Retningslinjer inden for forskning (2002-2006)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0052/2001) af Plooij-van Gorsel for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Realisering af det europæiske forskningsrum: Retningslinjer for EU's indsats inden for forskning (2002-2006) (KOM(2000) 612 - C5-0738/2000 - 2000/2334(COS)).

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg har aldrig haft så lang taletid på et plenarmøde. De kan tage Dem en lur i mellemtiden, for otte minutter er godt nok lang tid.
Hr. kommissær, det er nu næsten et år siden, at Rådet i Lissabon aftalte, at Unionen skal være den mest konkurrencedygtige vidensbaserede økonomi i verden, og Parlamentet støttede denne målsætning med et stort flertal. Hvis EU vil opnå den målsætning, er det meget vigtigt med flere investeringer i forskning, teknologisk udvikling, innovation og undervisning, både i medlemsstaterne og i EU. Udviklingen af et europæiske forskningsrum er i den forbindelse uundværlig. Europæiske forskningspræstationer er ikke at foragte, og det europæiske erhvervslivs innovative bestræbelser er også imponerende og stod i den første halvdel af 90'erne for 33% af omsætningen. De europæiske rammeprogrammer for forskning og teknologisk udvikling har bestemt også ydet et bidrag. I fremtiden skal de gode dele af rammeprogrammerne derfor bevares, og det skal også fremgå, når forslagene til det sjette rammeprogram behandles. Men i øjeblikket, kære kolleger, er der slet ikke tale om én europæisk forskningspolitik. De forslag, som hr. Busquin stiller for at realisere den politik, har Industriudvalget modtaget positivt, men vi har også en række supplementer og indvendinger til et par punkter.
Et effektivt forskningsrum kan opnås, hvis der i højere grad samarbejdes på grundlag af mere fælles målsætninger og fleksibel anvendelse af midlerne. Ud med teknonationalismen. Medlemsstaternes og Unionens forskningspolitik føres nu ved siden af hinanden, uden at der er en sammenhængende helhed. Desuden investerer vi væsentligt mindre i forskning end USA og Japan. Disse to faktorer gør, at afstanden til USA blot er blevet større i de forløbne år.
I min første betænkning om det europæiske forskningsrum pegede jeg også på teknonationalismen, som skal væk. Mere samarbejde mellem medlemsstaterne, forskerne og forskningsgrupperne, men også mellem virksomhederne, universiteterne og de offentlige forskningsinstitutter er nødvendigt. Det er endvidere nødvendigt med mere koordinering på programplan. Der er brug for nye europæiske samarbejdsformer, nemlig formidlingssamarbejde, det vil sige mellem nationale forskningsinstitutter, og mellem de instanser, som støtter forskningen i medlemsstaterne. Men, kære kolleger, samarbejde i EU står og falder med state of the art-infrastruktur. Et transeuropæisk højhastighedsforskningsnetværk med en kapacitet på 10 gigabyte, som i fremtiden udvides til 100 gigabyte, er uundværligt for realiseringen af et europæisk forskningsrum, som fungerer optimalt. Kun på den måde opstår der et samarbejde som mellem centers of excellence. Med Sean-projektet, som går ud fra en udvidelse på to gigabyte/sek. hvert år, opnår man aldrig den målsætning. Jeg anmoder derfor hr. Liikanen og hr. Busquin om at være meget mere ambitiøse.
Ud over udviklingen af et europæisk forskningsrum er der endvidere brug for et europæisk uddannelsesrum, fordi en dynamisk vidensbaseret økonomi, som der i høj grad blevet slået til lyd for i Lissabon, også kræver højkvalitativ undervisning med et tilsvarende niveau i alle medlemsstater, men især også mobilitet for forskere og studerende. En bedre tilnærmelse mellem universitets- og også forskningsuddannelser er i den forbindelse nødvendig. Jeg vil gerne høre, hvad kommissæren mener herom.
Hr. formand, for Industriudvalget udgør de aftaler, som blev indgået i Nice, om fleksibilitet, den geometriske variable eller samarbejdet mellem et begrænset antal medlemsstater inden for forskningsområdet, et problem. Det er en central del af hr. Busquins planer. Industriudvalget er meget skeptisk med hensyn til dette samarbejde mellem medlemsstater, især når det vedrører brug af europæiske forskningsmidler. Det er nemlig således, at Forskningsudvalget, altså Parlamentet, har medbestemmelseskompetence, når det vedrører forskning på europæisk plan. Hvis der nu opstår samarbejde mellem medlemsstaterne, som medlemsstaterne selv finansierer, så er det ikke noget problem. Men så snart der puttes europæiske penge i forskning, som kun få medlemsstater profiterer af, så skal proceduren om fælles beslutningstagning bevares. Det er fastsat i EF-traktaten. Derfor skal udarbejdelsen af disse planer have en mere klar form, selv om vi absolut ikke er imod tættere samarbejde - derfor sagde jeg også, at teknonationalismen skal væk - men hvis europæiske midler er involveret, skal proceduren om fælles beslutningstagning bevares.
Et andet punkt er de små og mellemstore virksomheders rolle med hensyn til forskning. I det femte rammeprogram slog vi til lyd for at afsætte mindst 10% til de små og mellemstore virksomheder inden for de tematiske programmer. Det er også lykkedes. Det har vist sig, at der går langt flere penge til de små og mellemstore virksomheder fra det femte rammeprogram. I min betænkning for Industriudvalget fastsættes det, at der på ny skal afsættes mindst 10% til de små og mellemstore virksomheder. Jeg mener, at vi i betragtning af det nuværende beløb kan være mere ambitiøse, så jeg foreslår at hæve det til 15% i det fremtidige rammeprogram, og i den forbindelse vil jeg naturligvis gerne høre Deres mening.
Mit sidste punkt, hr. formand, vedrører noget, som Parlamentet er en del i tvivl om, og det er nuklearfusionsforskningen. Den har Parlamentet næsten ingen indflydelse på, bortset fra at det skal godkende budgettet. Vi er derfor overraskede over, at De har spurgt Rådet om, hvad der skal ske med fusionsforskningen, inden De har afgivet en meddelelse, som normalt sendes til Rådet og Parlamentet samtidigt. Er det ikke at vende op og ned på arbejdsgangen? Derfor håber vi, at Parlamentet også høres herom, og at De kommer med en udtalelse om det budget, som De gerne vil have, men det skal vi altså først vedtage. Vi anmoder altså om fuldstændig medbestemmelse med hensyn til fusionsforskning, også med hensyn til hvilken retning den skal tage.

McNally
Hr. formand, som fru Plooij-van Gorsel har sagt, er der altid blevet peget på forskningen som nøglen til forbedret økonomisk vækst, jobskabelse, renere miljø og bedre sundhed. Det er derfor en gåde, hvorfor hvert eneste land i verden og hver eneste medlemsstat i Den Europæiske Union lader halvdelen af den mest værdifulde ressource, nemlig befolkningens intelligens, gå til spilde. Det gør de ved ikke at inddrage kvinder tilstrækkeligt i forskningen.
Kvinder gives ingen tilskyndelse i skolerne, de forskelsbehandles i deres karriere, og det er noget, som vi må gøre noget ved i det europæiske forskningsrum. Jeg lykønsker ordføreren fru Plooij-van Gorsel og kommissær Busquin, som begge er klar over betydningen af dette problem. Jeg er især glad for, at kommissær Busquin har givet sit generaldirektorats indsats på dette område status som en enhed, at han sikrer, at der føres statistik, og at de netværk, der hjælper og støtter kvindelige forskere, støttes af Den Europæiske Union. Dette må være en vigtig del af det europæiske forskningsrum.
Der er behov for forskning af kvinder, for kvinder og om kvinder - således at de kønsspecifikke aspekter af forskningen undersøges. Det er vigtigt, at de socioøkonomiske aspekter af forskningsprogrammet fokuserer på kønsspørgsmålene. Hvorfor lader næsten alle lande i verden halvdelen af befolkningens intelligens gå til spilde ved ikke at opmuntre kvinderne?
Jeg takker fru Plooij-van Gorsel for hendes støtte til udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og glæder mig til, at kønsaspektet bliver en vigtig del af det europæiske forskningsrum.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, jeg glæder mig over at tale efter fru McNally, for jeg er selv forsker, og mit arbejde drejer sig om kvinder. Det er ikke kun et spørgsmål om, at der bliver udført arbejder af og for kvinder, men vedrørende dem. Jeg er glad for, at disse spørgsmål tages op i denne betænkning.
I dag taler jeg som ordfører for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som enstemmigt har vedtaget en betænkning, som delvis er taget op i betænkningen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg vil gerne opholde mig ved ordet "delvis".
Først og fremmest er jeg tilfreds med, at humaniora og samfundsvidenskab fremover vil blive betragtet ikke kun som et middel til, men også som et mål for forskningen. Spørgsmålet om kvinderne er en del heraf, men det drejer sig naturligvis i dag om noget meget bredere. Det er et vendepunkt i forskningen i Europa, at humaniora og samfundsvidenskab bliver et mål for forskningen, og det vil jeg gerne understrege. Måske kan vi således overveje den politiske og kulturelle opbygning af Europa, for forskningen er en del af denne opbygning.
Det slår mig ligeledes, at vi har understreget, i hvor høj grad den ny teknologi, som i dag er så vigtig - vi drøftede det i går i forbindelse med ophavsret - er den kulturelle mangfoldigheds forbundsfælle gennem sprogene. Jeg vil fremhæve, at vi i Kulturudvalget finder dette emne yderst vigtigt.
For så vidt angår det sjette forskningsrammeprogram, er jeg glad for at se, at man i Industriudvalgets betænkning har holdt fast ved den forskning i kulturel identitet, vi har foreslået. Jeg håber, at Kommissionen også vil kunne lægge vægt på dette. Muligheden for at arbejde på den kulturelle identitet forekommer mig vigtig for at genoptage nogle nøgleaktioner fra det femte rammeprogram som f.eks. de aktioner, der vedrører multimediernes indhold og værktøjer, fremtidens by samt kulturarven.
Jeg beklager imidlertid en anelse, at Industriudvalget ikke har medtaget vores udtalelse om udgifterne til Internettet. Hvis der blev forsket i udgifterne til Internettet, kunne det have gjort det muligt at begrænse udgifterne og i sidste ende gøre Internettet mere folkeligt. Ekspertisenetværk er udmærkede, men vi kan også inden for den europæiske forskning etablere netværk, som ikke blot er ekspertisenetværk, hvilket er nødvendigt for at skabe mobilitet, men også for selve forskningen.
Endelig er der selvfølgelig spørgsmålet om intellektuel ejendomsret. At forske i de tekniske midler i forbindelse med intellektuel ejendomsret kunne også i høj grad hjælpe Europa med at sikre sin kulturelle identitet og demokratiet.

Vidal-Quadras Roca
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke fru Plooij-van Gorsel for den store åbenhed og modtagelighed over for vores gruppes bidrag og gentage, at det endnu en gang har været en fornøjelse at arbejde sammen med hende om disse spørgsmål. Ligeledes udtrykker jeg vores oprigtige taknemmelighed over for kommissær Busquin, fordi han altid er opmærksom på vores bidrag, fordi hans dør altid er åben, og fordi han øger kontakten med grupperne med en konduite i samarbejdet med Parlamentet, som jeg uden overdrivelse drister mig til at betegne som eksemplarisk, og som giver os mulighed for at sikre det bedste for det sjette rammeprogram.
Hr. formand, Den Europæiske Union er ikke produktet af en konstruktionsrationalisme, af despotisk oplyste eliter, der tager magten over befolkningen. Nej, den er født af den umådeligt frugtbare idé om at gøre tingene sammen, og hvis der er et område, hvor Den Europæiske Union trænger til en kraftig tilskyndelse til at integrere politikkerne, til at udvide samarbejds-, koordinerings- og synergiområdet, er det inden for forskning, udvikling og teknologisk innovation. Initiativet med et europæisk forskningsrum fremstår derfor som en af den nuværende Kommissions hovedtanker, og promovering og tilskyndelse til denne ambitiøse idé er en af kommissær Busquins fortjenester.
Det europæiske forskningsrum indfører faktisk nogle nye og potentielt meget nyttige instrumenter, f.eks. samarbejde mellem og koordinering af medlemsstaternes forskningspolitikker, koncentrering af nogle få og stærke prioriteringsområder, fuld udnyttelse af begrebet europæisk merværdi, idéen om større projekter og networks of excellence. Hvis alt dette gennemføres effektivt, vil det uden tvivl bidrage til at forbedre vores forsknings-, udviklings- og innovationssystems kvalitet og konkurrenceevne.
Hr. formand, vores ændringsforslag er begrundet i en række forhold, nemlig ansporing af forskernes mobilitet, som vi anser for essentiel, forskningssystemernes åbenhed og gennemskuelighed for medlemsstaterne, styrkelse af grundforskningen og etablering af nogle klare prioriteringskriterier.
Det europæiske forskningsrum giver anledning til nye forventninger, og det er noget, vi alle kan glæde os over. Hr. kommissær, vi ønsker Dem succes, for Deres succes på dette område vil være Parlamentets og Den Europæiske Unions. De må ikke tvivle på, at vi til enhver tid vil stå ved Deres side på denne vej, som De så positivt har udstukket.

Desama
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, da Europa-Kommissionen gennem kommissær Philippe Busquin offentliggjorde sin første meddelelse om det europæiske forskningsrum, spurgte vi os selv, om det var endnu en patentløsning, en slags bekendtgørelseseffekt, som Kommissionen af og til har haft tendens til at fremkomme med, eller om det i virkeligheden drejede sig om en omlægning, en vending i udviklingen i den europæiske forskning med andre ord, om man tog i betragtning, at den rene fællesskabsforskning kun udgør en lille procentdel af den samlede forskning i Den Europæiske Union.
I dag ved vi efter den første meddelelse og især efter denne her, hvor instrumenterne er bedre fastlagt, at vi står over for en væsentlig ændring af retningslinjerne for forskningen, selv om jeg dog ikke vil gå så vidt som til at betegne ændringen som en kopernikansk revolution.
Hidtil har forskningens mål og dens hovedinstrument, rammeprogrammet, været at sikre den europæiske industris konkurrenceevne. I dag føler man uden fuldstændig at tilsidesætte dette grundlæggende mål, at ambitionsniveauet er et andet. Det er klart, at for at realisere dette europæiske forskningsrum, som stemmer overens med en ægte fællesskabspolitik, er det absolut nødvendigt at samarbejde med medlemsstaterne. Jeg er på dette punkt ikke enig med fru Plooij-van Gorsel, selv om jeg glæder mig over hendes udmærkede betænkning. Jeg mener ikke, at man skal være frygtsom. Det er ikke på grund af uopmærksomhed, at statscheferne optog dette samarbejde i Maastricht-traktaten i 1992. Man skal give det styrke og kraft, og jeg tror, at det er et væsentligt element, som skal danne grundlag for forslag til og overvejelser i forbindelse med det sjette rammeprogram.
Man skal således være fast besluttet på at deltage i dette samarbejde, men uden at glemme, at det i sig selv ikke er tilstrækkeligt til at realisere et europæisk forskningsrum. Det er nødvendigt at forny dette europæiske forskningsrum ved hjælp af en fornyet indsats til fremme af forskernes mobilitet, som hr. Vidal-Quadras Roca så udmærket har sagt det. Det er selvfølgelig også nødvendigt at forny det ved at oprette netværk mellem europæiske forskningscentre, hvad enten det drejer sig om ekspertisenetværk eller ej, men det er rigtigt, at vi har centre for avanceret europæisk forskning, som vi skal vænne til at arbejde sammen. De står her over for et frygteligt valg, hr. kommissær, som indebærer kortlægning af centrene for avanceret europæisk forskning. Man kan i dag uden tvivl sige, at man vil henfalde til benchmarking. At sige det er en ting, at gøre det vil naturligvis være noget andet og mere vanskeligt. Vi har imidlertid tillid til Dem på dette punkt.
Jeg vil gerne til sidst sige, at ud over det europæiske forskningsrum, som efter min mening vil medvirke til at strukturere det næste rammeprogram, er det også nødvendigt at oprette forbindelser mellem forskningsrummene og alle universitetsuddannelserne. Det er en anden dimension, men den er vigtig.

Piétrasanta
Hr. formand, udformningen og realiseringen af det europæiske forskningsrum er en virkelig nyskabende tanke, som kommissær Busquin foreslår at iværksætte i løbet af de kommende år. Vi er ham taknemmelig for det, og jeg lykønsker ham personligt, ligesom jeg lykønsker fru Plooij-van Gorsel med udarbejdelsen af en udmærket betænkning om dette emne. Vi kan selvfølgelig kun gå ind for denne idé og understrege de vigtige punkter, som Verts/ALE-Gruppen er særligt optaget af.
For det første er det nødvendigt at påbegynde en udvikling hen imod en bedre integration af forskningen i Europa. Vi ønsker en større åbning af de nationale programmer på europæisk niveau.
For det andet skal dette europæiske forskningsrum hovedsageligt omfatte forskning med et stærkt grundlag, som er offentligt funderet, og det skal forbindes med et europæisk innovationsrum, som er på linje med virksomhederne, hvad enten de er store, små eller mellemstore. Man skal hele tiden bestræbe sig på at udvikle en reel europæisk merværdi.
For det tredje skal vi også overveje at anvende nye værktøjer. Det er indlysende, at det sjette rammeprogram, som vi skal til at arbejde med, er det vigtigste. Det skal revideres, der skal være lettere adgang til det, og det skal være mere fleksibelt og lettere læseligt. Man skal overveje idéen om integrerede programmer og ekspertisenetværk uden dog at tilsidesætte mindre virksomheder, som kan være kilder til idéer og fornyelse.
For det fjerde er vi opmærksomme på udviklingen af foranstaltninger, der muliggør udveksling, såsom investeringsprogrammer for unge og programmer, der kan skabe balance, med mere tid til forskning.
For det femte skal man i den rene videnskab fortsætte udviklingen. Vi ønsker at lægge større vægt på temaet videnskab og samfund med større støtte til humaniora og samfundsvidenskab.
For det sjette skal det europæiske forskningsrum give mere plads til en bæredygtig udvikling gennem udarbejdelse af meget konkrete forskningsprojekter, som skal vedrøre økologi eller vedvarende energi. Vi går imidlertid ikke ind for at medtage militær forskning eller forskning på forsvarsområdet.
Endelig, for det syvende, er vi meget opmærksomme på det internationale område, som ikke kun vedrører konkurrencen med USA eller Japan, og som skal lægge vægt på ansøgerlandene og samarbejdsprogrammerne med udviklingslandene og landene i Euro-Middelhavsområdet.

Seppänen
Hr. formand, hr. kommissær, EU er ved at få en fælles mønt, og derigennem får Unionen et fælles valutaområde. Man vil også gøre EU til et fælles vidensområde, og derigennem ønsker man at gøre Unionen til en vidensstormagt. På mange områder er EU allerede en vidensstormagt. Det er dog ikke alle resultater og metoder, der er til fælles brug, da mange store lande ønsker at holde liv i deres egne nationale, økonomiske og militære interesser. De burde åbne deres projekter mere for andre, end de gør nu. Hvis ikke det sker, er EU ikke noget ægte europæisk forskningsrum, og EU's penge kommer kun til at finansiere de rester og smuler, som ikke bliver finansieret nationalt på grund af manglende almen betydning af arbejdet.
Vi anvender i Finland udtrykket nulforskning. Med det mener man forskning, hvis resultater ingen har brug for, anvender, kritiserer eller følger op på. Det europæiske forskningsrum må ikke være et nulforskningsområde, og EU-midlerne må ikke anvendes til at finansiere nulforskning. Vi må have løst problemet med, at der ikke er nogen omfattende kontrol med anvendelsen af EU-midlerne, hvor man evaluerer de videnskabelige resultater til bunds. Man kan frygte, at nytteværdien af midlerne videnskabeligt set er dårlig. Det er muligt, at et fælles forskningscenter vil repræsentere mere bureaukrati end viden. Derfor må man kræve, at et fælles forskningsrum udvikles efter videnskriterier.
Jeg takker fru Plooij-van Gorsel for et grundigt arbejde i INDU-udvalget. En skønhedsfejl i betænkningen er det fremsatte krav om, at forskningen skal alliere sig med våbenindustrien.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, koordineringen og koncentrationen af de europæiske forskningsaktiviteter må ikke føre til, at konkurrencen mellem forskningsinstitutionerne ophører. Koordinering og sammenknytning er godt, men synkronisering, der skader konkurrenceevnen, skal vi ikke have. Subsidiaritetens grænser for et egentligt fælles marked skal vi derfor altid holde os for øje. Afgørende for gennemførelsen af Kommissionens ambitiøse projekt er de nationale beslutningstageres forudseenhed. Beslutningstagerne skal dog løsrive sig fra tanken om at ville subventionere deres egne nationale økonomier, når der udbydes forskningsopgaver. Førsteprioritet må være at opnå målene så hurtigt som muligt til gavn for hele det europæiske økonomiske område.
Vi har i Den Europæiske Union sandsynligvis en af de bedste uddannelser for forskere, men desværre rejser de efter deres uddannelse meget ofte til andre attraktive lande som f.eks. USA. Der skal gøres alt for, at de bliver i Europa, og derfor er vi tvunget til at skabe de bedste betingelser for forskningsaktiviteter og dermed gøre Europa mere attraktiv for de dygtigste forskere.

Nisticò
Hr. formand, jeg vil gerne rette en varm tak til kommissær Busquin for de fantastiske forbindelser, han har forstået at skabe til Parlamentet, og for hans effektive og dygtige arbejde med indførelsen af det europæiske forskningsrum og gennemførelsen af det sjette rammeprogram. Han satser kraftigt på høj forskningskvalitet, på større anerkendelse af forskerne og på forskningsfrihed.
Oprettelsen af ekspertisenetværk, forbedringen af forskernes mobilitet og udvælgelsen af prioriteringer på det neurovidenskabelige område - tænk f.eks. på den dramatiske BSE-situation, på Alzheimers sygdom eller på genterapi for at begrænse nogle endnu uhelbredelige sygdomme - er nogle af de meget vigtige retningslinjer i forslaget. Ordføreren har udført et glimrende stykke arbejde, selv om tidsfristerne for ændringsforslagene nødvendiggjorde en "hit and run"-strategi, og jeg håber, at hun sammen med vores kolleger og kommissær Busquin vil efterkomme en af mine anmodninger, der specifikt tager sigte på at forhindre en hjerneflugt fra Europa til USA og andre konkurrerende lande.
Jeg er overbevist om, at det udelukkende er ved hjælp af økonomiske og sociale incitamenter, hvor karriererne bedre kan konkurrere med forskerkarriererne i USA, og hvor vi - ligesom man gør i Italien - knytter dem til lederstillinger på samme måde som for dommernes vedkommende, at vi endelig kan tiltrække de unge og give dem nogle perspektiver, netop med henblik på fremtiden og en dyb respekt for deres værdighed og forskernes rolle i Europa.

Caudron
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først give udtryk for min meget positive bedømmelse af Kommissionens meddelelse og kommissær Busquins forslag til det europæiske forskningsrum. Jeg vil også sige til fru Plooij-van Gorsel, at jeg lykønsker hende med hendes arbejde, selv om jeg, som hun ved, beklager, at hun uden diskussion og formentlig af ideologiske grunde har afvist alle mine ændringsforslag, som skulle forbedre betænkningen. Jeg vil sige til hende, at jeg personligt vil være mere gavmild end hende i forbindelse med den fælles forberedelse af det sjette program for forskning og teknologisk udvikling.
Europa-Kommissionen har faktisk med denne tekst foreslået retningslinjer for de fremtidige støtteaktioner til forskningen før drøftelsen af rammeprogrammet for 2002-2006. Blandt de meget interessante tanker har jeg bemærket en idé, som er og bliver en af ledetrådene i vores drøftelser. Det drejer sig om nødvendigheden af at koncentrere den europæiske forskningsindsats yderligere inden for et begrænset antal prioriterede områder. Kernen er her den europæiske merværdi. Jeg ved godt, at det ikke vil være let at fastlægge disse prioriterede områder, men jeg tror, at den europæiske forskning har alt at vinde derved.
I samme forbindelse omfatter nyskabelserne i det sjette program for forskning og teknologisk udvikling ekspertisenetværkene og de integrerede projekter, som også vil give anledning til adskillige diskussioner.
Betænkningen behandler også problemstillingen med studerendes, forskeres og videnskabsmænds mobilitet. Dette indgår i akserne for det sjette program for forskning og teknologisk udvikling, og jeg ved, at det belgiske formandskab agter at afholde en konference om dette emne. Det glæder mig. De små og mellemstore virksomheders rolle er taget i betragtning, hvilket er udmærket. Jeg er enig i opfordringen til at lade humaniora og samfundsvidenskab indgå i det sjette forskningsrammeprogram. Debatten om videnskab og samfund er af afgørende betydning her ved begyndelsen af det tredje årtusinde.
Kære kolleger, alt i alt er Kommissionens meddelelse og fru Plooij-van Gorsels betænkning solide elementer til det vigtige arbejde, vi skal udføre sammen i åbenhed, herunder styret termonuklear fusion. Jeg er allerede nu i min egenskab af ordfører til rådighed for alle de parlamentsmedlemmer, som fra nu af vil følge mig i arbejdet med det sjette program for forskning og teknologisk udvikling.

Alyssandrakis
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, til trods for betænkningens modsigelser og gentagelser i dens endelige udformning af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi kan man fornemme en retningslinje, som vil anbringe forskningen i monopolernes tjeneste. Hvis den klare omtale af styrkelsen af konkurrenceevnen, forslaget om udarbejdelse af en liste over prioriteter, anbefalingen af at formindske antallet af prioriteter, så arbejdet bliver fokuseret på nogle få forskningsobjekter, og hvis den kvælende kontrol af enhver forskningsaktivitet bliver godkendt af Rådet og Kommissionen, så vil det føre til en mareridtsagtig udvikling, som vil kvæle forskningen og forskerne. Det vil fjerne enhver frihed i søgningen efter ny viden og grundlæggende ændre forskningens karakter til at blive en produktionsproces af ny viden og et produktionspotentiale. Især i lande som Grækenland, hvor næsten al forskningsaktivitet er afhængig af europæisk finansiering.
Forbindelsen af det europæiske forskningsområde med forsvars- og sikkerhedspolitikken, i paragraf 28, tilskynder desuden til en yderst farlig militarisering af forskningen. Omtalen af tiltrædelseslandene i paragraf 35 er tydeligt nedsættende, selv om de fleste af disse lande har en meget stor forskningstradition. Jeg vil gerne tro, at kommissær Busquin har fornuft nok til at se bort fra størstedelen af Europa-Parlamentets anbefaling. Ellers vil vi, som jeg sagde før, komme til at opleve en mareridtsagtig udvikling på forskningsområdet i stedet for et Europa præget af forskning. Det er selvfølgelig overflødigt at sige, at Grækenlands Kommunistiske Parti vil stemme imod betænkningen.
(Bifald fra tilhørerpladserne)

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg takker kommissær Busquin for denne udtalelse. Jeg synes, at kommissær Busquin i øjeblikket har et af de største ansvar i Europa. I forbindelse med BSE-krisen drejer det sig om at genvinde forbrugernes tillid, og forbrugernes tillid kan vi kun vinde via saglig forskning, via beviser fra forskere for, at de fødevarer, som vi spiser, også er helt sikre. Derfor tror jeg, at BSE-området, altså bioteknologi- og genforskning, er et centralt punkt, og som medlem af Budgetudvalget går jeg endda ind for, at vi omgående planlægger en særlig bevilling til forskning på BSE-området, for jeg tror, at vi med forskning kan yde det eneste virkeligt vigtige bidrag til at løse og inddæmme dette problem.
Desuden er de små og mellemstore virksomheder et vigtigt område for mig, og jeg kan kun give ordføreren ret i, at vi skal gå fra 10% til 15%, at midler til virksomheder med under 250 ansatte skal bindes, men at der måske også skal indføres en anden tærskel for samarbejdet mellem store og små virksomheder, forskningsinstitutioner og universitetsinstitutter. Vi skal presse på for, at viden fra de store virksomheder og forskningsresultater fra de videnskabelige fonde og institutioner når ud til universiteterne og videre ud til virksomhederne igen for derefter at fungere som rugekasse for nye beskæftigelsesmuligheder, for oprettelse af nye virksomheder. Vi ved, at netop de små og mellemstore virksomheder, som er innovative, som fremstiller markedsorienterede produkter, er meget efterspurgte på markedet. Vi skal dog også intensivt sørge for at flytte afviklingen til nationalt plan, fordi det naturligvis også drejer sig om at opdele store projekter og gøre dem tilgængelige også for de små.

Linkohr
Hr. formand, jeg synes, betænkningen er i orden, og jeg gratulerer ordføreren. Jeg synes også, at begrebet "forskningsrum" er et vellykket ord. Jeg tror, at det er et godt initiativ fra Kommissionen.
Jeg vil gerne kommentere hr. Alyssandrakis' redegørelser, som har givet mig stikordet til de følgende bemærkninger. Hvis Grækenland ville bruge flere penge på forskning, ville landet også være mindre afhængigt af Bruxelles.

Det er problemet for mange lande i Den Europæiske Union. De har trukket deres forskningsmidler - til store såvel som små projekter - tilbage. Den europæiske forskning kan ikke udfylde dette hul. Hvis vi ønsker et europæisk forskningsrum, skal to parter deltage, nemlig EU og også medlemsstaterne, ellers kommer vi ud på et skråplan, som vi ikke kan klare.
Desuden ser jeg en stor opgave i at administrere disse forskningsplaner, især hvis vi udvider Den Europæiske Union. Dette kan på sigt ikke administreres fra Bruxelles. Derfor bør vi måske sammen med Budgetkontroludvalget og Revisionsretten forsøge at udvikle procedurer på dette område, så de administrative byrder bliver mindre.
Forskning kan i øvrigt ikke drives i bogholderens ånd. Forskning er ensbetydende med risici - i øvrigt også finansielle risici. Det afgørende er, hvad der kommer ud af det. Resultatet er afgørende, ikke ubetinget altid afregningen. Jeg vil hellere have et vellykket projekt, hvor man måske også har tabt penge, end en komplet afregning af et projekt, som der i sidste ende overhovedet ikke kommer noget ud af. (Bifald)

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, når det drejer sig om forskningsspørgsmål, kan man næsten give den forrige taler ret i alt. Det gør det dog i praksis ikke lettere at gennemføre det hele. Grundlaget for den fremtidige forskningspolitik er for os koncentration, læs prioritering, fleksibilitet og koordinering. Dette skal så nødvendigvis være i tråd med demokratiske beslutninger, som træffes i det politisk sammensatte Parlament og i det lige så politisk sammensatte Råd. Hr. kommissær, jeg må helt ærligt på forhånd gratulere Dem, hvis det skulle lykkes for dem. Vi vil forsøge at støtte Dem i det. Det europæiske forskningsrum er i hvert fald allerede et første skridt i den rigtige retning og indgår også i det sjette rammeprogram. Men så snart det drejer sig om at konkretisere, opstår der spørgsmål. Det drejer sig ikke kun om små problemer. Med andre ord, De vil koncentrere, vi vil alle sammen også prioritere. Efter hvilke kriterier vil De, hr. kommissær, prioritere? Jeg ønsker Dem god fornøjelse.
Kriterierne er indtil videre ikke rigtigt blevet formuleret til ende, og begrebet "europæisk merværdi", hr. Caudron, har vi begge to benyttet de sidste 10 år - ikke sandt? De og jeg har indtil videre stadig ikke defineret det, eller har endnu ikke kunnet definere det. Der er allerede talt nok om fleksibilitet, men så kommer vi til det tredje punkt, koordineringen. Til det europæiske forskningsrum hører faktisk koordinering mellem Unionen og den nationale forskning. Jeg ser i denne forbindelse partipolitiske forskelle. Hvor meget vil vi koordinere centralt, hvor meget vil vi planlægge og bestemme centralt, hvor meget skal i subsidiaritetens navn komme nedefra? Det bliver en spændende debat, der også støttes partipolitisk, og vi tager gerne denne debat. Tillykke til ordføreren - vi skal fortsat arbejde sammen.

Paasilinna
hr. formand, jeg takker ordfører fru Plooij-van Gorsel for et ganske fortræffeligt arbejde. Ligeledes takker jeg kommissæren for en meget grundig fremstilling. Information er jo den vigtigste produktionsfaktor nu til dags, og den forædlede form for information er viden, og til viden stiller man indholdsmæssige krav. På denne måde adskiller den sig således fra information. Tekniske opfindelser og passionen for teknik viger i samfundet stille og roligt gennem stadig mere betoning af eindholdet og eindholdsindustrien i takt med dette. Vi overgår fra en slags informationsteknisk samfund til forhåbentlig et kultur- og værdisamfund, og i retningslinjerne er der faktisk også talt om et europæisk forskningsrum. Det er efter min mening rigtigt, og man siger, at det er strukturdannende.
På denne baggrund vil jeg stille et par forslag. På grund af de ændringer, der allerede nu finder sted, burde man inden for rammerne af det europæiske forskningsrum skabe en kreds af initiativer, som kunne hjælpe til med udviklingen af indholdet og produktionen af indhold. Der har Europa et stort arbejde for sig. En anden kreds af initiativer er de strukturdannende, nemlig globaliseringen af handel og kommunikation. Det er i dag en stor ændringsfaktor og en mægtig forskningsmæssig udfordring. Vi har brug for forskning på området, da det berører os alle. Vi har behov for viden, da såvel handel som kommunikation i global målestok er rykket ind på politikkens plads. Derfor, ærede kommissær, håber jeg da også, at vi kan forøge andelen af samfundsmæssig forskning. Jeg vil til sidst spørge, hvad De har tænkt Dem at gøre, for at styrke og forøge forskningen i globalisering, og for at give os politikere flere værktøjer til drøftelse af sagen.

Purvis
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for en fremragende betænkning, som opstiller en ramme for rammen. Jeg vil gerne udfylde en vigtig detalje i rammen. På det meget omtalte Lissabon-topmøde opstillede man den generelle målsætning, at Den Europæiske Union skulle gøres til den mest dynamiske og konkurrencedygtige vidensbaserede økonomi i verden. Den bioteknologiske industri kan yde et vigtigt bidrag til opfyldelsen af denne målsætning. Det er derfor afgørende, at forskning i biovidenskaberne prioriteres højt i det europæiske forskningsrum.
I øjeblikket hersker der en følelse af håbløshed, ja, fortvivlelse i visse områder af forskningen. Vi oplever moratorier om afgrødeforsøg og godkendelse af nye produkter, bevidst ødelæggelse af forsøgsafgrøder, forsinkelser i omsættelsen af vigtig lovgivning, verbale og endog fysiske angreb på forskere inden for sundhedsvæsenet, ubegrundede og ubekræftede skrækhistorier på miljøområdet, chikane mod forskere, ja, ligefrem trusler på livet fremsat af dyreaktivister, og vi hører fjendtlige talsmænd og medierne bruge følelsesladede og upræcise betegnelser som "Frankenstein-fødevarer".
Al denne pression, som ofte forværres af svage reaktioner fra regeringers og offentlige instansers side, truer vores evne til her i Europa at udnytte bioteknologiens store potentiale. Selvfølgelig er en rimelig grad af regulering nødvendig, men formålet med den skal være at fremme udviklingen, ikke at modarbejde den. Kun i sådan et positivt klima vil det være muligt at realisere dette potentiale og være konkurrencedygtige i fremtidens industrier, i fremtidens landbrug, i et sundhedsvæsen med de højeste standarder, i vores bidrag til udviklingen i den tredje verden og til afskaffelsen af sult og sygdom.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først tilslutte mig lykønskningerne til fru Plooij-van Gorsel for hendes udmærkede betænkning. Jeg vil også gerne give udtryk for, hvor opmuntrende de forbindelser er, som jeg kan få med alle de parlamentsmedlemmer, der beskæftiger sig med dette spørgsmål, og som gennem deres bidrag og erfaring rådgiver mig, således at det bliver muligt at realisere det europæiske forskningsrum, som øjensynligt er almindeligt anerkendt som et nødvendigt politisk mål for Europa. Jeg vil endvidere gerne takke repræsentanterne for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, fru Fraisse og fru McNally, for deres bidrag. Parlamentets støtte til det europæiske forskningsrum er naturligvis væsentlig for at fremme processen.
Grundlaget for det europæiske forskningsrum blev godkendt på topmødet i Lissabon. Det er blevet en politisk kendsgerning, men det er rigtigt, at for at føre det ud i virkeligheden, og det viser De i tilstrækkelig grad, er der endnu meget at gøre. I den forbindelse er Parlamentets forslag et væsentligt element til at skabe dynamik på EU-plan. Der vil for øvrigt på topmødet i Stockholm foreligge en betænkning om status for det europæiske forskningsrum. Det er ligeledes opført på dagsordenen for mødet mellem stats- og regeringschefer i Stockholm som et af de punkter, der skal lægges vægt på for at kunne gennemføre tanken om at gøre Den Europæiske Union til en dynamisk økonomi.
I forbindelse med de forskellige punkter, som fru Plooij-van Gorsels betænkning og parlamentsmedlemmernes indlæg fremhæver, vil jeg komme med nogle bemærkninger, som ganske vist stort set går ud på det samme, som det tidligere sagte, men som måske vil tilføre nogle enkeltheder.
Det er helt sikkert, at det europæiske forskningsrum vil blive realiseret på den ene side ved hjælp af rammeprogrammet til fremme af det europæiske forskningsrum, men på den anden side især ved hjælp af en åben koordination mellem medlemsstaterne og aktørerne i forskningen. Hvis dette rammeprogram altså er et instrument, skal det tilpasses, således at det kan være med til at strukturere det europæiske forskningsrum. I det nye rammeprogram finder De aspekter, der bidrager bredt til at strukturere et europæisk forskningsrum. Behovet for at ændre rammeprogrammet fremgik for øvrigt meget tydeligt af den femårlige evalueringsrapport, som ganske rigtigt fremhævede nødvendigheden heraf.
Jeg indrømmer, at vores rolle i forbindelse med den åbne koordination endnu ikke er fastlagt, og at kriterierne skal tilpasses mere klart, men det er en rolle som facilitator og igangsætter af en åben koordination mellem medlemsstaterne. Hvordan kan vi fremme og lette denne koordination? Det er indlysende, at det er et langvarigt arbejde, som kræver et partnerskab mellem Kommissionen og medlemsstaterne med støtte fra Europa-Parlamentet, og, hr. Alyssandrakis, støtte fra hele det videnskabelige samfund. Det er et projekt, som vedrører alle europæiske videnskabsmænd uden forskel. Det indeholder selvfølgelig subsidiaritetsaspekter, og der er forskning, som foregår i medlemsstaterne og forskning med merværdi. Vi er således langt fra, ja, ligefrem lysår fra, den monopolistiske holdning, De lige har hentydet til, og som bestemt ikke er udtryk for medlemmernes holdning her i Parlamentet.
Derfor skal vi vedtage nye interventionsformer og i denne sammenhæng har nogle parlamentsmedlemmer, som fru Fraisse og hr. Desama, talt om problemet med uddannelse. Dette spørgsmål om forholdet videnskab/uddannelse er meget væsentligt, og det bliver for øvrigt opført på dagsordenen for mødet mellem forsknings- og undervisningsministrene i Upsala. Vi vil holde et fælles møde, et uformelt råd mellem forsknings- og undervisningsministrene den 2. og 3. marts i Sverige under temaet "Videnskab, samfund og naturvidenskabelig uddannelse", og vi vil også arrangere en første diskussion om det fremtidige rammeprogram mellem forskningsministrene.
Vedrørende de nye instrumenter glæder jeg mig over Deres støtte, og hr. Vidal-Quadras Roca har på udmærket vis understreget vigtigheden af disse nye instrumenter. Det er faktisk takket være dem, at vi kan øge effektiviteten samtidig med, som hr. Linkohr gav udtryk for, at de administrative procedurer forenkles, og effektiviteten følgelig stiger for at undgå, at et instrument anvendes til flere formål. Det er således i denne ånd, instrumenterne i Kommissionens forslag er blevet fastlagt. Jeg forstår imidlertid også Deres optagethed af at sikre, at disse instrumenter giver lige muligheder for alle. Det må ikke virke, som om de er forbeholdt en bestemt kategori eller gruppe, for det kan påvirke omfanget, og det er således derfor, at de nye instrumenter skal fastlægges bedre.
Jeg tror, at det er helt klart, at ekspertisenetværkene er et vigtigt punkt, men jeg vurderer også, at det er nødvendigt at blive enige om en definition af ekspertisenetværk. Det ville faktisk være mere hensigtsmæssigt at anvende dette udtryk end udtrykket "kæmpecentre". Det er ikke kæmpecentre for avanceret forskning. Det er ekspertisenetværk alt efter temaet og emnet for forskningen. Målet er således at etablere virtuelle centres of excellence på prioriterede områder. Det følger heraf, at det bestemt ikke drejer sig om et værktøj til bl.a. små og mellemstore virksomheder og de lande, der er længst bagud på forskningsområdet. Der er centre for avanceret forskning i alle europæiske lande med det kriterium, vi skal drøfte, nemlig hvor er programmets europæiske merværdi? Det er naturligvis et af de spørgsmål, der vil danne grundlag for diskussioner.
I mellemtiden kan jeg også i forbindelse med fru Plooij-van Gorsels anmodning om infrastrukturerne gøre opmærksom på, at De har fuldstændig ret. Som De ved, har vi allerede med projektet GEANT forsøgt at etablere en infrastruktur og forene infrastrukturerne i alle de europæiske lande med det mål at opnå en kapacitet på 10 gigabyte. Som De imidlertid understreger, skal vi nå op på 100 gigabyte, således at støtten til koordination mellem medlemsstaterne - for medlemsstaterne skal gøre en indsats i deres eget land - i infrastrukturprogammet bliver et prioriteret område, som vi får lejlighed til at tage op i forbindelse med det nye rammeprogram.
Geometrisk variable aktioner eller de såkaldt styrkede samarbejder er naturligvis et af de emner, der rejser spørgsmål, fordi de er omtalt i EF-traktatens artikel 169 og indtil nu aldrig har kunnet gennemføres. Derfor foregår der en meget vigtig debat om dette spørgsmål, fordi det vedrører effektiviteten, men også er af institutionel art. Vi mener følgelig, at medlemsstaterne må tage initiativet. Vi kan kun stille forslag til EU's deltagelse, hvis der er en reel europæisk deltagelse. Jeg deler imidlertid Deres interesse for, at dette instrument ikke må give anledning til forskelsbehandling af visse medlemsstater, og at Parlamentet bliver fuldt ud inddraget i de vigtige beslutninger på dette område. Vi får lejlighed til at drøfte det nærmere under behandlingen af forslaget til rammeprogram. Det bliver et meget vigtigt emne i denne debat.
Vedrørende de prioriterede områder og kriterierne herfor har vi skitseret generelle kriterier for at belyse de prioriteter, der er nævnt som eksempler. Disse kriterier er for øvrigt resultatet af de svar, vi har fået i forbindelse med en stor rundspørge til alle aktører i forskningen, som vi iværksatte på Internettet i år 2000. Der har fundet en meget omfattende rundspørge sted om disse spørgsmål, til det videnskabelige samfund og til industrien via Internettet.
Det fremgår heraf, at der er tre store emner, som bestemt har merværdi. Det er alt, hvad der hører under "post-genom"forskning, informationssamfundet sammen med udgifter til Internettet, som er en nødvendig faktor til demokratisering, og det er også spørgsmålet om nanoteknologi i udstyr i forbindelse med avancerede processer.
Det er tre vigtige temaer for ikke at glemme spørgsmålene om fødevaresikkerhed, som selvfølgelig er meget aktuelle i Europa i dag, livskvalitet og bæredygtig udvikling. Dette vil i øvrigt blive taget op i den meddelelse, Kommissionen regner med at udarbejde til topmødet i Göteborg. Spørgsmålet om bæredygtig udvikling vil være et af hovedemnerne for forskningen på miljø-, energi- og transportområdet.
Naturligvis gør De ret i at fremhæve vigtigheden af de små og mellemstore virksomheder. Det er blevet sagt, at der skulle afsættes mindst 10% af bevillingerne i det femte rammeprogram til dem. Det virker som om, vi går i retning af et mere ambitiøst mål. Det vil måske være forsvarligt at afsætte henved 15% til de små og mellemstore virksomheder i det næste rammeprogram.
Jeg vil slutte med at sige til hr. Caudron, at den europæiske merværdi helt klart er en nøglefaktor. Hvordan skal man definere den? Jeg mener, at det skal gøres i forhold til forskningsprojekterne. Begrebet europæisk merværdi er ikke globalt. Det defineres i forhold til forskningstemaet, hvor man ser, at man mindst skal være på europæisk niveau for at være på niveau med den internationale konkurrence.
Med hensyn til nuklear forskning giver det mig ikke anledning til bekymring, at Parlamentet deltager bredt i diskussionen, tværtimod. De henviste til mødet om nuklear fusion. Jeg gør opmærksom på, at det overhovedet ikke var et officielt møde. Det var simpelthen en rundbordsdiskussion om et dokument, der for øvrigt er offentligt tilgængeligt, og som viste de fire muligheder i spørgsmålet om nuklear fusion. Jeg tror ikke, at man kan undgå en debat om dette spørgsmål. Debatten har for øvrigt allerede fundet sted under tidligere drøftelser af forudgående rammeprogrammer. Jeg går selv ind for en åben debat om dette, fordi det er et grundlæggende samfundsproblem og et helt legitimt spørgsmål.
Kvinder og samfundet og unge og samfundet er det tema, vi har påbegyndt i forlængelse af Helsinki-gruppen, og som vedrører kvinders rolle i videnskabelig sammenhæng både på det offentlige og det private område. Der er selvfølgelig også det internationale samarbejde, som omfatter EU's rolle i verden i forhold til forskningen og alvorlige sygdomme som aids, tuberkulose og andre. Vi har udfærdiget en meddelelse sammen med min kollega hr. Nielson om udviklingen, som vil være opført på Kommissionens dagsorden i næste uge. Denne internationale dimension må ikke mangle i debatten.
Hr. formand, mine damer og herrer, det har nok været et langt indlæg, men det har været en lejlighed til allerede nu at starte drøftelsen af det kommende rammeprogram, som sandsynligvis bliver vedtaget i løbet af de kommende uger, ja, måske allerede i næste uge, hvilket betyder, at jeg i løbet af 14 dage kan fremlægge de store linjer i rammeprogrammet i fortsættelse af fru Plooij-van Gorsels betænkning. Jeg vil slutte med at gentage min tak til hende samt til alle parlamentsmedlemmer for deres bidrag.

