Situationen i Tjetjenien
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Tjetjenien.
Jeg giver ordet til hr. de Miguel, som taler på vegne af Rådet.

De Miguel
Hr. formand, mine damer og herrer, siden de russiske militære operationer blev genoptaget i september 1999 i Tjetjenien, har EU og andre været meget opmærksomme på situationen. Det ser vi af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsinki, fra december 1999, og af de efterfølgende formandskabers handlinger. Denne holdning har ikke, som nogle ellers forudså, ændret sig efter attentaterne den 11. september.
Det spanske formandskab har handlet, og vil fortsat i løbet af dette halvår handle, i overensstemmelse med EU's holdning. I formandskabets handlingsplan for udviklingen af en fælles strategi for Rusland er der et afsnit, hvor man giver udtryk for EU's velvilje til fortsat at give udtryk for EU's ønske om hurtigt at opnå en fredelig løsning i Tjetjenien inden for rammerne af principperne om territorial integritet, retsstat og respekt for menneskerettighederne og at fremme en forbedring af betingelserne for uddeling af en mere sikker og effektiv humanitær støtte.
Denne hensigtserklæring har i månederne siden januar ført til forskellige konkrete aktioner. Formandskabet har haft Tjetjenien på dagsordenen på alle møder med politisk dialog, som Unionen har afholdt på forskellige niveauer med Rusland, både mellem politiske repræsentanter, ministertrojka, EU-Rusland, EU-Rusland politiske lederes trojka, PSC-Rusland-trojka og på ekspertmøderne, den såkaldte COEST-trojka.
På den sidste ministertrojka med den russiske udenrigsminister hr. Ivanov, den 2. april, tog formanden igen emnet op. Og EU's missionsledertrojka i Moskva fremførte i begyndelsen af marts over for den russiske viceudenrigsminister, at EU er bekymret over menneskerettighedssituationen i regionen.
Alt dette har vist de russiske myndigheder, hvordan EU forholder sig til udviklingen i den kaukasiske republik. Dertil skal lægges anmodningen, og efterfølgende støtte, fra pågældende myndigheder til rejsen for missionsledertrojkaen, der er planlagt i regionen i løbet af april, hvor man vil kunne få direkte oplysninger om begivenhedernes udvikling. Det er netop for at få oplysninger, at missionsledertrojkaen løbende er i kontakt med repræsentanter fra ngo'er og kompetente myndigheder som f.eks. hr. Kalamanov, Kremls daværende særlige repræsentant for menneskerettigheder i Tjetjenien, og hr. Jastrahembskij, præsidentens talsmand.
Når man taler om særlige foranstaltninger, skal man ikke begrænse det til det spanske formandskab, men også minde om, at EU's opmærksomhed har ført til store finansielle forpligtelser. I dag er EU den største donor af humanitær bistand i regionen. For perioden fra den militære optrapning i 1999 og frem til i dag udgør beløbet 65 millioner euro, heraf 40 millioner i 2001.
Jeg vil gerne understrege nogle aspekter i den nuværende situation i Tjetjenien. Vi modtager fortsat bekymrende rapporter om menneskerettigheder fra OSCE-støttegruppen, Europarådets parlamentariske forsamling og forskellige ngo'er. Lord Judd konstaterer i en rapport til Europarådets parlamentariske forsamling, at man kun har opnået få fremskridt inden for området i løbet af sidste år. OSCE-støttegruppens rapporter fra de første måneder i år om de militære operationer i pågældende periode omtaler forsvundne civile, udplyndringer, overdreven brug af vold og andre krænkelser af civilbefolkningens rettigheder, fuldstændig i modstrid med indgåede aftaler. Repræsentanten fra den offentlige anklagemyndighed var ikke til stede ved alle operationer.
Man skal huske på, hvad de russiske myndigheder har gjort for at forbedre situationen. Præsident Putin har - og det må man anerkende - forpligtet sig til at anklage og dømme de ansvarlige for overtrædelser af menneskerettigheder, også når det drejer sig om militærfolk. Og det er flere gange blevet gentaget af andre officielle repræsentanter.
Kontoret for Kremls særlige repræsentant for menneskerettigheder i Tjetjenien har udført sit arbejde og fremsendt anmeldelser af formodede overtrædelser af menneskerettighederne. De russiske myndigheder samarbejder med organisationer, der er aktive inden for området. Hvad angår ngo'er, har man, ud over samarbejdet med FN's Flygtningehøjkommissariat fornyet mandatet for OSCE-støttegruppen i Tjetjenien til 31. december 2002. Tre repræsentanter fra Europarådet vil fortsat deltage i kontorets arbejdsopgaver og arbejdet i den blandede arbejdsgruppe, hvor der er repræsentanter fra Europarådets parlamentariske forsamling og Dumaen.
Inden for samme område vedtog man i januar at nedsætte et råd for beskyttelse af menneskerettigheder i Tjetjenien med repræsentanter fra ngo'er, anklagemyndigheden, sikkerhedsstyrkerne og de lokale myndigheder, som skal mødes hver måned. En anden positiv foranstaltning er det tjetjenske politis tilstedeværelse ved de eksisterende kontrolpunkter ved republikkens store færdselsårer. Men desværre har foranstaltningerne ikke været gode nok, hvis man ser på den nuværende situation.
Hvad angår den humanitære situation, er der stadig tusindvis af fordrevne, som ikke kan rejse tilbage til Tjetjenien på grund af den usikre situation samt de vanskeligheder, de humanitære organisationer støder på i deres arbejde. Men også inden for dette område må man anerkende, at de russiske myndigheder har vedtaget forskellige foranstaltninger. Ud over den førnævnte arbejdsgruppe med ngo'er, hvor man skal behandle disse spørgsmål, har den russiske føderation gennemført forskellige foranstaltninger for at normalisere forholdene i området. Det drejer sig ikke kun om socioøkonomiske udviklingsplaner, genåbning af uddannelsescentre eller genindførelse af det offentlige pensionssystem, men også om udarbejdelse af et udkast til forfatning, som skal vedtages ved en folkeafstemning. Det er et skridt på vejen inden afholdelse af et nyt valg, hvor regionens befolkning får mulighed for at vælge deres repræsentanter.
Men som jeg har sagt, er der stadig problemer, og EU vil fortsat via alle mulige kanaler videreformidle sit budskab til de russiske myndigheder. Et budskab, der fokuserer på følgende punkter: For det første anerkender EU den Russiske Føderations territoriale integritet og myndighedernes ret og forpligtelse til at beskytte befolkningen mod terrorhandlinger, som EU på de kraftigste fordømmer. Men til denne anerkendelse skal lægges, at EU er overbevist om, at beskyttelsen af befolkningen skal ske inden for rammerne af retsstatsprincippet, fuldstændig respekt for menneskerettighederne og international humanitær ret som nedfældet i adskillige traktater, hvor den Russiske Føderation er kontraherende part.
EU anmoder derfor de russiske myndigheder om at dømme og sanktionere de ansvarlige for menneskerettighedskrænkelser, så man således stopper brugen af straffrihed, som desværre før har været normen. Vi anmoder også myndighederne om at formidle passende uddannelse af de føderale tjenestemænd inden for menneskerettighedsområdet, så man undgår gentagelser af pågældende begivenheder.
Jeg vil gerne understrege Europarådets og UNHCR's store bidrag inden for området og give udtryk for EU's fulde støtte til pågældende organisationer samt OSCE's arbejde i Tjetjenien.
EU ønsker, at de russiske myndigheder fortsat samarbejder med internationale organer og ngo'er og fjerner de barrierer, der stadig findes for organisationernes arbejde. Af konkrete tiltag kan jeg nævne behovet for, at organisationerne får adgang til arrester samt lettere adgang til radiokommunikation. En forbedring af menneskerettighedssituationen vil uden tvivl fremme de fordrevnes mulighed for at vende tilbage. Og hvis man fjerner de nuværende restriktioner for kommunikationsmediernes adgang til området, vil man skabe øget tillid, både hos civilbefolkningen og på internationalt plan.
For det andet mener EU, at terrorhandlingerne begået af dele af den tjetjenske hær selvfølgelig udgør en del af problemet, men ikke hele problemet. En bæredygtig løsning på problemerne skal uden tvivl bygge på en normalisering af civilbefolkningens liv via en komplet genindførelse af de demokratiske mekanismer og strukturer i Tjetjenien. Det skal ske efter en dialog med forskellige sektorer i det tjetjenske samfund. EU opfordrer de russiske myndigheder til at genoptage de kontakter, man indledte i november sidste år.
For det tredje er EU upartisk, da man anerkender de opnåede fremskridt, men samtidig også angiver de områder, hvor der er alvorlige mangler. EU handler således i fuld overensstemmelse med værdigrundlaget for EU og for EU's forhold til tredjelande og dermed også det strategiske forhold mellem EU og Rusland.
Kernen i EU og Ruslands fælles værdier udgøres af respekten for retsstatsprincippet og beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder. EU vil også handle upartisk og sammenhængende, når man skal behandle Tjetjenien på det 58. møde i Menneskerettighedskommissionen.
EU har over for de russiske myndigheder angivet, at vi gerne vil forhandle med dem om en erklæring fra formandskabet, hvor man inkluderer både fremskridt og mangler, i stil med min fremlæggelse i dag. Man har også meddelt myndighederne, at EU vil vedtage en resolution, som man gjorde det på mødet i 2001, hvis Rusland ikke imødekommer EU's forslag.
Hr. formand, mine damer og herrer, afslutningsvis vil jeg blot understrege den beslutsomhed og sammenhæng, der præger EU's holdning. EU ser fortsat Tjetjenien som et prioriteret område i forholdet til Rusland, som man til stadighed vil være opmærksom på, når begivenhederne kræver det. Jeg kan også bekræfte, at spørgsmålet vil udgøre en vigtig del af drøftelsen på højeste niveau, som finder sted den 28. maj i forbindelse med EU-Rusland-topmødet.

Nielson
Hr. formand, Kommissionen deler Parlamentets bekymring over den forværrede situation i Tjetjenien, som fremgår af de seneste omfattende rapporter om alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i de sidste par måneder.
På baggrund af disse rapporter, herunder dem fra Europarådet, udtrykker EU fortsat sin bekymring over for de russiske myndigheder gennem de relevante diplomatiske kanaler. Som De ved, omfatter den politiske dialog mellem EU og Rusland en række møder på højt niveau, bl.a. ministertrojkaen med udenrigsminister Ivanov i Madrid i sidste uge.
EU's holdning til sagen er enkel og ligger fast. EU støtter helhjertet Ruslands legitime kamp mod terrorisme både i Tjetjenien og andre steder. Det må der ikke herske nogen tvivl om. Vores opfordringer til en politisk løsning, som uden at sætte Den Russiske Føderations territoriale integritet over styr tilfredsstiller flertallet af tjetjenere, underminerer ikke på nogen måde denne støtte.
På samme måde må der ikke herske tvivl om EU's forpligtelse til at overholde menneskerettighederne i den verdensomspændende kamp mod terrorisme, herunder i Tjetjenien. Jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet i denne henseende deler det synspunkt, at kampen mod international terrorisme ikke retfærdiggør eller undskylder overtrædelsen af de mest grundlæggende individuelle menneskerettigheder hverken på Vestbredden, i Afghanistan eller i Tjetjenien. Dette synspunkt bør ikke ændres - og er da heller ikke ændret - som følge af de forfærdelige terrorangreb den 11. september sidste år.
På baggrund af EU's fælles indsats for sammen med Rusland at etablere et nærmere politisk og økonomisk samarbejde har vi gentagne gange gjort Rusland det klart, at det forventes at optræde i fuld overensstemmelse med de værdier, som Rusland forpligtede sig til at respektere ved indtrædelsen i Europarådet og OSCE. Disse basale principper om respekt for de grundlæggende menneskerettigheder og retsstatsprincipperne, herunder folkeretten, er en integreret del af det strategiske samarbejde, som vi sammen prøver at opbygge.
Som De ved, holder Menneskerettighedskommissionen i øjeblikket møde i Genève, og Tjetjenien er fortsat et vigtigt punkt på dagsordenen. Europa-Kommissionen deltager fuldt ud i EU's interne overvejelser i dette forum. Selv om EU er indstillet på at deltage i forhandlinger med Rusland i god tro om anerkendelse af Ruslands positive indsats i det forløbne år, er der stadig for mange og meget alvorlige problemer, der skal løses i Tjetjenien.
På den positive side har vi anerkendt nogle positive skridt, som Rusland har taget i retning af en politisk løsning, som kan garantere varig fred og stabilitet i Tjetjenien. Vi bifalder disse skridt og er indstillet på at støtte dem på enhver måde. I samme forbindelse må vi også erkende, at der på en række områder er sket fremskridt i det forløbne år, f.eks. hvad angår fysisk genopbygning, fastsættelse af betingelserne for økonomisk udvikling, støtte til genetablering af det tjetjenske retsvæsen med henblik på genindførelse af retsstatsprincipperne osv. Det er klart, at der skal gøres meget mere på alle disse områder, men der er sket fremskridt, og det fortjener anerkendelse.
Vi har også noteret, at overtrædelser af menneskerettighederne i stigende grad retsforfølges. Men vi må stadig beklage, at disse sager resulterer i alt for få domfældelser. Det er vigtigt, at folk ved, at de, der krænker menneskerettighederne, i sidste ende straffes, for at undgå overtrædelser i fremtiden. Der skal dog sættes kraftigere ind på dette område.
Et andet område, hvor der er behov for yderligere fremskridt, er ydelsen af og adgangen til humanitær bistand. Som De ved, er EU gennem Det Europæiske Fællesskabs Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) langt den største nødhjælpsdonor i Nordkaukasus. Siden oktober 1999 har vi ydet ca. 65 millioner euro i nødhjælp til ofrene for konflikten i Tjetjenien, og alene sidste år var tallet på over 40 millioner euro. Vores støtte er af afgørende betydning for tilstedeværelsen af internationale humanitære ngo'er i området, ligesom den også er af afgørende betydning for FN-organisationernes arbejde og tilstedeværelse, især UNHCR's. Efter vores mening er det vigtigt, at det internationale humanitære samfund er repræsenteret i Tjetjenien.
Vi er bekymrede over de vanskelige betingelser, som de humanitære organisationer fortsat må arbejde under i Nordkaukasus, især det uigennemskuelige og tidskrævende system med indrejse- og arbejdstilladelser til Tjetjenien, og over, at humanitære ngo'er nægtes tilladelse til at bruge VHF-radiokommunikation, som er meget vigtig for deres sikkerhed.
Vi har rejst spørgsmålet om arbejdsbetingelserne over for de russiske myndigheder på forskellige planer i over to år, men indtil videre er der kun sket ubetydelige forbedringer. Vi har prøvet alle mulige kanaler. Det er et problem i forbindelse med de igangværende drøftelser med de russiske myndigheder, men vi vil fortsat presse på for at få det løst.
Sikkerhedssituationen i Nordkaukasus er fortsat vanskelig, men man må forvente en vis mængde operationelle problemer. Vi forventer dog et øget samarbejde fra de relevante russiske myndigheders side. I den henseende vil vi fortsat slå til lyd for konkrete forbedringer, f.eks. fremme af humanitære operationer i overensstemmelse med de grundlæggende, etablerede og normale internationale sikkerhedsstandarder samt effektiv og uafhængig overvågning og evaluering.
Samtidig vil vi fortsat insistere på, at en eventuel repatriering af tjetjenske fordrevne fra nabostaterne Ingusjetien og Dagestan samt georgiske flygtninge skal være frivillig og betingelsesløs. Det er et voksende problem. På nuværende tidspunkt virker en massiv hjemvendelse temmelig usandsynlig i lyset af den fortsat ustabile og voldelige situation i Tjetjenien og de meget begrænsede fremskridt med at få gennemført den russiske regerings længe lovede rehabiliterings- og genopbygningsprogram.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, i går havde vi en meget seriøs forhandling her i Parlamentet om situationen i Mellemøsten, og jeg mener, at forhandlingen om Tjetjenien fortjener den samme seriøsitet. Der findes et blødende sår i Europa, nemlig i Tjetjenien, i Den Russiske Føderation.
Vi i vores gruppe, de kristelige demokrater, siger, at sikkerheden på vores europæiske kontinent i det 21. århundrede vil afhænge af, at vi har et handlekraftigt ?

? demokratisk EU, som forpligter sig til at overholde menneskerettighederne, og at vi har et handlekraftigt, demokratisk Rusland, som forpligter sig til at overholde menneskerettighederne, og at begge parter, EU og Rusland, samarbejder som partnere. Vi ønsker et sådant strategisk partnerskab, fordi det er vigtigt for vores kontinents fremtid.
Men vi må ikke forholde os passive i forhold til krænkelser af menneskerettighederne, og især Europa-Parlamentet må ikke forholde sig passivt. Der findes observatører, som siger, at der dør flere mennesker i Tjetjenien end i Mellemøsten. Vores gruppe mener, at en tjetjeners liv er lige så meget værd som livet for en borger i USA eller en borger i EU ?
(Bifald)
? og at en muslim i Tjetjenien fortjener lige så meget respekt som en kristen, en jøde, en palæstinenser, en hindu, en buddhist eller et ikke-troende menneske.
(Bifald)
Ingen steder i verden - og især fordi vi er europæere, er dette vigtigt for os - må der gøres forskel på menneskerettighederne.
(Bifald)
I disse dage besøger den russiske præsident et land i EU. Jeg hørte i går hans udtalelser om Tjetjenien i tysk fjernsyn. Ruslands ambassadør i EU, hr. Likhatjov, og formanden for den russiske Dumas udenrigspolitiske udvalg, Dimitrij Rogosjin, opsøgte mig i sidste uge i Bruxelles for at informere mig om situationen. Det glæder mig, at vores forhandling om Tjetjenien også gav anledning til, at der blev taget kontakt til vores gruppe.
Naturligvis skal vi bekæmpe terrorismen, men vi må ikke gøre det på en måde, så det går ud over menneskerettighederne og menneskeliv i Tjetjenien, civile menneskers liv, som ønsker at leve fredeligt.
(Bifald)
Når det i en analyse fra USA's udenrigsministerium fra den 4. marts, når det i udtalelser fra Læger uden Grænser, en organisation, hvis engagement vi sætter stor pris på, når det fra Human Rights Watch, som har hjemme i New York, lyder, at de russiske tropper næppe har respekt for menneskeliv, så skal en alarmklokke ringe for os.
Når den russiske Dumas repræsentant for Tjetjenien, Aslambek Aslakanov, siger - det viser, at Rusland er på vej mod demokrati, og det anerkender vi jo - at 80% af den hjælp, som Rusland sender til Tjetjenien, overhovedet ikke når frem til borgerne, så skal en alarmklokke ringe for os.
Når Mary Robinson, FN's højkommissær for menneskerettigheder, udtaler, at den økonomiske, sociale og kulturelle situation i Tjetjenien trods visse fremskridt, som vi jo også kan se, er slem, så skal en alarmklokke ringe for os. Det drejer sig om situationsrapporter fra organisationer og personer, som kender situationen bedre end os. Men Europa-Parlamentet er forpligtet til at fokusere på de massive krænkelser af menneskerettighederne i Rusland og således i Europa, i Tjetjenien, så længe de finder sted.
Vi kræver derfor våbenhvile og en politisk løsning. Vi kræver, at den gruppe russiske soldater, som ikke har respekt for civile menneskeliv, som ringeagter menneskeværdigheden og menneskeliv, ikke alene bliver kritiseret herfor via politiske udtalelser i Moskva, men derimod også reelt bliver ført for en domstol og dømt, for ellers fortsætter disse krænkelser af menneskerettighederne i en uendelighed.
(Bifald)
Vi opfordrer også Rusland til - i højere grad end hidtil - at åbne op for observatører og også til at samarbejde med EU's organisationer. Rådsformanden og også kommissæren nævnte det, og vi følger alle den samme linje i dette spørgsmål. Europa-Parlamentet skal endvidere træffe beslutning om og opfordre vores delegation til i fællesskab med den tilsvarende Duma-delegation vedvarende og på en meget konkret og velorganiseret måde at beskæftige sig med Tjetjenien.
Vi sender snart - hvilket vi jo allerede besluttede den 16. marts - en EU-delegation til Tjetjenien og til regionen derovre. Jeg ville personligt også hilse det velkomment, hvis De, hr. kommissær, i egen person ville rejse derover for at tale med de involverede personer på stedet.
(Bifald)
Endelig har vi brug for en tæt koordinering med lord Judd fra Europarådet, som jo er meget engageret i dette problem, og alt i alt for en politisk løsning. Lad mig tilføje, at jeg har besøgt alle republikker i det tidligere Sovjetunionen, og at jeg var i Tatarstan. Tatarstan med sin hovedstad Kasan har en høj grad af autonomi - ja, den højeste grad af autonomi i Den Russiske Føderation. Hvorfor er noget tilsvarende ikke også muligt for Tjetjenien?
Tjetjeniens repræsentanter, som var her for to måneder siden, virkede desillusionerede, de var deprimerede, og man kan fornemme deres bekymring og fortvivlelse. Vi i Europa-Parlamentet har pligt til at indgyde de mennesker, som ønsker at leve fredeligt i Tjetjenien - med en autonom status, men inden for Den Russiske Føderation - håb og at agere som menneskerettighedernes advokat på vores kontinent og i verden og således også i Tjetjenien.
(Bifald)

Paasilinna (PSE).
Hr. formand, det er mærkeligt, at forhandlingen om Tjetjenien er berammet til netop dette tidspunkt, når der om et par dage sendes en delegation af sted for at sætte sig ind i sagen, som vi nu stiller spørgsmål om og taler om. Det tyder på, at vi ikke værdsætter oplysninger fra Rusland. 
Rusland har påstået, at der også opererer terrorister i Tjetjenien, men det har man stort set ikke troet på. Det er selvfølgelig sandt, at en hel nation ikke kan være terrorister, hvilket der også er forlydender om i Rusland. Men da USA indledte sin kamp mod terrorisme, stillede vi straks op alle sammen. På grund af fjernsynspåvirkninger tror vi på, at terrorismen rettet mod USA udspringer fra passagen mellem Rusland og Georgien. 
Kære kolleger, jeg har 10 bemærkninger: En grusom krig kan ikke afgøres med våben, det indrømmes nu selv af Rusland. Krigen udgør én af talrige konflikter i regionen, selv disse terrorister ser ud til at stamme fra de samme kilder. Konflikter kan løses med en international mægler, og jeg går ud fra, at delegationens arbejdsudvalg og Dumaens kolleger sammen prøver at finde politiske løsninger. Dette er et politisk anliggende. Militærets voldsomme udrensningsoperationer i landsbyer og byer skal straks høre op. Det russiske militær har ikke trukket sig tilbage, fordi det udøver en ulovlig olie- og våbenhandel i området. Der skal oprettes en egen tjetjensk ordensmagt, der kan fordrive terrorister og lejesoldater. Der skal etableres et retssystem, der kan stille de skyldige til ansvar. For at undgå korruption skal den tjetjenske økonomi gøres gennemsigtig. Menneskerettighederne skal overvåges, de må ikke krænkes ved at appellere til terrorisme. Bistandsorganisationerne skal have adgang til området, og til sidst skal Unionen sammen med Rusland og Tjetjenien påbegynde genopbygningen af regionen.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, Den Liberale Gruppe glæder sig over, at denne debat finder sted, og det gjorde vi allerede inden vennen Olivier Dupuis sultestrejkede. Det er vigtigt at behandle og diskutere situationen i Tjetjenien. Jeg har en fornemmelse af, at overgrebene og den militære offensiv sker i skyggen af hændelserne den 11. september samt situationen i Mellemøsten.
På samme måde som Kina - som vi kommer til at diskutere senere - bruger også Rusland kampen imod terrorismen som en slags alibi for at undertrykke sine egne politiske modstandere og minoriteter. Krigen mellem Tjetjenien og Rusland er en lang, sej og tilsyneladende uløselig konflikt, der har strakt sig over mange år. Der begås naturligvis overgreb på begge sider. Det skal selvfølgelig undersøges, og de ansvarlige skal stilles til ansvar for deres handlinger.
Man fornemmer ganske rigtigt en del positive signaler. Lord Judd har f.eks. udpeget visse beskedne forbedringer. Også her - præcist som i Mellemøsten - er der kamp om, hvilke nyheder der skal sendes ud i verden. Vi overdænges med menneskerettighedsorganisationernes beretninger om situationen for ikke mindst de civile tjetjenere. Dødspatruljer, summariske henrettelser, tortur, voldtægter og forsvinden. Det er helt klart, at der foregår systematiske og frygtelige overgreb mod civilbefolkningen i Tjetjenien. De russiske myndigheder skal få hånd om dette, undersøge hændelserne og straffe de skyldige. Tæt ved 200.000 mennesker er på flugt internt i Tjetjenien, mens en kvart million er flygtet ud af landet. Det er selvfølgelig en utrolig prekær situation.
Europa-Parlamentet har vedtaget adskillige beslutninger om denne konflikt, men nu er der brug for handling. Det var dejligt at høre fra rådsformanden, at trojkaen af rådsformænd sendes til Tjetjenien. Det ville også være godt, hvis kommissæren kunne rejse til området for at diskutere situationen og tage problemet op med den russiske præsident.
Vi skal stille meget klare krav til Rusland om, at overgrebene og massakrerne på civilbefolkningen straks skal høre op. Den Liberale Gruppe kræver, at der sendes en uafhængig undersøgelseskommission til landet for at opklare, hvad der i virkeligheden foregår. Vi ønsker også at invitere præsident Putin og tjetjenernes leder Aslan Maskhadov til Europa-Parlamentet for at diskutere situationen, og for at vi samtidig kan tilkendegive vores støtte til fredsforhandlinger. De indledende forhandlinger i november 2001 resulterede blot i ét møde, og det gav ikke de store fremskridt.
EU kan sammen med OSCE og Europarådet være med til at fremme en dialog, så der kan findes en politisk løsning. Der findes naturligvis ikke nogen militær løsning. Min gruppe ønsker også, at EU skal tage initiativer vedrørende Tjetjenien på FN's menneskerettighedsmøde i Genève.
Hr. de Miguel talte om EU's støtte til UNHCR, og det er vigtigt. Sandheden er imidlertid, at EU's støtte til UNHCR's budget er reduceret med en tredjedel i løbet af de seneste år.
I går diskuterede vi situationen i Mellemøsten her i salen, og der findes et stærkt engagement blandt parlamentsmedlemmerne. Engagementet i denne konflikt må imidlertid ikke betyde, at vi lukker øjnene for andre konflikter og giver russerne carte blanche til at begå disse overgreb. Situationen er kritisk, og konflikten risikerer at sprede sig til hele regionen med ødelæggende konsekvenser for det russiske demokrati.
Hr. formand, Den Liberale Gruppe støtter den aktuelle beslutning, selv om vi finder den lidt for vag. Vi skal sende et stærkt budskab til den russiske regering og præsident: Vi ved, hvad I gør, og vi accepterer det ikke!

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, kære kolleger, begivenhederne den 11. september sidste år dominerer fortsat verdenspolitikken. Vi ved alle, at verdenspolitik er en særlig kynisk begivenhed, og det gælder især for Tjetjenien. Siden den 11. september har jeg fået det indtryk, at Tjetjenien er faldet mellem folderne i verdenshistorien og er blevet forvist fra de aktuelle begivenheder, og derfor er dagens forhandling vigtig. Kære kolleger, siden jeg blev valgt som formand for Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland, har jeg ført mange samtaler med russere, tjetjenere, folk fra hjælpeorganisationer og menneskerettighedsaktivister. Situationen er bestemt kompleks, og hvis der kommunikeres om dette spørgsmål i sort-hvid-billeder, finder vi helt klart ikke en løsning, men der kan imidlertid drages en række konklusioner.
Problemerne i Tjetjenien kan ikke løses med militære midler. Det er nødvendigt med en politisk løsning, en øjeblikkelig våbenhvile og politisk samråd, og i den henseende støtter jeg menneskerettighedsorganisationernes opfordring om at invitere hr. Maskhadov til Strasbourg i september i år og påbegynde et samråd med de russiske repræsentanter i Europarådet.
Som hr. Poettering netop gjorde opmærksom på, besøgte en række russiske kolleger os i sidste uge og fortalte, at det normale liv er ved at vende tilbage i Tjetjenien, hvilket den russiske ambassadør bekræftede. Kære kolleger, jeg er ikke godtroende, tro mig. De mange rapporter og beretninger fra menneskerettighedsorganisationer og vidnesbyrd fra flygtninge strømmer ind til vores kontorer med den almindelige post og over internettet. Hr. Poettering nævnte ganske rigtigt en række organisationer, Human Rights Watch, Médecins sans Frontières, det vil sige Læger uden Grænser, og Amnesty International. Han nævnte vidnesbyrdet fra Mary Robinson, fra et tjetjensk parlamentsmedlem. Det er tydeligt, at livet i Tjetjenien fortsat ikke er let. Derfor skal vi, kære kolleger, opfordre vores russiske kolleger til samråd og forståelse. Vi kan ikke stemple disse organisationer, disse personer, som nævnes i kompromisbeslutningsforslaget, som agenter for den internationale terrorisme, som repræsentanter for bin Laden. Det ville være at gå for ensidet til værks.
Jeg er meget glad for, at vores delegation får en halv dag til at drøfte problematikken med vores russiske kolleger i Tjetjenien på mandag i næste uge, og at vores delegation i kompromisbeslutningsforslaget, som vi skal stemme om om lidt, får til opgave at oprette en arbejdsgruppe, som specielt skal følge situationen i Tjetjenien, samt at iværksætte en uafhængig undersøgelse af det, som reelt finder sted i Tjetjenien.
Jeg er derfor meget tilfreds med, at vi gentager vores krav om at sende en ad hoc-delegation til Tjetjenien. Det vedtog vi i marts 2000, men beslutningen er endnu ikke blevet gennemført. Jeg anmoder derfor Præsidiet om at sørge for, at det sker langt om længe.
Endelig, kære kolleger, appellerer jeg til hr. Nielson på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance. Parlamentet har to gange anmodet Dem om at besøge landet. Jeg foreslår, at vi tager af sted sammen. Jeg er villig til at afsætte tid til det, og så kan vi sammen se på situationen i Tjetjenien. Nu skal vi endelig skride til handling.
Kære kolleger, jeg kan forsikre Dem om, at delegationen på mandag i næste uge vil gøre alt for at gøre fremskridt med henblik på situationen samt for at føre samråd med vores russiske kolleger i Dumaen og i Council of Federations. Mange tak, hr. formand, for tillægstiden.

Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, under debatten om Palæstina i går, var der mange, der inddrog Tjetjenien, og der er også fantastisk mange paralleller mellem situationen i de to områder. Ligesom Palæstina, er Tjetjenien et land, der er besat af en stærk og stor overmagt. Ligesom i Palæstina, oplever folk i Tjetjenien, at deres helt almindelige, fundamentale rettigheder bliver krænket, og vi oplever oven i købet i Tjetjenien et land, der er lagt fuldstændig i ruiner, hvor 20% af befolkningen er dræbt. Det er ganske klart, at både Israel og Rusland udnytter den situation, at USA har erklæret krig mod terror, til i ly af denne krig mod terror at føre krig mod et helt folk. En krig, der nærmer sig en etnisk udrensning. Jeg mener, at vi bør huske på, at der ikke var nogen terror i Tjetjenien, dengang landet i 1991 udnyttede loven fra 16. december 1966 om, at også lande inden for Føderationen havde ret til selvstændighed, til at gøre sig uafhængig af Rusland. Dengang var der ingen terrorisme, men fra 1994 har Rusland gjort alt, hvad de kunne for at forhindre denne selvstændighed. Det er igen et eksempel på, hvordan undertrykkelsen af et folk, hvordan desperationen i en befolkning, kan bringe folk til at gøre ting, de ellers aldrig ville have gjort. Terror kommer ikke af sig selv. Terrorister falder ikke ned fra himlen. Det er jo ikke sådan, at visse befolkningsgrupper har særlige gener, der gør, at de opfører sig anderledes end vi andre. Det er jo de betingelser, folk lever under, der får dem til at opføre sig, som de gør. Det er vigtigt, at vi tager en beslutning om at invitere Maskhadov og Putin til Strasbourg til september. Så vi kan få en debat, så vi kan få en redegørelse, så vi kan gøre indtryk på begge parter. Jeg synes, vi skal kræve en åben adgang for de humanitære organisationer og for nyhedsmedierne, så krigen om informationer ikke er med til at spille i tjetjenernes disfavør. Men endelig er det også nødvendigt, at folk, der har været udsat for overgreb, får en klar fornemmelse af, at dem, der krænker menneskerettighederne, i sidste ende vil blive straffet. Uden sådan en oplevelse tror jeg ikke, vi kommer langt i kampen hverken for demokrati og menneskerettigheder eller i kampen mod terrorisme. Grundlæggende må vi kræve et ophør af den russiske besættelse af Tjetjenien - gerne i dag.

Dupuis (NI).
 Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, den tekst, som hr. Oostlander er hovedforfatter til, er en skrækkelig tekst. Den er moralsk simpel og politisk vanvittig. At fortsætte med efter to et halvt års krig, og efter at de russiske myndigheder og militære styrker systematisk i to år har krænket tjetjenernes grundlæggende rettigheder, at opfordre til, at de skal standse deres organiserede overgreb, er afgjort forfærdeligt.
Det er endvidere afgjort forfærdeligt at fortsætte med at opfordre til at sørge for, at den humanitære bistand kan nå frem til Tjetjenien, når man ved, at de russiske myndigheder gør alt for at forhindre, at den kommer frem til bestemmelsesstedet. Det, der sker i Tjetjenien i dag, er ikke massive krænkelser af menneskerettighederne, men et egentligt folkedrab. Det er det første folkedrab i Europa siden folkedrabet på jøderne.
Når 20% af en befolkning - 200.000 personer ud af en befolkning på 1 million indbyggere - myrdes, når tusinder bliver tortureret, og når deres forplantningsevner systematisk ødelægges, drejer det sig ikke længere om krænkelser af menneskerettighederne, men om folkedrab.
40% af landets befolkning er flygtet og har ikke noget at leve af. De opretholder livet under forfærdelige forhold i Ingusjetien, hvortil kun 20-30% af Kommissionens humanitære bistand når frem. Resten fortaber sig i det uvisse. Som hr. Poettering har erindret om, når den russiske bistand heller ikke frem til bestemmelsesstedet. Når alt dette tages i betragtning, kan man kun konstatere en ting, nemlig at der finder folkedrab sted, og at Europa ved sin tavshed medvirker til dette folkedrab.
Sammenligningerne med Palæstina holder ikke, fordi vi her taler om terrorisme. Jeg vil gerne have beviser for tjetjenernes terrorisme. Vi har beviser, hvad angår de palæstinensiske selvmordsattentater, men i forbindelse med attentaterne i Moskva for 2-3 år siden har man ikke fundet beviser, der antyder, at der var tjetjenere indblandet. Tværtimod viser overensstemmende beviser, at FSB - den russiske efterretningstjeneste - skulle stå bag attentaterne. For øvrigt skulle tusindvis af tjetjenere have kæmpet sammen med talebanerne. Hundredvis af udenlandske korrespondenter har ledt efter tjetjenere i Afghanistan. De internationale tropper, der stadig befinder sig i Afghanistan, har hver dag ledt efter de tjetjenske krigere. Indtil videre har man imidlertid ikke fundet en eneste tjetjensk kriger i Afghanistan. Dette rygte var FSB's og den russiske kontra-informationstjenestes værk. Det er således forkert at sige, at tjetjenerne er terrorister, når de forsvarer sig, ligesom bosnierne og kroaterne forsvarede sig, og når de ikke har russiske mål, fordi der ikke er civile russere i Tjetjenien. Der er russisk militær, og der er tjetjenske krigere, som bekæmper russerne militært. Til gengæld giver russerne sig dagligt af med overgreb, tortur, afpresning, tilbageholdelse i filtreringslejre, studehandler, færdsel med lig og fanger. De kræver af mennesker, der ikke har, hvad der svarer til en euro, at de skal betale en halv snes dollars for at redde deres forældre. Sådan er situationen i Tjetjenien. Det er folkedrab.
Kommissær Poul Nielson har efter to et halvt år endnu ikke fundet det nødvendigt at tage til Tjetjenien, hvor der sker folkedrab. Hr. Poettering, hr. Watson, hr. Cohn-Bendit og fru Frassoni har mødt den tjetjenske sundhedsminister Omar Khanbiev, som befinder sig på tilhørerpladserne. Hr. Baròn Crespo og hr. Wurtz skal møde ham i dag. Poul Nielson, hr. Khanbiev har ikke pest. De kan også møde ham. Han er her, og De skal blot gå op på tilhørerpladserne for at møde ham. Han kender folkets behov i Tjetjenien, Ingusjetien, Georgien og Aserbajdsjan. De kan tale med ham.
Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, her står så den dadelværdige forfatter eller medforfatter af beslutningsforslaget. Jeg er naturligvis imponeret over den entusiasme og det engagement, som hr. Dupuis udviser for dette anliggende. Jeg mener imidlertid, at det er meget vigtigt, især i forbindelse med sådan et indviklet anliggende som dette, hvor det kommer an på, at vi bidrager til en løsning, at holde hovedet koldt, også selv om hjertet er varmt.
Det er således, hr. formand, at vi havde fuld sympati for politikerne i Tjetjenien efter den første krig. Perspektivet var meget godt, og som min gruppeformand, hr. Poettering, sagde, var Tatarstan et glimrende eksempel. Tjetjenien kunne have udviklet sig til et Tatarstan og måske endda til et Tatarstan med ekstra selvstændighed ud over den, som Tatarstan selv har. Det forventede man også i Rusland. Hvad kan vi så konstatere? At man mellem de to krige om Tjetjenien ikke er kommet frem til en statsdannelse. Der er opstået en mislykket stat, og det er en katastrofe. Vi har set dette overalt, hvor situationen er sådan, f.eks. i det tidligere Afghanistan og i Somalia, hvor det fortsat er aktuelt. Det sker også andre steder i verden. En mislykket stat er en katastrofe for alle borgere og for det internationale samfund, for det, som kan ske i sådan en mislykket stat, har altid internationale følger.
Hr. formand, vi har altså set - og det blev tillige konstateret af vores journalister, vestlige journalister - at Tjetjenien bliver lavet til en kidnapningsstat, en røverstat, en smuglerstat omkring den olie, som strømmer igennem. Vi står over for en katastrofe. Så bryder der en krig ud, hvorom vi må sige, at det kan vi ikke acceptere, hverken fra tjetjensk side eller fra russisk side. Der er en krig i gang, hvor det er vanskeligt at skelne borgerne fra militæret, og som kræver mange civile ofre. Kampen om Tjetjenien har elementer af en frihedskamp, men de overskygges i høj grad af radikalisering og sammenblanding med kriminelle aktiviteter. Vi har ligeledes hørt, at russiske tropper og tjetjenske oprørere sammen tjener godt på ulovlige olietransporter gennem området. Det er meget kyniske forhold, som vi konfronteres med, og det er ikke nemt at sige, det er sort, og det er hvidt. Sådan er det ikke i dette tilfælde.
Jeg må sige, at jeg er glad for, at jeg i sin tid kunne føre lange samtaler med kolleger fra Dumaen, med formanden for det udvalg, som Tjetjenien var henlagt til, med formanden for Menneskerettighedsudvalget og med talsmanden for hæren, general Manilov. Alle tre var meget åbne omkring deres bekymringer over hele situationen. De har aldrig skjult noget, og det viser efter min mening, at man også i Moskva tillægger sagen stor betydning, men ikke kan finde en løsning. Derfor er det absolut nødvendigt, at vi blander os ud fra vores partnerskab med Rusland. Menneskerettighederne er naturlige for os og vil aldrig forsvinde fra vores dagsorden, især ikke i forbindelse med en nær partner som Rusland. Det skal vi blande os i. Derfor er beslutningsforslaget fyldt med spørgsmål. Det er nemt og entusiastisk kun at rette beskyldninger imod Rusland, men der er ligeledes en masse spørgsmål. Vi har endvidere stillet en række forslag, og de vedrører alle genopretning af situationen, humanitær bistand, forbedret bistand til flygtningene fra de områder, muligheder for tilbagevenden og opbygning af de sociale betingelser, som muliggør tilbagevenden. Det er alle enige i, også de ansvarlige politikere i Moskva.
I samtalerne med dem er man nødt til at erkende, at de også er berørt af sagen. Og hvis det kunne gøres på en anden måde, ville de støtte det. De er endvidere meget overbeviste om, at krigsforbrydere fra deres side skal retsforfølges. Den vanskelige situation og den utilfredshed, som vi fortsat sidder med, skyldes, at der sker for lidt, fordi kommandanterne på slagmarken har tendens til at beskytte deres egne soldater imod retsvæsenet. Det er en uacceptabel holdning, men den er set før i forskellige krige, også koloniale krige, sådan som Nederlandene førte krig imod Indonesien efter Anden Verdenskrig. Ofte var det sådan, at man i Nederlandene først efter 20 eller 30 år kunne tale om krigsforbrydelser, som vores egne drenge havde begået i Indonesien. Jeg er glad for, at der i den forbindelse hurtigere opstår åbenhed i Rusland, og det skaber endvidere mulighed for at gøre noget. Vi har for nylig på ny læst, at præsident Putin samler mennesker omkring sig og anmoder dem om at komme med idéer til en opnåelig politik for at få den ro og sikkerhed tilbage i Tjetjenien, som er mulig. Eventuelt ved hjælp af en kombination med Ingusjetien, idet der fra den side er forskellige planer om at undersøge, hvorvidt man kan opnå en forholdsvis velfungerende stat, for det er noget, som vi alle er interesserede i.
Der er 200.000 flygtninge, og det er meget vigtigt - hvilket vi tidligere har slået til lyd for - at hr. Nielson, som flygtningesager og humanitære anliggender er henlagt til, blander sig. Nu er det naturligvis forholdsvis vanskeligt at få indrejsetilladelse til Tjetjenien. Vi har allerede et par gange, jeg selv også et par gange, anmodet ambassadøren og andre russiske repræsentanter her om at give os tilladelse til at rejse ind i Tjetjenien. Man undgår hver gang spørgsmålet, og derfor støtter jeg fuldt ud forslagene, også dem, som er stillet i Europarådet, om at sammensætte delegationer, eventuelt også sammen med ansvarlige Duma-medlemmer, til at rejse til landet og underrette os om situationen. For kun, hvis vi konkret ved, hvordan den aktuelle situation ser ud, og hvis den internationale presse, sådan som det står i beslutningsforslaget, og den russiske presse kan komme ind i landet, er der mulighed for at stille velinformerede forslag, som rammer plet.

Cashman (PSE).
Hr. formand, må jeg begynde med at sige til Parlamentet, at når vi som politikere begynder at udveksle fornærmelser om en krig i et andet land, svigter vi vores overordnede målsætning om at skabe fred.
Hr. Dupuis har talt om grusomheder, som jeg finder forfærdende, da de går ud over rigtige mennesker, bedstemødre, bedstefædre, mødre, døtre, fædre og sønner af den ene grund, at de er anderledes. Jeg går ikke ind for det bekvemme synspunkt, at man i Rusland gør alt, hvad man skal, eller at man er dybt bekymret. Vi fik jo at vide, at verden havde ændret sig efter 11. september, at de grundlæggende menneskerettigheder ville blive studeret endnu nøjere end før. Men det er tydeligvis ikke tilfældet i Tjetjenien. 200.000 tjetjenere lever i direkte fare og frygt, og russerne ignorerer deres rettigheder. Desuden mener jeg, at situationen forværres i stedet for at blive bedre. Det ser ud til, at 11. september har været en katalysator for et bekvemt forhold mellem Rusland og USA, hvor USA vender det blinde øje til.
Jeg bifalder denne beslutning, men vi skal gøre mere for at gennemføre den. Hvorfor har vores handlinger ikke været slagkraftige nok hidtil? Det skal jeg sige Dem: Fordi der har manglet en koordineret og konsekvent international indsats af frygt for at fornærme hr. Putin og hans allierede. Grusomhederne hører ikke op, de svækkes ikke. Konflikten fortsætter i årevis. Det er en krig, der er gået næsten upåagtet hen. Alligevel ser vi overtrædelser af menneskerettighederne, og at de humanitære ngo'er nægtes tilladelse til at operere effektivt på stedet. Der er brug for øget samarbejde med de russiske myndigheder og de uafhængige medier om at udbrede sandheden til verden udenfor. Men vi må aldrig glemme, at det er en grundlæggende ret at leve i fred uden frygt for forfølgelse. Der er behov for en politisk beslutning, men Rusland skal gøres ansvarlig.
Lad mig slutte med at sige, at når en krig indledes, betyder det, at politikerne har svigtet. Når en krig får lov til at fortsætte, går menneskeligheden tabt. Denne krig må høre op. Fredsprocessen er ikke bare en mulighed, det er den eneste vej frem.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg giver hr. Cashman ret. Det russiske militær har igennem otte år ført krig mod den civile befolkning i Tjetjenien. Det er en kendsgerning, som vi ikke må lukke øjnene for. Derfor spørger jeg Dem, hr. rådsformand, om De også præsenterede udenrigsminister Ivanov for den liste af forholdsregler, som De netop præsenterede os for, og om De forklarede den på samme måde som her. Præsenterede De på samme måde hr. Ivanov for det nævnte pres for at vedtage beslutninger i forhold til Rusland? Var dette virkelig det centrale punkt på dagsordenen, eller var det bare en sekundær bemærkning? Det er jo et faktum, at det endnu ikke har givet resultater. Jeg har indtryk af, at det ikke er blevet præsenteret for russerne med den samme seriøsitet, som De netop lagde for dagen her.
Det gør os medskyldige i denne forbrydelse. Vi ved, at der dagligt er mennesker i Tjetjenien, som bliver bortført, dræbt og mishandlet.

Og vi ved, at tjetjenere i Rusland bliver kaldt sorte - et russisk skældsord, som klassificerer disse mennesker som andenrangs. Vores tavshed og vores lukkede øjne i forbindelse med den daglige vold og mishandling af civile borgere gør os utroværdige i verdens øjne, hvad angår kampen for menneskerettighederne mange steder. Derfor er det vigtigt, at vi ikke tror præsident Putin, når han bedyrer, hvilket ikke er i overensstemmelse med virkeligheden, og hvilket han gentog i går i Weimar, at det er nødvendigt at beskytte befolkningen mod banditter og genindføre statslig ret. Det har ikke noget med virkeligheden i dette land at gøre.
Vi skal sørge for international overvågning, hvor der føres kontrol med det tilstedeværende militærs krænkelser af menneskerettighederne. Jeg støtter i hvert fald alle krav om at invitere præsident Putin og hr. Maskhadov til Strasbourg i september, så dialogen kan komme i gang, så der kan blive våbenhvile, og så voldsspiralen i denne region langt om længe kan blive brudt.
(Bifald)

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg hilser det meget velkomment, at denne forhandling finder sted, for siden den 11. september er næsten alle militære indgreb blevet retfærdiggjort med henvisning til, at de er nødvendige i kampen mod terrorismen. Det gælder også situationen i Tjetjenien. Det er nødvendigt med nytænkning. Konflikter og terrorisme kan ikke løses med militære indgreb. Jeg glædede mig i forbindelse med debatten i går om Mellemøsten over, at denne holdning også fandt enstemmig tilslutning i Parlamentet.
I tilfældet Tjetjenien, som det også gælder i alle andre kriseområder, er det kun forhandlinger, kompromiser, tillid, udvikling af det civile samfund og retsstatsprincipper samt genopbygning, der kan løse problemerne. Dialogen med Rusland om disse problemer skal intensiveres kraftigt. Vi skal lægge pres på den russiske regering, således at den kontakt, som blev indledt i november med Maskhadov og andre tjetjenere, som var parate til dialog, fortsættes og intensiveres. En arbejdsgruppe i Europarådet, hvori der også findes repræsentanter for den russiske Duma, har med forsigtige forslag etableret denne spæde forløber for en omfattende dialog mellem russerne og tjetjenerne. Det er vigtigt at støtte dette.
Menneskerettighedssituationen i Tjetjenien er stadig dramatisk. Det glæder mig, at Parlamentet har gjort opmærksom på disse kendsgerninger med sin kompromisbeslutning. Jeg finder det kritisk, at den strafferetslige forfølgelse af menneskerettighedskrænkelser og retsforfølgelsen af mennesker, som gør sig skyldige i denne type strafbare handlinger, kun går langsomt fremad, selv om præsident Putin netop også i går gav udtryk for noget andet. Det er dog positivt, at den russiske regering har taget de første skridt hen imod en retablering og en normalisering af det offentlige liv. Jeg peger især på de anstrengelser, der gøres for at opbygge den civile forvaltning, retssystemet og det lokale politi. Jeg synes ikke, det er fair, at man på forhånd afviser og sætter spørgsmålstegn ved alt det, som bliver sagt fra russisk side. Man må både stole på den ene og den anden part. For kun via gensidig tillid kan der skabes grundlag for, at man overhovedet kan tale med hinanden.
Kommissionen skal udvide den finansielle støtte til denne udvikling. For at give et billede af, hvad der er nødvendigt, er det nu på tide at gennemføre vores egen beslutning fra 2000 og sende en ad hoc-delegation til Tjetjenien.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, tidligere talere har omtalt parallellerne mellem Tjetjenien og Palæstina. I dag mødes den spanske ministerpræsident og den russiske udenrigsminister i Madrid for at forsøge at løse den farligste konflikt i vor tid. For to dage siden fortalte hr. Aznar hr. Sharon, at den palæstinensiske konflikt kun kunne løses ad politisk vej og under forudsætning af en gensidig anerkendelse af staterne Palæstina og Israel.
Hr. Aznar bør over for hr. Ivanov på det bestemteste protestere mod krænkelsen af de grundlæggende folkeretsprincipper i Tjetjenien, herunder det tjetjenske folks ret til selvbestemmelse. Desværre vover han ikke at gøre det, da han ved, at russerne vil reagere ved ligesom hr. Putin at minde om den igangværende konflikt i Baskerlandet. I går foreslog hr. Solana med rådsformandens støtte en meget rimelig løsning på den palæstinensiske konflikt. Det ville være en glimrende løsning for Tjetjenien - hvorfor ikke også for Baskerlandet?

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, mens forbundskansler Schröder og præsident Putin i dag sidder sammen i Weimar og gør forretninger, som om intet var hændt, finder der i skyggen heraf et folkemord sted i Tjetjenien. Jeg ønsker virkelig at anvende ordet folkemord, for det er, hvad der er sket i de seneste år i Tjetjenien, idet en femtedel af befolkningen er blevet fordrevet, titusinder systematisk er blevet dræbt, og der ingen ende er på myrderierne. Det drejer sig ikke om enkeltstående krænkelser af menneskerettighederne eller overgreb. De er systematiseret. Det startede med en af de mest blodige valgkampe, hvis ikke den mest blodige valgkamp overhovedet i menneskets historie, nemlig den valgkamp, som hr. Putin iværksatte, med hvilken han udløste denne krig i Tjetjenien. Det drejede sig dengang ikke om kampen mod terrorismen. Det drejede sig om at slippe af med et demokratisk, men også yderst mangelfuldt regime, som var valgt under OSCE's observation, og indsætte en egen byforvaltning. Jeg finder det en smule grotesk, hvis vi nu opfordrer denne byforvaltning til at undersøge sine egne fejlslag.
Det må være vores opgave at gøre dette spørgsmål til et internationalt anliggende, at trække det ud af skyggen og ind i verdenssamfundet. Derfor takker jeg Hans-Gert Poettering og alle andre, som trods stor modstand fik gennemtrumfet, at Parlamentet i dag beskæftiger sig med de meget forfærdelige krænkelser af folkeretten og menneskerettighederne i den bedste forhandlingstid og langt om længe understreger, at det ikke er acceptabelt, at en højt prioriteret EU-delegation tager til Mellemøsten og forsøger at trænge igennem til hr. Arafat, når man samtidig siger, at man ikke kan rejse til Tjetjenien, fordi det ikke er muligt, eller der ikke er givet tilladelse til det. Man må ikke lade en partner som Rusland komme af sted med på systematisk vis at blokere et sådant område, hvor der finder så brutale krænkelser af menneskerettighederne sted, at spærre det for journalister, at spærre det for politiske observatører, at spærre det for humanitære organisationer. Det skal vi ikke blive ved med at finde os i! Derfor støtter jeg også synspunktet om at sende kommissæren til området, trojkaen til området, Parlamentets delegation til området. Det er vi alle parate til at støtte.
Jeg må helt klart sige, at man også skal benytte lejligheden til at drøfte situationen i Tjetjenien med Europarådet og den valgte regeringschef i Tjetjenien, som desværre ikke omtales i denne resolution, i september og arbejde hen imod en politisk løsning. Vi skal huske på, at modige journalister som f.eks. Thomas Avenarius fra avisen Süddeutsche Zeitung eller hans kollega fra avisen Frankfurter Rundschau har kæmpet sig dertil med fare for deres liv. Alene omkring den 4. marts har de personligt kunnet dokumentere fem systematiske terroraktioner med talrige mord i fem tjetjenske områder. Der er russiske menneskerettighedsforkæmpere som f.eks. organisationen Memorial, som med fare for deres liv har begivet sig til området og har dokumenteret, at der findes dødseskadroner, som er etableret af Ruslands militære efterretningstjeneste i Tjetjenien. Det er kendsgerninger, som vi nu må tage til efterretning. Vi har tilfælde med steder, som angiveligt er blevet udrenset 33 gange - et andet sted 27 gange - og hvor ca. en syvendedel af befolkningen er blevet dræbt. Civile borgere, gravide kvinder blev trukket ud af minibusser og skudt. Det er ikke nogen kamp mod terrorisme. Formodede terrorister blev skudt i deres hjemmesko. Jeg må virkelig understrege, at der er tale om en systematisk misinformation af offentligheden, når man giver indtryk af, at dette her kun drejer sig om en noget uproportional kamp mod terrorismen, helt bortset fra, at man ikke bekæmper terrorisme på denne måde, men derimod i bedste fald skaber terrorister. I den forbindelse er jeg enig med Olivier Dupuis, idet der i dag ikke findes det ringeste bevis for, at der reelt er et stort omfang af tjetjensk terrorisme.
Om de attentater, som har fundet sted i Rusland, har selv den ansete avis Neue Zürcher Zeitung helt klart sagt, at der ikke findes det ringeste indicium for, at det var tjetjenere, der stod bag, og Neue Zürcher Zeitung mener, at der snarere er tale om tvivlsomme årsager med helt andre folk, der trækker i trådene. Det skal nu engang også siges åbent her i Parlamentet, at der er god tradition for mange klare holdninger om emnet Tjetjenien. Vi har været frontkæmpere for de mennesker, som vil sørge for, at der bliver sat fokus på denne politik, der tjener til systematisk undertrykkelse af et folk, på grund af olieinteresser, på grund af råstofinteresser.
Det drejer sig om en kolonikrig i starten af det 21. århundrede og intet andet. Vi er i vores gode ret til at være imod denne kolonikrig. Vi har et privilegeret partnerskab med Rusland. Vi er begge medlemmer af OSCE. Vi er begge medlemmer af Europarådet. Vi har instrumenterne til at gøre noget, men nu skal vi også begynde at anvende dem, og vi må ikke længere lulle os i søvn og lade, som om der er tale om enkeltstående overgreb. De få officerer, som allerede er blevet stillet for en domstol eller er blevet tiltalt, som eksempelvis en officer, der i 2000 voldtog og myrdede en ung kvinde, en oberst, er endnu ikke blevet dømt. Det er alt sammen propagandahandlinger. Der finder ikke det mindste forsøg på opklaring af disse forbrydelser sted. Det kan vi ikke længere se gennem fingre med! Vi skal tale lige ud af posen med en vigtig partner, med Rusland, fordi vi tager landet alvorligt.
Volcic (PSE).
Hr. formand, jeg tror, det er vigtigt, at vi ikke blander situationen i Tjetjenien sammen med den situation, der er opstået efter den 11. september. Det er klart, at man fra russisk side forsøger at skære alt det, der sker i de forskellige brændpunkter i verden - i Afghanistan, Mellemøsten, Tjetjenien og Georgien - over én kam, som om det var en del af samme fænomen, hvilket det dog ikke er. Russerne lader ofte til at være de mest trofaste tilhængere af de geopolitiske eksperter, som forudsiger et sammenstød mellem de to kulturer - islam og kristendommen - selv om de skal slå nogle ideologiske kolbøtter i forhold til de holdninger, de havde for ikke så længe siden.
Efter min mening begår vi også nogle fejl af og til. Hvis EU-institutionerne f.eks. kalder de tjetjenske guerillasoldater for "banditter" og "terrorister", er det umuligt at forestille sig en dialog med banditterne og terroristerne. Derfor vil jeg foreslå, at vi finder en fælles betegnelse for den del af soldaterne, som har bred opbakning hos befolkningen.
Eftersom EU's holdning er meget mere sammensat i sin helhed, er det nødvendigt at sende nogle erfarne observatører ud i området for at tilbagevise den forenklede lokale version. Lord Judds mission er således en udmærket idé, og det samme gælder for forslaget om at oprette trojkaer og femmandsgrupper sammen med den russiske modpart og en arbejdsgruppe med Tjetjenien for at holde situationen under kontrol og undersøge overtrædelserne af menneskerettighederne. Det er ligeledes hensigtsmæssigt at oprette en ad hoc-delegation for forbindelserne med det nordlige Kaukasus for at drøfte alle de aktuelle problemer med russerne og de tjetjenske repræsentanter. Det er alt sammen udmærket, for det betyder, at vi i det mindste er til stede.
I størstedelen af det beslutningsforslag, som vi drøfter i dag, opfordrer man i det store og hele russerne til at hjælpe ofrene, til at acceptere oprettelsen af overvågningsudvalg og -grupper og til at støtte og samarbejde med dem, der via de humanitære hjælpeorganisationer har brug for tilladelser, visum og beskyttelse i forbindelse med deres arbejde. Problemet med de 200.000 flygtninges tilbagevenden er naturligvis kun tom parlamentsretorik.
Det afhænger således af Putin-regeringens velvilje og positive indstilling, om den accepterer det, der i grunden er en indirekte kritik af den nuværende situation i Tjetjenien. Ellers ville man nemlig ikke anmode om så mange delegationer. Ruslands vilje til at efterkomme disse opfordringer vil også vise, om det ønsker nogle korrekte samarbejdsforbindelser med EU.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, stillet over for de tragiske begivenheder i Tjetjenien kan vi ikke sige, at vi ikke vidste noget om det. Fra denne de russiske styrkers anden krig i Tjetjenien får vi takket være flygtningenes forfærdede betroelser og de sidste tilstedeværende journalisters vidneudsagn små bidder af ekkoet af systematiske overgreb og en hævngerrig og forbitret grusomhed. Denne gang kan vi ikke sige, at vi ikke kunne gøre noget. Rusland er ikke længere en selvforsyningsstat, der styres for lukkede døre, og som råder over befolkningens liv og død. Rusland er knyttet til EU og derudover til andre dele af verden gennem moralske og politiske forpligtelser, som dets troværdighed og soliditet på den europæiske og internationale scene afhænger af. De omfatter bl.a. EU's fælles strategi over for Rusland og den samarbejds- og partnerskabsaftale, der forpligter Rusland til at overholde menneskerettighederne. Rusland støttes i den vanskelige overgang til vestlige økonomiske standarder af programmer, partnerskaber og finansiering, i hvilke EU spiller en væsentlig rolle. Med udvidelsen af EU vil Rusland på kort sigt komme til at befinde sig i en ny geopolitisk situation, som vil tvinge det til en dybtgående genforhandling af dets status og forbindelser med det nye europæiske nabolag. Lad os denne gang protestere imod denne mangel på retstilstand og forlange, at der udsendes observatører og repræsentanter for udenlandske medier til dette tragiske indelukke af menneskelig grusomhed, hvis Rusland ikke vil udsættes for gengældelsesforanstaltninger. Lad os kræve, at den uopsættelige lægelige og humanitære nødhjælp kommer til stede, og lad os især holde op med at kamuflere vores passivitet med erklæringer og dulme vores samvittighed ved at foregive, at vi vil bevare det skrøbelige demokrati i Rusland. Lad os undgå den forenklede sammenblanding af kampen mod terrorismen og organiseret folkedrab, da forværringen af grusomhederne i Tjetjenien ellers bliver proportionel med vores ligegyldighed.

