Almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Iles Braghetto for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om en flerårig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet - C6-0110/2007 -.
Joe Borg
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne sige tak til ordføreren, hr. Braghetto, og til Fiskeriudvalget for denne betænkning, som behandler spørgsmålet om en genopretningsplan for almindelig tun.
Almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet er en vigtig fiskebestand for Fællesskabet. På baggrund af videnskabelige udtalelser er det blevet bekræftet, at bestanden af almindelig tun nu er i meget høj risiko for at forsvinde. Alle de medlemslande, som er omfattet af dette fiskeri, er blevet enige om, at der er behov for omgående foranstaltninger, så det sikres, at bestanden af almindelig tun og fiskeriet bevares.
Jeg er overbevist om, at genopretningsplanen, som blev vedtaget af Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet i 2006, indeholder en realistisk mulighed for en gradvis genopretning af bestanden af almindelig tun, såfremt planen overholdes. Det er derfor nødvendigt, at der sættes ind med målrettet og effektiv handling på fællesskabsniveau. Hurtigheden, hvormed ICCAT's genopretningsplan gennemføres, er altafgørende både af hensyn til bevarelse af bestanden og sikring af den fælles fiskeripolitiks troværdighed og EU-fiskernes egen troværdighed. Målet er at nå til enighed om forslaget på samlingen i Rådet i november.
Under de diskussioner, som fandt sted inden for rammerne af forberedelserne til samlingen i Rådet, blev der introduceret mange ændringer til det oprindelige forslag. Nogle af disse peger i retning af de ændringer, som er blevet foreslået her i salen. Jeg er sikker på, at vi er enige om målene med hensyn til omgående at gennemføre foranstaltninger til fjernelse af overfiskeri og til at sikre en fuldstændig overholdelse af ICCAT-foranstaltningerne for at få bestanden af almindelig tun op på et bæredygtigt niveau. Dette vil samtidig forbedre fiskerisektorens rentabilitet på lang sigt. Ud over de fordele, som sektoren opnår, foreligger der også en international politisk aftale, som vi har pligt til at overholde.
Jeg går nu over til selve betænkningen, og jeg værdsætter og deler Fiskeriudvalgets synspunkt om, at Fællesskabet bør tage fat på emnet om dets fiskerflådes øgede fiskeritryk. Kommissionen betragter ligeledes den årlige fiskeriplan som et effektivt instrument til at undgå overfiskeri som følge af EU-flådens overkapacitet.
I denne sammenhæng kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 1, 2, 7 og 8, som omhandler etablering af årlige fiskeriplaner, for at sikre en ligevægt mellem EU-flådens fiskeritryk og kvoterne. En relevant bestemmelse om dette emne er blevet introduceret i formandskabets kompromis.
Kommissionen vil tilmed opfordre de involverede medlemslande til at inddrage en reduktion af deres fiskerikapacitet i deres driftsplaner, enten i form af et midlertidigt eller et fuldstændigt stop, for at sikre, at deres kvoter for 2008 og de følgende år overholdes fuldt ud. Jeg erkender, at vi kræver store ofre af sektoren, men disse er nødvendige for at sikre de berørte fiskeres, flådernes og kystsamfundenes overlevelse på lang sigt. Valget står mellem kortsigtede ofre og bestandens forsvinden.
Derudover er jeg fuldstændig enig med Dem i, at det er nødvendigt at sikre sektoren en økonomisk kompensation for at minimere de samfundsøkonomiske virkninger, som en reduktionen i fiskeriaktiviteten vil resultere i. Der er også blevet introduceret en bestemmelse i relation til finansieringsforanstaltningen i tråd med ændringsforslag 5 i formandskabets kompromis. Jeg er klar over, at der er andre betænkeligheder. Jeg deler mange af disse betænkeligheder og ved godt, at de også bør drøftes.
Med hensyn til ændringsforslag 3 vil jeg gerne først og fremmest sige, at jeg er fuldt ud klar over, at antallet af opfedningsbedrifter for almindelig tun er stærkt forøget siden 1990, og at deres kapacitet overstiger de samlede tilgængelige fangstmængder.
ICCAT har nu vedtaget en stram lovgivning til sikring af en bæredygtig udvikling af opdrætsaktiviteter for almindelig tun. Næste skridt bliver en regulering af antallet af opdræt. Kommissionen støtter fuldt ud vedtagelsen af henstillingen fra ICCAT's Arbejdsgruppe om Kapacitet i juli 2007.
I denne henstilling foreslås det, at der gennemføres et stop for kapaciteten af bådfiskeri og opdræt for almindelig tun. Vi må afvente de endelige resultater af ICCAT's drøftelse, som finder sted i Antalya i denne uge. Det er grunden til, at Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt kan acceptere ændringsforslaget om begrænsning af opdrætskapaciteten.