Formanden
Hr. kommissær, mange tak for Deres indlæg, som vi ikke har fundet for langt. Det har været meget relevant, og vi er taknemmelige for det.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, jeg glemte at takke alle kollegerne for det gode samarbejde, men hr. Busquin glemte også noget. Fru Quisthoudt-Rowohl spurgte klart og tydeligt, hvilke kriterier der er for prioriteringerne. Det er ikke første gang, at vi spørger om det, det gjorde vi også på Industriudvalgets to foregående møder. Vi vil ikke høre, at det er generelle kriterier. Vi har anmodet om en klar beskrivelse af kriterierne for forskningsprioriteringerne. Det vil udvalget meget gerne have svar på.

Busquin
Hr. formand, jeg tror, at De snart vil få oprejsning, fordi det sjette rammeprogram snart bliver udarbejdet. Alting bliver således endnu bedre fastlagt. Vi får selvfølgelig lejlighed til at drøfte det under forberedelsen af dette nye program.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Bomuld
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0022/2001) af Korakas for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om
I. forslag til Rådets forordning om sjette tilpasning af den støtteordning for bomuld, der er indført ved protokol nr. 4 knyttet til akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse (KOM(1999) 492 - C5-0048/2000 - 1999/0201 - 1999/0202(CNS));
II. forslag til Rådets forordning om støtte til bomuldsproduktionen (KOM(1999) 492 - C5-0049/2000 - 1999/0202(CNS)).

Korakas
Hr. formand, bomuldssektoren har som bekendt stor socioøkonomisk betydning for Spanien og for Grækenland især. I Grækenland når den faktisk dimensioner af et nationalt produkt, eftersom den beskæftiger over 300.000 familier, som producerer ca. 1.350.000 t bomuld i områder inden for mål 1, som har en meget højere arbejdsløshedsprocent end gennemsnittet for Fællesskaberne, og det på landbrugsbedrifter, der er betydeligt mindre end gennemsnittet i Fællesskaberne. EU har behov for 4,5 millioner t ikke-egreneret bomuld. Der er altså tale om et produkt, som EU er særdeles underforsynet med, da Fællesskabernes produktion kun dækker 35% af behovet.
De nationale garantimængder har altid været provokerende lavere end den reelle produktion, hvilket resulterer i, at producenternes indkomst forsvinder ud i den blå luft på grund af de høje bøder, mens udgifterne i fællesskabsbudgettet paradoksalt nok er mindre, jo højere overskridelsen af kvoterne er. Denne uacceptable tilstand har fremkaldt en berettiget vrede hos vores producenter og ført til masseaktioner som dem, vi så for nogle år tilbage, men også i går på landet over hele Grækenland. Men i stedet for, at det gældende reglement bliver forbedret, sådan som vores bomuldsproducenter berettiget kræver det, med en tilpasning af kvoterne til det nuværende produktionsniveau og en om end delvis tilpasning af de institutionaliserede priser, der har været fastfrosset siden 1992, kommer Europa-Kommissionen og ikke blot foreslår at bevare det nuværende lave støttesystem på samme niveau, men ligefrem ligefrem forhøjer bøderne med ca. 20%.
Kommissionens mål med at begrænse bomuldsproduktionen drastisk er uberettiget, for der er tale om et produkt, hvor graden af EU's selvforsyning kun kommer op på knap 30-35%. Det er uretfærdigt, for det straffer bomuldsproducenterne for det fald i verdenspriserne på bomuld, som vi har oplevet de sidste tre år, uden at de på nogen måde er ansvarlige herfor, mens Kommissionen intet har gjort for at ændre denne tilstand. Vi må også her bemærke, at Europa-Kommissionen for at styrke sit uacceptable forslag har formuleret det på et tidspunkt, hvor verdenspriserne lå på det laveste niveau de sidste 10 år, nemlig i december 1999. I dag er verdenspriserne fordoblet. Desuden foreslår EU at begrænse støtten til bomuldsdyrkning på et tidspunkt, hvor den er mest nødvendig, nemlig mens USA fortsat støtter sine bomuldsproducenter med større og større beløb og på den måde giver dem mulighed for at udvide deres produktion, mens verdenspriserne falder.
Påskuddet om, at det er på grund af miljøet, holder ikke, for det er videnskabeligt bevist, at bomuldsdyrkning er væsentligt mindre skadelig for miljøet end andre lignende tilskudsberettigede afgrøder, som producenterne har opgivet til fordel for bomuldsdyrkning. Kommissionen har overhovedet ikke taget protokol nr. 4 knyttet til akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse i betragtning. Her fastsættes bomuldssituationen med henblik på at støtte produktionen i de regioner i Fællesskabet, hvor den er vigtig for landbrugsøkonomien.
Bomuldsproducenterne beder Fællesskabet om at opprioritere bomuld, da det jo er et faktum, at der er mangel på dette produkt. Bomuld er den vigtigste stoffiber af planteoprindelse, som konkurrerer med de syntetiske fibre. Det er et sundere naturprodukt, som giver mulighed for at sikre beskæftigelse til hundredtusinder af landmænd, og som kan tilskynde nye landmænd til at bosætte sig på landet, som ellers affolkes.
Men hvad foreslår vi så? Vi foreslår, at man fjerner alle begrænsninger i bomuldsdyrkning, kvoter, bøder og miljøafgifter, så bomuldsproducenterne får hele minimumsprisen. Eftersom det af forskellige finansielle årsager er påkrævet at sætte visse grænser, skal disse i det mindste dække vores producenters nuværende reelle produktion, støtteordningerne skal bevares, de institutionaliserede priser på bomuld skal gentilpasses, så de er i overensstemmelse med de officielle data for den gennemsnitlige inflation i 1995-2000, støtten skal udbetales direkte til bomuldsproducenterne gennem deres brancheorganisationer uden private egreneringsvirksomheders mellemkomst og efter undersøgelse af en passende procedure, og Bilag B i reglementet, som fastsætter stigninger eller fald i producenternes minimumspris på basis af kvalitetsdata, skal medtages i det nye reglement.
Vi mener altså, at det er nødvendigt, at Europa-Parlamentet støtter producenternes krav om støtte. Netop i denne ånd har vi foreslået en kvote på 1,5 millioner t til Grækenland og på 450.000 t til Spanien. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har besluttet 1.2 millioner t for Grækenlands vedkommende og 350.000 t for Spaniens. Vi opfordrer Parlamentet til at stå på landmændenes side, så vores landdistrikter kan blive befolket, og vores landmænd endelig kan overleve.

Ayuso González
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først bør det nævnes, at vi taler om et produkt, som Den Europæiske Union har underskud af, eftersom forsyningsgraden i 1995-1999 var på kun 42%. Endvidere bør det tilføjes, at det, som det så udmærket blev sagt af hr. Korakas, hvem jeg lykønsker med betænkningen, er en afgrøde, der er lokaliseret til særligt dårligt stillede regioner i Spanien og Grækenland, og at produktionen heraf sluger meget arbejdskraft. På den ene side betyder det, at bibeholdelsen heraf er fundamental for den socioøkonomiske struktur i disse områder, og på den anden side berettiger det to grundlæggende krav fra Parlamentets side, nemlig at sanktionen ved produktionsoverskridelse ikke øges fra 50% til 60%, og at de maksimale garantimængder tilpasses til den reelle produktion - jeg taler altså om tilpasning, ikke sidestilling.
Da Kommissionen stillede sit forslag, var den foruroliget over nogle ekstremt lave priser på verdensmarkedet, de laveste inden for de sidste 10 år, og en heraf følgende forøgelse af udgifterne til støtte i overensstemmelse med støtteordningen for bomuld. Men, hr. kommissær, forholdene har ændret sig. Prisen er steget til en næsten historisk højde, budgettet til betaling af landbrugerne er blevet reduceret, og forordningsforslaget er ikke længere begrundet, men det er de ændringsforslag, der enstemmigt er vedtaget af Landbrugsudvalget. En forhøjelse af sanktionerne vil medføre, at mange af de mindste bedrifter vil blive nedlagt med de deraf følgende sociale virkninger. Den eksisterende ubalance mellem den reelle produktion og de maksimale garantimængder giver på nuværende tidspunkt anledning til de uhyre sanktioner, som landbrugerne pålægges.
Som hr. Korakas nævnte det, kunne vi også påberåbe os protokol nr. 4 knyttet til akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse, hvor der kræves bibeholdelse af bomuldsproduktionen i de områder, hvor den anses for vigtig for landbrugets økonomi, og at landbrugerne fik mulighed for at få en rimelig indkomst, der kunne stabilisere markedet via forbedringer i landbrugsinfrastrukturen.
Med de fremsatte ændringsforslag anmoder Landbrugsudvalget om, at iværksættelsen af kollektive miljøforanstaltninger fremmes via producentsammenslutningerne, som vi ønsker at styrke og begunstige i denne sektor.
Vi håber, at Kommissionen vil tage hensyn til disse ændringsforslag og argumenter og acceptere at ændre dette forslag.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, hr. ordfører Korakas har udført et meget vigtigt stykke arbejde i de seneste måneder. Jeg takker ham mange gange, fordi han fra starten har været åben og modtagelig over for enhver form for forslag og dialog. Hvis vi hertil lægger Landbrugsudvalgets arbejde, forstår vi, at vi står over for en fortræffelig betænkning fra Europa-Parlamentet.
Hvis Kommissionen accepterede alle de ændringsforslag, vi har stillet til hr. Korakas' betænkning, ville vi få en væsentligt forbedret bomuldsordning med hensyn til tilpasning af de nationale garantimængder, støtteordninger og et nyt permanent system, som anerkender producentgrupperne. Parlamentets ændringsforslag fremmer endvidere gennemførelsen af foranstaltninger, som er meget mere miljøvenlige, giver vandbesparelser, reducerer anvendelsen af insektbekæmpelsesmidler og omfatter planer for korrekt håndtering af plasticaffald.
Efter min opfattelse er Kommissionens forslag imidlertid alt for minimalistisk, idet Kommissionen kun er opsat på at spare penge, og det hænger ikke sammen med det, der anføres som Den Europæiske Unions største prioritet, nemlig bevarelsen af arbejdspladser. Det er usammenhængende, for når der skal vælges mellem den ene eller anden mulighed, tager Kommissionen ikke tilstrækkeligt hensyn til bevarelsen og oprettelsen af arbejdspladser.
Mine damer og herrer, netop derfor anbefaler jeg Dem at stemme for og støtte ændringsforslag 20, som er stillet af hr. Garot og undertegnede for Den Socialdemokratiske Gruppe, for heri foreslås noget meget vigtigt. Vi beder medlemsstaterne tage hensyn til beskæftigelsesfaktoren, når de træffer foranstaltninger til justering af de arealer, som er berettiget til støtte. På nuværende tidspunkt skal der tages hensyn til, hvor mange arbejdspladser der afhænger af dette areal. Vi foreslår ligeledes, at forholdene for eventuelle alternative afgrøder tages i betragtning.
Alt i alt, hr. formand, så kaldes dette social og økonomisk hensyntagen. Jeg håber derfor, at De støtter vores ændringsforslag, og jeg lykønsker endnu en gang ordføreren med denne fremragende betænkning.

Bautista Ojeda
Hr. formand, hr. kommissær, allerførst vil jeg gerne lykønske Landbrugsudvalget og ordføreren med den fremlagte betænkning og det udførte arbejde, som afspejler den store bekymring, der hersker i en meget vigtig sektor i det europæiske landbrug og rent konkret i nogle meget vigtige områder i Grækenland og Andalusien, som er de primære produktionsområder.
Bomuld er en traditionel afgrøde, som udgør den vigtigste indtjeningskilde for tusindvis af europæiske familier med meget få alternativer. Der er tale om et produkt, som er i underskud i Unionen, der kun kan producere 40% af efterspørgslen, og bomuld er stadig den bedste naturfiber til tekstilfremstilling i forhold til syntetiske fibre. Ligeledes har den fortrængt andre og mere forurenende intensivt dyrkede afgrøder, som der er overskud af. Det er sandt, at dyrkningen trods forbedringerne stadig giver nogle miljøproblemer, som vi bør løse.
Hr. kommissær, vi støtter Kommissionens forslag om at bevare den nuværende støtteordning til produktionen baseret på kompensationssystemet, men vi er ikke enige i, at skrappere sanktioner er den bedste metode til at begrænse udgifterne til denne sektor.
Det er en forenkling at tale om at begrænse udgifterne, og at man kun har budgetmæssige argumenter for en reform af støtteordningen, når det, der virkelig sker, er, at landbrugernes indkomster reduceres, samtidig med at importen fra tredjelande øges.
Dette er en strukturændring, eftersom udgifterne har været mere afhængige af udviklingen i de internationale priser end af en virkelig forøgelse af dyrkningsarealet.
En forhøjelse af sanktionerne vil uden tvivl medføre større koncentration af sektoren, som vil overgå til meget få hænder, og ikke den tilstræbte opgivelse af denne afgrøde, hvilket vil være meget negativt for de små familiebedrifters overlevelse.
Vi betragter således producentorganisationerne som de bedst egnede instrumenter til at forbedre effektiviteten af de nødvendige selvreguleringsforanstaltninger inden for produktionen og miljøbeskyttelsesforanstaltningerne.
Jeg vil ikke slutte uden at minde om, at Kommissionen efterhånden bør anerkende disse områders produktionsvirkelighed og tilpasse de nationale garantimængder til den reelle produktion af dette produkt, som er i underskud i Fællesskabet.

Jové Peres
Hr. formand, vi tager udgangspunkt i et forslag fra Kommissionen, som har udnyttet en konjunkturskabt situation med priser på et historisk lavpunkt til at berettige et uberettiget restriktivt forslag.
Et år senere er priserne på verdensmarkedet steget med 90%, risikoen for kolossale udgifter er forsvundet, og vi befinder os nærmere et minimumsniveau. Man burde derfor allerførst spørge sig selv, hvorfor Kommissionen ikke har trukket forslaget tilbage, når begrundelsen for det ikke længere eksisterer.
Det er to år siden, at Kina besluttede at eksportere sine lagre og dermed forårsagede et historisk fald i verdenspriserne. Jeg håber, at Kommissionen ikke agter at fastholde et forslag om bomuldsordningen, der udnytter den kinesiske regerings beslutning, som udelukkende har konjunkturmæssige virkninger.
Hvis Kommissionens eneste hensigt er at nedskære støtten til en produktion, der er altafgørende for de dårligst stillede regioner i Den Europæiske Union, ville det være bedre at sige det ligeud. I en stadig mere uligevægtig fælles landbrugspolitik er disse forslag negative på alle områder, også socialt, således som det er blevet forklaret af tidligere talere.
Efter min opfattelse har hr. Korakas' betænkning den styrke, at den korrigerer Kommissionens forslag og endvidere stiller nogle meget interessante forslag om justering under hensyntagen til bomuldens særegenhed.
For det første tilpasser den de nationale garantimængder til den reelle produktion. Således forhindres det, at støtteordningen får en negativ funktion, hvorved udgifterne øges, når produktionen falder.
For det andet - og jeg kan ikke dvæle ved andre ting - indeholder hr. Korakas' betænkning en plan om styrkelse af producentorganisationerne og især et system til gennemførelse af foranstaltninger til reduktion af bomuldsdyrkningens miljøpåvirkning. For Kommissionen taler vidt og bredt om eventuelle miljøproblemer i forbindelse med bomuldsdyrkningen, men foreslår ingen løsninger.
Hr. kommissær, jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil afslutte lovgivningsprocessen med at godkende de ændringsforslag, som er vedtaget enstemmigt af Landbrugsudvalget, således som også tidligere talere har anmodet om.

Baltas
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, bomuld, som vi forhandler i dag, produceres stort set kun i to lande i EU, nemlig Grækenland og Spanien, men det vedrører hele Unionen, for i alle EU-landene findes der måske industrier, som forarbejder bomulden, eller som producerer bomuldsgarn og -stof. Når vi undersøger bomuldsproduktionen, skal vi altså også have disse to parametre for øje.
Et andet punkt, der er værd at lægge mærke til i forbindelse med det emne, vi undersøger, er det faktum, at fællesskabsproduktionen af bomuld er overordentlig meget mindre end dets reelle behov, idet den dækker knap 35% af behovet. Desuden er de europæiske bomuldsproducenter små og mellemstore landmænd med gennemsnitligt 4,2 ha pr. dyrker, i det mindste for Grækenlands vedkommende. Følgelig bestemmes produktionen målbevidst af disse små landbrugsbedrifter og af de jordbundsforhold, der svarer til standarderne for denne afgrøde.
På grund af disse objektive forudsætninger er der med årene etableret en situation, som på produktionsniveau fremviser følgende billede: gennemsnitlig produktionsmængde af bomuld i Grækenland 1.2 millioner t og i Spanien 350.000 t. I betænkningen forklares ovenstående detaljeret, og dens kompromisforslag beder på en fornuftig, besindig og yderst realistisk måde Kommissionen om at anerkende denne virkelighed ved at indføre en national garantimængde af ikke-egreneret bomuld på 1,2 millioner t til Grækenland, 350.000 t til Spanien og 1.500 t til enhver af de øvrige medlemsstater.
Hr. formand, kære medlemmer, jeg mener, at betænkningens ansvarlige og realistiske tilgang til emnet bør accepteres af Kommissionen, som den er, og befæstes under de kommende forhandlinger i WTO.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, parlamentsmedlemmer, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Korakas, og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for betænkningen og den grundige behandling af Kommissionens forslag. Støtten pr. hektar er for bomuld - det skal man tænke på, når man diskuterer hele denne sag - tre til fire gange så høj som for andre planteafgrøder. Efter Kommissionens mening kan denne særlige anstrengelse fra Fællesskabets side, især den finansielle anstrengelse, kun forsvares, hvis den økonomiske og særligt den sociale betydning, som bomuld har i enkelte af Fællesskabets regioner, tages med i betragtning.
Ganske vist er dyrkningsarealerne de sidste år blevet udvidet meget, ligesom udbyttet pr. hektar er steget kraftigt. Dette giver dog nye risici, på den ene side for budgettet, men på den anden side også for miljøet, for vi må ikke glemme, at bomuldsdyrkning er en meget intensiv dyrkningsform, som medfører et meget højt forbrug af gødning og pesticider. Kommissionens forslag sigter derfor hovedsageligt mod i tilfælde af en overdreven udvidelse af produktionen at reducere den mindstepris, som vi kalkulerer med, kraftigere end hidtil.
Ændringsforslagene, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har stillet, medfører dog, hvis man skulle opfylde dem, at budgettet for bomuldssektoren ville stige meget kraftigt. Det betyder desuden, at produktionsincitamentet heller ikke falder, men derimod stiger, og at miljøforpligtelserne også snarere bliver udhulet.
For at gøre Dem det klart, hvad det er, vi taler om her, så ville udvalgets ændringsforslag alt i alt - også hvis man kun kalkulerer med et uforandret udbytte og kun med en gennemsnitlig markedspris - betyde ekstra udgifter i størrelsesordenen 650 millioner euro pr. år. Dette ville svare til en budgetstigning på 85%. I lyset af den aktuelle budgetsituation ser jeg mig virkeligt ikke i stand til at efterkomme et sådant krav.
I detaljen er målsætningen i ændringsforslag nr. 1, 3, 4, 9 til 13 at hæve priserne med 10% og den maksimale garantimængde med 50%. Ud over den deraf følgende eksplosionen i udgifterne ville det kunne medføre en produktionsstigning på 60%, altså med 900 000 t, med de samme følger, som jeg beskrev tidligere. I ændringsforslag nr. 5 og nr. 14 foreslås en indeksering af mindsteprisen afhængigt af kvaliteten på ikke-egreneret bomuld, som skal godkendes af medlemsstaterne, når brancheorganisationerne ikke kan blive enige.
Vi har i allerede tidligere gjort os tilsvarende erfaringer med den slags idéer. For det har klart vist sig, at det ganske enkelt ikke er muligt at oprette og også administrere et sådant system centralt, fordi der ganske enkelt er for mange faktorer, som påvirker råbomuldens kvalitet. Derfor kan det kun blive derved, at dette spørgsmål fortsat skal afgøres mellem de involverede parter, det vil sige mellem opkøberne og sælgerne af råbomuld.
Vi foreslår ganske vist at indføre et kriterium, nemlig overensstemmelse med det trinvise prisindeks på verdensmarkedet for bomuldsfibre. Dette giver os en ramme, som gør det lettere at forhandle fremtidige kontrakter.
Ændringsforslag nr. 7, 8, 16 til 19 vedrører udarbejdelsen af officielle vedtægter for producentsammenslutningerne samt for udøvelsen af deres virksomhed, som skal støttes af Fællesskabet. Det skal især gælde for miljømæssige initativer. Jeg må gøre Dem opmærksom på, at der allerede findes en sådan ordning, nemlig i form af forordning (EØF) nr. 389/1982. Stiftelsen af producentsammenslutninger er i øvrigt blevet finansieret af Fællesskabet gennem 10 år. Som det er praksis i de andre sektorer må de for at dække deres driftsomkostninger ty til midler fra markedsordningen og fra miljøstøtten.
De nævnte ændringsforslag kan desuden ikke accepteres, fordi de vil medføre, at der for producentorganisationer kommer to forskellige ordninger og også to forskellige finansieringsformer. Hvis man desuden tager den produktionsstigning i betragtning, som ville være en følge af den krævede stigning i den maksimale garantimængde, så kunne dette alene medføre udgifter i størrelsesordenen 80 millioner euro pr. år. Hvad miljøet angår, så kræver De i ændringsforslag nr. 6, 15 og 20, at medlemsstaterne får omfattende muligheder for at ændre de fælles markedsordningers bestemmelser ikke kun af miljøhensyn, men også af økonomiske og sociale hensyn. Det er virkeligt ikke acceptabelt, fordi det sætter et stort spørgsmålstegn ved miljøforpligtelserne.
Tilbage står altså ændringsforslag nr. 2, hvor det i princippet kræves, at en tekstfejl i den spanske tekst skal korrigeres. I virkeligheden drejer det sig dog i denne forbindelse ikke om et oversættelsesproblem og heller ikke om en fejl, for med udtrykket precio de objetivo menes målprisen og ikke den reelle markedspris.
Jeg beklager meget, at Kommissionen i dette tilfælde ikke kan acceptere udvalgets ændringsforslag, men jeg har, mener jeg, givet en udførlig begrundelse herfor.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Jeg fastslår, at alle problemer på bomuldsområdet endnu ikke har kunnet løses.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Finansieringen af visse planer for forbedring af kvalitet og fremme af afsætning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0035/2001) af Izquierdo Rojo for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om videreførelse i op til et år af finansieringen af visse planer for forbedring af kvalitet og fremme af afsætning, der blev godkendt i henhold til afsnit IIa i forordning (EØF) nr. 1035/72.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, dette forslag vedrører nødder, altså de såkaldte tørrede frugter og johannesbrød. Vi taler derfor om valnødder, hasselnødder, mandler, pistacienødder og kastanjer. Det er produkter, der som regel ledsager andre frugter på bordet og i supermarkederne, men som alligevel, når der skal træffes beslutninger, ikke behandles rimeligt og retfærdigt i forhold til andre frugter og grøntsager.
Hr. formand, med dette forslag viser Europa-Parlamentet sig i overensstemmelse med sine egne handlinger, for Europa-Parlamentet er allerede ved to lejligheder, den 16. juni 2000 og den 26. oktober 2000, begge gange enstemmigt, gået ind for at bibeholde denne støtte og foreslå en videreførelse indtil vedtagelsen af en ny støtteordning. Hr. formand, efter min mening fungerer retningslinjerne for denne støtte fint, fordi den hjælper de landbrugere, som har behov for det, og fordi den bidrager til at kompensere for en indkomstnedgang. Og jeg mener, at en alt for gavmild støtte bør undgås, når markedssituationen er god. Dette er f.eks. sket på kornområdet, hvor Kommissionen og selve Revisionsretten har påpeget, at kompensationen har været for høj, for i kornsektoren vurderer Kommissionen, at der er udbetalt 8,5 milliarder euro for meget i kompensation, og Revisionsretten taler om 13,1 milliarder euro for meget i perioden 1993-1997. Jeg går ikke ind for støtte med karakter af lotterispil, men den støtte, som vi her foreslår, er nødvendig.
Hr. formand, dette forslag opfylder endvidere bestemmelserne i Agenda 2000, for da denne blev vedtaget, talte kommissær Fischler selv i en uendelighed om, at kriteriet var at bibeholde al støtte.
Rådet var enigt i Europa-Parlamentets holdning, og derfor opfordrede det den 17. juli 2000 Kommissionen til at videreføre støtten. Kommissionens forslag er godt, fordi det korrigerer den tidligere fejl med at ønske nedskæring af denne støtte. Det er godt, at fejlen korrigeres, men det er ikke nok til at sikre fremtiden for denne sektor. Det dækker ikke engang betalingen af de projekter, som er iværksat i år, fordi budgettet allerede skal være klart i juni og derfor ikke kommer til at omfatte de programmer i første del, der vedrører plantager.
Den Europæiske Union har et klart underskud af disse produkter og importerer valnødder fra USA. Hr. kommissær, jeg kan fortælle, at sidste jul bugnede det med californiske valnødder i et spansk stormagasin (El Corte Inglés), mens nødder fra Extremadura og andre steder i Europa var forvist fra hylderne. Vi importerer den slags produkter til skade for de landbrugere, som jeg kæmper for.
Hr. kommissær, De bør lytte til mig, for dette skaber præcedens. Vi går ind for, at markederne åbnes, og at der indgås bilaterale aftaler, f.eks. med Tyrkiet, og også multilaterale aftaler. Vi er meget solidariske. Men Kommissionen kan ikke tillade, at europæisk landbrug skal opgive disse afgrøder som følge af disse handelsaftaler, som er ved at drukne en så betydningsfuld sektor. Vil Kommissionen tillade en reduktion af den europæiske støtte til landbrugssektoren? Og vil det betyde, at den også vil lade landbrugets fællesskabspræference falde?
Hr. formand, jeg kæmper for en sektor, som bidrager til landbrugets mangfoldighed, og som har et stort og reelt potentiale for økonomisk vækst. Hr. Fischler kender ikke meget til Middelhavsområdet, men han burde kende fordelene ved denne sektor, der er så vigtig for forarbejdningsindustrien, som har positiv indvirkning på miljøet, og som dæmmer op for ørkendannelsen. Hr. kommissær, De bør også korrigere Deres holdning og respektere ånden i Rådets afgørelse.
(Formanden fratog taleren ordet)

Formanden
Fru ordfører, De har igen overskredet tiden med et minut. Vi har lidt tid, så derfor er jeg ikke helt så striks. Men vi bør dog holde os til tiden. Fra kommissær og opefter, fru ordfører, kan en embedsmand gøre to ting på samme tid.

Redondo Jiménez
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil forsøge at kompensere for den ekstra tid, som blev brugt af den foregående taler, ved ikke at udnytte min egen taletid fuldt ud.
Vores gruppe støtter fru Izquierdo Rojos betænkning og lykønsker ligeledes Kommissionen i det omfang, den forenkler proceduren. Det er vigtigt, at denne forenkling, som så ofte er blevet bebudet, men så sjældent opnået, tages i betragtning. Jeg tror, at der denne gang vil blive opnået noget, for den afspejler også et behov, som er blevet udtrykt gentagne gange her i Parlamentet, og som næsten er vedtaget enstemmigt og også godkendt af Rådet. For blot at nævne nogle få går beslutning af 16. juni og beslutning af 26. oktober i denne retning.
Vi foreslår nu en videreførelse af planerne om forbedringer - at de ikke kun gælder for et år, men at der tages hensyn til de forslag, der er vedtaget enstemmigt af Landbrugsudvalget, hvor vi anmoder om, at det bliver for to år - og vi håber, at Kommissionen og kommissæren vil være forstående over for disse forslag, for de er nødvendige. Kommissæren ved udmærket, at det på kun et år ikke vil være muligt hverken at vurdere den beretning, som han skal forelægge om udviklingen af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager, eller at finde en endelig løsning for nøddesektoren, som bør være, at den inkluderes med differentieret behandling i den fælles markedsordning for frugt og grøntsager.
Jeg ved godt, at jeg taler om emner, som kræver nogle euro, og at der for øjeblikket er få penge til rådighed til at løse vores store problem, men vi må ikke tillade, at sektorer, der er så vigtige set fra et regionalt synspunkt, går nedenom og hjem på grund af tidligere undertegnede aftaler, hvor fællesskabspræferencen har gjort det meget svært for sektoren at overleve, for slet ikke at tale om en række andre detaljer, som allerede er nævnt på grund af deres vigtighed set ud fra et både miljømæssigt og socialt synspunkt.

Bautista Ojeda
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne lykønske ordføreren og Landbrugsudvalget med den enstemmighed, der har hersket ved udarbejdelsen af og afstemningen om denne betænkning, som indeholder alle de vigtigste bekymringer for nøddesektoren.
Europa-Parlamentets beslutning af 16. juni indeholder et permanent krav om en løsning, der omfatter direkte støtte til landbrugernes indkomst, som giver mulighed for at bibeholde dyrkningen, og som forhindrer affolkning af meget dårligt stillede områder.
Jeg vil minde om den miljøbeskyttende virkning, som disse afgrøder, f.eks. mandler og hasselnødder, har på de mest ørkenagtige områder i Unionen. Det gælder også kastanjer, der dyrkes i Fællesskabets mest oprindelige skove, som dermed bevares.
Kommissionen bør derfor stille forslag om klar støtte til sektoren, der giver en aftalt støtte pr. hektar via producentorganisationerne, som bør løse den aktuelle strukturbetingede krisesituation.
Afslutningsvis er videreførelsen af den aktuelle situation nødvendig, indtil der træder en endelig støtteordning i kraft for disse produkter af regional interesse, som har et højt fødevaresikkerhedsniveau, som er en vigtig energikilde i middelhavskøkkenet, og som har klar miljøbeskyttende virkning.

Cunha
Hr. formand, hr. kommissær, nøddernødder og johannesbrød er typiske produkter fra Sydeuropa. Den eneste specifikke støtte, som de har nydt godt af, og som de nyder godt af, begrænser sig til en samfinansiering, der udløber ved årets udgang, og som Kommissionen nu agter at forlænge med et år.
Kommissionens forslag herom skyldes erkendelsen af - som den selv siger det i sin indledning - at de andre foranstaltninger, der kunne komme på tale for denne sektor, ikke egner sig eller umiddelbart kan finde anvendelse for nødder. Kommissionen har så lovet at fremsætte nye forslag i forbindelse med en rapport, som den skulle offentliggøre inden udgangen af 2000, hvilket dog endnu ikke er sket.
Det giver imidlertid ikke mening at forlænge de allerede utilstrækkelige foranstaltninger med nok et år og ellers ikke sige noget om denne sektors fremtid, så meget mere som den befinder sig i en akut krise på grund af den ekstremt hårde konkurrence fra tredjelande. Det, der derimod giver mening, er at behandle nødder som en selvstændig sektor under den fælles markedsordning for frugt og grønt. Det var med dette formål, at Europa-Parlamentet i forbindelse med forslaget om den nye fælles markedsordning for frugt og grønt vedtog et ændringsforslag, der anmodede Kommissionen om at fremlægge forslag, der sikrer nøddesektoren permanente foranstaltninger og støtte i lighed med, hvad der gælder for andre landbrugssektorer.
Det er dét, som ordføreren foreslår, og det er dét, som vi forventer, at Kommissionen gør. Indtil disse fremtidige foranstaltninger bliver til realiteter, er det almindelig fornuft på grund af denne kædereaktion af forsinkelser straks at forlænge de nuværende støtteordninger ikke med ét, men med to år, således som Europa-Parlamentets landbrugsudvalg ønsker det.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg takke Dem, fru Izquierdo Rojo, for Deres betænkning, men også alle andre for Deres store arbejde med de 22 ændringsforslag. Før jeg kommer ind på dem, vil jeg lige kort tillade mig at kommentere grundprincipperne i forslaget. Den aktuelle ordning for nødder har eksisteret i 10 år, og de første kvalitetsstøtteordninger er lige udløbet i år 2000. I disse 10 år har 92 producentorganisationer modtaget Fælleskabsmidler for i alt 750 millioner euro til forbedring af produktionen og til fremme af afsætningen i nøddesektoren.
Der har også fundet nogle vellykkede omstruktureringer sted, og konkurrenceevnen er blevet bedre. Dette har resulteret i, at de i dag faktisk har opnået en stærkere position end tidligere, når det drejer sig om at sikre afsætningsmarkeder og at overleve i konkurrencen med andre udbydere fra tredjelande.
Endnu 250 millioner euro er bevilget til igangværende kontrakter og igangværende foranstaltninger. Efter Kommissionens opfattelse har 10-årsprogrammet i princippet været nok til at nå det mål, som man satte sig for 10 år siden, nemlig at opnå et stabilt grundlag for økonomisk rentable producentorganisationer. Rådet har dog anmodet Kommissionen om at foreslå, at betalingerne til nøddeproducenterne fortsættes i budgetåret 2001. Kommissionens forslag er stillet på dette grundlag. Deres forslag viser, at dette efter Deres mening ikke er vidtgående nok. Ændringsforslagene, hvoraf nogle vedrører Europa-Parlamentets beslutninger fra juni og oktober sidste år, drejer sig frem for alt om tre områder.
I den første gruppe af ændringsforslag, nemlig 14, 15, 17 og 20, er målet at bevare støtteordningerne til forbedring af kvaliteten og fremme af afsætningen også efter år 2001 og at betragte alle udgifter til arbejde, der gennemføres indtil slutningen af 2002, som støtteberettigede. I denne forbindelse henvises der i ændringsforslag 10 og 11 til de - som det hedder der - beskedne midler, der er behov for til dette. I den anden gruppe af ændringsforslag, nemlig 8 og 18, sigtes der mod at bevare den særlige støtte til hasselnødder indtil udgangen af 2002.
Ud af de to grupper af ændringsforslag kan man i det mindste delvist af nødvendighed udlede, at EU-producenterne skal beskyttes mod import. Til dette skal anføres, at rammen for dette forslag for det første kun begrænser sig til finansiering af programmer i budgetåret 2001. Den skal ikke udvides til budgetåret 2002, for der vil i denne forbindelse opstå ekstra udgifter for 82 millioner euro. For det andet er en specifik støtte til hasselnødder ikke omfattet. Totalt ville denne ændring endnu en gang medføre ekstra budgetudgifter på ca. 110 millioner euro, ud over de 24 millioner i forslaget. Ændringsforslag 16, der omhandler kastanjer, falder ikke ind under anvendelsesområdet for den ordning, der forhandles om.
Med den tredje gruppe af ændringsforslag, nemlig 6, 7, 12, 13, 21 og 22, sigtes der mod at sikre nøddesektorens fremtid på langt sigt via andre støtteordninger. I denne forbindelse foreslås det i ændringsforslag 9 og 19 at fortsætte støtten inden for rammerne af FMO og forordning 2200/96. Lad mig i forbindelse med denne tredje gruppe fortælle, hvordan Kommissionen vurderer sektorens fremtid og dens støtte. Hvis man ser på dyrkningen af nødder i dag, så ser vi nemlig på den ene side økonomisk rentable og meget konkurrencedygtige producentorganisationer, der på en måde fungerer som reklamesøjle for EU-producenterne, som også indfører nye sorter og også anvender moderne produktions- og markedsføringsmetoder. Disse producenter har med succes brugt de penge, som vi i de sidste 10 år har stillet til rådighed, og mange af dem kan sikkert også nyde godt af den nu foreliggende videreførsel. På den anden side er der desværre også producenter og producentorganisationer, som arbejder under ekstremt svære betingelser, f.eks. i forfordelte områder, ofte også i isolerede bjergrige regioner, og ikke råder over muligheder for vanding. Her drejer det sig faktisk om tusinder af familier, som stadig er delvist eller totalt afhængige af denne produktion.
På grund af disse naturlige ulemper og de totalt set beliggenhedsmæssige ulemper, som disse producenter har, vil de altid have et problem med at klare sig over for import fra tredjelande. Derfor er der efter vores mening væsentligt mere fornuft i - og det er jo også et mål, vi har sat os i 1999 - at støtte denne anden gruppe af producenter, hvor det frem for alt drejer sig om et socialt spørgsmål, inden for rammerne af udviklingen af landdistrikter. Til dette formål har vi bygget den anden søjle i landbrugspolitikken, og derfor bør man i denne sammenhæng også gøre brug af den. Jævnfør subsidiaritetsprincippet er ansvaret samtidig flyttet over til medlemsstaterne. Medlemsstaterne skal indføre denne type foranstaltninger i deres programmer og prioritere dem tilsvarende, og derefter kan de selv bestemme over udviklingsprojekter af denne art.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.47 og genoptaget kl. 12.00)

AFSTEMNING
Beslutningsforslag (B5-0090/2001/rev.) af Hughes for PSE-Gruppen, Attwooll for ELDR-Gruppen, Lambert for Verts/ALE-Gruppen og Herman Schmid for GUE/NLG-Gruppen om den frie bevægelighed for personer (forordning 1408/71/EØF) - retsgrundlag

Ændringsforslag 4 Van Lancker (PSE). (NL) Hr. formand, kan ændringsforslag 4 overhovedet behandles af tjenesterne? For det, der står, er helt klart i strid med traktaten. Her står nemlig, at forordning 1408/71 er underkastet samarbejdsproceduren, mens det netop drejer sig om proceduren om fælles beslutningstagning. Derfor spørger jeg mig selv om dette kan behandles, og hvis ja, var det så ikke bedre, at forslagsstillerne trak deres ændringsforslag tilbage i stedet for at sige sådan noget vrøvl?
Formanden. Tjenesterne har accepteret ændringsforslaget. Det er en redaktionel fejl, det har De ret i, men det rettes redaktionelt, og dermed erklæres det i overensstemmelse med kravene for behandling.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0036/2001) af Lucas for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om fastsættelse af Fællesskabets holdning i Det Fælles Råd EF-Mexico med henblik på vedtagelse af en afgørelse om gennemførelse af artikel 6, artikel 9, artikel 12, stk. 2, litra b), og artikel 50 i aftalen om økonomisk partnerskab og politisk samordning og samarbejde (COM(2000) 739 - C5-0698/2000 - 2000/0296(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0315/2000) af Ceyhun for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om
I. initiativ fra Den Franske Republik med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om styrkelse af de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold (10675/2000 - C5-0427/2000 - 2000/0821(CNS));
II. initiativ fra Den Franske Republik med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om definition af hjælp til ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold (10676/2000 - C5-0426/2000 - 2000/0820(CNS)) Efter forkastelse af initiativet

Watson
Hr. formand, vi befinder os her i en situation, hvor vi ifølge artikel 67 og 68 kan vælge, hvad vi nu vil gøre med dette initiativ. I henhold til artikel 68 ville vi normalt bede Rådet tage forslaget tilbage. Jeg har imidlertid konfereret med ordføreren og andre. Udvalget nærer ikke noget stort ønske om at se dette forslag igen. Vi vil derfor foretrække at følge den præcedens, som vi skabte med sagen om varer med dobbelt anvendelsesformål, og stemme for en forkastelse af Rådets forslag.
Det vil måske interessere medlemmerne at vide, at for at forkaste forslaget skal vi stemme for udkastet til lovgivningsmæssig beslutning. Det skyldes, at tjenestegrenene ved afvisning af et ændret forslag automatisk ændrer teksten, så der står "Rådet forkaster". Vi beder nu Parlamentet stemme for den lovgivningsmæssige beslutning, som forkaster Rådets tekst. Jeg håber, jeg har udtrykt mig klart.