De Miguel
Hr. formand, mine damer og herrer, Rådet har noteret sig alt det, der er blevet sagt, og jeg vil gerne takke Parlamentet for at have taget sagen op. En sag, der selvfølgelig er internationalt politisk vigtig, men også yderst vigtig i vores hjemlige europæiske politik, idet vi jo mener, at Rusland befinder sig inden for vores område, og vi ønsker, at Rusland har samme respekt for retsstaten og menneskerettighederne, som vi har i Europa.
Formandskabet og Rådet er i høj grad enig i det, der er blevet sagt om den bekymrende situation i Tjetjenien. Og jeg er helt enig i, at ingen, ej heller Rusland, må bruge den 11. september som alibi for systematiske krænkelser af menneskerettighederne, som man undskylder med, at det drejer sig om bekæmpelse af terrorisme. Det er rigtigt, at der sker krænkelser af menneskerettighederne, endda meget alvorlige, men det er også rigtigt, at der sker en positiv udvikling, som Rådet ser det. Vi må derfor fortsætte vores arbejde, Parlamentet skal give sig til kende og vedtage beslutningen - som jeg personligt mener er strålende - og Rådet skal fortsat benytte alle lejligheder til at kommunikere vores holdning - Rådets, EU's og Parlamentets - over for de russiske myndigheder.
Jeg vil gerne berolige fru Schroedter, som spurgte, om Rådet virkelig i samtaler med russiske ledere på højt niveau, fra Putin og udenrigsministeren til viceministre og andre repræsentanter, siger det samme, som jeg nu har sagt. Jeg kan bekræfte, at Rådet siger de samme ting til de russiske myndigheder, som jeg har sagt i dag. Jeg ville da ikke over for Parlamentet sige noget, som vi ikke havde kunnet sige til de russiske myndigheder. De kan være forvisset om, at vores formandskab, og kommende formandskaber, fortsat vil drøfte sagen med de russiske myndigheder, på samme måde som vi har gjort det indtil videre.
Det er klart, at vi alle skal fortsætte vores arbejde, og jeg er glad for Europa-Parlamentets støtte. Vores mål er at opnå normale forhold i Tjetjenien, indførelse af demokratiske forhold, respekt for menneskerettighederne, flygtningenes tilbagevenden og en normalisering af folks dagligdag. Hr. formand, jeg kan garantere, at Rådet, i samarbejde med Kommissionen og med støtte fra Parlamentet, vil gøre alt for at nå dette mål.

Nielson
Hr. formand, lad mig endnu en gang understrege, at vi er til stede i regionen. Vi er til stede i Tjetjenien, og den humanitære bistand på 40 millioner euro, som Kommissionen har ydet i 2001, er et klart bevis for, at vi prioriterer denne krise og lidelserne i Tjetjenien højt. Vores felteksperter og ECHO-medarbejdere viser vores tilstedeværelse der. Vi er også den eneste udenforstående agent, som har etableret et uafhængigt distributionssystem til fødevarer og nødhjælp i Tjetjenien. Dansk Flygtningehjælp er det eneste alternativ til det russiske EMERCOM-ministerium, som insisterer på at gøre dette arbejde selv. Verdensfødevareprogrammets bistand ydes f.eks. gennem den russiske organisation. Vi insisterer på fortsat at have en uafhængig distributionskanal for at sikre, at vi gør det bedre end påstået under denne forhandling. Jeg kan ikke godtage, at kun 3% skulle nå frem til de rigtige mennesker. Hvis det var tilfældet, ville de 200.000 flygtninge i Ingusjetien ikke længere være i live.
Vi kan gøre en forskel, men vi prøver ikke på nogen måde at fremstille det, som om det var en let eller fejlfri operation. Det er ekstremt svært, og det er en af grundene til, at vi fortsat skal lægge pres på de russiske myndigheder, både hvad angår sikkerhedsaspekter som adgang til VHF-radioer og arbejdstilladelser og generelle arbejdsbetingelser for de internationale nødhjælpsorganisationer, som arbejder i området.
Den første mission, jeg var på efter min tiltrædelse, var den humanitære mission til Østtimor i efteråret 1999, og den anden var til den region, vi taler om i dag. Jeg glæder mig over forslaget om, at det ville være en god idé at tage dertil igen, og det vil vi overveje.
Kommissionens indsats, finansieringen og den beslutsomme støtte til vores gennemførelsespartnere er den eneste reelle indsats for at sikre en international humanitær tilstedeværelse på denne scene. Vi er fast besluttet på at fortsætte dette arbejde, og der er overhovedet ikke tale om en svækkelse af denne beslutsomhed. Der kan også på baggrund af, hvad der er kommet frem under denne forhandling, være grund til at sige, at jeg finder det både nødvendigt og helt klart fornuftigt fortsat at skelne mellem på den ene side en bred politisk dialog - en dialog, som også understreger menneskerettighedsaspekterne - og den klart definerede nødhjælpsindsats. Denne arbejdsdeling med hensyn til, hvem der gør hvad og hvordan, er både nødvendig og fornuftig. Hvis det hele blev blandet sammen i en eneste cocktail, ville vi blive revet med af gode, forståelige, politiske grunde, men derved ville vi faktisk gøre det sværere for de internationale nødhjælpsorganisationer at få adgang til dette urohærgede område.
Nødhjælp har sit eget rationale, og det er vigtigt at erkende, at hvis vi gør det hele til noget politisk, virker det ikke fremmende for nødhjælpen. Det er vigtigt at huske på, og jeg beder Parlamentet om at forstå, at det på ingen måde er en svækkelse af formålet med og styrken af vores politiske dialog med Rusland om de politiske aspekter af alt dette. Men vi må optræde troværdigt som seriøs bistandsyder. Jeg har noteret mig alle de gode råd, som er givet under denne forhandling, og det vil danne en vigtig del af grundlaget for fremtidige overvejelser.

Formanden.
Tak hr. kommissær. Ja, hr. Dupuis, hvorfor ønsker De ordet?

Dupuis (NI).
Hr. formand, hvad angår det humanitære område, vil jeg spørge kommissær Poul Nielson, om han er rede til at tilbagelægge 20 m - 20 m! - for at møde den tjetjenske sundhedsminister, der befinder sig på Parlamentets tilhørerpladser.

Formanden.
Afslutningsvis har jeg modtaget fem beslutningsforslag

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0087/2002) af Esteve for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om forberedelse af mødet mellem Euro-Middelhavsområdets udenrigsministre den 22.-23. april i Valencia.

Esteve (ELDR)
Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke de politiske grupper for deres indstilling - som vi allerede så det i udvalget - og støtte under forberedelserne. Jeg vil også nævne vores samarbejde og dialog med Kommissionen og Rådet og den enstemmige vedtagelse af betænkningen af de 49 tilstedeværende medlemmer i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.
Hvad angår ændringsforslagene, har fru Boudjenah stillet syv ændringsforslag, hvoraf ændringsforslag 4, 6, 7 og 8 er trukket tilbage, mens ændringsforslag 3, 5 og 9 bibeholdes. Til fru Boudjenah må jeg sige, at jeg er imod ændringsforslag 5 og 9, da jeg mener, at forslag 45 og 46 dækker harmonisering inden for indvandringsområdet, og at forslag 29 på passende måde behandler udenrigsgæld. Ændringsforslag 3 om offentlige tjenester er derimod positivt og beriger betænkningen. Jeg støtter derfor det sidste ændringsforslag, men foreslår, at det i stedet for i afstemningen indsættes i forslag 26 a.
Jeg mener, at fru Napoletanos ændringsforslag 2 udgør et positivt bidrag, da Euroscola-programmet er et ungdomsprogram, der fungerer, og derfor støtter jeg forslaget.
Jeg tror, at alle kan støtte ændringsforslag 1, som jeg har fremsat som ordfører, om at inkludere Sikkerhedsrådets resolutioner i betænkningen. Det drejer sig om resolution 1397 og 1402.
Til sidst fortjener fru Napoletanos ændringsforslag 10 om Euro-Middelhavsbanken en mere uddybende kommentar. Jeg mener - og det mener Udenrigsudvalget også - at den nuværende affattelse udgør en støtte til skabelsen af banken. Det Europæiske Råd i Barcelona markerede nogle holdninger og foranstaltninger, som måske ikke går direkte i den retning, men som heller ikke er i modstrid med muligheden for, at vi om et år stiller forslag om banken. Jeg mener, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har sammenfattet arbejdet, så det kan danne grundlag for drøftelser i forskellige grupper - deriblandt min egen - og at ændringsforslaget er et godt resume af situationen, da vi er enige om ikke at opgive idéen om banken, og om at holde fast ved, at Kommissionen skal fremlægge et nyt forslag, som selvfølgelig skal drøftes indgående i Parlamentet. Jeg støtter derfor ændringsforslag 10.
Hr. formand, jeg foreslår desuden at ændre på rækkefølgen for fire ændringsforslag. Jeg mener, at forslag 31, 32, 33 og 34 fremlægger indholdet bedre, hvis man ændrer rækkefølgen til 33, 32, 34 og 31. Jeg mener også, at forslag 52 hører til i det økonomiske kapitel og ikke der, hvor det står nu. Jeg mener, at det skal ind efter forslag 22.
Afslutningsvis, og uden at gå i detaljer, vil jeg sige, at der især er to vigtige områder i betænkningen. Det første er, at betænkningen kan hjælpe og orientere konferencen i Valencia om den prioriterede Euro-Middelhavspolitik og effektivitet. Det er vigtigt, og jeg håber, at afstemningen vil afspejle det. Det andet, jeg tænker på, er den alvorlige konflikt i Mellemøsten, vores forhandling i går, de dårlige nyheder, vi fik i dag fra Haifa, og møder, som afholdes i dag i Madrid, hvor vi håber, man når frem til en fælles holdning. Når man tænker på alt det, mener jeg at kunne bekræfte, at Barcelona-processen kræver positiv handling for at opnå stabilitet og fred i området og i Mellemøsten.
Jeg vil gerne minde om, at hvis mødet i Valencia bliver afholdt som planlagt, bliver det det eneste forum med deltagelse af delegationer fra Palæstina og Israel. Barcelona-processen er om ikke det vigtigste, så et af de vigtigste instrumenter for at opnå dialog og samarbejde. Det er desuden en proces, som hører under vores ansvarsområde. Vi skal fortsat arbejde målrettet på gennemførelsen af processen. Det håber jeg, vi vil opnå. Hr. formand, jeg vil gerne takke for arbejdsklimaet under udarbejdelsen og forhandlingen om denne betænkning.

De Miguel
Hr. formand, selv om det ikke er sædvane, bad jeg om ordet efter præsentationen af Udenrigsudvalgets betænkning, en virkelig god betænkning af hr. Esteve, fordi formandskabet ønsker at takke Udenrigsudvalget, og især ordføreren, for deres arbejde.
Betænkningen er blevet udarbejdet op til mødet på ministerniveau i Valencia om Euro-Middelhavsdialogen. Vi befinder os i en vanskelig situation i øjeblikket, Euro-Middelhavsdialogen er virkelig vigtig. For som hr. Esteve sagde, er den det eneste, vi har fælles i Middelhavet. Dialogen udgør måske den eneste mulighed for at opnå en udbytterig dialog mellem arabiske og israelske delegationer sammen med europæiske delegationer. Vi mener derfor, at Parlamentet med denne betænkning giver den nødvendige politiske støtte til det spanske formandskab. Formandskabet er således opsat på ikke alene at afholde mødet, trods den vanskelige situation, men også særligt at puste nyt luft i Euro-Middelhavsdialogen. Altså en fornyelse af processen, der blev påbegyndt i 1995 i Barcelona.
Jeg finder det meget symbolsk, at det er et catalansk medlem af Europa-Parlamentet, der minder os om ånden fra Barcelona, ånden fra 1995, som vi gerne vil genskabe i dag og om få dage - nærmere bestemt den 22. og 23. april - i Valencia. Udenrigsudvalgets bidrag er essentielt for formandskabet, idet det giver os den nødvendige politiske støtte, som vi virkelig har brug for i disse vanskelige tider.
Jeg vil gerne understrege Rådets påskønnelse og taknemmelighed for det arbejde, Udenrigsudvalget og ordføreren, hr. Esteve, har udført.

Morillon (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil først takke Dem på vegne af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik for Deres ros til udvalgets arbejde og selvfølgelig takke vores kollega hr. Esteve for at have understreget, at denne betænkning er blevet enstemmigt vedtaget, hvilket er helt usædvanligt i udvalgets historie.
Jeg vil ligeledes støtte de forslag, som ordføreren Pere Esteve har stillet i forbindelse med ændringsforslagene, og forklare baggrunden for denne enstemmighed. Den ligger efter min mening i kvaliteten i det udførte arbejde, men også i den vågnende erkendelse efter den 11. september, i EU's forpligtelse til ikke at stille sig tilfreds med fra sin balkon at betragte det, der sker på den anden side af Middelhavet, i EU's interesse i at hjælpe det afrikanske kontinent med at komme ud af kaos og fattigdommen på den jord, hvor en del af tilhængerne af den islamiske fundamentalisme florerer, og i det umulige for Europa i dag at lukke sig inde i en fæstning, der som alle fæstninger har tilbøjelighed til at blive belejret - hvilket for øvrigt er ved at ske med den stigende ulovlige indvandring - med den naturlige konsekvens, som De lige har sagt, at det er nødvendigt at genoptage Barcelona-dialogen.
Mine kolleger pålagde mig at udfærdige en fælles beslutning til mødet i Euro-Middelhavsforummet den 6. november 2001 i Bruxelles, og jeg har kunnet konstatere, i hvor høj grad samarbejdet mellem vores palæstinensiske og israelske kolleger i dette redaktionsudvalg har haft en meget stærk symbolværdi og givet håb på trods af de nuværende tragiske begivenheder i Palæstina. Jeg hører således til dem, der varmt støtter konklusionerne i betænkningen, der opfordrer til at genoptage den dialog, der blev indledt med Barcelona-initiativet, og som ikke kun skal omfatte det økonomiske og politiske samarbejde, men også det interkulturelle og endog interreligiøse samarbejde. Jeg tror, at det drejer sig om til begge sider af Middelhavet at genoprette forståelsen og den gensidige respekt, som efter den vanskelige fase med afvikling af bosættelserne, og når først de sår, der er fulgt med, begynder at læges, kan gengive Middelhavet det mare nostrum-aspekt, i forbindelse med hvilket vi sammen med vores kolleger er fælles om en række værdier, som har bidraget til at grundlægge vores civilisation.
Derfor mener jeg, at det ikke kun er Europas pligt, men også i det Europas interesse, som er den største økonomiske magt i verden i dag, at bistå med at etablere særlige partnerskaber med vores Euro-Middelhavspartnere. Det er på grundlag heraf, at vi skal fortsætte arbejdet med initiativbetænkningen om Den Arabiske Maghreb-union, som vil blive forelagt for Parlamentet i løbet af mødeperioden i maj.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, vores forhandling i dag er efter min mening hensigtsmæssig, eftersom den sætter vores forhandling i går i et større perspektiv, nemlig situationen i Mellemøsten, Middelhavsområdet og Europa. Jeg vil gerne takke ordføreren for, at han har givet alle grupperne mulighed for at medvirke ved udarbejdelsen af denne betænkning, som efter min opfattelse virkelig bidrager til mødet i Valencia, og jeg vil gerne takke ham for, at han har forstået at få det bedste ud af alle de politiske gruppers bidrag.
Jeg vil også gerne takke Kommissionen, som har udarbejdet en effektiv meddelelse med nogle nye forslag, og det er denne meddelelse, som Parlamentet ønsker at styrke og fremme via hr. Esteves betænkning. Jeg vil gerne understrege tre punkter i den forbindelse. For det første er Middelhavsområdet i dag en af EU's strategiske prioriteringer. Middelhavsområdet er vores næstvigtigste prioritering efter udvidelsen. Derfor skal vi være konsekvente, både når det gælder politikkerne og ressourcerne. For det andet er det nødvendigt at gå bort fra den idé, at partnerskabet først og fremmest består i et frit marked. Det er nødvendigt, at vi gør dette partnerskab til en vigtig politik, som omfatter de økonomiske, sociale, kulturelle og uddannelsesmæssige spørgsmål og spørgsmålene om de parlamentariske institutioner. Vi ønsker at berige dette partnerskab meget mere, end det har været tilfældet hidtil. For det tredje er det nødvendigt med nogle regler for menneskerettighederne. Vi kan ikke svinge fra realpolitik til trusler om at indstille aftalerne. Alle institutionerne - og ikke mindst Kommissionen - skal gøre en indsats for at fremme menneskerettighederne i Middelhavslandene. Vi er bekymrede - og jeg er især bekymret - for jo flere beføjelser Kommissionen giver sine kontorer i Middelhavslandene, i jo højere grad skal den være effektiv og uafhængig, også af presset fra disse regimer. Ellers smider vi vores penge ud ad vinduet.
Endelig vil jeg gerne sige, at vi ønsker at styrke dette partnerskabs institutionelle dimension ved at lade Parlamentet spille en vigtig rolle og ved at lægge vores kræfter i denne indsats og styrke de to institutioner, som Kommissionen foreslår, nemlig banken og fonden.

Costa, Paolo (ELDR).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, på min gruppes vegne vil jeg gerne give udtryk for vores store enighed i og støtte til Kommissionens meddelelse og beslutningerne heri om en kraftig genoptagelse af Euro-Middelhavspolitikken.
Det er allerede blevet sagt, at efter udvidelsen med de østeuropæiske lande bliver denne politik en vigtig og absolut prioritering, som vi ikke må se bort fra. Til alle de grunde, der er blevet nævnt hidtil, kan man i dag tilføje den dramatiske situation med krig og terrorisme i Israel og Palæstina. Vi har i dag fået bekræftet - og det har kostet dyrt - at uden en større indsats fra EU's side og uden politikker, som gør noget ved årsagerne til den manglende stabilitet og udvikling i området, er vi ikke i stand til at forebygge eksisterende eller potentielle konflikter eller de ukontrollerede konsekvenser heraf såsom illegal indvandring. Derfor er det hensigtsmæssigt, at EU fører en mere effektiv Middelhavspolitik, og at vi eksporterer EU's opbygningsmetode, først og fremmest indførelsen af et sandt frihandelsområde, som fremmer handlen mellem Nord og Syd, men som ikke mindst fremmer handlen i Syd.
Man må se med meget positive øjne på forslaget om at støtte denne proces via specielle afdelinger af EIB på nuværende tidspunkt og en Euro-Middelhavs-udviklingsbank i fremtiden. I Middelhavsområdets tilfælde er det dog nødvendigt at gå mere i dybden, hvilket jeg gerne vil understrege, og hvilket vi kan se af krisen i Israel og Palæstina. Det betyder, at vi i dag skal arbejde på at genoprette forholdene og fremme dialogen mellem kulturer og religioner. Denne dialog skal muliggøre det kendskab til hinanden og den gensidige forståelse, som - det må vi konstatere - i dag ikke er tilstrækkelig til at undgå konflikter mellem den vestlige verden og den islamiske verden, mellem Europa og de andre Middelhavskulturer og mellem Middelhavskulturerne indbyrdes.
Hvis vi skal gøre dette, er det ikke nok med hverken gode hensigter eller en lejlighedsvis indsats. Det kræver nemlig et stabilt og konstant arbejde. Derfor går jeg kraftigt ind for, at man med det samme påbegynder arbejdet i den Euro-Middelhavsfond, som er nævnt i Kommissionens meddelelse. Middelhavsområdet er rigt på erfaring og symbolske steder, hvor dialogen mellem kulturer og religioner har udviklet sig i flere hundrede år. Jeg kommer fra en by, som har traditioner på dette område, nemlig Venedig, og jeg er sikker på, at det vil lykkes os at nå til bunds i problemet, hvis fonden aktiverer hele den store energi, som Middelhavsområdet er i besiddelse af, og den rige erfaring med at samarbejde og forstå hinanden. I vores programmer er det kulturelle aspekt som regel noget, der tilføjes bagefter, og som er sekundært i forhold til politikken og økonomien, men i dette tilfælde skal det have førsteprioritet, for det er selve grundlaget for, at økonomien og politikken kan spille den rolle, de skal spille.

Flautre (Verts/ALE).
Hr. formand, i dag spreder konflikten i Mellemøsten chokbølger til alle Middelhavslandene. Den vil bestemt være et centralt emne for drøftelserne i Valencia. Medfølelsen med det besatte palæstinensiske folk, der gives udtryk for langt ud over de arabiske lande, næres især i disse lande af ophobningen af ydmygelser og kulturelle, sociale og politiske frustrationer, som befolkningerne har gjort de arabiske og vestlige ledere medansvarlige for. Derfor tager forhåbningen om et værdigt liv med respekt og lov og ret i disse lande oftere og oftere den arabiske eller religiøse antivestlige rå nationalismes vej. En sådan udvikling, der øger det internationale samfunds manglende evne til at få massakren standset og overholde lov og ret i Mellemøsten, er skadelig for den kulturelle og civile dialog, som Barcelona-processen opfordrer til, samtidig med at den tydeligt viser nødvendigheden og vigtigheden heraf. Begrænsningen og udfordringen i Barcelona-processen er faktisk at gennemføre det, som den endnu ikke har vist, nemlig at være en proces til støtte for demokratiseringen i Middelhavslandene. Hvis associeringsaftalen med Israel ikke skal suspenderes, gælder det ikke kun de områder, som de israelske kampvogne siges at have ødelagt, men også artikel 2 i denne aftale og ligeledes artikel 2 i alle associeringsaftalerne. Hvad skulle vi sige til Ben Alis forfatningsmæssige statskup i Tunesien? Hvordan skulle vi imødegå forventningerne fra det algeriske samfund, der er taget som gidsel af to lejre, som er svorne fjender af demokratiet?
Idéen om, at økonomisk udvikling automatisk fører til demokrati, er det rene vrøvl. Ønsket om en bæredygtig udvikling i Middelhavslandene, det vil sige en solidarisk og økologisk udvikling, kan ikke begrænses til et frihandelsområde. Har man den mindste idé om følgerne for beskæftigelsen, de offentlige tjenester, befolkningernes liv og følgerne for en liberalisering af handlen? Demokrati er i denne forbindelse en betingelse for udvikling. Kravet om demokrati er ikke en indblanding, der kan betegnes som nykolonialisme, men det er selve den grundlæggende udfordring i de forbindelser, der skal etableres i denne region.

Marset Campos (GUE/NGL).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Esteve for hans strålende arbejde i Udvalget om Udenrigsanliggender. Teksten er meget velafbalanceret og positiv og inkluderer de forskellige gruppers forslag.
Det er yderst vigtigt, at EU er opmærksom på den rolle, Middelhavsområdet vil spille i fremtiden inden for områderne fred, økonomisk udvikling, demokrati, energiforsyning og økonomisk investering. Netop derfor er denne betænkning og det kommende rådsmøde i Valencia om spørgsmålet vigtige.
Der er bekymrende aspekter, som skal understreges. For det første, som det allerede er blevet sagt, skal vi tage fat på situationen i Mellemøsten, den militære invasion af Palæstina, og her skal man huske på, at der ikke er tale om en militær invasion i Israel. Tværtimod tror jeg, at konflikten vil blokere og ødelægge EU's forventninger om udvikling i området. Vi skal også huske på en anden konflikt, som i øjeblikket kun gløder, men som kan blusse op hvert øjeblik, det skal være: Vestsahara. Man skal minde om - som vi ofte har gjort - FN's resolutioner om afholdelse af folkeafstemning og forebyggelse af problemer, netop som EU også ønsker det.
Man skal også - som det er blevet sagt - gøre opmærksom på behovet for at genindføre respekt for demokrati og menneskerettigheder i flere lande i regionen, hvor der er visse mangler på det område.
Et andet bekymrende aspekt er det paradoksale i, at hvis man investerer i området, uden at man respekterer den nødvendige balance, kan det føre til øget arbejdsløshed, at bønder flytter fra landet til byen, hvor de ikke kan finde arbejde, og dermed fremmer man legale og illegale indvandrere.
Vi skal derfor overveje de nævnte vigtige aspekter. Jeg mener, at forslaget om at udvikle en associeringsmodel for regionen i stil med EU, hvor vi også kan deltage, er positivt, men det skal ske hurtigere. Jeg anerkender derfor også vigtigheden i Den Parlamentariske Forsamlings sidste forslag, som er nødvendigt for udviklingen i regionen.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne lykønske ordføreren, hr. Esteve, med denne betænkning. Jeg tænker især på udarbejdelsen af betænkningen - som det allerede er blevet sagt, blev betænkningen enstemmigt vedtaget i udvalget - og også på indholdet, som forbedrer et oprindeligt godt forslag fra Kommissionen.
Hr. formand, jeg vil gerne understrege en for mig meget vigtig ting, nemlig den politiske dialog. Relationerne, som stammer fra Barcelona-processen, kan kun fremmes på grundlag af politisk dialog og politisk vilje, som skal stamme både fra medlemslandene og fra vores Middelhavspartnere.
Forslagene i ordførerens betænkning er positive. Parlamentet skal og må, inden for områderne politisk dialog og politisk vilje, påtage sig den vigtige rolle, det er at retfærdiggøre vores integrationsprojekt. Vi er derfor især glade for initiativet om at skabe en Euro-Middelhavsforsamling.
Men det er klart, at for at opnå en fornyet Euro-Middelhavsdialog, må man have en udvidet dagsorden, der kan tage højde for en række faktorer som f.eks. forvaltningsudfordringer, konfliktforebyggelse, demokratiserings- og menneskerettighedsaspekter. Vi mener også, at bekæmpelse af terrorisme skal spille en vigtig rolle inden for den politiske dialog.
Men det er selvfølgelig ikke det eneste. Vi foreslår et økonomisk og finansielt fællesskab, som ikke alene skal fokusere på handelsaspekter, men også se på muligheden af at mobilisere udenlandske investeringer i stadig højere grad, at fremme integrationsprocesserne i Middelhavspartnerlandene og fremme vores dialog om økonomisk politik. Set i det lys mener vi, at forslaget om en Euro-Middelhavsbank kan fremme dialogen samt vores forslag om et økonomisk og finansielt fællesskab.
Vi skal selvfølgelig også fokusere på skabelsen af en interkulturel dialog og opnå et reelt middelhavsfællesskab inden for de sociale, kulturelle og humanitære områder.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne komme ind på finansieringen, som jo er vigtigt, idet man skal respektere EU's finansielle forpligtelser og opnå en bedre og mere effektiv forvaltning af de finansielle midler i Meda-programmet. Det kræver, at vores Middelhavspartnere får en højere absorptionskapacitet, samt en decentralisering af programmerne.
Hr. formand, Euro-Middelhavsdialogen vil spille en vigtig rolle i løsningen af konflikten i Mellemøsten. I livet, i politik, i videnskab og i samfundet er det ikke nok at kende til noget, man skal også forstå andre personer, som måske blot på en lidt anden måde søger efter det samme som os, sandhed, harmoni og sammenhold.

