritaniassa, Etiopiassa, Uzbekistanissa, Jemenissä, Filippiineillä, Thaimaassa ja Indonesiassa. Tutkimukset osoittavat, että edullisten elintarvikkeiden aikakausi kansainvälisillä markkinoilla on päättynyt. Elintarvikkeiden hinnat eivät enää palaa entiselle tasolleen, ja epävakaisuus voi lisääntyä, jos toimenpiteisiin ei ryhdytä pikaisesti.
Elintarvikkeiden pilviin kohoavat hinnat uhkaavat vaarantaa poliittisen, taloudellisen ja sosiaalisen vakauden useissa valtioissa ympäri maailmaa, joten meidän on toimittava nopeasti. Asia ylittää Euroopan komission tai jopa Euroopan unionin toimivaltuudet. Koko kansainvälisen yhteisön on toimittava.
Mahdollisten ratkaisujen osalta olemme määritelleet kaksi tärkeintä vaihtoehtoa. Ensinnäkin meidän on pelastettava ihmishenkiä ja vastattava pilviin kohonneiden hintojen aiheuttamiin sosiaalisiin kriiseihin, joita kansallinen poliittinen tilanne toisinaan syventää. Toiseksi me tietenkin tarvitsemme keskipitkän ja pitkän aikavälin strategian. Mielestäni meidän on toimittava molemmilla rintamilla. Suurimpana virheenä olisi selvästikin se, että vastaisimme elintarviketurvallisuuden kaltaiseen rakenteelliseen ongelmaan humanitaarisella keinolla, kuten elintarvikeavulla. Tämä epäilemättä lievittäisi joidenkin ihmisten tunnontuskia lyhyellä aikavälillä, mutta elintarvikkeina annettava hätäapu ei riitä ratkaisemaan rakenteellista ongelmaa.
Tämän takia on tärkeää, että elintarvikkeiden hintojen parempaan valvontaan tähtäävien kansallisten toimien toteuttamisen lisäksi lyhyellä aikavälillä täytetään myös niiden heikoimmassa asemassa olevien väestönosien tarpeet, jotka kärsivät todellisesta humanitaarisesta kriisistä. Tämän takia meidän on otettava käyttöön ylimääräistä humanitaarista hätäapua, jotta ECHO:n valmiuksia toimittaa elintarvikehätäapua lisättäisiin.
Kyseessä ei kuitenkaan ole tavanomainen elintarvikekriisi. Kyseinen kriisi liittyy ostovoimaan, ja se vaikuttaa eniten köyhimpiin ihmisiin, joilla ei ole enää varaa ostaa ruokaa. Tämän takia toimintamme on perustuttava myös muihin elintarvikeavun muotoihin, joiden tarkoituksena on esimerkiksi tasapainottaa lasten aliravitsemuksen kielteisiä vaikutuksia ja tukea köyhimpien kotitalouksien ostovoimaa. Meidän on myös edistettävä paikallisen maataloustuotannon nopeaa lisääntymistä ja annettava paikallisille maanviljelijöille mahdollisuus saada maataloustukia, siemeniä ja lannoitteita.
Kriisin laajuuden ja sen odotetun keston takia on ehdottoman tärkeää, että Euroopan unioni sitoutuu myös keskipitkän aikavälin toimintaan, jolla tuetaan sosiaalista suojelua suurimmassa vaarassa olevissa valtioissa, erityisesti Afrikassa.
Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä ainoana pätevänä ratkaisuna on se, että teemme kaikkemme maataloustoiminnan takaamiseksi. Tuotannon on lisäännyttävä maailmanlaajuisesti, jotta sillä voitaisiin vastata kansainväliseen kysyntään. Tuotantoa ei pidä kuitenkaan jättää tärkeimpien vientimaiden vastuulle. Euroopan unioni on jo toteuttanut konkreettisia toimenpiteitä tällä alalla. Kesannointi on keskeytetty, maitokiintiöitä on korotettu ja viljan tullimaksut on poistettu.
Afrikan on vastattava omasta osuudestaan meidän tuellamme, ja sen on käynnistettävä vihreä vallankumous, jotta se voi vähentää yleistä riippuvuuttaan kansainvälisistä markkinoista. Afrikan maatalous on tällä hetkellä tuotannon kannalta tarkasteltuna maailman heikointa, mutta sen kehittämismahdollisuudet ovat valtavat. Tämä kuitenkin edellyttää, että kansallisia pientiloja suositaan jatkossakin ja että etusijalle asetetaan investoinnit, tuottavuuden kehittäminen ja viljelijöiden pääsyn helpottaminen kansallisille ja alueellisille markkinoille.
Komissio on jo ottanut tämän toimintatavan painopistealakseen. Olimme ensimmäisiä, jotka korostivat maatalouden merkitystä kehityspolitiikassa, paljon ennen muita kansainvälisiä toimijoita. Olemme arvioineet omia ohjelmiamme Afrikan unionin ohjelmien perusteella ja ehdottaneet, että Euroopan unionin maatalouteen ja maaseudun kehittämiseen myöntämä tuki yhdistettäisiin Afrikan unionin maatalouden kehittämisohjelmaan, joka julkistettiin kesäkuussa 2007.
Kymmenennen Euroopan kehitysrahaston ohjelmoinnin yhteydessä varmistimme, että koko maaseudun kehittämisalan tuki kaksinkertaistuisi - yhdeksännen kehitysrahaston 650 miljoonasta eurosta kymmenennen kehitysrahaston 1,25 miljardiin euroon. Tämä ei ole ollut helppoa, koska kuten tiedätte, kehitysyhteistyökumppanit voivat itse valita alat, joille ne keskittävät apua. Tämä on merkittävä kohoaminen, kokonaisuudessaan sadan prosentin korostus, vaikka se ei vastaakaan suoraan korotusta niissä määrärahoissa, jotka on varattu maataloutta ja maaseudun kehittämistä varten. Käytettävissä olevat määrärahat ovat kaksinkertaistuneet, mutta Euroopan kehitysrahaston prosenttiosuus on pysynyt kutakuinkin samana.
Tässä yhteydessä panemme tyytyväisenä merkille avunantajayhteisön uuden kiinnostuksen maatalousalaan, joka on jäänyt huomiotta viimeisten 25 vuoden ajan. Me komissiossa, ja etenkin minä kehitysyhteistyöstä ja humanitaarisesta avusta vastaavana komission jäsenenä, olemme hyvinkin tietoisia nykyisen kriisin poliittisesta merkityksestä. Minulla oli mahdollisuus puhua tästä asiasta Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerille vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista Afrikassa käsittelevän ohjausryhmän viimeisimmässä kokouksessa New Yorkissa viime kuussa. Keskustelin siitä myös Afrikan unionin komission puheenjohtajan Pingin kanssa. Tässä kokouksessa käytin ilmausta ”humanitaarinen tsunami”, koska mielestäni oli tarpeen ravistella poliittisia johtajia toimintaan, eikä vain puhua asiasta ja tehdä lupauksia.
Kriisiin on erilaisia monimutkaisia syitä. On kuitenkin pidettävä huoli siitä, että emme takerru tarkempiin yksityiskohtiin. Kysyntä on lisääntynyt, erityisesti Afrikassa, koska useiden ihmisten elintaso on kohonnut, joten heillä on nyt varaa syödä enemmän ja paremmin. Myös öljyn hinta on noussut, mikä on vaikuttanut suoraan liikennettä ja lannoitteita koskeviin kustannuksiin. Kun tähän lisätään tuotantopuolella esiintyvät ongelmat, jotka johtuvat ilmastonmuutoksen vaikutuksesta, koossa on ainekset nykyiseen kriisiin.
Mitä komissio tekee? Se työstää pitkän aikavälin strategiaa, joka on ratkaisevan tärkeä, kuten aiemmin totesin. Tulokset itse paikalla voidaan kuitenkin havaita vasta kahden vuoden kuluttua. Maataloustuotannon lisäämisessä ei ole kyse ainoastaan siitä, että nasta lyödään lautaan, joten tarkastelemme myös mahdollisuutta lyhyen aikavälin avun ja hätäavun antamiseen. Viime maaliskuussa päätimme osoittaa täydentävät 160 miljoonaa euroa elintarvikeapuun; olemme juuri tehneet päätöksen täydentävän 57 miljoonan euron vapauttamisesta varainhoitovuoden 2008 talousarvion puitteissa, kuitenkin niin, että varat voidaan ottaa käyttöön huomattavasti aikaisemmin vuoden aikana. Saamme käyttöön 60 miljoonaa euroa tuoreita varoja, jotka saadaan joko järjestämällä otsake 4 uuteen uskoon tai pyytämällä parlamentilta hätävarojen käyttöönottoa.
Lopuksi haluaisin huomauttaa, että komissio tarkkailee tätä tilannetta erittäin tiiviisti myös jatkossa ja on valmis harkitsemaan täydentävää rahoitusta, mikäli siihen on tarvetta.
Janez Lenarèiè
neuvoston puheenjohtaja. - (SL) Haluaisin ensinnäkin pyytää jäseniltä anteeksi myöhäistä saapumistani täysistuntoon. Pidin juuri kokouksen valiokuntien puheenjohtajakokouksen kanssa ja olen kiitollinen siitä, että järjestitte keskustelun niin, että voin puhua täällä nyt.
Euroopan unioni on erittäin huolestunut maataloustuotteiden hintojen kohoamisesta, mikä on ongelmana paitsi Euroopan unionissa, myös muualla maailmassa. Tiedämme mahdollisten vaikutusten vakavuuden ja laajuuden, erityisesti maailman köyhimpien valtioiden osalta.
Mistä tämä johtuu? Tuotantopuolella hintojen nousu johtuu pääasiassa osittain ilmastonmuutoksen seurauksena pienenevistä sadoista, erityisesti viljakasvien osalta, sekä korkeammista tuotantokustannuksista. Toisaalta maailman väestön kasvu ja muutamien, Kiinan, Intian ja Brasilian kaltaisten tärkeiden valtioiden nopea kehittyminen lisäävät kysyntää. Suurempi ostovoima ja korkeampi elintaso näissä valtioissa johtavat muutoksiin ruokailutottumuksissa. Lihan ja maitotuotteiden kysynnän kasvu vaikuttaa välillisesti rehuviljan hintoihin.
Jotkut, tai itse asiassa monet ihmiset mainitsevat syyksi myös biopolttoaineiden kasvavat markkinat ja siihen liittyvän maataloustuotteiden kysynnän muita kuin elintarviketarkoituksia varten. Juuri tästä syystä me Euroopan unionissa toteutamme erityisesti tätä tarkoitusta varten perustettujen työryhmien välityksellä ponnisteluja sellaisten selkeiden kestävyyskriteerien luomiseksi, joilla edistettäisiin biopolttoaineiden kestävää kehittämistä niin, että niiden vaikutukset elintarvikkeiden hintojen kaltaisiin tekijöihin ovat mahdollisimman vähäisiä.
Koska elintarvikkeiden hintojen kohoamiseen johtavat syyt ovat sekä tuotannon että kysynnän osalta rakenteellisia, hintojen ja hintojen kohoamisen voidaan odottaa pysyvän myös pitkällä aikavälillä korkeammalla tasolla kuin mihin olemme tottuneet viimeisen vuosikymmenen aikana. Maailmanlaajuisesti tarkasteltuna elintarvikkeiden hintojen kohoaminen vaikuttaa erityisen haitallisesti valtioihin, joissa maataloustuotanto ja elintarvikkeet muodostavat merkittävän osan tuonnista. Tämä ongelma on erityisen akuutti valtioissa, joissa bruttokansantuote on alhaisella tai keskimääräisellä tasolla ja joiden elintarvikkeiden tuotantoa ja kauppaa koskevat rakenteet eivät ole niin kilpailukykyisiä.
Elintarvikkeiden perustuotannon takaamiseksi on tärkeää muun muassa edistää maataloustuotantoa köyhemmissä valtioissa. Varakkaampia valtioita olisi kannustettava samalla osoittamaan kehitysapuun varattuja määrärahoja köyhimmille valtioille ja osallistumaan aktiivisemmin humanitaarisiin järjestöihin.
Euroopan unioni yrittää rajoittaa elintarvikkeiden hintojen kohoamista useilla eri tavoilla. Yhteisen maatalouspolitiikan äskettäisten uudistusten tarkoituksena oli kehittää Euroopan maataloutta kestävämmäksi ja markkinakeskeisemmäksi. Euroopan unioni on jo asettanut kesannointia koskevat vaatimukset vuodeksi 2008 ja näin ollen lisännyt sen viljelykelpoisen maan määrää, joka varataan ruoan tuotantoon Euroopan unionissa. Myös tämän velvollisuuden lopullista poistamista ja energiakasveille myönnettävien tukien lakkauttamista ehdotettiin osana yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista.
Myös ponnistelut toisen sukupolven biopolttoaineiden tuotantoa edistävän tutkimuksen tukemiseksi ovat tärkeitä. Niiden tuottamisessa voitaisiin hyödyntää olkien, perkeiden ja yleisesti jätteiden kaltaisia sivutuotteita.
Lisäksi EU on ilmoittanut Maailman kauppajärjestön neuvotteluissa, että se on valmis poistamaan vientituet vuoteen 2013 mennessä. Maatalousmarkkinoiden epävakaus on kuitenkin kehittymässä yhdeksi Euroopan unionin maatalouden ja maatalouspolitiikan suurimmista haasteista.
Mahdollisten seuraamusten laajuuden takia Euroopan unionin maatalous- ja kalastusneuvosto keskusteli korkeista hinnoista huhtikuussa pidetyssä kokouksessaan. On erittäin todennäköistä, että se käsittelee asiaa uudelleen tulevissa kokouksissa ja että ministerit käsittelevät ongelmaa myös muissa neuvoston kokoonpanoissa.
Myös kansainväliset järjestöt, kuten Elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO), kansainvälinen maatalouden kehittämisrahasto, maailman elintarvikeohjelma ja muut virastot toimivat aktiivisesti elintarvikkeiden hintojen nousun rajoittamiseksi. Puheenjohtajavaltio Slovenia osallistuu FAO:n järjestämään ruokaturvallisuutta, ilmastonmuutosta ja bioenergiaa käsittelevään kansainväliseen konferenssiin, joka pidetään Roomassa kesäkuun alussa.
Tiivistetysti voidaan siis todeta, että elintarvikkeiden hintojen kohoaminen on maailmanlaajuinen ongelma, ja näin ollen sitä on käsiteltävä niin, että huomioon otetaan kaikki siihen liittyvät alat, joilla on myös toteutettava tehokkaampia toimia. Tavoitteenamme on palauttaa hintojen vakaus.
(Suosionosoituksia)
Joseph Daul
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisat puhemies ja neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olen tyytyväinen selvitykseenne. Olette täysin oikeassa, erityisesti Afrikan osalta. PPE-DE-ryhmä on erittäin huolestunut elintarvikepulasta, joka vaikuttaa useisiin köyhiin valtioihin ympäri maailmaa, mutta myös kuluttajien ostoskorin hinnan huomattavasta kohoamisesta Euroopassa. Tätä asiaa ei käsitellä riittävästi.
Ensinnäkin elintarvikekriisi edellyttää hätätoimenpiteitä nälkää näkevien väestönosien auttamiseksi. Tässä yhteydessä olen tyytyväinen siihen, että varoja on vapautettu maailman elintarvikeohjelmaa varten. Vaikka nämä toimenpiteet ovat myönteisiä, ne kuitenkin tuovat vain väliaikaista lievitystä ongelmaan. Itse asiassa on tarpeen toteuttaa perusteellinen rakenteellinen uudistus maailman maataloudessa. Elintarvikekriisin yhteydessä voidaan käydä perusteellista keskustelua elintarvikkeiden ja maatalouden toivotusta asemasta maailmantaloudessa ja EU:n taloudessa.
Nykyisin EU:ssa tiedostetaan, että se tarvitsee maataloutta elintarviketurvallisuuden takaamiseen enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Kehittyvien talouksien kasvavaan kysyntään vastaamiseksi meidän on edistettävä kyseisten valtioiden maatalouden kehittämistä. Köyhien valtioiden suurimpana haasteena on omavaraisuus elintarvikkeiden osalta, joten meidän on autettava niitä luomaan maataloutta, joka on taloudellisesti toteuttamiskelpoista.
Tuotannon keskeyttäminen Euroopassa ei ole enää asianmukainen ratkaisu, kuten te huomautitte. Kulutuspäivinä mitattuna EU:n viljavaranto on puolittunut vuoden 2005 jälkeen, ja kriisin puhjetessa se riittäisi ainoastaan kuukauden ajan. Tuontia ei olisi riittävästi, koska useat kolmannet maat pitävät yleensä tuotantonsa kotimaisilla markkinoilla. Niillä on siihen oikeus. Kulutushyödykkeillä on ryhdytty keinottelemaan. Vehnätonni saatetaan myydä useaan otteeseen ennen kuin se päätyy myllyyn.
Useat ihmiset katsovat, että nykyinen elintarvikekriisi johtuu biopolttoaineista. Tämä ei todellakaan pidä paikkansa. Biopolttoaineet muodostavat ainoastaan kaksi prosenttia nykyisestä maataloustuotannosta Euroopassa. Haluaisin sanoa, että en halua puolustella biopolttoaineita kannattavaa eturyhmää, mutta me emme saa luovuttaa helpolla. Meidän on pidettävä kiinni tästä kahdesta prosentista, jotta myös Eurooppa osallistuu biopolttoaineiden kehittämiseen tulevaisuutta varten.
Meidän on ryhdyttävä hyödyntämään niitä kasvilajikkeita, joihin ilmastonmuutoksen aiheuttamat haasteet ja vesivarojen jatkuva väheneminen eivät vaikuta. Jotta näin voitaisiin toimia, meidän on investoitava maataloutta koskevaan tutkimukseen ja käsiteltävä muuntogeenisiä viljelykasveja koskevaa kysymystä realistisesti ja vastuullisesti - ja tarkoitan, että sitä on todellakin käsiteltävä asianmukaisesti. On aika avata silmämme. Yhteisen maatalouspolitiikan terveystarkastus on parhain mahdollinen ajankohta todellisen keskustelun käynnistämiselle Euroopan maatalous- ja elintarvikepolitiikasta.