Formanden
Hr. Watson, det sagde De ganske udmærket. Det kan vi gøre, og der er et fortilfælde. Jeg kan bekræfte det, som tjenesterne hvisker mig i øret. Vi kan gøre det i overensstemmelse med den procedure, De foreslår.
Jeg giver ordet til hr. Poettering.

Poettering
Hr. formand, De har med rette netop spurgt: Hvor er Rådet? Det skulle komme med en udtalelse. Jeg synes, det er håbløst, at Rådet ikke er til stede, og vi bør protestere over for Rådet.

Formanden
Hr. Poettering, De har helt ret. Jeg sørger for, at formanden, fru Fontaine, underretter Rådet om vores uenighed. Jeg tilslutter mig det varme bifald, som hr. Poetterring fik på det punkt.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, som altså er ændret i overensstemmelse med hr. Watsons meddelelse, hvor det ændrede initiativ fra Den Franske Republik forkastes i artikel 1.

Watson
Hr. formand, jeg vil bare gerne have, at Parlamentet er klar over, hvad der stemmes om her. Jeg beder Parlamentet gøre som før - at stemme for dette for at forkaste Rådets forslag.

Formanden
Hr. Watson, De og måske flere andre var forvirret et kort øjeblik. Afstemningen er helt klar. Hvis De vil forkaste det, skal De stemme for.
Jeg giver ordet til ordføreren.

Ceyhun
Hr. formand, jeg synes, det er vigtigt, at ordføreren også kommer med en kort kommentar til dette. Jeg beklager, at det ikke er lykkedes os at handle ansvarsbevidst her i Parlamentet. Men nu har hr. Watson ret, og vi skal støtte hr. Watson. Jeg beder alle parlamentsmedlemmer om støtte, ellers latterliggør vi os selv som Parlament.

Berthu
Hr. formand, jeg tror, at der er en lille unøjagtighed i det, hr. Watson lige har sagt, og jeg ønsker at rette det.
Det, vi lige har forkastet, er ikke det franske initiativ, men det franske initiativ som ændret af Europa-Parlamentet. Det vil sige, at en hel del af dem, der har forkastet dette initiativ, i virkeligheden ikke var enige i Parlamentets ændringsforslag. Det var tilfældet for mig og mine venner. Vi går faktisk ind for det franske initiativ, sådan som det blev fremlagt i Rådet.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges) 
 
Betænkning (A5-0022/2001) af Korakas for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om
I. forslag til Rådets forordning om sjette tilpasning af den støtteordning for bomuld, der er indført ved protokol nr. 4 knyttet til akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse (KOM(1999) 492 - C5-0048/2000 - 1999/0201(CNS));
II. forslag til Rådets forordning om støtte til bomuldsproduktionen (COM(1999) 492 - C5-0049/2000 - 1999/0202(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
 
Betænkning (A5-0035/2001) af Izquierdo Rojo for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om videreførelse i op til et år af finansieringen af visse planer for forbedring af kvalitet og fremme af afsætning, der blev godkendt i henhold til afsnit IIa i forordning (EØF) nr. 1035/72 (KOM(2000) 623 - C5-0533/2000 - 2000/0252(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

 
Beslutningsforslag (B5-0089/2001) i henhold til artikel 42, stk. 5, i forretningsordenen for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om de sociale følger af industriel omstrukturering
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0023/2001) af Lipietz for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om opfølgning af Den Europæiske Investeringsbanks årsberetning (2000/2173(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0034/2001) af Bullmann for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Det Europæiske Råd i foråret 2001: Lissabon-processen og den vej, der skal følges (udvidet Hughes-procedure) (2000/2280(INI))
Før afstemningen

Friedrich
Hr. formand, jeg var skyggeordfører for min gruppe, og vi har faktisk haft et meget godt samarbejde. Men et af de for os helt væsentlige punkter i artikel 4 blev forkastet, hvorfor jeg nu i modstrid med den tidligere aftale må anbefale min gruppe at stemme nej til denne betænkning.

Barón Crespo
Hr. formand, jeg vil gerne på min gruppes vegne protestere mod hr. næstformand Friedrichs uacceptable opførsel. Han burde foregå med et godt eksempel ved at udvise respekt for forretningsordenen, og han har i dette tilfælde gjort præcist det modsatte.
(Bifald og protest)

Poettering
Hr. formand, jeg vil ikke kommentere sagen nu. Men intet medlem her i Parlamentet har ret til at diskriminere en anden kollega med en sådan bemærkning.

Bullmann
Hr. formand, det er faktisk rigtigt, at Parlamentet under forhandlingen har fundet et fælles punkt og en fælles linje i forberedelsen af Stockholm-mødet. Det, der blev forkastet af PPE, er en nuance. Det er ingenlunde en bærende del af beslutningen. Jeg beklager meget, at Parlamentet, som enstemmigt vil kræve flere rettigheder for Parlamentet, ikke har kompetencen og modet til at komme med et fælles bidrag til Stockholm-mødet.
(Vedvarende bifald)

Formanden
Kære kolleger, som formand kan jeg ikke gøre andet end at konstatere, at Parlamentet bestemmer med et flertal af stemmerne. Parlamentet har truffet en beslutning. Det accepterer vi. Det er demokrati.
(Forslaget til beslutning vedtoges) 
 
Betænkning (A5-0020/2001) af Gasòliba i Böhm for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om virkningen af liberaliseringen og den økonomiske reformproces på den økonomiske vækst i Den Europæiske Union (2000/2172(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
 
Betænkning (A5-0017/2001) af Soares for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Den Europæiske Union og Macao: Efter år 2000 (KOM(1999) 484 - C5-0169/2000 - 2000/2099(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
Betænkning (A5-0052/2001) af Plooij-van Gorsel for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Realisering af det europæiske forskningsrum: Retningslinjer for EU's indsats inden for forskning (2002-2006) (KOM(2000) 612 - C5-0738/2000 - 2000/2334(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

 
StemmeforklaringerBetænkning af Peijs (A5-0019/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg må sige, at jeg udarbejdede nogle af stemmeforklaringerne i går, da det var valentinsdag, og det bærer de en smule præg af.
Hvad angår fru Peijs' betænkning om direktivet om sanering og likvidation af forsikringsvirksomheder, vil jeg gerne sige, at fru Peijs uden tvivl er opmærksom på de finansielle spørgsmål, sådan som hun altid er. Næste gang hun behandler dette emne - som jeg stemte for - husker hun forhåbentlig også min anmodning til gavn for pensionisterne, nemlig at man prioriterer tilbagebetalingen af pensionisters forsikringspolicer, hver gang en konkursramt forsikringsvirksomhed træder i likvidation.
Betænkning af Lambert (A5-0026/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min uenighed i Lamberts betænkning, eftersom EU's Råd ikke har noget egentligt ønske om at regulere det vigtige område, som arbejdstagernes bevægelighed er. Det er nødvendigt, at arbejdstagerne ikke mister noget af deres pension.
I Italien nægter man f.eks. at betale pension og invalidepension til de unionsborgere, som flytter til andre EU-lande. Til gengæld giver man de tredjelandsborgere, som tager til Italien, mulighed for at få udbetalt pensionsbidrag, når de forlader landet, hvorefter de kan rejse tilbage og hæve den samme pension og invalidepension, som man nægter de italienske statsborgere, der rejser til andre EU-lande. Det er virkelig på tide, at vi behandler spørgsmålet om de europæiske borgeres pension på en ordentlig måde.

Bordes, Cauquil og Laguiller
- (FR) Selve EU-institutionerne ender med at blive hæmmet af en EU-sociallovgivning a minima, der er sammenflikket og sørger for ikke at røre ved arbejdsgiverprivilegierne i den enkelte medlemsstat.
At man hvert år er nødt til at træffe supplerende foranstaltninger til at harmonisere rettighederne for de arbejdstagere, som rejser rundt i EU, betyder, at der 30 år efter de første direktiver ikke er mere harmonisering, end der er fællesskabsrettigheder, som kan gøres gældende over for arbejdsgiverne.
En harmonisering af arbejdstagernes situation i Den Europæiske Union burde indebære, at arbejdsgiverne og medlemsstaterne bliver forpligtet til at tilpasse lønningerne i hele Unionen efter de lande, hvor de er højst, og til at indføre de samme sociale rettigheder i hele Unionen i forhold til de rettigheder, der er til størst fordel for arbejdstagerne i tilfælde af sygdom, arbejdsløshed og i forbindelse med pensionering.
Den eneste form for harmonisering, der imidlertid interesser Den Europæiske Union, er en harmonisering af konkurrencereglerne mellem industrikoncerner og banker. Arbejdstagernes indrejseforhold tages kun op, hvis de medvirker til varernes og kapitalens frie bevægelighed.
Når vi ikke har stemt imod denne betænkning, er det kun for ikke at hindre de få magre virkninger, den kan få for nogle kategorier af arbejdstagere. Men da vi er klart imod baggrunden for denne holdning, har vi heller ikke stemt for.

Bushill-Matthews
Britiske Konservative er stort set tilfredse med den oprindelige Lambert-betænkning, som i sin daværende form afklarede nogle tekniske spørgsmål på en nyttig måde.
Vi har dog specifikt stemt imod ændringsforslag 8 og fremefter.
Disse ændringsforslag ville have udvidet forordningens væsentlige anvendelsesområde betydeligt, og det bør ikke ske i kraft af diverse ændringsforslag.
Det skal især bemærkes, at de supplerende pensioner IKKE er socialsikringsydelser fra staten, og at de derfor ikke falder ind under forordning 1408/71's anvendelsesområde. Et andet ændringsforslag forsøger på samme måde at udvide forordningens anvendelsesområde til skatter, og det er ganske enkelt ikke acceptabelt.
Britiske Konservative parlamentsmedlemmer vil fortsat til enhver tid gå imod ethvert ændringsforslag til enhver betænkning, som forsøger lignende indgreb i medlemsstaternes kompetence.
Fri bevægelighed for personer

Andreasen, Busk, Haarder og Jensen
. Vi har stemt for beslutningen, da vi mener, at Rådet skal fremme arbejdet med forenkling af forordning 1408/71 og udvidelsen til, at også erhvervsaktive tredjelandes borgere med lovligt ophold kan dækkes. Vi har stemt mod beslutningens punkt 1, der fastslår, at artikel 42 i Amsterdam-traktaten skal være retsgrundlag for sikring af de sociale rettigheder for tredjelandes borgere. Det er vi ikke enige i. Rådet må finde et andet retsgrundlag, f.eks. Amsterdam-traktatens artikel 63, så målet kan nås.

Bordes, Cauquil og Laguiller
- (FR) Vi har udelukkende stemt for dette beslutningsforslag, fordi det foreslår en samlet ændring af fællesskabsbestemmelserne for arbejdstagernes frie bevægelighed inden for Den Europæiske Union og bibeholdelse af deres rettigheder i den enkelte medlemsstat.
Når de nye bestemmelser ser dagens lys, skal de imidlertid på alle områder være afpasset efter bestemmelserne i det land, hvor de er til størst fordel for arbejdstagerne. Hvis dette ikke bliver tilfældet, stemmer vi imod.

Kauppi
Efter min mening burde denne diskussion aldrig have fundet sted i Europa-Parlamentet. Derfor stemte jeg imod hele beslutningen.

Lund og Thorning-Schmidt
. De danske socialdemokrater har i dag undladt at stemme ved den endelige afstemning om denne beslutning, der er fremsat på baggrund af en mundtlig forespørgsel om fri bevægelighed for personer i forbindelse med forordning 1408. Vi er ikke enige i, at retsgrundlaget for at lade tredjelandes statsborgere være omfattet af forordning 1408 er artikel 42 og 308, men mener, at det skal være artikel 63, stk. 4. Vi kan ikke støtte, at man på denne måde søger at bøje traktaten, når der er et tilstrækkeligt retsgrundlag et andet sted i traktaten, blot fordi der gælder nogle andre procedureregler vedrørende inddragelse af Europa-Parlamentet. Hvis man ønsker et andet retsgrundlag, må traktaten efter vores opfattelse ændres. Vi vil gerne understrege, at vi er tilhængere af en generel reform af forordning 1408. Men vi mener, at en sådan reform vanskeliggøres, hvis personkredsen udvides. Vi understreger også, at vi er optaget af, at også arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i EU, skal have mulighed for at få beskæftigelse i EU.

Moraes
Labour-medlemmerne i Europa-Parlamentet har stemt for forslaget til beslutning om den frie bevægelighed for personer, men med et vigtigt forbehold.
Vi støtter konklusionerne fra Tampere om, at EU skal sikre tredjelandes statsborgere, der har lovligt ophold i EU, en retfærdig behandling og anerkende, at der skal gøres noget ved den situation, at forordning (EØF) nr. 1408/71 ikke dækker tredjelandes statsborgere.
Vi støtter dog ikke det synspunkt, at retsgrundlaget skal være artikel 42 og 308. Vi støtter Rådet og en række medlemsstater, som ønsker, at retsgrundlaget fortsat skal være artikel 63.
Betænkning af Lucas (A5-0036/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, Pensionistpartiet, som jeg har den glæde at repræsentere her i Parlamentet, er tilhænger af alle betænkninger, alle initiativer og alle aktiviteter, hvor Den Europæiske Union gør en indsats for stater i hele verden, som har brug for at forbedre samarbejdet med EU's medlemsstater. Efter min mening slår Den Europæiske Union navnlig - og med rette - sin eksistens fast, hver gang den samler de 15 medlemsstaters kræfter for at fremstå stærkere og mere kompetent og i dette tilfælde også mere gavmild i samarbejdet med de stater, der har brug for hjælp. Dette er tankegangen i Lucas' betænkning, hvor man drøfter bistanden, samarbejdet og det økonomiske partnerskab med Mexico, som er et land med stærke kulturtraditioner, og som altid er interesseret i et økonomisk samarbejde med EU's medlemsstater. Jeg håber, at dette samarbejde også vil forbedre den sociale situation for Mexicos ældre og pensionister.

Bordes, Cauquil og Laguiller
I denne betænkning tales der om økonomisk partnerskab, men det drejer sig ganske enkelt om at fremme de store europæiske virksomheder på det mexicanske marked i forhold til konkurrencen fra USA.
Erfaringen viser, at denne form for partnerskab er indbringende for industrikoncernerne og udelukkende resulterer i, at indbyggerne i det pågældende land bliver endnu mere fattige. Over halvdelen af Mexicos 95 millioner indbyggere lever allerede nu i fattigdom uden at medregne dem, der er blevet tvunget til at udvandre netop på grund af denne type partnerskab, der er baseret på udnyttelse.
Følgelig har vi stemt imod denne betænkning.
Betænkning af Ceyhun (A5-0315/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for betænkningen, eftersom jeg var uenig ligesom de fleste andre parlamentsmedlemmer.
"Ulven kommer! Ulven kommer!", råbte en fårehyrde, der ville lave lidt sjov med sine venner. Da de hørte hans råb, kom alle landsbyens indbyggere hen til ham og spurgte: "Hvor er ulven?" Og fårehyrden svarede: "Ha ha! Det var bare for sjov. Der er ikke nogen ulv!"
Tre dage senere råbte han igen: "Ulven kommer! Ulven kommer!" Og alle landsbyens indbyggere kom hen og spurgte: "Hvor er ulven?" "Ha ha ha! Det var bare for sjov. Der er ikke nogen ulv!"
En uge senere kom ulven virkelig, og den begyndte at sønderrive fårene. "Ulven kommer! Ulven kommer!", råbte fårehyrden, men der var ingen fra landsbyen, som greb ind, og ulven spiste alle fårene.
Hvorfor fortæller jeg dette? Det gør jeg, fordi vi i vores indvandringspolitik skal være klar over, at vi skal gøre en konkret indsats og ikke bare råbe "Ulven kommer! Ulven kommer!"

Evans, Robert
Hr. formand, efter det fuldstændigt uforståelige udfald fra vores kollega derovre vil jeg gerne komme med et seriøst indlæg, selv om situationen er noget anderledes nu, hvor henstillingen forkastes.
Sammen med mine britiske Labour-kolleger i PSE stemte jeg for de underliggende principper og synspunkter i Ceyhun-betænkningen. Vi erkendte i den forbindelse, at forslagene langtfra var perfekte, men at de i det mindste var et forsøg på at gøre noget ved den nuværende situation. Den Europæiske Union og de enkelte lande skal gøre mere for at løse problemerne og gøre noget ved omstændighederne i de lande, som folk flygter fra for at søge tilflugt i Den Europæiske Union. Det kan ikke lade sig gøre fra den ene dag til den anden, og i mellemtiden tjener vi ikke de menneskers interesse, som forståeligt nok flygter fra konflikter, forfølgelse eller andre trængsler, ved at skubbe dem i armene på samvittighedsløse personer, som ønsker at tjene penge på menneskesmugling.
Situationen i de organisationer, der hjælper asylsøgere og flygtninge, er blevet til et stridsspørgsmål, men betænkningen erkender, at der er tale om lovlige organisationer, ansvarlige og veletablerede ngo'er, som i mange tilfælde har en lang og stolt tradition for at støtte de selv samme mennesker, som denne betænkning ønsker at hjælpe.
Ved at stemme for Ceyhun-betænkningen erkender vi dette spørgsmåls kompleksitet, og vi vil fortsat arbejde for et fuldstændigt og fælles asylsystem for Den Europæiske Union, som tjener humanitære interesser og de mest sårbares interesser.

Berthu
- (FR) De to franske initiativer, der har til formål at sikre en bedre bekæmpelse af ulovlig indvandring, er i første omgang blevet fordrejet af Europa-Parlamentets ændringsforslag, der skal begrænse rækkevidden af initiativet. Derefter er de i anden omgang lige blevet forkastet af plenarforsamlingen med støtte fra min og de franske parlamentsmedlemmers negative stemme. Når vi har stemt imod, betyder det selvfølgelig, at vi forkaster ændringsforslagene, men til gengæld går vi ind for det oprindelige franske initiativ, som vi ønsker, at der følges op på. Afstemningen i Europa-Parlamentet om dette spørgsmål var faktisk kun vejledende i henhold til EF-traktatens artikel 67, stk. 2.
De ændringsforslag, som Europa-Parlamentet vedtog i første omgang, virkede særligt beklagelige. En stor del af dem havde, som jeg forklarede under debatten i går aftes, til formål at udsætte fastsættelsen af forholdsregler mod ulovlig indvandring på ubestemt tid med den begrundelse, at der først skal iværksættes en mængde andre politikker på alle områder. Det er en fuldstændig forkert holdning, som jeg ikke vil vende tilbage til.
Nogle andre ændringsforslag havde til hensigt at udvande teksten ved at undtage forskellige kategorier af lovovertrædere for sanktioner, f.eks. de ulovlige indvandrere selv, eller de personer, der hjælper dem af såkaldt humanitære årsager. Sådanne undtagelser er fuldstændig upassende.
Især de såkaldte humanitære menneskesmuglere skal ikke undtages fra sanktioner. For det første fordi alle de mafiaer, der organiserer ulovlige indrejser mod betaling, fremover vil påberåbe sig humanitære motiver. Dernæst fordi selv de ulovlige indvandrere, der får hjælp fra velgørende personer, for det meste ender i netværk til udnyttelse af mennesker, fordi deres situation næsten nødvendigvis fører dem derhen. Endelig fordi de personer, der eventuelt er uselviske og hjælper ulovlige indvandrere, uden tvivl gør sidstnævnte, og helt sikkert deres medborgere, ulykkelige, og de påfører indvandrerne et problem, der vil være næsten uløseligt i flere generationer.

Bordes, Cauquil og Laguiller
- (FR) Vi er imod det franske formandskabs initiativ, der i sin helhed fokuserer på bekæmpelse af det, de kalder ulovlig indvandring. For de, der har begået denne skændsel, drejer det sig ikke kun om ord, for den socialistiske premierminister Jospins politi har lige, på samme brutale måde som hans forgænger fra højre for fire år siden, udvist ulovlige indvandrere, der havde søgt tilflugt i den samme kirke, Saint Bernard, i Paris.
Hvad angår de årsager, der får hundredtusinde fattige til at forlade deres hjemland for at få mulighed for at overleve et andet sted, stiller Den Europæiske Union sig tilfreds med erklæringer. For at få en ende på fattigdommen i disse lande skal EU-institutionerne gribe fat i dem, der udplyndrer disse lande og udnytter dem. Da man er ude af stand til at helbrede ondet, vælger man at undertrykke ofrene.
Samtidig med at det franske formandskab indleder en EU-jagt på disse "fordømte på jorden", peger det fingre af nutidens foragtelige slavehandlere. Det er imidlertid for bedre at kunne lade dem, de er hverveagenter for, være i fred, såsom storindustrien, byggegiganter og en lang række mindre arbejdsgivere, som således drager fordel af en indvandrerarbejdskraft, som loven ved at berøve dem en minimumsbeskyttelse overlader til arbejdsgivernes og politiets forgodtbefindende.
I denne betænkning stiller man sig tilfreds med at nedtone de aspekter, man finder mest oprørende i de franske initiativer. Vi har stemt imod hele betænkningen samtidig med, at vi har stemt for de ændringsforslag, der kunne formindske eller ophæve de franske forslags modbydeligt undertrykkende karakter.

Blokland
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at forklare min stemmeadfærd ved Ceyhun-betænkningen, også på vegne af hr. Belder og hr. van Dam. Jeg stemte imod betænkningen og imod mange af de ændringsforslag, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har stillet. I betragtning af det problematiske emne, hjælp til ulovlig indrejse, som er et emne, som altid sætter følelserne i kog, vil jeg kommentere mine motiver.
Lad det være klart, at jeg fuldt ud støtter hjælpen til anerkendte flygtninge, sådan som den defineres i Genève-konventionen. De skal hjælpes og have asyl i alle medlemsstater. Desværre medfører den almindelige brug af ordet flygtning i denne betænkning forvirring for alle dem, der søger hjælp i Unionen. Hvad er en illegal flygtning? Hvis en person ved indrejse i Unionen anmoder om asyl, er han ikke illegal. Begreberne udlændinge, flygtninge, illegale immigranter, asylansøgere og lignende ord bruges ikke konsekvent. Sådan en mangelfuld brug af ord passer ikke i en lovtekst, som oven i købet skal fastsætte definitionerne, og hvori den strafferetlige ramme skal aftales.
Jeg er klar over, at udviste asylansøgere ofte ender i en forfærdelig situation. Humanitær hjælp fra kirker og organisationer udfylder det tomrum, som opstår på grund af medlemsstaternes og verdenssamfundets manglende evne til at finde en god løsning. Derfor har jeg sympati for anmodningen om ikke at straffe disse organisationer for deres hjælp til ulovligt indrejsende. Alligevel er der her brug for en nuancering. Der opstår et problem der, hvor den uafhængige dommers bedømmelse på grundlag af lovgivning hele tiden undermineres af hjælpernes subjektive vurdering. Hvordan definerer man humanitær hjælp? Gælder det også for en godgørende forening, som f.eks. sætter sig det mål at hjælpe så mange fattige russere som muligt med at komme til en medlemsstat på ulovlig vis?
De dramatiske omstændigheder omkring ulovlig indrejse er menneskekrænkende. En streng, harmoniseret straffelovgivning om menneskehandel er nødvendig. Desuden er en streng, men retfærdig asylpolitik nødvendig, den skal sende et klart demotiverende signal til ulovlige immigranter. Jeg støtter derfor den franske regerings initiativer.

Krivine
- (FR) Det franske initiativ i form af forslag til direktiv og rammeafgørelse foreslår kun en strafferetlig løsning på den ulovlige indvandring. Ved at foreslå en forhøjelse af strafferammen med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold indfører man i virkeligheden en solidaritetsforbrydelse. Det er med rette, at der i ændringsforslagene skelnes mellem hjælp med økonomisk gevinst for øje og hjælp, der ydes af solidaritet i humanitært øjemed.
Det er imidlertid ikke ved at straffe de personer eller organisationer, der kæmper mod et Fort Europa, man effektivt bekæmper de ulovlige netværk og menneskesmuglerne. Det, man skal bekæmpe, er den stadig mere restriktive visum- og asylpolitik, der tvinger mennesker til at rejse ulovligt ind på EU's territorium. Det, man skal bekæmpe, er politikken til strukturel tilpasning og pålæggelse af acquis communautaire, som får arbejdsløsheden i ansøgerlandene til at stige, samt konsekvensen af udviklingshjælpen til landene i syd, som er fuldstændig utilstrækkelig og uretfærdig. Det ville være et første nødvendigt skridt mod en anden EU-indvandringspolitik, hvis gælden blev eftergivet, og der blev indført en retfærdig udviklingshjælp. Vi kæmper imod, at man gør indvandring til noget kriminelt. Derfor har jeg stemt imod det franske initiativ, selv i ændret form.

Lang
- (FR) Man kunne tro, at her endelig var en betænkning, der indeholdt om end kun en antydning af en begyndelse til at bekæmpe ulovlig indvandring i Europa. Men ak nej! Tværtimod er denne betænkning, som er en fortsættelse af et fransk initiativ, der trods alt, hvilket skal understreges, er rimeligt acceptabelt, kun bluff. Men hvad der er endnu værre, det er en opfordring til kriminalitet, ulovlighed og vold.
Ordføreren vil kun straffe menneskesmuglerne og bagmændene bag netværk til ulovlig indvandring. Begår udlændinge, der rejser ulovligt ind i en EU-medlemsstat, således ikke en forbrydelse (artikel 2, ændringsforslag 9)? Hvordan kan man lade være med at blive forarget herover? For dette giver indtryk af, at man opfatter ulovlige indvandrere som ofre for et system, de i virkeligheden selv er aktører i.
Hvis bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold i første omgang skal ske over for personer, der organiserer ulovlig indvandring, skal man også straffe selve de ulovlige indvandrere strengt, bl.a. ved at sende dem tilbage til deres hjemland for at gøre dem ansvarsbevidste og afholde dem fra at begå den samme forseelse igen.
I betænkningen vil man ligeledes fritage humanitære organisationer, der hjælper ulovlige indvandrere, fra sanktioner (artikel 4, ændringsforslag 11). Ulovlig indvandring bør under ingen omstændigheder fremmes på nogen som helst måde!
Vores lederes kamp mod ulovlig indvandring skal være drastisk, for det er også en kamp mod usikkerhed, organiseret kriminalitet (narkotikahandel, hvidvaskning af penge etc.) og tvungen prostitution af unge kvinder, hvoraf de fleste kommer fra Østeuropa eller Latinamerika og er rejst ulovligt ind i en EU-medlemsstat, som er et desværre opdigtet eldorado. De nationale regeringer skal tage sig i agt, for her er der ikke plads til overbærenhed og gode intentioner. De kan kun føre til forsømmelighed og uansvarlighed.
Ved at føre en politik, der begunstiger "den menneskeliges ret", og ved at foretage systematisk regulering af ulovlige indvandrere og pålægge os at integrere disse ikke-europæiske befolkninger sættes hele de berørte nationers samfundsmæssige, befolkningsmæssige og identitetsmæssige ligevægt på spil.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
 Rådets forslag til direktiv om ulovlig indrejse, bevægelsesfrihed og ophold er endnu et forslag i rækken af repressive foranstaltninger på det retlige område. Selv om medlemsstaterne er blevet enige om at lave en fælles indvandrings- og asylpolitik, sættes alle kræfter ind på at stille forslag, som kun sigter på at gøre det vanskeligere at rejse ind i EU - både for flygtninge og mennesker, der søger arbejde.
Mange europæere vælger at gemme ofte ukendte mennesker, der er blevet smuglet ind, eller som det af egen kraft er lykkedes at komme over grænsen til EU-landene. Disse personer, som helt uden personlig vinding gør en indsats for mennesker, der frygter for deres liv, skal ikke straffes. Denne form for humanitær hjælp er i dag helt lovlig, bl.a. i Sverige, og bør ikke kriminaliseres.
Europa har brug for en fælles indvandrings- og asylpolitik, som er præget af humanisme. Vi har pligt til at hjælpe mennesker, som søger hertil for at finde et fristed, og det gælder uanset om det er flygtninge fra krigshærgede områder eller asylsøgere, der flygter fra politisk undertrykkelse. Europa skal desuden ændre sin holdning til lovlig indvandring og åbne grænserne for borgere fra tredjelande, der vil søge arbejde i Unionen. Mennesker bør kunne rejse frit ind i Unionen uden at blive stoppet af en restriktiv politik for visum og arbejdstilladelse.
Gennem en politik, der siger ja til såvel asylsøgere som indvandrere, kan vi få bugt med den organiserede kriminalitet og de menneskelige tragedier, som menneskesmuglerne gør sig skyldig i.

Meijer
. (NL) Så længe der er store indtægtsforskelle i verden, rejser folk fra fattige lande til rige lande. Tidligere opmuntrede regeringerne sågar denne migration, fordi virksomhederne manglede arbejdskraft, og nu ser det ud til, at denne situation gentager sig. Det grundlæggende problem, den ulige fordeling af rigdomme mellem mennesker, løses ikke på den måde. Der er også folk, som man ikke beder om at komme, men som er nødt til at forlade deres oprindelsesland. Når de har forladt landet, er det ikke sikkert for dem at vende tilbage, fordi magthaverne truer dem med fængsel eller endda dødsstraf. Det sker desværre stadigvæk, at disse mennesker nægtes adgang ved grænsen eller sendes tilbage. Den strenge bevogtning af ydergrænserne omkring "Fort Europa" driver stadig flere folk i armene på samvittighedsløse menneskesmuglere, som vil tjene mange penge, og som overlader disse mennesker til deres skæbne, inden havnen eller grænsefloden nås. Det er godt, at der gribes ind over for mafiaen. Det er derimod vanvittigt at straffe aktionsgruppers og kirkers solidaritet med politiske flygtninge og arbejdstagere, som allerede længe har arbejdet i en EU-medlemsstat uden de rigtige papirer. Det behandles i Ceyhun-betænkningen, men det er stadigvæk ikke tilstrækkeligt.

Miranda
Den ulovlige indvandring har forskellige årsager, men vi tror, at de vigtigste dels er flugt fra elendige forhold i mange lande og ønske om et bedre liv, dels opbygningen af et "Fort Europa", som gør det stadig vanskeligere for tredjelandsborgere at komme ind i medlemsstaterne.
Vi mener imidlertid, at de vigtigste lovovertrædere i forbindelse med ulovlig indvandring er dem, der får økonomisk gevinst ud af det, og vi er derfor enige i, at der bør etableres en strafferamme, der er tilstrækkelig afskrækkende, og som ikke kun straffer smuglere og menneskehandlere, men også de arbejdsgivere, der benytter sig af denne situation.
En vedtagelse af disse foranstaltninger må imidlertid ledsages af en effektiv overvågning på stedet og af foranstaltninger, der sikrer en ordentlig integration af disse lønmodtagere, som skal have sociale rettigheder og betingelser, og ikke, som det i stigende omfang sker, omgående udvisning af borgere, hvis situation ikke er lovliggjort.

Sacrédeus og Wijkman
. (SV) Da vi går ind for en fælles asylpolitik på EU-niveau, støtter vi ambitionen om fælles bestemmelser til bekæmpelse af menneskesmugling, forudsat at dette ikke på nogen måde straffer indsatser af humanitær karakter. Vi mener dog, at rammebeslutningen for fælles sanktioner skal forbedres.
Betænkning af Korakas (A5-0022/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg havde en drøm i nat, som bar lidt præg af, at det var valentinsdag i går. Jeg drømte, at jeg var i Grækenland, nemlig i byen Agios Nikolaos på Kreta, hvor der er en sø, som Afrodite ifølge sagnet skulle være steget op af. Jeg drømte netop, at Afrodite steg op af Kretas klare vand og kaldte på mig: "Fatuzzo, Fatuzzo!" "Hvad er der?", svarede jeg. "Jeg ved, at Europa-Parlamentet i morgen skal stemme om en betænkning om den bomuld, der dyrkes i Grækenland", sagde hun. "Jeg er træt af at stige nøgen op af havet. Jeg fryser, og jeg fryser faktisk meget! Jeg ville også gerne have en bomuldskjole, derfor skal du stemme for Korakas' betænkning i morgen, så der bliver mere bomuld i Grækenland!"
Herefter vågnede jeg, men jeg rettede mig efter det, man fortalte mig i drømmen, og derfor stemte jeg for Korakas' betænkning.

Alavanos
Kommissionens forslag vedrørende bomuld er uacceptable, fordi:
EU er underforsynet med hensyn til bomuldsproduktion
princippet om fællesskabsprioritering overtrædes på en voldsom måde
hundredtusinder af familielandbrug er aktiveret ved bomuldsproduktion
bomuldsdyrkning kan til trods for dens problemer være mindre forurenende end andre industrielle afgrøder
der er stor afstand mellem minimumsgarantimængderne og den reelle produktion.
Det er altså nødvendigt:
at forøge garantimængden, så den svarer til den reelle produktion. Forslagene, som Europa-Parlamentets Udvalg om Landbrug fremsætter, bevæger sig om end langsomt i rigtig retning
at man medregner de seneste års inflation i bomuldsprisen
at de små producenter bliver fritaget for bøder
at der er en væsentlig grund til kvalitetsvurdering af produktet hos erhvervsorganisationerne
at der findes særlige støtteforanstaltninger til de små producenter.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin
Vi svenske socialdemokrater mener, at EU's landbrugsstøtte bør mindskes kraftigt, og vi er derfor imod nogle af kravene i Korakas-betænkningen. Vi bifalder Kommissionens forslag om at hæve bøderne ved overproduktion, men vi støtter ikke Landbrugsudvalgets krav om at bibeholde procentsatserne for skadeserstatning (ændringsforslag 12). Vi er også imod kravet om at indføre en ny fællesskabsstøtte til producentorganisationer, jf. ændringsforslag 18 og 19.

Clegg, Davies, Dybkjær, van der Laan, Malmström, Paulsen og Schmidt
Vi stemte imod Korakas-betænkningen om støtte til bomuldsproduktion. Betænkningen går ind for kvoteforøgelser og faste priser på bomuld og er også et forsøg på at regulere bomuldsproducentsammenslutningernes rolle. Vi har ligeledes afvist Izquierdo Rojo-betænkningen, som opfordrer til øget hjælp til produktion af nødder og johannesbrød. Begge betænkninger opfordrer til protektionistiske forholdsregler, f.eks. bevarelse af systemet med fællesskabspræferencer.
Det er ikke rimeligt, at halvdelen af Unionens budget går til at støtte produktion og eksport af landbrugsprodukter. Vi mener, at EU-midlerne i stedet skal bruges der, hvor der er behov for grænseoverskridende samarbejde. Miljøbeskyttelse, hjælp til genopbygning og udviklingsbistand er områder, hvor øget finansiering er afgørende, ikke mindst i lyset af den kommende udvidelse af Unionen. Den fælles landbrugspolitik er ikke blot meget dyr for de europæiske borgere, den bidrager også til højere forbrugerpriser og lavere kvalitet. Forbrugerne udtrykker bekymring for den europæiske fødevareproduktion og er med rette begyndt at sætte spørgsmålstegn ved den nuværende landbrugspolitik. Eksportsubsidier, der fører til dumping af EU-fødevareoverskud på verdensmarkedet, er grunden til de alvorlige vanskeligheder for fødevareproduktionen i mange udviklingslande.
Den fælles landbrugspolitik blev skabt for at sikre fødevareproduktionen efter Anden Verdenskrig, ikke for at subsidiere urentable afgrøder, som anvendes til tekstilproduktion. Den fælles landbrugspolitik har i dag mistet sin politiske legitimitet og skal reformeres fuldstændig. Al støtte til eksport og produktion bør afskaffes. Landbruget skal tilpasse sig markedskræfterne for at skabe konkurrence. Dette vil øge effektiviteten og kvaliteten til gavn for både produktionen og forbrugerne.

Martinez
- (FR) Unionen forbruger mere end 4 millioner t bomuld. Vi kan producere ca. 1,5 millioner t. Altså må vi importere resten. Tilsyneladende er der ikke noget stødende i det, for vi importerer jo allerede biler, frugt, grøntsager osv. Så hvorfor ikke bomuld?
Det viser sig imidlertid, at ingen forestiller sig, at når der mangler bomuld, forhindrer Europa-Kommissionen, at det produceres. Det gør den faktisk! Kvoter og bøder har lagt et loft på EU-produktionen ved ca. 1 million t i stedet for de 1,5 millioner, vi kan producere. Spanien og Grækenland, som har hundredvis af små bomuldsbedrifter i Andalusien, Thrace og Valencia, forhindres i at producere bomuld. Hvad der er endnu værre, er, at den såkaldte medansvarsbøde forhøjes yderligere ud over bøden på 50% af overskridelsen af den gældende kvote.
Alt dette er til fordel for USA og Australien. Denne gang drejer det sig ikke mere - som det var tilfældet med sukker og ris - om at ofre vores egne for at hjælpe de fattige i f.eks. Sudan, hvor man for øvrigt udrydder de kristne i den sydlige del af landet. Nej! I forbindelse med bomuld er der ingen undskyldning. Der er ingen overproduktion som i forbindelse med mælk, der berettiger kvoter. Der er ingen hjælp til de 48 mindst udviklede lande, der berettiger ofre fra vores side.
Europa forhindrer sig selv i at producere, hvilket kun er til fordel for USA og Australien. Dette var allerede tilfældet med olie- og proteinholdige produkter, som vi trods alt behøvede for at erstatte benmel. Det var tilfældet med mandler fra Californien og bananer. Nu kan vi tilføje bomuld.
Hvilket formål tjener så EU-forsvaret, euroen, den europæiske forfatning og andre fanfarer for det nødvendige EU, når det netop er EU selv, der forbyder i al beskedenhed at producere den bomuld, vi har brug for, for ikke at gøre det USA utilfreds, som man også tillader at aflytte os døgnet rundt med Echelon-nettet?

Meijer
. (NL) Den græske økonomi er i højere grad end de andre medlemsstaters afhængig af de små virksomheder i den agrariske sektor. Det gælder især for afgrøder, som inden for Europa kun kan dyrkes i de sydligste lande, såsom bomuld og tobak. Der er knyttet en række ulemper til begge afgrøder. Tobak er usundt. Bomuld er et nyttigt produkt, men dyrkningen hænger sammen med brugen af store mængder gift. Denne gift ender i det sparsomme vand eller forurener udtørrede arealer. I Egypten og Usbekistan, lande, som i langt højere grad end Grækenland er afhængige af bomuldsdyrkningen, er der opstået store miljøproblemer. Den kendsgerning kunne for mig være grund til ikke at støtte min gruppefælle hr. Korakas' betænkning. Den betænkning er skrevet ud fra en græsk synsvinkel, især de små landmænds synsvinkel, og det er naturligvis meget berettiget. Han går ud fra beskyttelse og udvidelse af produktionen samt udarbejdelse af de finansielle betingelser, som er knyttet hertil. På langt sigt skal betragtningerne om indkomstpolitik ses i forhold til miljøinteresserne, de forhold, hvorunder importbomuld produceres, og landbrugspolitikkens beslaglæggelse af Unionens finansielle midler. Så længe der ikke gøres noget grundlæggende ved de ting, støtter jeg Korakas' forslag.

Sturdy
Britiske Konservative medlemmer af PPE-DE-Gruppen stemte imod denne betænkning, fordi vi mener, at den kommer for langt væk fra Kommissionens oprindelige målsætning om at stramme op på budgetkontrolsystemerne. Desuden er vi helt uenige i ordførerens vurdering af, at bomuld er mindre miljøskadelig end andre afgrøder, selv om vi er klar over bomuldsdyrkningens socioøkonomiske funktion i visse regioner. Det er en kendt sag, at der anvendes en lang række kemikalier i bomuldsproduktionen, og vi støtter derfor Kommissionens målsætning om, at medlemsstaterne skal definere og vedtage hensigtsmæssige miljøforanstaltninger for at regulere brugen af landbrugsjord til bomuldsproduktion. De britiske Konservative er især tilfredse med fastholdelsen af kravet om, at medlemsstaterne skal minde producenterne om behovet for at overholde miljølovgivningen.
Betænkning af Izquierdo Rojo (A5-0035/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg drømte ikke noget i forbindelse med fru Izquierdo Rojos betænkning om støtte til dyrkningen af visse landbrugsprodukter, bl.a. nødder. Hr. formand, De skal vide, at min datter Elisabetta har et meget lille kæledyr, nemlig et marsvin - det vil sige en gnaver - der hedder Schumi. Eftersom det er en gnaver, spiser den nødder, og derfor tænkte jeg, at det måtte være rigtigt at spørge Schumi, der er ekspert på området, hvad han mener om denne betænkning. "Der dyrkes alt for få nødder i Europa, og derfor er det nødvendigt at øge landbrugets produktion af nødder", lød hans vurdering. Jeg er af den opfattelse, at man ikke må undlade at følge rådet fra en så interesseret bruger, modtager og konsument af disse frugter, og derfor stemte jeg for, at man fremmer nøddedyrkningen i Europa.