Med hensyn til dispensationer for fiskeriområder og mindstemål vil jeg gerne minde Dem om den sammenhæng, som ICCAT accepterede sådanne dispensationer i. Alle kontraherende parter har godkendt disse dispensationer som en del af pakken for genopretningsplanen. Disse dispensationer blev givet for håndværksmæssige fiskerflåder og for visse sæsonfiskerflåder, fordi deres indvirkning på fangsten er markant. Derudover omfatter disse dispensationer en række strenge betingelser såsom et begrænset antal fartøjer, begrænset fangst og angivne havne. Når det er sagt, er der mulighed for at genopretningsplanen skal revideres i 2008 på grundlag af nye videnskabelige anbefalinger eller på grund af svagheder, som er blevet observeret under dens implementering.
Kommissionen er på nuværende tidspunkt ansvarlig for, at genopretningsplanen implementeres i Fællesskabets lovgivning for at sikre dens fuldstændige gennemførelse. I denne sammenhæng kan jeg ikke acceptere Parlamentets ændringsforslag om fjernelse af dispensationerne, dvs. ændringsforslag 4 og 6, eller ændringsforslag 12 og 13 om omdøbning af planen, modifikation af EU-kvoter og introduktion af et nyt tilbagebetalingssystem. Disse ændringsforslag er ikke i overensstemmelse med den genopretningsplan, som er vedtaget af ICCAT, og med ICCAT's bestemmelser om tilbagebetaling.
Ligeledes kan jeg heller ikke acceptere ændringsforslag 10 om faststående tunfiskenet, da dette forslag ikke omfatter foranstaltninger til løsning af dette problem. For første gang regulerer genopretningsplanen aktiviteten for faststående tunfiskenet, og det vil fremover gøre det muligt at foretage en evaluering af denne fiskeaktivitets indvirkning på bestanden.
Med hensyn til ændringsforslag 9 og 11 om harmonisering af sanktioner og et muligt stop for et medlemslands nationale fiskeri i det tilfælde, hvor medlemmet ikke overholder sine indrapporteringsforpligtelser, må jeg sige, at selv om vi fuldt ud forstår og deler begejstringen bag dette forslag, kan vi ikke acceptere ændringsforslaget i denne sammenhæng, da forslaget ikke omfatter foranstaltninger til løsning af dette problem. Dette emne hører under generelle politiske anliggender, og Kommissionen vil undersøge dette i den kommende reform af kontrolrammen med den fælles fiskeripolitik i 2008.
Vi betragter dokumentation og fremsendelse af information til Kommissionen på fastsatte tidspunkter som vigtige forudsætninger for at genopretningsplanen for almindelig tun kan lykkes, og det er også et krav, hvis vi skal kunne overvåge udnyttelsen af EU-kvoter i realtid. Kommissionen har derfor indledt overtrædelsesprocedurer mod alle syv medlemslande, som deltager i fiskeri af almindelig tun, for fejl i datatransmission.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi er dybt bekymrede over nogle medlemslandes overskridelse af kvoten, da det underminerer Fællesskabets troværdighed på internationalt plan og bringer succesen for genopretningsplanen for almindelig tun i fare.
På Gennemførelsesudvalgets møde, som fandt sted i Antalya den 8. og 9. november, kritiserede de kontraherende parter - især USA og Canada - den manglende gennemførelse af ICCAT's regler. Som forventet blev EU skarpt kritiseret for at overskride de tilladte fangstmængder for 2007.
Samtidig anerkendte de kontraherende parter de vanskeligheder, som EU-flåden har i forbindelse med at tilpasse sig realiteterne i genopretningsplanen, som trådte i kraft i 2007, og hilste EU-forslaget om en særlig betalingsordning velkommen. Gennemførelsesudvalget har vedtaget en særlig henstilling om en tilbagebetalingsordning for overskridelse af EU-kvoten for 2007, som er på 4.440 t, baseret på et EU-forslag.
I overensstemmelse med denne henstilling vil overhøstning i forhold til EU's kvote for 2007 medføre et fald på 1.480 t pr. år fra dets årlige kvote for perioden 2009-2011.
Derudover var Gennemførelsesudvalget enig i, at tallet for EU var midlertidigt og kan blive genstand for en revision og en eventuel regulering som følge af igangværende undersøgelser. Denne henstilling vedtages af ICCAT på dets plenarmøde den 18. november.
Ikke desto mindre må vi forsikre ICCAT-parterne om, at EU vil gøre sit yderste for at sikre, at kvoterne, som er tildelt medlemslandenes fartøjer, overvåges meget omhyggeligt af disse medlemslande og af Kommissionen for at skabe respekt omkring den fastsatte kvote for 2008 og de kommende år.