Obiols i Germà (PSE).
Hr. formand, først vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed over, at Parlamentet har opnået enstemmighed om en Middelhavspolitik, som Esteve-betænkningen gengiver præcist og godt. Men jeg må samtidig udtrykke min ikke utilfredshed, men ærgrelse - som andre sikkert også føler - over indtrykket af, at denne Euro-Middelhavsproces er som en rulletrappe, der kører baglæns, hvis vi prøver på at komme hurtigere frem end normalt.
Inden for det økonomiske og sociale område - hvor der er delte forpligtelser og også europæiske forpligtelser - er tendensen at afstanden er blevet større, og der muligvis kommer et brud, mellem EU og vores middelhavspartnere. Men det er især inden for det politiske område, at forholdene og den betændte situation i Mellemøsten gør hele Euro-Middelhavsprocessen meget vanskelig.
Jeg vil benytte lejligheden til at sige, at ministerkonferencen i Valencia uden tvivl giver mulighed for, at israelske og palæstinensiske repræsentanter samles omkring et bord, men at Den Palæstinensiske Myndigheds deltagelse - og her vil jeg minde om, at præsident Arafat deltog i sidste konference - er en absolut forudsætning for konferencens gennemførelse, da EU ikke kan deltage i en "skændselsceremoni", altså et møde med Middelhavslandene, hvor Den Palæstinensiske Myndigheds stol står tom.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Esteve, med hans store og komplette arbejde, som gør rede for alle de forskellige bekymringer og spørgsmål i Euro-Middelhavssamarbejdet.
For at opnå fred og stabilitet er det nødvendigt at puste nyt liv i Barcelona-processen. Man må intensivere den politiske dialog og Middelhavsdialogen, og se på vigtige spørgsmål som f.eks. fremme af demokratiske værdier, grundlæggende rettigheder - groft tilsidesat i konflikten i Mellemøsten - terrortruslen eller aspekter knyttet til det økonomiske samarbejde, miljøaspekter i forbindelse med udvikling, indvandring og narkotikasmugling.
I min korte taletid vil jeg koncentrere mig om nogle få aspekter. Det virker indlysende at skabe et frihandelsområde, som fremmer økonomien og fører til, at man undgår, at man på den ene kyst dør af sult, mens man på den anden kyst dør af for højt kolesteroltal. Men vi må forhindre, at frihandelsområdet bliver til en tidsindstillet bombe, der ødelægger de sydeuropæiske anstrengelser for at opnå egentlig konvergens, en ægte samhørighed, som endnu ikke findes.
Gennemførelsen af et frihandelsområde skal tage højde for de store ændringer, der vil finde sted i EU, f.eks. reformen af den fælles landbrugspolitik og udvidelsen. Vi må derfor være forsigtige med udveksling på landbrugsområdet, som dog er nødvendig og nyttig.
Det skal ikke alene være en politisk dialog mellem EU og Middelhavspartnerne, men også en dialog internt mellem dem. Det er ikke logisk, at en udvidelse af associeringsaftalen ikke ledsages af en bredere Syd-Syd-dialog, også selv om der er nogle situationer med lukkede grænser i de diplomatiske forbindelser. Det er afgørende, at man overholder de internationale aftaler, hvis man ønsker en troværdig position i de lande, der har kystgrænser op til EU, som det f.eks. er tilfældet med den potentielt eksplosive situation i Vestsahara.
På den anden side må den nødvendige bekæmpelse af terrorisme ikke bruges som våben eller til at fjerne politiske modstandere eller fjender. Hvis der skal opnås fred, må Yassir Arafat bevares som ligeværdig part. Det er nødvendigt med dialog og gensidig anerkendelse efter attentaterne den 11. september. Attentaterne har skabt et kæmpe skel mellem de to kulturer, som må fjernes, og netop derfor skal man fremme kulturel og social udveksling gennem fællesnævnere som fælles kommunikationsmedier, f.eks. Euro-Middelhavs-tv.
Til sidst må vi ikke glemme Europas sydlige regioners vigtige rolle, både i dag og i fremtiden, i Euro-Middelhavssamarbejdet.

Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil først takke hr. Esteve for hans indledende forklaringer om ændringsforslagene, som jeg naturligvis har noteret mig.
Det er umuligt at overveje Euro-Middelhavsforbindelserne uden håndfaste aktioner for at standse krigen i Mellemøsten på et tidspunkt, hvor de israelske tankvogne knuser den palæstinensiske befolkning, og hvor Shimon Peres selv taler om massakrer.
Sharons aggressive, morderiske besættelsespolitik fører ikke kun palæstinenserne, men også alle befolkninger i området, herunder israelerne, ind i en blindgyde afmærket med blod og rædsel.
Vi kan ikke længere tie om forbrydelserne, om den hjælp, som det haster med at yde civilbefolkningen, om udsendelse af en international beskyttelsesstyrke og om ødelæggelserne af infrastrukturen, som EU har finansieret.
Når hr. Solana og hr. Patten erklærer, som de gjorde her i Parlamentet i går, at grænserne for det acceptable er blevet overskredet, skal EU handle hurtigt og uden hykleri. EU har midlerne hertil og kan vedtage at ophæve partnerskabsaftalen med Israel.
Det haster i dag ubetinget med at standse bombardementerne og myrderierne, at afvikle bosættelserne, og at Israel begynder at overholde FN-resolutionerne. Hvis topmødet i Valencia kan bidrage hertil, så meget desto bedre, men det ville være urealistisk at tænke på at samle alle omkring bordet i ro og mag om nogle dage - hvis den palæstinensiske minister kan komme ud af de palæstinensiske territorier - uden en ærlig udmelding fra EU.
Middelhavsområdet har brug for fred for at kunne overveje sin fremtid. En anden konflikt tynger ligeledes dette partnerskab og især forbindelserne med Maghreblandene. Det drejer sig om Vestsahara. Man burde anvende EU's gode forbindelser med Marokko til at løsne op for situationen og gennemføre FN's fredsplan, der har til formål at give det sahariske folk ret til selvbestemmelse.
Situationen efter den 11. september har for begge sider af Middelhavet betydet, at de vil undgå enhver sammenslutning og samarbejde for at udrydde den jord, der nærer terrorismen og ikke kan undgå at fremme den mest voldelige fundamentalisme og nationalisme.
Jeg vil her nævne den stigende fattigdom, rovdriften på naturressourcerne og forsøgene på at hæmme og sælge ud af nationalproduktionen. Jeg er enig i, som hr. Esteve skriver i betænkningen, at fremme en dialog mellem ligemænd, der opfylder de sociale behov ved at vedtage foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløsheden eller fremme Syd-Syd-handlen, men jeg mener fortsat, at vejen til et område med fælles velstand er mislykkedes for øjeblikket på grund af aftaler, der styres af økonomiske og finansielle interesser og ser bort fra befolkningens behov. De lider allerede under vægten af gælden, prisfaldet på råvarer og sparepolitikken som følge af strukturelle tilpasninger.
Hvordan kan man fortsætte ad denne vej med uhæmmet frigørelse, der mislykkes overalt, uden at gøre status over indgåede aftaler og ved fortsat at være døv over for de protester, der lyder helt til Middelhavet?
Når en forbedring af den økonomiske og sociale situation i partnerlandene er et af de vigtigste mål i partnerskabet, er opfyldelsen af elementære og grundlæggende behov på sundheds- og uddannelsesområdet derfor et af de obligatoriske skridt. Arbejdsløshedstallene eller de arbejdspladser, der er direkte truet på grund af ophævelsen af toldbarriererne - 500.000 i Algeriet - viser f.eks., hvor langt vi er fra dette mål, og kan endog vise, at andre muligheder skal undersøges, såsom et samarbejde mellem offentlige tjenester.
Hvorfor ikke ligeledes f.eks. arbejde mere ambitiøst for at oprette en fond for udvikling og samarbejde mellem Europa og Middelhavslandene, som gør det muligt for befolkningen at planlægge og styre lokale projekter?
Endelig skal menneskers frie bevægelighed være grundlaget for et solidarisk og retfærdigt partnerskab. Det er ønskeligt at harmonisere indvandrings- og asylområdet, men udelukkende hvis det bidrager til udviklingen i oprindelseslandene og sikrer indvandrerne en værdig og lige behandling på vores jord, der overholder menneskerettighederne og er baseret på lige rettigheder.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Hr. formand, det vigtigste ved topmødet i Valencia er nok, at det bliver afholdt. Det er indlysende - som Kommissionen og ordføreren siger - at man ikke skal forveksle Barcelona-processen med fredsprocessen i Mellemøsten. Men det er sikkert og vist, at uden fred i Mellemøsten er der ingen Barcelona-proces. Jeg vil derfor lykønske det spanske formandskab med deres anstrengelser for at opnå fred.
Barcelona-erklæringen er den mest håndfaste erklæring, jeg kender inden for området. Rådsformandskabets tilstedeværelse på det arabiske topmøde er noget helt nyt. Dels blev missionen i Mellemøsten gennemført, og dels skete det med værdigheden i behold. Arafat var ikke til stede, men det var Sharon heller ikke.
Jeg er desuden yderst tilfreds med indkaldelsen til EU-Israel-associeringsrådet og mødet i Madrid. I denne proces er det nødvendigt at garantere de to staters sikkerhed og levedygtighed, den palæstinensiske stat og den israelske stat.
Efter en afklaring af fredsprocessen i Barcelona-processen finder jeg Kommissionens hyldest til sig selv en smule overdreven. Det er korrekt, at man har foretaget sig noget inden for associeringsaftaler. Man har påbegyndt Agadir-processen og så småt startet en udviklingsproces, men det er absolut ikke nok, når man ser på de store mangler på området.
Man har kun brug for et tal for at måle forskellen mellem behov og virkelighed. Kommissionen siger, at det i det kommende årti er nødvendigt med 45 millioner nye arbejdspladser i områderne syd for Middelhavet for at bibeholde de nuværende arbejdsløshedsrater og fattigdomsniveauer. Hvis man ikke opnår det, vil vores sydlige grænses ydre sikkerhed blive kompromitteret af en stigende fundamentalisme - som hr. Morillon og andre har sagt - og også vores egen indre sikkerhed vil blive berørt af en stigning i antallet af illegale indvandrere. Jeg mener derfor, at de punkter, ordføreren, hr. Esteve, understreger forskellige steder i betænkningen, der er vigtige. Men for at opnå det, for at virkeliggøre det, må man først og fremmest skabe en Euro-Middelhavsforsamling, som fungerer som affyringsrampe, som fremmer og skaber dynamik i processen.
Jeg er desuden glad for, at der er så mange talere fra ikke-middelhavslande - hvilket ellers ikke er normalt, når vi behandler området - da det vidner om, at EU er ved at indse, at man, for at sikre vores egen overlevelse, må vende blikket mod syd og ikke kun mod øst.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, jeg vil også gerne som taler for et ikke-middelhavsland, for et land, der ikke længere er et middelhavsland, ønske ordføreren hr. Esteve tillykke og også takke for hans samarbejde. Barcelona-processen har uhyre stor betydning for freden, stabiliteten og velfærden i Europa. Desværre lider den under den i mellemtiden skærpede konflikt i Mellemøsten. Alligevel skal vi fortsætte denne tilnærmelse hen over Middelhavet.
Vi skal endog give Barcelona-processen en ny impuls med en målsætning om virkelig at gøre Middelhavet til et mare nostrum for alle de tilgrænsende lande. Således skal det kommende møde i Valencia - jeg håber, det bliver til noget - gøres til udgangspunkt for overvejelser om en ny permanent og stabil struktur for samarbejde og koordinering. Jeg ved, at de eksisterende aftaler ofte ikke engang kan gennemføres, men netop de seneste hændelser lige fra angrebene den 11. september til krigen i Mellemøsten gør en multilateral organisation, som skal omfatte landene og regionerne på denne og på den anden side af Middelhavet, uundværlig.
Denne vision står naturligvis i dag over for den stadig uens praksis, hvad angår respekten for menneskerettighederne. Menneskerettighederne skal faktisk være en central del af vores dialog. Vi skal med styrke og udholdenhed overbevise vores naboer om, at respekten for og gennemførelsen af menneskerettighederne ikke er en hindring i kampen mod terrorismen, ikke er en modsætning, men derimod netop forudsætninger for en effektiv kamp mod terrorismen. Vi må dog ikke - det vil jeg også gerne gøre opmærksom på - lade det komme til udtryk med udgangspunkt i selvretfærdighed og indbildskhed, vi skal derimod gøre det med udgangspunkt i, at vi er indstillet på en intensiv dialog.
Til sidst er der kun tilbage at nævne, at de enormt store sociale problemer, som et par kolleger allerede har gjort opmærksom på, frem for alt ungdomsarbejdsløsheden, gør det nødvendigt at skabe mange nye arbejdspladser i regionen. Det kræver en fælles kamp mod korruption, nepotisme og bureaukrati, men der skal også skabes forudsætninger for øgede investeringer, frem for alt i de små og mellemstore virksomheder. Til det formål har vi også brug for en Middelhavsbank, som Den Europæiske Investeringsbank ganske vist af organisatoriske grunde skal have bestemmende indflydelse på. Ud over de prekære politiske spørgsmål om menneskerettighederne må jeg endnu en gang nævne, at den eksplosive sociale situation i denne region, frem for alt på baggrund af den høje befolkningstilvækst, er en sprængfarlig blanding, som kan få konsekvenser for os alle.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, den betænkning, vi behandler her, vedrører Kommissionens meddelelse om forberedelsen af mødet mellem Euro-Middelhavsområdets udenrigsministre i Valencia den 22. og 23. april, hvor målet tydeligvis er at fremme samarbejdet i Euro-Middelhavsområdet, et samarbejde, som vi ser som et forsøg på med økonomiske midler og politisk afpresning at presse EU's økonomiske og politiske betingelser ned over hovedet på de andre lande i Middelhavsområdet.
Naturligvis har vi også her rundhåndede erklæringer om fred og demokrati. Virkeligheden er imidlertid en anden, sådan som Cypern oplever den med den fortsatte besættelse af 37% af landets territorium, og sådan som det palæstinensiske folk så smertefuldt oplever den med den israelske stats frontale, forbryderiske offensiv, som desværre finder sted ikke kun med EU's accept, men med fortsat finansiel støtte og våbenforsyninger fra EU.
Et typisk eksempel er den kendsgerning, at vedtagelsen af Euro-Middelhavschartret for fred og stabilitet blev udsat, fordi Euro-Middelhavssamarbejdet ikke tjener fredsprocessen i Mellemøsten, hvilket EU er ansvarlig for. Der er således ikke tvivl om, at formålet med det så berømte Euro-Middelhavssamarbejde ikke er at bidrage til de pågældende middelhavstredjelandes bæredygtige udvikling og heller ikke befolkningernes velfærd eller demokratiet og freden i Middelhavsområdet, men at fremme EU's multinationale interesser.
Det er grunden til, at vi fortsætter vores kamp mod disse perspektiver og i stedet kæmper for en radikalt anderledes politik, hvor Middelhavet forvandles til et fredens hav og et område med gensidige fordele, et ligeværdigt samarbejde og befolkningernes sameksistens.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren for hans fremragende betænkning, som også er yderst aktuel. Som han selv gør opmærksom på, er det ikke meningen, at vi i dag skal gentage de strategiske mål, som EU opstillede i Barcelona, men vi skal være klar over, at de tragiske omstændigheder i forbindelse med bekæmpelsen af international terrorisme og fredsbestræbelserne i Mellemøsten giver ministerkonferencen i Valencia en fremragende lejlighed til omsider at vise EU-landenes politiske vilje til støt og effektivt at udnytte politikkerne fra Barcelona-processen. Og det har både de europæiske befolkninger og middelhavsbefolkningerne behov for, så vi kan skabe et område med sikkerhed, velfærd og fred for alle. Og jeg finder netop ordførerens betænkning værdifuld, fordi den koncentrerer sig om uddybningen af denne proces og om de relevante politikkers helhedskarakter og perspektiver.
På det institutionelle plan vil både forslagene om et årligt topmøde mellem de lande, som deltager i Barcelona-processen, og den parlamentariske forsamling, der skal have til hovedopgave at overvåge associeringsaftalerne, først og fremmest udgøre et redskab, der har liv og dybde. De regionale og lokale samfunds, det civile samfunds og kvindernes deltagelse ikke kun i det økonomiske liv, men også i forbindelse med de tre indsatsområder i Barcelona-processen, som Europa-Parlamentet for nylig fremhævede i en beslutning herom, vil tilføre vores bestræbelser et demokratisk indhold, gøre vores planer bæredygtige og beskytte menneskerettighederne, noget, som er påtrængende nødvendigt i hele området.
Den tværkulturelle dialog og oprettelsen af et institut for middelhavsforskning vil være et udmærket grundlag for en gensidig forståelse og respekt mellem parterne og for styrkelsen af gensidig tillid, som er nødvendig for, at vi kan møde de store udfordringer som terrorismen, håndteringen af indvandrerstrømmene og dialogen, der skal løse den arabisk-israelske krise. Samtidig må Europa-Parlamentet støtte forslaget om oprettelse af en Euro-Middelhavsinvesteringsbank, da det, som det allerede er fremhævet, ikke kun vil styrke samarbejdslandenes udvikling, men også skabe økonomiske relationer og andre former for samarbejde mellem disse lande og EU.

Baltas (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, den 22. og 23. april finder den femte ministerkonference for Euro-Middelhavsområdet sted i Valencia, hvor man vil vedtage en handlingsplan med forslag og foranstaltninger med henblik på fremme af Euro-Middelhavssamarbejdet.
Esteve-betænkningen kommer på det mest heldige og belejlige tidspunkt, nemlig kort før denne ministerkonference, hvilket giver Europa-Parlamentet lejlighed til at udtrykke sin holdning og således med forslag og idéer bidrage til, at vi kan deltage så effektivt som muligt i dette samarbejde, et samarbejde, som har stået mere eller mindre stille og befinder sig fortvivlende langt fra den ånd og de behov, som Barcelona-erklæringen fra november 1995 og mange andre møder og beslutninger efter denne anerkendte og forpligtede sig til at opfylde. Esteve-betænkningen støtter uforbeholdent det nye handlingsprogram, som Kommissionen har foreslået inden for rammerne af Barcelona-processen, samtidig med at den forbedrer og beriger det med praktiske løsninger og forslag.
Der er et punkt, hvor Esteve-betænkningen efter min mening halter bagefter, og det er desværre lige netop det punkt, som er nøglen til succes for ethvert initiativ, som vedrører Middelhavsområdets tilnærmelse til og fælles samarbejde med Europa. Jeg taler naturligvis om den arabisk-israelske konflikt, den israelsk-palæstinensiske konflikt, der igen er så tragisk og farligt aktuel.
Da Esteve-betænkningen blev udarbejdet, havde situationen nok endnu ikke antaget de nuværende tragiske dimensioner, og ordføreren har diplomatisk henvist til nødvendigheden af at løse konflikten for at understrege den nye kulturelle, økonomiske, sociale og politisk-institutionelle model. Selv om ordførerens nye model har min uforbeholdne støtte, er jeg imidlertid bange for, at hvis den israelsk-palæstinensiske konflikt ikke løses, og denne gang med begge parters accept af løsningen , og jeg gentager: med begge parters accept af løsningen , vil dette mareridt hele tiden true med at hindre det ønskede og nødvendige Euro-Middelhavssamarbejde.
EU bør sideløbende med alle andre initiativer handle dynamisk og arbejde effektivt i denne retning. Valencia er en enestående chance, som ikke må spildes.

Sartori (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er også stolt af det arbejde, som hr. Esteve og Udvalget om Udenrigsanliggender har udført i fuldstændig enighed. Med denne betænkning har EU klart fastlagt sine to udenrigspolitiske prioriteringer, nemlig en politik for udvidelsen med de østeuropæiske lande og en politik, hvor vi anser Middelhavsområdet for at være fundamentalt for en fremtid med fred og fremgang.
Euro-Middelhavskonferencen er i dag det eneste sted, der reelt giver mulighed for en dialog mellem de arabiske delegationer, den israelske delegation og den europæiske delegation. Ved at give dette arbejds- og forhandlingsbord nogle instrumenter som Euro-Middelhavsbanken, fonden og fortsættelsen af Meda-programmerne fremmer vi dels et frihandelsområde i Syd og mellem Nord og Syd og dels et område med dialog, viden, uddannelse og kommunikation. Kun på denne måde vil forskellige kulturers fælles værdier træde tydeligt frem, og kun på denne måde kan vi øge kendskabet til og respekten for andre folkeslags kultur, religion og historie. Efter min mening er det kun på denne måde, at man kan skabe et bredt område med demokrati, økonomisk vækst og en løsning på fattigdomsproblemet, hvilket er fundamentale betingelser for at fremme og opfylde behovet for et område, hvor man er enig om at føre en politik med respekt for individet og for menneskerettighederne, som er en forudsætning for enhver fredspolitik.

Nielson
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med ligesom mange andre i dag at lykønske hr. Esteve med hans fremragende betænkning. Den viser tydeligt, hvor stor vægt Parlamentet tillægger Middelhavsområdet. Jeg noterede mig hr. Swobodas bemærkning om, at han var den eneste deltager i forhandlingen, som ikke er fra Middelhavsområdet - der er faktisk flere, men det kan ses som et udtryk for Parlamentets styrke, at man i den grad støtter og identificerer sig med dette spørgsmål.
Lad mig for en ordens skyld begynde med at gentage Middelhavsområdets strategiske betydning for EU. Her kort inden den næste udvidelse og i lyset af den politiske situation, der er under udvikling, er det mere end nogensinde tilfældet.
Efter en grundig gennemlæsning må jeg indrømme, at jeg er tilfreds med sammenfaldet mellem denne betænkning og Kommissionens meddelelse. Der skal gøres mere, men der er bred enighed i Kommissionen og Parlamentet om, hvordan vi opfatter de politiske, økonomiske og sociale relationer til vores sydlige naboer.
På trods af de alvorlige politiske tilbageslag i området - bl.a. den aktuelle dramatiske situation i Mellemøsten - og en vis skepsis i slutningen af 1990'erne over for, om Barcelona-processen udgjorde det rette middel til at fremme Euro-Middelhavsområdets partnerskab, har processen stået sin prøve.
Vi må ikke ignorere processens betydning for den tragiske udvikling i Israel, Gaza og på Vestbredden. Vi skal ikke drøfte EU's rolle med hensyn til at bringe den konflikt til ophør i dag, men den nuværende situation og de fortsatte forfærdelige voldshandlinger understreger yderligere behovet for en videreudvikling af Barcelona-processen som led i EU's indsats for at skabe fred, stabilitet og velstand i området. Det kan diskuteres, hvor vægtigt et middel Barcelona-processen faktisk er, men der er ingen tvivl om, at processen er en del af løsningen og bestemt ikke en del af problemet, så vi må hellere styrke den.
Der er reelt sket betydelige fremskridt siden 1996. Alle Euro-Middelhavsområdets partnere er nu vant til at føre en permanent dialog og at arbejde sammen. Barcelona-processen er det eneste forum, hvor vi kan holde møder med 27 medlemmer, og, hvad vigtigere er, hvor de 12 partnere i Middelhavsområdet regelmæssigt kan mødes til drøftelser. Under de nuværende omstændigheder er det et tydeligt tegn på processens levedygtighed.
Vi har også gjort store fremskridt i retning af at indføre et frihandelsområde. De fleste associeringsaftaler er allerede ratificeret, underskrevet eller paraferet. Interne regionale aftaler, f.eks. Agadir-processen, er under forhandling. Men selv om handelssamkvemmet i Euro-Middelhavsområdet stadig forbedres mellem Nord og Syd, er Syd-Syd-handlen stagneret ved så lidt som 5% af den samlede handel i Middelhavsområdet.
Der er sket en makroøkonomisk stabilisering i de fleste lande i Middelhavsområdet, men reformerne vedrørende forretningsmiljøet skrider ikke tilstrækkeligt hurtigt frem. Udfordringen for Middelhavspartnerne er at udnytte de økonomiske kræfter fuldt ud, og i denne forbindelse er Barcelona-processen blevet en referenceramme, som alle internationale donorer skal forholde sig til.
På det kulturelle område er der sket væsentlige fremskridt. Der er finansieret flere hundrede regionale projekter og skabt et omfattende netværk af menneskelige relationer.
Hvad er så vejen frem? Hvordan kan vi skærpe partnerskabets profil? Hvordan kan vi udnytte det bedre som garanti for et fælles område præget af fred og stabilitet.
Politisk skal vi øge støtten til Barcelona-processen som et middel til at fremme forståelse og politisk dialog. Vejen er beredt, selv om der kan opstå forhindringer undervejs. De højtstående embedsmænds møde om terrorisme, som blev afholdt den 27. marts, er et tydeligt eksempel på denne dialog.
Af samme grund er de 27 partnere kommet langt i retning af at nå til enighed om en række prioriterede handlinger på så følsomt et område som retlige og indre anliggender. Vi håber at nå til endelig enighed i Valencia. På grundlag af disse prioriteringer vil Kommissionen i år iværksætte et program om retsligt samarbejde, kampen mod terrorisme og organiseret kriminalitet samt migration. Det er en milepæl i partnerskabet og viser dets politiske evner og muligheder. Navnlig på migrationsområdet vil der blive taget hensyn til flere af Parlamentets krav (migrationsobservatorium, kontaktnet) i det kommende regionalprogram.
På institutionsplan skal der gøres en yderligere indsats for at fremme det fælles ejerskab af Barcelona-processen. De sydlige partnere har en fornemmelse af, at EU trækker sin dagsorden ned over hovedet på dem, og det skal der gøres noget ved. Og her er Deres forslag om oprettelse af en parlamentarisk forsamling for Euro-Middelhavsområdet meget velkomment.
På det økonomiske plan ser det meget lovende ud. Samlingen af associeringsaftaler er næsten afsluttet. Syd-Syd-handelsintegrationen går fremad, især inden for rammerne af Agadir-processen, om end ikke så hurtigt som vi gerne ville have. Der er sket en betydelig forbedring af Meda-programmet - og det kunne måske heller ikke undgås - men faktisk er forholdet mellem betalinger og tilsagn steget fra kun 26% i perioden 1995-1999 til 53% i 2001, så vi er ved at indhente det forsømte.
Alligevel er den økonomiske situation i området stadig usikker og kræver en yderligere indsats af alle. Det glæder mig, at Parlamentet støtter vores forslag til at fremme processen, især inden for områder som investering, miljø, transport, infrastruktur og energi.
Som De ved, var det ikke alle medlemsstaterne, der bifaldt idéen om oprettelse af en Euro-Middelhavsbank, på Det Europæiske Råds topmøde i Barcelona. Ikke desto mindre vil der blive oprettet en ny afdeling af Den Europæiske Investeringsbank med et kontor i området.
Endelig viser de sociale og menneskelige aspekter af partnerskabet i dag mere end nogensinde dets relevans som brobygger i Middelhavsområdet og som middel til at skabe en bedre forståelse på tværs af kulturer og samfund. Jeg bemærkede, at dette aspekt blev tillagt stor vægt i mange af dagens indlæg. Barcelona-processen er en enestående og struktureret ramme for den sociale og kulturelle dialog på regionalt plan - ikke kun Nord-Syd, men også Syd-Syd og Syd-Nord.
Europa-Kommissionen har stillet en række nye forslag. Det glæder mig, at de er blevet så godt modtaget i Parlamentet, navnlig Euromed Foundation og universitetssamarbejdet (Tempus-programmet).
Hvad angår oprettelsen af en ny Euromed Foundation, er Kommissionen overbevist om, at det ville være med til at forbedre partnerskabet. Visse medlemsstater lader dog ikke til at være helt så overbeviste som os. Der skal en del politisk overtalelse til i de kommende uger. Kommissionen har også foreslået en udvidelse af Tempus-programmet om universitetssamarbejde til at omfatte Middelhavsområdet. Denne udvidelse vil blive godkendt i Rådet (uddannelse) den 30. maj. Desuden vil alle eksisterende regionalprogrammer på dette område (kulturarv, audiovisuel, unge) blive taget op i den nærmeste fremtid.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Hr. Esteve, De har bedt om ordet.

Esteve (ELDR)
Hr. formand, jeg bad blot om ordet for at sige, at ud over at takke for det gode samarbejde vil jeg nu også gerne takke alle talerne for deres venlighed. Men desværre er situationen ikke særlig venlig, tværtimod. Af de forskellige indlæg kan man også konkludere, at situationen er vanskelig og hård inden for områderne fred og udvikling.
Det vigtigste i øjeblikket er ikke afstemningen her i Parlamentet om mødet i Valencia. Nej, det vigtigste er, at mødet afholdes, med flest mulige deltagere, og at der opnås gode resultater.
Derudover vil jeg understrege, at Europa-Parlamentets rækkevidde og deltagelse i Barcelona-processen er stigende, at dannelsen af Forsamlingen vil konsolidere vores deltagelse, og at det selvfølgelig ville være en meget positiv udvikling.

Formanden.
Vi tager nu næste punkt på dagsordenen. Vi kan ikke færdigbehandle punktet inden afstemningen. Men nu begynder vi, og derefter afbryder vi for at fortsætte forhandlingen i eftermiddag.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0076/2002) af Graça Moura for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse om EU's strategi over for Kina: implementering af 1998-meddelelsen og fremtidige skridt mod en mere effektiv EU-politik (KOM(2001)265 - C5-0098/2001 - 2001/2045 (COS)).