Alavanos
Produktionen af frugter med skal - såsom hasselnødder, valnødder, pistacienødder, mandler og johannesbrød - kan sikre beskæftigelsen for tusindvis af producenter og bidrage til, at man undgår affolkningen af mange regioner, især i Middelhavsområdet. Kommissionen bærer et stort ansvar, for de begrænsende støtteforanstaltninger af 1989 begyndte faktisk i 1996 med undtagelse af de programmer, som allerede var igangsat.
Kommissionens nye forslag forlænger de igangværende programmer i endnu et år. Jeg er enig med ordføreren i, at disse programmer skal fortsætte i mindst to år, og især i, at Kommissionen skal forelægge en rapport med et samlet forslag om en liberalisering og udvidelse af støtteforanstaltningerne til produktion af frugter med skal. I modsat fald vil hele sektoren gå i knæ på grund af importen fra USA og de asiatiske lande.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin
. (SV) Vi svenske socialdemokrater mener, at EU's landbrugsstøtte bør mindskes kraftigt, og vi er derfor imod nogle af kravene i fru Izquierdo Rojos betænkning. Vi støtter ikke Landbrugsudvalgets krav om yderligere to års økonomisk støtte til forbedring af kvalitet og fremme af afsætning (betragtning 14, 15 og 17). Vi er også imod kravet om varig støtte til nøddesektoren gennem en ny fast hektarstøtte med henblik på at opretholde producenternes indkomster, jf. ændringsforslag 22.

Figueiredo
Vi har stemt for, eftersom ordføreren går ind for at forlænge støtten til en vigtig sektor, der er i krise, ligesom vi også før har gjort i forbindelse med vedtagelsen af et forslag indeholdt i Jové-betænkningen om den fælles markedsordning for frugt og grønt.
Vi er ligeledes enige i ordførerens forslag om at øge forlængelsen til to år, så Kommissionen kan få tid til at forberede en ny støtteordning for nødder og johannesfrugter ligesom for støtte specifikt til hasselnødder. I alle tilfælde bør forlængelsen opretholdes, indtil en ny ordning er trådt i kraft. En ordning, der bør være en del af den fælles markedsordning for frugt og grønt.
Det er afgørende, at Kommissionen i denne nye ordning tager hensyn til den enorme samfundsøkonomiske betydning, som disse frugter har for de sydeuropæiske lande og den betydning, de har for miljøet i kampen mod ørkendannelse. Hvis støtten ikke øges, kommer denne sektor i fare på grund af den konkurrence, som den står over for, især på grund af lavprisimport fra tredjelande.
Omstruktureringer og fusioner i industrien

Bordes, Cauquil og Laguiller
- (FR) Dette beslutningsforslag går ud fra det princip, at ikke blot er industrielle omstruktureringer nødvendige, men de resulterer også i afskedigelser, som man skal mildne følgerne af.
Da vi ikke går ind for markedsøkonomi og konkurrence, drøfter vi ikke spørgsmålet om, hvorvidt konkurrenceevne kræver omstruktureringer eller ej. Hvorfor skal konkurrenceevnen imidlertid så betales af arbejdstagerne? Hvorfor kan besparelserne ved at begrænse lønsummen ikke erstattes af en besparelse af samme størrelsesorden, men som pålægges ejerne og aktionærerne?
Beslutningsforslaget er baseret på det princip, at man skal vælge at begunstige aktionærernes afkast i stedet for at beskytte arbejdstagernes løn. På disse betingelser har vi på trods af de få sætninger, der skal overbevise os om forfatterens gode samfundsvilje, stemt imod beslutningsforslaget.

Bushill-Matthews
Den nuværende arbejdsløshed på det europæiske fastland er alt for høj. Den afspejler direkte arbejdsmarkedets indbyggede stivhed og de administrative byrder på erhvervslivet i form af høje omkostninger og unødig regulering.
En løbende omstrukturering af industrien er afgørende for at opnå en sund økonomi og for at erstatte fortidens uønskede arbejdspladser med de nye arbejdspladser, der er behov for i fremtiden. Problemet løses ikke med mere regulering. Fordi vi ønsker flere og ikke færre arbejdspladser, har de britiske Konservative stemt imod beslutningen.

Figueiredo
I Portugal som i flere andre EU-lande har den industrielle omstrukturering været ledsaget af afskedigelser af tusinder af lønmodtagere, ringere ansættelsesvilkår og utallige økonomiske og sociale omkostninger, især for de lande og regioner, der er blevet direkte berørt, hvilket har sat den økonomiske og sociale samhørighed på spil. Blot inden for de sidste måneder er tusinder af lønmodtagere i Portugal blevet truet med afskedigelse og pensionering før tid eller er blevet venskabeligt presset til at opsige deres ansættelseskontrakter ved forskellige virksomheder inden for jern- og metalindustrien, skibsværfterne, den elektriske industri og sko-, tekstil- og beklædningsindustrien, bl.a. virksomheder under Siderurgia Nacional, ABB-gruppen, Renault, Setenave og Lisnave, Indelma/Siemens, J.C.Clark og Vesticom.
Denne særdeles alvorlige situation fordrer særlig opmærksomhed både fra medlemsstaternes regeringer og fra Fællesskabets organer med henblik på en ændring i den førte politik, så der gives særlig prioritet til værn om lønmodtagernes rettigheder, ordentlig beskæftigelse og den økonomiske og sociale samhørighed for de regioners vedkommende, hvor de virksomheder ligger, der ønsker at lukke eller flytte deres industrielle enheder.
Det er også påkrævet, at der hurtigt ændres i de eksisterende direktiver på området, så den holdning, som lønmodtagernes repræsentanter har med hensyn til kollektive afskedigelser, bliver påbudt og bindende, hvor lønmodtagernes rettigheder trues, navnlig i alle tilfælde af omstrukturering, fusion og flytning af industrivirksomheder, ligesom Fællesskabets og medlemsstaternes støtte må underordnes langsigtede forpligtelser over for beskæftigelse og lokal og national udvikling.

Krivine
- (FR) I lighed med Danone skaffer de store europæiske virksomheder sig i dag kæmpestore fortjenester. I konkurrencen med USA eller Japan vil de opnå et afkast, der svarer til det, de kan få på børsen. De sektorer, der kun har fortjenester på 7-8% årligt, omstruktureres uden nåde, hvilket betyder, at lønomkostningerne reduceres via masseafskedigelser.
Intet berettiger, at kvindelige og mandlige lønmodtagere fortsætter med at arbejde 35, 40 og 45 timer i et djævelsk tempo, mens deres kolleger fyres, og fortjenesten stiger. Man skal forhindre de titusinder af nedlæggelser af arbejdspladser i en halv snes aktionærers interesse. Meningen med demokratiet er, at millioner af menneskers liv ikke skal underlægges nogle industrimagnaters diktater. Disse afskedigelser skal derfor forbydes.
Når man kan producere lige så meget, ja, endog mere, ved at reducere indsatsen og den nødvendige arbejdstid, er der ingen grund til, at arbejdsgiverne lægger beslag på gevinsten ved sådanne moderniseringer og gør millioner af mennesker arbejdsløse. Holdningen skal således ændres, og disse millioner af sparede timer skal fordeles anderledes ved en øjeblikkelig stærk nedsættelse af arbejdstiden til 32 timer uden hverken lønnedgang eller tab af fleksibilitet med tilsvarende ansættelser, der finansieres af fortjenesterne!

Moraes
Labour-medlemmerne i Europa-Parlamentet har stemt for forslaget til beslutning om de sociale konsekvenser af omstrukturering, fordi vi tror på partnerskab på arbejdspladsen. Vi har dog visse forbehold over for selve beslutningen.
Vi erkender, at der skal fokuseres på de sociale konsekvenser af omstrukturering og har stemt for denne beslutning, da den ikke er legislativ. Der er dog aspekter, som vi ikke støtter.
Vi støtter ikke afsnit 6. Vi har stadig kraftige forbehold, som det blev udtrykt ved førstebehandlingen af rammedirektivet om informering og høring af arbejdstagere.
I januar annoncerede den britiske handels- og industriminister Stephen Byers, at erhvervslivet og fagbevægelsen i Det Forenede Kongerige sammen skulle undersøge og evaluere den nuværende britiske lovgivning om høring. Ministeren erklærede imidlertid, at den britiske regering fortsat er imod den europæiske lovgivning om informering og høring. Hr. Byers udtalte i debatten i Underhuset den 18. januar 2001, at hele virksomhedsstrukturen i Det Forenede Kongerige er helt anderledes end på kontinentet, men at direktivet på mange måder mere afspejler den kontinentale form for virksomhedsstyring end den britiske. Han udtalte endvidere, at direktivet ikke er hensigtsmæssigt af flere årsager, men at det er vigtigt, og derfor bør behandles i Det Forenede Kongerige.
Labour-medlemmerne i Europa-Parlamentet støtter ministerens synspunkt om, at en fælles europæisk lovgivning ikke er hensigtsmæssig, når det gælder informering og høring af arbejdstagere.
Betænkning af Lipietz (A5-0023/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, Pensionistpartiet, som jeg repræsenterer, har ligesom Europas pensionister store forventninger til Den Europæiske Investeringsbank. EIB burde efter min mening ikke bare interessere sig for det, som den allerede gør så glimrende, nemlig at låne penge til de industrier, der har behov for det, men også gøre en større indsats for at oprette en europæisk pensionsfond, der står for pensionsudbetalingen i Europa. Jeg tror, at vi virkelig vil forbedre forholdene for de ældre i alle de 15 medlemsstater, når vi får en fælles europæisk pensionsfond, som netop derfor vil være stærkere og bedre i stand til at modstå markedets svingninger og således gøre pensionerne større og de ældres liv lykkeligere.

Ebner, Frahm, Herman Schmid, og Seppänen
EIB er langt bagefter bedre kendte institutioner som f.eks. Verdensbanken, når det gælder gennemsigtighed, ansvarlighed og behandling af miljøspørgsmål og sociale spørgsmål. Den Europæiske Investeringsbank (EIB), som blev grundlagt i 1958 i henhold til Rom-traktaten, er Den Europæiske Unions officielle finansieringsinstitution. Bankens eksistens og aktiviteter lader dog til at være meget lidt kendt i offentligheden, selv om det er en offentlig institution, der låner flere penge ud om året end f.eks. den mere kendte Verdensbank.
Med ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten er bæredygtig udvikling blevet et vigtigt mål for EU-samarbejdet. I henhold til den nye artikel 6 i EF-traktaten skal miljøbeskyttelseskrav integreres i andre EU-politikker.
Betænkning af Bullmann (A5-0034/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte imod hr. Bullmanns betænkning, da jeg ikke mener, at de heri planlagte initiativer kan spille den rolle, som vi i Pensionistpartiet - og navnlig jeg selv - gerne ville have, at Europa kommer til at spille. De europæiske borgeres Europa - og det gælder alle de europæiske borgere, uden at der gøres nogen forskel, men især pensionisterne, som forestiller sig et sådant Europa - burde være et Europa, der giver os alle sammen penge på lommen, og som gør vores økonomi meget, meget bedre, så euroen bliver noget, borgerne glæder sig over, og som anses for at være et fremskridt. Men dette kan kun lade sig gøre ved hjælp af flere kendsgerninger og færre ord!

Schmidt, Olle
. (SV) Hr. formand, på Den Liberale Gruppes vegne vil jeg gerne afgive en stemmeforklaring i anledning af, at vi i afstemningen stemte imod Bullmann-betænkningen.
Jeg vil gerne sige, at hr. Bullmann og jeg havde et godt samarbejde, mens vi arbejdede med betænkningen. Der var dog nogle formuleringer, der var centrale for os i Den Liberale Gruppe, og som understregede, at stockholmsmødet også skal behandle vigtige reformer for et konkurrencestærkt Europa. Det drejer sig om yderligere liberalisering, et forbedret forretningsklima og bedre uddannelse og videreuddannelse. Det punkt faldt, blev stemt ned, og dermed faldt hele betragtning E også. Derefter valgte Den Liberale Gruppe at stemme nej til forslaget i dets helhed.
Jeg vil tilføje, hr. formand, at jeg som nyt medlem på halvandet år ikke har lært alle de parlamentariske kutymer. Måske har jeg begået en fejl ved ikke fuldt ud at informere Den Socialdemokratiske Gruppe om, hvordan vi ville handle til sidst. Jeg undskylder, og jeg vil også sige undskyld direkte til hr. Bullmann.

Berthu
- (FR) Hr. Bullmanns betænkning om forberedelsen af det kommende Europæiske Råd i Stockholm er med rette lige blevet forkastet af plenarforsamlingen. Europa-Kommissionens forslag samt det forberedende arbejde i Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål forekommer mig faktisk at være udtryk for en centralstyret og planlæggende holdning, der strider mod ånden fra Lissabon.
Her lige før Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 har jeg godkendt den nye arbejdsmetode, den såkaldt "åbne koordinationsmetode", som Rådet har foreslået, fordi den efter min mening kunne medvirke til at begrænse antallet af EU-bestemmelser, som pr. definition er centraliserede og autoritære, og i stedet anvende samråd "mellem ligemænd", der er mindre bindende og eventuelt kan tilpasses mere smidigt til hver enkelts behov, idet de respekterer den enkeltes beslutningsfrihed.
I dag foreslår Kommissionen imidlertid for at vurdere medlemsstaternes respektive indsats at indføre 28 strukturelle indikatorer samt syv generelle økonomiske baggrundsindikatorer. Uden tøven kastede hr. Bullmanns betænkning sig ud på dybt vand og foreslog at tilføje en række andre indikatorer på følgende områder: retningslinjer for offentlige udgifter, deres kvalitet, miljøet, produktivitet, beskæftigelse, ungdomsarbejdsløshed, social udstødelse, fattigdomsindikatorer opdelt efter alder og køn osv.
En sådan fremgangsmåde kunne måske være interessant, hvis det ikke blot drejede sig om at lære hinanden bedre at kende. Disse indikatorer skulle imidlertid tydeligvis i henhold til hr. Bullmanns betænkning danne grundlag for at indføre nye EU-bestemmelser, der ville have styrket "Unionens "sociale" lovgivningsramme". Denne strategi skulle stadig i henhold til betænkningen krones med en "interinstitutionel aftale", der skulle gøre det muligt at forbinde Europa-Parlamentet tæt hermed.
Allerede på tidspunktet for Det Europæiske Råd i Lissabon protesterede jeg mod den centralstyrede bibetydning i nogle konklusioner, f.eks. dem, der på samfundets vegne fastslog, at man skulle øge kvindernes arbejdsrate. Men forslagene i hr. Bullmanns betænkning kunne have forværret denne skæve udvikling. Efter at denne betænkning er blevet forkastet, håber vi nu, at Det Europæiske Råd i Stockholm i marts vil tage Kommissionen i hånden igen. Man må ikke glide fra åben koordinering til lukket planlægning.

Kauppi
. (SV) Jeg stemte imod hr. Bullmanns betænkning hovedsageligt med den begrundelse, at hvis Parlamentets holdninger skal tillægges nogen værdi, må man være klar og tydelig. Det går ikke at være for en række nye indikatorer og yderligere statistik og så samtidig advare om, at statistikker ikke løser problemer, men snarere skaber nye sådanne. Parallellerne til planøkonomi bliver for tydelige, når man mener, at Kommissionen skal styre den økonomiske udvikling ved hjælp af en række økonomiske og sociale indikatorer. Jeg ønsker i stedet, at mødet i Stockholm skal fokusere på liberaliseringer og dynamiske afgørelser. Det er vigtigt at understrege, at en politik ikke skaber arbejde. En politik kan højst bidrage til at skabe et bedre klima for erhvervslivet.

Krivine
- (FR) Med Lissabon-processen fortsætter EU med at følge liberalismens vej ud over alle grænser. Idet EU efterligner Davos-forummet, der samlede eliten fra de herskende klasser, havde det på topmødet i Lissabon sat sig det mål at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i verden. Efter gennemførelsen af det indre marked i 1985 og dernæst indførelsen af euroen i 1997 drejer det sig reelt om et yderligere skridt i opbygningen af et Europa, som kun tilfredsstiller kapitalens interesser.
De falske erklæringer om fuld beskæftigelse, erhvervsuddannelse og mangedobling af den ny teknologi er imidlertid ikke tilstrækkelige til at skjule de konkrete angreb på arbejdsmarkedet, som beslutningsforslaget indeholder. Generel privatisering og liberalisering af nye offentlige tjenester, kommercialisering af edb i skolerne og i administrationerne, åbning af pensionsfondene, afskaffelse af den nuværende pensionsordning og fleksibilitet på arbejdspladsen er alle foranstaltninger, som taler deres tydelige sprog om den anti-sociale politik fra topmødet i Lissabon. Denne forstærkes af den nylige Nice-traktat og vil blive forværret af en styrket koordination mellem medlemsstaterne i forbindelse med nye konvergenskriterier.
For vores vedkommende vil vi erstatte Lissabon-processen med EU-harmonisering opad, bedre sociale ydelser, pensioner, offentlige tjenester, lønninger og beskæftigelse.
Betænkning af Gasòliba i Böhm (A5-0020/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i denne betænkning om liberaliseringens og de økonomiske reformprocessers virkninger på den økonomiske vækst i EU står der i punkt 6 på side 6, at ordføreren "mener, at befolkningens aldring gør det nødvendigt at finde nye metoder til øget integration på arbejdsmarkedet, særlig for kvinder og ældre arbejdstagere."
Hr. formand, jeg mener ikke - og det gør Pensionistpartiet heller ikke - at man kan løse problemet med de ældre og pensionerne ved at lade de ældre arbejde længere. Efter min mening skal problemet med de ældre og pensionerne løses ved, at man administrerer medlemsstaternes pensionsfonde på en bedre og mere omhyggelig måde, end det desværre er tilfældet i dag.

Alyssandrakis
Med en chokerende kynisme foreslår ordføreren at liberalisere og deregulere markedet fuldstændigt. Han foreslår desuden, at tempoet for privatiseringer sættes op, at de offentlige udgifter formindskes, at arbejdsmarkedets fleksibilitet forøges, at de finansielle markeder frigøres og at de normgivende og administrative ordninger ophæves for, som han siger, at forbedre den europæiske økonomis konkurrenceevne.
EU fortsætter sit pres for at få solgt ud af det offentliges rigdom og fuldstændigt overdrage transportmiddelsektoren, posttjenesterne og telekommunikationen til den private sektor. I den såkaldte beskæftigelsesfremmes navn opløses de arbejdsmæssige relationer, trues det sociale sikkerhedssystem og dømmes de brede, folkelige masser til ny fattigdom og social udelukkelse. Ordføreren indrømmer selv, at intensiveringen og styrkelsen af de nyliberale, monetaristiske politikker bærer ansvaret for den nuværende, dårlige situation med høj arbejdsløshed.
Resultatet af den økonomiske reformproces bliver for lønarbejderne et garanteret fattigdomsniveau og ikke et minimumsniveau for velstand, samtidig med at man fremmer den opfattelse, at den moderne, sociale stat kun skal sikre visse minimumsgrænser for folket i form af almisser. Velstanden forbeholdes storkapitalen, som bliver mere og mere hæmningsløs. Det er modsætningsfyldt, ironisk, hyklerisk, det er en provokation mod lønarbejderne, når man som foranstaltninger til at bekæmpe arbejdsløsheden foreslår at styrke virksomhedernes konkurrenceevne gennem en nedsættelse af arbejdsomkostningerne, gennem fuld liberalisering og fleksibilitet på arbejdsmarkedet samt gennem en styrkelse af de uformelle beskæftigelsesformer.
Det burde være grundlæggende politiske mål at styrke den offentlige sektor, at sikre en stabil, permanent og fuld beskæftigelse, at beskytte og forbedre det sociale sikkerhedssystem og det sociale beskyttelsessystem generelt. Vi tilstræber en stabil, økonomisk udvikling baseret på en styrkelse af den indre efterspørgsel med en forbedring af lønarbejdernes købekraft til følge. Den skal være koncentreret omkring kritiske sektorer såsom opbygningen og vedligeholdelsen af infrastruktur, uddannelse, sundhed, forskning og indførelse af økonomiske udviklingspolitikker, som kan bidrage til at forøge beskæftigelsen ved at skabe faste arbejdspladser. Det vil bidrage væsentligt til målsætningen om fuld og fast beskæftigelse og styrke arbejdernes rettigheder, beskæftigelsens kvalitet, efteruddannelserne og den faglige dygtighed samt nedsætte arbejdstiden uden lønnedgang.
Af ovenstående grunde stemmer parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti imod betænkningen.

Berthu
- (FR) Hr. Gasóliba i Böhms betænkning, som behandler virkningen af liberaliseringen og økonomiske reformer på væksten, kunne få min tilslutning ved en første følgende analyse: Mere liberalisering under forbehold af bibeholdelse af offentlige operationelle tjenester skal effektivt fremme mere effektive produktionsprocesser, en bedre ressourcefordeling og således en mere aktiv vækst. Man opdager imidlertid ved læsningen af begrundelsen uacceptable erklæringer som følgende: "Imidlertid tillader den økonomiske situation ikke længere samme grad af social beskyttelse for europæiske arbejdstagere. Denne beskyttelse har desværre en direkte forbindelse med afstanden til fuld beskæftigelse".
Er det en klodset stil eller en ufrivillig afsløring af en dybere overbevisning? Under alle omstændigheder er dette en lejlighed til at gentage, at efter vores mening skal liberaliseringen foregå under konstant social beskyttelse. Udfordringen ligger i at indføre nye procedurer, der både bygger på private administrationer og offentlige regler, der gør det muligt at tilbyde de samme eller endog bedre tjenesteydelser til en lavere pris, da en større tilpasning af udbuddet bedre vil kunne tilfredsstille brugerne.
Sådanne principper skal i Frankrig danne grundlag for en reform af ordningen for social beskyttelse og uddannelsessystemet. I begge tilfælde skal det offentlige og private udbud udbydes i retfærdig konkurrence inden for rammerne af offentlige regler og minimumstjenesteydelser, der er fastlagt ved lov. Således vil konkurrencen betyde lavere administrationsudgifter og højere kvalitet af tjenesteydelsen. Og EU's medlemsstater kan fastsætte en liberalisering, der er forenelig med deres kultur og solidaritetsniveau.

Bordes, Cauquil og Laguiller
- (FR) Denne betænkning bekræfter trosbekendelsen fra forsvarerne af kapitalisternes og bankernes EU, ifølge hvilken det er nok at lette arbejdsgivernes liv ved at gøre etableringen af en virksomhed billigere, at tilskynde til privatisering af offentlige tjenester og øge fleksibiliteten på arbejdsmarkedet for at sætte gang i den økonomiske vækst og således sætte en stopper for arbejdsløsheden.
At den allerede foretagne privatisering af postvæsenet eller jernbanerne i nogle europæiske lande har vist, at hovedofrene herfor er arbejdstagerne i den offentlige sektor og brugerne, for de private virksomheder er rede til at ofre alt undtagen deres fortjeneste, hindrer ikke ordføreren i for jernbanernes vedkommende at turde forsikre, "at det nuværende sikkerhedsniveau garanteres" uden hensyn til virkeligheden.
Ordføreren forbigår i tavshed, at de fleste af de job, der skabes, er usikre og underbetalte, og meddeler, "at befolkningens aldring gør det nødvendigt at finde nye metoder til øget integration på arbejdsmarkedet, særlig for kvinder og ældre arbejdstagere". Hvor er det lovede sociale fremskridt heri?
Den store stigning i produktiviteten kunne gøre det muligt i det store og hele at sikre hele befolkningen et bedre livs- og pensionsniveau, hvis et mindretal af besiddende ikke havde tiltvunget sig frugterne heraf udelukkende til deres egen fordel. Derfor foreslår betænkningen "at gøre Den Europæiske Union til verdens mest vækstbetonede, konkurrencedygtige og dynamiske økonomi", hvilket kun kan gennemføres på bekostning af arbejdstagere, der må tåle hele vægten af væksten i de store kapitalistiske koncerners fortjeneste gennem en forringelse af deres arbejds- og livsbetingelser.
Vi har stemt imod denne betænkning.

Krivine
- (FR) Dette beslutningsforslag er en slags socialliberalt charter, som bibeholder en grundlæggende illusion om muligheden for at kunne kombinere liberalisering og styring. I grunden udformes det hårde nyliberale program omkring to store linjer.
Den første er gennemførelse af privatiseringer, der vurderes som "absolut nødvendig" begyndende med posttjenesterne, sparekasserne og finansielle tjenesteydelser generelt samt jernbanerne. Den anden er gennemførelse af arbejdsmarkedsreformer, som det endog foreslås at udvide.
Sådanne retningslinjer er en reel tilbagegang for civilisationen, som hverken mere eller mindre har til formål at omdanne opfyldelsen af alle sociale behov til en handelsvare og at gøre dem afhængige af fortjeneste. Det virker, som om det drejer sig om en forsigtig proces, hvilket ofrene for togulykken i Paddington vil kunne bekræfte. Arbejdsmarkedsreformerne går altid i retning af fleksibilitet og social usikkerhed, der ophøjes til et økonomisk ideal. Denne betænkning, der er fanget i den uforlignelige liberale tankegang, viser de besiddendes kynisme og den elendige tilpasning af en reformvenlig politik. Det er således uden tøven, at jeg har stemt imod.
Betænkning af Soares (A5-0017/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i hr. Soares' betænkning om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Macao står der i punkt 17 på side 7, at man "opfordrer de europæiske selskaber, som udvikler aktiviteter i Macao samt i Kina via Macao, til i forbindelse med disse aktiviteter at overholde ILO's grundlæggende arbejdsnormer". Dette er positivt, og det var en af grundene til, at jeg stemte for betænkningen, men det ville glæde mig meget, hvis man i fremtiden også bad om respekt for arbejdstagernes ret til pension. Når arbejdstagerne bliver gamle, har de nemlig også brug for at blive beskyttet i Macao.

Figueiredo
Vi støtter de forslag og initiativer, der sigter på at uddybe de venskabelige relationer mellem EU og Macao efter integreringen af dette territorium i Folkerepublikken Kina, eftersom det udgør en særlig administrativ region efter en suverænitetsoverdragelse, som vi bifalder. Der foreligger nu alle betingelser for, at de økonomiske og kulturelle forbindelser kan intensiveres på grundlag af samarbejde mellem Folkerepublikken Kina, herunder Den Særlige Administrative Region Macao, og EU og dens medlemstater. Hvad angår betænkningen, som vi har stemt for, er vi dog kritiske over for visse aspekter, der synes at afsløre nogen mistro især med hensyn til overholdelse af aftaler, fordi vi mener, at virkeligheden har vist, at der ikke er begrundelse herfor.

Queiró
Jeg har stemt for Mário Soares' betænkning om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om "Den Europæiske Union og Macao: Efter år 2000", fordi den på passende vis giver udtryk for de bestræbelser og initiativer, som EU bør påtage sig i forhold til Macao.
Disse bestræbelser samler sig om i Den Særlige Administrative Region Macao at bevare de friheder og rettigheder, der gjaldt før suverænitetsoverdragelsen, herunder religionsfrihed, hvilket grunder sig på princippet om "et land, to systemer", som var genstand for hårde forhandlinger mellem de portugisiske og de kinesiske myndigheder.
Initiativerne er de konkrete handlinger, som EU bør udføre i relation til Macao med henblik på at sikre, at området opretholder demokratiske forhold, hvor macanesernes menneskerettigheder og individuelle frihedsrettigheder respekteres, og hvor velstand og fred sættes højt.
Af disse initiativer, som sigter på at bevare Macaos autonomi og særegenhed i forhold til Kina, fremhæver jeg tre, som betænkningen nævner: vedvarende opfølgning på gennemførelsen af princippet "et land, to systemer", øgede europæiske investeringer i Den Særlige Administrative Region Macao modsvarende et aktivt samarbejde på alle planer og ønsket om, at der hurtigst muligt udpeges en repræsentant for Unionen i Macao med det formål at sætte fart i relationerne mellem de to parter.
Portugal administrerede Macao i fire århundreder. Vi skammer os ikke over vores fortid i dette område, tværtimod. Dels har vi med vores tilstedeværelse virket til gavn for den fredelige sameksistens mellem den europæiske og den kinesiske civilisation, dels har vi overdraget macaneserne et område med gode udviklingsperspektiver, med autonomi inden for lovgivning samt rets- og toldvæsen, og hvor den enkeltes rettigheder og frihed er en del af den arv, som vi ønsker at forsvare.
Betænkning af Plooij-van Gorsel (A5-0052/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i går aftes - hvor det var valentinsdag - ledte jeg efter en restaurant sammen med mine venner, men det lykkedes mig ikke at finde en, hvor der var plads, eftersom de alle sammen var optaget - uden tvivl af forelskede par, som fejrede valentinsdag. Jeg manglede stadig at forberede min stemmeforklaring til Plooij-van Gorsels betænkning. Jeg lukkede øjnene et øjeblik, og så fik jeg en vision: Jeg så forskningskommissær Busquin spise middag sammen med ordføreren fru Plooij-van Gorsel, og de snakkede ivrigt om forskning i Europa. Eftersom det var valentinsdag, spurgte jeg mig selv, om det måske ville lykkes dem også at få Europas forskning til at have den virkning, at de, der leder efter kvinden eller manden i deres liv, ikke kommer til at lede forgæves, sådan som man også ønsker på valentinsdag. Med dette ønske stemte jeg således for denne betænkning.

Bordes, Cauquil og Laguiller
- (FR) Der er intet overraskende i den opskrift, der her fremlægges. En knivspids gode intentioner om kvindens plads i forskningen, en hilsen med hatten til samfundsvidenskaben, nogle hentydninger til det videnskabelige samarbejdes rolle mellem medlemsstaterne eller forskningens rolle i kulturens, ja, endog beskæftigelsens, udvikling. Alt dette for at komme tilbage til hovedretten, som helt konkret er en styrkende pakke af virksomhedstilskud. For det er hovedsageligt for ikke at sige udelukkende dette, der driver Europa-Kommissionen, Rådet og forfatteren til denne betænkning.
Det, man beder os om at godkende, er en styrkelse af den private sektors bemægtigelse af den offentlige forskning, det er den private kapitals befordrede udnyttelse af den offentlige forsknings resultater, det er "en gennemgribende nedtrapning", står der sort på hvidt, af "de bureaukratiske hindringer", der kunne hæmme dem.
Ordføreren hævder, at "der kan opnås fordele, såfremt virksomhederne får bedre adgang til forskningsresultaterne", men udelukkende fordele for ejerne af virksomhederne og aktionærerne, som man lover nye tilskud under påskud af at ville støtte forskningen. Og det er at gøre nar af verden, når betænkningen kun nævner små og mellemstore virksomheder. De store truster har alle SMV som datterselskaber, særlig på forskningsområdet.
De offentlige fonde skal forblive til gavn for offentligheden og forskning, der er til nytte for befolkningen. Vi har stemt imod denne betænkning.

Krivine
- (FR) Selv om beslutningsforslaget indeholder nogle interessante holdninger, særlig om lige adgang for kvinder til forskning, afviser jeg retningslinjerne i rammeforslagene til fremme af målrettet forskning, som kendetegnes af storindustrien sammen med højteknologiske SMV. Jeg kan ikke acceptere, at forskningen anvendes i den økonomiske krig mellem virksomhederne om kontrol med medicinalmarkedet eller de agroindustrielle markeder, eller at den skal tage udviklingen i sikkerheds- og forsvarspolitikken i betragtning.
De prioriterede områder kan ikke begrænses til bioteknologi, genom forskning, ny informations- og kommunikationsteknologi og nuklear forskning, og Parlamentet skylder sig selv at gøre en indsats for, at viden kommer til at indgå i den fælles arv uden for ethvert rentabilitetskriterium.
Således protesterer jeg imod patentering af det levende, og udvikling af lægemidler, der er nyttige for samfundet på sundhedsområdet, skal være et krav. I en tid med GMO'er og kogalskab kan man kun beklage, at den demokratiske kontrol med forskningens mål ikke engang er nævnt.
Jeg er ligeledes imod, at realiseringen af et europæisk forskningsrum kommer til at medføre, at de offentlige forskningsorganisationer betvivles, som nedgangen i offentlige bevillinger til langsigtet forskning vidner om, eller som i Frankrig, hvor loven om nyskabelse gør anvendelsen af offentlige midler til private formål lovlig. Af alle disse grunde har jeg stemt imod.
(Mødet udsat kl. 13.41 og genoptaget kl. 15.00)

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Situationen i Kosovo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0102/2001 af Dupuis, Pannella, Bonino, Turco, Dell'Alba, Della Vedova og Cappato for TDI-Gruppen om Kosovo;
B5-0104/2001 af Sakellariou, Souladakis, Swododa og Martínez Martínez for PSE-Gruppen om situationen i Kosovo;
B5-0114/2001 af Lagendijk og Cohn-Bendit for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Kosovo og det sydlige Serbien;
B5-0122/2001 af Pack for PPE-DE-Gruppen om situationen i Kosovo og det sydlige Serbien;
B5-0134/2001 af Brie, Alavanos og Manisco for GUE/NGL-Gruppen om Kosovo;
B5-0143/2001 af Haarder for ELDR-Gruppen om Kosovo.

Dupuis
Hr. formand, kære kolleger, lad os bide mærke i, at Kommissionen og Rådet ikke er til stede. Jeg er ked af at sige det, men dette forslag til beslutning om Kosovo er helt utroligt. Vi står igen med et kæmpemæssigt hukommelsestab. Man lader, som om det, der er sket i de sidste 10-12 år i Jugoslavien, ikke har fundet sted. Man giver hr. Kostunica lov til at lade det serbiske folk i uvidenhed om, hvad Milosevic igennem 10 år forhindrede det i at få kendskab til, det vil sige, hvad der fandt sted i Vukovar, i Sarajevo, i Kosovo, og det endda for meget kort tid siden - 18 måneder. Det synes jeg er fuldstændig uacceptabelt. Vores allesammens blikke er rettet mod Beograd.
Jeg forstår godt, kære formand, kære Doris Pack, at det er nødvendigt at hjælpe de nye serbiske myndigheder med at gøre front mod de problemer, der findes, men det kan ikke ske på bekostning af retfærdigheden - et minimum af retfærdighed, det vil sige ved at undlade at anklage og dømme hr. Milosevic og de mest betydningsfulde, ansvarlige serbiske ledere. Det kan heller ikke ske ved at lukke øjnene for et faktum, som set under den internationale rets synsvinkel er helt igennem utåleligt. De syv hundrede kosovoere, som stadig er fængslet i Serbien, er blevet dømt under total tilsidesættelse af det internationale samfunds love. De eneste instanser, der ville kunne dømme dem, er UNMIK og domstolen i Haag.
Der er ikke nogen amnestilov, der holder vand, og jeg anmoder de ansvarlige personer i Kommissionen om, så indtrængende som nødvendigt, at aflægge rapport til de pågældende kommissærer. Det er ikke nødvendigt at lægge pres på hr. Kostunica for at få ham til at vedtage en amnestilov, han behøver bare overgive de pågældende til De Forenede Nationers administrator for Kosovo, hr. Hækkerup.

Posselt
Hr. formand, jeg vil bare spørge, hvem der kommer fra Kommissionen i dag, og hvornår han ventes her i Parlamentet.

Formanden
Lige så snart kommissæren kommer, skal jeg fortælle Dem det, hr. Posselt!

Souladakis
Hr. formand, i sidste uge kunne vi i massemedierne se, at Europa-Parlamentet, Kommissionen, hr. Solana og hr. Pattern var i Beograd. Vi håber, at dette vil være begyndelsen til slutningen på tragedien på Balkan, og jeg vurderer, at hr. Solana dukkede op der for første gang ikke ligesom i den antikke, græske tragedie af Euripides, Ifigeneia, som en ulykkesprofet, men som en lykkebringer.
Udgangspunktet for en politik for regionen, som kunne dæmpe følelserne hos dem, der er ansvarlige for de menneskelige katastrofer, der er foregået i regionen, bør efter min mening støttes helhjertet af Europa-Parlamentet. Der bør udsendes et budskab fra Parlamentet om, at vi støtter stabilitet, fred og udvikling af samarbejde i regionen. Regionens befolkning må indse, at de hverken bliver store eller små, for fattigdom skaber ikke store mennesker, og så længe der foregår sammenstød, er det eneste, man opnår, fattigdom og elendighed, så det er, hvad de kommer til at dele.
Eftersom stabilitet, udvikling og samarbejde bør være vores mål, skal afstemningsforslaget også give tydeligt udtryk herfor. Såvel regionens befolkning som vi selv må erkende, at de besatte protektorater, hvilken form de end måtte have, ikke under nogen omstændigheder tillader økonomisk udvikling, de tillader ikke under nogen omstændigheder fred, og de tillader ikke under nogen omstændigheder en styrkelse af regionens stater eller folk.
Omstændighederne ved besøget, omstændighederne ved ændringerne i Beograd og vores egen situation er frem for alt fremragende, nyttige og afgørende, og vi bør støtte dem. Vi må indse, at demokrati, fred og samarbejde undertiden for at lykkes må føre os ud i overskridelser. Denne overskridelse er vores fremtidsudsigt gennem dette afstemningsforslag, som sætter en vid ramme, som i hvert fald kan udgøre den politiske ramme for den kommende udvikling i regionen, og den bør vi alle støtte.

Lagendijk
Hr. formand, det internationale samfund og bestemt også EU, er i gang med en indviklet balanceakt. På den ene side kosovoerne, utålmodigt ventende på en afgørelse om deres lands definitive status, på valg og stadigvæk - og lad os være ærlige - forståeligt fyldt med had over for serberne. I den atmosfære har ekstremisterne frit spil, f.eks. i Presevo-området, hvor de oven i købet angriber KFOR-enheder, hvilket er en situation, som både i mine og hr. Dupuis' øjne er fuldstændig uacceptabel. På den anden side den serbiske regering, som med nye folk i sadlen og med gode planer kan regne med stor sympati fra det internationale samfund. Den er f.eks. kommet med forslag for det samme område, Presevo-området, som efter min mening giver et godt grundlag for forhandlingerne, og som alle albanere burde støtte. Det, der sker nu, er, at det internationale samfunds sympati flytter sig fra de besværlige kosovoer til de samarbejdsvillige serbere. I det øjeblik - og det er nu - er balanceakten mest vanskelig. Hvilken opgave har Unionen? Vi skal få serberne til at holde deres løfter, dem, som, hvor flotte de end er, stadigvæk kun eksisterer på papir. Vi skal isolere de ekstremistiske kosovoer og overbevise de mådeholdne, eventuelt med magt eller overtalelse, om, at de skal samarbejde med serberne, og at de ikke kan fortsætte med at slås med dem og presse deres krav igennem. Endnu en gang, hr. formand, kunne jeg forestille mig nemmere opgaver.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, kære Olivier Dupuis, du har talt om et helt forkert emne. Vi taler i dag om Sydserbien og om Kosovo. Vi taler ikke om Serbien og selve den aktuelle politik i Serbien. Jeg giver dig ret i meget af det, du siger. Og tro mig, kollegerne i Beograd har taget entydigt stilling til betingelserne. For os er der ikke nogen penge, hvis betingelserne ikke opfyldes. Det er der aldrig nogen, der har bestridt, undtagen hr. kommissionsformand Prodi, som jeg opfordrer til at holde op med at sige den slags.
Og nu vil jeg kommentere dagens emne. Det drejer sig i øjeblikket om, hvordan det ser ud i Kosovo. Jeg giver også hr. Lagendijk ret. Hvis vi ikke snart får at vide, hvad der skal ske i Kosovo, vil problemerne i Kosovo spidse til. Problemet er, at KFOR nu er angrebsmål for serbere og albanere, selv om de egentlig er der for at beskytte begge parter.
Problemet er netop, at hr. Hækkerup nu meget snart skal udskrive valg. I den forbindelse skal han vide, hvilke beføjelser disse øverste organer, som skal vælges, har. Men vi har brug for disse organer, således at den serbiske side har samtalepartnere.
Nu har vi emnet Sydserbien. Jeg tror heller ikke, at KFOR i denne sammenhæng har gjort alt, hvad de kunne. Hvor får disse nye ekstremister dog deres våben fra? De er da overgået fra UCK til det nye UCK. Jeg mener, at KFOR med deres 50.000 folk i Kosovo burde kunne sørge for orden i denne Presevo-dal. Jeg opfordrer dem til at gøre dette, så vi ikke mister vores troværdighed i dette område.
Jeg tror naturligvis også, at det, som Presevos borgmester har sagt i Beograd, er sandt, nemlig at befolkningen ønsker at blive i Serbien, hvis albanerne i denne region langt om længe bliver opfattet som ligeværdige mennesker. De vil gerne inddrages i alt, hvad der vedrører borgere i dette land.
Jeg tror, at regeringens nye plan er god. Det går den rigtige vej, og vi skal støtte den. Egentlig er jeg lidt ked af, at hr. Kostunica har udtalt, at alt ikke skal ske med overvågning fra EU. Hvorfor ikke? Vi er gode ordstyrere. Det kan vi, og jeg håber, at vi får lov til at hjælpe serberne og albanerne med at leve fredeligt sammen.