Efter vedtagelsen af denne forordning er Kommissionen fast besluttet på at arbejde tæt sammen med medlemslandene for at sikre og nøje overvåge den endelige implementering af genopretningsplanen for almindelig tun. EU's Fiskerikontrolagentur vil også spille en aktiv rolle. Agenturet har indledt det forberedende arbejde til koordinering af medlemslandenes kontrol- og undersøgelsesaktiviteter med henblik på, at alt er i orden, når sæsonstarten for 2008 for almindelig tun begynder.
Iles Braghetto  
ordfører. - (IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Formålet med Europa-Kommissionens genopretningsplan for almindelig tun på forslag fra ICCAT er at imødekomme bekymringer i videnskabelige kredse over den kritiske tilstand, som bestanden er bragt i på grund af overfiskeri.
Planen er blevet kritiseret på en række måder, hvilket viser, at videnskabelige eksperter og fiskere har forskellige synspunkter vedrørende behovet for at beskytte bestandene. Men planen rummer dog en hensigtsmæssig løsning på de problemer, der er blevet understreget, idet der ifølge planen skal ske en støt nedbringelse af fangstkvoten på op til 20 % fra 2006 til 2010, en stigning på 30 kg i mindstestørrelsen, en begrænsning af fiskeriperioderne og en optrapning af kontrolforanstaltningerne til bekæmpelse af illegalt fiskeri.
Nærmere bestemt blev visse elementer i planen styrket under udvalgsarbejdet med forslag om:
at gøre det muligt at anmode om, at medlemsstaterne i henhold til fiskeriaftalerne indsender fiskeriplaner, selv for bestande, som er i en biologisk god tilstand, eftersom et af hovedproblemerne er, at flådekapaciteten overstiger de tilgængelige kvoter,
at finde en balance i det enkelte medlemsland mellem dets kvoter og kapaciteten i opfedningsbrugene,
at fjerne de dispensationer, der vedrører fiskeriområder og mindstestørrelser: De er i strid med alle de videnskabelige eksperters synspunkter og med de fleste medlemsstaters holdning. Desuden kan disse dispensationer ikke retfærdiggøres ud fra et biologisk synspunkt, eftersom Middelhavet og Atlanterhavet er hjemsted for en enkelt bestand, og de forvrider i alvorlig grad konkurrencen, hvilket fører til mere intensivt fiskeri i de pågældende områder, herunder med fartøjer, som ikke traditionelt opererer der, og nedsætter effektiviteten af kontrollerne,
at opfordre medlemsstaterne til at opfylde kravene til indberetningsdata og -oplysninger til Kommissionen og om at lukke internationale fiskerier, hvis medlemsstaterne ikke indsender fangstdata,
at udarbejde en plan for genaktivering af faststående tunfiskenet i Atlanterhavet og indsamling af faststående tunfiskenet, der ikke længere er aktive, i Middelhavet for at bevare en bæredygtig og meget selektiv fangstmetode for tun,
at gøre det muligt at udbetale økonomisk kompensation fra Den Europæiske Fiskerifond til fiskere i fredningssæsonen for at sikre og beskytte fiskerivirksomhedernes og fiskernes socioøkonomiske situation,
at harmonisere straffene med henblik på at hindre uoverensstemmelser i måden, medlemsstaterne gennemfører deres regulering på.
Endelig er overtrædelsesprocedurerne, der er indledt de seneste måneder mod visse medlemsstater for deres manglende overholdelse af fangstkvoterne i 2007, utvivlsomt berettigede og nødvendige, men man skal også huske, hvor kort en periode der var i år, til at bestemmelserne kunne træde i kraft.
Med tanke på, at forvaltningen af bestandene er særlig kompliceret, navnlig i områder, hvor der foregår en skarp konkurrence med andre tredjelandsflåder, navnlig Middelhavet, er der brug for bedre overholdelse af princippet om gensidighed for at sikre, at ICCAT's mål forfølges på retfærdige vilkår. Disse foranstaltninger får kun virkning, hvis principperne og bestemmelserne i dem anvendes af både medlemsstaterne og tredjelande.
Til slut vil jeg gerne takke alle de kolleger, der har deltaget i dette arbejde.
Carmen Fraga Estévez
Hr. formand! Selv om jeg er enig i, at denne genopretningsplan ikke er så ambitiøs, som den burde være, er det korrekt, at den er resultatet af et vanskeligt kompromis i ICCAT, og jeg tror, at vi ved at vedtage den vil tage et stort skridt fremad og for første gang sende et meget klart budskab til dem, der er ansvarlige for overfiskeriet af denne art.
For så vidt angår EU er den alvorlige situation for den almindelige tun under alle omstændigheder visse medlemsstaters ansvar, da de har tilladt og endog opfordret til en overdreven vækst i deres flåder i Middelhavet. Det er ligeledes Kommissionens ansvar, der, selv om den har været fuldstændig bekendt med dette misbrug og kendt til de for lave fangstdeklarationer, ikke har rørt en finger for at rette op på situationen før nu.