Muistatteko Yhdysvaltain entisen politiikan? Puolustusta ja elintarviketurvallisuutta koskevat politiikanalat olivat kaksi pyhää politiikanalaa, joihin kukaan ei saanut puuttua, kuten kongressi meille totesi. Meidän ei pitäisi enää puhua sellaisten yksinkertaisten ja yksinomaan taloudellisten ratkaisujen puolesta, joilla ei voida löytää pitkän aikavälin ratkaisua nykyiseen kriisiin. On myös tunnustettava, että elintarvikkeita koskeva ongelma voidaan ratkaista ainoastaan maailmanlaajuisesti. EU:n on etsittävä ratkaisuja yhdessä Maailmanpankin, kansainvälisen valuuttarahaston ja tietenkin WTO:n kaltaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa. Meidän on keksittävä keino rajoittaa taloudellisen keinottelun haitallisia vaikutuksia, kun taas väestönosat kärsivät nälänhädästä. Joillakin valtioilla on huomattavia varantoja, joiden vientiä ne edelleen rajoittavat. Keinottelijat pelaavat uhkapeliä kokonaisten väestönosien henkien kustannuksella. Meidän on tehtävä kaikkemme tämän ilmiön nitistämiseksi ja kaupan helpottamiseksi.
On myös tehtävä tutkimus siitä, miksi hinnat ovat kohonneet niin paljon, vaikka maataloustuotteet muodostavat vain erittäin pienen osuuden jalostettujen elintarvikkeiden kokonaishinnasta. Vastuita ei ole vielä määritelty selvästi, ja vaikuttaa siltä, että joidenkin kannalta elintarvikekriisi ei ole lainkaan huono asia.
Arvoisa komission jäsen, meidän on ryhdyttävä tuumasta toimeen ja tehtävä tarvittavat tutkimukset, jotta kukaan ei voi hyötyä maailman köyhimpien tai Euroopan heikoimmassa asemassa olevien kansalaisten kustannuksella.
Martin Schulz
PSE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, ryhmäni pyysi tätä keskustelua, koska katsomme, että pikaiset toimet ovat tarpeen. Komission jäsen Michel esitti joitakin olennaisia ja hyviä huomautuksia siitä, mitä toimia komissio voi toteuttaa välittömästi. Me kuitenkin pyysimme tätä keskustelua myös siksi, että me halusimme keskustella elintarvikkeiden hintojen kehityksen taustalla vaikuttavista perusperiaatteista ja sen vaikutuksista.
Tätä voidaan perustella monin eri tavoin. Maailman väestö kasvaa, viljelyyn käytettävissä oleva maa on rajallista ja maailman useissa eri osissa elintaso kohoaa - ja sen myötä kasvaa myös mahdollisuus ostaa ja kuluttaa elintarvikkeita. Tämä on sinällään myönteistä kehitystä. Lihan kulutus esimerkiksi Kiinassa kasvaa nopeasti. Tämä kuitenkin vähentää maailmanlaajuisesti tarjolla olevaa määrää. Energian hintojen kohoaminen ja poliittiset tavoitteet - myös ilmastoon liittyvät poliittiset tavoitteemme, kuten se, että biopolttoaineiden tuottamisesta on tullut entistä houkuttelevampaa - ovat kaikki osasyynä siihen, mitä Joseph Daul äsken kuvasi.
Nämä kaikki ovat selityksiä, jotka olemme kuulleet aikaisemminkin. On kuitenkin yksi kysymys, jota haluaisin käsitellä ja jota ei mielestäni mainita riittävän usein. Kollegani käsittelevät mainitsemiani näkökohtia yksityiskohtaisemmin omissa puheenvuoroissaan, mutta haluan ottaa esille yhden näkökohdan, josta emme ole puhuneet lainkaan, mutta joka minun mielestäni on olennainen kriisin kannalta. Tarkoitan tärkeimpiä sijoitusrahastoja, jotka hallitsevat talouselämän kaikkia tasoja ja joiden puitteissa satoja miljardeja euroja siirrellään ympäri maailmaa - nämä sijoitusrahastot, hedge-rahastot, ovat siirtyneet hallitsemaan elintarvikealaa.
En halua arvostella ihmisiä, jotka ovat käyneet kulutushyödykkeillä kansainvälistä kauppaa viimeisten 140 vuoden ajan. Se on täysin normaalia. Se, mitä nykyisin tapahtuu, ei kuitenkaan ole enää normaalia. Tarkoitan sitä, että elintarvikkeiden hintojen veikataan kohoavan huomattavasti, ja käynnissä on valtava uhkapeli. Tämä tarkoittaa, että eurooppalaiset pankit neuvovat asiakkaitaan seuraavasti: ”käyttäkää elintarvikkeiden kohoavia hintoja hyväksenne mahdollisimman tehokkaasti, jotta voitte saada tuottoa investoinneistanne”. Toisin sanoen kehotuksena on ”kehittäkää tilannetta niin, että elintarvikkeista on pulaa, jotta hinnat nousevat ja voitte tehdä voittoa”. Hyvät naiset ja herrat, tämä on vain pelkkää kasinokapitalismia, joka on huolenamme kaikilla tasoilla ja jossa tuoleja vedetään lähemmäksi maailman köyhien pöytiä. Tämä on todellinen moraalinen skandaali tämän kriisin taustalla, ja tämän takia haluamme keskustella asiasta tällä foorumilla.
Tämä kriisi on entistä vahvempana perusteena sille, että rahoitusmarkkinoita on valvottava kansainvälisesti. Voin elää sen kanssa, että millä tahansa alalla, esimerkiksi kaupatessa kultaa, tehdään valtavia voittoja muutamassa sekunnissa, mutta en voi hyväksyä sitä, että voittoa tehdään sen kustannuksella, että ruokaa voitaisiin tarjota suurelle osalle maailman väestöstä. Tämä on suurinta mahdollista moraalittomuutta, eikä sitä pitäisi aliarvioida tässä keskustelussa.
Tässä vaiheessa meidän on keskusteltava asian välittömistä vaikutuksista. Miten se vaikuttaa maataloustuotteita koskevan markkinapolitiikan uudistukseen täällä EU:ssa? Mikä tehtävä on omalla vientitukipolitiikallamme? Edistämmekö omien viejiemme kautta elintarvikepulaa, koska maatalous maailman niillä alueilla, joilla pulaa esiintyy, ei voi kehittyä riittävästi omillaan? Miten vastaamme kysymykseen bioenergian paremmasta saatavuudesta? Pitääkö sen automaattisesti liittyä elintarvikepulaan ja ruoan rajalliseen tuotantoon? Vai kehitetäänkö biokemian alalla seuraavan sukupolven aikana tekniikkaa - ja Joseph Daul on tässä oikeassa - joka voi muuttaa tilannetta niin, että meidän ei tarvitse käyttää ruoan tuotantoon enää vain sellaista maata, jota on käytetty tähän asti?
Meidän on käsiteltävä kaikkia näitä kysymyksiä, mutta ne eivät saa varastaa huomiotamme yhdestä asiasta eli siitä, että emme saa sallia sitä, että luhistumispisteessä oleva rahoitusjärjestelmä lisää nälänhätää tässä maailmassa vain siitä syystä, että muutamat kapitalistit voivat tehdä suurempaa voittoa.
(Suosionosoituksia)
Graham Watson
ALDE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, Louis Michel käytti puheenvuoron komission puolesta mutta neuvoston paikalla. Hänellä on onneksi huomattavaa kokemusta molemmista toimielimistä, mikä hyödyttää meitä.
(EN) Arvoisa puhemies, viime vuonna peruselintarvikkeiden hinnat ovat nousseet huimasti, jopa niin, että sadat miljoonat ihmiset on sysätty köyhyyteen ja sadat tuhannet ovat vaarassa nääntyä nälkään. Uhka on niin vakava, että se kumoaa kaiken edistymisen maailman köyhyyden puolittamisessa vuoteen 2015 mennessä.
Elintaso on kohonnut Euroopassa nopeasti - niin nopeasti, että jopa minun sukupolveni muistaa, kuinka maanosassamme oli puutarhoja, joissa kasvoi korkeintaan pienten lasten nälkä. Vaikka olemme etuasemassa, emme voi seurata toimettomina katastrofin kehittymistä. Meidän on nyt annettava enemmän varoja Maailman elintarvikeohjelmalle, jotta se voi antaa ruokaa puutteenalaisille, ja ryhmäni on tässä yhteydessä tyytyväinen komission jäsenen sitoutumiseen.
Monet syyttävät asiasta biopolttoaineita. Yhdistyneiden Kansakuntien erityisraportoija onkin kutsunut biopolttoaineita ”rikokseksi ihmisyyttä vastaan”. On kuitenkin useita ja erilaisia syitä elintarvikkeiden hintojen äskettäiseen kohoamiseen, ja sellaisia pitää olla myös kansainvälisen yhteisön vastausten.
Maailman väestönkasvu, ilmastonmuutokseen liittyvät heikot kasvatusolosuhteet, maatalousmaan menettäminen teollisuustarkoituksiin, moraaliton keinottelu hyödykkeillä ja muuttuvat ruokailutottumukset ovat kaikki edistäneet nykyistä kriisiä. Esimerkiksi lihan kulutus Kiinassa on lisääntynyt 20 kilogrammasta 50 kilogrammaan henkeä kohti vuosina 1980-2007. Kun otetaan huomioon, että kutakin lihakiloa varten tarvitaan 2 000 neliömetriä maata ja 13 000 litraa vettä, vaikka sama ravintosisältö voitaisiin saada soijasta, johon tarvittaisiin vain yksi prosentti edellä mainitusta maasta ja vedestä, voimme vähitellen hahmottaa ongelman monimutkaisuuden.
Ehdottomasti suurimpana syyllisenä on markkinoiden vääristyminen, joka ajaa köyhät viljelijät köyhyyden kierteeseen, eikä juurikaan kannusta heitä lisäämään ruokatuotantoa. Energianlähteitä ja tuotantoa koskevat korkeat kestävyyskriteerit, jotka on sisällytetty Euroopan unionin biopolttoaine-ehdotuksiin, suojaavat Eurooppaa tehokkaasti sitä vastaan, että käyttö ei olisi kestävää. Sen sijaan, että otamme syntipukiksi biopolttoaineet, meidän siis olisi lopetettava maatalouden suojeleminen ja poistettava rajoitteet. Meidän on tehostettava maatalouden kehitystä köyhimmissä maissa ja varmistettava Dohan kehityskierroksen onnistuminen maataloustuotteiden vapaan, oikeudenmukaisen ja kestävän kaupan edistämiseksi maailmanlaajuisella tasolla.
Euroopan biopolttoaineiden sijaan perimmäisenä syynä tähän ongelmaan on yhteinen maatalouspolitiikka, ja ongelma voidaan ratkaista YMP:n uudistamisella sen sijaan, että luovuttaisiin biopolttoaineita koskevista tavoitteista..
Meidän on myös käytettävä yhteistä vaikutusvaltaamme sen varmistamiseksi, että ilmastonmuutos ja kestävyyskriteerit otetaan huomioon kauppapolitiikassa. Totuutena on, että meillä on varaa ruokkia maailma, ja kuten Dominique Strauss-Kahn on sanonut, ”maailmanlaajuisella yhteistyöllä voidaan luoda makrotaloudelliset puitteet ja kannusteet, jotka ovat tarpeen ongelmaan puuttumiseksi”.
Ryhmäni katsoo, että yhdistettynä oikeanlaiseen poliittiseen tahtoon ja kansainväliseen yhteistyöhön, globalisaatio voi olla ratkaisu, ei itse ongelma. Euroopan unionin on toimittava suunnannäyttäjänä.
Eoin Ryan
UEN-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan vain todeta, että en aio käydä läpi syitä siihen, miksi olemme nyt tässä; useat täällä ovat käsitelleet perusteellisesti syytä siihen, että maailmassa kärsitään nyt tai tulevaisuudessa valtavasta elintarvikepulasta. Se on kuitenkin suurena haasteenamme, kun yritämme poistaa nälänhädän maailmasta vuoteen 2015 mennessä. Katson tällä hetkellä, että kohtaamme tällä alalla suuren haasteen.
Kyseessä on maailmanlaajuinen ongelma, ja siihen on vastattava maailmanlaajuisesti. Olemme ratkaisseet muita ongelmia, ja olemme yrittäneet ratkaista ilmaston lämpenemisen kaltaisia muita ongelmia kyseisellä tasolla. Katson, että voimme ratkaista tämän ongelman ainoastaan maailmanlaajuisesti.
Kuten aiemmin todettiin, syyt ovat moninaisia - kasvanut väestö - ja kyllä, mielestäni on tärkeää lisätä apua välittömästi. Mutta meidän on etsittävä pidemmän aikavälin ratkaisua, yritettävä löytää syyt siihen, että elintarvikkeiden markkinat ovat nykyisessä tilassa. Kuten totesin, useita syitä on jo mainittu, mutta mielestäni meidän olisi löydettävä pitkän aikavälin ratkaisu, ja uskon, että meillä on täällä täysistunnossa siihen tarvittavaa poliittista tahtoa.
Ryhmä, jota meidän olisi kannustettava toteuttamaan enemmän toimia tämän asian osalta, on Yhdistyneet Kansakunnat. Sen olisi kutsuttava koolle nykyistä tilannetta käsittelevä kokous, ja meidän olisi annettava sille tukemme kaikin mahdollisin keinoin. Tämä on ainoa keino yrittää, sillä ihmiset sanovat, että syynä ovat kenties hedge-rahastot tai se, että ihmiset keinottelevat, tai kuivuus tai jonkin muu. Mielestäni meidän on kuitenkin kerättävä yhteen kaikki resurssit ja poliittinen tahto maailmanlaajuisesti, jotta voisimme ratkaista tämän ongelman tulevina vuosina, sillä se on erittäin vakava ongelma, erityisille köyhille ihmisille ympäri maailmaa.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, menneinä vuosina ja vuosikymmeninä maataloustuotteidemme hinnat olivat järkyttävän alhaisia, ja oli olennaisen tärkeää, että hinnat nousivat nopeasti koko maailmassa. Kehitys on erittäin myönteistä, koska hintataso jäi luonnonmukaisen maatalouden tuotantokustannusten alapuolelle, mikä tuhosi satojen miljoonien maanviljelijöiden elinkeinon kolmansien maiden lisäksi myös täällä Euroopan unionissa.
Jos tähän on syynä keinottelu, kuten Martin Schulz väittää, asialla on jotain tekemistä sen tosiasian kanssa, että nyt, kun Euroopan unioni on poistanut vientituet ja lakkauttanut etuudet, käytössämme on jonkinlainen interventiomekanismi, jossa ruoka ja elintarvikkeet ovat sidoksissa öljyn hintaan, koska alamme tehdä bensiiniä elintarvikkeista ja rehusta. Tämä lisää keinottelua, koska kaikkialla maailmassa mahdollisuus ja tarve rehun kuljettamiseen kasvavat.
Euroopan unioni on maailman suurin elintarvikkeiden ja rehun tuoja, mikä tarkoittaa, että meillä ei ole ylijäämää ja että mekanismi, jolla muunnamme tuontitavarat - yhteensä 50 miljoonaa yksikkötonnia viljaa, joka on ostettu kolmannen maailman maista lähes alle köyhyysrajan - elintarvikkeiksi, jotka myydään ja viedään tämän jälkeen polkuhinnoin EU:n alueelta ja jotka myydään ainoastaan osittain kolmansien maiden alueellisilla markkinoilla, on pohjimmiltaan tuhonnut luonnonmukaisen maatalouden ja alueellisen kotitarveviljelyn.
Tämän takia meidän on nähtävä tämä mahdollisuutena. Tämä ei tarkoita, että katsoisin, että biopolttoaineet ovat patenttiratkaisu kaikkiin ongelmiin, koska energiasta on vajetta ja koska se lisää keinottelua. Meidän on kuitenkin yritettävä tuottaa energiaa jätteen kaltaisesta aineksesta, jota on todella saatavilla. Yhtään kaunistelematta, meidän on tehtävä paskasta kultaa sen sijaan, että mietimme kilpailevamme ihmisravinnolla. Ei ole mahdollista, että kaikkien maailman ihmisten bensatankit ja lautaset olisivat täynnä ainoastaan niiden kasvien avulla, joita kasvatetaan nykyisin. Se voisi olla mahdollista Euroopassa, koska me olemme tarpeeksi rikkaita ostaaksemme näitä tuotteita ja viljasatoja itsellemme, mutta muualla maailmassa nähtäisiin nälkää.
Lopuksi haluaisin esittää vielä yhden ajatuksen: Nälkää näkee nykyisin 850 miljoonaa ihmistä, ja nämä 850 miljoonaa ihmistä näkivät nälkää jo silloin, kun hintataso oli järkyttävän alhainen. Nyt on käynyt niin, että kolmannen maailman maiden keskiluokan ostovoima on heikentynyt niin, että kyseisillä ihmisillä on vaikeuksia ostaa muita kulutustuotteita. Tämä kumoaa Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston strategian. Ihmiset pyytävät nyt lisää rahaa, mutta kyseiset 850 miljoonaa nälänhädästä kärsivää ihmistä tarvitsivat rahoja jo aikaisemmin.
Luisa Morgantini
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, ruokaan on oikeus, eikä siihen pitäisi sen takia soveltaa pelkästään markkinasääntöjä tai taloudellista keinottelua. Olemme saaneet todistaa kriisiä ja protesteja, jotka muistuttavat meitä leipämellakoista, ja ihmiset kuolevat nälkään.
Syyt ovat moninaisia, ja ne on jo mainittu: öljyn hinnan kohoaminen, biopolttoaineiden tuotannon tukeminen, huonot sääolosuhteet, lihan kulutuksen lisääntyminen ja elintarvikkeita koskeva futuurikeinottelu. Mitä meidän on tehtävä? Jean Ziegler tiivistää ongelman todetessaan, että globalisaatio monopolisoi maapallon rikkaudet. Monikansalliset yhtiöt ovat vastuussa rakenteellisesta väkivallasta; ne ovat luoneet epätasa-arvon ja kauhun maailman. Meidän on tehtävä tästä loppu, hän sanoo. Kuuntelemmeko häntä?
WTO:n sääntöjen lisäksi Euroopan unioni on päättänyt toteuttaa tukiin perustuvaa yhteistä maatalouspolitiikkaa. Vaikka kyseinen politiikka vaikutti ennen riittävältä, se näyttää nyt järkyttävän kansainvälistä tasapainoa. Kiintiöiden soveltaminen viljatuotantoomme, samoin kuin kesannointia koskevat toimenpiteet, ovat myös osasyynä tilanteeseen, johon olemme nyt joutuneet.
Meidän on varottava uskomasta sokeasti muuntogeenisiä organismeja kannattavan eturyhmän lupauksiin siitä, että niillä voidaan poistaa nälänhätä koko maailmasta, sillä kyseessä on hetkellinen oikopolku, joka itse asiassa aiheuttaisi valtavaa vahinkoa. Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä on kuvattu mielipuoliseksi, sillä vaikka se ei kenties aiheuta niin paljon saasteita, se todellakin sisältää biopolttoaineita koskevia kiintiöitä, jotka eivät estä luontotyyppien tuhoamista.