Haarder
Hr. formand, vi greb ind i Kosovo for at beskytte albanerne, som var i mindretal i Serbien. Nu skal vi beskytte serberne, som er et mindretal i Kosovo. Og vi skal sige til de albanske ekstremistiske oprørere, at vi er der altså ikke for at støtte albanske ekstremistiske idéer. Vi er der for at støtte fred og menneskerettigheder, og vi vil gøre, hvad vi kan, for at forhindre albanske ekstremister i at skabe ufred i det nye demokratiske Serbien. Jeg vil gerne forsikre hr. Dupuis om, at vi var seks fra Parlamentet, som brugte weekenden på at besøge de nye ledere i Beograd. Vi fik forsikringer om, at man vil samarbejde med Krigsforbryderdomstolen i Haag, at man vil nedsætte en sandhedskommission og give amnesti til militærnægtere osv. Det, vi kan gøre her i Parlamentet, er, at vi kan holde de nye ledere fast på disse løfter, og hvis de ikke lever op til dem, så har vi vores midler, for vi er jo den store donor, dem, der bevilger masser af penge nu og i de kommende år til det nye Serbien.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne sige noget, som næsten er en bemærkning til forretningsordenen. Formålet med disse hastesager, som vi nu behandler, er jo at henlede offentlighedens opmærksomhed på alvorlige problemer i verdenspolitikken, alvorlige overgreb på menneskerettigheder og demokrati. Og så er det altså paradoksalt, at vi afholder debatten på et tidspunkt, hvor der er allerfærrest til stede. Der er ingen fra pressen. Det er jo næsten som at lave striptease i mørke - undskyld udtrykket, hr. formand. Jeg synes også, at det er paradoksalt, at vi insisterer på, at Kommissionen skal være her - og Rådet burde jo også være her - men vi har skrevet vores beslutninger, før vi har hørt, hvad de siger. Det er både paradoksalt og useriøst. Derfor, hr. formand, vil jeg slutte min tale med ønsket om, at disse hastesager kan blive sat på dagsordenen om onsdagen, når Rådet og Kommissionen er her, og at vi først stemmer om beslutningerne, når vi har hørt kommentarer til vores forslag.

Formanden
Som De ved, hr. Haarder, er det ikke Præsidiet, der fastlægger vores dagsorden, men derimod Formandskonferencen. De kan stille Deres gruppeformand dette forslag, så vil gruppeformanden sørge for at forelægge det for de andre kolleger. Herefter får vi at se, hvad der sker.

Posselt
Hr. formand, først vil jeg svare hr. Haarder, at det er en skandale med de fraværende parlamentsmedlemmer - for at gøre det klart én gang for alle. Vi kan ikke indføre en 5-dages-onsdag, fordi mange mennesker gerne vil have fri i seks dage og kun arbejde én. Det kunne andre arbejdstagere måske også godt tænke sig. Jeg synes, at det, der sker her, er en skændsel for Parlamentet, og at De, hr. Haarder, puster til ilden ved efter fredagen nu også at ville ødelægge torsdagen, finder jeg skandaløst.
Nu til selve emnet. Jeg vil gerne gøre det klart, at vi som europæere har et stort ansvar for Kosovo, og at punktet på dagsordenen for denne hastedebat oprindeligt også var Kosovo og ikke Sydserbien - det står også i dagsordenen. For så vidt er jeg ikke helt glad for resolutionen og vil også gerne sige, at mit navn står på resolutionen ved en fejltagelse. Jeg har aldrig underskrevet den. Jeg beder også om at få det korrigeret, for jeg tror, og det har talerne nu også understreget - især kollega Packs i sin virkningsfulde tale - at det drejer sig om at stabilisere situationen i Kosovo, for så længe situationen i Kosovo ikke er stabil, vil situationen i naboregionerne, inklusive Sydserbien, heller ikke blive det.
Derfor er det bydende nødvendigt, og der har kollega Lagendijk fuldstændigt ret, at tage det afgørende skridt, nemlig at udskrive valg i Kosovo. Så længe vi ikke har demokratisk legitime organer i Kosovo som partnere til de demokratisk legitime Serbere, kan der ikke opnås en fredelig løsning i denne region, og vi gør os svært skyldige, hvis vi af diverse grunde hele tiden bliver ved med at udskyde disse valg, for derved gør vi hr. Rugovas position ustabil, og ekstremister, hvis baggrund i øvrigt er mere end uklar, kan udnytte situationen indenrigspolitisk til blandt albanerne at smide vand på deres mølle. Som sagt, ved ikke at handle gør vi hr. Rugovas situation ustabil, han som personificerer håbet om en fredelig løsning, og vi skal ikke altid bare pege fingre ad andre og sige, at dette og hint ikke er demokratisk, vi skal derimod klart indse, at vi er i gang med at gøre skade på vores centrale ansvar.
Til sidst vil jeg gerne med adresse til den serbiske præsident sige følgende: Hvis han ikke accepterer EU-formidling i dette prekære spørgsmål, så kunne jeg godt lide at vide, hvorfor han accepterer penge fra Den Europæiske Union.

Martínez Martínez
Hr. formand, det, der står på spil i Kosovo, er Europas samhørighed og troværdighed, den tillid, som vores egen offentlighed og Balkans befolkninger kan have til de europæiske institutioner, og også stabiliteten i denne region.
For et par år siden var vores handlinger i Kosovo ikke ligefrem et eksempel på hurtighed og ensartethed og i alt for mange måneder heller ikke på effektivitet. Vores befolkninger blev indigneret af Milosevic-regimets grusomme politik, som skabte undertrykkelse, terror og massiv udvandring af kosovoalbanere. Offentligheden i vores stater krævede en radikal handling som den, der til sidst blev gennemført. Det kunne ikke undgås, at en militærintervention som denne i mange tilfælde gav anledning til forbehold og afvisning i enkelte dele af vores befolkninger og endnu mere i selve Jugoslavien. Men det er rimeligt at gentage, at det blev gjort med vores politiske godkendelse, og at det tjente til at sætte en stopper for Milosevics brutalitet og befolkningens lidelser i Kosovo. Det bidrog også til at miskreditere Milosevic og til hans fald nogle måneder senere.
Nu sættes vores samhørighed imidlertid på prøve. Vi kan ikke længere skjule vores forlegenhed, når vi ser, hvordan nogle af gårsdagens ofre i Kosovo er blevet bødler, hvordan de forfølger medborgere af serbisk oprindelse og driver dem ud af landet med en voldsom etnisk udrensning, der er lige så afskyelig som den foregående. De samme sektorer leder et væbnet overgreb i andre serbiske områder med albansk befolkning, og samtidig opererer kosovoalbanske mafiaer i flere af vores lande med organiseret kriminalitet tilsyneladende med det formål at indsamle midler til at finansiere denne partisanaktivitet.
Alt dette er uforeneligt med Den Europæiske Unions mål, og vi kan ikke tolerere det. Europa-Parlamentet bidrager med betragtelige summer til genopbygningen af Kosovo, men dette bidrag bør i alle tilfælde være strengt betinget af overholdelse af menneskerettighederne, anerkendelse af de aktuelle grænser, som er accepteret af det internationale samfund, og kosovoalbanernes ophør med enhver form for militær eller terroristisk aktivitet både på og uden for deres eget territorium.
Stabiliteten i Jugoslavien, i Albanien, i Makedonien og i resten af denne region kan være afhængig af vores samhørighed og vores fasthed, af at vi forhindrer visse kosovoalbanske sektorers ekstremistiske og ekspansionistiske handlinger.

Staes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, lad mig først sige klart og tydeligt, at jeg er imod enhver form for vold i den politiske kamp. Det skal være et absolut grundlæggende princip. Men situationen er naturligvis lidt mere indviklet i Kosovo og Presevo-området end blot at trække nogle ekstremistiske albanere frem og skælde ud på dem i dag. Jeg støtter naturligvis beslutningsforslaget, men jeg havde gerne set, at vi i dag ikke kun drøftede situationen i Presevo-området, men også hvad der stadigvæk foregår dagligt i Mitrovica. For der - og det må vi ikke glemme - er det ikke kun KFOR-soldater, som angribes, men også borgerne, og det er ikke nogen fornøjelse at bo der. Mange kolleger har været dernede og ved, hvordan situationen er.
Kære kolleger, jeg er forbavset over den varme, som det internationale samfund viser præsidenten i øjeblikket. Vi omfavner og støtter ham, og da han fik magten, lovede vi ganske rigtigt direkte nødhjælp. Det støttede jeg, men nu ændrer situationen sig. Vi går fra nødhjælp til strukturel hjælp. Det er en ny situation, som vi skal udnytte. Vi skal bruge den til endelig at gøre hr. Kostunica og hans styre klart, at han skal gøre en stor indsats for at løse problemerne i Kosovo. Det betyder for det første, at de fængslede skal løslades. På det punkt er vi ikke kommet et skridt videre. Det er virkelig en skandale. Når man taler med albanske kosovoer, er det det første, de spørger om. For det andet mener jeg, at vi skal udnytte denne nye situation til endelig at tvinge hr. Kostunica til at finde en fornuftig politisk løsning for Kosovo-området, og det betyder efter min mening selvstyre.

Swoboda
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Parlamentets delegation, som for få dage siden var i Jugoslavien, så et Jugoslavien, et Serbien, som er under omvæltning. Man kredser om den fremtidige udformning af dette land, der tales meget om decentralisering, netop også i Serbien, og om et nyt forhold til mindretallene. Der tales også meget om at styrke på lokalt niveau og især i Sydserbien at give det albanske mindretal en retfærdig repræsentation i de lokale beslutningsorganer - for hidtil har den været uretfærdig. Enhver voldelig aktion, om det er i Sydserbien eller i Mitrovica, forstyrrer denne besværlige fredsproces, som i øjeblikket er i gang på Balkan. Naturligvis er en afgørende respekt fra de jugoslaviske og serbiske autoriteter over for mindretallene nødvendig. Det er det, vi som parlamentsmedlemmer altid har krævet og fortsat vil kræve, og der kan ikke blive tale om et kompromis. Det er blot vigtigt, at forventningerne er realistiske. Til dette hører bestemt også valgene i Kosovo, ganske vist efter afklaring af spørgsmålet om, hvilke kompetencer og hvilken autoritet de valgte repræsentanter har.
De eksisterende problemer kan ikke løses fra den ene dag til den anden. De kan kun løses i enighed mellem alle involverede stater og etniske befolkningsgrupper. Det er en svær proces, og jeg mener, ligesom kollega Pack måske ikke i detaljen, men grundlæggende, at Europa i denne sammenhæng skal tage initiativ, for ingen af parterne på Balkan nyder så stor tillid, at de i øjeblikket kan tage initiativ og slutte fred. Denne tillid nyder i øjeblikket kun Den Europæiske Union. Hverken USA, Rusland eller nogle af de lokale stater eller samfund har denne autoritet. Og hvis Europa sover i timen, er det meget problematisk. Desuden giver jeg også en anden taler, kollega Posselt, ret. Vi betaler allerede nok i verden og i mange regioner, uden at vi har en stabiliserende indflydelse. På Balkan skal det være anderledes. Vi vil betale, men vi vil også have medbestemmelse, så der kan opnås stabilitet og fred i denne region.

Solbes
Hr. formand, Kommissionen deler de fleste af de bekymringer, der nævnes i beslutningerne. Med hensyn til Kosovo er mange af spørgsmålene i beslutningerne allerede en del af vores bekymring. Vi fordømmer på det kraftigste volden i alle dens former, vi ønsker at bekæmpe den organiserede kriminalitet, og samtidig støtter vi fuldt ud FN's mission og de særlige udsendinge, både den afgåede og den nye.
Grundpillen for Den Europæiske Union og for UNMIK, som er ansvarlig for den økonomiske udvikling, fordrer, at de lokale samfunds deltagelse og uddannelse, således som De nævner det, bliver et grundlæggende og fundamentalt punkt for vores samarbejde.
Et essentielt punkt, der er blevet fremhævet af nogle talere, er den grundlæggende respekt for de demokratiske principper og mindretallenes rettigheder. Vi er absolut enige i denne bekymring, og på dette område arbejder vi især på sagen om de anholdte kosovoalbanere i serbiske fængsler. Det er et punkt, som Den Europæiske Union har fremhævet ved utallige lejligheder, senest ved trojkaens besøg i Beograd i sidste uge.
Vi ved, at myndighederne er ved at behandle en lov om amnesti til de tusinder af politiske fanger, som stadig eksisterer som følge af Milosevics styre. Vi ved, at denne lov principielt bør have en meget bred rækkevidde, således at den blot ikke omfatter nogle hundrede fanger, som er dømt for terrorismeforbrydelser, og hvoraf størstedelen er kosovoalbanere.
Myndighederne i Forbundsrepublikken Jugoslavien og Serbien er ved at undersøge sagerne individuelt og med hastebehandling, selv om det er korrekt, at de ikke har til hensigt at give en generel benådning. De har erklæret, at de ikke vil frigive nogen fanger, hverken serbiske eller albanske, som er retfærdigt dømt for den type forbrydelser.
Fra Den Europæiske Unions side vil vi fortsætte med at fremhæve sagen og presse på for, at den bliver løst hurtigst muligt. Vi afventer dette og andre sager inden for de kommende måneder, mens vi forhandler med både Forbundsrepublikken Jugoslavien og de serbiske myndigheder om støtteprogrammet til Serbien for i år. Det er meget vigtigt for alle, at de nye demokratiske myndigheder fastholder deres løfte om at fortsætte med de planlagte reformer.
De nævnte også et andet spørgsmål i beslutningen, nemlig problemet med spændinger i det sydlige Serbien, i Presevodalen, og de vedtagne beslutninger afspejler også her de politiske holdninger, der er vedtaget af Unionen om kategorisk at fordømme vold og terrorisme.
Fra Den Europæiske Unions side har vi fremhævet den moderate indstilling hos de nye myndigheder i Forbundsrepublikken Jugoslavien og Serbien, og vi anmoder dem fortsat om at udvise moderation. Der er et punkt, hvor vi alle må være afklaret - jeg har hørt det fra nogle af Dem, og vi er helt enige i denne vision - vi er ved at nå til en ny epoke på Balkan, hvor der ikke er plads til vold, uanset hvor den kommer fra. Derfor bør Den Europæiske Union glæde sig over den plan, der er fremlagt af myndighederne med henblik på at løse den aktuelle krise, og som indeholder forslag til løsning af befolkningens problemer i dette fattige og underudviklede område med alle de problemer, som dette medfører.
Den Europæiske Union er ved at undersøge den plan, som netop er modtaget, og det er værd at nævne, at dette er det første forsøg fra Beograd - og dette er vigtigt - på at opnå en forhandlingsløsning via dialog mellem de forskellige etniske grupper i det tidligere jugoslaviske territorium. Milosevic forsøgte aldrig dette. Princippet om forhandling og dialog fortjener og får al vores støtte.
Den Europæiske Union øger antallet af overvågningsmissioner i Presevodalen, og Kommissionen er ved at undersøge, hvordan den allerede omfattende støtte, der gives til dette område, kan øges. Den aktuelle støtte beløber sig til ca. 1 million euro i brændstof samt undervisningsprogrammer og humanitære programmer. Vicepremierminister Covic kommer i dag til Bruxelles og vil også diskutere denne plan med Kommissionen. Medlemsstaterne er ved at undersøge deres eventuelle bidrag. I Kosovo spiller KFOR en vigtig rolle i forsøget på at begrænse ekstremisternes aktivitet, og både UNMIK og Den Europæiske Union udøver pres på de kosovoalbanske politikere for at få dem til at tage afstand fra ekstremisterne i Presevo.

Dupuis
Hr. formand, eftersom kommissæren ikke var til stede, da jeg holdt mit indlæg, vil jeg gøre ham opmærksom på, at der ikke er tale om nogen amnestilov. Sikkerhedsrådets resolution 1244 er meget klar: Kun UNMIK-myndighederne har beføjelser til eventuelt at domfælde kosovoere. Der gælder derfor ikke nogen amnestilov, man behøver blot at overføre disse 700 personer fra Beograd til Pristina i Kosovo

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Situationen i Den Demokratiske Republik Congo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0105/2001 af Sauquillo Pérez del Arco, van den Berg og Glenys Kinnock for PSE-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0115/2001 af Isler Béguin, Lucas og Lannoye for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0123/2001 af Van Hecke og Fernández Martín for PPE-DE-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo (DRC);
B5-0133/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0135/2001 af Vinci, Sylla og Alavanos for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0144/2001 af van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen om Situationen i Den Demokratiske Republik Congo.

Isler Béguin
Hr. formand, kun demokrati kan befri stater for barbari, etniske krige og despotiske militærregeringer.
Den Demokratiske Republik Congo er ikke nogen undtagelse fra denne regel. Trods Lusaka-aftalen fra 1999, som opererede med en våbenstilstand under FN's overvågning, afvæbning af alle væbnede parter, tilbagetrækning af samtlige fremmede styrker og indledningen af en national dialog mellem regeringen og den bevæbnede og ikke-bevæbnede opposition, varer krigstilstanden ved og lammer såvel økonomien som politikken i hele regionen.
Europa-Parlamentet må energisk fordømme alle disse voldshandlinger, der begås mod civilbefolkningerne. Det må også fordømme nabolandenes militære indgriben og forlange, at alle fremmede styrker trækkes ud.
Efter mordet på præsident Kabila må det internationale samfund og Europa-Parlamentet intervenere i denne politiske overgang. Vi må bede den ny statschef om at ophæve forbuddet mod politiske partier. Hr. Kabila jr. må forlange og tydeligt offentliggøre en kalender for indledning af en dialog mellem alle congolesere og afholdelse af frie valg. Civilbefolkningen, som allerede er hårdt ramt på økonomien og sundheden - ikke mindst i Kinshasas forstæder - må ikke endnu en gang blive offer for mangelen på politisk interesse fra vores kontinent, lige så lidt som for den arrogante optræden hos investorer og virksomheder i Den Demokratiske Republik Congo, når det mere specifikt drejer sig om menneskerettigheder, om miljøet eller om retsstaten.
Vi har et politisk ansvar i Afrika, og vi må gøre noget for at bevare befolkningens værdighed i denne verdensdel.

Van Hecke
Hr. formand, Laurent-Désiré Kabilas død har åbnet nye muligheder for fred. Den forrige præsident var jo en hindring for gennemførelsen af Lusaka-fredsaftalen. Han blev elimineret netop af dem, som havde hjulpet ham til magten. Hans efterfølger og søn, Joseph Kabila, kan foreløbig regne med stor støtte fra det internationale samfund. Alligevel er han stadigvæk hovedpersonen i et manuskript, som skrives og instrueres af andre, af Angola og Zimbabwe, men også af den hårde kerne fra hans fars regering. Det virker i høj grad som om, chaufføren er skiftet ud, men bussen er den samme. Den unge Kabila har vakt store forventninger. Det er på høje tid, at han indfrier dem. Indtil videre er Lusaka-aftalen den eneste ramme for en endelig løsning. Især tilbagetrækningen af alle udenlandske tropper på Congos område og den samtidige påbegyndelse af den intercongolesiske dialog. Det internationale samfund skal hurtigt fastsætte sin holdning og især gøre noget ved indsættelsen af MONUC fra FN-fredsstyrken. Der er endvidere i høj grad brug for en mere sammenhængende optræden både mellem Europa og USA og mellem de europæiske medlemsstater indbyrdes. Visse medlemsstater behandler fortsat konflikten i De Store Søers Område ud fra en formodet artificiel strid mellem engelsk og fransk. Andre forsøger især at sikre deres egne økonomiske interesser. Der er grænser for kynismen. Hvis window of opportunity ikke udnyttes hurtigt til at forcere et rigtigt gennembrud i fredsprocessen, vil volden øges på ny og den første afrikanske verdenskrig eskalere videre.
Jeg anmoder kraftigt Rådet og også Kommissionen om at optræde mere assertivt, for kun hvis Europa taler med én stemme, kan det yde et væsentligt bidrag til at afslutte en krig, som allerede har kostet alt for mange mennesker livet.

Bordes
Hr. formand, det er selvfølgelig folkene i Republikken Congo, som lider mest under de konflikter mellem bevæbnede bander, som sønderriver deres land, men det er lige så latterligt som det er løgnagtigt at fremstille disse konflikter, som om de eneste, der har ansvar for dem, er de stridende congolesiske parter og deres beskyttere i de afrikanske nabostater, og som om en appel fra Europa om national forsoning og demokratisering vil kunne løse dem.
Blandt dem, der her i salen ønsker at give Congo lektioner i demokrati eller menneskerettigheder, er der repræsentanter for den gamle kolonimagt, som i årtier holdt landet i grusom undertrykkelse. Der er også dem, som tog over på vegne af den franske imperialisme, og som har demonstreret, hvad deres snak om demokrati var værd, ved at støtte Mobutu, for slet ikke at tale om deres medskyldige blandt de andre stormagter, alle sammen lokket til af de rige mineforekomster i Congo. Det er forbryderme, der vil belære ofrene for deres forbrydelser.
Idet vi udtrykker vores solidaritet med Congos folk, nægter vi under nogen som helst omstændigheder at slutte os til repræsentanterne for de politiske kræfter, som bærer en del af ansvaret for den tidligere og nuværende undertrykkelse af dette land, og hvoraf nogle stadig den dag i dag er med i politiske netværk eller forretningsnetværk, hvis mål det er at trække fortjenester ud af Afrika.

Van den Bos
Hr. formand, vejen til fred var under den gamle Kabila en blindgyde. Nu, hvor hans søn er blevet præsident, er der nyt håb. Fred er kun mulig, hvis alle udenlandske styrker trækkes tilbage. Derfor skal især Europa og USA sammen presse Rwanda og Burundi til at standse deres eventyr. Opdeling af landet er ikke en acceptabel løsning. De såkaldte oprørere skal endvidere anerkende den territoriale integritet. Det gør de imidlertid kun, hvis Kabila og hans venner er villige til at dele magten i landet. Uden demokratisering af det politiske liv er blivende stabilitet i Congo ikke mulig. Den fattige befolkning må nøjes med forlænget humanitær nødhjælp. Så snart freden tillader det, skal Unionen genoptage den strukturelle hjælp, og den skal især gøre regeringen i stand til at fungere godt. Det fattige Congo kunne være så rigt. Det har mange råstoffer, og befolkningen er overvejende meget ung og dynamisk. Den fortjener, at der kommer nyt liv i håbet om fred.

Beysen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ved behandlingen af dette beslutningsforslag skal vi gøre os klart, at Congo er større end Europa. Det er et land, som har ca. 300 stammer, hvoraf mange lever helt isoleret, fordi kommunikationsnettet så godt som ikke eksisterer. Et land, hvor både produktion og forsyning er vanskelig at realisere. Et land, som desuden er klemt inde mellem Rwanda og Uganda. Rwanda, som i mellemtiden flytter sine grænser op til 200-300 km ind i Congo for at beskytte sig selv. Uganda, som under dække af bekæmpelse af oprørsgrupper havde udstrakt sin indflydelse til vigtige dele af Congo, sågar til og med Kisangani.
Den neutrale holdning, som kommer til udtryk i Lusaka-aftalen, især med hensyn til fjernelsen af udenlandske tropper og oprettelse af skillevægge både ved grænserne til Rwanda og Uganda og mellem migranterne, er et passivt første skridt, som kan føre til stabilisering af fronten og de mange flygtninges sene tilbagevenden.
Måske er det nyttigt, at Europa, i modsætning til den tøvende amerikanske politik over for Kabila, begynder at spille en nøglerolle. Europa har jo en utrolig potentiel indflydelse på grund af sin viden om mentaliteten og situationen i Congo og kan derfor spille en rolle til fordel for befolkningen i kampen imod den frygtelige fattigdom, sundhedsproblemerne, sulten og de epidemiske sygdomme. Europa kunne f.eks. uden at tage parti støtte den belgiske indsats for at give en befolkning på mere end 55 millioner mænd og kvinder på et areal, som er større end det udvidede Europa, en stabiliserende faktor. Europa kan måde bevise, at det vil reagere på de prioriteringer, som den nye præsident har stillet i sin indsættelsestale. Europa må ikke fortsat være passiv over for udviklingen i Centralafrika.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, dramaet i Den Demokratiske Republik Congo kan desværre ikke løsrives fra det drama, som hele regionen gennemlever. Mit indlæg skal først og fremmest henlede opmærksomheden på det særlige ansvar, vi har over for et land som Angola. Et land, der regeres af et bevæbnet og fuldstændig korrupt styre, som drager fordel af den vestlige kapitalismes svagheder og undertrykker sin egen befolkning og truer fred, stabilitet og sikkerhed i hele regionen. Det berører os på en særlig måde, så meget som der i Cabinda er portugisere, som har været tilbageholdt i mere end ni måneder i et drama, der er lige så gammelt som det, hvor vestlige turister blev bortført i Filippinerne for omkring et år siden. De er fanger hos guerillastyrker, der kæmper for Cabindas uafhængighed. Kendsgerningerne er, at styret i Angola ikke er i stand til at løse disse problemer og lader sin ustabilitet og sin grådighed gå ud over nabolandene.
Jeg appellerer til Kommissionen om at stå meget fast i vurderingen af situationen i denne del af verden, og jeg appellerer også til Kommissionen og det svenske formandskab om så hurtigt som muligt at udvirke frigivelse af de portugisere, der er holdt fangne.

Solbes
Hr. formand, Den Europæiske Union fordømmer naturligvis den politiske vold i alle dens former. Congo er et af de områder, der bekymrer os, og det er sandt, at Joseph Kabilas magtovertagelse kan give nye muligheder for at genoptage Lusaka-forhandlingerne på baggrund af den moderate holdning, som han indtil nu har udvist, især på sine rejser til Frankrig, Belgien og USA. Det er korrekt, at indtil videre er det ord, og at vi må skride fra ord til handling. Vi vil naturligvis følge disse handlinger i fremtiden.
Under alle omstændigheder mener vi, at det er en lejlighed, som bør udnyttes uden tøven til at forsøge at opnå en forhandlingsløsning på konflikten, nu hvor der tilsyneladende er indgået våbenhvile. Kommissionen støttede i sin tid aktivt Lusaka-forhandlingerne med væsentlige bevillinger fra regionalfonde og de mekanismer, der var et resultat af aftalen, med bevilling af midler til den fælles militærkommission. Disse relativt store bevillinger har været på adskillige millioner euro og har været grundlæggende for at opnå de tre hovedmål, nemlig forhandling, militærkommission og styrkelse af den politiske dialog.
Men vi yder også andre og vigtige indsatser på det økonomiske og humanitære område. ECHO bevilgede sidste år 20 millioner euro og har budgetteret med en bevilling for i år på 35 millioner euro. Vores tilstedeværelse er ikke kun økonomisk, således at den sikrer fødevarer og sundhed, men den forsøger også at fremme den forhandlingsløsning, som vi alle ønsker, i overensstemmelse med Lusaka-aftalerne.
Kommissionen undersøger ligeledes muligheden for at støtte en genoplivning af freds- og forsoningsprocessen ved hjælp af genopbygnings-, demobiliserings- og reintegrationsprogrammer for de fordrevne befolkninger, selv om det på grund af den aktuelle situation er for tidligt at præcisere, hvilke konkrete handlinger som kunne udføres i fremtiden. Hverken fra et teknisk eller et politisk synspunkt opfyldes betingelserne for en klar definition af, hvorledes vi kunne handle.
Endelig vil jeg gerne fremhæve, at jeg tager hr. Ribeiro e Castros anmodning ad notam, og jeg vil undersøge, i hvilket omfang vi kan tage et initiativ på dette punkt.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om menneskerettigheder:
Religiøse rettigheder i Folkerepublikken Kina - B5-0100/2001 af Dupuis, Bonino, Pannella, Turco, Dell'Alba, Cappato og Della Vedova for TDI-Gruppen om religiøse rettigheder i Folkerepublikken Kina og de besatte områder;
B5-0106/2001 af Gebhardt for PSE-Gruppen om menneskerettigheder - Kina - religiøse rettigheder;
B5-0116/2001 af Wuori for Verts/ALE-Gruppen om tankefrihed i Folkerepublikken Kina;
B5-0124/2001 af Thomas Mann, Banotti og Jarzembowski for PPE-DE-Gruppen om religionsfrihed i Folkerepublikken Kina;
B5-0142/2001 af Sjöstedt, Frahm, Brie og Papayannakis for GUE/NGL-Gruppen om religionsfrihed i Folkerepublikken Kina (PRC);
B5-0142/2001 af Malmström for ELDR-Gruppen om religionsfrihed i Folkerepublikken Kina.
Laos- B5-0101/2001 af Dupuis, Pannella, Bonino, Dell'Alba, Turco, Della Vedova og Cappato for TDI-Gruppen om situationen i Den Demokratiske Republik Laos;
B5-0107/2001 af Berès, Naïr og Iivari for PSE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Den Demokratiske Republik Laos;
B5-0117/2001 af Frassoni og Gahrton for Verts/ALE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Den Demokratiske Republik Laos;
B5-0125/2001 af Hugues Martin og Sudre for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Den Demokratiske Republik Laos;
B5-0136/2001 af Morgantini og Alavanos for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Den Demokratiske Republik Laos;
B5-0146/2001 af Haarder for ELDR-Gruppen om situationen i Laos.
Guinea-Conakry- B5-0098/2001 af Belder for EDD-Gruppen om situationen i Guinea-Conakry;
B5-0108/2001 af Carlotti, Glenys Kinnock og van den Berg for PSE-Gruppen om væbnede angreb ved Guinea-Conackrys sydlige grænse;
B5-0118/2001 af MacCormick, Schörling, Lucas og Isler-Béguin for Verts/ALE-Gruppen om Guinea-Conakry;
B5-0126/2001 af Van Hecke og Banotti for PPE-DE-Gruppen om situationen i Guinea-Conakry;
B5-0137/2001 af Boudjenah og Miranda for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Guinea-Conakry;
B5-0147/2001 af van den Bos og Malmström for ELDR-Gruppen om situationen i Guinea-Conakry.
Nigeria- B5-0109/2001 af Glenys Kinnock for PSE-Gruppen om anvendelse af islamisk lovgivning (Sharia) i en række stater i Nigeria;
B5-0119/2001 af Sörensen, Lucas, Hautala og Jillian Evans for Verts/ALE-Gruppen om Nigeria;
B5-0127/2001 af McCartin og Banotti for PPE-DE-Gruppen om menneskerettigheder i Nigeria;
B5-0138/2001 af González Álvarez, Fraisse, Morgantini, Frahm, Eriksson, Alyssandrakis og Cossutta for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettigheder i Nigeria;
B5-0148/2001 af Dybkjær for ELDR-Gruppen om Nigeria.
Udtryksfrihed i Pakistan
B5-0110/2001 af Fruteau for PSE-Gruppen om menneskerettigheder i Pakistan;
B5-0120/2001 af Jillian Evans, Frassoni og Gahrton for Verts/ALE-Gruppen om udtryksfrihed i Pakistan;
B5-0129/2001 af Thomas Mann og Martens for PPE-DE-Gruppen om arrestationen af en række journalister i Pakistan;
B5-0139/2001 af Fraisse, Marset Campos, Manisco, Seppänen, Herman Schmid, Korakas og Alavanos for GUE/NGL-Gruppen om udtryksfrihed i Pakistan;
B5-0149/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om udtryksfrihed i Pakistan.
Religiøse rettigheder i Folkerepublikken Kina

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, atter Kina! Og så tvivler jeg endda på, at denne indledning "atter Kina!" er tilstrækkelig til, at Parlamentet gør sig omfanget af det kinesiske drama klart, omfanget af den virkelig tragiske transformation af dette typisk kommunistiske regime til et nationalt-kommunistisk regime og de nuværende og kommende farer, dette indebærer for sikkerheden i Asien og i resten af verden.
Religions- og trosfrihed eksisterer ikke i dag for kineserne, for tibetanerne, for mongolerne og for uygurerne. Specielt kan man i forholdet til bevægelsen Falun Gong - og det er ikke den eneste - observere en undertrykkelse, der er den værdig, som vi oplevede under Kulturrevolutionen. Man er allerede oppe på 50.000 anholdelser, mere end 150 mennesker er omkommet i fængsel, meget tit efter at være blevet tortureret ... Og det, jeg her beskriver for Dem, er situationen, som den er nu, og ikke som den var under Kulturrevolutionen.
Parlamentet skylder sig selv at være særdeles fast. Teksten i beslutningsforslaget er en god tekst. Jeg takker især fru Malmström, som har været en af de drivende kræfter bag den. Mine socialdemokratiske kolleger kender næppe til en lille episode, som, hvis den havde fundet sted i en mindre tragisk kontekst, ville have været virkelig morsom: Under kompromis-mødet gik en af repræsentanterne for den socialdemokratiske gruppe ind for at udelade Falun Gong-bevægelsen, idet han argumenterede med, at der ikke var tale om en religion, men om noget andet. Jeg synes, at den slags subtiliteter er noget tragikomiske. Religionsfrihed og trosfrihed er er ét og samme begreb, som det er op til hver enkelt at definere.

Gebhardt
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, samvittigheds-, tros- og religionsfrihed, ytringsfrihed og forsamlingsfrihed er de mest grundlæggende rettigheder, som et menneske kan og skal have i vores verden. De er en del af vores demokratier, og vi forventer, at de gælder overalt som grundelementer i menneskers liv for, at der overhovedet er tale om et menneskeværdigt liv.
I lang tid så det ud til, at der også skete positive bevægelser i Folkerepublikken Kina. Desværre har det nu på det seneste set ud til, at det ikke længere forholder sig sådan, og at der er ikke alene er sket en stagnation, men sågar en tilbagegang. Jeg beklager f.eks. meget, at Folkerepublikken Kina ganske vist har underskrevet vigtige dokumenter som den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, men endnu ikke har afsluttet ratifikationen og gennemførelsen af disse to konventioner. Det er ærgerligt. Der skal ske noget. Derfor appellerer jeg også på vegne af min gruppe til Folkerepublikken Kina om at respektere menneskets borgerlige friheder, på samme måde som også vi bestræber os på det i vores demokratier.
Til min kære kollega Dupuis ønsker jeg desuden at sige, at Falun Gong selv siger, at de ikke er en religiøs institution. Vi bør også respektere, hvad institutioner selv hævder.

Schröder, Ilka
Hr. formand, for det første bør titlen på beslutningen være "Udtryksfrihed" og ikke "Religionsfrihed", for som det blev nævnt tidligere, er Falun Gong ikke en religion, men snarere en praksis, der kan sammenlignes med yoga i Vesten.
For det andet er undertrykkelsen af Falun Gong fuldstændig absurd. Det svarer til, at man skulle undertrykke alle, der går til yoga i Europa! Den kinesiske regering går så vidt som til at fængsle cyber-systemkritikere, det vil sige personer, som opretter eller styrer websteder, hvis indhold regeringen ikke synes om, som f.eks. hr. Huan Qi, der retsforfølges nu.
Endelig bør De holde op med at støtte dialogen om menneskerettigheder mellem EU og Kina, så længe den ikke giver resultater. Det eneste konkrete, der er kommet ud af den indtil nu, er forhindringen af en resolution, der fordømmer Kina, i Genève.

Mann, Thomas
Hr. formand, var det ikke Karl Marx, der sagde, at religion er det trængte kreaturs suk, en hjerteløs verdens sind og de åndløse tilstandes ånd, at den er opium for folket. Marxismen-Leninismen er kørt i sænk. Men andre ideologier eksisterer stadig. Kina er langt fra at tillade menings- eller sågar religionsfrihed for tibetanere, mongoler, kristne kirker eller muslimske samfund. Tibetanerne er forfulgt. Billeder af Dalai Lama må ikke vises. Langvarige fængselsstraffe truer. Jeg minder om initiativet fra Europa-Parlamentets interparlamentariske Tibet-gruppe, som forslog, at Nonne Ngawang Sangdrol, som har siddet fængslet i 9 år, skulle modtage Sakharovprisen. Den 11-årige Panchen Lama, næsthøjeste autoritet inden for den tibetanske buddhisme, blev bortført og er siden blevet isoleret fra omverdenen. Han måtte ikke engang modtages af FN's højkommissær for menneskerettigheder, Mary Robinson.
De kristelige demokrater venter på, at Kina som fremtidigt WTO-medlem og global player endelig bliver sig sit ansvar bevidst og ratificerer og gennemfører såvel de internationale aftaler om borgerlige og politiske rettigheder som aftalen om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder.
Vi opfordrer medlemsstaterne i EU til at gribe chancen ved mødet i Menneskerettighedskommissionen i Genève. Gør forhindringerne for religionsfrihed, gør de massive krænkelser af menneskerettighederne til et prioriteret emne. Og lad os huske på, at der i andet kapitel i chartret om grundlæggende rettigheder - en af de få succeser ved topmødet i Nice - er nævnt religions- og samvittighedsfrihed, ytrings- og informationsfrihed. Jeg håber også på Europa-Kommissionens initiativkraft. Tashi delek.

Meijer
Hr. formand, engang udelukkede Europa og USA systematisk Folkerepublikken Kina fra det internationale samråd og verdenshandlen. At et delt og tilbagestående land begyndte på ny og genopbyggede sin økonomi på en måde, som mange arbejdere og landmænd var meget begejstrede for, blev af omverdenen opfattet som en trussel. Mere end et halvt århundrede senere har arvingerne til den revolution stadigvæk magten. Deres ideologi og befolkningens begejstring er væk, men deres diktatoriske træk har de desværre fastholdt. For dette styre er økonomisk vækst og politisk stabilitet det allervigtigste, og det fører til, at alt, som afviger, bekæmpes fanatisk. For etniske og religiøse mindretal og systemkritikere er det ikke godt. Organisationer forbydes, folk spærres inde, og dødsstraffe gennemføres i stort omfang. Små magtesløse lande, som krænker menneskerettighederne, kritiseres med rette af omverdenen. Med hensyn til Kina, som har verdens største befolkning, er situationen for det meste en anden. Mennesker med meget forskellige politiske meninger siger, at det er et stort og vigtigt land, som kan blive en betydelig handelspartner, og at man derfor skal være på god fod med det. Min gruppe mener, at denne forskelsbehandling skal ophøre. Menneskerettighederne, herunder religionsfriheden, ophører ikke ved Kinas grænser.

Malmström
Hr. formand, hr. kommissær, jeg siger som hr. Dupuis: Det er bestemt ikke første gang vi står her og diskuterer brud mod menneskerettighederne i Kina. Situationen synes desværre at blive værre og værre. Der bliver stadig mere tortur. Dødsstraffen anvendes flittigt. Ytringsfriheden er begrænset.
Den Liberale Gruppe er meget foruroliget over dette og appellerer til Kommissionen og Rådet om at øge presset på Kina i spørgsmål om menneskerettigheder. Verden kan ikke stiltiende se på, hvordan verdens mest folkerige land systematisk og dagligt krænker sine borgere. Vi håber meget, at det vil lykkes for det svenske formandskab at etablere enighed før mødet i Genève om en måned, så det bliver muligt at få en resolution om Kina igennem på mødet.
Muligheden for at udøve sin religion i Kina er stærkt begrænset. Katolikker rapporterer om systematiske trakasserier. Moskéer bliver brændt ned. I Tibet fortsætter undertrykkelsen af det tibetanske folk, ikke mindst af de buddhistiske munke. Tortur, forbedringslejre og fængsel under uacceptable vilkår er reglen snarere end undtagelsen. I dag ved vi, at der er mindst 600 politiske fanger i Tibet, og de fleste er munke og nonner.
I det seneste år har vi i hele verden via fjernsynsskærmene kunnet se den hårde offensiv, som det kinesiske regime har indledt mod meditationsbevægelsen Falun Gong, siden den blev forbudt i juli 1999. Lige siden forbuddet er titusindvis af Falun Gong-udøvere blevet arresteret. Mindst 137 mennesker er døde i fangenskab. Der rapporteres også om tilfælde af tortur, overgreb og mishandlinger i tusindtal, ligesom tusindvis af mennesker befinder sig i arbejdslejre, og utallige personer er blevet dømt til fængselsstraf efter summariske rettergange. Det er helt uacceptabelt.
Falun Gong er blevet stemplet som en ond sekt, men mon ikke grunden til hadet mod denne fredelige bevægelse snarere ligger i den trussel, som den udgør mod det kommunistiske system, eftersom den samler så mange mennesker? Falun Gong-udøverne er dog helt fredelige og uden andre politiske ambitioner end at få lov til at udøve deres grundlæggende rettigheder - rettigheder, som de har ifølge den kinesiske forfatning og internationale konventioner, som Kina har skrevet under på.

Laos

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne hilse en delegation fra den laotiske opposition og diaspora, under ledelse af repræsentanter for Laos' kongelige familie, velkommen i tilhørerlogen.
Der er ikke blevet talt meget om Laos, til trods for at Laos er et land, hvor der fortsat findes et diktatorisk styre, et étpartisystem. Det er et af de fattigste lande i verden.
Jeg er af den opfattelse, at vores beslutningsforslag er betydningsfuldt, fordi det for første gang opfordrer Parlamentet til at udtale, at der er brug for en national forsoningsproces i Laos, at det er nødvendigt, at alle politiske kræfter, såvel dem internt i landet, som i dag stadig undertrykkes, som dem udenfor, kan medvirke til at give landet en ny start, dette storslåede land, dette meget rige land.
Jeg takker alle de kolleger, som har medvirket til at udarbejde denne tekst. Jeg mener, det er en vigtig tekst, og det er mit håb, at Kommissionen beslutsomt vil forelægge den for de laotiske myndigheder, så vi i de kommende uger kan blive vidner til en optøning og en ny start i Laos, og jeg hører meget gerne kommissær Solbes' kommentarer til dette punkt.

Iivari
Hr. formand, Europa-Parlamentet indtog i begyndelse af ugen en positiv holdning til en udbredelse af EU's og ASEAN-landenes aftale til også at omfatte Laos. I Parlamentets betænkning konstaterer man, at protokollen skal ses som en del af en mere omfattende proces, hvorigennem Unionen forsøger at opmuntre landets politiske, økonomiske og sociale vækst og stabilitet.
Der er da også plads til stor forbedring i menneskerettighedssituationen i Laos. Det er på sin plads at behandle landets menneskerettigheder samtidig med en forøgelse af samarbejdet. Vi har i Parlamentet rettet stor opmærksomhed mod Burma. Sagerne står ikke just bedre til i nabolandet. Laos er et af verdens fattigste lande. Der møder man alle de negative træk ved et etpartisystem. Der er overhovedet ikke tegn på nogen forbedring af ytringsfriheden eller liberalisering af det politiske liv. I oktober 1999 organiserede man en demonstration mod magthaverne foran præsidentpaladset. Deltagerne i demonstrationen har ikke vist sig siden. Amnesty kan fortælle, at de blev arresteret, og at de er blevet anbragt i fangelejre uden rettergang. Thongsouk Saysangkhi, som døde i et fængsel i 1998, tilhørte en gruppe på tre ministre og høje embedsmænd, som forsøgte at ændre forvaltningsmaskineriet indefra, og som blev dømt for landsforræderi.
Det internationale samfund har på trods af problemer med menneskerettighederne forsøgt at støtte udviklingen i Laos. EU har støttet landet med 120 millioner euro, USA har givet det 23 millioner og Japan 132 millioner dollars. Befolkningen i Laos, som lever i ekstrem fattigdom, har brug for hjælp, men den interne situation i landet giver anledning til at spørge, hvem der egentlig får glæde af hjælpen. Der findes desværre eksempler på initiativer, hvor hæren og regeringen har raget støtten til sig på bekostning af de lokale indbyggere. Laos er med sine naturrigdomme et rigt land, som, hvis demokratiet rådede, ville have reelle muligheder for udvikling. I Parlamentets erklæring opfordrer man Laos til at ratificere, iværksætte og underskrive FN's menneskerettighedskonvention, at frigive samvittighedsfanger samt sikre pressefriheden. Disse mål er der virkelig grund til at lægge vægt på.