Det er denne uansvarlighed, der er endt med, at det har været nødvendigt at lukke fiskeriet for alle medlemsstaterne, fordi to medlemsstater skandaløst allerede i august havde opbrugt hele EU's kvote.
Derfor synes jeg, at det er vigtigt, at plenarforsamlingen støtter hr. Braghettos betænkning, som indeholder mit ændringsforslag om, at medlemsstaterne fra nu af på forhånd skal forelægge en plan over fiskeriet, som sikrer et maksimalt antal skibe og en fiskeriindsats, der er i overensstemmelse med det enkelte lands kvote. Kommissionen ser med velvilje på at medtage denne fiskeriplan, og vi håber, at Rådet ligeledes vil støtte det.
Jeg beklager dog, at betænkningen ikke har medtaget nogle undtagelser for de flåder, der har fisket i Atlanterhavet siden tidernes morgen, og som fisker en meget lille del af fællesskabskvoten og bruger redskaber, der er meget mere selektive. De fiskere, der deltager i dette traditionelle fiskeri, ser sig forpligtet til at betale for den umættelige grådighed, som notfiskerfartøjerne fra de allerede omtalte medlemsstater har lagt for dagen, og som de ikke har nogen andel i. Jeg håber, at såvel Parlamentet som Rådet vil råde bod på denne uretfærdighed.
Endelig vil jeg blot anmode Kommissionen om at træffe alle de nødvendige foranstaltninger i forbindelse med fordelingen af fællesskabskvoten til næste år, så de medlemsstater, der har set sig nødsaget til at holde inde med fiskeriet, fordi andre har opbrugt de kvoter, som førstnævnte havde lige så meget ret til, får en ordentlig kompensation, og at de skyldige får fratrukket alle de ton, der er brug for at fratrække fra deres kvoter, så der bliver tale om en reel og effektiv kompensation.
Rosa Miguélez Ramos
Hr. formand! Jeg synes, at Kommissionens svar om at gennemføre den genopretningsplan for almindelig tun, der er blevet vedtaget i ICCAT, i fællesskabslovgivningen, er meget positivt, og jeg er enig med kommissæren i, at de foranstaltninger, den indeholder, hvis de bliver anvendt korrekt, vil gøre det muligt gradvist at genoprette bestandene, såvel i Atlanterhavet som i Middelhavet.
Planen - og det er meget vigtigt for mig - har taget hensyn til det ikke industrielle fiskeris særlige karakteristika og givet det nogle betingelser, der ikke straffer fiskernes aktivitet og forsøger at forene bevarelsen af bestanden med samfundsøkonomiske aspekter.
I denne forbindelse vil jeg gerne gøre kommissæren opmærksom på, at mit land fra starten af har bedt om en vis fleksibilitet med hensyn til den minimumsstørrelse, der skal gælde for den ikke industrielle flåde, hvorfor Spanien anmodede om, at der blev medtaget en bestemt procentdel af kvoten med en størrelse på mindre end 30 kg, der skulle være beregnet for den del af flåden, der fisker med krog.
Kommissionen var lydhør over for denne anmodning og havde forståelse for, at det i en situation, der skyldtes de store industrielle flåder, ikke kunne være de små ikke industrielle fiskere, der var "de hedenske", og den accepterede at medtage denne foranstaltning, selv om den nedsatte andelen til 2 % i planen.
Men, hr. kommissær, det sted, hvor det blev indføjet, i punkt 6 i bilag I, rejser det tvivl om det geografiske anvendelsesområde.
At begrænse denne foranstaltning til det atlantiske fiskeri ville være det samme som at dømme det ikke industrielle fiskeri i Middelhavet, der ikke engang har kapacitet til at tage ud på de atlantiske fiskebanker, til at forsvinde uden videre. Og vi taler netop om en historisk flåde, der i århundreder har bedrevet fiskeri uden at forvolde problemer for bestandene, og nedgangen i dette fiskeri skyldes netop notfiskerfartøjernes overkapacitet i Middelhavet.
Foranstaltningen burde finde anvendelse på flåderne fra alle de lande, som deltager i fiskeriet, ikke kun på dem, der råder over atlanterhavsflåder. Algeriet, Tunesien og Tyrkiet har også ret til at anvende en del af deres kvote til at forsvare deres ikke industrielle flåder over for konkurrencen fra de industrielle flåder, og jeg tror ikke, at denne undtagelse - der som bekendt er minimal - på nogen måde vil svække genopretningsplanens effektivitet.
Det er derfor, at jeg beder Kommissionen om at tage højde for den tvivl, der er skabt, efter indføjelsen af denne foranstaltning i punkt 6 i bilag I, og at Kommissionens repræsentanter på det igangværende møde i ICCAT bestræber sig på at få afklaret, om disse 2 % af fangsterne kan fanges af de ikke industrielle flåder i såvel Atlanterhavet som i Middelhavet.