Mahdollisten toimien joukosta tuen Jean Zieglerin ehdotusta siitä, että biopolttoaineiden tuottaminen kiellettäisiin viideksi vuodeksi. Meidän on pidettävä lupauksemme siitä, että puolitamme nälkään kuolevien ihmisten määrän vuoteen 2015 mennessä, ja Louis Michel on oikeassa: Maailman elintarvikeohjelman rahoituksen lisääminen, vaikka se olisikin velvollisuutemme, ei ole oikea ratkaisu. Me olemme tyytyväisiä Haitille annettuun hätäpakettiin ja kymmenen miljoonan Yhdysvaltain dollarin avustukseen.
Afrikan maataloudelle myönnettävän rahoituksen osalta olen ilahtunut siitä, että jos ymmärsin oikein, Louis Michel lupasi, että sitä osoitetaan pienemmille tuottajille. Näin ollen sillä edistetään kotitarveviljelyä, joka auttaa erityisesti köyhimpiä selviämään kriisistä. Varoja ei siis osoiteta monikansallisille yhtiöille, jotka keskittyvät vientiin, joka itse asiassa köyhdyttää valtioita entisestään ja tekee ne entistä riippuvaisemmiksi tuonnista.
Graham Booth
IND/DEM-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, EU on päättänyt, että me voimme nyt kasvattaa polttoainetta, ja kehottaa kehitysmaita kasvattamaan ruoan sijaan polttoaineita, niin että EU:ssa voidaan edelleen ajaa limusiineilla. En muista koko sinä aikana, jonka olen toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä, että mikään muu aihe olisi aiheuttanut sellaisen kirjeiden tulvan kuin biopolttoaineita koskeva kysymys. Olen vastaanottanut yli sata viestiä, jossa pyydetään äänestämään uusiutuvia energialähteitä koskevaa komission tavoitetta vastaan.
Minua ei ole tarvinnut suostutella pitkään, sillä UKIP-puolueeseen kuuluvana Euroopan parlamentin jäsenenä äänestän joka tapauksessa sitä vastaan, että EU asettaa tavoitteita kotimaalleni. Tässä tapauksessa olen iloinen voidessani äänestää ehdotusta vastaan, koska biopolttoaineiden käyttöönoton kiirehtiminen, tärkeä osa komission strategiaa, on keskeinen syy elintarvikkeiden hintojen kohoamiseen ympäri maailmaa.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen neuvonantaja professori John Beddington on todennut, että biopolttoaineiden kestämättömyys aiheuttaa todellisia ongelmia. Hän on oikeassa. Olemme keskittyneet niin pakkomielteenomaisesti ilmaston lämpenemiseen, että emme ole huomanneet suurinta ongelmaa - maailmanlaajuista elintarvikekriisiä. Afrikan kaltaisilla alueilla toimivien maanviljelijöiden käytettävissä on nyt vähemmän maata ruoan kasvattamiseen, koska useat ihmiset kasvattavat maalla polttoainetta. Tämä johtaa myös sademetsien kaatamiseen, minkä vaikutukset ovat tuhoisia. Näin ollen vähäisempi maa ruoan kasvattamiseen tarkoittaa vähäisempää ruokamäärää, mutta toimitukset ihmisille lisääntyvät, mikä vääjäämättä johtaa elintarvikkeiden hintojen kohoamiseen. Ympäri maailmaa, ja erityisesti Euroopassa, elintarvikkeiden hinnat ovat nousseet huomattavasti inflaatiota nopeammin.
EU on ylpeä siitä, että se on edelläkävijä ympäristöasioissa. Aikooko se näin ollen toimia edelläkävijänä myös sen tunnustamisessa, että biopolttoaineet eivät ole ratkaisu ongelmaan? Biopolttoaineet nostavat ostoskoriin päätyvien tuotteiden hintoja ympäri maailmaa. Me lännessä nurisemme ja koetamme kestää, mutta kehitysmaissa kyse on elämästä ja kuolemasta. EU ei ole koskaan ollut kehitysmaiden ystävä. Valtavat tehdaslaivat ovat tyhjentäneet Länsi-Afrikan merialueet kalasta. Maatalouden tuetun ylijäämän polkumyynti on vaikuttanut tuhoisasti kyseisten valtioiden useiden maanviljelijöiden tuottomarginaaliin ja nyt, kun niiden väestöt kasvavat, niiden maata käytetään pitämään meidän automme liikenteessä sen sijaan, että maan avulla tuotettaisiin ruokaa valtioiden omille kansalaisille.
Jo nyt on todistettu väkivaltaisia ruokamellakoita ympäri maailmaa, kun epätoivoiset ja nälkäiset ihmiset hyökkäävät viljasiiloihin ja valintamyymälöihin. Joissakin valtioissa sotilaat partioivat kaduilla suojellakseen jäljellä olevaa ruokaa. EU:n politiikka lisää suuresti riskiä valtioiden välisiin ja sisäisiin konflikteihin - se siitä, että EU ylläpitäisi rauhaa. Kumpi on hyödyllisempi afrikkalaisen kylän asukkaalle: täysi bensatankki vai täysi vatsa? Kuunnelkaa järjen puhetta ja kumotkaa biopolttoaineita koskeva politiikkaanne välittömästi.
Peter Baco
(SK) Elintarvikkeiden hintojen kohoaminen johtuu maatalousmarkkinoiden nykyisestä epävakaudesta. Kyseiset markkinat ovat kuitenkin luonnostaan epävakaita. Maatalouspolitiikan tärkeimpänä tehtävä on tämän takia aina ollut, ja on edelleen, tämän epävakauden poistaminen.
Meidän on pidettävä mielessä Raamatun kertomus seitsemästä lihavasta lehmästä ja seitsemästä laihasta lehmästä: jo tuhansia vuosia sitten yhteiskunta oli tarpeeksi kehittynyt luomaan maatalousmarkkinat ja näin ollen estämään kyseisten markkinoiden suhdannevaihtelut ja luomaan Egyptiin edellytykset vaurauteen, vaikka muissa yhteiskunnissa kärsittiin nälänhädästä ja sodista ruokapulan takia.
Ihmiskunta on koko historiansa ajan kehittynyt pääasiassa sen mukaisesti, miten yhteiskunta on voinut hyväksyä maatalouspolitiikan painopistealueet. Nykyiset WTO:ssa havaitsemamme ongelmat, keskittyminen sotilaalliseen toimintaan tai valvontaan tai kansallisiin kaupallisiin ja taloudellisiin etuihin, valitettavasti vahvistaa sen, että nykyisen maatalouspolitiikan painopistealat ovat täysin erilaiset.
WTO:n pitäisi näin ollen asettaa painopistealaksi maatalousmarkkinoiden vakaus, jos kansallisen politiikan, myös oman yhteisen maatalouspolitiikkamme, halutaan olevan merkityksellistä. Muuten, hyvät naiset ja herrat, hukkaamme vain aikaamme ja teemme niin myös jatkossa, kunnes maailmanlaajuinen elintarvikekriisi saa meidät toteuttamaan radikaaleja toimenpiteitä, mikä tietenkin vaikuttaa haitallisesti maanviljelijöihin ja suureen yleisöön, mutta hyödyttää keinottelijoita. Näin ollen tärkeintä on se, että uskallamme tarttua härkää sarvista.
Mairead McGuinness
(EN) Arvoisa puhemies, mielestäni tämä on tärkein keskustelu, jonka olemme käyneet tässä parlamentissa sinä aikana, jonka olen parlamenttiin kuulunut. Pyydän kuitenkin kaikkia luopumaan komplekseistaan, harhaluuloistaan ja kenties käsityksistään, koska YMP:n haukkuminen - itsemme soimaaminen siitä, mihin olemme päätyneet - ei ratkaise tätä ongelmaa.
Kukaan ei arvannut, että olisimme joskus tässä tilanteessa - kukaan komission asiantuntijoista ei osannut ennustaa, että elintarviketurvallisuus olisi ongelma, eikä yksikään suurista poliittisista johtajista koskaan puhunut asiasta. Nyt Euroopan kansalaiset yhtäkkiä maksavat elintarvikkeista enemmän, ja he ovat asiasta kauhuissaan. Ehkä on kuitenkin hyvä asia, että olemme nyt tässä vaiheessa, koska näiden tietojen perusteella otamme todella huomioon maailman köyhimmistä köyhimpien tarpeet, sillä heillä on tällä hetkellä vain hädin tuskin varaa elintarvikkeisiin.
Haluaisin esittää muutamia ehdotuksia, alkaen Euroopan tasosta. Ehdotukset voivat kuitenkin säikäyttää joitakin niistä henkilöistä, jotka ovat jo käyttäneet puheenvuoron. Kulutushyödykkeiden hinnat nousevat, mutta pyydän teitä ottamaan huomioon, että samoin nousevat tuotantokustannukset. Maanviljelijät käyttävät polttoainetta ja energiaa ruoan kasvattamiseen, ja niiden kustannukset kohoavat. Maanviljelijät lisäävät tuotantoa vain, jos saavat siitä tuottoa. Tässä meillä on todellinen ongelma. Tarkastelkaa lannoitteiden hintoja ja kehitystä kyseisellä alalla. Ilmastonmuutos - olemme itse asiassa vähentäneet sen takia elintarviketuotantoa Euroopassa. Emme voi saada kaikkea.
Haluan kuitenkin esittää muutaman huomion kehitysmaista. Olen muissa yhteyksissä - en tässä foorumissa vaan muualla - sanonut, että Afrikka tarvitsee yhteistä maatalouspolitiikkaa. Sen avulla Eurooppakin kehitti elintarviketuotantokantaansa - sillä me ruokimme itsemme - ja meidän on tunnustettava, kuten tässä täysistunnossa on tänään tehty, että me olemme tehneet liian vähän investointeja maataloutta koskevaan tutkimukseen, kehittämiseen ja neuvontapalveluihin.
Toistan saman uudelleen: on hyvä asia, jos elintarvikkeiden korkeat hinnat Euroopassa saavat meidät käsittämään, että meidän on tehtävä investointeja sivilisaation perustekijään, ruoan tuotantoon, ja että ensin meidän on pidettävä huoli kehitysmaista. Vaikka siis olen huolissani siitä tilasta, jossa me olemme, suhtaudun myös toiveikkaasti siihen, että me lopultakin teemme jotakin ja suhtaudumme vakavasti kysymykseen maailmanlaajuisesta elintarviketurvallisuudesta. Älkää kuitenkaan hankkiutuko eroon YMP:stä!
Hannes Swoboda
(DE) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, muutamat objektiiviset tekijät edistävät hintojen nousua tai aiheuttavat sen. Lisäksi esiintyy keinottelua, kuten Martin Schulz kertoi perusteellisessa puheenvuorossaan. Tarkoittaako tämä kaikki, että olemme avuttomia ja että emme voi tehdä muuta kuin seurata kehitystä vierestä? En usko niin. Komission jäsen ja neuvoston puheenjohtajavaltion edustajat ovat maininneet tiettyjä näkökohtia. Pyydän nyt teitä, arvoisa komission jäsen, laatimaan komissiossa työskentelevien kollegoidenne kanssa tulevien viikkojen aikana kattavan suunnitelman siitä, miten tilanteeseen voidaan vastata, sillä kansalaiset - sekä Euroopassa että ympäri maailmaa - haluavat saada vastauksen siihen, mitä me voimme ja mitä me emme voi tehdä.
Yhtenä näkökohtana on menestyvän ja kestävän maatalouden kehittäminen. Tämä on erittäin tärkeä näkökohta. En halua toistaa jo sanottuja asioita, vaan esitän vain lyhyen täydentävän huomautuksen. Olimme äskettäin Kosovossa, jossa on useita alueita, joilla me Euroopan unionina emme kuitenkaan toteuta mitään toimia auttaaksemme kyseisten alueiden tavallisia ihmisiä kehittämään asianmukaista maataloutta. Tämän takia meidän on tehtävä enemmän omalla alueellamme - Balkanin maissa, Ukrainassa ja muissa valtioissa - jotta edistäisimme kestävän maatalouden kehittämistä.
Emme voi myöskään vain sanoa ”no, hinnat nousevat, siinä se”, koska tiedämme, keneen asia vaikuttaa eniten. Tiedämme, että mitä köyhempiä ihmiset ovat, sitä suuremman osan tuloistaan heidän on käytettävä ruokaan, ja että vaikutukset ovat suurimmat heidän kannaltaan. Tämän takia meidän on kiinnitettävä selvästi huomiota jakautumiseen ja sosiaaliseen hyvinvointiin, jotta palkkoja ja erityisesti eläkkeitä korotettaessa niillä tuettaisiin varsinkin alemman tulotason ryhmiä täällä Euroopassa. Meidän on tietenkin myös tuettava ympäri maailman niitä, joiden tulot ovat alhaisia.
Meidän on myös huomautettava, että sosiaalisista levottomuuksista huolimatta nälänhätään ja puutteeseen vastataan tietenkin paremmin demokraattisissa valtioissa. Demokratian kehittyminen kaikissa valtioissamme, mutta erityisesti kolmannen maailman maissa, on tärkeä osa tällaisen puutteen torjumisessa.
Lisäksi on otettava huomioon keinottelun vaikutukset - kuten aiemmin todettiin. Tarkoittaako tämä sitä, että me emme voi tehdä mitään? Eikö EU voisi esimerkiksi UNDP:n ja Maailmanpankin puitteissa toimia ennakoiden niin, että me voisimme tuotteiden asianmukaisen varastoinnin ja liikkeellelaskun avulla ainakin osittain lieventää keinottelun vaikutuksia? Emme voi vain sanoa ”no, siitä keinottelussa on kyse”, vaan meidän on ymmärrettävä, mitä voimme tehdä tällä alalla. Ehkäpä sama koskee öljyä ja kaasua; näilläkin aloilla on vielä tehtävää.
Energiapoliittisten tavoitteiden osalta totean, että meidän ei pitäisi heittää lasta pesuveden mukana. On täysin totta, että odotukset ovat liian suuria etenkin muutaman ensimmäiseksi kehitetyn teknologian osalta. Meidän on kuitenkin tehtävä juuri tällä alalla enemmän energiaa koskevaa tutkimusta, jonka avulla voidaan luoda toisen tai kolmannen sukupolven teknologiaa - olen täysin samaa mieltä asiasta - ja joka johtaa erityisesti siihen, että käyttöön otetaan biomassaa ja muita raaka-aineita, jotka eivät vaikuta haitallisesti eli johda siirtymiseen, kuten nykyisin on ongelmana. Komission on käsiteltävä myös tätä asiaa meidän kanssamme. Sen ei pidä hylätä tavoitteita, vaan ennemminkin mukauttaa niitä.
Lopuksi toistan selvän ja vahvan viestini: auttakaamme köyhistä köyhimpiä - maailmanlaajuisesti, mutta myös Euroopassa - jotta he voisivat saada terveellisempää ruokaa tästä vaikeasta tilanteesta huolimatta. Se on meidän tärkeä sosiaalidemokraattinen tavoitteemme.
Thierry Cornillet
(FR) Arvoisa puhemies, muut puhujat täällä tänään ovat käsitelleet asiaa perusteellisesti, mutta on parempi, että toistamme toisiamme, kuin että vastustamme toisiamme.
Jos voit käyttää elämiseen yhden dollarin päivässä ja jos ruokaasi kuluu 75 senttiä ja sitten osuus kasvaa 40 prosenttia, et tiedä, mitä tehdä. Et voi jakaa kustannuksiasi, joten vähennät ruoan osuutta, et enää lähetä lapsiasi kouluun, koska siihen kuluu rahaa ja sinulle on tärkeintä tarjota heille ruokaa, ja sitten kärsit kaikista asiaan liittyvistä sosiaalisista ongelmista.
Tämä on kuvaus ihmisten yleisestä ongelmasta yksittäisen ihmisen tasolla. Syyt tähän on jo pääasiassa mainittu. Mielestäni me emme saisi tulkita syitä ideologisesti, koska syyt voidaan tulkita useammalla kuin yhdellä tavalla. Biopolttoaineet voivat tietenkin olla yksi syy, mutta kuten Joseph Daul totesi, niiden osuus tuotannosta on kaksi prosenttia ja osuus pinta-alasta yksi prosentti, joten meidän ei pitäisi liioitella asiaa.
Ilmastonmuutos ei välttämättä vaikuta haitallisesti kaikkialla, vaikka vaikutukset ovat tuhoisia joissakin valtioissa. Ruokailutottumusten muuttumisen osalta katson, että se, että osa maailman väestöstä syö paremmin, on itse asiassa melko hyvä uutinen. Keinottelun osalta totean, että meidän on tietenkin löydettävä keino estää länsimaisia kapitalisteja saamasta rahoja, joiden pitäisi mennä riisinkasvattajille Vietnamiin.
Rahaa koskeva kysymys ratkaistaan. Löydämme tietenkin 315 miljoonaa euroa, jotka on lisättävä maailman elintarvikeohjelman 2,9 miljardiin euroon. Todellinen ratkaisu, kuten komission jäsen totesi selvityksessään, todellinen ratkaisu liittyy tuotantokysymyksiin. Meidän on parannettava maataloutta, lisättävä tuottavuutta erityisesti Afrikassa, mikä tietenkin edellyttää investointeja hybriditutkimukseen, ja meidän on lopetettava muuntogeenisten organismien esittäminen paholaisen keksintöinä, koska ne voivat olla osa ratkaisua.
Meidän on investoitava koulutukseen. Dumont sanoi, että ”jos annat ihmiselle kalan, hän on kylläinen päivän; jos opetat häntä kalastamaan, hän on kylläinen koko elämänsä”. Mielestäni tämä pitää paikkansa myös tässä asiassa. Meidän on ennen kaikkea tehtävä investointeja infrastruktuuriin, koska maatalouden parantamisella tarkoitetaan kastelun parantamista, kuljetusten parantamista ja sen mahdollistamista, että tuotteet voidaan lähettää pisteestä A myytäväksi pisteeseen B. Meidän on myös parannettava säilytystä ja kylmäketjua, jos haluamme viedä nämä tuotteet maasta.
Kaikkien on toimittava, ei vain humanitaaristen järjestöjen. Kaikki tukikeinot - Kansainvälinen valuuttarahasto, Maailmanpankki, ADB ja niin edelleen - on otettava käyttöön, jotta maatalous otetaan uudelleen keskeiseksi osaksi kehitysstrategiaa. Myös me saamme mahdollisuuden tarkastella uudelleen elintarviketurvallisuutta humanitaarisessa avussa. Nöyryytemme pitäisi riittää siihen, että myönnämme, että vuosien ajan annettu humanitaarinen apu ei ole vähentänyt riippuvuutta. Meidän on käsiteltävä humanitaarista apua koskevaa kysymystä, jotta saamme mielenrauhan. Nyt ei ole oikea aika ideologiseen tulkintaan. Meidän on tutkittava ulkoisia syitä, väestöntiheyttä, luonnonkatastrofeja, ihmishenkien menetyksiä HIV:n ja AIDSin takia ja ennen kaikkea yhteyksiä huonon hallinnon ja humanitaaristen seurausten välillä.