Graça Moura (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, det første, som jeg gerne vil slå fast, er, at forbindelserne mellem EU og Kina fortsat udvikler sig i gunstig retning, skønt ikke altid i en ensartet rytme eller i det tempo, som kunne være ønskværdigt. Kommissionens meddelelse om uddybning af partnerskabet med Kina, fremlagt for Rådet og Europa-Parlamentet i midten af sidste år, formulerer i hvert fald en strategi og inddrager en række principper, målsætninger og metoder, som fortjener al muligt bifald, og den kinesiske reaktion synes i øvrigt positiv med hensyn til adskillige af de spørgsmål - men ikke dem alle - der er taget op. Tilsvarende udgør den støtte, som Folkerepublikken Kina er beredt til at yde i den internationale kamp mod terrorisme, en holdning, som bør tages ad notam og bifaldes.
Siden da er Kina indtrådt i WTO, hvilket åbner vigtige perspektiver for, at landet kan spille en endnu mere betydningsfuld rolle på den internationale scene. Det er på områder, som er blevet drøftet i længere tid: Kinas rolle i det fjerne østen, landets forbindelser med ASEM-landene og andre regioner i Asien, Kinas interne politiske situation og dets kommercielle og kulturelle forbindelser med EU. Her kan der stadig bemærkes en vis forskydning mellem de forskellige typer samarbejde, der er i gang, og den udvikling, som vi finder ønskelig med hensyn til den politiske situation, udviklingen af retsstatsprincipperne og respekten for menneskerettighederne, selv om det også må siges, at der her og dér har været signaler, som giver anledning til visse forhåbninger om gradvis forbedring.
Særlig de hidtidige erfaringer i Hongkong og Macao viser således forbedringer på det politiske, sociale, økonomiske og kulturelle område. Vi skal derfor udbygge samarbejdet og dialogen, men uden af den grund at lade være med at holde fast i de andre målsætninger, der går ud over de økonomiske forbindelser, og som i visse tilfælde ligefrem kan påvirke disse negativt, hvis ikke Folkerepublikken Kina finder veje til en tilfredsstillende løsning på de spørgsmål, som vi anser for essentielle.
Nogle af de problemer, der kræver mere opmærksomhed, omtaler meddelelsen i særskilte kapitler. Det drejer sig om Kinas medlemskab af WTO, behovet for en bæredygtig udvikling, bedre samordning mellem fremskridt på det økonomiske område og fremskridt på det politiske og sociale område, de beskæftigelsesmæssige følger af Kinas medlemskab af WTO og den fremadskridende omstilling og modernisering af landets økonomi, respekten for nabolandenes interesser, behovet for miljøbeskyttelse, fordelene ved øget kulturelt samarbejde, herunder på det akademiske område, osv., osv.
Her er også overvejelserne om forholdet til Taiwan. EU's anerkendelse af princippet om ét Kina må under ingen omstændigheder få os til at acceptere løsninger ved hjælp af magt. Jeg tror, at vi alle er enige om, at der virkelig ikke er noget alternativ til dialog, hvor svært det end må være. Vi mener ligeledes, at vi skal tilkendegive vores bekymringer om Tibet, hvor det også er særdeles vigtigt, at der kommer en dialog i gang om en ny, ægte statut, der giver fuldstændigt selvstyre til Tibet på alle områder undtagen udenrigs- og forsvarspolitikken.
For det tredje er der et stort område, hvor der trods visse fremskridt, som Kina synes at gennemføre med hensyn til menneskerettighedssituationen, stadig ikke er tilfredsstillende forhold, hvad Europa-Parlamentet bør påpege uden omsvøb. Disse spørgsmål opsummeres med visse enkeltheder i den betænkning, som jeg har den ære at underskrive, hvorfor jeg skal undlade at opregne dem her.
Der aftegner sig således, hr. formand, et komplekst billede af utallige positive muligheder for forbindelserne og samarbejdet mellem EU og Kina, men hvor der dog også består utallige problemer, som bør behandles åbenhjertigt og findes demokratisk acceptable løsninger på, der fører til opbygning af en retsstat, et styrket civilsamfund og nøje overholdelse af menneskerettighederne.
Hvad angår de 22 ændringsforslag, der er fremsat, vil jeg gerne først bemærke, at jeg synes, at forslag, der egentlig blot siger, hvad der allerede står i teksten, må vige, dernæst, at der er ændringsforslag, hvis indhold gør, at de hører hjemme i en betænkning om Hongkong, hvorfor jeg afviser dem for indeværende, og endelig, at der er nogle andre ændringsforslag, som dels går på indholdet, dels forbedrer tekstens udformning, og som jeg har taget imod. Til slut vil jeg gerne sige, hr. formand, at jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentet i sin behandling af denne betænkning institutionelt og politisk vil styrke den strategi, som Kommissionen har formuleret for uddybning af EU's partnerskab med Folkerepublikken Kina.

Suominen (PPE-DE).
Hr. formand, mine gratulationer til hr. Graça Moura og mange tak for en afbalanceret og grundig betænkning. Kina er en meget vigtig handelspartner for EU og ikke mindst for mit land, Finland - bl.a. beskæftiger Nokia alene over 4.000 personer i Kina ved fremstilling af mobiltelefoner. Kinas tilslutning til WTO ved mødet i Doha er betydningsfuld, det betyder meget for resten af verden, men endnu mere for Kina, der i de kommende år skal klarlægge mange af sine love og spilleregler for at kunne opfylde alle krav til medlemskabet. Medlemskab af WTO medfører også sociale og politiske spændinger i Kina. En retfærdig løsning af dem er selvfølgelig et indre anliggende for Kina, men jeg er enig med ordføreren i, at på lang sigt er det ønskeligt for landet at indføre fælles programmer i samarbejde med EU, Japan og USA for at løse landdistrikternes beskæftigelsesmæssige og sociale problemer.
Det er fordelagtigt for os og hele verden, at Kina er et stabilt, åbent samfund med velfærd og vores støtte, hvis og når det i stadig stigende grad sigter mod demokrati og liberal markedsøkonomi og overholder menneskerettigheds- og retsstatsprincippet. Vi hilser Kinas tilslutning til internationale styrker mod terrorisme samt det tættere forhold mellem Kina og Indien velkommen. Jeg tror, at de værdier, som vi i Europa-Parlamentet anser for vigtige - demokrati, retsstat, menneskerettigheder, ligestilling og mangfoldighed - også vil gøre fremskridt i Kina, når vi opretholder en stærk vekselvirkning og opfordrer Kina til i alle henseender at åbne sig og tillade sine borgere frihed til moderne kommunikation og ret til fri foreningsdannelse samt ytringsfrihed.

Colom i Naval (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne inderligt takke hr. Graça Moura og det ikke alene ud fra almindelig parlamentarisk høflighed, for forslaget til beslutning, han fremlæger for plenarforsamlingen, og som desuden blev vedtaget næsten enstemmigt i det korresponderende udvalg. Jeg har været medlem af Delegationen for Forbindelserne med Folkerepublikken Kina siden 1986, og jeg vil sige, at det er den mest velafbalancerede tekst, der nogensinde er blevet fremlagt for Parlamentet om dette emne. Hr. ordfører, teksten bliver perfekt, hvis De inkluderer de socialdemokratiske ændringsforslag.
Jeg er ikke i tvivl om, at udviklingen i Kina, sammen med indførelsen af euroen eller EU's udvidelse, vil udgøre et af de fire eller fem vigtigste elementer i det 21. århundrede på verdensplan. Og netop derfor er forbindelserne mellem EU og Kina meget vigtige. Det er mange ting, der fortjener en kommentar, men tiden er begrænset, og der vil også være andre talere fra min gruppe, og jeg vil derfor koncentrere mig om nogle få punkter. Mit grundlag er, at det i vores kultur - som vores kinesiske samtalepartnere allerede har sagt - ikke er indblanding at gøre opmærksom på en vens fejl, det er derimod en pligt i et venskab. Og vi fordømmer f.eks. dødsstraf alle steder, både i USA og Folkerepublikken Kina. Selv om vi betragter begge lande som venskabslande.
Hr. formand, de kinesiske myndigheders velvillige modtagelse af Kommissionens meddelelse, der ligger til grund for denne betænkning, er i sig selv positiv. EU's institutioner er enige om, at man i Kina, og altså ikke kun i EU, er meget interesseret i en stabil og fremgangsrig udvikling af Folkerepublikken Kina og en overgang til demokrati, som ikke stopper ved kommunalvalg med flere kandidater.
Mine damer og herrer, vi må fremme vores udvekslinger inden for alle områder. Vi har desværre i løbet af en årrække med diktatur set, at isolation styrker diktatorerne, mere end det hjælper demokraterne, der kæmper mod diktaturet. Optagelsen i WTO udgør en stor satsning fra den kinesiske regerings side, da det vil have store interne og eksterne følger. Man har allerede set omstruktureringer og dramatiske afskedigelser inden for nogle industrier.
Hvad menneskerettigheder angår, mener vi, at Kina stadig mangler meget. Og her godtager vi ikke manglende udvikling som undskyldning. Vi må opnå en overvågning med henrettelser af dødsdømte og derefter en ophævelse af dødsdom. Vi skal bekæmpe tortur, et område, hvor der i øjeblikket sker mange overtrædelser.
For nogle uger siden modtog vi en officiel tibetansk delegation. Det mener jeg udgør et positivt fremskridt. Vi fik nogle interessante svar, men der er stadig mange spørgsmål, og vi må derfor kræve, at de kinesiske myndigheder fortsætter deres nye linje med frigivelse af tibetanske politiske fanger. Det er skridt i den rigtige retning, som uden tvivl også vil forbedre forholdet mellem Kina og EU.

Andreasen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for en god og afbalanceret betænkning, som giver udtryk for de øgede fælles interesser, der er mellem EU og Kina i dag. Kina bliver en mere og mere vigtig aktør på verdensscenen i alle henseender, og det gælder også i bekæmpelsen af terror, hvor vi skal værdsætte, at Kina aktivt støtter den alvorlige kamp mod terrorisme. ELDR-Gruppen ønsker et demokratisk Kina, som respekterer principperne om et frit marked, menneskerettigheder og retsstatsprincipperne. Vi ønsker, at Kina også opfylder Københavnskriterierne, der er ingen grund til, at disse kriterier skal begrænses og holdes inden for Europas grænser. ELDR-Gruppen har stillet en række ændringsforslag, som alle har til formål at stramme lidt op på betænkningen. Det vigtigste spørgsmål for os er i denne sammenhæng "Ét Kina-politikken". Vi kender alle til den, og vi ved, hvorfor den eksisterer. Som liberale er vi ikke stolte af "Ét Kina-politikken", fordi den forhindrer udviklingen i et land, som respekterer demokrati, social pluralisme og retsstatsprincipper - nemlig Taiwan. ELDR-Gruppen mener, at Taiwans ønsker og vilje skal respekteres, og at Kina-politikken står i vejen for dette. Vi mener også, at Europa-Parlamentet er det rette sted at sende dette signal fra, så må det være op til vores regeringer at følge vort råd. Sidste år blev Taiwans præsident Chen Shui-Bian tildelt Den Internationale Liberale Sammenslutnings frihedspris. Desværre fik han ikke også tildelt et visa fra noget EU-land, så han selv kunne modtage den, det gjorde hans kone så, hér i huset i november. Ikke desto mindre vil vi gerne udtrykke vores utilfredshed med, at medlemsstaterne ikke overholder deres forpligtelser til at respektere den grundlæggende rettighed, som Taiwans præsident har til at rejse frit. De Olympiske Lege skal holdes i Kina i 2008, den beslutning er truffet og skal ikke ændres, men lad os benytte den lejlighed til at forlange, at Kina anvender denne mulighed til at demonstrere, at landet vil overholde alle internationale menneskerettighedsnormer og -konventioner. I den seneste tid har Kina anvendt en praksis, som indebærer at børn, som er født på fastlandet i Kina, skilles fra deres forældre i Hongkong. Det er en stærkt kritisabel omgåelse af menneskerettighederne, og derfor vil vi kræve, at den kinesiske regering øjeblikkelig stopper for denne praksis og påbegynder familiesammenføringer, så forældrene i Hongkong kan være sammen med deres børn. Jeg vil igen takke hr. Graça Moura for en gennemarbejdet og velovervejet betænkning, som sigter mod en mere effektiv EU-politik i Kina-spørgsmålet.

Gahrton (Verts/ALE).
Hr. formand, menneskerettighedsorganisationerne rapporterer desværre fortsat om overgreb mod anderledes tænkende i Kina. Samtidig fortsætter arbejdernes protester imod, at mindst 25 millioner job er forsvundet fra statsejede virksomheder på grund af liberaliseringer og privatiseringer. I de gamle industriområder i det nordlige Kina skønnes arbejdsløsheden at være på 40%.
I en undersøgelse om risikoen for instabilitet i Kina konstaterer Conflict prevention network, at hvis ikke det lykkes Kinas kommunistparti at skaffe de fornødne forsyninger til det stigende antal fattige og arbejdsløse, samtidig med at andre bliver rige, kan der efterhånden sås tvivl om partiets ideologiske legitimitet. Det kan resultere i uroligheder i Kina.
Trods en række reformer har græsrodsdemokratiet ikke for alvor slået rod. Kinas ledelse befinder sig i et kapløb med tiden, hedder det i CPN-rapporten, hvor det konstateres, at EU befinder sig i et dilemma. Skal EU støtte et undertrykkende regime, så det kan bevare stabiliteten i området, eller skal man risikere instabilitet ved at fremme de borgerlige rettigheder?
For De Grønne er der et indlysende svar på dette spørgsmål. Man skal under alle omstændigheder fremme de borgerlige rettigheder og demokrati. Beijing-regeringen skal opfylde sit løfte om at indlede en dialog med Dalai Lama. Det er også nødvendigt at fortsætte normaliseringsprocessen med Taiwan uden sabelraslen, og Kina skal leve op til indholdet i de FN-konventioner om menneskerettigheder, som man har underskrevet. Så nytter det ikke, at man fængsler folk på grund af deres religiøse overbevisning eller etniske tilhørsforhold, eller fordi de vil danne en fagforening eller stifte et politisk parti.
Men der er måske alligevel ved at ske noget. Far Eastern Economic Review beretter i sit seneste nummer om, at reglerne for massedemonstrationer blødes en smule op. En politibetjent har tilmed fået offentliggjort et læserbrev, hvori han konstaterer, at demonstrationsretten er indskrevet i Kinas grundlov, og at det derfor skal være lettere at få tilladelse til at demonstrere.
Ifølge CPN-rapporten skal EU fare med lempe i sit forsøg på at påvirke Kina. Vi kan udmærket udvise forsigtighed, men det forudsætter et konstruktivt modspil fra Kina. Kina må således gennemføre de underskrevne konventioner, og de kinesiske repræsentanter må ikke tolke enhver form for venskabelig kritik som utidig indblanding i Kinas indre anliggender.

Modrow (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg respekterer ordførerens bestræbelser. I forbindelse med vurderingen af Unionens forhold til Folkerepublikken Kina er det stadig de økonomiske interesser som har førsteprioritet. Det er på sin vis forståeligt, da der jo er udsigt til et marked med omkring 1,3 milliarder mennesker og ren og skær uudtømmelig profit for koncerner og banker, som er aktører på dette marked. Med Kinas tiltrædelse af WTO vil realiseringsbetingelserne for kapitalen blive yderligere forbedret. Dermed vil konkurrencen mellem Stillehavsmagterne som Japan og Taiwan samt USA og EU og deres medlemsstater også blive intensiveret. Alle ønsker så stort et stykke som muligt af den store kage.
Dette akkompagneres fra politisk side af konstante bebrejdelser om, at Kina i højere grad skal respektere menneskerettighederne. I den forbindelse overses det eller undervurderes det, at Kina bestræber sig på at supplere de økonomiske reformer, som har været i gang i en årrække, med føderale demokratiske strukturer, sociale sikringssystemer og økonomiske styremekanismer. Med tiltrædelsen af WTO fortsætter Kina denne proces. Ingen bør svæve i den vildfarelse, at netop adskillelsen af stat og økonomi vil kunne løse Kinas enorme sociale problemer.
Det meget roste globale kapitalistiske marked er - om man så kan lide det eller ej - umoralsk og uegnet til at realisere grundlæggende værdier som social retfærdighed og solidaritet. Det er og bliver staten, der er brug for i dette tilfælde. Der findes ingen andre regeringer i verden, som har ansvaret for 1,3 milliarder mennesker. Det er godt og rigtigt at tilstræbe en alsidig dialog med Kina, men i den forbindelse bør ingen gå ind for pres og kun have egne interesser for øje. Den, der går ind for pres, bør have blik for en realistisk vurdering af sit eget potentiale og således også forinden gøre sig klart, at det kan have konsekvenser. En dialog er kun meningsfuld og målrettet, hvis man i gensidig interesse forsøger at opnå enighed. Det gælder også med hensyn til dødsstraffen. Kravene om at afskaffe den er rigtige, men de skal ikke rettes mindre konsekvent mod USA.
I langt højere grad end tidligere er forholdet til Kina af strategisk betydning. En endimensional udvikling som den, der med USA's strategiske hensigter i øjeblikket udspiller sig foran porten til Kina, er ikke særlig gavnlig til formålet. Det ville medføre ustabilitet. EU står over for en udfordring, der går ud på netop i forbindelse med udvidelsen at kæmpe imod ensidige magtbestræbelser og at bevare og - om fornødent - etablere og udbygge stabiliteten ved hjælp af velovervejede forbindelser til Kina.

Belder (EDD).
Hvis vi skal tro betænkningen om Kina og Kommissionens meddelelse, ser der ud til at være forår i luften i forholdet mellem EU og Kina. EU's og medlemsstaternes forbindelser med Kina bliver stadig bedre og udbygges.
Det er i sig selv håbefulde signaler. Kommissionen og ordføreren må imidlertid være enige med mig i, at der skal løses en del problemer, før der reelt kan være tale om et forårsgennembrud. Især overholdelsen af menneskerettighederne er fortsat yderst mangelfuld. Beretninger om tortur, lemlæstelse og sågar mord er for systematiske til at blive ignoreret. Flere grupper i det kinesiske samfund lider herunder, f.eks. ikke-registrerede kristne. Ifølge pålidelige rapporter fra forskellige ngo'er er forfølgelsen af dem i de forløbne år blevet befalet af folk på højt niveau i den kinesiske regering.
Idet forfølgelsen faktisk ikke behandles i Graça Moura-betænkningen, har jeg stillet en række supplerende ændringsforslag. Jeg håber, at Parlamentet støtter dem.
EU's svar på disse dårlige forhold har efter min mening været noget mager indtil nu. I Kommissionens dokument om Kina står der, at der allerede har været 10 runder med politiske dialoger. Samtidig konstaterer Kommissionen, at der fortsat er en stor kløft mellem handlinger og internationale standarder. Er vi så ikke nødt til at konstatere, at den "kritiske dialog" er et mangelfuldt middel? Ville det ikke være bedre i højere grad at koble økonomiske interesser til overholdelsen af menneskerettighederne i Kina? Den kritiske dialog må ikke være et middel til at fjerne vores dårlige samvittighed, når vi fokuserer på vores egne økonomiske interesser.
Det vil muligvis koste noget, hr. formand, men det skal vi acceptere, hvis menneskerettighederne virkelig betyder så meget for os. EU må ikke tænke på forår, når det stadigvæk er hård vinter i Kina.

Formanden.
Mange tak hr. Belder.
Forhandlingen afbrydes. Vi går nu over til afstemning.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne tage en sag op vedrørende Rådets spørgetid, som er af betydning for de enkelte medlemmer af Parlamentet. Jeg blev i går af Parlamentets kontor for spørgsmål underrettet om, at mit spørgsmål vedrørende Mellemøsten ikke ville blive besvaret af Rådet i dag, da den sag, det drejede sig om, nemlig associeringsaftalen mellem Europa og Israel, ville blive behandlet af Rådet under forhandlingen i går.
Rådet behandlede ikke sagen i går, så jeg kontaktede kontoret igen i dag for at få spørgsmålet tilbage på dagsordenen. Jeg har nu fået at vide, at Rådet ikke vil behandle mit og 10 andre medlemmers spørgsmål, da det påstår, at der ikke har været tid til at forberede svarene. Det er efter min mening uacceptabelt.
Det er en af de enkelte medlemmers få rettigheder at stille spørgsmål direkte til Kommissionen og Rådet her i Parlamentet. Det er et udtryk for foragt for Parlamentets medlemmer, at Rådet simpelthen tilsidesætter vigtige spørgsmål, som enkeltmedlemmer ønsker at tage op. Jeg vil gerne bede Dem, hr. formand, om på det kraftigste at protestere over for Rådet for at sikre, at mit og de øvrige medlemmers spørgsmål tages op igen og faktisk besvares, og at gøre det klart, at hverken dette eller andre råd har ret til at behandle Parlamentet med en sådan foragt.

Formanden.
Spørgetiden er på dagsordenen kl. 17.30 i dag. Når vi er færdige med afstemningen, vil jeg kontakte Rådet og vende tilbage til Dem om, hvad jeg finder ud af. Deres kommentar er klar, velformuleret og fornuftig. Det vil jeg tilkendegive over for Rådet efter afstemningen.

Nielson
Kommissionen kan godkende ændringsforslag 1 og 9-15. Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 3. Nogle af de øvrige ændringsforslag (2-8) kan godkendes principielt, men ordlyden i ændringsforslag 9-15 er klart at foretrække.

McKenna (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg har arbejdet tæt sammen med mine kolleger i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, og jeg mener, at denne kompromispakke af ændringsforslag, som vi skal stemme om i dag, er det bedste resultat, vi kunne håbe på, om integreret kystzoneplanlægning.
Som nogle af Dem er klar over, foreslog jeg ved førstebehandlingen sidste år, at denne henstilling blev styrket med en revision, som ville medføre en bredere lovramme for kystzoneplanlægning. Beskyttelsen af vores kystzoner er afgørende vigtig, og jeg mener, at en strammere lovgivning er nødvendig for at sikre denne beskyttelse.
Ved førstebehandlingen blev betænkningen vedtaget med stort flertal i Parlamentet. Det var dog ikke muligt for Rådet at godkende vores ændringsforslag til lovrammen på det tidspunkt. Som ordfører var jeg meget skuffet over, at vi ikke fik ændringsforslagene igennem. Men som jeg sagde, er de aktuelle kompromisændringsforslag et stort skridt i den rigtige retning og et klart signal om, at vi tager beskyttelsen af Europas kystzoner alvorligt.
Jeg følte, at det var afgørende, at jeg som ordfører tog initiativ til at nå et kompromis med Rådet om en andenbehandling, og det er netop, hvad denne pakke er udtryk for. Det glæder mig, at vi har nået et godt kompromis om tidsrammen for henstillingen. For det første om tidsrammen for, hvornår medlemsstaterne skal rapportere om deres erfaringer med implementeringen af henstillingen til Kommissionen - Rådet kan godkende de 45 måneder, vi har foreslået. For det andet kan Rådet godkende de 55 måneder, vi har foreslået til revidering af henstillingen. Vi har reelt vundet et ekstra år, hvilket betyder, at der snart vil blive taget yderligere skridt til beskyttelse af kystzonen.
Jeg vil gerne oprigtigt takke Rådet for dets forståelse for dette vigtige punkt. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at takke mine kolleger i Miljøudvalget, som støttede kompromispakken, og Rådet for at anerkende vigtigheden af dette kompromis og for at sætte henstillingen på Corepers dagsorden med meget kort varsel. Endelig vil jeg gerne takke de ansvarlige i Kommissionen.

Nielson
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans konstruktive arbejde med dette direktiv, som vil sikre øget sikkerhed for skibsfarten. Som min kollega, fru de Palacio, sagde i går, kan Kommissionen bekræfte, at den støtter alle de stillede ændringsforslag. Jeg er overbevist om, at Rådet vil følge Parlamentets holdning, således at direktivet kan vedtages hurtigst muligt.

Nielson
Hr. formand, i forbindelse med affald af elektrisk og elektronisk udstyr kan Kommissionen godkende ændringsforslag 9, 11-19, 24, 27-37, 39, 40, 43, 44, 45, 50, 57, 65, 76 og 77. I ændringsforslag 23 støtter Kommissionen det nye punkt 1 og punkt 1, litra b), tredje og fjerde underpunkt, samt principielt punkt 2. I ændringsforslag 73 kan Kommissionen godkende første del. I ændringsforslag 1, 3, 5, 6, 7 og 10 kan den første, tredje og fjerde sætning godkendes fuldt ud. I ændringsforslag 10, 20, 21 og 41 kan den første sætning godkendes fuldt ud. Ændringsforslag 42, 48, 49, 51-55, 66, 78 og 92 kan godkendes principielt.

Nielson
I forbindelse med begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer kan Kommissionen godkende ændringsforslag 3, 4, 10 og 17 fuldt ud. Ændringsforslag 5 kan godkendes delvis - det vil sige punkt 1. Ændringsforslag 2, 6, 7, 8, 9 (punkt 1 i ændringsforslag 9 kan godkendes fuldt ud), 13 og 15 kan godkendes principielt.

Nielson
Hr. formand, som min kollega fru Wallström forklarede under forhandlingen i går, kan Kommissionen ikke godkende de af Parlamentets ændringsforslag, som ville udvide det foreslåede direktivs anvendelsesområde til at omfatte et totalt og omgående forbud mod octabromodiphenylether - det vil sige octaBDE og decaBDE. Det gælder ændringsforslag 1, 2, 3, 7, 8, 9 og 10. Grunden til Kommissionens holdning er, at risikovurderingen af disse stoffer endnu ikke er klar.
Desuden kan Kommissionen heller ikke godkende det ændringsforslag, som ville indføre et fremtidigt totalforbud mod decaBDE fra 1. januar 2006, hvis konklusionen af risikovurderingen bliver, at stoffet giver anledning til betænkeligheder. Det gælder ændringsforslag 4. Det skyldes, at forbuddet bør indføres længe før 2006, da risikovurderingen færdiggøres i løbet af 2002.

Blak (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på en fejl i den engelske udgave af ændringsforslag 3, hvor det sidste ord "status" skulle have været "place". Jeg vil derfor bede om at få dette rettet i den engelske originaltekst.

Formanden.
Tak, hr. Blak. Tjenestegrenene er opmærksomme på det, og hvis ændringsforslaget vedtages, vil det blive rettet.
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til beslutning)

Betænkning (A5-0079/2002) af Seppänen for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs budget for regnskabsåret 2000 (C5-0043/2002 - 2001/2101(DEC)) 
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til beslutning)
Betænkning (A5-0098/2002) af Virrankoski for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000 (Sektion I - Europa-Parlamentet) (SEK(2001) 530 - C5-0238/2001 - 2001/2103(DEC)) 
Om ændringsforslag 41
Virrankoski (ELDR)
Hr. formand, efter samrådet i går vil jeg gerne stille et mundtligt ændringsforslag til slutningen af punkt 41 om tilføjelse af et par ord, som tager højde for de foranstaltninger, de politiske grupper har truffet som svar på kritikken fra Revisionsretten for et par år siden. Tilføjelsen lyder som følger: "Notes the Bureau ruling on budget line No 3701 following the answers from the political groups to the Court of Auditors' special report" (bemærker Præsidiets afgørelse om budgetpost 3701 efter de politiske gruppers svar til Revisionsrettens særberetning). Den findes også på afstemningslisten.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, her er mit eget ændringsforslag 13 og det oprindelige punkt 43, hvor PSE-Gruppen gerne vil komme med et mundtligt ændringsforslag. Punkt 43 med den mundtlige ændring har omtrent det samme indhold som mit ændringsforslag 13. Således beder og spørger jeg, om PSE-Gruppen kan trække sit mundtlige ændringsforslag tilbage, for det bliver nedstemt, hvis 12 parlamentsmedlemmer er imod det, fordi ændringsforslag 13 er omtrent det samme som punkt 43 med den mundtlige ændring fra Den Socialdemokratiske Gruppe.

Kuhne (PSE).
Hr. formand, jeg kan godt forstå ordførerens spørgsmål. På den anden side drejer det sig kun om forskellige juridiske vurderinger af finansforordningens relevans. Vi mener, at vores forslag er mere klart på dette punkt. Det spiller dog egentlig ikke nogen stor rolle, hvilket af de to forslag der bliver vedtaget. Derfor anmoder jeg om, at der først stemmes om De Liberales forslag og derefter om vores. Vi mener, at vi inklusive den mundtlige ændring har et lidt mere klart forslag. Men der udbryder ikke nogen krig over for hverken den ene eller den anden side, uanset hvad der bliver vedtaget.

Morgan (PSE)
Hr. formand, det drejer sig om situationen med hensyn til Rådet. Budgetkontroludvalget bad Rådet om oplysninger om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Til at begynde med var Rådet utilbøjeligt til at tilvejebringe disse oplysninger, og det er derfor, teksten i dens nuværende form udsætter decharge til Rådet. Sent i går aftes efter et møde i Økofin-Rådet indvilgede de imidlertid i at besvare spørgsmålene senest på fredag.
På grund af den ændrede situation, og da jeg så vidt muligt ønsker at undgå et sammenstød med Rådet, vil jeg gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 4, som nu alligevel ikke er trukket tilbage. Ændringsforslaget er næsten identisk med det mundtlige ændringsforslag vedrørende ændringsforslag 3: "Is grateful for the answers that, in principle, the Council has agreed to provide to questions relating to aspects of the common foreign and security policy within seven days" (er taknemmelig for de svar, som Rådet principielt har lovet at give på spørgsmål vedrørende aspekter af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik inden syv dage).
Jeg vil derfor indtrængende anmode om, at vi først stemmer om ændringsforslag 4 med det mundtlige ændringsforslag, og hvis det ikke vedtages, skal vi derefter stemme om ændringsforslag 3. Jeg vil desuden anføre, at jeg i så fald trækker punkt 3, litra e), tilbage. Jeg beklager, hvis det er en smule kompliceret, men det skyldes den ændrede situation.

Theato (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, vi har udskudt afstemningen om denne betænkning fra i går til i dag, fordi vi har ventet på Rådets officielle svar til os. Den begrundelse kom formanden for PSE-Gruppen, hr. Crespo, med i mandags. Vi accepterede dette. Nu har vi dog stadig frem til i dag ikke modtaget noget officielt svar. Et uofficielt og også kun et uofficielt oversat muligt svar fra Rådet, som jeg har modtaget i dag, er, hvad jeg konkret som formand for udvalget har liggende foran mig.
Jeg mener ikke, det er fair over for hverken Rådet eller udvalget, som jo slet ikke har kunnet taget stilling til dette emne, hvis vi giver decharge og træffer beslutning om, hvorvidt vi skal udskyde den. Jeg mener, det ville være fornuftigt at vente roligt og velovervejet og også i dialog med Rådet om dette problem med at give decharge for næste år, for 2001, hvor der også allerede er fastlagt budgetmæssige retningslinjer for sikkerheds- og udenrigspolitikken samt for indenrigspolitikken. Derfor anmoder jeg om at behandle denne sag i en klar og gennemsigtig procedure i det ansvarlige udvalg, så vi kan træffe en velfunderet afgørelse. Jeg beder altså vores ordfører og også PSE-Gruppen om at undgå denne meget hurtige og måske for hurtige procedure.