Hvad angår den betænkning, vi forhandler i dag, vil jeg gerne sige til ordføreren, at min gruppe endnu en gang modsætter sig, at man fjerner undtagelserne i forbindelse med minimumsstørrelsen og fangstforbudsområderne, der som nævnt af Kommissionen er dem, der er blevet vedtaget i ICCAT. Af samme årsag er vi også imod, og vi vil i morgen ved afstemningen stemme imod de nye ændringsforslag, der er er stillet af Gruppen De Grønne.
Alfonso Andria
for ALDE-Gruppen. - (IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg gerne lykønske ordfører Iles Braghetto med hans glimrende arbejde i Fiskeriudvalget, der har gjort det muligt for os at fremlægge en afbalanceret tekst til afstemningen i morgen, en tekst, som til en vis grad er baseret på hidtidige erfaringer, og som ændrer forordningen om genopretning af almindelig tun, så den givetvis bliver bedre.
Fjernelsen af dispensationerne for de fastsatte kvoter for tunfangst, hvoraf nogle oprindelig var blevet fastholdt, og for fangster i det østlige Atlanterhav og Adriaterhavet er efter min mening en af de største succeser for denne parlamentsprocedure. Disse undtagelser var ikke tilstrækkeligt berettigede ud fra et biologisk synspunkt, eftersom Middelhavet og Atlanterhavet er hjemsted for en enkelt tunbestand, og de kunne endda alvorligt forvride konkurrencen, idet de kunne føre til mere intensivt fiskeri i de områder, der ikke var pålagt restriktioner. Kontrollen ville desuden blive vanskeliggjort og utvivlsomt blive mindre effektiv.
Jeg er enig med ordføreren i, at der er brug for at udbetale økonomisk kompensation til fiskere i fredningssæsonen, og jeg hilser også forslaget om en plan for genaktivering af faststående tunfiskenet velkommen.
Ulovligt fiskeri, som anses for at være en af de svøber, der underminerer beskyttelsen af bestandene af almindelig tun, skal også bekæmpes af alle kræfter. Selv om forslaget til forordning indeholder en skærpet tilgang til problemet med kontrollerne i forhold til tidligere, bør løbende uoverensstemmelser i måden, hvorpå de forskellige medlemsstater anvender lovbestemmelserne på, fjernes. Efter min mening er der brug for et bedre samarbejde staterne imellem for at harmonisere den nationale lovgivning om gennemførelsesforanstaltninger, og det er i den retning, min ændring bærer.
I mine øjne er der endnu et problem, der skal løses, nemlig at forvaltningen af bestandene af almindelig tun i Middelhavet kræver en overordnet strategi, der er aftalt med andre lande uden for ICCAT, som fisker i Middelhavet. Jeg tænker f.eks. på den japanske flåde, for ellers vil de mål, som forordningen tilstræber, ikke blive til noget.
Jeg håber derfor til slut, at vi ved afstemningen godkender den tekst, der er aftalt i Fiskeriudvalget.
Raül Romeva i Rueda
Hr. formand! Jeg vil også begynde med at anerkende hr. Braghettos indsats i forbindelse med denne betænkning. Jeg synes dog, som jeg nævnte i sin tid under drøftelserne i Fiskeriudvalget med baggrund i de rapporter, som talrige videnskabsmænd, miljøorganisationer og endog dele af sektoren udarbejder, at betænkningens titel burde ændres.
I stedet for at henvise til en formodet regulering af genopretningsplanen for almindelig tun, burde vi kalde denne plan for ikke genopretningsplanen eller endnu bedre, planen for udryddelse af tunen. Lad os tale lige ud af posen, for da den såkaldte genopretningsplan blev vedtaget i ICCAT for et år siden i Dubrovnik påpegede Den Videnskabelige Komité allerede den gang, at de indledende resultater generelt viste, at det ikke var sandsynligt, at de trufne foranstaltninger, selv om de er et skridt i den rigtige retning, ville opfylde planens mål fuldt ud. Og den tilføjede, at selv om gennemførelsen er perfekt, og at den fremtidige fangst vil ligge tæt på niveauet fra 90'erne og ikke vil blive berørt af det nye niveau for reproduktiv biomasse, er der 50 % sandsynlighed for genoprettelse i 2023 med de nuværende reguleringer.
Med disse forudsætninger, enten en ufuldkommen gennemførelse eller faldende fangster i forhold til de nylige niveauer i takt med, at den reproduktive biomasse falder, eller også begge dele, bliver det vanskeligt at opfylde genopretningsplanens målsætninger.
Og jeg gentager, at jeg baserer mig på videnskabelige rapporter, hverken mere eller mindre. Og som om, det ikke var nok, viser det sig, at denne plan, som på provisorisk vis allerede er blevet iværksat i 2007, har fungeret så dårligt, at EU har oversteget den kvote, der tilkom os, med 26 %, hvilket har gjort det nødvendigt, og det er aldrig sket før, at tage retslige skridt mod alle de lande, som ikke har respekteret reglerne, især Frankrig og Italien.