MacCormick
Hr. formand, jeg vil gerne sammen med hr. Dupuis og fru Iivari udtrykke min dybeste solidaritet med de eksilerede laoter, som er her i dag, og endnu mere med de systemkritikere, som er fængslet uden rettergang og under utålelige forhold i Laos.
På vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance i Parlamentet - og i en ånd, som jeg er sikker på, at hele Parlamentet kan tilslutte sig - ønsker vi inderligt at udtrykke vores støtte til befrielsen af Laos. Vi kan ikke glemme, hvor meget Vesten - og USA måske mere end Europa - tidligere har bidraget til at destabilisere og ødelægge livet der. Nu vil vi se forbedringer.
Vi ved, at Laos har underskrevet FN-konventionerne om borgerlige og politiske rettigheder og om økonomiske og sociale rettigheder. Laos mangler stadig at ratificere dem, og regeringen der må leve op til sine forpligtelser. Vi opfordrer til, at dette sker i den menneskelige friheds og solidaritets navn.

Sudre
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Europa-Parlamentet har allerede ved flere lejligheder udtalt sig om menneskerettighedssituationen i Den Demokratiske Folkerepublik Laos, nærmere betegnet i 1991 og i 1997. Vores institution bad dengang, uden at blive hørt, om betingelsesløs løsladelse af samvittighedsfanger. Siden er en af disse, hr. Thongsouk Saysangkhi, død i fængsel.
Efter 25 års kommunistisk styre ønsker laoterne i dag, at deres land påbegynder en demokratisk overgang, og de forlanger frie valg. Men den laotiske regering undertrykker fortsat enhver fredelig demonstration som den, der fandt sted den 26. oktober 1999 og for ikke så længe siden, den 17. november 2000. Lederne af bevægelsen af 26. oktober er anholdt og sidder stadig i fængsel. Lederen af demonstrationen den 17. november, hr. Phommachaul Phannolath, er også blevet anholdt sammen med andre demonstranter.
Det beslutningsforslag, De har fået forelagt, tager afstand fra disse angreb på menneskerettighederne og erindrer om, at Den Demokratiske Folkerepublik Laos, i sin egenskab af Den Europæiske Unions partner i en samarbejdsaftale, underskrevet i april 1997, har forpligtet sig til at fremme og beskytte samtlige menneskerettigheder. Den har for øvrigt demonstreret sin vilje til at opfylde denne aftale ved, i december 2000, at underskrive to af De Forenede Nationers menneskerettighedskonventioner. Denne udtalte vilje må herefterdags følges op af kendsgerninger.
Desuden har Den Demokratiske Folkerepublik Laos rollen som koordinator af relationerne mellem Den Europæiske Union og ASEAN-landene indtil 2002. Denne funktion pålægger landet endnu mere ansvarlighed, for så vidt angår det at fremme indholdet af dette partnerskab og de værdier, hvorpå det bygger. Det er mit håb, at Europa-Parlamentet vil give sin støtte ikke bare til Unionens strategi i regionen, men tillige til alle dem, der i Laos arbejder for en demokratisering af landet og for national samdrægtighed.
Kompromisforslaget er afbalanceret, klart og præcist. Jeg beder Dem derfor på min gruppes vegne om at støtte det, så Europa-Parlamentet kan lade sin stemme høre i denne mishandlede del af verden.

Maaten
Hr. formand, fem personer, Thongpaseuth Keuakoun, Kamphouvieng Sisaath, Seng-Aloun Phenphanh, Bouavanh Chanhmanivong og Keochay, forsvandt den 26. oktober 1999 og blev sandsynligvis taget til fange, fordi de afholdt en fredelig protest i Vientiane og slog til lyd for politiske forandringer i deres land. De var alle medlemmer af Lao-studenterbevægelsen for demokrati. Man frygter for deres sikkerhed på grund af torturen og den dårlige behandling i fængslerne. Regeringen i Laos burde se disse motiverede folks bidrag som et incitament til forbedring. De skal have mulighed for at yde deres bidrag i al frihed.
Ytringsfriheden og retten til forening og forsamling begrænses stærkt i Laos. Inflationen er nu mere end 30%. De mystiske bombeeksplosioner skader den største økonomiske faktor i landet, turismen. Hvis regeringen ikke hurtigt griber ind for at gennemføre politiske og økonomiske reformer, ender landet i en ustabil situation.
Guinea-Conakry

Belder
Hr. formand, et af de største humanitære dramaer, som i øjeblikket udspiller sig i verden, er flygtningeproblemet i Guinea. I mere end fem måneder har hundredtusinder af flygtninge fra Liberia, Sierra Leone og Guinea været klemt inde mellem stridende parter. I grænseområdet mellem disse lande, kaldet "Papegøjenæbet", sidder de som rotter i en fælde under kampene mellem guineanske tropper, forbryderiske oprørsbevægelser og morderbander, som kalder sig Den Forenede Revolutionære Front.
FN's nye høje repræsentant for flygtningeanliggender, hr. Lubbers personlige engagement i dette kriseområde er meget tilfredsstillende. Hans forslag om at oprette en sikkerhedskorridor, som giver flygtningene mulighed for at vende tilbage til deres hjemland, fortjener international støtte.
Men det er alt sammen utilstrækkeligt. Der skal gøres noget ved årsagerne til denne humanitære katastrofe. Det ville måske være godt at iværksætte en international boykot imod handel med de bloddiamanter, som dette grænseområdet er fyldt med.
Det er endvidere meget vigtigt, at det internationale samfund vender sig imod alle hovedansvarlige for det nuværende menneskekrænkende kaos i Vestafrika. Det er en opgave, som Sikkerhedsrådet skal tage initiativ til ... Derfor anmoder vi Rådet og Kommissionen om at gøre noget i denne ånd.

MacCormick
Hr. formand, hr. Belder har i detaljer gjort rede for den forfærdelige situation, som folk ved Guineas grænser befinder sig i, hvor krigere fra nabostater, der gør oprør mod deres egen regering, krydser grænsen og skaber problemer med flygtninge, med menneskelige lidelser, død og ødelæggelse. Vi må gøre alt, hvad vi kan, for at sætte en stopper for dette.
Ifølge beslutningen skal vi presse på for, at alle landene i regionen afholder sig fra aktiviteter rettet mod et naboland, og det er jeg enig i. Ifølge beslutningen skal vi anmode alle nabolandene om at afholde sig fra at støtte grupper, som bekæmper Conakry-regimet eller trænger ind på Guineas territorium, og det er jeg også enig i.
Vi ser gerne en fremskyndelse af den proces, der vil føre til genintegrering af de fordrevne og til, at flygtningene kan vende hjem igen. Vestafrikanerne selv gør en stor indsats herfor. Vi i Den Europæiske Union må støtte dem med de midler, vi har.

Van Hecke
Hr. formand, alle beretninger tyder på, at Liberia står bag konflikten i Guinea. Charles Taylor kom i sin tid til magten ved vold og terror med det ene mål at få kontrol over diamanterne. Senere eksporterede han volden til nabolandet Sierra Leone ved at bevæbne og træne RUF, en af de mest grusomme oprørsbevægelser i verden, og nu eksporterer Vestafrikas Hitler volden til et andet naboland, Guinea. Guinea er til en vis grad blevet offer for, at det tog imod hundredtusinder af flygtninge fra Liberia, herunder medlemmer af oprørsbevægelsen imod Charles Taylor. Conakrys regering har af og til reageret meget uheldigt, men vi må ikke glemme, hvem der er den virkelige modstander. Liberia er den destabiliserende faktor i regionen. Ifølge min information er det i øvrigt ikke korrekt at påstå, at Guinea nægter at flytte flygtningene til områder længere væk fra grænsen. Den internationale organisation for migration er i øvrigt begyndt at flytte en første gruppe på 35.000 flygtninge. Det er klart, at der hurtigst muligt skal laves en sikker korridor, så disse mennesker kan vende tilbage. Europa burde ubetinget støtte ECOWAS-planen om at anbringe observatører i grænseområdet. Hvis volden fortsætter, skal Unionen i FN slå til lyd for smart sanctions imod Liberias ledere. De EU-medlemsstater, som overtræder forbuddet imod import af såkaldte bloddiamanter fra den region, skal fordømmes.
Desuden, hr. formand, mener jeg, at Rådet også skal undersøge beretninger om Frankrigs formodede støtte til styret i Liberia. Situationen er kritisk. Hvis et Sierra Leone-scenarie gentager sig i Guinea, er der fare for, at ud over Central- og Østafrika nu også Vestafrika trækkes med i en voldsspiral.

Sylla
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil tale i forlængelse af mine kolleger, idet jeg vil præcisere, at Guinea i dag huser tæt ved 500.000 flygtninge. Disse er i løbet af de sidste ti år flygtet fra de borgerkrige, der hærger Sierra Leone og Liberia. Især har de ofte nægtet at lade sig indrullere i de væbnede styrker, og jeg tror, at enhver, der har haft mulighed for at læse Kouroumas bog, "Allah er ikke takskyldig", kender til tragedien med børnesoldater, som med magt indrulleres i såkaldt revolutionære og under alle omstændigheder blodtørstige hære som Den Forenede Revolutionære Front.
Ligesom min kollega vil jeg gerne sige, at det faktisk haster med at etablere en korridor, hvor man i sikkerhed massivt kan evakuere flygtninge. Den guineanske regering bør lade disse ofre slå sig ned i områder, som ligger langt fra, hvor der kæmpes, langt fra grænserne. Det forekommer mig at være det allermindste.
Det er ganske vist legitimt og naturligt, at Guinea forsvarer sig mod ethvert fjendtligt indfald. Jeg mener oven i købet, at en stat som Guineas territoriale integritet bør beskyttes. Men på den anden side skal den guineanske regering forhindre, at militserne træder i de legale styrkers sted og giver sig af med at presse penge af flygtningene. Jeg er enig i den analyse, der siger, at Guinea ikke er eneansvarlig, men jeg mener, landet i det mindste bør sikre dette.
Derfor skal ECOWAS' beslutning om at benytte vestafrikanske tropper støttes og føres ud i livet i en fart. Det vil kunne blive en god beskyttelse.
Endelig skal Den Europæiske Union lægge kraftigt pres på Liberia for at få landet til at ophøre med at støtte styrker som Den Forenede Revolutionære Front. Når det er sagt, har Guinea også en del af ansvaret for den nuværende situation. Det er trods alt et land, der regelmæssigt overtræder menneskerettighederne - man må ikke her glemme fængslingen af Alpha Condé. Jeg tror, det er vigtigt at gøre opmærksom på, at i dette land, som ikke overholder de mest elementære, demokratiske principper, og hvor man har lukket munden på enhver form for opposition, kan det ikke undre, omend det er meget beklageligt, at en del af oppositionen mod regimet slår over i oprør og allierer sig med Den Forenede Revolutionære Front.
Jeg vil slutte med at sige, at Afrika har et akut behov for demokrati og for virkelig økonomisk udvikling, som er det, der skaber rigdom for alle. Det kan vi bidrage til.
Jeg stiller følgende spørgsmål til Rådet: Hvornår vil vores regeringer slette tredjeverdenslandenes gæld, når vi nu ved, at det er dette sår, der afføder krige og fattigdom?

Van den Bos
Hr. formand, for små eliter i Afrika er kampen om magt og rigdom tit vigtigere end befolkningens elendighed. Det var i første omgang ikke tilfældet i Guinea. Til trods for fattigdommen tilbød landet et sikkert ly for flygtningene fra Sierra Leone og Liberia. Nu er Guinea også involveret i en regional magtkamp. Flygtningene har ingen steder at tage hen. Tusindvis skjuler sig i junglen eller strejfer bange rundt i varmen uden mad, vand eller håb. Hvis der ikke hurtigt laves en korridor, er en humanitær katastrofe uden sidestykke tæt på. Der står meget på spil. Hele regionen er et kaos. Køb af våben er vigtigere end mad til menneskerne. Der skal først og fremmest gribes ind over for Charles Taylors Liberia. Det er trist at se, hvor tålmodigt også Europa reagerer på denne katastrofe. Hvad gør Unionen, det spørger jeg kommissæren om, og hvornår begynder magthaverne at bekymre sig om deres befolknings skæbne?

Bordes
Hr. formand, intet normalt menneske kan forblive upåvirket af billederne af disse flygtninge fra Sierra Leone, der flakker rundt på vejene i Guinea, hvor de bliver afpresset, slået og ydmyget af soldater fra den guineanske hær eller af den ene eller den anden væbnede bande.
Vi giver udtryk for vores indignation over den guineanske hærs optræden og over de bevæbnede bander af dissidenter fra Sierra Leone eller Guinea, som forsøger at kontrollere den sydvestlige del af Guinea. Men jeg må gentage, at indignationen ikke kan tilsløre den britiske imperialismes ansvar for borgerkrigen i Sierra Leone, så lidt som Frankrigs ansvar i forhold til det diktatoriske styre i Guinea eller de store diamanttrusters ansvar, som med de Beers i spidsen direkte eller indirekte finansierer de væbnede bander.
Når det drejer sig om at gribe ind militært for at støtte de diktaturer, der trofast tjener de vestlige, og især de europæiske, stormagters interesser, så er stormagterne i stand til at tilvejebringe betydelige summer.
Men når det gælder om at befordre levnedsmidler og medikamenter til mere end 500.000 flygtninge fra regionen, så nøjes de ansvarlige i de europæiske institutioner med moralske formaninger til de væbnede bander, både de officelle og de halvofficielle, for de kan ikke stille noget op med banderne.
Det er lige netop på grund af vores solidaritet med flygtningene og folkene i regionen, at vi nægter at deltage i en maskerade, som ikke har til formål at komme befolkningen til hjælp, men derimod at fritage stormagterne for ansvar.
Nigeria

Evans, Jillian
Hr. formand, siden 1998 har otte stater i Nigeria håndhævet en form for islamisk lov, som tillader korporlig afstraffelse på trods af, at dette er i strid med både den nigerianske forfatning og internationale konventioner om menneskerettigheder, som Nigeria har underskrevet. Effekten på menneskerettighederne illustreres tydeligt af sagen om Bariya Ibrahim Magazu, en 17-årig mor til et lille barn. På trods af, at dommen på 100 piskeslag var blevet appelleret, blev den fuldbyrdet i januar, uden at hendes advokater blev underrettet. De var stadig ved at forberede appelsagen. Der er ikke gjort forsøg på at stille dem, der misbrugte og udnyttede hende, for retten.
Denne sag sætter fokus på den stigende bekymring for menneskerettighederne i Nigeria. Folk med forskellig tro har hidtil levet fredeligt side om side i Nigeria, men ærkebiskoppen af Canterbury, George Carey, som besøgte landet for nylig, fremhævede den voksende internationale bekymring for udviklingen der. Den kristne minoritet har ikke lov til at bygge kirker eller undervise i deres religion i skolerne. I områder, hvor den muslimske lov håndhæves, har mænd og kvinder ikke lov til at benytte de samme offentlige transportmidler, og drenge og piger skal undervises separat. I staten Kaduna regner man med, at 2.000 mennesker er blevet dræbt i kampe mellem kristne og muslimer på grund af planer om at indføre den nye islamiske lov. Og alligevel kæmper menneskerettighedsgrupper af begge trosretninger nu for disse spørgsmål.
Den beslutning, som vi drøfter her i dag, indeholder to klare budskaber. Det første er, at vi i Europa-Parlamentet ikke vil ignorere overtrædelser af menneskerettighederne noget sted i verden, og vi fordømmer derfor uden forbehold behandlingen af Bariya Ibrahim Magazu og opfordrer den nigerianske regering til at forhindre gentagelse af sådanne overgreb i fremtiden. Det andet er, at vi som Parlament forpligter os til at støtte skabelsen af et demokratisk og retfærdigt samfund i Nigeria ved at styrke dialogen mellem os og dette land.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Evans for hendes bidrag til dette emne. Jeg har ikke haft kontakt med hende, men jeg har selv stillet et dagsordensforslag for min gruppe, og jeg taler på vegne af denne.
Min gode ven Thomas Mann talte om, at retten til at praktisere religion nægtes i visse dele af verden. Men det er lige så alvorligt, når menneskerettighederne ikke overholdes, fordi nogen ønsker at pådutte andre deres religiøse overbevisning. Det er lige slemt, hvad enten der er tale om at pådutte andre sin religion eller at nægte andre retten til at praktisere deres religion.
Det er temmelig svært at veje sine ord, når man skal fordømme den barbariske og grusomme handling, som en 17-årig pige i Nigeria er blevet udsat for. En pige, som påstod, at hun var blevet tvunget til sex, men som ikke kunne stille med vidner til at støtte sin påstand i retten. Dommens grusomhed og det faktum, at hun havde født en måned tidligere, gør det meget vanskeligt for os at godtage forsikringerne fra den nigerianske regering om, at de beskytter deres folks og deres egen befolknings borgerrettigheder.
Vi skal huske på, at Den Europæiske Union og USA er Nigerias største handelspartnere. Det er os, der køber og sælger næsten alt, hvad de ønsker at sælge og købe. Vi har en forpligtelse til at undersøge, hvordan det står til med menneskerettighederne i de lande, vi handler med. Jeg anmoder Europa-Kommissionen om at tage hensyn til menneskerettighederne i alle de bistands- og samarbejdsordninger, som Den Europæiske Union iværksætter. Dette er det værste, vi endnu har hørt, men vi forstår, at der sker amputationer i Nigeria for relativt små overtrædelser.
Nogle mennesker fordømmer globaliseringen, men der er én god ting ved globaliseringen, og det er, at verdens lande bliver indbyrdes afhængige, og at vi i det mindste kan lægge et vist pres på dem.
Udtryksfrihed i Pakistan

Lambert
Hr. formand, jeg beklager dybt, at der er behov for denne beslutning om journalister, der er dømt til døden for blasfemi angiveligt på grund af en fejltagelse. Det er den seneste i en lang række overtrædelser af menneskerettighederne i Pakistan i form af voksende religiøs intolerance - som vi netop har hørt om et andet sted i verden - mangel på retfærdig rettergang, såkaldte æresdrab på kvinder, fængsling af børn osv.
Jeg opbevarer i øjeblikket et pas og andre dokumenter for en af mine vælgere, en pakistansk statsborger, som har måttet rejse til Pakistan i et familieanliggende, og som tidligere har haft problemer med at forlade landet igen, også under det foregående regime. Det illustrerer de rystende tilstande, der hersker under det nuværende regime i Pakistan. Med suspenderingen af forfatningen, som er nævnt i beslutningen, og af den forfatningsmæssige domstol er han og andre, som frygter for tilfældig tilbageholdelse, berøvet en afgørende sikkerhedsforanstaltning.
Tilstanden i Pakistan ryster mange pakistanere, både i Pakistan og i resten af verden, som er stolte af deres tro og som går ind for grundlæggende menneskerettigheder.

Mann, Thomas
Hr. formand, enkelte stater i verden ringeagter det internationale værdifællesskabs fundamentale regler. I artikel 18 i FN's Menneskerettighedserklæring hedder det: Enhver har ret til tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed. Siden 1991 har man i Pakistan haft den islamiske lovgivning Sharia. Påbud og forbud i Koranen er øverste lov. På grund af blasfemiloven tager den overvejende fredelige sameksistens mellem muslimer og kristne samt andre religiøse mindretal alvorligt skade. Menings- og pressefriheden er kraftigt indskrænket.
Igen blev journalister - denne gang syv - arresteret under det let gennemskuelige påskud, at de skulle have udbredt antiislamiske skrifter. Det ser herefter ud til, at der endnu en gang skal statueres et offentligt eksempel, og hvad værre er, de står til at få dødsstraf. Vi opfordrer Musharafs militærregering til at genetablere domstolenes uafhængighed og tillade juridsk uangribelige retssager. Blasfemiloven skal trækkes tilbage, den tolkes absolut vilkårligt, og den åbner døre og porte til manipulation og angiveri.
Det er ikke alene europæerne, der tager afstand fra dødsstraffen, men også et stort flertal i stadig flere asiatiske stater. Den skal afskaffes. De kristelige demokrater appellerer indtrængende til Europa-Kommissionen om at overveje og eventuelt revidere alle aftaler med Pakistan igen. Vi har brug for samarbejdsaftaler med menneskerettighedsorganisationerne og med de regionale ngo'er. Den største målsætning for vores initiativer må være, at man i Pakistan endelig igen finder vej tilbage til en demokratisk frihedsordning.

Malmström
Hr. formand, De Liberale vil aldrig kunne acceptere dødsstraf, hvor i verden det end måtte forekomme. Særligt modbydeligt er det naturligvis, når journalister gør det, som journalister skal gøre og dermed risikerer døden.
Avisen Frontier Post offentliggjorde i januar et læserbrev, hvorefter de ansatte på avisen blev anholdt og anklaget for blasfemi. Disse personer risikerer nu døden. Fundamentalisterne har sat ild til avisens lokaler i Peshavar.
Denne hændelse illustrerer på tragisk vis udviklingen i Pakistan, hvor ytringsfrihed og menneskerettigheder ikke respekteres. Landet bliver nu mere og mere marginaliseret i verdenssamfundet. De islamiske love og militærets støtte til talebanregimet i Afghanistan vækker bekymring. Situationen i Pakistan er bekymrende.
Hvad agter Kommissionen at gøre for at støtte de grupper, der arbejder for menneskerettigheder og for indførelse af retsstatsprincipper?

Solbes
Hr. formand, med hensyn til Kina vil jeg gerne fremhæve, at Den Europæiske Union er fast besluttet på at fremme overholdelsen af menneskerettighederne i dette område lige som alle andre steder i verden, og at vi deler Parlamentets bekymring for religionsfriheden i dette land.
Det er sandt, at leveforholdene for størstedelen af den kinesiske befolkning synes at være blevet forbedret i de seneste 20 år. Takket være de økonomiske reformer og liberaliseringen er den enkeltes frihed og selvbestemmelse øget, men det er sandt, at der stadig er stor afstand mellem de internationale forpligtelser, som Kina har påtaget sig, og menneskerettighedssituationen i praksis. I 1996 indledte Den Europæiske Union og Kina en bilateral dialog om menneskerettigheder, og inden for disse rammer fører vi en åben dialog om disse emner.
Et hovedemne er religionsfriheden, og Den Europæiske Union har gang på gang ytret sin bekymring over Kinas undertrykkelse af religiøse aktiviteter og andre aktiviteter, som De henviste til. Vi taler her ikke kun om den katolske og protestantiske kirke, men om alle trosretninger. Senere vil jeg omtale Falun Gong.
Andre emner, som er taget op med Kina, er undertrykkelse af politisk afvigelse, tilfældige anholdelser, appel mod dødsstraf og undertrykkelse af de etniske mindretal. Vi opfordrer også Kina til hurtigt og uforbeholdent at ratificere FN's Internationale Pagt om De Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder og FN's Internationale Pagt om De Civile og Politiske Rettigheder, som vi betragter som et grundlæggende element for forbedring af befolkningens rettigheder. Menneskerettighederne er et af de områder, der har størst prioritet i vores arbejde, og hvor jeg tror, vi kan forbedre vores forbindelser.
Men dialogen er kun en mulighed - og det ved vi udmærket - hvis formål er at opnå resultater. At fortsætte dialogen, hvis der ikke opnås fremskridt, tjener intet formål. Unionens Råd (almindelige anliggender) har åbent udtrykt denne holdning i sine konklusioner af 22. januar 2001 om den bilaterale dialog mellem Kina og Den Europæiske Union vedrørende menneskerettigheder.
De har selv i Deres indlæg henvist specifikt til tre emner, som jeg finder interessante. For det første vil jeg med hensyn til Falun Gong gerne fremhæve, at Kommissionen især er bekymret for de rapporter, vi modtager om tortur og mishandling af bevægelsens tilhængere, og de strenge domme, som er afsagt over nogle af medlemmerne. Kommissionen har derfor gentagne gange opfordret Kina til at revidere disse domme. Vi mener, at man fuldt ud må respektere alle garantier i en retfærdig retssag med et passende forsvar.
Hvad angår Unionens holdning til beslutningen i Genève om Kina, ved De muligvis, at der endnu ikke er truffet en beslutning. Vores debat her i Parlamentet i dag vil uden tvivl udgøre et grundelement for vores beslutning.
Med hensyn til handlingerne over for Tibet er det sandt, at de etniske mindretal stadig bekymrer os. Jeg vil også gerne på dette område påpege, at Kina er blevet opfordret til at følge vejen mod fuld respekt for den tibetanske befolknings kulturelle, sproglige og religiøse identitet og indlede en åben dialog med Dalai Lama.
Hvad angår situationen i Laos, vil jeg gerne forsikre Dem om, at Kommissionen fuldt ud deler Deres bekymring om overholdelse af menneskerettighederne i Den Demokratiske Folkerepublik Laos. Det er sandt, at der hele sidste år sås enkelte positive tegn, f.eks. undertegnelsen af de to FN-pagter om menneskerettigheder, nemlig Den Internationale Pagt om De Civile og Politiske Rettigheder og Den Internationale Pagt om De Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder. Problemet er nu at få dem gennemført hurtigt og ratificeret af nationalforsamlingen, og det er det, som Kommissionen venter på. Men selv om dette opnås, er der stadig meget arbejde, som skal gøres. Noget, der bekymrer alle, er, at man f.eks. ikke tolererer politisk opposition, hvilket bevises ved, at flere personer blev arresteret i oktober og november 1999 for at have demonstreret imod regeringen. De nævner i Deres rapport situationen for tidligere embedsmænd som hr. Latsamy Khamphoui og hr. Sakchittaphong, samvittighedsfanger, der fortsat er fængslet, og Den Europæiske Union har adskillige gange appelleret til regeringen om at frigive dem af humanitære årsager.
Nogle af Dem har spurgt, hvad vi vil gøre ved disse spørgsmål. Det, jeg kan forsikre Dem om, er, at Kommissionen netop vil udnytte EU/ASEAN-møderne til at fremlægge alle disse problemer ved bilaterale kontakter. Disse møder vil finde sted i Bruxelles i første kvartal af indeværende år, og her vil vi tale om alt det ovennævnte og også om forskellige specifikke problemer, som De har bragt op vedrørende konkrete tilfælde med politiske fanger.
Om Guinea vil jeg gerne påpege, at situationen i dette land bekymrer os meget, især på grund af forringelsen af den humanitære situation som følge af angreb fra Den Forenede Revolutionære Front. Vi støtter fuldt ud ECOWAS' mæglingsforsøg. De nævnte problemet med flygtninge. Kommissionen mener, at indkvartering af flygtningene i de lejre, der ligger længst fra grænsen, bør gives højeste prioritet, således at flygtningene kommer så langt væk som muligt fra kampzonerne. I den nuværende fase kan der ikke være tale om at repatriere dem til Sierra Leone, hvorfor der er to hovedmål: at styrke lejrene omkring Kissidougou nord for Guéckédou og at tilpasse adgangsvejene til disse lejre. Kommissionen udfører en dobbelt gerning via ECHO, på den ene side inden for rammerne af interventionsplan 2000 for flygtninge i Sierra Leone, hvortil der allerede er bevilget et beløb på over 2,5 millioner euro til operationerne i Guinea, og på den anden side via kontrakterne med de associerede ngo'er, som justeres efter de seneste hændelser. ECHO forbereder også to finansieringsbeslutninger for 2001, en til Sierra Leone på 11 millioner euro og en til Guinea på 3-6 millioner euro.
To andre emner, som er blevet kommenteret under debatten, er Liberias ansvar - hvad kan der gøres? - og problemerne i Guinea. Med hensyn til Liberia vil jeg gerne påpege, at det, som De nævnte, er indlysende, at FN's ekspertrapport om våben og diamanter i Sierra Leone belyser Liberias ansvar i konflikten. På nuværende tidspunkt drøftes eventuelle aktioner mod Charles Taylor. Hvad kan Kommissionen gøre så længe? Bruge de instrumenter, vi har til rådighed, og i denne forbindelse analyseres muligheden for at igangsætte en høringsprocedure vedrørende Liberia i henhold til artikel 96 i Cotonou-aftalen. Hvad angår Guinea, er det sandt, at situationen bliver værre. For nylig er fem mennesker blevet henrettet, og som nogle af Dem nævnte, er sagen om Alpha Condé ikke afklaret. Kommissionen har ytret sine bekymringer om dette konkrete punkt til en guineansk delegation, som under ledelse af udenrigsministeren besøgte Bruxelles i slutningen af januar.
Med hensyn til Nigeria vil jeg gerne påpege, at Kommissionen beklager piskningen af en ung pige i henhold til islamisk lov og er netop bekymret for anvendelsen af Sharia i nogle områder i Nigeria. Kommissionen - og De selv sikkert også - ved, at den politiske situation i Nigeria er meget følsom, og at den nye demokratisk valgte regering forsøger at forbedre overholdelsen af menneskerettighederne i landet. Kommissionen og medlemsstaterne mødes i marts for at forsøge at finde frem til en fælles holdning om Nigeria. Ved dette møde vil det blive drøftet, hvorledes disse forskellige emner bedst behandles. De spurgte, hvad vi kunne gøre så længe. En mission fra Bruxelles drøfter i Nigeria, hvordan det fremtidige program til dette land kan gennemføres. Spørgsmålet om overholdelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstaten er emner, som vil blive højt prioriteret og taget i betragtning ved de beslutninger, som skal træffes i denne forbindelse.
Det sidste emne, som De fremlagde, er problemet med Pakistan. Kommissionen anerkender i overensstemmelse med de beslutninger, som De har fremlagt om ytringsfrihed i Pakistan, at den nylige hændelse ved grænseposten Peshawar er alarmerende og især beklagelig, fordi Pakistan indtil nu generelt har respekteret pressefriheden, især siden militærkuppet i oktober 1999. Det er sandt, at landets holdning er eller har været relativt god sammenlignet med andre lande i det sydlige Asien. Men denne hændelse viser, at Den Europæiske Union bør være opmærksom på spørgsmålet om ytringsfrihed generelt og pressefrihed i særdeleshed. Det frygtes, at en uafhængig og alsidig presse, som indtil nu har været tilladt i landet, som er et af de mest liberale i den islamiske verden, kan blive sat på spil. Til trods for de offentlige undskyldninger fra ledelsen af avisen Frontier Post er der ingen garanti for, at der ikke vil blive truffet foranstaltninger imod dem. Hvis dette skulle ske, vil det uden tvivl bidrage til at skabe en fjendtlig stemning for pressen i almindelighed. Vi mener derfor, at det er nødvendigt at gennemføre en grundig undersøgelse af hændelsen for at afgøre, om lukningen af avisen tjener nogle eventuelt ikke klart definerede interesser. Ud over alt dette er den ægte bekymring for avispersonalets sikkerhed, som nogle af Dem påpegede, forbundet med anvendelsen af loven om blasfemi.
Kommissionen mener, at militærregeringen bør gøre en større indsats for at kontrollere den religiøse intolerance i Pakistan og beklager, at tidligere initiativer til ændring af blasfemiloven er standset. I de specifikke politiske drøftelser med den pakistanske regering i november 2000 lykønskede trojkaen regeringen med dens løfte om overholdelse af menneskerettighederne og pressefriheden, men påpegede samtidig, at der stadig var problemer på nogle områder, især i forbindelse med begrænsning af de politiske partiers aktivitet og retspraksis. Trojkaen understregede også sin bekymring over de indrømmelser, der blev givet til visse grupper, som kæmpede for intolerancen. På grund af den manglende demokratiske modvægt kan sådanne gruppers indflydelse uden tvivl øges. Hvad gør Kommissionen for at forbedre menneskerettighedssituationen?
Kommissionen er indstillet på at støtte enhver handling fra organisationer i det pakistanske samfund, som vil blive finansieret via det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, og undersøger også muligheden for at støtte foranstaltninger til forbedring af den offentlige forvaltning i Pakistan, hvilket ville være en fordel for alle.

Situationen i Tjetjenien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0097/2001 af Belder for EDD-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tjetjenien;
B5-0099/2001 Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tjetjenien;
B5-0111/2001 af van den Berg og Sakellariou for PSE-Gruppen om Tjetjenien;
B5-0121/2001 af Schroedter m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om krænkelser af menneskerettighederne i Tjetjenien;
B5-0128/2001 af Posselt for PPE-DE-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tjetjenien;
B5-0132/2001 af Muscardini for UEN-Gruppen om menneskerettighedssituationen i Tjetjenien;
B5-0140/2001 af Markov m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Tjetjenien;
B5-0150/2001 af Haarder for ELDR-Gruppen om situationen i Tjetjenien.

Belder
Hr. formand, et indlæg i den russiske presse om den vedvarende tjetjenske tragedie har gjort et stort indtryk på mig. I et interview gengiver det russiske parlamentsmedlem Boris Nemtsov et møde med en ung tjetjensk kvinde i en flygtningelejr i naborepublikken Ingusjetien. Jeg citerer: Hun sagde til mig: "I russere er i gang med at udrydde os. I begår folkemord. Det vil dog ikke lykkes, for vi overgår jer ganske enkelt med hensyn til befolkningsvækst".
For at underbygge sin påstand fortalte Nemtsovs samtalepartner, at der blev født mange børn i Ingusjetiens flygtningelejre sidste år, især drenge ifølge den tjetjenske kvinde. Hun afsluttede med at sige, at de senere alle vil slutte sig til partisanerne.
Hvem andre end Gud kan måle den tjetjenske borgerbefolknings elendighed? Efter en frygtelig krig i perioden 1994-1996 er befolkningen efter halvandet år på ny blevet offer for russisk-tjetjenske krigshandlinger. Den aggressive og kampberedte anklage fra disse tjetjenske flygtninge har både en historisk og politisk baggrund. Tænk på de rædsler, som Stalin udsatte det tjetjenske folk for i 40'erne. Sådan et destruktivt råb om hjælp kræver et seriøst politisk svar.
Glædeligt nok lover Boris Nemtsov at gøre en indsats på dette område. I denne måned præsenterer han et omfattende handlingsprogram for genopbygningen af Tjetjenien. Hans mål er klare: at give de tjetjenske flygtninge en reel mulighed for at vende hjem og at undgå, at de tjetjenske unge indtager deres plads i partisanernes rækker.
Dette andet, fornuftige politiske signal fra Den Russiske Føderation skal Parlamentet støtte. Derfor anmoder jeg Rådet og Kommissionen om at overtage denne fredelige russiske løsning på den russisk-tjetjenske tragedie på de kommende møder med præsident Putin og hans regering. Så vil der ikke i så stort omfang flyde tjetjensk og russisk blod i Nordkaukasus.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne hilse hr. Omar Kandief, som er sundhedsminister i Tjetjeniens retmæssige regering, velkommen i tilhørerlogen. Han er tillige læge og kirurg. Jeg vil gerne rette en særlig tak til min ven, vores kollega Bernd Posselt, for de anstrengelser, han har lagt for dagen, for at Parlamentet omsider kunne vedtage en beslutning om Tjetjenien. Det skulle vi have gjort for længe siden, men i dag har vi altså gjort det. Jeg synes, det er en god tekst, og jeg vil også sige til mine venner, mine socialdemokratiske kolleger, at samtlige gruppers medvirken har været værdifuld. Det er ikke blevet til den tekst, jeg kunne have ønsket mig, men jeg synes, det er en udmærket tekst.
Hr. Kandief kunne fortælle os, og har fortalt os - og alle de kolleger, der har mødt ham i løbet af de seneste dage - mange ting om fragmentationsbomber og nålebomber, om de hospitaler, han var leder af, og som blev systematisk ødelagt af de russiske myndigheder, om den tortur mod sårede og amputerede, som han har måttet overvære, og om den tortur, han selv blev underkastet for at forhindre ham i at behandle andre sårede. Jeg opfordrer Dem til at invitere ham til Deres lande, til at lade ham tale i fjernsynet og udtrykke sig i aviserne. Jeg mener, at hans vidnesbyrd er uhyre værdifuldt.
Tjetjenien, kære kolleger, er en skamplet for os, nutidens skamplet for Europa. Hvad der sker dér, overstiger langt, hvad man har kunnet se i de seneste år, og vi har ellers set mange tragiske ting. Jeg mener, at Europa og Kommissionen bør spille en særlig rolle. Hr. Poul Nielsons optræden er utålelig, for ikke at sige en skændsel. I de 18 måneder, krigen i Tjetjeneien varede, havde hr. Poul Nielson ikke tid til en eneste gang at rejse til landet og med egne øjne se den tragedie, der udspiller sig dér. Jeg synes ikke, det tjener Kommissionen til ære. Jeg ved ikke, om vi skal samle ind for at betale ham en flybillet, men jeg vil tro, at medmindre Kommissionen ændrer politik, vil der hurtigt blive taget et initiativ her i Parlamentet til at anmode den om at gå af.

Krehl
Hr. formand, kære kolleger, siden den første krig i Tjetjenien brød ud i 1994 er det indtil videre den 13. resolution, som vedtages i Europa-Parlamentet om dette emne. Vores resolution i dag vil jeg udtrykkeligt opfatte som for det første en indgående appel til den russiske regering om, at krænkelsen af menneskerettighederne i Tjetjenien skal ophøre, og at der i denne konflikt endelig skal indledes et tilbagetog, men for det andet også - og det ønsker jeg at understrege meget klart - som en opmuntring til alle russere og tjetjenere, som på begge sider anstrenger sig for nu endelig at afslutte denne konflikt på fredelig vis.
Som De ved, har vores kolleger i Europarådet påskønnet de russiske repræsentanters anstrengelser - som absolut er en realitet - for at forbedre menneskerettighederne i Tjetjenien, idet de har fået stemmeretten tilbage. Dette skete ganske vist imod menneskerettighedsorganisationernes anbefaling. Jeg synes, det er et meget dobbelttydigt signal, der sendes i denne forbindelse, og jeg går ud fra, at trojkaen og kommissær Patten, som jo netop befinder sig i Moskva, appellerer til den russiske regering i dette spørgsmål og opfordrer den til fra den russiske side at sætte en stopper for denne foruroligende situation.
Analysen, som Human Rights Watch har lavet om situationen i Tjetjenien, er meget foruroligende. Men alligevel går jeg ud fra, at de personer på russisk side, som er seriøst indstillet på at finde en ikke-militant løsning på konflikten i Tjetjenien, sætter sig igennem. Man må nu en gang holde sig situationen tydeligt for øje, befolkningen i Tjetjenien, som allerede er reduceret til det halve, skal nu omsider føres ind i freden, og der skal skabes fred i Tjetjenien.

Schroedter
Hr. formand, Europa-Parlamentet vedtog i december sidste år en meget kritisk resolution og erklærer, at det ikke vil forholde sig tavs med hensyn til de vedvarende krænkelser af menneskerettighederne, især i de sidste to år i den anden krig i Tjetjenien. De er aldrig siden hen ophørt. Vi tillader heller ikke, at Rådet og Kommissionen nævner mord og tortur, som fortsat finder sted i de nordkaukasiske lejre og politistationer, som en sidebemærkning mellem hovedret og dessert, når de som trojka tager til Moskva.
Kommissær Patten er der nu, og jeg spørger Kommissionen, hvilke sanktioner, den har truet med, hvis den russiske regering fortsat ikke foretager sig noget for at finde en fredelig løsning, hvis den ikke er parat til at forhandle, ikke er parat til at stille de mennesker, som er ansvarlige for krænkelserne af menneskerettighederne, for en domstol. Vi har tilstrækkeligt grundlag, vi har partnerskabs- og samarbejdsaftalen, vi har strategien, og alle kræver anerkendelse af menneskerettighederne som betingelse for samarbejde. Sticks and carrots, det er metoden, vi skal bruge, og derfor kan investeringer i oliebranchen kun ske på baggrund af fred i Tjetjenien.

Posselt
Hr. formand, jeg kan ikke tale om Tjetjenien uden også at tænke mere end 10 år tilbage, hvor de baltiske lande kæmpede for deres frihed. Mange kolleger, f.eks. kollega Gahler og andre, gik ind for Baltikums frihed. Jeg besøgte dengang også de baltiske lande. Det var dengang en tjetjener, nemlig den daværende sovjetiske general Dudajew, som senere blev den første præsident i Tjetjenien, der nægtede at slå frihedsoprøret i Baltikum ned. Især i Estland og Letland gjorde han dette. I Litauen kom det, som vi ved, desværre til meget blodige overgreb fra OMON-militsens side.
Således var det faktisk en tjetjener, som medvirkede til, at europæiske lande, som snart bliver medlemmer af Den Europæisk Union, ikke skulle igennem det blodbad, som var tiltænkt dem af den ene eller den anden part. Dette eksempel viser os - ligesom det faktum, at Tjetjenien er et anliggende for Europarådet og dets menneskerettighedskonventioner - helt klart, at Tjetjenien ikke er et eller andet problem langt væk, men derimod et essentielt europæisk problem. Derfor er det skandaløst, at der er opstået en ulykkelig alliance af bedrag og selvbedrag. Bedraget kommer til dels fra den officielle regeringspropaganda i Moskva. Selvbedraget finder sted hos os. Man nægter at se, hvad der rent faktisk sker i Tjetjenien. Det drejer sig ikke om enkelte overgreb, men derimod om et systematisk folkemord. Fru Schroedter påpegede med rette, at halvdelen af indbyggerne er dræbt eller fordrevet. Dette er et systematisk folkemord på det tjetjenske folk i de energiøkonomiske og geostrategiske interessers navn. Derfor må vi udøve et voldsomt pres og gøre russerne helt klart, at partnerskabsaftalen er baseret på menneskerettigheder. Hvis menneskerettighederne ikke respekteres, kan partnerskabet heller ikke fungere. Vi må i denne forbindelse understrege over for vores russiske partnere, at dette for os er en conditio sine qua non, og at de omsider må forhandle med repræsentanterne for det tjetjenske folk.