Janusz Wojciechowski
(PL) Arvoisa puhemies, vasta vähän aikaa sitten Euroopan unionin tärkeimpänä huolenaiheena oli elintarvikkeiden ylituotanto, ja keskusteluissamme keskityttiin pääasiassa siihen, miten tuotantoa voidaan vähentää. Tukien erottaminen tuotannosta, vientitukien poistaminen ja tuotantokiintiöiden säilyttäminen rajoittivat kaikki Euroopan maatalouden mahdollisuuksia.
Todellisuus vahvisti tämän politiikan. Ensimmäiset merkit elintarvikekriisistä ovat ilmestyneet nopeammin kuin kukaan osasi odottaa. Elintarvikkeet ovat entistä kalliimpia, meillä on entistä vähemmän omia elintarvikkeita ja tuontituotteet ovat entistä kalliimpia ja turvattomampia. Nämä vaikutukset johtuvat pääasiassa kyseisestä politiikasta, jonka lähtökohtana on houkutella maataloutta tuottamaan vähemmän.
Meidän on muutettava jyrkästi suhtautumistamme maatalouspolitiikkaan. Meidän on tunnustettava, että maatalous on yksi Euroopan turvallisuuden pilareista. Fyysisen turvallisuuden ja energian huoltovarmuuden lisäksi myös elintarviketurvallisuus on perustavanlaatuinen turvallisuuspilari, joka on tärkeä kansoille ja valtioille sekä kaikille yksittäisille ihmisille. Emme saa pelleillä maataloudella. Meidän on tunnustettava se turvallisuutemme pilariksi ja seurattava sitä tukemalla sitä niin, että Euroopan elintarviketurvallisuus voidaan taata ja että ruokaa on tarjolla kaikille.
Claude Turmes
(EN) Arvoisa puhemies, biopolttoaineet eivät ole pääsyy tähän kriisiin, mutta ensimmäisen sukupolven biopolttoaineiden tehottoman tuotannon edistäminen tällaiseen aikaan ei ole hyvä poliittinen ratkaisu, joten biopolttoaineiden kymmenen prosentin osuutta koskeva pakollinen tavoite on huono poliittinen ratkaisu.
Meidän olisi muistutettava itseämme siitä, mistä ne saadaan. Tällä kompromissilla vastattiin siihen, että autoteollisuus painosti komissiota luopumaan suuresta kunnianhimosta autojen tehokkuuden osalta, ja siihen, että tämä kunnianhimottomampi politiikka syrjäytettäisiin tai korvattaisiin korkeammalla biopolttoaineita koskevalla tavoitteella. Tämä vahvistaa myyttiä siitä, että maailmassa, jossa miljoonat kiinalaiset ja intialaiset nuoret haaveilevat omistavansa auton, me toteamme, että valtavia limusiineja voidaan edelleen rakentaa ja että niiden polttoaineena voidaan käyttää biopolttoaineita.
Tämä ei itse asiassa ole mahdollista planeetalla, jonka resurssit ovat rajalliset, joten kehotan komissiota tarkastelemaan asiaa uudelleen. Tarvitaan suurempaa kunnianhimoa autojen tehokkuuden osalta. Meidän on siirryttävä yksipuolisesta biopolttoainepolitiikasta kokonaisvaltaiseen biomassasta tuotettua energiaa koskevaan politiikkaan ja keskityttävä biomassaan niillä aloilla, joilla se on tehokkainta, eli sähkön ja lämmöntuotannon aloilla. Se on muuten halvempaa kuin tehottomien biopolttoaineiden käyttäminen.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Arvoisa puhemies, YK:n mukaan varsinainen korkeiden hintojen hyökyaalto uhkaa ajaa yli 40 valtiota ja yli sata miljoonaa ihmistä nälänhätään. Arvoisat komission ja neuvoston jäsenet, se lisää myös EU:n köyhien jäsenvaltioiden inflaatiota huomattavasti yleistä inflaatiota nopeammin. Tämän takia teidän on siirryttävä havainnoista koordinoituun julkiseen puuttumiseen. Me emme ole teoreettinen instituutio, jonka tehtävänä on vain analysoida asioita. Tarvitaan koordinoituja toimia Euroopan tasolla. Myös YK:n turvallisuusneuvosto on kutsuttava pikaisesti koolle.
Teidän on lakattava väheksymästä jatkuvasti YMP:tä. Teidän on muutettava biopolttoaineita koskevaa politiikkaanne ja autettava varmistamaan, että elintarvikkeiden hinnat eivät enää riipu hallitsemattomista markkinoista ja voiton tavoittelusta.
Koenraad Dillen
(NL) Arvoisa puhemies, ranskalaisen Le Monde -sanomalehden otsikossa luki tänään: ”yhdellä eurolla ei enää nykyisin saa juuri mitään”. Elintarvikkeiden hintojen nousu, inflaatio ja öljyn hinnan kohoaminen kuluttavat perheiden varoja. Laman sosiaaliset vaikutukset ovat nähtävissä entistä selvemmin. Le Monde -sanomalehden analyysi koskee epäilemättä myös muita jäsenvaltioita. Jotkut puhujat ovat jo huomauttaneet tämän keskustelun aikana, että aivan liian usein unohdetaan se, että ostovoimaa koskeva ongelma on ongelma myös Euroopassa. Suhtaudumme kaikki myönteisesti solidaarisuuden osoittamiseen kolmannelle maailmalle, minä mukaan lukien. Kuten vanhassa sananlaskussa sanotaan, autettavia löytyy lähempääkin. Jos unohdamme sen, eurooppalaiset saattavat jälleen kerran kääntää selkänsä politiikalle, jota he eivät ymmärrä, varsinkin jos sitä ei ole suunniteltu erityisesti heitä varten.
Mikään ei enää yllätä: komissio valvoo tilannetta. Komissio on osoittanut hätäapuun satoja miljoonia euroja niitä ihmisiä varten, jotka kärsivät vaikutuksista eniten. Voisimme kiitellä näistä hyvän tahdon eleistä, jos emme tietäisi, että ne ovat jälleen kerran osoituksena perinteisesti eurooppalaisesta vaivasta nimeltä Kurieren am Symptom. Haluaisin nyt viitata ainoastaan kahteen ristiriitaan. Komissio sanoo, että se tekee kaikkensa estääkseen ostovoiman heikkenemisen. Mutta miten Euroopan kansalaisille ilmoitetaan, että haluatte säilyttää ostovoiman, kun he ovat ainoita, joiden on kerättävä vuodessa 200 euroa perhettä kohti kunnianhimoisen ilmastonsuunnitelman takia? Miten aiotte kehittää biopolttoaineita energian tarpeeseemme vastaamiseksi ja samalla torjua elintarvikepulaa? Nämä ovat vain tärkeän keskustelun kaksi kysymystä, joihin ei ole kiinnitetty riittävästi huomiota.
Andreas Schwab
(DE) Arvoisat puhemies ja komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, keskustelussa on jo todella siirrytty eteenpäin. Tämän takia haluaisin keskittyä kahteen näkökohtaan. Mielestäni Martin Schulz on täysin oikeassa huomauttaessaan, että markkinat - erityisesti pääoma- ja investointimarkkinat - ovat reagoineet erittäin voimakkaasti kasvavaan epävarmuuteen erityisesti luottokriisin jälkeen, ja viime kuukausina myös Euroopassa, ja että useat investoijat ovat tämän takia siirtyneet tekemään luotettavampia pidemmän aikavälin investointeja. Tämä aiheuttaa pohjimmiltaan erittäin vakavia seurauksia kuluttajille ympäri maailmaa, koska esimerkiksi elintarvikkeiden hinnat ovat kohonneet pilviin tämän seurauksena.
Jos tarkastelemme esimerkiksi raaka-ainerahastoja, huomaamme, että jotkut raaka-ainerahastot ovat tehneet viime vuosien kuluessa jopa 30 prosentin voittoa. Ei voi kuitenkaan olla niin, että meidän mielestämme on oikeudenmukaista ja myös kestävää politiikkaa, että ensin hintoja kasvatetaan inflatorisesti ja raaka-aineiden ja elintarvikkeiden hintoja nostetaan pääomamarkkinoilla ja että tämän jälkeen yritetään osoittaa solidaarisuutta eteläisen Afrikan ja Etelä-Amerikan valtioille, jotta niille voitaisiin kuljettaa näiden toimien takia kallistuneita tuotteita.
Pitää paikkansa, että meidän on vedottava EKP:hen ja kansainvälisin päämarkkinoihin, jotta ne tekisivät kaikkensa parantaakseen luottamusta nykyisiin perinteisiin investointimahdollisuuksiin niin, että investoijat löytäisivät nämä strategiat, nämä investointimahdollisuudet uudelleen. Valitettavasti Martin Schulz ei ole osoittanut millään lailla sitä, miten tämä olisi mahdollista. Olen sitä mieltä, että me kykenemme siihen, että meillä on joitakin mahdollisuuksia, mutta että meidän on ennen kaikkea annettava ymmärtää, että Euroopan keskuspankki on tärkeässä asemassa tässä asiassa.
Lisäksi katson, että meidän on myös varoitettava suhteettomasta pelon lietsomisesta. Elintarvikkeiden hintojen nousu on tietenkin tällä hetkellä merkittävä - kuten kollegamme on huomauttanut - ja se vaikuttaa merkittävästi eurooppalaisiin kuluttajiin ja lohkaisee merkittävän loven talousarvioihin. Uskon kuitenkin, että meidän velvollisuutenamme pitää olla sen edistäminen, että erilaisia energianlähteitä käsitellään realistisesti ja kestävästi myös täällä parlamentissa - jotkut kollegat ovat käsitelleet myös tätä asiaa - jos haluamme todella tehdä tavoitteista omiamme.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Arvoisa puhemies, rahoitus- ja kiinteistömarkkinoiden kriisi pohjoisessa ja elintarvikekriisi etelässä ovat yhtäkkiä osoittaneet sääntelemättömän globalisaation kaikki ristiriitaisuudet.
Yhtäkkiä markkinoilla on ryhdytty keinottelemaan elintarviketuotteilla, koska niiden voittomarginaali on valtava. Kun riisin hinta nousee 400:staYhdysvaltain dollarista 1 000:een Yhdysvaltain dollariin seitsemässä viikossa, tätä valtavaa hintojen nousua ei voida perustella millään biopolttoaineilla. Tämä johtuu yksinomaan markkinoista, pyhistä markkinoista, joilla keinoteltiin ensin asunnoilla ja syöstiin miljoonat ihmiset velkaan ja joilla on nyt siirrytty keinottelemaan elintarvikkeilla, koska kyseisellä alalla voidaan tehdä suurta voittoa: 1 000 Yhdysvaltain dollaria riisikilolta!
Tällä ei ole mitään tekemistä sen järkeenkäyvän rakenteellisen ongelman kanssa, jota voidaan perustella kysynnän kasvamisella kiinalaisten takia tai jota voidaan perustella kuivuudesta johtuvalla tarjonnan vähenemisellä.
Maailmassa tarvitaan vähemmän markkinoita ja enemmän sääntelyä. Globalisaatio ei voi edetä iskuilla, jotka aiheuttavat tämän kaltaisia katastrofeja; sitä on hallittava, ja globalisaation hallitseminen tarkoittaa nyt muun muassa Afrikan maataloustuotantoa koskevien valmiuksien lisäämistä.
Kuten komission jäsen täysin oikeutetusti totesi, Afrikan kaltaiseen maanosaan ei voida tuoda elintarvikkeita. Afrikan pitää olla omavarainen. Jotta tämä olisi mahdollista, meidän on muutettava useita politiikanaloja, jotta afrikkalaisille annetaan mahdollisuus kehittää tuottavuutta. Meidän on myös autettava afrikkalaisia tekemään sen, mitä ne osaavat ja voivat tehdä ja mitä ne tekisivät, jos markkinoiden - jälleen kerran markkinoiden - olosuhteet olisivat toisenlaiset, sillä pyrkiessään olemaan kilpailukykyiset millä hinnalla hyvänsä markkinat ovat aiheuttaneet valtavia inhimillisiä tragedioita.
Haiti tuo maahan 80 prosenttia riisistä, joka maassa kulutetaan. Muutama vuosi sitten se oli täysin omavarainen. Miksi se on yhtäkkiä ryhtynyt tuomaan maahan Yhdysvalloissa tuotettua riisiä, jolle on myönnetty paljon tukia? Miksi me olemme tehneet siitä erittäin riippuvaisen? On totta, että biopolttoaineet ovat nostaneet amerikkalaisen maissin hintaa. Kun 30 prosenttia tuotannosta on suunnattu toisaalle, hinnat tietenkin vaihtelevat.
Vehnän hinta ei ole kuitenkaan muuttunut biopolttoaineiden takia. Yksi prosentti ei voi aiheuttaa tällaisia muutoksia. Emme voi pysäyttää nestemäisten polttoaineiden yhden, ja kenties ainoan, vaihtoehdon teknistä kehittämistä. Meidän on vältettävä liiallista suuntaamista toisaalle. Meidän ei kuitenkaan pidä heittää lasta pesuveden mukana tai etsiä syntipukkia ongelmille, jotka eivät johdu teknologisista muutoksista tai muutoksista kysynnässä, vaan keinottelusta, jota maailman ei pitäisi sallia ja jota meidän olisi torjuttava yhdessä kaikkien poliittisten voimien kanssa.
Niels Busk
(DA) Arvoisa puhemies, siitä lähtien, kun yhteinen maatalouspolitiikka otettiin käyttöön vuonna 1957, olemme saaneet sen ansiosta runsaasti kohtuuhintaisia elintarvikkeita. Kasvavasta kysynnästä on nyt kuitenkin seurannut leivän ja maidon kuluttajahintojen nousu, mikä johtuu erityisesti siitä, että koko maailmassa on useina vuosina saatu hyvin huonoja satoja. Eurooppalaiset ovat nyt alkaneet huomata tämän taloudessaan, ja huonompiosaiset se on jo saanut vaikeisiin tilanteisiin. Tilanne on täysin kestämätön köyhimmissä kehitysmaissa ja elintarvikkeiden tuonnista riippuvaisissa kehitysmaissa. Elintarvikkeita vievät kehitysmaat kuitenkin hyötyvät korkeista hinnoista, koska niiden tulot kasvavat.
Haluaisin korostaa, että varastojen vajeiden ja korkeiden hintojen välille olisi tehtävä selvä ero. Varastojen vajeet ovat asia, johon on suhtauduttava vakavasti ja jonka käsittelemiseksi on ryhdyttävä toimenpiteisiin. Minun mielestäni maidon hinta ei kuitenkaan ole epärealistisen korkea niin kauan kuin litra kolajuomaa maksaa enemmän kuin maitolitra. Maailmanpankki on todennut, että elintarvikkeiden kysyntä kasvaa 60 prosentilla vuoteen 2030 mennessä. Se johtuu pääasiassa kysynnän kasvusta Kiinan ja Intian kaltaisissa maissa, joissa elintarvikkeiden kysyntä kasvaa varallisuuden kasvun myötä. On myös huomattava, että viljavarastomme ovat pienimmillään viimeiseen 60 vuoteen ja että nyt ne ovat vaarallisen alhaisella tasolla. Vielä yksi huono sato vuonna 2008 voisi johtaa sellaiseen elintarvikevarastojen vajeeseen, jota kukaan ei koskaan olisi voinut pitää mahdollisena.
Meidän on käsitettävä tilanteen vakavuus; meidän on tehtävä kauppaa ja meidän on tartuttava saatavillamme oleviin tilaisuuksiin. Meidän on saatava aikaan asianmukainen tasapaino niiden tarpeiden välillä, jotka liittyvät toisaalta ympäristöön ja toisaalta sellaiseen elintarvikkeiden tuotantoon, jolla kysyntään vastataan riittävästi. Tässä ei voida edistyä käsittelemättä bioteknologiaa ja vastaamatta muuntogeenisiä elintarvikkeita koskevaan pelkokampanjaan puolueettomalla tiedolla. Minun mielestäni bioteknologia tarjoaa monia mahdollisia ratkaisuja nykyiseen tilanteeseen. Koko Euroopassa hyvin yleisellä muuntogeenisten elintarvikkeiden pelolla on täysin järjettömiä seurauksia. Sen sijaan, että toisimme eläimillemme rehua soijapapuina ja maissina, ruokimme niitä sellaisilla viljatuotteille, joita voitaisiin käyttää ihmisten ravinnoksi. Se, että elintarvikkeiden hintojen noususta syytetään biopolttoaineita, johtuu todennäköisesti myös siitä, että tosiseikkoja ei tunneta, koska ravinnoksi käytettäviä viljakasveja ei tavallisesti käytetä biopolttoaineiden tuotantoon Euroopassa.
Meillä on käytettävissämme monia hyviä välineitä. Ennen kaikkea meidän pitäisi käyttää hyväksemme maatalousalaa, joka on jo valmis vastaamaan haasteeseen. Maatalousalaa olisi kehitettävä sen sijaan, että sitä pyritään viime vuosien politiikan tavoin lopettamaan. Saavutetut ympäristöön liittyvät edut on säilytettävä. Niiden säilyttämiseen ja tuotannon samanaikaiseen lisäämiseen on kuitenkin monia mahdollisuuksia. Poliittisilla päätöksillä voidaan esimerkiksi määritellä, kuinka paljon lannoitteita pitäisi lisätä maissipeltoon. Siinä olisi tietenkin noudatettava tosiasioihin perustuvia ja puolueettomia perusteita.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Arvoisa puhemies, tämän vuosisadan puoliväliin mennessä maapallon väkimäärä kasvaa yli yhdeksään miljardiin. Väestönkasvun lisäksi kasvaa myös kysyntä elintarvikkeista, joista meillä on pulaa jo nyt, eikä pelkästään kolmansissa maissa vaan myös Euroopassa. Eurooppaa ja muuta maailmaa odottaa vakava elintarvikekriisi.
Määräyksiin, kieltoihin, kiintiöihin ja rajoituksiin perustuva Euroopan unionin yhteinen maatalouspolitiikka on johtanut siihen, että toiset valtiot hyötyvät kriisistä, kun taas toiset kärsivät siitä. Vain harvat EU:n jäsenvaltiot hyötyvät tästä. Suurelle enemmistölle koituu valitettavasti tappioita. Niitä koituu myös EU:n tähän asti kolmanneksi suurimmalle elintarvikkeiden tuottajamaalle Puolalle, joka on aiemmin pystynyt ruokkimaan kaksi kertaa väestöään suuremman ihmismäärän.