Jeg benytter samtidig lejligheden til at spørge, hvordan det kan gå til, at et andet land, Spanien, eksporterede næsten 9 000 ton tun i 2006, når det kun deklarerede en fangst på 4 700 i henhold til organisationer som Greenpeace eller Adena.
Endelig ville det også være interessant at få at vide, hvilke skridt Kommissionen og regeringerne påtænker at tage for at kontrollere og endog reducere fiskerflådens størrelse, da det er svært at forestille sig, at det er muligt at reducere fangsterne, hvis vi får stadig flere og bedre fartøjer, der for størstedelens vedkommende netop lever af de europæiske subventioner. Måske vil vi få nogle svar på det ICCAT-møde, der finder sted i Antalya i Tyrkiet i disse dage, og hvor mine kolleger Marie-Hélène Aubert og Michael Earle deltager.
Men for mig er den umiddelbare konklusion enkel og alarmerende på samme tid: Alle indicier peger på, at bestandene ligger langt under niveauet for de mest optimistiske forudsigelser. Der er endda dem, der hævder, at vi er kommet forbi det punkt, hvorfra der ikke er nogen vej tilbage. Det vil sige, at det under disse forhold er vanskeligt for mig at tro, at den aktuelle plan kan kaldes en genopretningsplan.
James Nicholson
- (EN) Hr. formand! Først og fremmest må jeg også sige tillykke til ordføreren med denne betænkning. At opnå genopretning i en hvilken som helst genopretningsplan er altid vanskelig. Dette er ikke anderledes i forhold til mange af de andre, som etablerer en flerårig genopretningsplan, men denne gang er det for almindelig tun. Jeg håber oprigtig talt, ligesom alle andre, at programmet bliver en succes.
Jeg har kun erfaring fra genopretningsplanen for torsk i det irske hav. I løbet af disse år fik fiskerne i dette område ingen kompensation for ikke at måtte fiske i denne periode. Jeg er overbevist om, at man ikke gør en uret god igen ved at begå en ny. Hvis man vælger at frede noget, så mener jeg, at så må man også være forberedt på at betale kompensation - jeg mener ikke, at der findes noget alternativ. Det er i orden af kræve ofre, men ofre har en pris.
Jeg erkender, at denne betænkning er ekstrem følsom for fiskere, som kommer fra Middelhavet, og for dem, som fisker i Atlanterhavet. Så set fra et økonomisk og et socialt synspunkt bliver det yderst vanskeligt for dem. Under sådanne omstændigheder bliver det også en meget vanskelig forordning for fiskerne på land i denne region. Men det er altafgørende, at bestanden af almindelig tun bevares og beskyttes.
Paulo Casaca
(PT) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg ønsker også at rose vores ordfører Iles Braghetto for det glimrende arbejde, han har fremlagt, og jeg vil gerne begynde med at sige, at det mest slående eksempel på, at den nuværende fælles fiskeripolitik ikke er i stand til at sikre bæredygtigheden i dette erhverv, er den situation, vi nu står over for med almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i særdeleshed. Det blev for nylig erkendt i en meget interessant undersøgelse bestilt af GD Fiskeri, som Joe Borg gjorde sig den ulejlighed at offentliggøre, hvilket jeg gerne vil takke ham for her.
Sagen er den, at de skrappe foranstaltninger, vi nu ser på området med fuldstændig lukning af fiskerier før årets udgang, et forsøg på at afvikle en væsentlig del af flåden og udsigten til en total lammelse af erhvervet, selv om det måske ikke engang kan gøre det, er en direkte konsekvens af en holdning i den fælles fiskeripolitik, hvor forvaltningsbeslutninger adskilles fra anvendelsen og kontrollen af dem, og hvor fiskersamfundenes og myndighedernes ansvar er blevet udhulet af en eksklusiv europæisk kompetence, som ikke desto mindre ikke er blevet udøvet af den part, der argumenterede for den.
De traditionelle fiskeredskaber med stang og line, der ganske vist var miljømæssigt bæredygtige, men økonomisk mindre rentable, skulle konkurrere med moderne teknologier og yderst avancerede ressourcer, som var uendeligt mere rentable i det korte løb, men miljømæssigt ikke bæredygtige, og først nu er der endelig ved at komme nogle foranstaltninger, der giver sidstnævnte type fartøjer negativ særbehandling. Jeg vil gerne bakke op om og understrege min entydige støtte til, hvad min kollega Rosa Miguélez sagde her om, at det er væsentligt at begunstige traditionelle fangstmetoder.
Den overhængende trussel om kommerciel udryddelse af fiskeriet efter almindelig tun bør få os alle til at tænke over, hvad der skal gøres i al hast i forbindelse med den fælles fiskeripolitik i sin helhed.