Kuhne (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg er imod forslaget, og det skyldes, at fru Theato efter min mening kom med en selvmodsigende begrundelse. Hun sagde nemlig på den ene side, at hun gerne vil have tilbageført betænkningen, fordi hun først og fremmest gerne vil give decharge til Rådet. Men det er på den anden side velkendt her i Parlamentet, at der netop også i hendes gruppe er væsentlige betænkeligheder ved overhovedet at gøre dette. Samtidig stillede fru Morgan et forslag, som netop ville fjerne en stor del pres og problemer fra netop dette spørgsmål og løse det på en elegant måde. I øvrigt vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi også skal træffe beslutninger om en række andre institutioner, hvorfor jeg mener, at vi ikke skal bevæge os ud i en situation med denne selvmodsigende begrundelse, hvor vi forspilder chancen for at få løst problemet på en elegant måde i dag. De spørgsmål, fru Theato har rejst, kan vi udmærket tale om næste år.
Avilés Perea (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener ikke, at fru Morgans fremgangsmåde, med ændringer i sidste øjeblik, er særlig passende for en så vigtig betænkning.
Rådet har forpligtet sig til at svare på fredag. Det bedste ville være at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, således at vi ved hjælp af Rådets svar kan opnå en aftale og et mere passende resultat. Det drejer sig nemlig om en meget vigtig betænkning.
Jeg opfordrer fru Morgan til at anmode om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling. Jeg har før prøvet at overbevise hende, og PPE-DE-Gruppen vil gerne insistere på, at det er vigtigt. Vi er desuden imod det mundtlige ændringsforslag.

Morgan (PSE)
Hr. ordfører, hvis vi sender dette tilbage til fornyet udvalgsbehandling, kan jeg ikke garantere, hvordan det så kommer til at se ud. Det kunne blive startskuddet til en større konstitutionel krise med Rådet. Vi har lige fået et svar fra Rådet om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi må erkende, at der er tale om en væsentlig holdningsændring fra Rådets side, og derfor opfordrer jeg Dem kraftigt til at stemme for den linje, jeg har foreslået, i dag.

Bourlanges (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil henvise til forretningsordenen vedrørende bilag 5. Den fastsætter angående beslutninger om decharge, at Parlamentet på grundlag af en rapport fra Budgetkontroludvalget udtaler sig om, hvorvidt det nægter eller giver decharge. Fru Morgans betænkning sigter mod en beslutning, der går i en bestemt retning. Man kan ikke nu forelægge plenarforsamlingen en beslutning, der går i en anden retning. Jeg forstår godt indvendingerne, fru Morgan. Vi har ikke i denne gruppe været medansvarlige for at indlede en krise over for Rådet på dette punkt. Vi har tværtimod opfordret til at være moderate. Vi mener nu, at for at få en passende afslutning på denne sag skal betænkningen eller i det mindste den del af betænkningen, der vedrører Rådet, i henhold til forretningsordenen henvises til fornyet udvalgsbehandling, og Parlamentet kan derefter stemme om resten af betænkningen. Den del af betænkningen, der vedrører decharge til Rådet, skal imidlertid henvises til fornyet udvalgsbehandling. Det er den eneste løsning, der er forenelig med sund fornuft og forretningsordenen.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, hr. Bourlanges nævnte et indlæg til forretningsordenen, selv om han rent faktisk talte for det. Jeg ville sige, at vi har været troldmandens lærlinge i denne sag, og at vi nu befinder os i denne situation. Jeg støtter derfor varmt en henvisning til fornyet udvalgsbehandling, og jeg anmoder indtrængende om at gå videre, fordi vi har vigtige afstemninger om Mellemøsten og Tjetjenien, som ubetinget skal foregå i dag.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, vores gruppe anmodede i mandags om, at vi stemmer om denne beslutning i morgen, fordi vi i så fald kunne have inddraget mødet i Madrid i vores overvejelser.
(Tilråb)
Ja, så hør da lige først efter, hvad jeg har at sige! Vi udveksler jo meninger, og alle tager hinanden alvorligt. Hvis De kæmper for menneskerettighederne, så må De også lytte til formanden for de kristelige demokrater!
(Bifald fra højre)
Det var vores ønske, at vi skulle stemme i morgen, så vi kunne nå at reagere på mødet i Madrid. Så havde vi også haft mere tid til at opnå enighed om sagen, for det er ikke særlig meningsfuldt at være uenige ved afstemningen om Mellemøsten. Nu bliver vi mødt med det argument, at nej, vi skal fra Europa-Parlamentet nå at sende et ganske kraftigt signal til Madrid. Mødet i Madrid er afsluttet, hvad angår Mellemøsten, og selv hvis denne beslutning skulle opnå flertal, vil der ikke længere være tale om et signal fra Europa-Parlamentet for resultatet i Madrid. Deres begrundelse for at gennemtvinge dette i dag er bortfaldet. Jeg beder om, at De i det mindste tager dette til efterretning!
(Bifald fra højre)
Nu til selve sagen. Det er med beklagelse, at jeg må meddele Dem, at vores gruppe ikke kan tilslutte sig det fælles beslutningsforslag. Vi har haft en i sjælden grad meget omfattende, meget lang debat med hinanden på et meget seriøst grundlag, og i den forbindelse er der blevet talt om politiske, moralske og historiske grundlag. Vi forholder os meget kritisk til den politik, som føres af den israelske premierminister Sharon. Men det skulle også - sådan som denne beslutning nu er fremlagt - have været nævnt, at eksempelvis præsidenten for Den Palæstinensiske Myndighed, Arafat, på arabisk skal anmode palæstinenserne om at standse selvmordsterrorhandlingerne.
(Bifald og tilråb)
Jeg fortæller jo blot, hvad vi har diskuteret, og vi tager også Deres argumenter alvorligt, og når det drejer sig om moralske og politiske spørgsmål, gør vi krav på det samme for vores gruppe. Men - og nu henvender jeg mig til Kommissionen, til hr. Nielson, hr. kommissær, vil De være venlig at lytte til mig - vi har også spørgsmål vedrørende anvendelsen af de penge, som EU har stillet til rådighed for de palæstinensiske områder. At det ikke er indeholdt i beslutningen, men at der derimod er fundet plads til mange andre bemærkninger ...
(Tilråb og kraftig protest fra venstre, bifald fra højre)
Jeg har endnu aldrig ladet mig overbevise af mennesker, der argumenter med høje tilråb, og hvis det nu skal være de venstreorienteredes nye måde at argumentere på i Europa-Parlamentet, så vil det ikke kunne overbevise nogen i vores gruppe.
(Bifald fra højre)
Altså, når alt kommer til alt, så vil det store flertal i vores gruppe ikke kunne stemme for denne efter vores mening ikke velovervejede beslutning i dens nuværende form. Men der er også kolleger, som har sagt til mig, at de med udgangspunkt i deres egen samvittighed vil stemme for denne beslutning, og det respekterer vi. Vi ønsker i øvrigt den amerikanske udenrigsminister Powell held og lykke, når han nu rejser til Palæstina. Vi håber, at han ikke kun træffer Sharon, men også Arafat, og at det kan bidrage til en fredelig løsning i Mellemøsten. Vores gruppe sender ønsker om fred i Mellemøsten med den amerikanske udenrigsminister.
Formanden.
Jeg lyttede nøje til det, De sagde, og jeg opfattede det ikke, som om der var tale om et forslag i henhold til forretningsordenen. Der er mange kolleger, der gerne vil sige noget. Jeg beder derfor Parlamentet - uanset hr. Poetterings indlæg - om ikke at genåbne forhandlingen. Vi havde denne forhandling i går, så lad os gå over til afstemningen.

Formanden.
Jeg bemærker, at denne beslutning ikke er underskrevet af fru Muscardini, og alle referencer til hende som underskriver fjernes.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Fælles beslutningsforslag (RC B5-188/2002)

Grossetête (PPE-DE)
I årevis har vi været medvirkende til en stadig nedbrydning af de europæiske kystzoner, og medlemsstaternes indsats for at imødegå dette fænomen er forskellig afhængig af de enkelte regeringers politik. Nogle lande, f.eks. Frankrig, prioriterer ikke den fysiske planlægning politisk. Nedbrydningen af kystzonerne er ofte et resultat af denne kriminelle afventen.
Problemerne er både på land (demografi, vejnet, beboelse osv.) og i havet (udledning af kulbrinter, algeopblomstring osv.) tværgående problemer, og derfor skal Europa spille en særlig rolle som initiativtager og igangsætter på dette område.
Forskelligheden i de geografiske områder skal selvfølgelig tages i betragtning. Ingen kyster ligner hinanden. De berørte medlemsstater skal tilskyndes til at foretage en national statusopgørelse, at iværksætte en egentlig bevaringsstrategi, der koordineres på lokalt plan og er rettet imod det nationale plan, og til at gennemføre den fællesskabslovgivning, der har indvirkning på kystzonerne.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Souchet (NI)
28 måneder efter Erikas forlis diskuterer vi stadigvæk kontrolforanstaltninger for skibsfarten, som hører under den lovpakke, der kaldes Erika II, og som skal medvirke til at forhindre nye miljøkatastrofer af samme art. Vi er endnu ikke nået til bunds i proceduren, da nye ændringsforslag fra Transportudvalget netop er blevet vedtaget af plenarforsamlingen.
De fleste af ændringsforslagene er ikke realistiske eller også sætter de spørgsmålstegn ved nationale organisationsformer, som er fuldt ud tilfredsstillende. Man ender således med at forlænge procedurefristerne utilladeligt, hvilket forsinker gennemførelsen af de hensigtsmæssige forebyggende bestemmelser i udkastet til direktiv og særlig den obligatoriske installation om bord på skibe af systemer til automatisk identifikation (AIS) og apparater til optagelse af oplysninger om rejsen (sorte kasser). Ved således at afvise at fastholde realistiske frister for installation af transpondere og sorte kasser forsinker Europa-Parlamentet den faktiske gennemførelse heraf. Ved i øvrigt at foreslå en kompleks procedure for erstatning til havne, der modtager skibe i vanskeligheder, uden at tage allerede eksisterende effektive nationale organisationer i betragtning er Europa-Parlamentet kommet ind i et dødvande.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil forsøge at være så seriøs som muligt i mine stemmeforklaringer i dag. Min første stemmeforklaring drejer sig om hr. Florenz' betænkning om direktivet om sortering af affald fra elektrisk og elektronisk udstyr. Jeg stemte for betænkningen i dag, og jeg stemte også for betænkningen i Miljøudvalget. Det er efter min mening meget vigtigt, at Europa-Parlamentet gør en indsats for, at vi får et bedre miljø. Jeg ville navnlig gerne have, at man ansatte pensionister til at indsamle elektrisk og elektronisk affald. Så ville pensionisterne også selv i mindre grad føle sig som affald, end de nogle gange gør.

Corbey (PSE)
. (NL) PvdA-delegationen i Parlamentet vil gerne erklære følgende:
1. PvdA-delegationen er stor tilhænger af direktiverne om elektrisk og elektronisk affald. I forbindelse med direktiverne skal miljømålsætningerne have førsteprioritet. Vi støtter derfor alle ændringsforslag, som tager sigte på at styrke miljømålsætningen.
2. Nederlandene er et af de få lande, som allerede har erfaring med indsamlingen af elektrisk affald. Producenterne får incitamenter til økodesign, men det er mere end blot genbrug. Producenterne skal desuden være individuelt ansvarlige, men forskellige tv-mærker, føntørrere, elektriske tandbørster eller stavblendere er forskellige med hensyn til genbrugsmuligheder. Individuel finansiering er derfor ikke pr. definition bedre end fælles løsninger. Fælles systemer har netop store fordele, idet de er mindre bureaukratiske og mere praktiske. Derfor er der ingen grund til at anbringe fælles systemer i en undtagelsesposition.
3. Endelig er der bortskaffelsesbeløbet. Vi mener, at miljøudgifterne skal indregnes i produktprisen - men det er mere gennemsigtigt, hvis det angives. Gennemsigtighed øger forbrugernes bevidsthed. Det er af stor betydning - fordi forbrugernes medvirken er nødvendig for gennemførelsen af miljømålsætningerne. Endelig er et synligt bortskaffelsesbeløb vigtigt i forbindelse med konkurrencelovgivningen.

Grossetête (PPE-DE)
I dag bortskaffes affald af elektrisk og elektronisk udstyr (fjernsynsapparater, husholdningsapparater osv.) uden nogen speciel behandling. De udgør i Europa næsten 6 millioner t pr. år eller i gennemsnit 16 kg pr. indbygger. Disse produkter indeholder imidlertid giftige stoffer, der er skadelige for miljøet (bly, kadmium, kviksølv osv.).
Det forekommer derfor vigtigt at vedtage en lovgivning, der gør det muligt at forvalte dette affald mere effektivt og tilskynde producenterne til at deltage aktivt i indsamlingssystemet.
Hidtil er forbrugerne blevet gjort ansvarlige ved hjælp af den sortering, som de opfordres til at foretage, og det samme er de lokale myndigheder ved indførelse af specielt udstyr. Derfor er det logisk, at producenterne deltager i denne kollektive indsats. Det er vigtigt, at producenterne deltager effektivt og finansielt i genbrugsordningen for deres produkter.
Derfor skal målene for indsamling være realistiske for at kunne gennemføres. Det er ligeledes hensigtsmæssigt at udelukke produkter, der er særligt vanskelige at indsamle, f.eks. glødetrådspærer, fra ordningen.
Betænkningen giver et forslag til forebyggelse af elektrisk og elektronisk affald og udvikling af systemer til udnyttelse og genbrug af dette affald.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Der eksisterer en interessekonflikt mellem de industrielle foretagender og alle andre. Forbrugerne og miljøet har interesse i bæredygtige produkter, hvis individuelle dele kan genanvendes, når deres levetid er slut. Industrien har derimod interesse i konkurrerende salgspriser og så lave efterfølgende udgifter som muligt. Den har endvidere interesse i at læsse problemerne over på andre, især myndighederne, som skal finde en løsning med skattepengene. Industrien har forsøgt at gøre forslagene svagere til egen fordel. Man har også henvendt sig til mig med argumenter, som lød fornuftige. Miljøfanatikere skulle kun slå til lyd for noget, som er dyrt og upraktisk, og de tilsigtede miljøfordele skulle også kunne opnås uden tvang. De har nok ret i en række tilfælde, men risikoen ved at vælge dem er, at det åbner mulighed for, at mindre velvillige konkurrenter vil erobre og udvide markeder med mindre ansvar og derfor lavere priser. Derfor er det godt, at der laves regler for genbrug, for no name-produkter fra foretagender, som ikke eksisterer længere, og for det historiske affald, som producenterne ikke kender til, eller som er produceret, før direktivet trådte i kraft. Undtagelser for små virksomheder er uberettigede, hvilket især gælder dem for militært udstyr. Desværre bruger de kristelige nødvendigheden af 314 stemmer til at få deres vilje.

Rübig (PPE-DE)
ÖVP-delegationen har i forbindelse med ændringsforslag 15 og 41 stemt for undtagelsen for små og mellemstore virksomheder og for det kollektive system.
I introduktionsfasen forventes der meget bureaukrati. De små og mellemstore virksomheder skal kunne finde og vælge et fungerende marked.

Fatuzzo (PPE-DE).
Det andet direktiv om elektrisk og elektronisk udstyr drejer sig om forbuddet mod at anvende visse meget skadelige stoffer såsom bly, kviksølv, kadmium og heksavalent krom ved fremstillingen af elektrisk og elektronisk udstyr. Også dette direktiv går jeg stærkt ind for, både personligt og som repræsentant for Pensionistpartiet, og her tænker jeg ikke blot på de borgere, som risikerer at blive syge af disse farlige stoffer, men også og ikke mindst på arbejdstagerne i de virksomheder, der fremstiller elektrisk og elektronisk udstyr, som indeholder sådanne skadelige stoffer. Det ville efter min opfattelse være hensigtsmæssigt, at der var meget færre mennesker, som blev pensionister på grund af erhvervssygdomme som følge af brugen af disse stoffer, og jeg håber, at vi snart vedtager et direktiv, en forordning eller en henstilling om, at disse arbejdstagere kun skal arbejde seks timer om dagen i stedet for otte i sådanne skadelige miljøer.

Titley (PSE)
Hr. formand, jeg støtter fuldt ud forslaget om at gøre producenter og forbrugere af elektrisk udstyr mere miljømæssigt ansvarlige. Ved at tvinge producenterne til at deltage i tilbagetagningsordninger bliver direktivet hårdtslående og effektivt. Der mangler stadig at blive gjort noget effektivt ved bortskaffelsen af elektronisk affald, og det kan vise sig at være en effektiv løsning at flytte fokus til producenten. Men for at sikre, at producenterne overholder direktivet, og at det gennemføres, skal der tages højde for visse producerede varers særkender. Det må ikke ende med, at nogle producenter skal bære en uforholdsmæssigt stor del af den økonomiske byrde forbundet med dette direktiv. Direktivet nævner også med rette, at forbrugerne ligeledes skal deltage i bortskaffelsen af elektronisk affald. Endelig er nogle medlemsstater alt for sløve i denne sammenhæng, og det er vigtigt, at der informeres tilstrækkeligt om de nye regler.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne forklare min stemmeafgivning i spørgsmålet om brug af EU's officielle sprog ved Den Europæiske Patentmyndighed. Jeg går utvetydigt ind for, at alle Fællesskabets officielle sprog skal kunne benyttes i alle sammenhænge, især når der i den nærmeste fremtid vil være en tendens til at fravige dette princip på grund af forøgelsen fra 11 til 22 eller flere officielle sprog, når EU udvides med de nye stater.
Jeg mener også, at hvis nogle af EU's sprog skal anses for mere egnet som arbejdssprog, må man ikke glemme deres samlede omfang verden over. Her vil jeg gerne minde om, at portugisisk - og herunder brasiliansk og galicisk variant - er EU's tredjestørste verdenssprog, kun overgået af engelsk og spansk. Det må tages i betragtning i patenterne og i andre sammenhænge.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin (PSE)
De svenske socialdemokrater stemte imod ændringsforslag 2 om at øge antallet af patentoversættelser. Det gjorde vi, fordi vi ønsker at begrænse omkostningerne ved patentansøgninger, og vi går derfor ind for en et- eller tosprogsløsning.
I ændringsforslag 3 samt 9-17 foreslås det, at rent nationale domstole skal fungere som første instans i sager om EF-patenter. Det er efter vores mening i strid med principperne om et ensartet EF-patent. Vi mener, at den første instans, der skal oprettes i henhold til artikel 225A, bør have regionale eller lokale kamre. På den måde sikres den fortsatte adgang til lokal ekspertise på patentområdet i alle medlemsstater. Det sikrer også øget brugernærhed til domstolen for de involverede parter.

Dehousse (PSE)
Parlamentets afstemning om Rådets forordning om EF-patenter sætter et positivt punktum for halvandet års bestræbelser på at nå frem til den holdning i Parlamentet, der i dag har samlet et stort flertal.
Jeg har sammen med dette flertal vurderet, at forordningen sikrer koncentration af effektiviteten, lavere økonomiske omkostninger og sproglig mangfoldighed. Denne kan ikke strækkes i det uendelige, og det er godt, at Parlamentet indser det.
Fremtiden vil pålægge os andre valg, som bliver endnu mere smertelige.

Fourtou (PPE-DE)
Selv om jeg er overbevist om nødvendigheden af EF-patenter, har jeg stemt imod fru Palacio Vallelersundis betænkning og det endelige beslutningsforslag om EF-patenter, fordi jeg mener, at betingelserne for at gennemføre dem ikke er acceptable.
De grundlæggende punkter i Rådets forordning, der drejer sig om sprogordningen, de nationale patentmyndigheders rolle og retssikkerheden opfylder ikke brugernes forventninger. På disse betingelser er EF-patenter ikke rentable, og man risikerer, at virksomhederne ikke anvender dem.

Manders (ELDR)
Min gruppe har stemt imod anbefalingen om EF-patentet, fordi ELDR-forslagene er blevet forkastet på tre grundlæggende punkter.
Det er nødvendigt med et økonomisk bæredygtigt og ensartet europæisk patentsystem til det europæiske marked. Debatten omkring sprogsystemet har klart vist, at politiske overbevisninger desværre var mere afgørende end praktiske argumenter. Oversættelsesudgifter øger prisen på patentet uforholdsmæssigt, hvilket resulterer i, at det bliver for dyrt for det europæiske erhvervsliv, som er den endelige bruger. Derfor er min gruppe tilhænger af et begrænset sprogsystem, og den støtter ikke "Alicante"systemet med fem sprog (ændringsforslag 31 og 32).
Ensartet anvendelse af forordningen er desuden af stor betydning. Derfor har min gruppe foreslået, at tvister i forbindelse med EF-patentet skal omfattes af EF-retten for intellektuel ejendomsrets centrale jurisdiktion med ankemulighed hos Domstolen (ændringsforslag 26 og 29).
Endelig foretrækker jeg sammen med mine liberale kolleger at oprette et eget, fælles patentsystem i stedet for at søge tilslutning til München-konventionen. Et fælles patentsystem omfattes automatisk af EU's strukturer. Det betyder, at Parlamentet kan udøve demokratisk kontrol, og at Domstolen er beføjet i sidste instans (ændringsforslag 23 og 24).

Mayol i Raynal (Verts/ALE)
Jeg har ikke stemt for betænkningen om EF-patenter. Som Europa-tilhænger havde jeg håbet at kunne stemme for, men jeg blev forhindret af den sproglige forskelsbehandling i forslaget. Respekten for den kulturelle og sproglige mangfoldighed er stadig et af grundprincipperne i fællesskabsretten. Dette princip overholdes imidlertid ikke set ud fra et juridisk eller faktisk synspunkt hverken i forslaget eller i EU-institutionerne i almindelighed. Princippet forudsætter faktisk retlig lighed mellem alle sprog. Det er uden tvivl nødvendigt med en teknisk ordning for en sådan lighed, men ordningen må ikke være i modstrid med princippet. Som catalaner kan jeg ikke acceptere, at mit sprog ikke nyder de samme rettigheder som de sprog, der i dag er de officielle sprog.

Meijer (GUE/NGL)
Eksistensen af patenter forhindrer fri anvendelse af opfindelser, som allerede er gjort af en anden. På den ene side er det godt, at intellektuel ejendom beskyttes imod hurtige profitmagere, som vil score kassen med noget, som har kostet andre årelange anstrengelser. På den anden side fører patenter til, at tredjelande ikke må producere medicin til bekæmpelse af tropiske folkesygdomme, og at der markedsføres genetisk manipulerede planter eller dyr, som opfindernes arvtagere kan trække fra i skat. Lande med teknologisk og økonomisk tilbageståenhed kan bedst bekæmpe den tilbageståenhed ved at ignorere eksistensen af patentrettigheder. Ud over nationale patentordninger, ønsket om et verdenspatent og eksistensen af et europæisk patentagentur, som ikke er underordnet EU, er der i 40 år blevet talt om et EF-patent, som fortsat diskuteres i Rådet. Forslaget vedrører i sidste ende kun de sprog, som skal anvendes, i hvilken forbindelse engelsk, fransk, tysk, spansk og italiensk får en forrangposition i forhold til de eller andre officielle sprog i de nuværende og fremtidige EU-medlemsstater. Det vil sige i forhold til de 22 millioner nederlandsktalende og om kort tid 40 millioner polakker. Forslaget er derfor i alle henseender ikke modent til afstemning, hvorfor jeg stemmer imod.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg stemte i dag imod at give decharge til Kommissionen for regnskabsåret 2000. Følgende grunde var udslagsgivende for mig: 11,6 milliarder euro, altså 14% af det samlede budget, er ikke blevet anvendt. Det er for mig et tydeligt tegn på dårlig administration i Kommissionen, og det er ligeledes en trend, for tallene er steget siden 1999. 20% af midlerne er ikke blevet anvendt korrekt, hvilket er en fordobling i forhold til året før. Revisionsretten har for syvende gang i træk nægtet at påføre revisionserklæringen. Kommissionen har siden august 2000 været bekendt med nye anklager i den såkaldte van Buitenen-rapport, men har ikke gjort noget ved dem og præsenteret dem for Parlamentet. Min betænkning om Leonardo-støtteprogrammet er således blokeret.
Den ansvarlige kommissær, fru Schreyer, undlod under forhandlingen i går enhver mulighed for indsigt i Kommissionens fejl, og ydermere lagde hun - det ved vi jo allerede mere end nok om - ansvaret for den ukorrekte anvendelse af midlerne over på medlemsstaterne. I EF-traktaten står der dog entydigt, at det er Kommissionen, der har ansvaret. Hr. Kinnock, der er ansvarlig kommissær for den interne reform, taler godt nok meget om reformen. Indtil videre har reformprocessen dog ikke resulteret i målbare fremskridt. Det har Revisionsretten også fastslået.
Prodi-Kommissionen står for første gang alene med ansvaret for gennemførelsen af budgettet for 2000. Den kan ikke længere skyde skylden på forgængernes fejl. Jeg har derfor som i de to foregående år stemt imod denne decharge.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hvordan kunne man gøre andet end at stemme for dechargen for anvendelsen af de europæiske udviklingsfonde? Det er yderst prisværdigt, at EU bruger penge - og det er blevet forklaret ordentligt, hvordan de er blevet brugt - på at give udviklingslandenes befolkninger en konkret støtte. Jeg vil dog gerne spørge Dem, hr. formand, om De i dette øjeblik ikke kan se, hvor mange pensionister der gerne ville arbejde gratis i udviklingslandene og således føle, at de stadig kan gøre nytte ved at hjælpe nogle mennesker, som er så uheldige at bo i lande, der ligger så langt fra vores, ikke bare geografisk, men også med hensyn til levestandarden. Jeg er sikker på, at De ligesom jeg ønsker, at man i meget større grad bruger pensionister til at yde en konkret bistand til udviklingslandene.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, denne betænkning - som jeg stemte for - drejer sig om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Jeg drøftede dette med en minearbejder fra byen Gorno i Bergamo amt, hvor jeg har boet længe, og han spurgte mig, hvad jeg skulle lave i Strasbourg i dag. Jeg fortalte ham så om hr. Seppänens finansielle betænkning, og han opfordrede mig til at fortælle parlamentsmedlemmerne - som der altid er mange til stede af i salen, når jeg afgiver stemmeforklaring - at vi skal gøre en større indsats for dem, der arbejder med at udvinde f.eks. kul i minerne - præcis ligesom denne minearbejder fra Gorno - så de kan leve længere, og så de bliver mindre syge, når de arbejder. Jeg håber således, at man også tager højde for dette i EKSF-budgettet.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, min gruppe undlod i dag at stemme i forbindelse med afstemningen om at give decharge for Parlamentets budget. Det skete hovedsageligt af følgende grunde: Som betænkningens og ændringsforslagenes ordfører mener vi også, at forudsætningen er, at der skal herske eller skabes klarhed, gennemsigtighed og en reglementeret fremgangsmåde, netop når det drejer sig om gruppernes holdninger og ansvar i Parlamentet. Det kan dog efter vores mening ikke ske inden for rammerne af en enkeltstående beslutning om decharge, men kræver derimod uddybet debat og forhandling. Det samme gælder for retsstillingen og beskyttelsen af sekretærerne.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Virrankoski har forklaret os, hvordan de europæiske borgeres penge er blevet brugt på Europa-Parlamentets drift. Jeg stemte for betænkningen, men jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der en dag var en næstformand, som sagde følgende til mig, da jeg afgav mine stemmeforklaringer: "Er De klar over, hvor meget hvert sekund af Deres stemmeforklaringer koster, hr. Fatuzzo?" Jeg følte mig umiddelbart en smule skyldig, men ved den lejlighed vil jeg gerne minde om, hvor meget Europa-Parlamentet sparer, hvert sekund jeg ikke taler, og hvor meget Europa-Parlamentet sparer, når jeg overholder min taletid - sådan som jeg gør nu - og gør min stemmeforklaring færdig på 60 sekunder!