Elintarvikepula ja korkeammat kustannukset liittyvät toisiinsa. Vaikka elintarvikkeiden hinnat ovat maailmanpankin mukaan nousseet kolmen viime vuoden aikana yhteensä jo 83 prosentilla, ne nousevat yhä ja jatkavat nousuaan.
Kansainvälisessä valuuttarahastossa, maailmanpankissa ja monien maiden hallituksissa tiedetään, että elintarvikepulat uhkaavat kansojen biologista turvallisuutta. Euroopan unioni vapautti 2 900 000 hehtaaria kesantomaata viljantuotantoon ja kasvatti maitokiintiötä kahdella prosentilla useiden edustajien, joista jotkut olivat Puolasta, ponnistelujen tuloksena. Tällä ei kuitenkaan ratkaistu ongelmaa. EU:n lyhytnäköistä maatalouspolitiikkaa sovelletaan edelleen. Tuotantolaitoksia suljetaan, viljelyalat vähenevät, viljelymailla kasvatetaan puita ja monia muita sellaisia toimia toteutetaan, joilla rajoitetaan elintarvikkeiden tuotantoa.
Kuka tarjoaa meille tulevaisuudessa terveellisiä ja halpoja elintarvikkeita. Epäilemättä yhdysvaltalaiset tuottajat, tosin heidän tuotteensa eivät ole terveellisiä, koska ne ovat muuntogeenisiä. Miksi me sitten odotamme? Tiedämme jo varmasti, että tiettyjen eturyhmien odotusten mukaisesti täytäntöönpantu EU:n maatalouspolitiikka ei johda mihinkään tai johtaa jopa siihen, että EU:n biologinen turvallisuus häviää ja että tilanne huononee koko maailmassa. Siksi on sekä tarkistettava yhteinen maatalouspolitiikka että neuvoteltava uudelleen tehdyt sopimukset ja löydettävä uusi tulevaisuuden ratkaisu.
Marie-Hélène Aubert
(FR) Arvoisa puhemies, Euroopan unioni, kansainvälinen yhteisö, kansainvälinen valuuttarahasto ja maailmanpankki ovat antaneet varoituksen ja yhdistävät voimiaan, mikä on nykyisen elintarvikekriisin kannalta hyvä asia. Ne toimivat kuitenkin kuin pyromaaniset palomiehet.
Katson, että meidän on edelleen tarkistettava politiikkoja, jotka on hyväksytty pohjoisessa ja etelässä 20 viime vuoden aikana: johtavien kansainvälisten rahoituslaitosten täytäntöönpanemat rakennesopeutussuunnitelmat, joilla on heikennetty valtioiden valmiuksia järjestää ja säännellä omaa talouttaan, maataloutta koskevien sitoumusten peruuttaminen ja maataloutta koskevan kiinnostuksen puute julkisen kehitysavun yhteydessä, sääntelyn purkaminen, maailmankaupan äkillinen vapauttaminen ja rahavirrat, jotka ovat johtaneet yhteen ekologisen sosiaalisen polkumyynnin muotoon, keinotteluun. Minua vaivaa se, että me tarjoamme neuvoja ja suosittelemme ratkaisuja, mutta emme ole todella arvostelleet viime vuosikymmenten toimintaa.
Elintarviketurvallisuudesta puhumisen sijasta meidän pitäisi antaa kyseisten maiden, erityisesti Afrikan maiden, kehittää omaa maatalouttaan, järjestää omat alueelliset markkinansa ja suojella niitä. Kyllä, suojella niitä jollakin tavalla, aivan samoin kuin Euroopan unionikin teki kehittäessään yhteistä maatalouspolitiikkaansa. Tätä varten meidän on myös kuunneltava enemmän kyseisten maiden viljelijäyhdistyksiä, jotka ryhtyvät toimenpiteisiin ja joilla on ideoita ja yksinkertaisia pyyntöjä, joita voitaisiin tukea resursseilla, jotka eivät välttämättä ole kohtuuttomia. Voisimme aloittaa kuuntelemalla paikan päällä olevia ihmisiä, sillä heillä on monia aloite-ehdotuksia, joita erityisesti Euroopan unionin kannattaa rohkaista ja tukea.
Diamanto Manolakou
(EL) Arvoisa puhemies, mitä rajumpaa työläisten hyväksikäyttö on, sitä suurempi varallisuus kerääntyy vain harvoille. Sellaista on kapitalismi. Afrikasta Lähi-itään, Kaakkois-Aasiasta Latinalaiseen Amerikkaan nälkää näkevät toistavat mielenosoituksissa yhtä ja samaa lausetta: meillä on nälkä!
Mielenosoituksia on tukahdutettu verisesti Egyptissä, Somaliassa, Bangladeshissa, Intiassa ja muualla. Ihmisiä on kuollut, loukkaantunut, ja satoja on pidätetty. Imperialististen joukkojen miehittämässä Haitissa mielenosoituksia ovat olleet tukahduttamassa YK:n rauhanturvajoukot, jotka ovat jopa ampuneet lapsia. Imperialismihan tarkoittaa juuri miehitystä, varastamista ja alistamista. Mielenosoittajien raivo ei johdu pelkästään elintarvikkeiden, öljyn tai biopolttoaineiden hinnasta, vaan se on ihmisten vastalause köyhyydelle ja nöyryytykselle, joita kapitalistinen raakuus on pahentanut.
Imperialistiset järjestöt ja yhdistykset ovat huolissaan nälkäisten kapinasta. Ne kehottavat toteuttamaan toimenpiteitä, jotka eivät juuri eroa niistä, joilla miljoonia näännytetään nälkään. Toimenpiteenne ovat hajanaisia: Te ette halua vastata ihmisten perustarpeisiin, eikä näillä toimenpiteillä niihin vastatakaan, sillä jos niillä vastattaisiin, te menettäisitte varallisuutenne. Ratkaisu on olemassa. Se on todellinen tottelemattomuus ja vastarinta, jotka johtavat kapitalismin raakalaismaisen riiston kukistamiseen.
Luca Romagnoli
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, en ole samaa mieltä siitä, mitä on sanottu elintarvikkeiden hintojen jyrkästä noususta. Minusta on järjetöntä ajatella, että kehitysmaiden väestöä voidaan ruokkia panemalla ne viljelemään kasveja polttoainetta eikä elintarvikkeita varten. En voi lainkaan tukea muuntogeenisiä organismeja tukevaa eturyhmää, koska biopolttoaineet ja elintarvikkeet ovat kaksi eri asiaa. Erityisesti minua huolestuttaa patentteja ja siemeniä koskeva Euroopan ulkopuolinen monopoli, jonka takia monet ovat erittäin riippuvaisia Yhdysvaltojen ja Euroopan viljelijöistä.
Minun mielestäni hintojen nousu ei johdu ilmastonmuutoksesta eikä polttoaineen kalleudesta, sillä vaikka niillä onkin vaikutusta, se ei ole niin suuri kuin ihmiset väittävät. Meidän olisi muun muassa pantava merkille, että hyödymme myös euron ja dollarin hyvästä vaihtosuhteesta. Sen sijaan olen vakuuttunut siitä, että hintojen nousun aiheuttaa jakelusektorin, erityisesti merkittävien jälleenmyyjien keinottelu. Miten muuten voidaan selittää se, että Italiassa maataloustuotteiden hinnat ovat muuttuneet vain vähän seitsemän viime vuoden aikana eivätkä missään nimessä nousseet niin paljon kuin kuluttajahinnat?
Italiassa joko merkittävät monikansalliset jälleenmyyjät tai osuuskunnat käyttävät kartellistrategiaa täysin keinottelumielessä, ja se vahingoittaa kuluttajia. Ostovoima voidaan minun mielestäni saada takaisin ainoastaan jäädyttämällä kuluttajahinnat. Tästä olen samaa mieltä: vähemmän markkinoita, vähemmän kilpailua ja vähemmän globalisaatiota tuottavuuden ja kulutuksen tukemiseksi. Siksi aion äänestää neuvoston ja komission lausuntoa vastaan.
John Bowis
(EN) Arvoisa puhemies, maailmassa on 30 vuoden ajan ollut jonkin asteinen vakaus elintarvikkeiden osalta, ja nyt se on loppunut. Se on loppunut odottamattomasti, äkillisesti ja järkyttävästi. Elintarvikkeiden takia mellakoidaan, muun muassa Haitissa, jossa 20 ihmistä kuoli, ja riisin, papujen ja hedelmien hinta on noussut vuodessa 50 prosentilla.
Ongelman syynä on tietysti osittain väestönkasvu: minun elinaikanani maailman väestön määrä on kasvanut 2,5 miljardista 6,5 miljardiin. Sille emme voi tehdä paljonkaan. Ongelma johtuu osittain myös uudesta vauraudesta Kiinan kaltaisissa maissa, joissa esimerkiksi suklaan kysyntä on kasvanut 15 prosentilla vuodessa, mikä on kestämätöntä varastojen kannalta. Sille emme voi tehdä paljonkaan.
Ongelma johtuu osittain ilmastonmuutoksesta, aavikoitumisesta, sademäärien muutoksista, tulvien lisääntymisestä ja niin edelleen. Näille asioille me yritämme tehdä jotain. Meillä on toimenpidepaketti näihin asioihin puuttumiseksi, ja luonnollisesti meillä on käytettävissämme ne toimenpiteet, joista tänään olemme kuulleet komission jäseneltä: elintarvikeapu ja viljelytuki köyhimmille maille.
Ongelma johtuu kuitenkin osittain myös ryntäyksestä biopolttoaineiden käyttöön: EU:n ehdotus kymmenen prosentin lisäyksestä liikenteessä käytettävissä polttoaineissa; Yhdysvalloissa 30 prosenttia maissisadosta käytetään nyt etanoliin, mikä vähentää elintarvikkeiden tuotantoon käytettävissä olevaa maata ja nostaa maissijauhon hintaa.
Olemme nähneet Jean Zieglerin lausunnoissa korostetut seuraukset rikoksista ihmisyyttä vastaan. Se saattaa olla liioittelua, mutta siinä piilee totuuden siemen, ja on ehdottoman totta, että meidän on tutkittava toisen sukupolven polttoaineita. Meidän on tutkittava pikemmin puusta kuin nesteestä peräisin olevia liikenteessä käytettäviä polttoaineita. Meidän on kehitettävä biopolttoaineita kestävästi. Jos teemme niin emmekä suosi monokulttuuria, biopolttoaineista voi tulla osa ratkaisua. Tällä hetkellä ne kuitenkin uhkaavat olla osa ongelmaa.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Me kaikki tiedämme, että Euroopan ja muun maailman yllätti odottamatta sellainen ongelma, joka laajuutensa ja taloudellisten ja inhimillisten seurauksiensa takia edellyttää monitahoista lähestymistapaa ja käsittelyä Euroopan tasolla ja kansainvälisesti. Tässä ei selvästikään ole kyse maataloudesta, mutta kyse on ongelmasta, jota ei voida ratkaista ilman maataloutta.
Olemme tietoisia eri syistä, mutta emme tiedä sitä, mikä on niiden kunkin osuus nykyisessä tilanteessa: kysynnän suoraviivainen kasvu, biopolttoaineet, puhdas yhteensattuma maailman eri alueilla saaduissa huonoissa sadoissa, ilmastonmuutoksen seuraukset, edellisistä syistä johtuva silkka keinottelu? Komission on ryhdyttävä toimenpiteisiin, jotta se voi antaa näihin kysymyksiin perinpohjaisia ja nopeita vastauksia. Asiaan vaikuttaa lisäksi se, mitä terveystarkastusta ja WTO:n neuvotteluja koskevan lykätyn keskustelun syventäminen ja nopeuttaminen merkitsevät.
Koska teemme poliittisia päätöksiä, tämä kriisi pakottaa meidät vastaamaan joihinkin kysymyksiin, joista korostan seuraavia. Onko yhteiseen maatalouspolitiikkaan asteittain sovellettu liberaalinen malli riittävän tehokas tällaisen ongelman käsittelemiseksi? Miten voimme tuottaa enemmän vaarantamatta luonnonvarojen kestävyyttä, ja mitä vaihtoehtoja voimme löytää erityisesti eläinten ruokintaa varten? Mitä uusia interventiomekanismeja meidän pitäisi hyväksyä, jotta voisimme estää sen, että strategiset julkiset varastot korvataan keinottelumielessä perustetuilla yksityisillä varastoilla? Ovatko Euroopan unionin ja kansainvälisten laitosten yhteistyöpolitiikkaa koskevat painopistealueet asianmukaisia?
Meidän on toimittava nopeasti, jotta meitä ei yllätettäisi vielä äkillisemmin tai jopa huonommassa tilanteessa. Sosiaalidemokraatit ja erityisesti maatalousasioita käsittelevät sosiaalidemokraatit ovat tietoisia velvollisuuksistaan, ja he ovat valmiita osallistumaan tähän keskusteluun ja edistämään tehokkaiden ratkaisujen etsimistä ongelmaan, josta voi nopeasti tulla tärkein maailmanlaajuinen kysymys.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Arvoisa puhemies, väestön maailmanlaajuinen kasvu ja kulutuksen laadullinen lisääntyminen kehitysmaissa ovat johtaneet elintarvikkeiden hintojen merkittävään nousuun. Tämä olisi voitu ennustaa. Tämän ei pitäisi järkyttää meitä. Ongelma voi ainoastaan levitä, koska väestön kasvu jatkuu ja koska kehitysmaiden ihmiset haluavat laadukkaita elintarvikkeita, joita ei ole saastutettu geenimuuntelulla ja jotka tietenkin maksavat huomattavasti enemmän.
Sen sijaan, että kysyisimme itseltämme, miten voimme alentaa ruoan hintoja EU:ssa, tuemme vanhojen jäsenvaltioiden kallista maataloutta, kun taas viimeisimpinä liittyneissä jäsenvaltioissa tuemme terveellisten elintarvikkeiden halvempaa tuotantoa ainoastaan rajatusti, mikä arvatenkin rajoittaa tuotannon kaikenlaista kasvua kyseisissä maissa. Euroopalla on loistava mahdollisuus tasata negatiivinen ulkomainen kauppataseensa Kiinan ja Intian kaltaisten maiden kanssa, koska kyseisten maiden elintaso kasvaa vakaasti ja väestön määrä kasvaa tasaisesti ja nopeasti. Ne tarvitsevat koko ajan enemmän elintarvikkeita.
Horst Schnellhardt
(DE) Arvoisat puhemies ja komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, tänään on keskusteltu kahdesta selonteosta. Ensiksi, Haitissa, Bangladeshissa, Egyptissä ja muissa maissa on ollut väkivaltaisia mielenosoituksia elintarvikkeiden korkeita hintoja vastaan. Toiseksi, eurooppalaiset viljelijät osoittavat mieltään maitoalan hintojen laskua vastaan. Kaikesta päätellen on olemassa kaksi keskenään ristiriitaista selontekoa, jotka kuitenkin koskevat samaa asiaa ja jotka osoittavat, että kriisissä on monta puolta. Tarvitsemme toimenpidepaketin, koska houkutus turvautua elintarvikkeiden tuottajien ja jälleenmyyntiketjujen kautta toteutettavaan protektionismiin on näkökohta, johon on suhtauduttava vakavasti, ja politiikka on ensin määriteltävä tältä osin.
Toisin kuin puhemies Borrell, katson, että meidän ei pitäisi harjoittaa sääntelyä vaan pitäisi säätää laajemmasta kilpailusta. Tämä on ratkaisu! Mielestäni elintarvikkeiden hintojen ja uusiutuvien raaka-aineiden tuotannon välillä ei siksi ole yhteyttä, vaikka siihen viitataan usein. Tämä on suhteetonta ja summittaista. Tosiasia on se, että elintarvikkeiden kysyntä on kasvanut erityisesti Kiinassa ja Intiassa. Tätä ei voida välttää, mutta joka tapauksessa on todettava, että elintarvikkeista ei vieläkään ole sellaista pulaa, joka oikeuttaisi tämän hintojen nousun.
Katson kuitenkin, että meidän on otettava käyttöön toimenpiteitä elintarvikkeiden tuotannon lisäämiseksi. Viljelijöidemme etuuksia on siksi lisättävä sanomani mukaisesti. Katson, että maatalouspolitiikkamme tarkistaminen on virhe: sitä on kehitettävä edelleen. Tämä on tärkeä periaate.
Meidän pitäisi kuitenkin myös tutkia lainsäädäntöämme nähdäksemme, onko se lainkaan asianmukaista tuotannon lisäämiseksi. Vesipolitiikan puitedirektiivissä on paljon säännöksiä, joilla rajoitetaan sellaisten lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden käyttöä, jotka aiheuttavat kuormitusta ja rasitusta. Ne eivät nyt aiheuta hintojen nousua. Tässäkin yhteydessä meidän pitäisi jälleen miettiä, ovatko merkittävät kehitysvaiheet välttämättömiä.
Kesannointia koskevaa kysymystä on myös luonnollisesti käsiteltävä enemmän. Kesannointi on poistettava. Näillä alueilla pitäisi viljellä elintarvikkeita.
Alain Hutchinson
(FR) Arvoisa puhemies, tämänhetkisen elintarvikekriisin takia Euroopan komissio on juuri ilmoittanut, että se lisää merkittävästi elintarvikehätäapuaan. Tämä on erinomainen uutinen, mutta keskittymällä näihin rakenteellisiin syihin komissio lähinnä osoittaa, että se on käsittänyt kriisin laajuuden ja että se tunnustaa, että sekä se että EU ovat täysin vastuuvelvollisia siitä, mitä tällä hetkellä tapahtuu.
Meidän, Euroopan sosiaalidemokraattien mielestä nykyisellä kriisillä ei ole mitään tekemistä kohtalon kanssa. Se on vain tulos selkeistä poliittisista päätöksistä, joita pohjoiset maat ovat yleisesti tehneet monilla aloilla. Meidän on ymmärrettävä että sillä aikaa kun ihmiset mellakoivat ja järjestävät nälkämielenosoituksia - ja kukapa heitä siitä voisi syyttää - monella äänellä puhuva komissio jatkaa silti maataloustuotantonsa viennin tukemista etelän miljoonien pientuottajien kustannuksella, sillä nämä eivät pysty kilpailemaan.
On pidettävä mielessä, että Euroopan unionissa jotkin valtiot vähentävät julkisen kehitysavun määrää ja samalla lupailevat ja väittävät tekevänsä päinvastoin. On myös muistettava, että komissio yrittää tyrkyttää edelleen niin sanottuja talouskumppanuussopimuksia AKT-maille, jotka ovat maailman köyhimpiä maita, ja talouskumppanuussopimukset ovat sopimuksia, joita ne eivät halua, koska niille on selvää, että kyseisissä sopimuksissa on tulevien kriisien siemen.