Ioannis Gklavakis
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er hovedsagelig enig i Iles Braghettos holdning til genopretning af tunbestandene. Jeg tror, vi alle ønsker oceaner og have med fiskebestande af tilfredsstillende størrelse.
Lad mig imidlertid udtrykke to bekymringer. For det første findes der planer om at oprette et system, hvorefter fiskerfartøjer skal indsende detaljerede planer for fiskeriet efter tun for at sikre en bedre kontrol. Jeg mener, at den situation, som denne fiskeriplan vil skabe, kun ville være brugbar for store tunfiskerfartøjer, som udelukkende fanger tun, ikke for små fartøjer, der er beregnet til både tun og andre fisk.
Vi ønsker alle at kontrollere tunfiskeriet, men ikke at udelukke nationer med små fartøjer. Desuden er der en stærk fiskeritradition her.
For det andet henviser jeg til ændringsforslag nr. 3, som knytter kapaciteten i opfedningsbrugene til den nationale kvote. Opdræt af almindelig tun i EU foregår i andre lande end dem med store kvoter.
Mit eget land er f.eks. ikke et af de lande, der er begunstiget med hensyn til kvoter. På den anden side har vi komparative fordele med hensyn til tunopdræt. Hvorfor skulle vi nedbringe kapaciteten i vores brug til det niveau, vores kvote ligger på?
Lad mig til slut nævne det uacceptable faktum, at tunfiskeri blev forbudt i september, fordi to EU-lande fangede mængder, der skulle have rakt til alle medlemsstater tilsammen. Disse lande skal have en passende straf. Til gengæld burde de lande, der blev berøvet deres fiskerirettigheder i år, være de første næste år til at få den andel, der blev frataget dem. I mellemtiden bør vi finde måder at kontrollere fangsterne ordentligt på.
Robert Navarro
(FR) Hr. formand! Indledningsvis vil jeg gerne komplimentere ordføreren, hr. Braghetto, for et glimrende stykke arbejde. Forhandlingerne i Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet, ICCAT, er stadigvæk i gang, og vi ved derfor endnu ikke, hvad der er i vente for vores fiskere næste år. Sikkert er det, at der i sommer skete noget alvorligt, og at vi grundigt må revidere de kontrolforanstaltninger, der anvendes inden for fiskeriet. Kommissionen er i gang med det, og det glæder mig, selv om jeg frygter, at det bliver vanskeligt at få Rådet til at acceptere visse af de foranstaltninger, der blev foreslået i sidste måned for at komme ulovligt fiskeri til livs.
Jeg håber, at det under alle omstændigheder lykkes for EF-Fiskerikontrolagenturet at iværksætte en egentlig koordinering af bestræbelserne for at gennemføre de påkrævede kontroller. For de nationale kontrolsystemer virker ikke. Det nytter ikke, at vores spanske, portugisiske og græske venner forarges over franske og italienske fiskeres optræden og over den mangelfulde kontrol i de to stater. Alle kender sandheden. Vi ved alle, at de enkelte lande hver især alt for længe har dækket over deres egne fiskerflåders ulovlige aktiviteter. Derfor er der behov for skærpet kontrol på europæisk plan, om man kan lide det eller ej. Og derfor er jeg overbevist om, at der er behov for et europæisk kystvagtkorps.
Vi må også drøfte sanktionerne for overfiskningen. ICCAT vil sandsynligvis træffe beslutning om at straffe Fællesskabet, som til gengæld burde straffe de medlemsstater, som har forset sig. Den franske regering har erklæret, at den under ingen omstændigheder vil gå på kompromis, og at der kommer til at rulle hoveder. Personligt håber jeg, der bliver tale om strenge, men retfærdige og afbalancerede straffe, som i øvrigt havde været overflødige, hvis kontrollerne havde været effektive. Jeg håber også, at de, som driver traditionelt tunfiskeri, hvis indvirkning på ressourcerne er mindre - ikke straffes for andres fejl.
Fagfolk har klart påvist, at de europæiske fiskerflåders kapacitet, hvad angår almindelig tun, er ude af proportioner. Jeg benytter derfor lejligheden til at spørge kommissæren, hvilke midler man agter at stille til rådighed for at sikre omskoling af de fiskere, der tvinges til at opgive erhvervet.
Joe Borg
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne takke parlamentsmedlemmerne for deres interessante synspunkter.
Under denne debat er vi kommet til en erkendelse af, at vi har et fælles mål, nemlig på en effektiv måde at få taget hånd om den uholdbare situation omkring almindelig tun. Den bedste måde at håndtere bestandens ringe tilstand på er ved at gennemføre ICCAT's genopretningsplan. Jeg takker derfor Parlamentet for dets forslag om nationale fiskeriplaner, som er et effektivt værktøj til overholdelse af bestemmelserne om overkapacitet.