Markov
Hr. formand, halvandet år efter krigens begyndelse er det blevet bekræftet, hvad Parlamentet har sagt fra starten. Ingen af problemerne kunne løses med våben, og alle involverede har tabt. Det er tragisk, at der reageres på modstanden fra modparten med uacceptable metoder i stedet for omsider at forhandle og begynde genopbygningen. Jeg hilser Parlamentets engagement i overholdelsen af menneskerettighederne i flygtninge- og fangelejre velkomment. Jeg er overbevist om, at vi i en situation, hvor brugen af vold er hverdag, kun kan mildne, men ikke løse disse problemer med delegationer, overvågningsmissioner og resolutioner. Derfor anser jeg det som en af vores vigtigste opgaver at medvirke til, at denne region igen får et perspektiv. Derfor er det først og fremmest nødvendigt med en intensiv dialog. Vi skal fortsat udnytte de muligheder, som vi har i den russiske Duma.
Ensidige forhandlinger er dog ikke til stor hjælp. Vi vil kun kunne videreføre forhandlingerne med den russiske side, hvis vi også tager deres bekymringer alvorligt. Der sker - hvilket gør mig ondt - terrorangreb i Sydrusland og væbnede aktioner fra undergrundskæmpere i Tjetjenien. Vi vedtog for kort tid siden Oostlanders betænkning, hvor vi udtrykkeligt bifalder Den Europæiske Unions dobbeltstrategi over for Rusland. Bruddene på menneskerettighederne i Tjetjenien skal fordømmes, og samtidig skal samarbejdet og dialogen videreudvikles. Denne strategis to dele kan efter min mening udbygges.
Med hensyn til Tjetjenien er jeg unægtelig bekymret. Jeg synes, det ser ud til, at kritikken af tilstandene i flygtninge- og fangelejrene under samtaler i Rådet og Kommissionen samt i medlemsstaternes regeringer er blevet til en rutine, som overhovedet ikke rykker noget. Jeg vil derfor gerne spørge Kommissionen, hvilke konkrete aktiviteter den foreslår og gennemfører i den nærmeste fremtid for at komme frem til en politisk løsning af konflikten.

Haarder
Hr. formand, vi i Den Liberale Gruppe er fortvivlede og fyldt med afmægtig vrede over det, der foregår i Tjetjenien. Den middelalderlige krigsførelse mod civile krænker alt, hvad vi tror på i Den Europæiske Union, og det kan ikke begrundes med de terroraktioner, der har været fra visse grupper af tjetjenere. Det, russerne gør, krænker en lang række internationale forpligtelser, som de selv har skrevet under på. Det kan godt være, at vi ikke kan gøre noget ved det. Det kan godt være, at det ikke nytter at true Rusland med sanktioner og isolation, men her i Parlamentet, i ytringsfrihedens højborg, skal det siges højt og klart: Vi fordømmer mishandlingerne, henrettelserne, forsvindingerne, koncentrationslejrene og den systematiske undertrykkelse, der sker af et helt folk. Vi fordømmer den forråelse, vi ser, og som giver ubehagelige mindelser om fortiden. Vi insisterer på, at der nu bliver åbnet for, at udsendinge fra FN's Højkommissariat, fra OSCE og Røde Kors kan få lov at vurdere ugerningerne og komme befolkningen til undsætning.

Solbes
Hr. formand, Kommissionen betragter stadig situationen i Tjetjenien med stor opmærksomhed, og vi er enige med Dem i, at den langt fra er tilfredsstillende. I den senere tid har der dog været nogle hændelser, som er værd at tage i betragtning. I denne forbindelse bør præsident Putins og den russiske regerings seneste beslutninger om at normalisere forholdene i denne nordkaukasiske republik fremhæves.
Hr. Kadirovs indtil nu midlertidige ledelse af Tjetjenien er blevet permanent. Kontrollen med sikkerhedsstyrkerne er overgået til civile hænder. Der er planlagt en væsentlig nedskæring af militærtropperne i Tjetjenien. Det bør også nævnes, at forbundsregeringen har bebudet en væsentlig forøgelse af bevillingerne til genopbygningen af Tjetjenien.
På trods af disse forventninger om forbedring er det sandt, at situationen dags dato stadig er meget bekymrende. For det første kommer der stadig rapporter om dele af sikkerhedsstyrkernes krænkelse af menneskerettighederne. På trods af den indsats, der gøres af hr. Kalamanovs kontor, præsidentens repræsentant for menneskerettigheder, er sandheden den, at den russiske regering ikke følger nok op på disse rapporter. At der ikke i tilstrækkelig grad tages hensyn hertil, bekræftes af, at der kun behøves en hånd for at tælle antallet af åbne retssager herom, og at der på nuværende tidspunkt ikke er givet meddelelse om nogen dom.
Heller ikke inden for dette retslige område er der truffet de nødvendige foranstaltninger. Der er oprettet forskellige central- og distriktsdomstole, og der er uddannet og udnævnt over en snes dommere i Tjetjenien. Men sandheden er, at for at disse foranstaltninger kan omsættes til forbedret praksis for borgerne, kræves et større samarbejde fra visse myndigheder, især den militære anklagemyndighed.
Kommissionen har i denne forbindelse ved gentagne lejligheder henvendt sig til de russiske myndigheder, og min kollega, kommissær Patten, fremfører det igen i dag i Moskva. Jeg er sikker på, at han efter hjemkomsten vil have de bedst mulige forudsætninger for at give Dem aktuelle oplysninger om dette emne, som bekymrer Dem og os så meget.
Jeg vil gerne fremhæve den støtte, som Kommissionen fortsat giver hr. Kalamanov, både politisk og materielt, via Tacis-programmet. Man må endvidere huske på, at det ikke er lykkedes at opnå enighed om de tekniske omstændigheder, som giver mulighed for, at OSCE-støttegruppen straks kan vende tilbage til Tjetjenien. Vi arbejder på dette sammen med det rumænske formandskab, og vores formål er, at støttegruppen skal vende tilbage hurtigst muligt, men under acceptable sikkerhedsforhold og uden begrænsning af bevægelsesfriheden i Republikken Tjetjenien.
Jeg kan også nævne, at det er nødvendigt at forbedre forholdene for det humanitære samarbejde, både hvad angår bevægelsesfriheden og kommunikationsmulighederne, men jeg tror ikke, at det kan betale sig at tale mere om disse emner, som alle kender.
Som konklusion vil jeg gerne sige, at situationen kan være ved at forbedres, selv om der stadig er meget at gøre. Vi må se, i hvilken grad og med hvilken hastighed de russiske myndigheder gennemfører de bebudede foranstaltninger. I denne forbindelse er det allerede blevet meddelt, at nedskæringen af tropperne vil finde sted i det omfang, det er muligt på grund af den militære situation, hvilket allerede giver os et problem, for nedskæringen kan komme til at ske langsommere, end vi ønsker. Alt i alt er der ingen tvivl om, at disse foranstaltninger i sig selv er positive, og vi må håbe, at de fremmer opnåelsen af en endelig politisk løsning.
Den russiske regering har anerkendt nødvendigheden af at opnå en politisk løsning i den fælles erklæring fra det sidste topmøde med Den Europæiske Union i Paris sidste oktober. Når denne løsning kommer, vil Kommissionen fortsat udnytte alle de talrige almindelige politiske kontakter med de russiske myndigheder til at overbevise dem om, at det er nødvendigt at undersøge sagerne mere og bedre og at forebygge og straffe alle overgreb mod menneskerettighederne i Tjetjenien.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Naturkatastrofer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
Jordskælv i Indien - B5-0103/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om jordskælvet i Indien;
B5-0112/2001 af van den Berg m.fl. for PSE-Gruppen om jordskælvet i Indien;
B5-0130/2001 af Thomas Mann m.fl. for PPE-DE-Gruppen om jordskælvet i Indien;
B5-0141/2001 af Ainardi og Miranda for GUE/NGL-Gruppen om jordskælvet i Indien;
B5-0151/2001 af van den Bos for ELDR-Gruppen om jordskælvet i Indien.
Oversvømmelser i Portugal
B5-0093/2001 af Figueiredo og Miranda for GUE/NGL-Gruppen om de alvorlige følger af det dårlige vejr i Portugal;
B5-0094/2001 af Marinho m.fl. for PSE-Gruppen om oversvømmelserne og det dårlige vejr i Portugal;
B5-0095/2001 af Queiró og Ribeiro e Castro for UEN-Gruppen om oversvømmelserne i Portugal;
B5-0131/2001 af Cunha m.fl. for PPE-DE-Gruppen om oversvømmelserne i Portugal.
Jordskælv i Indien

Dupuis
Hr. formand, jeg er af den opfattelse, at den tragedie, der er under udvikling i Indien, kræver en reaktion fra Europa-Parlamentet. Jeg håber, Kommissionens reaktion vil være afstemt efter denne tragedie: mere end en million hjemløse og utallige ødelæggelser. Jeg mener også, dette er vigtigt, fordi Unionen bør styrke sit samarbejde og bevæge sig i retning af et strategisk partnerskab med Indien. Jeg håber, at specielt kommissær Patten vil sørge for, at man ikke sparer nogen anstrengelser for at imødegå denne tragedie på den bedst mulige måde.
Jeg vil blot tilføje en lille ting henvendt til kollegerne. I punkt 4 i vores beslutningsforslag understreger vi, at flere tilfælde af dårligt udført arbejde er skyld i bygningernes ringe modstandskraft i regionen. Med mit kendskab til de omstændigheder, inderne netop nu lever under, er jeg ingenlunde overbevist om, at vi bør holde fast ved dette punkt. Jeg har stillet et ændringsforslag med det formål at få punktet slettet. Jeg håber, at kollegerne vil vedtage det.

Mann, Thomas
Hr. formand, den værste naturkatastrofe siden etableringen af Den Indiske Union har rystet det største demokrati i verden dybt, og ikke kun det. Vi erindrer billederne fra delstaten Gujarat. Hundredtusinde døde, mange hundredtusinde i totalt ødelagte landsbyer, som de måtte forlade, mennesker som nu står uden bolig, uden midler og uden arbejde. Omfanget af statsfællesskabers hurtige internationale indsats og privatpersoners donationer gør indtryk på mig. I en verden, som virker stadig mere følelseskold, findes der eksempler på humanitet og solidaritet. Specialenheder, også fra Europa, var til stede for at lede efter overlevende i ruinerne. Hjælpen er vedvarende. Der sendes medicinsk udstyr, tonsvis af næringsmidler, tøj, tæpper og anlæg til etablering af rent drikkevand, som også skal forhindre, at tyfus, kolera og leverbetændelse bryder ud. Teltlejre opstår som det første, om end de er et nødtørftigt opholdssted til beskyttelse mod nattens massive kuldegrader. Det er alt sammen en trøst for de involverede og for familiemedlemmerne, hvoraf mange bor her i Den Europæiske Union.
Kommissionen har på prisværdig vis stillet 13 millioner euro til rådighed. Der er god chance for, at de involverede kan nås direkte via ECHO's afdeling for humanitær hjælp, fordelt på seks internationale hjælpeorganisationer. Også Verdensbanken og Den Asiatiske Udviklingsbank vil engagere sig, således at genopbygningen lykkes. Alene bygningsskaderne løber op i over 3 milliarder euro. Og inderne selv? De har oprettet et tværpolitisk udvalg for aktiv katastrofestyringen. Myndighederne har handlet hurtigt, trods alle efterskælv. Allerede efter få dage var der igen strøm, byerne havde en chance, fordi veje og pladser blev ryddet. Den største respekt for vennerne i Indien.
Oversvømmelser i Portugal

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som det allerede er blevet nævnt på dette møde, har dette års barske vinter i Portugal betydet enorme oversvømmelser, der har medført tab af menneskeliv og megen lidelse, store materielle skader til milliarder af escudos, ødelæggelse eller beskadigelse af boliger, veje og jernbaner, telekommunikation og energiforsyning og omfattende skader for det økonomiske liv, især for landbrug og handel.
Som bekendt er Portugal et af de lande, der har den laveste BNI pr. indbygger i EU, og Kommissionen vurderer i sin anden rapport om den økonomiske og sociale samhørighed, at Portugal sidste år kom længere væk fra den reale konvergens, der har været siden 1991.
EU må derfor yde en særlig støtte, så de mange skader kan udbedres, og må vise solidaritet med den enorme indsats, som Portugal har formået at yde på egen hånd.
Vi appellerer således til Kommissionen om, at den i samarbejde med den portugisiske regering og de lokale myndigheder, bevilger en særlig finansiel bistand som supplement til de midler, som landet selv skaffer til veje, så den mest berørte del af befolkningen kan få hjælp til at genopbygge den ødelagte infrastruktur og genoprette den økonomiske aktivitet.
Det er ikke nok at reallokere allerede bevilgede midler. Der må en ekstraordinær bistand til.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden jeg var barn, kan jeg ikke huske at have oplevet vintervejr, men i år har vinteren på en særlig hård måde efterladt sig minder i Portugal, således som min kollega netop har omtalt det. Der har stort set ikke været den flod, som ikke flød over sine bredder i Portugal, og der har været byer, som har oplevet fire oversvømmelser efter hinanden i løbet af denne vinter, hvor regnen har væltet ned siden november.
Det er især den centrale del af landet, der er blevet ramt, og situationen har været særlig dramatisk i Mondego-dalen, men næsten ingen er faktisk gået fri. De portugisiske myndigheders og civilforsvarets indsats har været meget stor. Nu melder genopbygningen sig, og jeg vil gerne slutte mig til mine kolleger i en appel til Kommissionen om, at den samarbejder med de portugisiske myndigheder på nationalt og lokalt plan om denne genopbygningsindsats, at den foretager opgørelser og støtter genopbygningen af de ramte områder med finansielle midler og tekniske ressourcer. Jeg vil også gerne udtrykke min solidaritet med ofrene. Vi må ligeledes over for de særdeles omfattende oversvømmelser, der har hærget vores land denne vinter - og lad os håbe, at de er slut, for det dårlige vejr varer ved - vi må ligeledes, som sagt, endnu en gang vende vores opmærksomhed mod den fysiske planlægning, mod det nødvendige i at værne om økosystemernes ligevægt, hvor vi også på dette punkt må bede om støtte i form af dialog med andre medlemslande i EU.

Coelho
Hr. formand, kære kolleger, naturen har endnu en gang vist sig fra sin ubarmhjertige side, og uophørlig regn og utæmmelige floder har sået ødelæggelse og smerte; der har været store materielle skader, familier har mistet hus og hjem, der er døde og tilskadekomne. I Europa-Parlamentet appelleres der endnu en gang om europæisk solidaritet, og det er op til Kommissionen at finde måder at virkeliggøre den på. Man må ikke krybe i skjul bag utilstrækkelige midler - de ramte mennesker ønsker ikke at høre administrative undskyldninger. Vi må bevise, at Europa ud over en generøs idé også er en anvendelig konstruktion.
Men der er to grundlæggende spørgsmål, som vi må erindre os. Det første er på det globale plan beskyttelsen af miljøet og klimaændringerne. For blot få år siden blev de, der talte om dét, anset for utopister, panikmagere og en smule skøre. I dag kan alle se tegnene, og vi må træffe effektive beslutninger for at forhindre, at situationen bliver værre over hele Jorden. Det andet er på lokalt plan i mit eget land, Portugal. Der skal ikke herske tvivl om, at jeg ikke ønsker at ty til demagogi. Regeringen og de lokale myndigheder er ikke ansvarlige for, at det har regnet, men der findes et ansvar, som de ikke kan undslå sig, og det er en strengere landsplanlægning, større modstand mod byggespekulation, afslag over for bebyggelse i højvandsområder, bedre forvaltning af flodsenge og afløb fra dæmninger.
Vi må alle arbejde sammen ikke blot for at komme dem til undsætning, der har brug for omgående hjælp, men også for at træffe de rigtige foranstaltninger og tiltag, der kan forebygge og mindske sandsynligheden for lignende katastrofer i fremtiden.

Lage
Hr. formand, kære kolleger, medlemmer af Kommissionen, som mine landsmænd allerede har sagt, har syndflodsagtige regnmængder, ugunstige vejrforhold og oversvømmelser medført enorme skader på ting og personer, og mennesker er omkommet, i store områder omkring floderne Douro, Mondego og Tejo. En sand katastrofe. Når vi beder om bistand og solidaritet fra EU, søger vi ikke at spille på følelserne, ligesom vi hverken fremstiller vores situation som den rene elendighed eller stiller os an og kræver ind. Der har ikke manglet hjælp fra den portugisiske regering til de berørte områder, og det har ikke skortet på solidaritet landsdelene imellem, men en finansiel støtte fra EU er lige så vigtig for Portugal som for EU. Vigtigere end bidragets materielle betydning er dets hensigt og den symbolske, moralske og følelsesmæssige virkning. En styrkelse af tilhørsforholdet til EU og bevidstheden om at være borger hér hænger også sammen med disse små symbolske handlinger, der bringer Europa nærmere. De ramte dele af befolkningen og befolkningen som helhed føler, at EU ikke er ligegyldig over for deres ulykke og deres vanskeligheder.
Hr. formand, kære kolleger, de herrer kommissærer, dét er den bedste måde, hvorpå EU kan nå folks hjerter, ligegyldigt hvor stort bidraget er. Det er derfor, at der appelleres til Kommissionen om at bruge sin fantasi og finde et svar på vores bøn og vores forslag.

Solbes
Hr. formand, med hensyn til Europa-Parlamentets beslutning om jordskælvet i Indien vil jeg allerførst gerne påpege - og enkelte af Dem har allerede nævnt dette punkt - at Kommissionen godkendte den første hastestøtte på 3 millioner euro den 30. januar, kun fire dage efter hændelserne. Som alle uopsættelige beslutninger gjorde denne det muligt at finansiere aktioner allerede fra katastrofens første dag, og formålet var en hurtig nødhjælp i form af tæpper, tøj, medicin, lægehjælp samt vand og fødevarer, men også oprettelsen af en hospitalslejr i Bhuj.
Som hr. Mann nævnte det, har vi samarbejdet med seks humanitære organisationer, herunder Oxfam GB, Care International, Tysk Røde Kors og Save the Children i Det Forenede Kongerige. Hver af disse organisationer tog sig af specifikke aktioner, og resultaterne har efter vores mening været positive.
Nu har Kommissionen bebudet endnu en beslutning om 10 millioner euro. Vi håber, at denne beslutning vil blive gennemført i næste uge, så snart der er fastsat prioriteringer, og der er gennemført en vurdering af behovene på stedet og af forslagene fra ngo'erne.
Det er altafgørende for den aktuelle bistand og for enhver fremtidig bistand, at vi undgår dobbeltanvendelse og de problemer, der kan opstå med visse former for nødhjælp, som ikke er dækket af en eller anden finansiering. Det er derfor nødvendigt at behandle alle muligheder for bistand samlet, og for at fylde tomrummet mellem nødhjælp og langsigtede foranstaltninger vil Kommissionen meget snart udsende en undersøgelsesmission, som skal vurdere behovene for genopbygning og genopretning på stedet. Denne mission vil blive koordineret stramt med medlemsstaterne, og resultaterne heraf vil give os mulighed for bedre at afgøre, hvordan vi gennemfører fremtidige aktioner også i samarbejde med andre internationale institutioner.
Om det specifikke problem med naturkatastrofer og oversvømmelser i Portugal kan jeg sige, at det er korrekt, at dette land har haft en meget hård vinter. Det er sandt, at der har været vanskeligheder i mange europæiske regioner med kraftig regn og uvejr og med oversvømmelser, som har medført kolossale materielle tab og i visse tilfælde også tab af menneskeliv. Den 16. november sidste år stod jeg her og kommenterede de alvorlige oversvømmelser i Det Forenede Kongerige, Irland, Spanien, Frankrig og Italien, og jeg vil endnu en gang udtrykke Kommissionens bekymring for disse forhold. Vi deler de støtte- og solidaritetserklæringer, som Europa-Parlamentet har fremsat til ofrene for denne nye katastrofe i Portugal.
Allerede den 31. januar erklærede min kollega Michel Barnier på plenarmødet i Bruxelles sin åbenhed over for enhver anmodning fra de portugisiske myndigheder om at ændre retningslinjerne for programmeringen af strukturfondene. Når vi taler om at ændre retningslinjerne for programmeringen af strukturfondene, taler vi ikke, som nogle af Dem muligvis tror, om at anvende de samme midler, der var afsat til et land, på en anden måde, men om at revurdere hele programmeringen af fondene på overordnet plan.
Jeg vil også gerne minde Dem om, at onsdag den 25. oktober 2000 præciserede fru Wallström på Kommissionens vegne over for Europa-Parlamentet Kommissionens rolle i forbindelse med beskyttelse af befolkningen og forklarede de muligheder, vi har inden for det aktuelle budget med hensyn til intervention via strukturfondene EUGFL og EFRU og fællesskabsinitiativet Interreg III, hvis interregionale kapitel omhandler samarbejdet i forbindelse med natur- eller industrikatastrofer. Der er ikke andre rammer for handling inden for budgettet.
Inden for rammerne af fællesskabsprogrammet om beskyttelse af befolkningen er Kommissionen derfor villig til at overveje et projekt, som bør fremsættes af den berørte medlemsstat, og som har til formål at identificere områder med oversvømmelsesrisiko i Den Europæiske Union.
Til sidst vil jeg gerne endnu en gang minde om Kommissionens bekymring og vilje til inden for de eksisterende rammer at reagere hurtigt og positivt på de anmodninger, som Portugal kan fremsætte inden for dette generelle koncept som følge af disse hændelser.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
Da den mundtlige forespørgsel om stabiliseringsplanen i Irland og i Frankrig er fastsat på vores dagsorden til i dag kl. 17.30, suspenderer jeg Parlamentets arbejde i 15 minutter.
(Mødet udsat kl. 17.15 og genoptaget kl. 17.30)

Stabiliseringsplan i Irland og Frankrig
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0009/2001) af von Wogau, Suominen og Doyle for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater til Kommissionen om stabiliseringsplanen i Irland og i Frankrig.

Von Wogau
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først ønsker jeg at gå ind på spørgsmålet om, hvorfor vi er kommet med denne anmodning om beslutningerne i Irland. Jeg tror, man i denne forbindelse skal være opmærksom på, at vi har nået et nyt stadie for udviklingen af Den Europæiske Union og for integrationen af økonomierne i Den Europæiske Union. Tolv medlemslande har nu et fælles marked med en fælles valuta, altså et hjemmemarked i ordets egentlige forstand. Det er bydende nødvendigt, at den økonomiske politik i dette europæiske hjemmemarked bygger på fælles grundsætninger. For så vidt er vi glade for, at Europa-Kommissionen og ØKOFIN-Rådet er gået ind i det her.
For første gang er en beslutning vedrørende et af disse medlemslande blevet truffet på denne måde. Det drejer sig om den europæiske valutas stabilitet. De ved, at min gruppe ved alle debatter her i Parlamentet altid har prioriteret den europæiske valutas stabilitet højst. Det vil vi også gøre i fremtiden. Vi mener, at den sociale markedsøkonomi er en af de vigtigste forudsætninger for en stabil valuta. Det har vi også brug for med hensyn til den europæiske valuta. Jeg ønsker ikke, at der skal herske tvivl om, at vi også i fremtiden vil prioritere på denne måde.
Jeg vil ganske vist gerne spørge, om Europa-Kommissionen og medlemmerne af ØKOFIN har fundet den rigtige målsætning ved denne første beslutning af denne type. For Irlands vedkommende drejer det sig jo uden tvivl om et af mønsterbørnene i Den Europæiske Union, for de andre landes vedkommende er der tvivl om, hvorvidt de er i stand til at mindske deres underskud. Irland har overskud. Andre lande har stadig en stor samlet gæld på mere end 100%. Irland er i gang med at reducere den samlede gæld til under 40% og er altså også i denne forbindelse forbillede for andre medlemsstater i Den Europæiske Union.
Andre lande kæmper med arbejdsløshed. Irland har med hensyn til arbejdsløsheden opnået forbilledlige fremskridt med etableringen af nye arbejdspladser. Andre medlemslande kæmper med, at væksten kun stiger langsomt. Irland derimod opnår vækstrater, som andre medlemslande i Den Europæiske Union kun kan drømme om. Ganske vist må vi fastslå, at den irske økonomi er overophedet på grund af denne kraftige vækst, og at der derfor opstår risici, som også er til ulempe for de irske borgere. Hvis jeg f.eks. ser på leje- og grundpriserne i Dublin og sammenligner dem med Frankfurt am Main, så er det helt tydeligt, at denne udvikling i priserne også er en ulempe for borgerne i Irland.
For så vidt er det bestemt nødvendigt, at der gøres noget ved situationen. Spørgsmålet er blot, hvem der skal gøre noget. Er det Den Europæiske Union, der skal gribe ind, eller er det et anliggende, som skal klares egenhændigt og kan klares egenhændigt af Irland, af den irske regering, af det irske parlament? Dermed kommer jeg til spørgsmålet om, hvem der så skal bære ansvaret for den europæiske økonomiske politik i fremtiden. Vi skal arbejde hen imod, at dette ansvar er helt klart. Vi skal vide nøjagtigt, hvem der er ansvarlig for hvad, så man kan rose i tilfælde af succes og ved fiasko, som jo også kan forekomme, sige, at her har et bestemt land, en bestemt institution begået en fejl. Det giver også et billede af en klar arbejdsfordeling i Den Europæiske Union. Den Europæiske Union er uden tvivl ansvarlig for konkurrencen, for konkurrencen mellem virksomhederne i Den Europæiske Union. Hr. kommissær Mario Monti viser jo også igen og igen, at Europa-Kommissionen tager denne opgave alvorligt. Og Europa-Kommissionen er ansvarlig for valutastabiliteten - på den ene side Den Europæiske Centralbank, som er stærk, på den anden side finansministrene, som skal overvåge stabilitets- og vækstpagten.
Konkurrence og valutastabilitet er altså et anliggende for Den Europæiske Union. Derimod er ansvaret for skatterne uden tvivl fortsat et anliggende for medlemslandene i Den Europæiske Union. Det samme gælder for de sociale sikringssystemer og for uddannelse. Her skal vi så spørge, hvordan det går med valutastabiliteten, om denne valutastabilitet i euroland er truet på grund af hændelserne i Irland. Lad os forestille os en anden situation. Lad os forestille os, at Tyskland havde en inflationsrate på 6 eller 7%. Tyskland står for en tredjedel af bruttonationalproduktet i euroland. Det ville med det samme medføre, at den gennemsnitlige inflationsrate i Den Europæiske Union ville stige så kraftigt, at Den Europæiske Centralbank ville skulle gribe ind for på denne måde at dæmpe inflationen. Irland derimod er en lille nationaløkonomi. Bruttonationalproduktet i Irland er lidt større end bruttonationalproduktet i det vestlige London. Overophedningen i Irland påvirker på ingen måde det europæiske niveau, derfor er det heller ikke nødvendigt, at Den Europæiske Centralbank skrider til handling. Irland selv har ikke længere som tidligere mulighed for via en rentestigning at bidrage til en dæmpning. Det betyder altså, at Irland selv må påtage sig ansvaret for, også over for de irske borgere, at denne overophedning bremses på den ene eller den anden måde, men jeg ville overlade beslutningen til irerne. Jeg ville ikke gøre det til et anliggende for Den Europæiske Union.
Så et andet spørgsmål. Vi havde den 12. januar en beslutning fra Europa-Kommissionen om at overføre 401 millioner euro til Irland. Derudover kommer ekstra midler for yderligere 726 millioner euro. Det er ekstra midler, som bliver pumpet ind i den irske økonomi. I denne forbindelse vil jeg gerne spørge, om en samtale mellem kommissær Solbes og kommissær Barnier har fundet sted for at løse dette indlysende paradoks. Med andre ord, det, der sker i Tyskland, det, der sker i Frankrig, det, der sker i Italien, giver anledning til langt flere bekymringer om euroens stabilitet. Jeg ønsker for Europa-Kommissionen, at den besidder det samme mod, når det drejer sig om at konfrontere disse store lande.
(Formanden fratog taleren ordet)

Solbes
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. von Wogau for at have fremlagt et emne, som efter min mening fortjener at blive drøftet. Det var korrekt at påpege, at sagen bør overvejes, og jeg vil forsøge at kommentere hans begrundelser.
Lad mig begynde med slutningen: Hvorfor påvirker vores beslutninger overhovedet ikke ressourceoverførslerne? Fordi vi taler om koordinering af økonomisk politik. Vi taler ikke om hverken regionalpolitiske problemer, ansvar, skat eller noget som helst andet.
Jeg vil gerne fremføre en indledende kommentar, for at vi ved, eller for at vi alle gør os klart, hvad det er for en model, vi har vedtaget i Maastricht-traktaten. I henhold til den er koordinering af de økonomiske politikker baseret på et instrument, som årligt godkendes af De Europæiske Råd i juni efter forslag fra økonomi- og finansministrene, nemlig de "overordnede retningslinjer for den økonomiske politik". Dette er det grundlæggende dokument for vores koordinering af den økonomiske politik, som De udmærket kender, for De har ved flere lejligheder haft mulighed for at drøfte det i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Dette dokument indeholder nogle beslutninger af generel karakter og nogle specifikke beslutninger for hver medlemsstat, som omfatter konkrete henstillinger, der - og det vil jeg understrege - er godkendt enstemmigt af Det Europæiske Råd, og naturligvis hver underskrivende medlemsstats synspunkt.
Det er sandt, at stabiliseringsplanen iværksættes sammen med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og for at bibeholde en passende balance mellem skattepolitikken og den monetære politik. Derfor kan vi nogle gange få det indtryk - f.eks. som med Irland - at handlinger, som kan være svære at forstå, er modstridende, selv om de er i overensstemmelse med opfyldelsen af kriterierne for stabiliseringsplanen.
For det første - og jeg tror, det er vigtigt - har det set på baggrund af stabiliseringsplanen været og er stadig nemt og bekvemt for Irland at overholde stabiliseringsplanen, og de irske myndigheders opførsel fortjener al mulig ros for den effektive måde, hvorpå de offentlige finanser har fungeret, og for fremskridtet inden for strukturreformerne.
Det er sandt, at den irske økonomi fortsat er steget med stor hast i 2000, men det er også sandt - og her kommer vi til det første punkt, som De nævnte - at den irske økonomi er i en overophedningssituation. Er overophedningen et vigtigt spørgsmål set i forhold til den overordnede balance? Jeg vil slet ikke komme ind på, hvorvidt en enkelt af de specifikke foranstaltninger er korrekt eller ikke. Det er medlemsstaternes ansvar, og der er intet at indvende. Vi taler om generelle overordnede holdninger.
Problemet med overophedning af den irske økonomi er ikke nyt. Det stammer fra 1998 og var allerede omfattet af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Det fremgik også i 1999 og i 2000.
I 2000 blev det - og jeg henviser her til en beslutning fra Det Europæiske Råd, som blev foreslået af økonomiministrene og var gældende for alle medlemsstater - sagt, at gennemførelsen af budgetpolitikken skulle sikre økonomisk stabilitet på baggrund af omfanget af overophedningen af økonomien, og budgettet for 2001 bør indrettes efter dette mål.
Hvad er - skal vi sige - indholdet af budgettet for 2001? Jeg tror, at dette kan hjælpe os til at afklare to spørgsmål: Hvad er for det første Kommissionens største bekymring og dernæst medlemsstaternes? Fra budgettet for 2001 kan jeg oplyse to ting: De vedtagne løbende udgifter i budgettet udgør en stigning på 1,06% af det irske bruttonationalprodukt, og skattelettelsen er på 0,57%. Den samlede efterspørgsel som følge af disse to faktorer er derfor 1,6% af det irske bruttonationalprodukt.
Der er en anden oplysning, som jeg finder interessant i forbindelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Budskabet er: "Find eller fasthold balance i Deres budgetpolitik, og hvis De eventuelt fører en mere restriktiv budgetpolitik, bør den kompensere for de vanskeligheder, som Irland kan have som følge af en monetær politik, der er defineret for eurozonen, og som naturligvis er mere ekspansiv for de irske forhold."
Hvis vi f.eks. analyserer den primære indvirkning på det konjunkturjusterede overskud, som er de tal, vi normalt anvender til at vurdere økonomiernes adfærd, ser vi, at hvor tallet i 2000 var en budgetfremgang på 0,4% af BNP, er den i 2001 på 0,9% af BNP. Dette punkt er i øvrigt under drøftelse mellem den irske regering og Kommissionen. Den irske regering mener, at de tal, vi har beregnet, omfatter en stigning på yderligere 0,3%. Med de cifre, som de giver os - emnet er under drøftelse i Eurostat - kommer vi til nogle noget anderledes tal. I henstillingen taler vi derfor om 0,5% og accepterer således denne situation.
Tredje element: Et vigtigt emne i økonomiernes adfærd er, hvordan udbud og efterspørgsel fungerer i forhold til hinanden, og om stigningen i efterspørgslen er meget hurtig i forhold til det aktuelle udbud. Dette måler vi teknisk med det såkaldte potential output gap, produktionspotentialet, altså hvor meget efterspørgslen stiger mere end udbuddet. I 2000 var forskellen i potential output gap på 4,5%, hvilket betyder, at Irlands efterspørgsel var 4,5% større end landets produktion. I 2001 stiger dette tal til 5,4%. Vi taler derfor om en meget ekspansionistisk budgetpolitik, selv om den forpligtelse, som den irske regering havde påtaget sig i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, var en budgetpolitik, som principielt burde være mere restriktiv for at kompensere for de andre problemer.
Lad os gå til det andet punkt, som De nævnte, og som jeg finder særligt interessant: Den irske økonomi er relativt lille, og dens indvirkning på den monetære zone er minimal. Denne argumentation er korrekt, og den kunne give anledning til den konklusion - som mange økonomer også når frem til - at hvis vi ikke havde andre forpligtelser, hvorfor så handle over for Irland, hvis det ikke har nogen indvirkning på den monetære politik?
Jeg tror, at vi i forbindelse med dette argument bør stille os et dobbelt spørgsmål. Kan vi for det første behandle Den Europæiske Unions medlemsstater forskelligt? Kan nogle stater gøre, hvad det passer dem, og andre ikke, alt efter om de er store eller små? Andet vigtige punkt: Vi bør drøfte, om dette er den model, der skal anvendes i fremtiden, men det er under alle omstændigheder ikke den model, som vi anvender i dag i overensstemmelse med gældende lovgivning. Hvis Kommissionen således skal spille rollen som traktaternes vogter, er det derfor absolut nødvendigt i hvert fald for Kommissionen, at traktaterne anvendes, således som de er.
På baggrund heraf gjorde Kommissionen, hvad den anså som sin pligt, nemlig at sende en henstilling til Ministerrådet i henhold til artikel 99, stk. 4. Jeg har insisteret meget på, at når jeg taler om henstilling, er der ikke tale om sanktioner. Jeg forstår, at det i mediemæssig sammenhæng er meget mere attraktivt at tale om sanktioner. Når vi taler om henstillinger, signalerer vi over for den irske regering, at den budgetpolitik, den har fastlagt, ikke er i overensstemmelse med det, som landet har forpligtet sig til, og at den har yderligere problemer med overophedning af økonomien.
Vi vurderer henstillingen i begrundelsen, hvor der står, at vi mener, at denne overophedning er på 0,5%. Dette kan diskuteres. Det er et tal, som afhænger af de anvendte metoder. Herefter bør den irske regering naturligvis gøre, hvad den finder hensigtsmæssigt.
Kommissionens holdning blev forelagt for Ministerrådet, som vedtog den enstemmigt. Det er den situation, vi befinder os i i øjeblikket, og ligesom De tror jeg, at man må tage det alvorligt, for selv om det er en vigtig milepæl i gennemførelsen af vores model for koordinering af den økonomiske politik, bør vi ikke forsøge at drage nogle konklusioner, som slet ikke svarer til Kommissionens hensigter.

Formanden
Jeg takker hr. kommissær Solbes.
Kære kolleger, jeg er nødt til at bede Dem overholde Deres taletid, for kl. 18.30 skal vi stemme om aktuelle og uopsættelige spørgsmål.

Doyle
Fru formand, kommissær, da vi i Irland blev medlem af Den Økonomiske og Monetære Union, accepterede vi dennes centrale princip om tættere koordinering af medlemsstaternes økonomiske og budgetmæssige politik.
De vigtigste elementer i denne proces er den stabilitet og vækst, som er centrale for koordineringen af den økonomiske politik. For det andet har vi generelle årlige, og jeg understreger årlige, retningslinjer for den økonomiske politik - et mindre kendt element i udviklingsprocessen for den økonomiske politik.
Der findes både retningslinjer for EU og for de enkelte lande, som opstiller politiske prioriteter og identificerer bestemte forhold. Hr. kommissær, jeg har lyttet godt efter for at høre nøjagtigt, hvad De sagde om, hvilke overtrædelser af de landespecifikke retningslinjer Irland har gjort sig skyldig i, og som berettiger de henstillinger fra ØKOFIN-Rådet, som sidste mandag på Deres bud blev fremsat i henhold til traktatens artikel 99. Vores finansminister, Charlie McCreevy, fortalte i denne uge det irske Parlament, at han ikke havde problemer med, at Irland får et godt råd om, hvad der efter Rådets mening er den bedste politik til at opnå økonomisk stabilitet. Men han mente, at dette burde være sket i form af en udtalelse, som det normalt er tilfældet, især når man sammenligner den irske økonomi med andre EU-medlemsstaters. En udtalelse, hr. kommissær, ikke en henstilling.
Var henstillingen en upartisk reaktion, som var afpasset omstændighederne? Ville det ikke have været tilstrækkeligt med en udtalelse i betragtning af den meget negative politiske reaktion på henstillingen i Irland, hvor vi befinder os i et valgår og sandsynligvis skal have en folkeafstemning om Nice, og hvor denne episode er vand på euroskeptikernes mølle? Det samme gælder andre steder, især i Det Forenede Kongerige. Der er også en vis nervøsitet over Kommissionens engagement i skattepolitik generelt efter Nice. Denne seneste episode gør ikke sagen bedre. Jeg kan ikke forstå, hvorfor Irlands overtrædelser ikke kunne behandles mere taktfuldt, mere diplomatisk, mere forstående - både af Dem, hr. kommissær, og ikke mindst af vores noget uafhængige, men elskværdige finansminister.
For mange observatører ser det ud til udelukkende at have været et spørgsmål om egoer og macho opførsel - alt sammen på baggrund af den økonomiske fremgang i Irland i de sidste 6-7 år, som mange misunder os. Anklagen går ud på, at Irland skal forsøge at opnå økonomisk stabilitet, og på den baggrund blev vores seneste budget anset for at være for inflationsskabende.
Der er tilfælde, hvor en one size-model ikke passer. Den største trussel mod Irland i øjeblikket er løninflationen, som stimuleres af, at der er 75.000 ledige job. Vores regering må prioritere et fortsat socialt partnerskab mellem fagforeninger, arbejdsgivere, landmænd og regeringen for derigennem at sikre løntilbageholdenhed, da dette har haft enorm betydning for vores økonomiske succes i mange år.
Jeg er enig i, at en årlig stigning i BNP på 10% ikke er bæredygtig på grund af presset på arbejdskraftudbuddet og huspriserne. Men selv IBEC, som er vores arbejdsgiverforening, har udtalt, at vores budget skal ses på baggrund af det sociale partnerskab.
Hvis jeg skal pege på en enkelt faktor, som har bidraget mere end andre til fremgangen i den irske økonomi, må det blive aftalen mellem arbejdsmarkedets parter, som gjorde det muligt for os at konkurrere på det indre marked og tiltrække investeringer udefra på grund af den stabilitet, det sikrede os i lønforhandlingerne.
Jeg beklager den upassende offentlige debat om kritikken, den udiplomatiske måde, sagen er blevet behandlet på af begge parter, samt den efterfølgende meget negative politiske reaktion. Tiden tillader ikke, at jeg opremser tallene for den irske økonomiske succes. Det vil mine kolleger sikkert gøre.

De Rossa
Fru formand, jeg har ikke samme holdning som min kollega, fru Doyle. Den irske regerings reaktion på Europa-Kommissionen og ØKOFIN har været arrogant og uforsvarlig. Uforsvarlig, fordi den har skadet Irlands position i Unionen unødigt, og fordi den medvirker til fremmedhadet i Irland ved at sætte spørgsmålstegn ved, om Nice-traktaten kan ratificeres. Uforsvarlig, fordi den giver næring til euroskeptikerne i Det Forenede Kongerige og Danmark, og det kan ikke være i hverken Europas eller Irlands interesse på længere sigt, at Danmark, Det Forenede Kongerige eller for den sags skyld Sverige forbliver uden for eurozonen.
Jeg beklager dybt den irske regerings holdning. Jeg mener, at dens holdning præges af den voksende euroskepsis i de to mindretalspartier i regeringen. F.eks. har vicepremierministeren, fr. Mary Harney, for nylig udtalt, at hun foretrækker den amerikanske økonomiske model frem for den europæiske sociale model, idet hun mener, at vi er tættere på Boston end på Berlin. Jeg er imidlertid ikke enig med parlamentsmedlemmet fra PPE, hr. Werner Langen, som i avisen Irish Independent i dag citeres for at sige, at Irland skal straffes yderligere med tilbagetagelse af samhørighedsmidler. Et sådant skridt ville være en voldsom overreaktion og desuden ulovligt.
Jeg vil gerne endnu en gang opfordre den irske regering til at acceptere ØKOFIN's beslutning og sætte sig sammen med Kommissionen for at drøfte, hvordan den bedst kan gennemføres. Jeg vil også opfordre finansministeren til at acceptere den stående invitation fra dette Parlaments Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål til at komme og tale med os og forklare den irske holdning i detaljer, så vi kan forstå den og lære af den.
I det irske Parlament redegjorde finansministeren i denne uge for fem hovedpunkter, hvor han hævdede at være uenig med Kommissionen og ØKOFIN. Han hævdede, at Kommissionens henstilling og ØKOFIN's beslutning er urimelige, uberettigede og en misfortolkning af den irske økonomi. Han erklærede, at de irske skattenedsættelser i de seneste tre år har været begrænsende og ikke inflationsskabende. Han sagde, at de irske budgetter ikke har været procykliske, sådan som Kommissionens egne beregninger har vist. Han udtalte, at Kommissionens metode overdriver skattelettelsen i år, fordi den ikke tager højde for engangsfaktorer, f.eks. at finansåret 2001 er kortere, og han erklærede, at en udtalelse ville have været et mere passende skridt end en irettesættelse. Kommissæren har i et vist omfang været inde på nogle af aspekterne i denne sag. Jeg vil gerne høre kommissær Solbes give en detaljeret redegørelse for disse punkter i dag, så vi kan få klarhed om, hvilke spørgsmål der er uenighed om mellem den irske regering og Den Europæiske Union.