Berthu (NI)
Vi har vedtaget Virrankovski-betænkningen om gennemførelsen af Europa-Parlamentets budget for 2000, fordi den kommer med forslag til at tydeliggøre de politiske gruppers udgifter.
Vedrørende assistenterne har vi stemt for ordførerens ændringsforslag, der er i overensstemmelse med vores traditionelle holdning, idet det opfordrer til, at Europa-Parlamentet påtager sig ansvaret for administrationen af assistenterne og kun giver medlemmerne ret til at ansætte og afskedige samt fastsætte lønniveauet (naturligvis inden for grænserne af de disponible godtgørelser). På denne måde kan mange problemer undgås.
Vedrørende medlemmernes godtgørelser opfordrer vi på ny til, at hovedgodtgørelsen stadig overføres af det land, hvor det pågældende medlem er valgt, i modsætning til de nuværende forslag, hvor man ønsker at afholde dem over fællesskabsbudgettet. Det er et principspørgsmål. Hvert enkelt medlem skal aflønnes af den befolkning, som vedkommende repræsenterer.
Hvad angår omkostningsgodtgørelser, synes vi, at det er mere overskueligt at opdele dem i to grupper, nemlig godtgørelser, der nøjagtigt repræsenterer udgifter, og godtgørelser, der udgør en variabel indtægt i forhold til tilstedeværelsesdage. Medlemmets løn kommer således til at bestå af en fast del med national oprindelse, som beskattes nationalt, og en variabel del, der afholdes over Europa-Parlamentets budget, og som er omfattet af fællesskabsbeskatning.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Berthu (NI)
Efter at have givet decharge til Kommissionen og sig selv for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2000 har Europa-Parlamentet henvist betænkningen om decharge til Rådet til fornyet udvalgsbehandling. Det er et brud med traditionen for gentlemen's agreement, som indebar, at Rådet lukkede øjnene for Parlamentets budget, selv når det gav teksterne en føderalistisk drejning, f.eks. ved at medtage en budgetpost til finansiering af europæiske politiske partier. Til gengæld så Parlamentet knap nok på Rådets budget, hvilket under alle omstændigheder forekom mere naturligt, da Rådet er EU's øverste institution.
I dag forkaster Europa-Parlamentet hårdt og brutalt dette kompromis. Den officielle grund er, at Rådet ikke har givet Budgetkontroludvalget tilstrækkeligt detaljerede forklaringer på anvendelsen af de midler, der var afsat til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er imidlertid kun et påskud. Rådet har eneret til FUSP.
I virkeligheden har Europa-Parlamentet fået nok magt de seneste år til at forestille sig, at det har den øverste legitimitet i EU, og det lader det Rådet vide. Sidstnævnte bør vågne op og overveje dette netop nu, hvor det konvent, der skal overveje EU's fremtid, påbegynder sit arbejde.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

McKenna (Verts/ALE).
) Hr. formand, før jeg afgiver min stemmeforklaring, vil jeg gerne lykønske Dem med Deres håndtering af afstemningen om forslaget til beslutning om situationen i Mellemøsten. Det fremgik klart af resultatet, at flertallet i Parlamentet ønskede det vedtaget i dag, og det ville virkelig have været en tragedie, hvis det bevidst var blevet saboteret. Det er jeg meget tilfreds med.
Vores gruppe stemte imod våbenindustribeslutningen, da anvendelse af flere midler og ressourcer til at støtte våbenindustrien i Europa ikke er i overensstemmelse med, hvad EU bør stå for. Vi har ikke brug for flere våben i verden - vi har brug for færre våben. Det er helt tydeligt, at det er pengene, der styrer alt dette.
Vi er særligt betænkelige ved forarmet uran, da det udgør et mindre kernevåben. Det er meget alarmerende, at Parlamentet og EU-institutionerne som helhed har så få betænkeligheder ved brugen af forarmet uran. Hvis vi ser på det, der skete i Irak og også i Afghanistan, ser vi, at folk stadig lider på grund af brugen af dette våben, længe efter at krigen er afsluttet. Men det er let at se, at våbenindustrien som helhed støtter denne politik. Tilsyneladende ønsker Den Vesteuropæiske Unions Forsamling at kunne bidrage til Det Europæiske Konvent for at sikre, at våbenindustrien fremmes, så den kan konkurrere med lande som USA.
Når man ser på konflikterne rundt om i verden, må man erkende, at produktion og salg af våben er en af de vigtigste årsager til den globale usikkerhed. Vi bør hjælpe lokalsamfundene og fremme civilisationen ved at bruge ressourcer på uddannelse, sundhed og andre vigtige områder, hvor der er brug for penge, i stedet for at bruge ressourcer på at fremme våbenindustrien. Det er virkelig en tragedie, at EU bevæger sig i den retning.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, de ældre og pensionisterne kæmpede i den sidste krig, og deres koner og kærester måtte lide under krigens følger. De husker således udmærket, hvor dårligt man har det i krigstider, og derfor ønsker de ikke længere at se hverken soldater eller våben. Men de ved også, hvor vigtigt og nødvendigt det er at have forsvarsvåben, og de håber - hvilket de har bedt mig om at fortælle her i Parlamentet - at EU's forsvar kommer til at bestå af en hær, et luftvåben og et søværn, som er velorganiseret og veludstyret, og som er i stand til at gøre EU's indflydelse gældende som en sand forsvarsmagt med sit eget militærapparat, ikke bare på europæisk område, men også i de områder, hvor der er krig og konflikter.

Titley (PSE).
Labourmedlemmerne af Europa-Parlamentet stemte for beslutningsforslaget trods modstand mod punkt 8 og ændringerne dertil. Vi støtter den britiske regerings kraftige engagement i udviklingen af en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP) og opretholdelse af NATO's integritet. Brok-beslutningen giver en god oversigt over problemerne i forbindelse med ESFP. Det ødelægges dog af punkt 8. Uden en aftale om brug af NATO's midler bliver der ikke nogen ESFP. Vi bifalder derfor enhver anstrengelse for at løse dette vanskelige problem i stedet for at kritisere dem. Det er bare med til at svække Parlamentets troværdighed. Den britiske regering har til enhver tid optrådt i overensstemmelse med Rådets ønsker. Aftalen med Tyrkiet blev også støttet af Rådet og baner vejen for at føre ESFP ud i livet.

Hannan (PPE-DE).
Jeg vil i min egenskab af sekretær for SOS Demokratis Gruppe forklare vores modstand mod de to forslag til forsvarsbeslutninger, som Parlamentet netop har stemt om.
Der er en lang række holdninger til kontinentets militære behov her i Parlamentet. Vi bør dog kunne blive enige om, at forsvaret af Europa primært skal styres af strategiske og ikke politiske overvejelser. Alligevel er disse beslutningsforslag udtryk for det modsatte. Den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP) og navnlig den hurtige udrykningsstyrke øger ikke Europas forsvarskapacitet med så meget som en soldat eller kugle. Den flytter blot kommandovejen væk fra NATO i de nationale hovedstæder og over til EU's nye politisk-militære strukturer. Det er i bedste fald meningsløst og overflødigt, og i værste fald gør det Europa svagere ved at kappe dets forbindelser til den ene NATO-partner, som kan yde luft- og flådetransportkapacitet, avancerede kommunikationssatellitter og nøjagtige missiler.
De europæiske forsvarsministre, herunder de britiske, har igen og igen været parate til at ignorere deres egne generalers råd for at kunne gennemføre fælles europæiske projekter. Det bedste eksempel på denne tankegang er måske Eurofighter, et fly, som bliver operativt flere år for sent, overskrider budgettet med flere milliarder euro, og som i realiteten allerede er forældet.
I en tid, hvor der i stigende grad er behov for en indsats uden for vores eget område, har vi da mest brug for et fly, som kan operere fra primitive lokale flyvepladser, som stiller færre krav til teknologien, som kan tanke op i luften, og som kan holde sig på vingerne i lang tid. I stedet får vi et fly, der i 1980'erne blev udtænkt som et middel til at forsvare Centraleuropas luftrum mod et storangreb af russiske MiG. Disse to beslutninger bidrager overhovedet ikke til Europas sikkerhed, men tilstræber derimod at gøre det mere integreret som et mål i sig selv. Derfor er vi imod dem.

Berthu (NI)
Europa-Parlamentet har lige vedtaget endnu et beslutningsforslag om Den Europæiske Sikkerheds- og Forsvarspolitik (ESFP), selv om navnet på denne politik ikke eksisterer i traktaterne. Det fortsætter ikke desto mindre det udmattende arbejde med at forsøge at få denne politik til at opstå på betingelser, som den selv har fastsat, og som gør en sådan politik næsten umulig. Derfor kan man ikke have medlidenhed med Parlamentet på grund af de vanskeligheder, som det støder på.
Den første hindring opstår i forbindelse med betragtning A i beslutningsforslaget. Det slås fast, at den såkaldte ESFP skal "underbygge troværdigheden af en sammenhængende fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som tjener de internationale interesser og universelle værdier, således som disse kommer til udtryk i FN-pagten". Ikke et ord om EU's eller medlemsstaternes interesser. Hvordan kan man tro, at folk skal kunne interessere sig for en politik, hvori det erklæres, at den ikke forsvarer deres interesser?
For det andet kan man ikke, som min udmærkede kollega Souchet sagde under forhandlingen i går, føre en fælles politik sammen med lande, som har en anden, ja, endog modsatrettet opfattelse heraf. Det er derfor nødvendigt at komme ud af EU-institutionernes stramme rammer og virkelig begynde at føre en politik, der kan afpasses efter forholdene og behovet.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Varig fred og international sikkerhed forudsætter en helt igennem mulig orientering væk fra et sikkerhedsprogram baseret på militære overvejelser til et civilt sikkerhedssystem, der sætter ind over for konflikternes økonomiske sociale, økologiske, etniske og kulturelle årsager med forebyggende foranstaltninger, der skal neutralisere og behandle årsagerne til forudsigelige og overhængende konflikter i Europa og hele verden.
Det har imidlertid ikke været den vej, som EU har fulgt i den aktuelle sikkerhedspolitik, hvor man har indtaget en ganske følgagtig holdning over for USA, der på sin side benytter terrortruslen og indsatsen herimod til at fremme en ensidig politik og styrke sit overherredømme i verden, således som de nylige erklæringer fra Bush om "ondskabens akse" eksemplificerer, samtidig med at de synes at varsle nye militære operationer andre steder i verden.
Som det hedder i det forslag til beslutning, som Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe har fremlagt, men som desværre ikke har vundet tilslutning, er det nu på høje tid at ændre den bestående situation radikalt, ikke mindst ved at opløse NATO og WEU og udvikle og styrke OSCE, der skal have passende materielle og finansielle midler til rådighed, hvilket Europa-Parlamentets flertal tydeligvis ikke går ind for.
Derfor stemmer vi imod beslutningsforslag fra Udvalget om Udenrigsanliggender.

Theorin (PSE)
Jeg glæder mig over EU's aktive deltagelse i krisestyring og samarbejdet vedrørende forsvarsrelaterede industrier. På enkelte punkter er jeg imidlertid uenig med ordføreren. Skriverierne om FUSP og samarbejdet med NATO er alt for omfattende. EU har ikke samme grundlæggende målsætning som NATO, og derfor er jeg f.eks. imod udarbejdelsen af en hvidbog om sikkerhed i samarbejde med NATO.
Jeg er også imod oprettelsen af et europæisk forsvarsmaterielinstitut. Der findes allerede et praktisk samarbejde ved indkøb af militært udstyr, og jeg mener ikke, at oprettelsen af et europæisk institut vil tilføre nogen merværdi.

Van Orden (PPE-DE)
Den britiske Konservative delegation stemte imod Brok-betænkningen om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP) af følgende grunde:
Den betragter ESFP som et grundlæggende fejlbehæftet koncept, som skyldes det kontroversielle og misforståede ønske om at sikre EU autonom militær kapacitet som et led i den politiske ambition om at skabe en europæisk stat.
NATO bør være den vigtigste militære sikkerhedsinstans ikke blot til kollektivt forsvar, men også til indsats over for enhver type militær krise. Kun på denne måde kan vi garantere den transatlantiske sikkerhedskæde.
I 1999 blev der i Washington i 1999 truffet aftale om tilstrækkelige foranstaltninger til udvikling af en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet inden for NATO. På denne måde kan alle europæiske allierede bidrage sammenhængende og effektivt til Alliancen og optræde på egen hånd efter aftale og behov. ESFP er en alvorlig afvigelse fra dette koncept. Desuden er der ikke noget, der tyder på, at EU-medlemsstaterne seriøst har til hensigt at øge deres forsvarsudgifter eller forbedre deres militære kapacitet i væsentlig grad.
Vi mener ikke, at den hurtige udrykningsstyrkes behov skal gives "absolut prioritet" i forbindelse med forsvarsindkøb. I stedet skal vi prioritere, at vores egne væbnede styrker er så effektive som muligt i forhold til de trusler, vi nu står over for.
Forsvarsindkøb og forsvarsbudgetter er primært nationale spørgsmål, og de bør ikke gøres til Fællesskabets ansvar.
Udviklingen af den europæiske forsvarsindustri bør ikke motiveres af ønsket om at konkurrere med industrien i USA, men af behovet for at forsyne vores væbnede styrker med det bedst mulige materiel og at opfylde nationale sikkerhedskrav og industrielle behov. Det kan omfatte partnerskaber med både amerikanske, europæiske og andre virksomheder.

Theorin (PSE)
Jeg glæder mig over EU's aktive deltagelse i krisestyring og samarbejdet vedrørende forsvarsrelaterede industrier. På enkelte punkter er jeg imidlertid uenig med ordføreren. Skriverierne om FUSP og samarbejdet med NATO er alt for omfattende. EU har ikke samme grundlæggende målsætning som NATO, og derfor er jeg f.eks. imod udarbejdelsen af en hvidbog om sikkerhed i samarbejde med NATO.
Jeg er også imod oprettelsen af et europæisk forsvarsmaterielinstitut. Der findes allerede et praktisk samarbejde ved indkøb af militært udstyr, og jeg mener ikke, at oprettelsen af et europæisk institut vil tilføre nogen merværdi.

Beysen (ELDR).
Hr. formand, hr. De Clerck og jeg har stemt imod, fordi vi ikke mener, at det er hensigtsmæssigt at stemme om Mellemøsten i dag. Vi har endvidere stemt imod som protest imod de europæiske institutioners svage udenrigspolitiske optræden generelt og særligt i krisesituationen i Mellemøsten. På den baggrund er det arrogant at kritisere USA's holdning. Endelig beklager jeg flertallet af medlemmernes forudindtagethed over for situationen i Mellemøsten, hvilket bl.a. fører til, at bekæmpelsen af terrorisme ikke kan fortsættes optimalt.

Fatuzzo (PPE-DE).
Både som repræsentant for Pensionistpartiet og på egne vegne har jeg spurgt mig selv, hvorfor bekæmpelsen af terrorisme finder sted efter katastrofen i New York og mod de afghanske terrorister, men ikke i Mellemøsten, nemlig i Israel, hvor palæstinensernes selvmordsbomber er årsag til katastrofer, som er hundrede gange større. Både personligt og som repræsentant for Pensionistpartiet har jeg spurgt mig selv, hvorfor Arafat ikke går af som præsident for Den Palæstinensiske Myndighed, hvis han ikke har magt til at standse terroristerne. Og hvorfor fremskynder vi ikke Israels ansøgning om medlemskab af EU? Derfor stemte jeg imod beslutningsforslaget.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg tager ordet for at tale om situationen i Mellemøsten, så jeg kan tage afstand fra det beslutningsforslag, der er indgivet af min gruppe, og fra gruppens stemmeafgivning.
Efter konsekvent at have kritiseret USA for dets ensidige holdning, som var med til at forværre situationen, fordi USA blev en del af problemet i stedet for dets løsning, må jeg desværre konstatere, at PPE-DE-Gruppen nu bringer sig selv i samme situation. Det er moralsk og politisk uforsvarligt, at PPE-DE-Gruppens beslutning ikke utvetydigt fordømmer det israelske militærs ulovlige aktiviteter og kræver retsforfølgelse. Terrorisme er ikke kun selvmordsbombere, men også medlemmer af sikkerhedsstyrkerne, der opererer ulovligt. Vi må være konsekvente i vores holdning til terrorisme.
Selv om jeg er enig i kravet om, at Den Palæstinensiske Myndighed skal gøre alt, hvad der står i dens magt, for at forhindre terrorhandlinger, må man spørge sig selv, hvordan de skal kunne handle, når deres politiske, sikkerhedsmæssige og civile infrastruktur ødelægges under en uophørlig militær aktion, som har krævet mange uskyldige menneskeliv. Og hvordan kan Yassir Arafat udøve nogen form for autoritet, når han ydmyges på denne måde af Ariel Sharon? Hvis vi ikke ser de politiske realiteter ærligt og objektivt i øjnene, svækker det vores evne til at øve indflydelse og bringe denne blodige og forfærdelige konflikt til ophør.

Alavanos (GUE/NGL)
 Efter den ydmygelse, der er overgået EU-Ministerrådet igennem nogen tid, og som kulminerede i den spanske udenrigsministers, Josep Piqué, og Javier Solanas besøg i Israel, påtager Europa-Parlamentet sig at forsvare EU's internationale rolle og vedtager en række direkte, klare, retfærdige og realistiske forslag om at standse den israelske vold i Palæstina og finde en konkret og langsigtet løsning på det palæstinensiske problem.
Ministerrådet bør øjeblikkeligt vedtage og gennemføre de konkrete foranstaltninger, som indgår i Europa-Parlamentets forslag, nemlig:
· gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds tre resolutioner, nr. 1397, nr. 1402 og nr. 1403, der kræver den israelske hærs tilbagetrækning fra de palæstinensiske områder, herunder Ramallah,
· lederen af Den Palæstinensiske Myndighed, Yassir Arafat, bør have sin bevægelsesfrihed tilbage og hans husarrest ophæves,
· Den Arabiske Ligas forslag om dannelsen af en selvstændig palæstinensisk stat, samtidig med at Israel anerkendes, bør støttes,
· der bør sendes en international fredsstyrke og observatører i FN-regi til området,
· der bør indføres våbenembargo mod konfliktens parter,
· Euro-Middelhavsaftalen om en associering mellem EU og Israel bør stilles i bero,
· der bør stilles krav til Israel om, at medierne og EU's diplomatiske og konsulære myndigheder garanteres fri adgang til de besatte områder, og gives fuld støtte til de israelske og palæstinensiske og internationale organisationer, der arbejder for fred på et hvilket som helst plan, heriblandt de israelske officerer, der nægter at gøre tjeneste i de besatte områder.

Berthu (NI)
Jeg synes ikke, at Europa-Parlamentets forhandling om situationen i Mellemøsten har været særlig objektiv. Man har ikke taget afstand fra begivenhederne, og forhandlingen har været uafbalanceret på bekostning af Israel. Jeg har derfor afvist at tilslutte mig det beslutningsforslag, som forhandlingen mundede ud i, da det også var præget af partiskhed.
De israelske aktioner de seneste dage har ganske vist antaget en meget hård form, men der er faktisk tale om en reaktion på en yderst spændt situation, der er affødt af en grusom og uforsvarlig terrorisme, og vi venter stadig på, at Den Palæstinensiske Myndighed skal fordømme den klart og definitivt.
Den mere fjerntliggende grund til denne ekstreme situation er den ufuldstændige gennemførelse af resolution 181, der blev vedtaget af FN's Generalforsamling den 29. november 1947, og som forudsatte oprettelsen af to stater, en jødisk og en palæstinensisk. Den anden stat har imidlertid ikke set dagens lys for det første på grund af de arabiske staters aggression mod Israel og for det andet på grund af de samme staters ønske om at holde palæstinenserne fast i illusionen og hadet.
Derfor vil det sande grundlag for en retfærdig og varig fred i Mellemøsten være at vende tilbage til resolution 181 med to staters sameksistens, hvor begge skulle være sikre og anerkendt. Endvidere ville det være at foretrække, at den hellige by Jerusalem får international status og inddrager de forskellige religioner i ledelsen.

Dehousse (PSE)
Beslutningsforslaget er uafbalanceret og siger ikke det, som den europæiske offentlighed ønsker at høre.
For det første, at befolkningen betaler dyrt for deres regeringers galskab, fordi den sidste intifada er blevet fremkaldt af general Sharons valgpromenade i haverne i den store moské i Jerusalem, og det bliver tydeligere og tydeligere, at Yassir Arafat er en bedrager, som spiller dobbeltspil, og er en krigsherre, der opmuntrer, organiserer og betaler terroristerne, mens han foregiver at fordømme dem.
For det andet, at vi to gange har været uhyggeligt tæt på freden, først med Rabin, som desværre blev myrdet efter en hadefuld kampagne fra det israelske højre, derefter med Barak, hvis fredstilbud Yassir Arafat afslog med de følger, som vi ser i dag.
For det tredje, at freden ikke udgår fra selvmordsterrorisme eller statslig terrorisme, og at der, hvor der var 20-25 selvmordskandidater, er der i dag 200-250 eller flere, som attentatet i dag vidner om.
For det fjerde, at Israel, som skylder international ret sin eksistens, ikke kan opføre sig, som om denne ret ikke eksisterede, eller som om FN's Sikkerhedsråd ikke havde vedtaget noget som helst.

Désir (PSE)
Jeg går ikke ind for suspendering af associeringsaftalen med Israel. Europa kan ikke glemme sit historiske ansvar og har en moralsk pligt over for Israel.
Jeg fordømmer Sharon-regeringens politik ligesom selvmordsattentaterne. Der findes ingen militær løsning på konflikten mellem israelere og palæstinensere. Man skal genoptage den vej, som Yitzhak Rabin afstak sammen med Yassir Arafat, nemlig forhandlingens og fredens vej.
Europa skal lade sin stemme høre og få mere vægt i Mellemøsten. Man beklager, at kun USA har denne kapacitet. Det skyldes, at landet er til stede og garanter for Israels sikkerhed. Hvis Europa vil have indflydelse på freden, hvis det ønsker, at en international freds- og observationsstyrke i FN-regi skal se dagens lys og bistå med at sørge for, at et fredskompromis og Sikkerhedsrådets resolutioner bliver efterlevet, skal det ikke være mindre, men mere til stede hos palæstinenserne og israelerne. At arbejde på at suspendere associeringsaftalen hjælper på ingen måde Europa til at spille en rolle og blive den uomgængelige modpart, som det ønsker at være.
Vejen til fred er smal, ligesom Europas vej i dette område også er det.

Duhamel (PSE)
EU skal, selv om det er på kravlestadiet, tjene et formål. Europa-Parlamentet diskuterede på plenarforsamlingen i Strasbourg med en intensitet uden fortilfælde for at nå frem til et resultat. Det har vedtaget et beslutningsforslag, som ikke stiller sig tilfreds med rigtige holdninger, og som kraftigt fordømmer de blinde selvmordsattentater og opfordrer til at iværksætte en våbenembargo mod Israel og Palæstina, til at udsende en international freds- og observationsstyrke i FN-regi, at indkalde Associeringsrådet EU-Israel og at overveje suspendering af Euro-Middelhavsassocieringsaftalen mellem EU og Israel.
EU er svagt, for det har hverken en udenrigspolitik eller militær kapacitet. Men EU vokser, og det begynder at forstå, at man skal tale med én stemme og forsøge at øve indflydelse på de forskellige aktører og begynde med den vigtigste af dem, nemlig USA.
Det er for tidligt at sige, hvad der vinder hos USA's præsident Bush, om det bliver dobbeltspillet eller slapheden. Vi kan allerede nu konstatere, at han endte med at tage afstand fra Sharon. Hvorfor? "Han bøjede sig for presset fra Europa, den arabiske verden og hovedparten af medierne" (Wall Street Journal, den 5. april). Og Patrick Jarreau tilføjer: "Hver enkelt af de tre hovedpersoner har rent faktisk spillet en afgørende rolle" (Le Monde, den 9. april).
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fiebiger, Kaufmann, Markov, Modrow og Uca (GUE/NGL)
Den beslutning, som Parlamentet har vedtaget i dag, går i den rigtige retning. Vi hilser den eftertrykkeligt velkommen, for der findes intet fornuftigt alternativ til en politisk løsning, og Sharon-regeringens krigeriske svar på palæstinensiske fanatikeres menneskeforagtende terrorattentater kan ikke længere tolereres. Den israelske militære eskalation krænker, som det udtrykkeligt bliver slået fast i beslutningen, folkeretten og menneskerettighederne. Den bidrager ikke til at stoppe terroren, men er rettet mod den palæstinensiske civilbefolkning og ødelægger den palæstinensiske infrastruktur.
Vi støtter eftertrykkeligt Europa-Parlamentets krav om en omgående implementering af FN's sikkerhedsresolution 1397, 1402 og 1403, navnlig den israelske hærs omgående tilbagetrækning fra palæstinensiske områder og fordømmelsen af selvmordsattentaterne mod Israel. Det er fuldstændig uacceptabelt at sætte Arafat som demokratisk valgt præsident i husarrest.
Vi bifalder så absolut, at Europa-Parlamentet går ind for en våbenembargo over for Palæstina og Israel, og opfordrer Rådet og Kommissionen til at overveje at suspendere associeringsaftalen mellem Israel og EU. Det er desuden vigtigt, at Europa-Parlamentet kræver fri adgang for medierne til de besatte områder og giver udtryk for sin fulde støtte til israelske, palæstinensiske og internationale organisationer, som aktivt engagerer sig i at genskabe freden i Mellemøsten.
Vi bekræfter uforbeholdent fordømmelsen af de talrige antisemitiske attentater i Europa mod synagoger, jødiske skoler og kirkegårde gennem Europa-Parlamentets beslutningsforslag.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Afstemningen i dag om beslutningsforslaget om Mellemøsten, fremsat af alle de politiske grupper undtagen PPE, var et vigtigt skridt i fordømmelsen af den krig, som den israelske regering og premierminister Ariel Sharon ensidigt har erklæret imod det palæstinensiske folk og præsident Arafat på Palæstinas territorium, og som allerede har medført hundreder af døde, utallige sårede, enorme humanitære problemer og materialle skader med ødelæggelse af boliger og grundlæggende infrastruktur.
Sådan som også mange ordførere gav udtryk for under forhandlingen i går, er USA's regering blevet skarpt kritiseret for sit ansvar for, hvordan situationen har udviklet sig i regionen.
De midler, der ønskes taget i anvendelse, er også betydningsfulde, ikke mindst anmodningen om suspendering af associeringsaftalen med Israel, våbenembargo og muligheden af at udsende en international freds- og observationsstyrke i FN-regi, der skal sikre fred, ophør af israelsk aggression og tilbagetrækning fra de besatte områder, med krav om fri adgang for pressen og de humanitære organisationer til de palæstinesiske områder samrt støtte til de israelske reservisters kamp.

Meijer (GUE/NGL)
I beslutningsforslaget kritiseres med rette ødelæggelsen af den palæstinensiske infrastruktur, opfordres der til en våbenembargo, og holdes muligheden for suspendering af associeringsaftalen mellem Israel og EU åben. Derfor, og fordi en del af højrefløjen, som endnu ikke har forstået problemet, stemmer imod, støtter jeg forslaget. Højrefløjen betragter fortsat Israel som Europas og USA's forpost i hjertet af et arabisk område, og som et militært støttepunkt i nærheden af de store oliekilder og den strategisk vigtige Suezkanal. Netop det ophidser det omkringboende arabiske folk. Israel har størst chance for at overleve med åbne trafikforbindelser til omgivelserne, indsættelse af israelsk ekspertise i nabolandene og sågar medlemskab af Den Arabiske Liga. Den nuværende israelske regering bruger angsten for angreb som middel til at gennemtrumfe sin mindretalsopfattelse. Dens førsteprioritering er ikke at beskytte de israelske borgeres sikkerhed, men især at hindre de palæstinensiske områder i deres økonomiske opbygning ved at ødelægge bygninger, veje, havne og lufthavne. Formålet med sådan en politik, som altid forsvares aggressivt af højrefløjen, kan ikke være andet end vedvarende kolonisering af Gaza og den vestlige Jordan-bred med hardliners, som er fløjet direkte ind fra USA, i de jødiske bosættelser. Dermed truer den israelske regering sin egen stats fremtid.

Ries (ELDR)
Vladimir Putin modtages i dag med pomp og pragt af Gerhard Schröder. Der tales om at styrke det økonomiske samarbejde mellem Rusland og Tyskland. I Tjetjenien er der 100.000 døde, og Groznyj er raseret. Det er folkedrab.
Og i dag truer Parlamentet med handelssanktioner mod staten Israel?! Samtidig forhandler EU aftaler med Syrien og Iran, der som bekendt er mester i de demokratiske værdier, der er så dyrebare for os! Stands hykleriet med sanktioner, trusler, fordømmelser og alvorlige henstillinger over for Israel og eftergivenhed og fortielser over for palæstinenserne.
Hvor er den uforbeholdne fordømmelse af et uddannelsessystem, der forherliger shahid (hellig martyr) og opdrager en hel generation til had og myrderi? Hvor læser man om, og hvor fordømmer man bl.a. Iraks finansielle støtte til selvmordsbombemændene og deres familier? Der siges heller ikke et ord om de hundredvis af våben, der er fundet i Arafats hovedkvarter. Man harmes over, at Tsahal-reservisterne skyder på en ambulance, der transporterer et barn, men ingen siger noget om, at den skjulte et sprængstofsbælte. Børn foran Tanzim-aktivister, børn bag geværer, det er en velkendt historie. Jeg går ikke ind for Sharon-regeringens politik. Jeg tror ikke, at freden ligger for enden af denne militære optrapning, og jeg opfordrer helhjertet til at vende tilbage til forhandlingsbordet.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Roure (PSE)
Vi er alle dybt berørt af de blodige begivenheder i Mellemøsten, som får håbet om fred til at svinde. Vi kan ikke være upåvirket af de attentater, der forfærder Israels børn, og vi kan ikke være upåvirket af det fornægtede og ydmygede palæstinensiske folks lidelser.
Da Rabin blev myrdet, oprettede Netanyahu nye bosættelser, og håbet om fred svandt. Lad os ikke glemme, at da freden fik en anden chance takket være Camp David, gik Barak længere end nogensinde før med at tilbagegive de besatte områder, men Arafat tog ikke imod den fremstrakte hånd.
Europæerne kan ikke blive ved med at være tilskuere til de tragiske begivenheder eller acceptere den krænkende behandling af EU-delegationen. Det er indlysende, at den israelske regerings holdning markerer et vendepunkt i forbindelserne mellem Israel og EU. Vi skal dog alligevel ikke lade det israelske folk i stikken.
Det kompromisbeslutningsforslag, der er forelagt Parlamentets plenarforsamling, skal undersøge en eventuel suspendering af Euro-Middelhavsassocieringsaftalen, og jeg vil understrege, at det sikkert ikke er ved at iværksætte sanktioner mod det israelske folk, at vi rammer ham, som vi vil ramme, nemlig Ariel Sharon.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt for de kristelige demokraters beslutningsforslag. Ved den endelige afstemning stemte jeg nej til det fælles forslag fra Socialdemokraterne, De Liberale og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, der blev vedtaget med 269 stemmer for, mens 208 stemte imod, og 22 undlod at stemme. At beslutningen blev vedtaget med så beskedent et flertal, gør den politisk svag.
Sandheden er den eneste vej til virkelig fred, forsoning og sameksistens. I den vedtagne beslutning kritiseres Israel 12 gange, mens palæstinenserne og de palæstinensiske myndigheder kun kritiseres tre gange. Ingen af de af USA og EU i fællesskab terroriststemplede organisationer Hamas og Islamisk Jihad nævnes eller kritiseres i beslutningen, og heller ikke grupperne Hizbollah og al-Aqsa-brigaden, der af USA betegnes som terrorister.
I stedet truer Europa-Parlamentet i den vedtagne beslutning med, at EU vil ophæve associeringsaftalen med Israel (punkt 8). Der henvises til, at der "ved grænsen til Libanon findes stridigheder, der risikerer at sprede sig til hele regionen" (punkt 2), men der står ikke noget om, at det Iran- og Syrien-støttede Hisbollah angriber israelske byer med raketter. Beslutningen opfordrer til desertering i den israelske hær.
PPE-DE-Gruppens beslutningsforslag var et vigtigt forsøg på at gøre Europa-Parlamentet og EU betydeligt mere relevant for både Israel og palæstinenserne, idet det tog begge parters bekymring og lidelser alvorligt - ikke primært den enes.