Med hensyn til spørgsmålet om dispensationer kan Kommissionen ikke ændre på indholdet af den plan, som er vedtaget af ICCAT. Samtlige kontraherende parter har accepteret disse dispensationer. Lad mig minde Dem om, at dispensationerne blev givet for håndværksmæssige fiskerflåder og for visse sæsonfiskerflåder, fordi deres indvirkning på fangsterne er markant. Derudover omfatter disse dispensationer en række strenge betingelser såsom et begrænset antal fartøjer, begrænset fangst og angivne havne. Når det er sagt, er der mulighed for at genopretningsplanen skal revideres i 2010 på grundlag af nye videnskabelige anbefalinger eller på grund af svagheder, som er blevet observeret under dens implementering.
Med hensyn til den udtalelse, som blev fremsat af fru Ramos, som ønsker en yderligere udvidelse af de to specifikke tilfælde i Atlanterhavet og i Adriaterhavet, er disse specifikke, små og ubetydelige tilfælde. At udvide dem til at dække andre områder vil medføre en ændring af ICCAT's genopretningsplan. Det kan ganske enkelt ikke gennemføres i år. Vi vil ikke genåbne ICCAT's plan. Der er planlagt en revision i 2008, men, hvis man tager kritikken af de to dispensationer i betragtning, tror jeg, det bliver utrolig vanskeligt at udvide dem yderligere.
Overkapacitet vil blive håndteret gennem de nationale planer, som forelægges medlemsstaterne, der vil blive pålagt at finde en balance mellem kapacitet og fangst. Derudover er det lykkes os under vores diskussioner i Rådet at introducere øgede kontrolforanstaltninger, som åbner op for bedre muligheder for at overholde bestemmelserne. Yderligere vil vi i 2008 koncentrere vores indsats omkring forstærkning af kontrollen generelt.
Vi insisterer ligeledes på, at midlerne i henhold til Den Europæiske Fiskerifond anvendes til nedlukning af fartøjer i de medlemslande, hvor der er overkapacitet, især med hensyn til fiskeri af almindelig tun.
På spørgsmålet om, hvorvidt det sikres, at andre fiskerfartøjer opfylder ICCAT's regler, dvs. fiskerfartøjer, som tilhører tredjelande, kan der dertil siges, at ICCAT's bestemmelser er gældende for alle ICCAT-partnere, og vi forventer, at de alle tilslutter sig de betingelser og bestemmelser, som er indeholdt i genopretningsplanen for almindelig tun. Hvis de ikke gør det, vil vi tage dette op med dem i ICCAT-regi og bilateralt. Hvis de nægter at overholde deres forpligtelser, vil vi overveje andre mulige foranstaltninger.
Med hensyn til spørgsmålet om to landes overfiskeri har jeg allerede sagt, at vi støtter de nationale fiskeriplaner, og at dette fremgår af formandskabets kompromis, som jeg håber vil blive godkendt af alle medlemslande på samlingen i Rådet til november.
De beløb, for hvilke der er blevet overfisket, skal tilbagebetales, og det blev der opnået enighed om i Antalya. Det er ensbetydende med en årlig reduktion på 1.480 t for perioden 2009-2011. Kompensation til lande, som underfisker, har virkning fra 2008.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Francesco Musotto  
skriftlig. - (IT) Braghetto-betænkningen indeholder mange ting, vi bør tænke over med hensyn til gennemførelsen af genopretningsplanen for almindelig tun. Den plan lægger store begrænsninger på fiskeriet med henblik på behovet for at beskytte bestande af en truet art. Der er ikke desto mindre risiko for, at initiativet ikke får virkning, hvis EU ikke vedtager foranstaltninger til imødegåelse af de samfundsøkonomiske virkninger. Betænkningen skal roses for at sætte fokus på denne mangel og foreslå egnede midler til en effektiv gennemførelse af anbefalingerne fra Kommissionen og ICCAT.
For så vidt angår de samfundsøkonomiske aspekter, er tunfiskeri et traditionelt erhverv og den eneste indtægtskilde for tusindvis af familier. Hvis det skulle lukkes helt, ville fiskerne skulle have økonomisk kompensation fra EFF.
Medlemsstaterne skal også anvende straffene for ulovligt fiskeri, som er den reelle årsag til bestandens udhuling. Der er ikke meget fornuft i at banke ærlige fiskere oven i hovedet, hvis der ikke findes midler til at stoppe havets rovdyr.
Endelig må der forlanges gensidighed fra tredjelande. Det nytter ikke noget at ofre vores fiskere for at beskytte arten, hvis andre lande, og jeg tænker her på Libyen og Tyrkiet samt Kina og Japan, ikke anvender lige så strenge restriktioner i deres farvande. Selv om de ville have en konkurrencefordel frem for europæiske fiskere, ville problemet med nedgangen i tunbestanden ikke blive løst.