Schmidt, Olle
Fru formand, som en forklaring på EU's alvorlige reprimande til Irland sagde hr. Prodi, at vi også skal kunne irettesætte klassens bedste elev. Det er i sandhed en underlig konstatering. Det er mere naturligt at have klassens bedste elev som forbillede - sådan var det, da jeg gik i skole.
Irlands økonomi er særdeles god. Forrige år øgedes væksten med 10%, arbejdsløsheden er mindre end 4%, og landet har desuden et reelt budgetoverskud. Den fattige grønne ø er blevet en keltisk tiger. EU's advarsel til Irland er derfor forhastet, eftersom man ser bort fra landets situation.
Irland er et lille land, der er afhængigt af udenrigshandel. Dets økonomi er nært knyttet til den britiske og den amerikanske. Derfor har den faldende eurokurs påvirket den irske inflation mere end de øvrige EU-landes. Inflationen er mindsket fra 6% i november til 3,9% i januar, og alt tyder på, at den fortsat vil blive lavere. Holland har i dag en højere inflation.
Som De selv nævnte, hr. kommissær, kan Irlands politik ikke bringe ØMU'ens funktion i fare. Det er det, De henviser til i traktatens artikel 99, og dermed falder det argument. Irland står for bare 1% af EU's samlede BNP. Inflationstruslerne er for Irland hovedsageligt eksterne, men EU og De, hr. kommissær, kræver interne foranstaltninger for at få inflationen ned. EU's handlemåde er politisk uklog, og den styrker ikke tiltroen til EU og ØMU'en og slet ikke i de lande, der i dag står uden for det monetære samarbejde. Jeg vil slutte med at spørge Solbes Mira: Hvorfor gav De ikke Irland mere tid?

Lipietz
Fru formand, hr. kommissær, som føderalister har De Grønne ingen principielle indvendinger mod, at Europa har en mening om den politik, der føres i de forskellige lande. Når det er sagt, så har vi delt og deler stadig de små landes bekymring for de excesser, en for stor arrogance fra de øverste myndigheders eller fra de store landes side kunne føre til.
Set fra denne synsvinkel forekommer Kommissionens beslutning om for første gang at udøve sin ret til at fremsætte en reprimande, i dette tilfælde over for Irland, os at være særdeles dårligt funderet og under alle omstændigheder enestående klodset i forhold til alle de euroskeptiske stemmer, som kritiserer den europæiske integration. Vi synes, beslutningen er særdeles dårligt funderet, for det første fordi den for høje irske inflation, som ikke er til at tage fejl af, lige så vel kan henføres til irsk økonomis særlige natur, idet landet importerer ikke blot al sin olie, men også hovedparten af sine reservedele fra to lande, USA og Det Forenede Kongerige, som begge har foretaget betydelige opskrivninger af deres valutaer i forhold til euroen i de sidste år.
For det andet fordi det slet ikke er bevist, at budgettet for 2001 er procyklisk. Det amerikanske hul i luften og den amerikanske depression risikerer tværtimod at gøre det højst kontracyklisk.
For det tredje: Selv om man indrømmer, at lettelserne i den irske statsskat er overdrevne, skulle man have rejst dette problem, mens landet igennem mange år praktiserede skattemæssig dumping ved at sænke virksomhedsskatten og på den måde tiltrække virksomheder fra kontinentet. Det er højst forbløffende, at denne kritik bliver rejst på et tidspunkt, hvor skattesænkningerne ikke vedrører virksomhederne, men borgerne.
Sagt mere generelt, i samme øjeblik et land har accepteret ...
(Formanden afbrød taleren)

Wurtz
Fru formand, jeg vil for det første takke Dem, fordi De viser et godt eksempel ved at føre forsædet under dette møde, der i en vis forstand er afslutningen på vores session.
Jeg kommer nu til det, som er emnet for vores forhandling, idet jeg glæder mig over, at vi får mulighed for at give udtryk for, hvad vi mener om betydningen og rækkevidden af den beslutning, som Kommissionen og siden Rådet har truffet om for første gang af benytte den bestemmelse i Amsterdam-traktaten, som giver lov til at rette, ikke en sanktion, hr. kommissær, men en offentlig irettesættelse til et medlemsland, i dette tilfælde Irland, foruden strenge formaninger til flere andre lande for ikke at overholde alle forpligtelserne i pagten om budgetstabilitet. Det tror jeg er noget, som vil give mange anledning til at tænke nærmere over den liberale logik i den nuværende økonomiske og monetære union, nu ganske få måneder før euroen gør sin entré i 300 millioner europæeres dagligdag.
Jeg sætter heller ikke spørgsmålstegn ved princippet om den slags advarsler, som er en logisk konsekvens af, at man koordinerer de økonomiske politikker. Til gengæld vil jeg gerne skose de holdninger, der gennemsyrer dem. For mange offentlige udgifter, for mange sociale udgifter, det er en ren besættelse hos vogterne af de europæiske institutioners monetaristiske ortodoksi, uden hensyntagen til, at der fortsat eksisterer uligheder, som er uværdige for den sociale model, som Den Europæiske Union hævder at inkarnere, og ligeledes uden hensyntagen til de krav om at højne de menneskelige kvalifikationer, som er nødvendiggjort af den informationsrevolution, som udvikler sig med lynets hast for øjnene af os, og som i højere grad ligger foran os end bag os.
Det er meget betegnende især sundhedsudgifterne, som specielt er i søgelyset i den kritik, Kommissionen har rettet mod flere stater, herunder Frankrig. Omtrent samme dag beslutttede Kommissionen endvidere at indstævne Frankrig for Domstolen, fordi landet har anvendt en nedsat momstakst på en del af prisen for el og gas til de dårligst stillede familier. Det er ikke ved at gennemføre superrestriktive foranstaltninger af denne skuffe at man bliver i stand til at overvinde tillidskrisen mellem borgerne og Unionens institutioner.
Man har hentydet til hr. Prodis offentlige kommentarer i forbindelse med kritikken af Irland, der for ikke så længe siden blev fremstillet som modellen på en succes. Når Kommissionsformanden siger, og jeg citerer, "en gang imellem må skolelæreren straffe selv den bedste elev", så afslører han en forbløffende original opfattelse af den ny europæiske styreform. Jeg håber meget, at den store debat om Europas fremtid, som alle taler om, ikke bliver konciperet alene ud fra en abstraktion om de institutionelle reformer, men ud fra konkrete, oplevede erfaringer som dem, borgerne i de lande, der er genstand for Kommissionens og Rådets skarpe kritikker, er underlagt.

Crowley
Fru formand, jeg vil allerførst gerne takke Dem for at have forsædet for dette møde, ligesom jeg takker kommissæren for at være til stede. Streng kontrol med budgetudgifterne siden 1987 samt et stærkt socialt partnerskab mellem fagforeninger, arbejdsgivere og regeringen er to af hovedårsagerne til den irske økonomis nuværende succes. Yderligere årsager til denne succes er vores vilje og forpligtelse til at investere i uddannelse og i opbygning af infrastrukturen og ikke mindst til at udnytte de nye muligheder i informationsteknologien.
I Irland er det en almindelig opfattelse, at man ikke skal reparere på ting, der ikke er gået i stykker. Den nuværende vækstrate på 11% er mere end tre gange gennemsnittet i de øvrige medlemsstater. Vi har et overskud på budgettet på næsten 5% af bruttonationalproduktet. Vores offentlige gældsrate er på kun 39%. Med et skatte- og udgiftstryk på 33% har Irland et af de laveste skattetryk i Europa. Vi har forpligtet os til at afsætte 1% af bruttonationalproduktet til at dække fremtidige offentlige pensionsordninger. De nyeste tal viser faktisk, at inflationen målt i forhold til det harmoniserede europæiske grundlag nu er faldet til 3,9% i Irland. Denne inflationstakt er lavere end i flere af de større medlemsstater i EU, f.eks. Spanien, hvis man sammenligner med de nyeste økonomiske data.
Jeg vil også gerne minde Europa-Kommissionen om, at det irske folk inden de seneste års økonomiske succes, måtte bringe store ofre for at sikre den økonomiske vækst. Irland bidrager og ønsker at blive ved med at bidrage til den positive udvikling af politikker og programmer i Den Europæiske Union. Irland bliver om kort tid nettobidragyder til Den Europæiske Unions budget, hvor vi tidligere var nettomodtager. De irske farvande er desuden åbnet for europæiske fiskerflåder for at sikre det europæiske fiskerierhvervs fortsatte succes.
Jeg mener, at man bør lytte til og tage hensyn til økonomiske henstillinger, som kan være med til at forbedre den irske økonomi. Men ved denne lejlighed mener jeg, at Europa-Kommissionen har fejlbedømt den specielle måde, den irske økonomi fungerer på. Jeg mener desuden ikke, at den helt forstår at værdsætte, hvor langt vi faktisk er kommet med forbedringen af økonomien. Jeg vil her opremse en række tal, så kommissæren kan se sagen i det rette perspektiv. I 1991 blev Maastricht-traktaten vedtaget af EU's ledere, og der blev givet grønt lys for den fælles valuta. Irlands BNP var i 1991 på 29 milliarder irske pund. Nu, 10 år senere, er det på 80 milliarder irske pund. I 1991 måtte vi låne 760 millioner irske pund for at holde den offentlige sektor i gang. I dag har vi overskud på budgettet. I 1991 var arbejdsstyrken på 1,15 millioner. I dag er den på 1,67 millioner.
Med hensyn til de seneste ugers begivenheder mener jeg, at enhver tale om at irettesætte Irland, som det foreslås fra flere sider, ville være et meget regressivt skridt. Den slags tvangsmetoder er næppe det, der skal til for at skabe et tættere økonomisk samarbejde eller en tættere økonomisk koordinering. Tvang og koordinering er to diametralt modsatte politiske og menneskelige teorier. Den Europæiske Union har haft fremgang på grund af samarbejdet mellem forskellige medlemsstater, som stræber efter de samme politiske mål. EU vil ikke kunne opretholde denne fremgang, hvis konfrontationer er dagens orden. Jeg er valgt som repræsentant for det irske folk, og jeg og mine kolleger her i Parlamentet vil fortsat repræsentere det, der tjener det irske folks interesser bedst.
Til slut vil jeg sige, at denne debat på dette tidspunkt er meget velkommen. Vi benytter gerne enhver lejlighed til at give udtryk for, hvor stolte vi er af vores præstation.

Blokland
Fru formand, hr. Solbes Mira, Irlands økonomiske præstationer i det forløbne årti vækker stor beundring. Hvis man sammenligner EU-medlemsstaternes makroøkonomiske indikatorer, er det tydeligt, at Irland i øjeblikket er nummer et. Kommissionens kritik af den irske regerings politik virker derfor meget underlig. Men ved nærmere eftertanke er den alligevel berettiget. I betragtning af den irske økonomis overophedede tilstand er der umiskendeligt tale om procyklisk politik, når den irske regering sænker skatterne og øger statsudgifterne. Og hvis Irland ikke får en reprimande nu, bliver det senere meget svært at kritisere andre medlemsstaters politik.
I mellemtiden er det påfaldende, at en lille medlemsstat kommer i skudlinjen, mens de store EU-medlemsstaters økonomiske reformer og præstationer generelt lades ude af betragtning. Kan hr. Solbes Mira svare på, om han er sig bevidst, at kritikken af større medlemsstater er pakket venligere ind i de foreliggende udtalelser end for mindre medlemsstaters vedkommende?
Allerede ved beslutningen om starten på Den Økonomiske og Monetære Union i foråret 1998 gjorde jeg Kommissionen opmærksom på den prekære situation omkring pensionsordningerne i en række medlemsstater. Deres forgænger, de Silguy, ville ikke høre tale om det. Jeg mærker nu, at Kommissionen forsigtigt er begyndt at advare nogle lande, især Frankrig og Italien. ECB udtalte sig endvidere meget bekymret herom i dens månedsblad fra juli 2000. Ved uændret politik stiger udgifterne for pensioner enormt i de fleste medlemsstater. For én medlemsstat sågar til 20% af BNP, ifølge OESO. Påfaldende nok drejer den nuværende valgkamp i denne medlemsstat sig om skattenedsættelser!
Jo længere tid de pågældende medlemsstater smøler med virkelig at gøre noget ved deres pensionsproblematik, desto større bliver de fremtidige budgetproblemer. En finansiel tidsindstillet bombe ligger og tikker. I mellemtiden taler kommissæren ikke et klart sprog. Det er da ikke acceptabelt, at nødvendige reformer hele tiden udsættes, hvorved udgifterne skubbes videre til fremtidige generationer.
Jeg forventer, at De på det kommende topmøde til foråret i Stockholm tager bladet fra munden og advarer især medlemsstaterne Italien, Tyskland, Spanien, Belgien og Frankrig. På det punkt har Irland styr på tingene. Det ville være opportunistisk at fortie dette, for på et tidspunkt belastes Irland, Nederlandene og andre direkte eller indirekte med følgerne af de problemer, som deres ØMU-partnere med fuldt overlæg ikke har løst.

Berthu
Fru formand, den henstilling, som Rådet (økonomi og finans) i mandags vedtog, og som sætter Irland i gabestokken på grund af et nationalt budget, som hævdes at være for ekspansionistisk, synes vi er fuldstændig ude af proportion, i en grad så man må spørge sig selv, hvorfor den er blevet fremsat. Ude af proportion fordi Irland mest af alt fremtræder som den gode elev i den europæiske klasse, og fordi landets inflation, som når alt kommer til alt er meget svag i absolutte værdier, ikke risikerer at skabe uligevægt i det samlede område.
Hvorfor kræver man i en sådan situation restriktive foranstaltninger, som risikerer at være skadelige for landet? Forklaringen skal findes i analysen af det nye system med fælles mønt, hvor smidige tilpasninger via variationer i valutakurserne erstattes af den monetære enheds stivhed, suppleret med disciplinære procedurer.
Tilpasninger via markedet erstattes således af administrative og centraliserede tilpasninger. Men er der af den grund sikkerhed for, at den nye administrative procedure nødvendigvis vil frembringe et bedre resultat end markedsmekanismen? Det mener vi ikke. Det sikreste resultat er, at de forskellige medlemmer med magt påtvinges en økonomisk politik, som ikke er optimal for alle. Denne stivhed kan medføre ulemper, som i den sidste ende vil udviske de påståede fordele ved den fælles mønt.
Ét spørgsmål er dog til dato uløst. Er denne obligatoriske enhedspolitik bestemt af de store lande til gavn for dem selv og til skade for de små? Eller kan den omvendt en skønne dag vendes mod de store lande selv? Jeg har ikke noget fikst og færdigt svar på dette spørgsmål. Irland kunne ganske vist i dag tænkes at mene, at landet indgår i den første kategori, nemlig et lille land, som ofres for interesser, som sværvægterne har defineret.
Men spørgsmålet er mere kompliceret end som så, for bag fordømmelsen af Irland kan man også se, at der sigtes efter endnu større mål, og i forreste række af disse skal man muligvis finde Frankrig. Det, man er ude på, er utvivlsomt at finjustere eller endog skærpe den multilaterale overvågning, som er forudset i traktatens artikel 99, for i morgen at bringe den i anvendelse på andre stater. Tvangsprocessen er således langt fra at være afsluttet. Det disciplinære Europa rammer først de små stater, men der er risiko for, at det i morgen vil ramme alle.

Bourlanges
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er en mærkelig sag, vi i dag er samlet om, for når jeg hører hr. Wurtz, og når jeg hører kommissæren, så har jeg det indtryk, at de kæmper samme kamp. Begge to siger de til os: "De har ikke ret til at vokse, men De har ret til at give penge ud".
De har ikke ret til at vokse. Her har vi en stat, Irland, som har et imponerende budgetoverskud, en yderst begrænset gæld, en vækstrate, der er meget høj, og en inflation, som nok er for høj, ikke mindst af udefra kommende grunde, men som overholder det væsentligste af, hvad vi har sagt skal overholdes i stabilitetspagten, og så siger De: "Det er ikke godt at vokse, selv om De overholder kriterierne".
Hr. Wurtz siger til os: "Man skal have ret til at give penge ud". Jeg kan sige Dem, hr. Wurtz, at det ikke er tilfældet med Irland. Irland bruger ikke for mange penge. Det har en kraftig vækst, fordi det ikke bruger for mange penge.
Hvad angår Frankrig, siger man til os: "Men for Frankrigs vedkommende giver vi det derimod et lille signal, vi giver det en lille reprimande, men i virkeligheden accepterer vi". Men jeg kan konstatere, at Frankrig ikke lever op til sine forpligtelser. Frankrig havde forpligtet sig til at foretage en reduktion af de offentlige udgifter og forberede skattelettelser. Denne ligevægt er slået i stykker. Vi kan se, at bevægelsen i retning af at formindske underskuddene er ved at gå i stå i Frankrig, uanset at væksten har bidt sig fast. Vi kan se, at Frankrig opretholder det højeste niveau for offentlige udgifter i hele eurozonen. Vi ser, at Frankrig over sit statsbudget lader finansiere lønudgifter, som logisk set burde høre hjemme i en markedsøkonomi. Alt dette er ikke tilfredsstillende, men De siger ikke noget, for Frankrig er, som Tyskland og som Italien og som andre lande, en alt for stor mundfuld for Dem.
Så derfor er jeg bekymret, for for at foretage et virkeligt policy-mix, hr. kommissær - og det er ikke ment som en bebrejdelse - skulle De have midler til rådighed, som kunne gøre Dem politisk mindre frygtsom, juridisk bedre klædt på og i økonomisk henseende forsynet med et analyseapparat, der er noget mere komplekst end det, vi råder over. I virkeligheden lider vi i denne henseende under at have for lidt Europa og ikke for meget, og i en sådan mangelsituation, ja, der er det den lille, som betaler gildet!

Berès
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske Kommissionen og Rådet, for her et år før overgangen til den rigtige euro, er det nyttigt, at denne koordinering af de økonomiske politikker, som vi så brændende ønsker efter overgangen til euro, får konkret form.
Jeg ved ikke, hvornår eller hvordan Kommissionen og Rådet havde kunnet bruge det instrument, artikel 99, og specielt artiklens stk. 4, er, om ikke i dag. Prøv at forestille Dem, at De havde skullet gøre det næste år. Det tror jeg ikke havde været muligt. De har begge to på en og samme tid vogtet over traktaten og over den fælles europæiske interesse. Følgen er, at koordinationen af de økonomiske interesser endnu ikke er perfekt. Kommissæren har netop fremlagt og fået Kommissionen til at vedtage et dokument, som vi vil se på med stor opmærksomhed, nemlig en redegørelse, som sætter os i stand til at bevæge os fremad på disse områder. Vi takker ham på forhånd, og vi håber, at vi på dette grundlag vil kunne forbedre mekanismen.
Det, man måske i dag skal tage afstand fra, er fraværet af de økonomiske hovedretningslinjer i budgettet, og ikke den henstilling, som Kommissionen netop har formuleret. Når man udarbejder hovedretningslinjerne for den økonomiske politik, sidder alle med ved bordet: Irland, Tyskland, Italien, Frankrig, Portugal osv. Problemet, vi i dag står over for, er, at når først de økonomiske hovedretningslinjer er vedtaget, så tager alle hjem og vedtager deres budget, stort set uden at skele til, hvad man har udarbejdet i fællesskab, mellem ligemænd. Vanskeligheden består i dag i, at Kommissionen stryger et budget, som allerede er vedtaget af det irske parlament, og at den ex-post evaluerer resultatet af den interne irske, franske, tyske eller italienske debat.
Jeg gentager, at jeg ønsker Kommissionen tillykke med at have truffet denne afgørelse. Hr. von Wogau stiller spørgsmålet, "om den irske økonomi har en sådan indflydelse på situationen i Den Økonomiske og Monetære Union". Selvfølgelig har den ikke det, men læs lige artikel 99, stk. 4. Der står, at Kommissionen skal foreslå den slags henstillinger, og Rådet vedtage dem, når Den Økonomiske og Monetære Unions stabilitet risikerer at blive sat over styr, men også når medlemsstaternes hovedretningslinjer ikke er i overensstemmelse med de retningslinjer, der er fastlagt kollektivt. Og vi befinder os her klart i den sidste kategori.
Lad os nu se på spørgsmålet om, hvorvidt man skal lade det gå ud over et lille land eller et stort land. Hvis Kommissionen i dag ikke havde sagt noget i forhold til et lille land - selv om jeg ikke rigtig kan se, hvad forskellen er på et stort og et lille land, men lad nu det ligge, tror De så, den en dag kunne have gjort noget ved et stort land, hvorfra der kom negative signaler, som kunne svække Den Økonomiske og Monetære Union? Det tror jeg ikke, og jeg er derfor glad for den beslutning, som Rådet traf i mandags.

Maaten
Fru formand, den økonomiske samling af Europa er et stort eventyr, men heldigvis har vi 15 finansministre, som holder meget godt øje med hinanden i ØKOFIN. Det ved vi ganske vist ikke helt sikkert, for der holdes møde bag lukkede døre og nogle gange bag røgslør. Kun i særlige undtagelsestilfælde, hvis det går helt galt i et land, åbner ØKOFIN sine døre, løfter røgsløret og giver den pågældende kollega en offentlig ørefigen. Den skæbne fik Irland som den første i denne uge. Går det så dårligt med den irske økonomi? Kan vi virkelig ikke stole på irerne? Tværtimod. Det går netop godt med Irland, og det har mange allerede sagt. I fem år har det haft en gennemsnitlig vækst på 5%, arbejdsløsheden er faldet fra mere end 16% til knap 4%, og der er et budgetoverskud på mere end 4,5%. Ja, økonomien er ved at overophedes, og der er risiko for inflation, og det er ikke inden for rammerne af de aftaler, som ministrene indgik. Men alt taget i betragtning er det ikke underligt, at irerne føler sig dårligt behandlet. Meget større fare lurer imidlertid lige om hjørnet. Silvio Berlusconi, der sandsynligvis bliver den næste premierminister i Italien, har bekendtgjort, at han vil nedsætte skatterne til trods for et budgetunderskud og en offentlig gæld af BNP, som er mere end tre gange så stor som Irlands. Stikker ministrene så også Italien en lussing? Hr. Solbes Mira, selv om vi har vores tvivl om nødvendigheden af at revse Irland, kan De i det tilfælde regne med vores støtte.

Ahern
Fru formand, jeg mener, at Kommissionens kritik af Irland er et alvorligt brud på Irlands demokratiske frihed. En folkevalgt regerings frihed til at udforme sit eget budget i overensstemmelse med dens valgløfter er grundlæggende for demokratiet. Jeg opfordrer derfor kraftigt Irlands finansminister til ikke at gå fra sine løfter om at øge udgifterne, især på sundhedsområdet, og om at sænke skatterne, især for de lavtlønnede. Det er ikke min opgave at forsvare skattelettelser for de velhavende, og der er heller ikke tale om et budget, der ville blive foreslået af De Grønne. Ikke desto mindre er det et program, som er forhandlet med arbejdsmarkedets parter.
Irland har særlige problemer med inflation på grund af landets traditionelle handelssamkvem med Det Forenede Kongerige, som ikke er med i eurozonen. Dette er et aspekt af den irske inflation, som Europa-Kommissionen fuldstændig har overset. Europa-Kommissionen kunne faktisk ikke have fundet en bedre måde at skræmme Det Forenede Kongerige fra at tilslutte sig euroen på end her, hvor den har afsløret sig selv som et forældet bureaukrati, der forsøger at tvinge folkevalgte regeringer på en måde, der ligger helt uden for dens mandat. Det er intet mindre end politisk galimatias.
Denne indblanding i det irske budget er resultatet af Maastricht-traktaten, og Kommissionen prøver endda at få regeringerne til at afstemme deres budgetter med Kommissionen på forhånd, hvilket ikke var en del af traktaten. Jeg forventer derfor et rungende nej til Nice-traktaten ved den irske folkeafstemning til sommer på grund af denne uberettigede indblanding, og fordi det er en meget dårlig traktat, hvad mange i dette Parlament er enige om.
Siden 1994 har den kumulative stigning i beskæftigelsen været på 39%. I dag er økonomien tæt på fuld beskæftigelse, hvilket er en enorm forandring for Irland. De irske enhedslønomkostninger ligger stadig mere end 10% under gennemsnittet i eurozonen. Derfor er der både lønstigninger og skattelettelser til de lavtlønnede på den irske dagsorden for 2001. Jeg mener, at Kommissionen bevidst prøver at blande sig i et område, som ligger uden for dens kompetence. Det må vi ikke lade ske. I de sidste fem år er der sket en farlig udvikling i uligheden, hvor de rige bliver meget rige, og de fattige bliver endnu mere marginaliserede. Vi hverken kan eller vil tolerere, at denne udvikling fortsætter.

McCartin
Jeg vil gerne takke Parlamentet for at have taget dette emne op til debat. Jeg opmuntrede hr. von Wogau til at stille dette spørgsmål, fordi jeg mente, at Parlamentet ville behandle denne vigtige sag, som vil danne præcedens, på en retfærdig og afbalanceret måde, og det har det også gjort. Desuden er jeg klar over, at alle drøftelser i Kommissionen og Rådet var hemmelige. Og vi har måttet acceptere pressemeddelelser fra propagandisterne, da det var overstået. Her i Parlamentet får vi nu i det mindste en åben og demokratisk drøftelse af hele dette spørgsmål, og det er jeg meget glad for.
En ting, som talerne fra Irland glemte at sige, var, hvor meget Den Europæiske Union har bidraget til vores succes. Jeg vil ikke gå i detaljer, men jeg vil nævne en faktor, som undervurderes, nemlig den måde, hvorpå den irske økonomi, fordi den er lille og åben, reagerede på det indre marked. Det er ikke noget tilfælde, at den irske fremgang begyndte den dag, grænserne i Europa blev ophævet, og vi fik et frit marked. Det var vigtigt.
Noget andet, der overdrives, er pengeoverførslerne. Da den økonomiske vækst i Irland var på 10%, viste en undersøgelse foretaget af Kommissionen, at overførslen af midler fra strukturfondene til Irland højst bidrog med 1,5%. Så det er en overdrivelse at sige, at Irlands vækst skyldes tilskud fra Europa.
Det mest skuffende er, at den irske finansminister blev så chokeret. Han blev underrettet om dette af det irske økonomi- og socialforskningsinstitut, ligesom han blev underrettet af Kommissionen. Han blev underrettet om det af den irske arbejdsgiverforening. Han blev underrettet om det af centralbankerne. Og hvis det var et problem, fordi fagforeningerne krævede højere lønninger, var det fordi, hans politik allerede havde skabt inflation og allerede havde undermineret realindkomsterne. Vi ville også blive påvirket af beslutninger truffet i Den Europæiske Union, hvis vi ikke var medlem af Unionen og af Den Monetære Union. I den forstand har en lille, åben økonomi som Irland ingen suverænitet.
Ministeren siges at være sportsmand. En sportsmand burde have adlydt dommeren, da han fløjtede, fordi reglerne blev overtrådt. Selv om det kan diskuteres, om Kommissionen har ret eller uret, var det uærligt og urimeligt af vores minister og vicepremierminister at være så arrogante at lade som om, de ikke kunne acceptere eller forstå det.

Torres Marques
Hr. kommissær, jeg vil gerne først trække det frem, som De sagde lige i begyndelsen af Deres indlæg, nemlig at Kommissionens rolle i denne sammenhæng er at samordne EU-landenes økonomiske politik, og at denne funktion ikke vedrører de normale overførsler af Fællesskabets midler. Hr. kommissær, jeg vil gerne have, at De svarer mig på følgende spørgsmål: Hvordan mener De, at den irske økonomi kan køles ned, når inflationsraten i Irland er højere end diskontoen fastsat af Den Europæiske Centralbank, og pengene i Irland altså er meget billige? De og Parlamentets medlemmer ved, at der i USA er forskel på inflationsraten mellem de forskellige stater, uden at dette nødvendigvis påvirker dollarens stabilitet. Hvorfor er det, at denne situation i tilfældet Irland, som har en økonomi, der blot udgør 1% af EU's BNI, er afgørende for euroens stabilitet?
De har, hr. kommissær, flere gange nævnt stabilitetspagten, mens De, hr. kommissær, ikke har mælet ét ord om vækstpagten! Jeg mener, at stabilitet er vigtig for, at der kan blive vækst, og jeg peger på eksemplet Irland, som er et land, der trådte ind i EU for dobbelt så lang tid siden som Portugal og Spanien, og som har vist, at det har formået at få så stor en vækst, at det har nået Fællesskabets gennemsnit. Det får mig til at spekulere på, om De ikke også kunne tænke Dem at overveje muligheden af ikke at betragte Maastricht-kriterierne, især det om inflationen, som en Bibel, og om der ikke er vigtigere forhold end disse for, at Europa får vækst, og væksten i alle Europas lande bliver væsentlig?

Cox
Fru formand, kommissæren afsluttede sin tale med at sige, der ikke kan drages så mange konsekvenser af denne sag. Jeg er enig, og det rejser spørgsmålet om, hvorfor man så overhovedet skal gøre det. Jeg accepterer, at Kommissionen har ret til at gøre det, den gjorde. Som vogter af traktaten har De pligt til at handle, hvis De mener, at det er det rigtige at gøre. Jeg accepterer, at ØKOFIN støttede Kommissionens dom. Den irske regering har også ret og pligt til at forsvare sine politiske præferencer, hvis den mener, at det er det rigtige at gøre.
Jeg betvivler ikke Deres ret, hr. kommissær, til at gøre det, De gjorde, men jeg betvivler Deres dom. Jeg mener, at den var forkert, fordi sagen er så vigtig og vil skabe præcedens. Jeg mener, at den irske reaktion var forkert, fordi den var for negativ. Jeg mener, at både Kommissionens henstilling og den irske reaktion på henstillingen var ude af proportioner. Man gør ikke en uret god igen ved at begå en ny.
I det grå økonomiske område var budgettet inflationsskabende, men på udbudssiden vil skatteændringen medføre større deltagelse i en hårdt belastet arbejdsstyrke. Skatteændringen vil skrue ned for lønforventningerne og dermed for inflationen. Med anlægsudgifterne forsvinder flaskehalsene i infrastrukturen, så i bedste fald er der tale om et gråt område.

Färm
Fru formand, kære kolleger, Unionens kritik af Irlands økonomiske politik skaber uenighed. For mig at se er der god grund til at støtte ØKOFIN-Rådets anbefaling. Retningslinjerne for den økonomiske politik, som alle EU's medlemmer er blevet enige om, handler i bund og grund om, at vi ikke endnu en gang skal ryge ind i 80'ernes galopperende inflation og ødelæggende budgetunderskud, som jo senere medførte backlash, krise og arbejdsløshed.
Irland er det første medlemsland, som nu for alvor begynder ikke at kunne leve op til inflationsmålene. Med baggrund i krisen i 90'erne er det derfor måske rimeligt, at EU reagerer. Nu begynder det at gå godt for Europa igen. Ingen misunder Irland dets fantastiske vækst. Tværtimod er det jo et af de fornemste eksempler på, at EU-samarbejdet virkelig kan bidrage til en kraftig forbedring af vilkårene for et enkelt medlemsland. Men derfor må vi ikke glemme erfaringerne fra krisen i 90'erne. Vi må ikke rokke ved overbevisningen om, at kampen for vækst og fuld beskæftigelse kan og skal forenes med et klart ansvar for prisstabilitet og budgetbalance.
Hvorfor kan Irland så ikke få lov til at gå sin egen vej? Ja, problemet er, at vi jo lever i en sammenflettet internationaliseret økonomi, hvor udviklingen i ét land påvirker de andre. Når det kun er et lille land, der bryder de retningslinjer, som de selv har godkendt, kan problemet synes lille. Men nu er der foruroligende tegn på, at der kan komme flere, og så er det vigtigt at hejse advarselsflaget i tide.
I mit hjemland, Sverige, forsøger man nu at bruge kritikken mod Irland som et indslag i antieurokampagnen. Man siger: Se her! Hvis vi går med i ØMU'en, mister vi vores økonomiske selvstændighed. EU vil endda tage magten over vores skatter.
Jeg mener, at den propaganda er det rene nonsens. Kritikken mod Irland skyldes ikke, at landet sænker skatterne, men at skatterne bliver sænket til et niveau, hvor det kan bidrage til overophedning og til, at inflationen atter tager fart.
EU har udfærdiget en anbefaling - og har ikke magt til at overtage Irlands skatte- og budgetpolitik, uanset hvad de svenske EU-modstandere hævder.

Solbes
Fru formand, jeg vil gerne takke alle talere for deres synspunkter. Jeg forsøgte at udrede nogle punkter i mit indledende indlæg, men jeg har på fornemmelsen, at det ikke er lykkedes mig.
For det første dømmer vi ikke Irland i forhold til andre. Vi dømmer Irland i forhold til landets egne forpligtelser, som er accepteret i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. For det andet træffer vi ikke bare en beslutning ud af det blå, uden at den er planlagt. Rådets henstilling fra 1998 talte allerede om nødvendigheden af en mere restriktiv skattepolitik for Irland, i henstillingen fra 1999 anføres det, at den trods anstrengelserne er utilstrækkelig, og i 2000, når det siges, at den irske budgetpolitik, som blev accepteret af Irland, bør være mere restriktiv, er resultatet et klart ekspansionistisk budget fra Irlands side.
Når jeg taler om et ekspansionistisk budget, taler jeg om overordnede tal: større sundhedsudgifter og større udgifter til skattelettelser. Det er helt i orden. Det er noget, der træffes beslutning om i den nationale politik. Min bekymring som kommissær med ansvar for økonomiske og monetære anliggender er det irske budgets overordnede stilling. Det drejer sig dog ikke kun om min bekymring, men også om bekymringen hos den irske centralbank, som må antages at kende landets økonomiske stilling og fuldt ud forstå, at det aktuelle budget giver en væsentlig procyklisk stimulering af økonomien. Det er denne situation og disse kendsgerninger, som vi dømmer.
Herefter kan vi tale om, hvad vi gør, og hvad vi ikke gør. Min forpligtelse som kommissær med ansvar for disse emner er at gennemføre de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som er mere forpligtende end stabiliseringsplanen. Stabiliserings- og vækstplanen er - for nu at tilfredsstille fru Torres Marques - en beslutning som følge af en fællesskabsforordning. De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik er den model, som vi i sin tid vedtog for at indføre den i Maastricht-traktaten. Og det, vi har gjort, er at gennemføre denne model meget strengt som planlagt. I modsætning til, hvad nogen tror, er det naturligvis ikke Kommissionens holdning - det er Kommissionens og Rådets holdning - og til udarbejdelse af vores forslag har vi heller ikke baseret os på andre elementer end den egentlige vurdering af dette punkt.
Derfor må ingen tro, at der er andre former for problemer eller årsager, hverken store eller små. Vi taler om overensstemmelse med den model, som vi i sin tid fastsatte.
Større forståelse er blevet nævnt. Jeg synes, at vi har udvist forståelse siden 1998, og det er indlysende, at i denne situation skal der på et eller andet tidspunkt træffes beslutninger.
Der blev talt om manglende diplomati fra Kommissionens side. Jeg kan forsikre om, at ingen af de lækager, der har været til pressen, stammer fra mine tjenestegrene i Kommissionen.
Man kan naturligvis mene, at klassens bedste elev bliver straffet. Jeg sagde, at vi ikke straffer. Vi fremhæver via en henstilling den ukorrekte adfærd i forhold til retningslinjerne for den økonomiske politik. Og det er helt i overensstemmelse med god adfærd med hensyn til vækst og inflation.
Vi kunne tale meget om flere detaljer. Hr. Bradbourn sagde, at der ikke er blevet givet nok oplysninger. Jeg er villig til at møde for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, når det anses for hensigtsmæssigt, for at give detaljerede kommentarer til de oplysninger, som vi har talt om.
Artikel 99, stk. 4 - som er en af bekymringerne - anvendes i henhold til bestemmelserne i den gældende lovgivning. Det er blevet diskuteret, om sanktionen mod Irland er begrundet. Efter min opfattelse er den. Hvis ikke den var, ville jeg ikke have fremlagt dette forslag. Og den er begrundet på trods af den lille indvirkning, som Irland har på den samlede europæiske økonomi. Jeg gentager, at det er indlysende, at dette grundlag er baseret på to forhold: For det første de forpligtelser, som alle accepterede i den definerede model, og for det andet tror jeg ikke, at nogen alvorligt kan forsvare, at man i den model, som vi har iværksat, kan behandle noget land anderledes, hverken fordi det er stort eller lille.
Vi kan også tale om andre emner, som er bragt på bane. Problemerne vedrørende Irlands bidrag til den europæiske vækst, de specifikke problemer, inflationsudviklingen osv. Jeg mener, at man kan diskutere alle disse tekniske emner. Det er korrekt, at Irlands nominelle inflation er faldet i de seneste to måneder. Når vi taler om overophedning af den irske økonomi, taler vi imidlertid om det underliggende inflationspres, om den underliggende inflations virkninger, om lønfremgangen, om stigningen i boligpriserne og mange andre elementer, som ligger til grund for en korrekt vurdering af det, der sker i Irland.
Er vores fremlæggelse fejlagtig? Her kommer vi til et emne, der er vanskeligt at vurdere, fordi Nice-traktaten skal ratificeres, og fordi det er et element, som vil have betydning for andre modeller. Jeg spørger Dem, om De mener, at denne form for politiske vurderinger fritager Kommissionen fra forpligtelsen om at gennemføre traktaterne, således som de er vedtaget. Efter min opfattelse har Kommissionen handlet tilstrækkeligt fornuftigt efter gentagne gange at have opfordret den irske regering til at skifte kurs. Kommissionen har fremlagt emnet for gruppen af eurolande og Rådet (økonomi og finans). Det er ikke blevet vedtaget ved en tilfældighed. Det er blevet drøftet i den særlige gruppe i Det Økonomiske og Sociale Udvalg efter analyse af hvert af de argumenter, der er fremsat af den irske regering. Alligevel blev beslutningen som sagt truffet efter forslag fra Kommissionen og med - skal vi sige - enstemmighed i Ministerrådet.
Kommissionen har efter min mening gjort, hvad den burde. Jeg vil gerne gentage, at der er tale om en henstilling. Jeg taler ikke om sanktion, men om henstilling, og jeg tror, at den eneste konklusion, vi kan komme frem til, er Rådets beslutning efter forslag fra Kommissionen om anvendelse af en regel, som er indført i traktaten for at løse en række konkrete problemer, som opstår i den model for koordinering af den økonomiske politik, som vi har fastlagt, og som naturligvis kan ændres i fremtiden, men som er gældende nu.

Formanden
Jeg takker hr. kommissær Solbes.
Forhandlingen er afsluttet.

Van Hulten
Hr. formand, som De kan se, er der ikke ret mange til stede. Det var det samme i sidste måned. I sidste måned foreslog jeg, at vi kunne bruge yderligere 2-3 timer mandag aften på forhandling, så medlemmerne også kunne deltage i denne afstemning. Kan De fortælle mig, om man har set på dette forslag, og hvad Præsidiets eller Formandskonferencens reaktion var?

Formanden
Jeg får at vide, at man stadig er ved at se på Deres forslag, og at vi for øjeblikket ikke har fundet nogen adækvat løsning.

Dupuis
Hr. formand, jeg har et andet forslag: Vi er i færd med at forberede en ændring af kalenderen, for at have en dag mere i Bruxelles fra næste år.

Formanden
Jeg tror, vi er ved at komme væk fra dagsordenen, og tiden er inde til at gå over til afstemning om beslutningsforslag om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

AFSTEMNING
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om beslutningsforslag om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Før afstemningen om beslutningsforslag om religionsfrihed i Kina

Wurtz
Hr. formand, vedrørende det næste beslutningsforslag har min gruppe ønsket at underskrive det fælles beslutningsforslag om religiøse rettigheder i Kina for at slå fast, at set med vores øjne kender forsvaret for tros- og ytringsfriheden ingen grænser. Til gengæld er det helt overvejende flertal i min gruppe absolut modstandere af enhver henvisning til sekten Falun Gong i denne beslutning.
Derfor har vi bedt om en særskilt afstemning, med navneopråb, om de to afsnit, der vedrører dette spørgsmål, og vi vil stemme imod disse afsnit.

Formanden
Det har vi sandelig også tænkt os, hr. Wurtz.

Posselt
Hr. formand, jeg vil blot kort sige, at der er blevet stillet forslag om, at vi skal begynde tidligere mandag morgen og stoppe tidligere om torsdagen. Jeg må sige, at det er absurd, for det ville betyde, at mange af os allerede skulle rejse om søndagen for at andre kunne få fri om fredagen. Tidligere var det sådan i Europa, at søndagen og ikke fredagen var hellig.

Van Hulten
Hr. formand, jeg ønsker heller ikke at diskutere dette, men jeg er nødt til at præcisere, at det, hr. Posselt sagde, er forkert. Jeg foreslog ikke, at vi skulle begynde tidligere om mandagen. Jeg foreslog, at vi brugte aftentimerne om mandagen, som er ledige nu, til forhandling på samme måde som om tirsdagen og onsdagen. På den måde kunne vi stemme tidligere om torsdagen, og folk ville kunne deltage i afstemningen, inden de tager hjem. Det var mit forslag.

Formanden
Det var så den sidste meddelelse i denne mødeperiode, for jeg erklærer hermed Europa-Parlamentets session for afbrudt.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 19.00)