On pitkä luettelo unionin ja Euroopan komission edelleen tekemiä päätöksiä, jotka ovat räikeästi vastoin kehitysyhteistyötä koskevia ilmoitettuja tavoitteita. Mitä muuta voidaan sanoa järjestelmästä, meidän järjestelmästämme, jossa riisistä ja vehnästä on tullut turvallisia sijoituskohteita? Onko todellakin oikeudenmukaista, että eurooppalaiset pankit tarjoavat asiakkailleen sijoitustuotteita, joissa keinotellaan hyödykkeiden ja elintarvikkeiden hintojen nousulla?
Hyväksymmekö vastalauseitta sen tosiseikan, että pakotamme miljoonat ihmiset näkemään nälkää vain sen takia, että voimme ajella ympäriinsä ympäristöystävällisillä autoilla ja ihailla viheralueitamme? Ei, emme hyväksy. Siksi me vaadimme, että Euroopan unionin eri politiikanalat olisivat yhtenäisempiä, ja siksi me pyrimme ankarasti vaikuttamaan komissioon ja sen puheenjohtajaan Barrosoon, jotta voisimme pysäyttää nykyisen ryntäyksen biopolttoaineiden käyttöön työskentelemällä sen puolesta, että Jean Zieglerin Yhdistyneissä Kansakunnissa tekemän ehdotuksen kaltainen biopolttoaineiden käyttö ja tuotanto lopetettaisiin siksi ajaksi, kun ne kilpailevat elintarvikkeiden tuotannon kanssa.
Haluaisin päättää puheenvuoroni kertomalla kollegalleni Thierry Cornillet'lle, että sananlasku kalasta on Mao Zedongin eikä René Dumontin.
Maria Martens
(NL) Arvoisat puhemies ja komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, on sanottu, että päivittäin noin 850 miljoonaa ihmistä näkee nälkää tai on aliravittuja. Kummallinen seikka on, että suuri osa näistä ihmisistä asuu maalla ja, uskokaa tai älkää, tuottaa itse elintarvikkeita. Tämä on outoa. Jokin tässä on hyvin väärin. Olemme nyt kokeneet myös elintarvikkeiden hintojen suunnattoman nousun. Tämä johtuu erilaisista kehitysvaiheista, joita on jo eritelty. Kiinan ja Intian lisääntyvä vauraus ja lihatuotteiden kasvava kysyntä, Euroopan ja Yhdysvaltojen biopolttoaineita koskevat tavoitteet, nousevat energian hinnat... lista vain jatkuu. Maailman elintarvikeohjelmaan tarvitaan tänä vuonna seitsemän miljoonaa Yhdysvaltain dollaria lisää, jotta voidaan auttaa samaa määrää ihmisiä kuin viime vuonna: Seuraukset köyhille ihmisille ovat valtavat.
Tarvitaan uusia strategioita, ennen kaikkea lyhyellä aikavälillä. Meidän on lähitulevaisuudessa täydennettävä maailman elintarvikeohjelman vajeet. Olen myös tyytyväinen komission jäsenen lupauksiin osoittaa täydentäviä varoja tämän saavuttamiseksi esimerkiksi aikaistamalla myöhemmin tänä vuonna odotettua elintarvikeavun käyttöä ja laatimalla varastot humanitaarista apua varten.
Erinomaisen sanonnan mukaan on parempi katsoa kuin katua. Tämän takia meidän kaikkien on erityisesti pitkällä aikavälillä tutkittava poliittisia toimenpiteitä. Miten voimme varmistaa, että kehitysmaiden elintarvikehuolto on varmaa? Mitä voimme kannustaa ja miten voimme antaa niille tilaa? Tiedämmekö, millä politiikallamme tai IMF:n tai maailmanpankin politiikalla tuetaan tai uhataan elintarviketurvaa? Emmekö voisi tehdä enemmän maatalouspolitiikallamme? Haluaisin kysyä komissiolta, miten elintarviketurvallisuus on toistaiseksi viime vuosina näkynyt työohjelmassa, koska globalisaatio ei kuitenkaan ole tullut kuin salama kirkkaalta taivaalta.
On tosiaan parempi katsoa kuin katua, millä haluaisin viitata nälkäprojektin mallilla saavutettuun menestykseen. Se on kansainvälinen järjestö, joka on jo saavuttanut erinomaisia ja pysyviä tuloksia eri maissa yhdennetyn lähestymistavan avulla. Haluaisin ottaa esille myös Afrikkaa koskevan yhteisen strategian, EU-Afrikka-strategian täytäntöönpanon. Kyseisessä strategiassa kiinnitetään erityistä huomiota Afrikan maataloussektorin kehitykseen. Kysymykseni kuuluu, miten komissio aikoo toimia tässä yhteydessä.
Reino Paasilinna
(FI) Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, kollegat, energia-alaa kohtaa nyt kovin eettinen haaste. Energia ja leipä ovat nyt vastakkain. Kyseessä on raastava, paljas hyvinvoinnin ja pahoinvoinnin ero.
Spekuloinnin seurauksena viljan hinta on sidottu käytännössä öljyn hintaan. Mitä korkeampi se on, sitä enemmän käytetään myös viljaa polttoaineena, ellemme puutu asiaan. Nyt vain pari prosenttia viljasta käytetään biopolttoaineen tuotantoon, mutta sen osuus on kasvussa. OECD ja YK arvioivat, että jos öljyn hinta on 56 dollarin tasolla, viljan tuotanto ruoaksi vähenee pari prosenttia ja viljan - eli ruoan - hinta nousee noin 10 prosenttia. Entä jos öljyn hinta nousee pysyvästi 100 dollarin tasolle niin kuin se nyt on? Tarvitsemme nopeasti kansainväliset normit ja sopimukset, joilla pysäytetään ruoan hinnan nousu ja viljan siirtyminen leivästä katumaasturin polttoaineeksi.
Uhkaavia yleistyksiä voi keksiä paljon, mutta lopuksi hyvä uutinen: Venäjä valmistautuu tuottamaan Euroopan markkinoille kilpailukykyistä uusiutuvaa energiaa. Se tarkoittaa vesivoiman, vesivarantojen käyttöä ja suurta biometsämassaa, ei mitään pientä vaan maailman suurinta.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Arvoisat puhemies ja komission jäsen, olen vahvasti sitä mieltä, että meillä on nyt ratkaistavana vakava ongelma. Kehottaisin kuitenkin voimakkaasti, ettemme heitä lasta pesuveden mukana vaan sen sijaan määrittelemme, mitkä ovat todelliset syyt tähän tilanteeseen.
Olen sangen hämmästynyt siitä, että tämä elintarvikkeita koskeva keskustelu on ollut yllätys monille kollegoilleni. Maailman väkiluku on 20 viime vuoden aikana jatkuvasti kasvanut. Ihmisiä on joka vuosi 80 miljoonaa enemmän. Kaikkien yllättyneiden pitäisikin siksi kysyä itseltään, missä he ovat olleet viime aikoina.
Meidän on pohdittava, minkä asioiden osalta voimme tehdä jotakin ja minkä asioiden osalta emme todennäköisesti voi tehdä mitään. Uskon, että yksi vastustettava asia on vilja- ja kaakaotuotteita koskeva maailmanlaajuinen keinottelu osakemarkkinoilla. Varat osakemarkkinoilla ovat valtavia, ja keinottelijat ovat nyt tulossa näille markkinoille raaka-aineisiin sijoittamisen sijasta. Tämä johtaa luonnollisesti hintojen nousuun ja ihmisten kärsimykseen, jotka muuten vaikuttavat myös eurooppalaisiin karjankasvattajiin. Meidän on tämän osalta toteutettava tehokkaita toimenpiteitä.
Vientihyvitys on meille hyvin tärkeä, ja nyt kaikki sanovat, että se on poistettava. Sen me olemme muuten jo tehneet, ja hyvitys poistuu käytöstä vuonna 2013. Meidän ei pitäisi kuitenkaan unohtaa kertoa Yhdysvalloille, että sen on myös poistettava asteittain elintarvikeapunsa, koska vain yhdessä toimimalla väline voi toimia. Jos sen halutaan toimivan, meidän on sitten ohjattava maatalouspolitiikkaa ja -tuotantoa maailman vaikeissa maissa. Tätä varten tarvitsemme vakaat poliittiset suhteet kyseisiin maihin. Huonolla hallinnolla petetään monen viljelijän odotukset, omistusoikeudet ovat epäselviä, ja korruptoituneille hallituksille on maksettava valtavia perusveroja. Rotuun perustuvia ristiriitoja valitettavasti esiintyy, eikä siementen ja traktorien osalta ole olemassa minkäänlaista oikeudenmukaisuutta. Miten viljelijä, joka minäkin olen, voi tuottaa satoa, jos hänellä ei ole siemeniä? Tähän meidän on kiinnitettävä huomiota.
Voisin ennustaa, että Euroopan unioni tarvitsee ulkomaista maataloutta koskevan politiikan. Euroopan unionin on käytettävä koko vaikutusvaltansa tämän ongelman ratkaisemiseen, jotta nämä puutteet voidaan korjata.
Bernadette Bourzai
(FR) Arvoisat puhemies, neuvoston edustaja ja komission edustaja, hyvät naiset ja herrat, haluaisin ennen kaikkea korostaa, että elintarvikekriisi on vakava ja että sillä on valtavat vaikutukset kehitysmaiden ihmisten köyhyyden ja nälänhädän lisääntymiseen.
Elintarvikkeiden hintojen nousu vaikuttaa myös meidän länsimaiden heikoimmassa asemassa oleviin ihmisiin, jotka ovat kamppailleet jo kuukausia hintojen päivittäisten nousujen kanssa. Tähän tilanteeseen tarvitaan välitöntä vastausta sekä räätälöityjä ratkaisuja pitemmällä aikavälillä. Tällaisia ratkaisuja ovat muun muassa yhteisen maatalouspolitiikan uudelleen järjestäminen kehitysapupolitiikkana ja WTO:n kaltainen kauppapolitiikka, jolla estetään eurooppalaisten supermarkettien hallitsevan aseman väärinkäyttö ja elintarvikekeinottelu, koska maatalous ei ole tavallinen talouden ala. Nälänhädän ja yhteiskunnallisen ja poliittisen epävakauden riskit ovat liian suuria, ja muistutan teitä siitä, että oikeus ruokaan on perusihmisoikeus. Emme voi jättää maataloutta pelkästään markkinatalouden armoille tai keinottelijoille, jotka etsivät tällä hetkellä turvallisia sijoituskohteita kiinteistömarkkinoiden romahduksen ja energia- ja kaivannaiskriisin takia.
Meidän on hankittava itsellemme markkinoiden sääntelyä ja vakaata ja johdonmukaista maatalous- ja elintarvikepolitiikkaa koskevat välineet ja täydennettävä hätätilavarastoja mahdollisimman pian, jotta voimme vastata tällaiseen hätätilaan. Kehitysmaissa meidän on asetettava etusijalla elintarvikkeiden tuotanto ja ravinnoksi käytettävät kasvit non food -tuotannon, erityisesti biopolttoaineiden sijasta.
Gunnar Hökmark
(SV) Arvoisa puhemies, tämänhetkinen elintarvikekriisi uhkaa saattaa ihmiskunnan vuosikymmenen takaiseen tilanteeseen köyhyyden osalta, ja se saattaa aiheuttaa epävakautta ja inhimillistä kärsimystä suuressa osassa maailmaa.
Minun mielestäni on tärkeää korostaa tätä ja myös todeta, että maatalousalalla ei ole ollut havaittavissa samanlaista nopeaa kehitystä kuin niillä maailman talouden aloilla, jotka ovat kokeneet globalisaation. Tuloksena on maatalousmarkkinoiden sääntelyn epäonnistuminen, avoimen kaupan puute ja sääntely, jolla estetään viljelijöitä käyttämästä omia maitaan. On selvää, että halutessamme voimme myös päättää puuttua moniin vaikeisiin ongelmiin, joiden kanssa nyt kamppailemme. Maan pinnan käytettävissä olevien alueiden laajempi käyttö edistää taistelua paremman ilmaston puolesta.
Useammat viljelytuotteet ovat hyväksi sekä biopolttoaineille että elintarvikkeille. Samalla voidaan kuitenkin antaa tilaisuus taloudelliselle kehitykselle kehitysmaissa. Samalla me Euroopassa voimme viitoittaa tietä dynaamisemmalle ja avoimelle maatalousalalle.
Ratkaisu näihin ongelmiin ei kuitenkaan ole sääntelyn ja tukien lisääminen. Sen sijaan ratkaisuna on suurempi avoimuus, jonka avulla eurooppalaiset viljelijät ja viljelijät koko maailmassa voivat tuottaa maailman tarvitsemia elintarvikkeita ja biopolttoaineita. Tämä tarkoittaa vapaampaa maataloutta, vapaampia viljelijöitä ja vapaampaa kauppaa.
Jos onnistumme tämän saavuttamisessa, pystymme myös edistymään kansainvälisissä Dohan neuvotteluissa, vapaata kauppaa koskevissa neuvotteluissa ja samalla edistämään parempaa ilmastoa ja parempaa maailmaa.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Arvoisa puhemies, yhteiskunnalliset jännitteet Euroopassa, inhimilliset katastrofit muilla mantereilla ja elintarvikkeiden hintojen noususta Euroopassa, useimmiten köyhillä kaupunkialueilla, johtuvat vaikutukset ovat nyt tavoittaneet myös keskiluokan. Euroopan mantereella unionissa on noin sata miljoonaa köyhää ihmistä, ja Unkarissa on noin kolme miljoonaa köyhyysrajan alapuolella elävää ihmistä, joiden tilannetta pahentavat sekä hedelmiä sisältävien elintarvikkeiden hintojen nousu että lihan puute. Käynnissä olevat EU:n ohjelmat, kuten koulussa tarjottavia hedelmiä ja maitoa koskevat ohjelmat ovat siksi äärimmäisen tärkeitä. Nykyinen kriisi osoittaa, että tarvitsemme uuden maatalouspolitiikan vuodeksi 2013. EU:n on tuotettava suuri osa ruoastaan, ja ruoan on oltava laadukasta. EU:n on myös tuettava EU:n ulkopuolisia maita tietotaidolla, tiedonsiirrolla ja maataloustuotannossa saavutetulla kehityksellä, jotta tämä koko ajan paheneva maailmanlaajuinen ongelma voidaan ratkaista. Kiitän mielenkiinnostanne.
José Albino Silva Peneda
(PT) Arvoisa puhemies, kysynnän kasvu kehittyvissä talouksissa, öljyn hinnan nousu ja ilmastonmuutos ovat tekijöitä, jotka ovat vaikuttaneet elintarvikkeiden hintojen nousuun koko maailmassa, mutta niillä ei kuitenkaan selitetä kaikkea. Rahoitusmarkkinoiden myrskyisyys on lisännyt keinottelua, johon vaikuttavat myös raaka-ainerahastojen tarjoamat tuotot. Sen todistaa elintarvikkeiden hintojen nousun lisäksi myös nikkelin, hopean ja kullan hintojen nousu.
Elintarvikkeiden hinnat ovat ampaisseet ylös 83 prosenttia vuoden 2005 jälkeen. Kun otetaan huomioon, miten suuren osan tuloistaan köyhimmät käyttävät ruokaan, tämä on tärkein tekijä köyhyyden ja epätasa-arvon lisääntymisessä. Vieläkin vakavampaa on se, että saatamme olla sellaisen arvaamattomat mittasuhteet saavuttavan maailmanlaajuisen tragedian partaalla, joka voi johtaa miljoonien ihmisten nälänhätään ja kuolemaan.
Kansainvälinen valuuttarahasto varoitti juuri tästä tilanteesta, kun se totesi, että jos elintarvikkeiden hinta säilyy nykyisellä tasolla, yli sata miljoonaa ihmistä, joista suurin osa afrikkalaisia, voisi kuolla. Siksi tarvitaan keskitettyä kansainvälistä toimintaa, jotta eniten apua tarvitsevia voidaan auttaa, sillä tässä on kyse miljoonista elämistä ja kuolemista. Mutta tämä ei ole tarpeeksi! On luotava kansainvälistä kauppaa sääntelevät mekanismit ja tehokkaat rahoitusmarkkinoiden valvontamekanismit, joilla estetään sellaiset keinottelutoimet, jotka hyödyttävät ainoastaan pientä vähemmistöä miljoonien köyhien ja puolustuskyvyttömien ihmisten kustannuksella. Euroopan unionin velvollisuutena on johtaa tätä toimintaa maailmanlaajuisella tasolla, koska vain sellaisen asenteen ansiosta köyhyyden poistamista ja rauhan edistämistä koko maailmassa koskevat tavoitteet lakkaavat olemasta utopiaa.
Riitta Myller
(FI) Arvoisa puhemies, en usko, että köyhät ihmiset kehitysmaissa pärjäävät paremmin, jos annamme markkinavoimille entistä suuremman mahdollisuuden - niin kuin täällä esitettiin - toimia ruokamarkkinoilla ilman säätelyä. Maailmanlaajuinen globaalikapitalismi on itsessään ajautumassa ainakin moraaliseen kriisiin, mikäli osoittautuu, että ruokakriisin alkuperä on pörssispekulanteissa.
Täällä on nostettu esille biopolttoaineet ja niiden kilpailu maa-alasta ruoantuotannon kanssa. Täällä on jo esitetty, että tämä kilpailu ei ainakaan toistaiseksi ole ollut kovin suurta. Siitä huolimatta tämä ongelma on analysoitava seikkaperäisesti, mutta ei pidä tehdä hätiköityjä johtopäätöksiä.
Tarvitsemme uusiutuvista lähteistä saatavia polttoaineita, mutta ei tietenkään niin, että ne vievät tilaa ruoantuotannolta. Eri maat ja tutkimuslaitokset käyttävät jo nyt suuria summia toisen ja kolmannen sukupolven biopolttoaineiden tutkimiseen. Nämä polttoaineet eivät kilpaile ruoantuotannon kanssa. On arvioitu, että jo muutaman vuoden kuluttua uuden sukupolven polttoaineet ovat markkinoilla. Ei ole mitään syytä estää tutkimustyötä tällä alalla, ja sen vuoksi on laadittava selkeät kestävyyskriteerit biopolttoaineille ja tuotettava toisen ja kolmannen sukupolven biopolttoaineita kestävällä tavalla.
Anna Záborská
(SK) Kun pyritään ratkaisemaan nyt käsiteltävänä olevan ongelman kaltaisia ongelmia, pitäisi pysähtyä miettimään sitä, mikä on oikeasti aiheuttanut ongelmat. Väestönkehityksen kriisi, ihmiskauppa, ilmaston lämpeneminen, syöpä tai terrorismi eivät ole vain ilmestyneet sattumalta tai yhdessä yössä. Ei myöskään elintarvikkeiden hintojen nousua koskeva ongelma.
Käsitellessämme elintarvikkeiden nousevia hintoja ja niiden vaikutusta väestöön meillä on samalla tavoin tapana etsiä pikemmin ratkaisuja seurauksiin kuin miettiä syitä. Totuus on kuitenkin se, että voimme estää kriisin pahentumisen vain, jos löydämme ongelman aiheuttajan. Maailman joidenkin alueiden elintarvikkeiden nousevia hintoja ja elintarvikekriisejä käsitellessämme meidän on myös käsiteltävä kysymyksiä, jotka liittyvät ruoan laatuun ja määrään, sillä ruoka on yksi tämän planeetan jokaisen miehen, naisen, perheen tai kansan perusasioista.
Miten nuori ihminen voi kehittyä fyysisesti, älyllisesti ja henkisesti, mikäli hän ei saa tarvittavaa ravintoa? Miten äiti ja isä voivat elättää perhettään, mikäli heillä ei ole ruokaa sitä varten? Emme saa unohtaa, että rikkaimmat maat ovat niitä, jotka ovat käyttäneet maiden vaurautta hyväkseen, usein perusteitta, antamatta mitään korvauksia. Ne eivät kunnioittaneet ekologista tasapainoa, ja nyt niiden toiminnan vaikutus köyhimpiin väestöihin on nähtävillä.
Ehkä meidän ei edes tarvitse katsoa kovin kauas. Meidän pitäisi tarkastella omia laitoksiamme, jotka heittävät joka päivä ruokaa hukkaan sisäisten sääntöjen takia samaan aikaan, kun lähistöllä asuu nälästä kärsiviä ihmisiä. Kaikkialla maailmassa nälkäiset ihmiset ovat tavallisesti huonoja kumppaneita.
James Nicholson
(EN) Arvoisa puhemies, meillä on nyt uusi haaste, johon on vastattava: elintarvikehuoltomme turvaaminen. Olemme todistaneet elintarvikkeiden hintojen valtavaa nousua, ja tulevaisuudessa tilanne säilyy tällaisena huomattavan pitkän ajan. Halpoja elintarvikkeita ei enää ole. Olen aina ollut yksi niistä, jotka uskovat, että sellaista asiaa kuin halvat elintarvikkeet ei ikinä ole ollut olemassa, mutta kun jyvät ohjataan pois elintarvikehuollosta kohti energiantuotantoa, silloin muutetaan tasapainoa. Nyt näemme tästä johtuvan tyrmäysvaikutuksen.
Me kaikki tiedämme syyn siihen, mutta se vaikuttaa eniten vähävaraisimpiin maihin. Enää ei tarvita kesannointia, ja nyt meillä on moraalinen velvollisuus kannustaa viljelijöitämme tuottamaan enemmän, jotta voidaan varmistaa, että hinnat eivät karkaa täysin ulottumattomiin ja että maailman useilla alueilla ei kärsitä nälästä.
Meidän on tarkasteltava uudelleen terveystarkastusta, jotta voidaan varmistaa, että sillä vastataan muuttuneeseen tilanteeseen. Tällä on katkeransuloinen vaikutus viljelijöihin ja heidän perheisiinsä. Vuosien ajan heitä on pilkattu maitojärvistä ja voivuorista. Missä he ovat nyt? He kaikki ovat poissa. Elintarvikevarastoja on meillä Euroopassa jäljellä enää 27 päiväksi, kuten Joseph Daul kertoi aiemmin iltapäivällä.
Kyllä, uskon, että meidän on tarkasteltava tilannetta muuntogeenisiä organismeja koskevien normien osalta. Me emme enää voi sulkea silmiämme. Me ylisääntelemme itsemme markkinoilta. Olemme määränneet sellaisia rajoituksia viljelijöille, että monet heistä ovat vain luovuttaneet ja lähteneet. Tarvitsemme lisää tuotantoa tai meitä uhkaa katastrofi. Meidän on kannustettava viljelijöitämme tuottamaan tarvittavat lisäelintarvikkeet. Kukaan ei arvannut eikä ennustanut tätä siitä huolimatta, että nyt monet koettavat muistella menneitä ja kertoa, että he arvasivat. Totuus on, että se on nyt täällä. Nyt meidän on vastattava siihen.
Albert Deß
(DE) Arvoisat puhemies ja komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, sadut alkavat yleensä sanoilla ”olipa kerran”. Minä haluaisin myös aloittaa puheenvuoroni samoin. Olipa kerran maailmankauppajärjestö, jonka nimi oli WTO. Se halusi luoda tarjonnan ja kysynnän välille maailmanlaajuisen tasapainon kokonaan vapaan kaupan avulla. Se lupasi köyhimpien maiden asukkaille tuntuvaa varallisuuden lisääntymistä ja rikkaiden maiden asukkaille halpaa ruokaa kaupan vapauttamisen ansiosta. Tämä on satu, todellisuus on jokseenkin toisenlainen.
Maatalouden maailmanlaajuinen vapaa kauppa ei ole asianmukaista, jos halutaan torjua maailmanlaajuista nälkää ja köyhyyttä kestävästi. Maailmanpankin ja WTO:n on oltava tästä tietoisia. Maatalouden maailmanlaajuinen vapaakauppa hyödyttää ainoastaan harvoja maatalouden monialayrityksiä, jotka vievät elintarvikkeita köyhistä maista ottamatta ollenkaan huomioon itse elintarviketilannetta. Köyhyyttä ei voida torjua tehokkaasti maailmanlaajuisen maatalouskaupan avulla. Köyhien alueiden asukkailla ei enää ole varaa ostaa elintarvikkeita maatilojen korkeilla hinnoilla ja erittäin kehittyneiden alueiden viljelijät eivät enää pysty tuottamaan elintarvikkeita maatilojen alhaisilla hinnoilla, sillä tuotanto ei ole enää kannattavaa sillä tasolla. Seurauksena on yhteentörmäys. Epäilen kovasti, käsittävätkö Maailmanpankin Zoellick, WTO:n Lamy ja - valitettavasti minun on sanottava tämä - kollegani Gunnar Hökmark omasta ryhmästäni nämä yhteydet. Siksi lähitulevaisuudessa juuri mikään ei tilanteessa muutu.
Tuotteiden eurooppalaisten maatilahintojen osalta haluan sanoa, että vuonna 1961 sain 26 senttiä yhdestä kilosta viljaa. Kaksi vuotta sitten sain kahdeksan senttiä. Maatilahinnat eivät siten voi olla syy elintarvikkeiden korkeisiin hintoihin.
Mihael Brejc
(SL) Minun mielestäni maatalouspolitiikassa on järjestettävä perusteellisesti uudelleen erilaiset kiintiöt, määräosuudet, rajoitukset ja erilaiset kannusteet, joilla pyritään elintarvikkeiden tuotannon vähentämiseen. Haluaisin myös tietää, kuinka paljon Euroopassa on edelleen viljelemätöntä viljelyskelpoista maata. Tuen täysin James Nicholsonin lausuntoa siitä, että Euroopan maataloustuotantoa on kannustettava ja että maatalousalan supistamisen pysäyttämiseen tähtääviä kannusteita olisi harkittava. Nuoret lähtevät, joten kuka jää viljelemään maata?
Elintarvikepula ei tarkoita sitä, että pitäisi avata portit levälleen muuntogeenisiä maataloustuotteita varten. Katson myös, että meidän on tarkistettava odotuksiamme biopolttoaineiden suhteen ja että meidän olisi tutkittava kotimaisilla markkinoilla, miksi suurmyymälät saavat korkeista hinnoista aina suurimmat hyödyt. Lyhyesti sanottuna odotan, että Euroopan komissio valmistelee välittömiä toimenpiteitä ja strategian tätä uutta tilannetta varten.
Neil Parish
(EN) Arvoisa puhemies, nyt olemme tilanteessa, johon olemme joutuneet unissakävelijän tavoin, koska ruoka oli liian halpaa liian kauan: sen hinta oli alle tuotantokustannusten. Kolme vuotta sitten vehnätonni maksoi 90 euroa, mikä oli alle tuotantokustannusten. Nyt tonni maksaa noin 270 euroa, jolloin tuotanto on kannattavaa.
En ole niin pessimistinen kuin monet täällä tänään puheenvuoron käyttäneet, koska jos markkinoilla maksetaan elintarvikkeista oikea hinta, silloin niitä myös tuotetaan. Siksi meidän on vapautettava kyseiset markkinat. Euroopassa voidaan tuottaa elintarvikkeita: eurooppalaiset viljelijät ovat malttamattomina odottaneet tilaisuutta tuottaa ruokaa, mutta 20 viime vuoden ajan heille on sanottu, että maailmassa on liian paljon ruokaa ja että siksi elintarvikkeiden tuotantoa on vähennettävä. Siksi on käytettävä bioteknologiaa elintarvikkeiden tuotannon lisäämiseksi, byrokratiaa on vähennettävä ja samalla on autettava maailman köyhimpiä selviämään tästä lyhytaikaisesta kriisistä, sillä juuri siitä on kyse. Afrikassa sijaitsevan Zimbabwen kaltaisessa maassa kyse on myös hyvästä hallinnosta: jos maata johtaa mielipuoli, siellä ei ikinä ole ruokaa.
Bogdan Golik
(PL) Arvoisa puhemies, tämä on yksi parlamentin tärkeimmistä keskusteluista sekä poliittisesti että taloudellisesti, mikä näkyy myös siitä, ketkä tänään ovat osallistuneet keskusteluun. Tämä keskustelu koskee elintarvikkeiden hintojen nousun lisäksi myös nälän aiheuttamia kuolemia. Tämän päivän puheenvuoroissa tässä salissa ja hälyttävissä analyyseissä sanotaan mitä sanotaan. Vehnän hinta on noussut 130 prosentilla pelkästään viime vuonna, soijan hinta 87 prosentilla ja riisin hinta 74 prosentilla. Nämä ovat tosiasioita. Viimeisten 30 vuoden aikana hinnat ovat laskeneet, mutta edeltävän vuoden tapahtumat ovat vieneet voiton kaikista varoitusmerkeistä.
Tässä ovat tosiasiat: elintarvikkeista on maailmanlaajuinen pula, ihmisillä on nälkä - 850 miljoonaa ihmistä kärsii nälästä. Mellakoita on ollut kymmenessä tai useammassa maassa, ja niistä tulee koko ajan pahempia. Trooppisia metsiä on kaadettu massoittain, myös Amazonin sademetsää. Toisin sanoen halu saada biopolttoainetta on suurempi kuin halu vähentää nälkää maailmassa. Muutaman seuraavan vuoden aikana maailmasta puuttuu 200 miljoonaa tonnia viljaa. Maailmanlaajuinen inflaatio kasvaa, vedestä on jatkuva pula ja eurooppalaiset kuluttajat joutuvat maksamaan 30-40 prosenttia enemmän kuin vuosi sitten.
Mitä meidän pitäisi tehdä? Yhteistä maatalouspolitiikkaa on uudistettava välittömästi, koska myös Euroopassa miljoonat viljelijät kärsivät köyhyydestä. Heti tilaisuuden tullen on kutsuttava koolle kansainvälinen konferenssi, jossa tehdään tietyt päätökset ja tietyt johtopäätökset tästä keskustelusta ja tästä ongelmasta.
Robert Sturdy
(EN) Arvoisa puhemies, minä olen ollut parlamentissa vuodesta 1994 lähtien, ja minun on sanottava, etten usko ikinä kuulleeni näin paljon tekopyhiä puheenvuoroja.
Vuosia sitten meitä arvosteltiin elintarvikkeiden ylituotannosta, kuten Jim Nicholson sanoi. Nyt meitä arvostellaan, koska elintarvikkeissa on saavutettu todennäköisesti realistinen ja oikea hinta.
Mutta mitä me voimme tälle tehdä? No, arvoisa komission jäsen, te voitte tehdä jotakin ja te voisitte tehdä sen jo huomenna, jos haluaisitte. Ensinnäkin voitte lopettaa Euroopan unioniin tuotavan ja muualle maailmaan vietävän fosfaatin ja erityisesti kaliumkarbonaatin ja typen polkumyynnin vastaisen lainsäädännön.
Komission jäsen Mandelson oli vastuussa kyseisen lainsäädännön antamisesta. Lainsäädäntö aiheuttaa suuria ongelmia, koska elintarvikkeiden tuotannossa tarvitaan kolme asiaa: aurinko, vesi ja myös typpi, fosfaatti ja kaliumkarbonaatti. Kolmannen maailman maat eivät voi tuottaa elintarvikkeita, elleivät ne saa näitä kohtuullisella hinnalla, ja tällä hetkellä hinta on noussut noin 80:sta Englannin punnasta tonnilta noin 500:aan Englannin puntaan tonnilta. Jos te teette jotakin tälle asialle, autatte koko muuta maailmaa.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Arvoisa puhemies, olemme useiden vuosien ajan puhuneet Euroopan unionissa ja WTO:ssa kaupan vapauttamisesta, joka piti ymmärtää kaupan helpottamisena, mutta todellisuudessa olemme panemassa täytäntöön maataloustuotannon rajoituksia. Euroopassa, eikä pelkästään Euroopassa, tuotantoa on jo jonkin aikaa rajoitettu järjestelmällisesti.
Elintarvikkeiden hintojen maailmanlaajuinen nousu johtuu tuotantokustannusten, energia- ja polttoainekustannusten ja lannoite- ja työvoimakustannusten noususta. Ei saa kuitenkaan unohtaa, että vain vähän yli vuosi sitten öljytynnyrin hinta oli 70 Yhdysvaltain dollaria ja maataloustuotannon kannattavuus oli erilainen, niin oli myös biopolttoaineiden kannattavuus, kun taas tällä hetkellä öljytynnyri maksaa 115 Yhdysvaltain dollaria. Biopolttoaineet eivät kuitenkaan ole kriisin syy. Biopolttoaineet muodostavat vain kaksi prosenttia maataloustuotannosta, joten niitä voi syyttää vain osittain.
Huomaan, että tällä hetkellä tässäkin salissa ollaan huolestuneita ellei jopa peloissaan, mutta äkilliset, harkitsemattomat toimet eivät auta. Tarvitaan vakaata maatalouspolitiikkaa, mutta vakauttamiseen on pyrittävä maatalouden lisäksi rahoitusmarkkinoilla. Rahoitusmarkkinoiden valvonnan puute aiheuttaa keinottelua ja vaarallisia tilanteita ensin asuntoluottomarkkinoilla ja sitten elintarvikemarkkinoilla Rahoitusmarkkinoiden vakauttaminen.
Janez Lenarčič
neuvoston puheenjohtaja. - (SL) Euroopan parlamentin jäsen Koenraad Dillen sanoi, että elintarvikemarkkinoita koskevassa tilanteessa meidän ei pitäisi pelkästään lievittää oireita vaan parantaa sairaus. Sen tekemiseksi meidän on tehtävä oikea diagnoosi. Minun mielestäni tämä oli hyvin hyödyllinen keskustelu, ja se myös auttaa neuvostoa tekemään diagnoosin ja löytämään oikeat vastaukset ja parannuskeinot.
Mitkä sitten ovat ne syyt, jotka aiheuttivat tämän tilanteen maailman elintarvikemarkkinoilla ja elintarvikkeiden hintojen järkyttävän nousun? Tärkein syy on kasvanut kysyntä. Kuten on jo mainittu, maailman väestömäärä on kasvanut, ja suuri osa tästä tilanteesta johtuu nyt korkeammasta elintasosta. Eikä kenelläkään ole oikeutta odottaa, että he palaisivat aiempiin niukkoihin ravitsemusmalleihinsa.
Mikä on vastaus tähän suureen kysyntään? Tarjonnan lisääminen. Haluaisin mainita, että neuvosto on jo hyväksynyt tiettyjä toimenpiteitä. Kuten jo mainitsin avauspuheenvuorossani, poistamalla väliaikaisesti kesantomaata koskevan velvoitteen me varmistamme, että eurooppalaiset viljelijät voivat käyttää tuotteliaasti ylimääräiset kymmenen prosenttia maatalousmaata. Tämän merkitys käy selväksi myös Joseph Daulin lausunnosta, joka koski Euroopassa tällä hetkellä biopolttoaineelle osoitetun maan määrää. Tästä enemmän myöhemmin.
Olemme myös lisänneet maitokiintiöitä kahdella prosentilla. Nämä ovat vain joitakin toimenpiteistä, joita neuvosto on hyväksynyt lisätäkseen tarjontaa. Sen lisäksi, että Euroopan unionissa lisätään tarjontaa, on tietysti välttämätöntä toimia elintarvikkeiden tuotannon lisäämiseksi muualla maailmassa, erityisesti kehitysmaissa.
Toinen syy on kalliimpi tuotanto, joka johtuu muun muassa energian korkeammasta hinnasta. Löytääksemme ratkaisuja meidän on käsiteltävä perusteellisempaa tutkimusta, järkeistämistä, uusia teknologioita ja innovatiivista tuotantoa viljelyssä.
Ilmastonmuutos on ehdottomasti yksi syy. Pitkäaikaiset kuivuusjaksot yhdessä maailman suurimmista viljan ja riisin tuottajamaista ovat pienentäneet maan satoja ja sen osuutta maailmanmarkkinoiden tarjonnasta. Tähän Euroopan unioni on etsimässä vastauksia sen mukaisesti, mitä on säädetty parhaillaan neuvoteltavina olevissa energiaa koskevissa asetuksissa. Puheenjohtajavaltio on myös asettanut itselleen vakaan tavoitteen saada tästä sopimus aikaan tämän vuoden loppuun mennessä.
Nyt muutama sana biopolttoaineista. Epäilemättä jonkinlainen yhteys on olemassa, mutta ei voida väittää, että ne olisivat yksi tärkeimmistä syistä elintarvikemarkkinoiden nykyiseen tilaan. Tästä huolimatta maailmassa käsitellään myös tätä aihetta hyvin vakavasti. Tämän takia puheenjohtajavaltio Slovenian aloitteesta perustettiin hiljattain väliaikainen toimintaryhmä, jonka tärkeimpänä tehtävänä on laatia pysyvät kriteerit biopolttoaineiden tuotannolle. Kriteerien tarkoituksena on varmistaa, että biopolttoaineiden tuotanto ei korvaa elintarvikkeiden tuotantoa, että yhteiskunnalliset näkökulmat ja biopolttoaineiden tuotannon vaikutukset otetaan huomioon ja että luonnon monimuotoisuus säilytetään. Nämä ovat kuitenkin vain joitakin sanoja neuvoston toiminnasta ja sen lähestymistavasta tässä vakavassa ongelmassa.
Haluaisin lisätä myös jotakin muuta. Elintarvikkeiden korkeiden hintojen ja köyhyyden yhdistelmä on pahin mahdollinen yhdistelmä. Se on tappava yhdistelmä, joka johtaa levottomuuksiin monissa kehitysmaissa; se on nälänhätään johtava yhdistelmä. Koska elintarvikkeiden hinnat pysyvät luultavasti korkeina jonkin aikaa, meidän on tehtävä enemmän poistaaksemme köyhyyden, ja puheenjohtajavaltio Slovenia ponnistelee sen toteuttamiseksi. Meidän mielestämme yksi Eurooppa-neuvoston seuraavan kauden tärkeistä aiheista on tämä vuosituhannen kehitystavoite. Euroopan edistyminen tämän tavoitteen saavuttamisessa on miltei pysähtynyt. Haluaisimme antaa Euroopan unionille uuden sysäyksen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ja, kuten jo aiemmin mainitsin, meidän mielestämme tämä on yksi Eurooppa-neuvoston kesäkuun kokouksen merkittävistä aiheista.
Kiitän teitä jälleen tästä keskustelusta. Toistan olevani vakuuttunut siitä, että keskustelu auttaa neuvostoa tekemään oikean diagnoosin ja löytämään oikeat parannuskeinot.
Louis Michel
komission jäsen. - (FR) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, koska minulla on käytettävissäni vain vähän aikaa, haluaisin vastata hyvin lyhyesti. Ensiksi haluaisin kuitenkin esittää hieman arvostelua.
On selvää, että olen samaa mieltä joistakin näkemyksistä ja huomioista, joita on esitetty, tosin en kaikista, joten yritän keskittyä tekijöihin, jotka kaipaavat selvennystä.
Ensiksi olen ehdottomasti samaa mieltä siitä, että Euroopan unioni ei pysty yksin panemaan ratkaisuja tehokkaasti täytäntöön. Tämä on melko ilmiselvää, mutta myös sangen valaisevaa. On selvää, että alan kaikkien tärkeimpien toimijoiden on pantava täytäntöön nämä ratkaisut, ja uskon, että tämä kehitys on meneillään.
Haluaisin kuitenkin huomauttaa, että se mitä olen täällä tänään kuullut, on erinomaista demokratian ja avoimen keskustelun kannalta. Olen silti kuitenkin todistanut sangen ideologisia ja yhdessä tapauksessa jopa radikaaleja näkemyksiä. Kunnioitan sitä, eikä minulla ole missään tapauksessa mitään aihetta vastaan, mutta jos minun mielestäni on olemassa asia, joka ehdottomasti ei ole ratkaisu elintarvikekriisiin, se on lyhytnäköinen ja kapeakatseinen ideologinen retoriikka. En usko, että sillä tavalla löydetään ratkaisu, koska ongelma on monitahoinen ja monipuolinen. Monille syille on monia vastauksia, kuten ministeri sanoi. Yhtä ainoaa syytä ei ole.
Otetaan esimerkiksi biopolttoaineet. Euroopan komissio on aina korostanut, että on ensisijaisen tärkeää varmistaa, että investoinnit biopolttoaineiden kehitykseen vaikuttavat todella köyhyyteen, erityisesti maaseutualueilla. Emme ole koskaan suositelleet tai sanoneet, että biopolttoaineita pitäisi tuottaa kaikkialla. Voimme tuottaa biopolttoaineita vain siellä, missä voidaan osoittaa ylituotannon mahdollisuus. Maissa, jotka eivät ole omavaraisia, on tietysti äärettömän vaarallista ja ehdottoman typerää tuottaa biopolttoaineita. Siksi ratkaisut eivät ole niin yksinkertaisia.
Haluaisin sanoa myös jotakin muuta. Yleisesti ottaen en ymmärrä yhtä asiaa. Olen kuullut parlamentin jäseniä, jotka, niin luulen, uskovat edelleen Euroopan unionin tehokkuuteen, kunniaan ja arvoihin ja jotka tuntevat tiettyä ylpeyttä siitä, että he ovat eurooppalaisia. Kuulen heidän jatkuvasti valittavan ja pyytelevän anteeksi. Yleisesti ottaen kaikki näyttäisi olevan Euroopan unionin vika. Minä en hyväksy tätä. Joku sanoi, että Euroopan unioni ei pidä kehitysmaista tai ei auta niitä.
Euroopan unionin osuus maailman kehitysavusta on tällä hetkellä 56 prosenttia. Elintarvikeavun osalta Euroopan unioni rahoittaa tuotantoa paikallisilla markkinoilla eikä lähetä maatalousylijäämäänsä kehitysmaihin. Meidän on myös lakattava puhumasta hölynpölyä Euroopan unionin poliittisesta vastuusta. Minä olen henkilökohtaisesti sangen ylpeä siitä, mitä Euroopan unioni on tehnyt 50:n viime vuoden aikana erityisesti kehitysmaiden puolesta, vaikka kukaan muu ei sitä sanoisikaan.
Biopolttoaineet: tähän kysymykseen olen jo vastannut. On selvää, että WTO:ta on uudistettava ja että WTO:ta on vietävä pidemmälle. Jos WTO:ta ei kuitenkaan olisi, missä me sitten olisimme? Mitä tapahtuisi maailman köyhyydelle? WTO on ensimmäinen kansainvälinen järjestö, joka yrittää palauttaa joitakin eettisiä periaatteita maailmankauppaan. Muistutan teitä tästä, koska on aivan liian helppoa heittää lapsi pois pesuveden mukana. Tämä on yksi ideologinen ennakkoluulo, josta haluaisin päästä eroon. Meidän on oltava järkeviä.
Muuntogeeniset organismit: tästä aiheesta minun on luonnollisesti puhuttava henkilökohtaisessa ominaisuudessa, koska on hyvin paheksuttavaa sitoutua yksipuolisesti tähän kysymykseen. Minä en kuulu niihin ihmisiin, jotka katsovat, että tämä asia on jo käsitelty. Muuntogeenisten organismien leimaaminen noin vain huonoksi asiaksi on ideologinen ennakkoluulo. Se on jonkinlaista tiedeuskoa, improvisoitua tiedeuskoa. Uskon, että on aivan oikein jatkaa tutkimusta elintarvikeomavaraisuuden varmistamiseksi erityisesti kehitysmaissa. Se on älykkäästi järkevää. Toisin toimiminen ei olisi älykkäästi järkevää eikä ennakkoluulotonta. Olen sitä mieltä, että tämä on sanottava.
En aio palata toistuviin valituksiinne talouskumppanuussopimuksista, arvoisa parlamentin jäsen Hutchinson, koska minä todella arvostan ja kunnioitan teitä liikaa tehdäkseni sen. Haluaisitteko minun kertovan teille, että kannatan sitä, että talouskumppanuussopimuksilla luodaan alueellisia markkinoita, koska uskon, että talouskumppanuussopimukset ovat luultavasti osa ratkaisua elintarviketurvallisuutta koskevaan kysymykseen, koska kehitysmaat eivät pysty hyötymään globalisaatiosta ennen kuin meillä on taloudellisesti yhtenäiset alueelliset markkinat. Tämä on vastaukseni. Me emme pääse yksimielisyyteen, minun mielestäni me emme itse asiassa ikinä pysty löytämään yhteistä säveltä tästä aiheesta. Silti katson, että on joka tapauksessa tärkeää muistuttaa teitä minun kannastani.
Olen tänään kuullut ihmisten puhuvan kapitalistisesta julmuudesta. En oikein ymmärrä, mitä se on. Minulle kapitalismi on taloudellinen mekanismi, se on taloudellinen järjestelmä, joka, kunnes toisin todistetaan, on osoittautunut hyödyllisemmäksi kuin mikään muu järjestelmä. En ole tietenkään mikään kapitalismin ystävä, kuten olen sanonut jo usein aiemmin. Kapitalismi ei ole mikään kiintymykseni kohde, se on yksinkertaisesti vain keino.
Teen joka tapauksessa mielelläni eron kapitalismin ja liberalismin välille. Sosiaalidemokraattiset ystäväni ovat selvästikin halukkaita yhdistämään nämä kaksi asiaa, mutta ne eivät ole sama asia. Minun on jopa sanottava se. On siis selvää, että kapitalismi on vain väline eikä sen enempää. Olen samaa mieltä siitä, että markkinatalous ja kapitalismi eivät voi toimia moraalisesti oikein, elleivät hallitukset määrää sääntöjä, pane niitä täytäntöön ja jaa saavutettua vaurautta eteenpäin asianmukaisesti ja oikeudenmukaisesti, mutta meidän ei pidä kuitenkaan juuttua ideologisiin yksinkertaistuksiin, koska jos teemme niin, kriisi ei koskaan lopu. Minun mielestäni tämä on sanottava.
Tämä on jokseenkin kaikki, mitä halusin sanoa tästä aiheesta. Aihetta ei ole käsitelty loppuun. Olen kuullut perusteltuja ja tärkeitä näkemyksiä salin molemmilta puolilta. Kuten ministeri sanoi, meidän on jatkettava tätä keskustelua, mutta nyt meillä on hätätila. Meidän on autettava maailman elintarvikeohjelmaa löytämään keinot uhkaavan elintarvikekatastrofin estämiseksi. Toinen ensisijainen tehtävä keskipitkällä aikavälillä on tukea laajasti niitä kehitysmaita, jotka eivät ole omavaraisia, tuottamaan enemmän. Kun kuitenkin kuulen kaikkien näiden ihmisten sanovan, että he haluavat panna täytäntöön uusia lakeja ja asetuksia, mietin, pitäisikö meidän hillitä markkinataloutta.
Minun on kuitenkin muistutettava teille, että maataloutemme on yksi niistä harvoista talouden aloista, joihin on sovellettu sääntelyä, tai sanoisin jopa improvisoitua valtiojohtoisuutta. Improvisoimaton valtiojohtoisuus voi tuottaa tuloksia, mutta improvisoitu, tempoileva valtiojohtoisuus on sangen vaarallista. Mikäli tämän politiikan vaikutukset maatalousalalla eivät ole olleet täysin vakuuttavia, ehkä meidän olisi kysyttävä itseltämme, kuten aiemmin todettiin, johtuisiko tämä juuri siitä, että improvisoitua valtiojohtoisuutta on ollut liikaa luonnollisen globalisaation sijasta.
Minä en ole globalisaation kannattaja, totean vain, että se on täällä emmekä me voi rajoittaa sitä. Kyllä, me voimme ottaa käyttöön sääntöjä WTO:n, Yhdistyneiden Kansakuntien, lukuisten kansainvälisten järjestöjen kautta, mutta sen väittäminen, että voimme säätää tästä kaikesta yhdessä yössä laeilla ja päästä eroon kaikista järjestelmään kuuluvista väärinkäytöksistä asetuksilla, joita teillä ei ole oikeutta antaa - en oikein ymmärrä, miten se voisi olla mahdollista.
Minä haluan myös olla pragmaattinen. Me teemme kaikkemme, ja olemme jo tehneetkin, kehitysmaiden tuotannon lisäämiseksi. Minun mielestäni tämä näyttää olevan ainoa todellinen ratkaisu tämän ilmiön käsittelemiseksi, vaikka on myönnettävä, että suhtauduin siihen ensin kriittisesti. Halusin todella lisätä tietoisuutta, koska jos mitään ei tehdä, meillä on edessämme humanitaarinen katastrofi, elintarviketsunami, ja konfliktit ja todella hallitsemattomat tilanteet.
Kiitän tästä keskustelusta. Uskon, että palaamme tähän aiheeseen. Keskustelu on ollut äärimmäisen antoisa ja mielenkiintoinen. Pidän siitä mielessäni molemmilta puolilta kuulemani parhaat näkemykset, joita yritän käyttää puolustaessani asiaa, joka on edelleen kaiken sanotun ja tehdyn jälkeen yhteinen asiamme.
(Suosionosoituksia)
Puhemies
(PL) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan toukokuun 2008 istuntojakson aikana Strasbourgissa.
Kirjalliset kannanotot (142 artikla)
kirjallinen. - (PL) Minun maani, Puola, jota edustan täällä Euroopan parlamentin foorumilla, voisi olla maataloustuotteiden, ja tällä hetkellä lännessä tuotettuja elintarvikkeita huomattavasti terveellisempien tuotteiden, merkittävä tuottaja. Koska neuvottelijamme tekivät virheitä liittyessämme EU:hun, meidän piti säädettyjen rajojen takia määrätä huomattavia rajoituksia Puolan maataloustuotannolle. Tällä elintarviketuotantoa keinotekoisesti rajoittavalla politiikalla on nyt äärimmäisiä seurauksia koko Euroopalle. Suurinta tuskaa elintarvikkeiden hintojen nousu ja villinä laukkaava inflaatio energian hinnoissa tuottavat eläkeläisille. Euroopan köyhyysvyöhyke kasvaa hälyttävästi, ja siihen kuuluu yhä useampia ihmisiä, erityisesti monilapsisia perheitä, joiden on tällä hetkellä vaikeaa selviytyä kuukaudesta seuraavaan.
Uusissa jäsenvaltioissa, myös Puolassa, on monia maa-alueita, joita ei ole tähän mennessä ikinä käytetty. Niitä käyttämällä teollisuus voisi aloittaa esimerkiksi biopolttoaineiden tuotannon, jolla on huomattava vaikutus nykyiseen elintarvikkeiden hintojen nousuun. Tämä edellyttää, että Euroopan komission virkamiehet muuttavat perusteellisesti lähestymistapaansa tähän ongelmaan. Se edellyttää myös sitä, että ryhdytään välittömiin toimenpiteisiin uusien jäsenvaltioiden tuotantomahdollisuuksien hyödyntämiseksi.
Ilda Figueiredo  
Syyt elintarvikkeiden hintojen nousulle Euroopan unionissa ja kehitysmaissa voivat vaihdella, mutta emme voi jättää huomioimatta YMP:n ja biopolttoaineiden tuotantoon ohjatun maatalouden osuutta.
Monet elimet korostavat tätä. Esimerkiksi Euroopan ympäristökeskuksen tieteellinen komitea sanoi katsovansa, että EU:n pitäisi lykätä tavoitettaan, jonka mukaan vuoteen 2020 mennessä biopolttoaineiden käyttö olisi kymmenen prosenttia. Jopa Maailmanpankin pääjohtaja puhui maista, joissa on pulaa elintarvikkeista ja kehotti biopolttoaineiden raaka-aineiden tuottajia lopettamaan väliaikaisesti niiden tuottamisen. FAO on jo antanut varoituksen ruokamellakoista. Afrikan ja Aasian eri maissa on ollut mielenosoituksia ja vakavia yhteiskunnallisia jännitteitä elintarvikepulan takia. Jean Ziegler, YK:n erityisraportoija oikeudesta ruokaan, sanoi, että biopolttoaineiden massatuotanto on rikos ihmisyyttä vastaan, koska se vaikuttaa maailmanlaajuisiin elintarvikkeiden hintoihin.
Siksi on sitäkin huolestuttavampaa, että Euroopan komissio on vahvistanut tukevansa tavoitetta, jonka mukaan liikenteessä käytettävästä polttoaineesta kymmenen prosenttia pitäisi tuottaa biomassasta tai öljykasveista.
Silvia-Adriana Ţicău  
kirjallinen. - (RO) Eurostatin mukaan vuonna 2007 maataloustuotteiden todelliset hinnat nousivat unionissa viisi prosenttia vuoteen 2006 verrattuna, ja Romanissa nousu oli suurin, 15,8 prosenttia.
Maidon ja kananlihan hinnan nousu oli Euroopan unionissa 7,8 prosenttia, ja maataloustuotteiden hintojen nousu oli suurinta viljoissa (45,4 prosenttia) ja rehuviljassa (11,5 prosenttia). Myös tässä tapauksessa nousu oli suurinta Romaniassa (29,2 prosenttia).
Viime vuonna maataloustuotteiden tuottajahinta nousi Euroopan unionissa 4,6 prosentilla, kun taas tuottajakustannukset nousivat 5,3 prosentilla ja tukien taso väheni 3,1 prosentilla. Uusissa jäsenvaltioissa maataloustuottajien kustannukset lisääntyivät merkittävästi tukien ollessa hyvin alhaisia. Viljelijäkohtaiset tulot vähenivät eniten Bulgariassa (-18 prosenttia) ja Romaniassa (-16,1 prosenttia). Alhainen arvo, maataloustukien maksamatta jättäminen ja maatalouslainojen vaikea saatavuus tekivät maataloustekniikoiden täytäntöönpanosta mahdotonta, ja siksi hehtaarikohtaisesti saatiin hyvin pieniä satoja.
Kilpailu maatalousmaan käytöstä edistää myös elintarviketuotteiden hintojen nousua, ja vuonna 2007 biopolttoainetuotannolle suunniteltu ala kasvoi 13,6 prosentilla vuoteen 2006 verrattuna ja 31,5 prosentilla vuosiin 2002-2006 verrattuna.
Iuliu Winkler  
kirjallinen. - (RO) Maataloustuotteiden maailmanmarkkinoiden viimeisin kehitys on johtanut tilanteeseen, johon vain harvat hallitukset ovat valmistautuneet vastaamaan. Hämmästyttävät hintojen nousut, erityisesti perusviljojen osalta, uhkaavat aiheuttaa miljoonien ihmisten nälänhädän.
Tähän uuteen todellisuuteen pitäisi saada vastaus hallituksilta ja Euroopan unionin toimielimiltä.
Maataloushintojen uusi taso tarjoaa uusia mahdollisuuksia tuottajille, myös EU:n jäsenvaltioiden tuottajille. Romaniassa 40 prosenttia väestöstä asuu maaseutuympäristössä, ja monet heistä ovat maataloustuottajia.
Maataloustuotteiden markkinoiden uusi todellisuus tarjoaa heille mahdollisuuden parantaa taloudellista tulostaan ja sen myötä parantaa elintasoaan.
Valitettavasti maatalousalalla reagoidaan hyvin hitaasti hintojen muutoksiin maailmanmarkkinoilla. Pientuottajia vaivaa raskas byrokratia, ja he ovat ostosopimuksia neuvotellessaan epäedullisessa asemassa suuriin jakeluketjuihin verrattuna, sillä näillä on hallitseva asema markkinoilla.
EU:n pitäisi tukea pieniä maataloustuottajia, jotta nämä voisivat hyötyä työstään saamistaan suuremmista tuloista. Pienten maataloustuottajien pääsyä markkinoille pitäisi helpottaa, ja maailmanlaajuisiin jakelijoihin pitäisi soveltaa avoimia säännöksiä, joilla estettäisiin kilpailunvastaiset toimet.