Souchet (NI)
Ved at vedtage et beslutningsforslag om det israelsk-palæstinensiske spørgsmål, der både er uafbalanceret og uansvarligt, har Europa-Parlamentet endnu en gang bragt sig i vanry og, som om det skulle være nødvendigt, bevist sin manglende evne til at drøfte følsomme internationale spørgsmål seriøst, afvejet og effektivt.
Forhandlingen om begivenhederne i Mellemøsten i går her i Parlamentet var, for øvrigt indbefattet kommissær Pattens indlæg, præget af manglende perspektivering i forhold til de aktuelle begivenheder, den udtalte uligevægt i Parlamentets stillingtagen og manglen på bekymring på lang sigt. Europæerne kan ikke beklage sig over, at de næsten ingen indflydelse har og ikke spiller nogen rolle i det nuværende forsøg på at finde diplomatiske løsninger på problemerne i Mellemøsten, over at se deres repræsentanter blive afvist, når de gør alt, i det mindste på Europa-Parlamentets plan, for at indtage en partisk holdning ved at lade sig styre udelukkende af et stærkt ønske og følelser. Tror man virkelig, at man ved at anbefale en suspendering af associeringsaftalen med Israel fremmer europæernes bidrag til et effektivt forsøg på at opnå fred? Skal man overbærende lukke øjnene for, at væbnede partisaner udnytter Fødselskirken i Betlehem, eller vise, at en sådan skæv udvikling gør nødvendigheden af international beskyttelse af de hellige steder meget aktuel?
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Vachetta (GUE/NGL)
Jeg vender tilbage fra Palæstina med en blandet følelse af vrede og rædsel over den israelske hærs overgreb i de byer, der er erklæret for zoner med militær sikkerhed. Der har været udgangsforbud i over en uge, de sårede nægtes pleje, vand og elektricitet er afbrudt, og der er sket talrige overgreb osv. Befolkningen, der er taget som gidsel, bliver behandlet mere og mere brutalt - man taler om massakrer i Jenin og Nablus - og isoleret som følge af, at Tsahal-reservisterne nægter at give vidner, journalister og internationale observatører fri adgang.
Vi skal handle hurtigt. Vi ved, at befolkningen i området ikke vil kunne leve i fred, uden at retfærdigheden sker fyldest for palæstinenserne, og uden at deres ret til en stat med Østjerusalem som hovedstad anerkendes. Dette kræver total tilbagetrækning fra de besatte områder, afvikling af bosættelserne, og at flygtningene får ret til at vende tilbage. Der skal kunne indsættes en styrke til at beskytte det palæstinensiske folk, således at FN's resolutioner øjeblikkeligt bliver efterlevet.
Det var budskabet fra en lang række demonstrationer overalt i verden til støtte for det palæstinensiske folk, som vi har deltaget i.
Jeg har stemt for beslutningsforslaget, fordi det kan bryde Europas medskyldige tavshed, især ved at opfordre til suspendering af associeringsaftalen mellem EU og Israel.

Zimeray (PSE)
Dette beslutningsforslag er hverken retfærdigt eller hensigtsmæssigt. Europa kan dog yde et afgørende bidrag, og det har midlerne til at være troværdigt. Det skal i den forbindelse blive i sin rolle som støtte til en reel udvikling af de palæstinensiske områder - og i fremtiden en palæstinensisk stat - idet det skal stille som en absolut betingelse for støtten, at de grundlæggende rettigheder bliver respekteret.
Det er ikke forbudt at være anstændig. Vi skal være meget hovmodige for at indføre sanktioner mod Israel, dets befolkning, dets hær af civile og dets demokratiske levedygtighed. Hvis det kollektive ansvar har nogen betydning, er jeg ikke sikker på, at vores fjerne historie eller vores tidlige fortid i virkeligheden gør os kvalificeret til at dømme således. Hvis vi selv var blevet konfronteret med tilsvarende problemer, ville vi ikke have reageret anderledes. Er det Italien med politisoldaterne fra Genova eller Sverige med politisoldaterne fra Göteborg, som skal lære Israel, hvordan man opretholder den offentlige orden? Er det det Frankrig, hvis soldater slog lejr i Srebrenicas havn under massakrerne? Er det det Spanien, der som bekendt undertrykker de baskiske terrorister, eller det England, der censurerede Falklandskrigen, der skal give den hebræiske stat lektioner i gennemsigtighed?
Snarere end at tilskynde os til på ny at skyde skylden på Israel ?
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i lørdags var jeg inviteret til Det Tværnationale Radikale Partis kongres i Genève. Der lyttede jeg meget opmærksomt til en anden herre, der ligesom jeg var inviteret til denne kongres, nemlig Tjetjeniens udenrigsminister, Iljas Akhmadov. Jeg var allerede klar over, hvilken tragedie der finder sted i Tjetjenien over for det tjetjenske folk - flere tusinde af dem er døde - men udenrigsministerens tale overbeviste mig i endnu højere grad om, at det er vigtigt at huske alle de folkeslag, som ikke kan opnå uafhængighed via selvstyre, og som er udsat for nogle så alvorlige krænkelser. Derfor vil jeg gerne lykønske Parlamentet med, at det har vedtaget denne beslutning.

Marchiani (UEN)
Med fare for at bryde den smukke enstemmighed her i Parlamentet, som for øvrigt er ret kunstig i mine øjne, giver denne forhandling mig anledning til to overvejelser.
Først og fremmest kan jeg konstatere, at EU i almindelighed og Parlamentet i særdeleshed endnu en gang blander sig i noget, der ikke angår dem.
Den Russiske Føderation er, indtil det modsatte er bevist, ikke medlem af EU. Med hvilken ret kan vi så tillade os at gribe ind i denne suveræne stats indre anliggender? Situationen i Tjetjenien er ganske rigtigt dramatisk. En krig er imidlertid altid en beklagelig begivenhed, så meget desto mere som den er blevet udløst af oprørere mod en stats legitime autoritet!
Hvad forsvarerne af humanitær intervention end siger, udføres de russiske styrkers operationer i Tjetjenien - og lad os ikke glemme, at Tjetjenien er en del af Den Russiske Føderation - af en lovmæssig hær, der er underlagt en demokratisk valgt præsidents myndighed, og de udføres i denne forbindelse for at opretholde ro og orden. Medmindre Parlamentet vil optræde som opdragende politibetjent, der belærer alle, har det ikke den fjerneste beføjelse til at dømme de russiske styrkers opførsel i Tjetjenien. Jeg siger og gentager, at Parlamentet i dag gør sig skyldig i en uantagelig indblanding!
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Vachetta (GUE/NGL)
Siden den 11. september 2001 har russerne under påskud af at bekæmpe "terrorismen" forstærket deres offensiv mod det tjetjenske folk. Et helt folk bliver således forulempet og straffet, uden at EU har givet udtryk for sin harme.
Ruslands store betydning for verdens finanser, tilstedeværelsen af kulbrinter og gas i Kaukasus, og det, at der løber flere olieledninger gennem dette område, er måske den væsentligste grund til stormagternes tavshed over for den russiske politik i Tjetjenien.
Den russiske regering har tilbudt de amerikanske styrker, at de må være til stede i Centralasien. USA's hær råder ligeledes over 200 militære rådgivere i Georgien med Putins samtykke.
Europa-Parlamentet skylder sig selv at opfordre de russiske myndigheder til straks at ophøre med "udrensnings"operationerne. Der skal indledes en våbenhvile. Den russiske regering skal øjeblikkeligt og uden forhåndsbetingelse genoptage forhandlingerne med repræsentanten for præsident Maskhadov. EU skal lade Rusland forstå, at krigen i Tjetjenien er uforenelig med ønsket om at opbygge et åbent, gennemsigtigt og demokratisk multietnisk samfund. Derfor har jeg stemt for alt det, der går i den retning.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 14.03 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A5-0076/2002) af Graça Moura for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse om EU's strategi over for Kina: implementering af 1998-meddelelsen og fremtidige skridt mod en mere effektiv EF-politik (KOM(2001) 265 - C5-0098/2001 -2001/2045(COD)).

Vanhecke, Frank (NI).
Hr. formand, betænkningen af hr. Graça Moura rammer på mange områder plet og er værd at læse. F.eks. i forbindelse med situationen omkring menneskets grundlæggende rettigheder i det kommunistiske diktatur, som stadigvæk eksisterer i Kina, det voldelige kulturmord i Tibet, de mange torturtilfælde og mord, også for politiske dissidenter. Der er meget stor forskel på denne situation og situationen i USA, som en anden taler ikke desto mindre sammenlignede situationen med i morges. De frække trusler imod det frie Taiwan, den totale mangel på ytringsfrihed osv.
Med sådan en opremsning i betænkningen må man spørge, hvilket konkret resultat, håndgribeligt resultat de årelange internationale og intense dialoger om menneskerettigheder i det kommunistiske diktatur i Kina har haft. Hvad er reelt blevet forbedret på det område i de forløbne år? Ved at stille spørgsmålet besvarer man det desværre også med det samme. Derfor er det efter min mening fortsat uacceptabelt, at diktaturet kan regne med så stor tålmodighed og samarbejde fra EU's side og fra næsten hele det internationale samfund, til og med organiseringen af De Olympiske Lege i 2008. Jeg kan f.eks. huske, at Sydafrika for et par år siden kunne regne med betydeligt mindre forståelse. Protesten bliver ved ord og følges aldrig op af handling. Jeg konstaterer, at man, da der i Østrig og Italien for nylig kom regeringer til magten på fuldstændig demokratisk vis, som ikke var i visse europæiske opinionsdanneres smag, f.eks. i mit land, effektivt indførte en række boykotaktioner. De samme folk tier imidlertid stille eller lader det blive ved ord, når det drejer sig om Kina, og det er beklageligt.

Inglewood (PPE-DE).
Jeg vil gerne begynde med at hilse hr. Graça Mouras betænkning velkommen. Jeg er ganske vist ikke er medlem af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, men jeg er en af næstformændene for Delegationen for Forbindelserne med Folkerepublikken Kina, og jeg interesserer mig derfor meget for, hvad der sker der. Jeg mener, at den vigtigste udvikling i Kina i de senere år er, at Kina er ved at blive indlemmet i verdenshandelssystemet. Det er ikke blot væsentligt, fordi det gør Kina til en del af verdenssamfundet, det inddrager også Kina i det nye system til beslutningstagning, der er under udvikling i en verden, hvor landene bliver stadig mere indbyrdes afhængige.
På denne baggrund vil jeg gerne tage to særlige punkter op. For det første skal handelsforholdet mellem kinesiske virksomheder og firmaer i andre lande være præget af retssikkerhed og upartiskhed, hvis det kinesiske medlemskab af Verdenshandelsorganisationen skal blive en succes. Hvis og når der går noget galt i dette forhold, og det vil uundgåeligt ske før eller siden, er det bydende nødvendigt, at retsvæsenet fungerer, så eventuelle uenigheder kan behandles retfærdigt og upartisk. Jeg ved, at der arbejdes på dette, og jeg støtter i høj grad disse foranstaltninger, da et vellykket medlemskab af WTO ellers ikke er muligt.
For det andet er det kendetegnende for den aktuelle udvikling af de internationale relationer, at den traditionelle grænse mellem indenrigs- og udenrigspolitik nedbrydes. Uanset om menneskerettighedsspørgsmål tidligere er blevet behandlet som rent interne anliggender, er det modsatte nu i stigende grad tilfældet. Uanset den klassiske folkeret interesserer folk uden for Kina sig nu for disse spørgsmål, og der tages højde for dem i de politiske og kommercielle beslutningsprocesser.
Det samme er tilfældet i EU. Det påvirker udviklingen af relationerne mellem Kina og udlandet og udenlandske virksomheder, hvordan disse aspekter håndteres internt i Kina, og det vil det også gøre i fremtiden.

Carrilho (PSE).
Hr. formand, det er ikke overflødigt at fremhæve betydningen af forbindelserne mellem EU og Kina, der som bekendt i de seneste år har undergået en markant udvikling både med hensyn til den politiske dialog, samhandel samt videnskabeligt og teknologisk samarbejde. Det drejer sig nu om at intensivere disse forbindelser og udvide dem til andre områder til gensidig fordel. Kommissionens meddelelse, der fortjener Parlamentets støtte, fremlægger en strategisk ramme for en sådan udvikling og foreslår konkrete tiltag. Vi håber her, at der også vil blive taget hensyn til indholdet i den fremragende betænkning, som vores kollega Vasco Graça Moura har udarbejdet.
Af tidshensyn vil jeg nøjes med at drage tre forhold frem. Sideløbende med samarbejdet inden for handel, industri og teknologi, som Kinas nylige indtræden i WTO gør lettere, må den kulturelle dialog mellem Europa og Kina stimuleres, hvor vi eksempelvis udmærket kan fremme udvekslinger mellem de to parters universiteter bl.a. gennem Tempus-programmet. For det andet vil jeg gerne nævne Macao og Hongkong, der ud over at være omdrejningspunkter for internationale kontakter på det økonomiske og finansielle område også vil kunne blive centre for intens kulturudveksling. Disse to selvstyrende områders succes vil være til gavn for Kina, men har også interesse for Europa, og de kan udgøre et godt eksempel på alt det, der lader sig gøre, når de internationale forbindelser præges af fredelig sameksistens.
Menneskerettighedsspørgsmålet er sluttelig den evige bekymring, når vi ønsker at uddybe samarbejdet med Kina. Vi håber, som ordføreren siger det, på nogle flere positive og afgørende signaler fra Kina, også for at De Olympiske Lege i 2008 kan tegne et fuldstændig positivt billede af Kina i international sammenhæng.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, min gruppe mener ligesom ordføreren, at det er meget vigtigt for begge parter, at forbindelserne mellem EU og Kina intensiveres. EU kan hjælpe et land som Kina med 1.250 millioner indbyggere og verdens syvendestørste BNP med at finde sin plads i det internationale samfund med hensyn til politiske, økonomiske, sociale og kulturelle forbindelser. Kinas tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen sidste år i november i Doha er af stor betydning. Kina kan nu ikke som tidligere efterstræbe politiske mål med økonomiske sanktioner. Det betyder, at økonomiske sanktioner, som imod Nederlandene som formand for EU i 1997, fordi det udformede en FN-resolution om menneskerettighedssituationen i Kina, er udelukket fremover. Kina skal overholde ordlyden og ånden i Verdenshandelsorganisationens forskrifter. Som formand for Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Kina vil jeg gerne understrege, at Parlamentet kan spille en rolle, som bestemt ikke skal undervurderes. Ud over de forskellige topmøder på statschefs- og embedsplan kan en åben og gennemsigtig politisk dialog mellem Parlamentet og Den Nationale Folkekongres bidrage til videreudviklingen af demokratiet og overholdelsen af menneskerettighederne i Kina. 
Menneskerettighedssituationen i Kina er forringet betydeligt i det forløbne år. Jeg tænker i den forbindelse på det stigende antal politiske henrettelser, forbuddet imod Falun Gong-bevægelsen og den tibetanske Karmapa Lamas nylige flugt til Indien. Kina skal ubetinget overholde FN-konventionen om borgerlige og politiske rettigheder, som landet selv er kontraherende part i. Der skal tages reelle skridt for virkelig at gennemføre det. 
Parlamentet skal fortsat insistere på demokratisering og overholdelse af menneskerettighederne i Kina samt fokusere på problemerne med Taiwan og Tibet. Der blev opnået et bemærkelsesværdigt resultat for to uger siden i løbet af vores dialog med en delegation fra parlamentet fra Tibetan Autonomic Region i Bruxelles. Man lovede dengang, at Røde Kors må besøge fængsler og arbejdslejre i Tibet. Det hilser vi velkomment, og vi håber, at det sker. I juni besøger Kina-delegationen Kina og Tibet. På den måde kan Parlamentet yde sit bidrag til den videre intensivering af forbindelserne med Kina, for vi kan bestemt lære meget mere af hinanden.

Messner (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil starte med at lykønske ordføreren hr. Graça Moura. Men jeg vil kun komme ind på Tibet-delen i betænkningen. Jeg har i mere end 20 år stiftet bekendtskab med hver en afkrog af Tibet, og man må huske på, at Tibet er verdens største højland, omtrent så stort som hele Europa mellem Gibraltar og Uralbjergene. Tibet har haft og har til dels stadigvæk en selvstændig kultur, religion og levevis, og det er nu på høje tid, at Rådet udnævner en særlig udsending for EU, og at der opnås selvstyre i hele Tibet, som skal forankres i en traktat. Endnu er alt nemlig ikke tabt, for i udkanten af det nuværende Tibet, i Kham og Amdo, det er provinser, som i dag ikke længere medregnes til den autonome provins Tibet, lever den gamle kultur stadigvæk.
Det drejer sig om at få gang i forhandlingerne mellem centralregeringen i Beijing og eksilregeringen i Dharmshala. Ingen ønsker den gamle munkestat tilbage. Men Tibet kan som autonom region i Kina forsvare sin kultur, hvis menneskerettighederne garanteres der.
Og her til slut noget, som ligger mig meget på sinde: De tibetanere i eksil og også de tibetanere i Tibet, som i 50 år har kæmpet for deres rettigheder med fredelige midler uden nogensinde at have grebet til terrormidler af nogen art, bør i disse tider, hvor den globaliserede terror hersker, ikke stemples som terrorister, men til gengæld vises respekt for deres fredelige holdning.
Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske ordføreren, hr. Graça Moura, med en meget afbalanceret betænkning. Han har rejst en række spørgsmål, som fortjener nærmere overvejelse.
Jeg er enig i hans betragtninger om, at selv om en debat om menneskerettigheder kunne være nyttig, har det hidtil ikke givet konkrete resultater. Menneskerettighederne krænkes fortsat, politiske aktiviteter undertrykkes, og ifølge Amnesty International var der flere statslige henrettelser i Kina sidste år end i alle andre lande tilsammen.
Med hensyn til Taiwan fordømmer jeg også præsident Jiang Zemins trusler om at bruge militær magt. Fremskridt kan kun opnås gennem fredelige forhandlinger afholdt i en atmosfære af gensidig respekt. Desuden er EU-medlemsstaternes kujonagtige afslag på præsident Chen Shui-bians ansøgning om visum til Europa udtryk for egoisme, og det virker mod hensigten.
EU skal desuden se på, hvordan det går med at gennemføre våbenembargoen fra 1989, især da medlemsstaterne får lov til selv at tolke reglerne. I Irland må man f.eks. eksportere militært udstyr til Kina, hvis det bare ikke sælges direkte til militæret. Det kontrolleres ikke, hvem den endelige bruger er, så der er ingen garanti for, at våbnene ikke ender hos militæret eller sikkerhedstjenesten, der så anvender dem til formål, som EU ville tage kraftig afstand fra. Det Forenede Kongerige har fortsat en blomstrende handel med britiskproduceret militært udstyr.
Som ordfører for Hongkong er jeg betænkelig ved en række sager, men jeg mener ikke, tiden er inde til at tage dem op nu. Jeg håber, at Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik i den nærmeste fremtid - måske til efteråret - vil tage initiativ til en meget mere omfattende betænkning, der skal behandle alle de mange betænkeligheder, som Parlamentet og jeg selv som ordfører har i forbindelse med Hongkong.

Souladakis (PSE).
Hr. formand, Graça Moura-betænkningen er under alle omstændigheder en fornuftig betænkning, da den vedrører spørgsmål, der har at gøre med politisk strategi, og ikke er påvirket hverken af aktuelle begivenheder eller trivielle omstændigheder.
Hvis vi ser på Kina inden for det seneste tiår, vil vi se store forandringer. For 10 år siden havde vi de dramatiske begivenheder på Tienanmen-pladsen, i dag ser vi en form for løsning både på Macao-problemet og Hongkong-problemet, forbedringer inden for Taiwan-spørgsmålet, optagelse i Verdenshandelsorganisationen og De Olympiske Lege efter Athen i Grækenland, i 2008. Hvad viser dette? En positiv udvikling?
Betyder det, at der ikke er noget negativt at sige? Der er meget negativt. Med hensyn til menneskerettighederne går det slet ikke godt i Kina. Det går heller ikke godt med hensyn til frihedsrettighederne. Men når vi skal vurdere spørgsmål, der har med politisk strategi at gøre, er vi nødt til at se på, hvor vi gerne vil hen. Og der, hvor vi gerne vil hen, må være et demokratisk Kina, en stabil pol i en mangepolet og fredelig verden. Og det er i denne retning, vi skal gå med vores egen politiske strategi. Anklager og et uligevægtigt forhold giver ikke mulighed for at føre politik, og idéen med den politiske strategi er netop at undgå at sidde fast i det trivielle, men sørge for at have langsigtede mål.
I disse tilfælde er moderate, stabile målsætninger og effektivitet nøgleordene for en fælles indsats. Kina har samarbejdet med os om bekæmpelsen af terrorisme, og det har været en positiv drejning i landets udvikling. Vores forhold forbedres hele tiden, og jeg håber meget, at der sker endnu flere forbedringer i fremtiden.
Hvis man møder kinesiske repræsentanter i dag, vil man konstatere, at det er en ny generation, de er meget unge, 30, 40, højst 50 år, med en høj uddannelse og et godt kendskab til internationale forhold, og det er meget positivt. Kina selv har fundet frem til en formalisme i forbindelse med udviklingen og har kaldt ændringen for "markedskommunisme". Det vil ikke gå så vidt som til at tale om "markedspolitik" om de økonomiske, og heller ikke de sociale, relationer, og sådan sker der hele tiden en udvikling, og jeg mener, vi bør hjælpe landet ved at presse det til at rette op på de negative forhold. Og der er mange negative forhold! Men vi bør ikke lade os forlede til at presse store omvæltninger igennem.
Jeg mener, at Kina er slået ind på en positiv vej, for det hører til de heldige lande, de heldige befolkninger, som - på godt og ondt - bærer på en lang historie, et stort kapitel i civilisationens og kulturens historie. Og under den omformning af de ideologiske og politiske værdier, som ethvert samfund tilstræber for at skabe sin egen sammenhængende identitet, har Kinas historie og kultur en meget stor vægt, og så vidt jeg ved, forsøger man netop at bringe de kulturelle elementer, som har forbindelse til Kong Fuzi og til menneskelige værdier osv., ind i Kinas samfundsværdier igen. Det er godt, fordi det er et element, som indeholder balance og humanisme.
Med disse ord håber jeg, at vi med en vedtagelse i morgen af Graça Moura-betænkningen, med enkelte forbedringer, vil sætte det rette politiske præg på EU's strategi over for Kina.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, vi har mange gange talt om Kina her i mødesalen, og det er udmærket, at der nu findes en omfattende og samlet rapport om EU's samarbejdsstrategi for regionen. Jeg vil lykønske hr. Graça Moura med en glimrende betænkning og et meget flot stykke arbejde.
Kina er et enormt land med voksende indflydelse i verden. Det er umuligt at overskue konsekvenserne af de økonomiske, sociale og politiske forandringer, som landet står over for. I forbindelse med WTO-medlemskabet, som De Liberale har støttet, bliver der mange muligheder for, at EU og Kina kan udvide samarbejdet. Vi skal have en omfattende dialog med Kina både økonomisk, socialt, kulturelt og politisk. WTO-medlemskabet medfører krav, hvad angår piratkopiering, miljøspørgsmål, fagforeninger osv., og vi kan måske være behjælpelige.
Den Liberale Gruppe er dog - hvilket ikke er nogen overraskelse for Dem, hr. formand - dybt bekymret over menneskerettighederne. Vi vil virkelig opfordre Kommissionen til at øge presset på Kina på disse områder. Kommentatorer verden over er enige om, at menneskerettighedssituationen generelt forværres. Det ser ud til, at Kina - præcist som Rusland gør i Tjetjenien - anvender kampen imod terrorisme som alibi for at begå overgreb imod minoriteter. Muligheden for frit at praktisere sin religion i Kina er stærkt begrænset. Katolikker rapporterer om systematisk forfølgelse, og moskéer brændes af. I Tibet foregår der en voldsom undertrykkelse af det tibetanske folk og ikke mindst munkene.
Vi er også bekymrede over torturen og forfølgelsen af demokratiforkæmpere, fagforeningsaktivister og anderledestænkende, og bestræbelserne på at begrænse ytringsfriheden på internettet er naturligvis uacceptable. De daglige arrestationer, torturen og den systematiske forfølgelse af Falun Gong-tilhængerne er også dybt foruroligende. Selv om det kinesiske regime synes fast besluttet på at knække denne bevægelse, vil det ikke lykkes, og derfor skal der skabes en dialog på dette område.
Kina henretter også flere borgere end alle andre lande tilsammen, og vi skal presse på for at få gennemført et eksportstop. Disse spørgsmål skal have den højeste prioritet i vores samarbejdsrelationer med Kina. Vi håbede på, at der måske ikke blev noget OL i 2008, men nu bliver det gennemført, og så må man bruge det som et pressionsmiddel.
Hr. formand, jeg har stået på denne talerstol mange gange og talt om menneskerettigheder i Kina, og jeg har haft mange samtaler med den kinesiske ambassade. Det vil fortsætte. Så længe De Liberale er repræsenteret i plenarforsamlingen, vil vi kæmpe for menneskerettighederne i Kina.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne sige til De Liberale, at de ikke står alene i denne kamp. Kina har valgt Verdenshandelsorganisationen. Det betyder, at Kina bevidst har valgt åbenhed, og det vil ikke kun være tilfældet på handelsområdet. Kina skal igennem en række ændringer, som vil påvirke hele samfundet. Vi vil føre dialogen med det kæmpestore land, og den dialog skal ikke kun baseres på de økonomiske interesser, men vi er desuden på grund af vores vælgere, værdier og institutioner, som er baseret på demokrati og menneskerettigheder, tvunget til at lave et etisk grundlag for dialogen, og det er godt, at det gøres klart med det samme over for de kinesiske myndigheder.
Det blev nævnt, at katolikker og muslimer undertrykkes i stort omfang. Jeg vil i den forbindelse, uden at jeg på nogen måde har noget nærmere kendskab til denne tendens, advare imod den omfattende undertrykkelse af Falun Gong-tilhængerne. Vi har modtaget forfærdelige historier og vidnesbyrd om fredelige mennesker, som i tusindvis kastes i fængsel. Menneskerettigheder og folkerettigheder er i øjeblikket klart det svage punkt, og demokratiet skal langsomt slå rødder i det kinesiske samfund og finde sin vej. De kinesiske myndigheder må ikke reagere med omfattende undertrykkelse.
Jeg vil endvidere gøre opmærksom på den stigende bekymring, som Parlamentet har i forbindelse med Tibet og andre områder i det kæmpestore land, som ønsker et vist omfang af autonomi og kulturelt set vil gå deres egne veje. Det er kriminelt at besvare dette med undertrykkelse, og jeg mener, at alle, som i den nærmeste fremtid har kontakt med de kinesiske myndigheder, skal gøre det klart, at det for os og vores samfund ikke kun drejer sig om penge.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er ikke helt så sikker som den foregående taler på, at medlemskabet af WTO automatisk vil medføre politiske forandringer i Kina, men det vender jeg tilbage til om lidt. Det er efter min mening godt, at Folkerepublikken Kina er tiltrådt WTO. Det var ikke let for landet, for det vil være forbundet med store interne omstruktureringsprocesser for Kina, men i Kinas interesse er det efter min mening bydende nødvendigt, at disse omstruktureringsprocesser bliver indledt nu. Jeg tror også, at det er en god udgangsposition for forbedrede handelsforbindelser.
Men jeg vil gerne appellere til Kommissionen om at holde nøje øje med, om Kina også opfylder de forpligtelser, som det har indgået med tiltrædelsen af WTO. I de seneste år har Kinas adfærd, efter at landet havde givet tilsagn om f.eks. at åbne forsikringsmarkedet, ikke været særligt opløftende. Der blev givet tilsagn, men man har forsøgt at undergrave dem. For så vidt håber jeg - og det ville være interessant, hvis kommissæren ville udtale sig om, hvordan Kommissionen vil holde øje med det - at Kina også virkelig anerkender følgerne positivt.
Hvad den politiske dialog angår, har alle mine kolleger jo allerede gjort opmærksom på menneskerettighedsspørgsmålet. Det er universelle menneskerettigheder, det er ikke europæiske menneskerettigheder, som vi vil påtvinge Kina, det er universalt anerkendte menneskerettigheder, som vi kræver, og hertil hører også mindretallenes rettigheder, det være sig religiøse eller kulturelle mindretal. Mine kolleger har allerede talt om Tibet. Jeg vil gerne tage et andet eksempel op, nemlig forfølgelsen af den uofficielle katolske kirke i Kina, som må virke i det skjulte, fordi regeringen ikke anerkender den katolske kirke, som føler sig knyttet til Vatikanet. Det er ikke acceptabelt.
Hvad Taiwan angår, håber jeg, at Folkerepublikken Kina indleder den politiske dialog uden forhåndsbetingelser. Kun en sådan politisk dialog kan føre til en genforening, men også kun, hvis det sker på basis af demokrati, retsstatsprincipper og menneskerettigheder. Vi som Parlament bør være behjælpelige i kontakten mellem de to stater. Vi bør ligeledes pleje kontakter til parlamentsmedlemmerne i Folkerepublikken Kina og til parlamentsmedlemmerne i Taiwan.
Hr. kommissær, jeg håber, at Kommissionen snart åbner kontoret i Taipei, så Kommissionen med sine repræsentationer i Beijing og i Taipei også kan støtte den politiske dialog mellem de to stater.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, jeg mener, at ordføreren har præsenteret en udmærket betænkning, som i sin helhed angiver, hvor vigtige forbindelserne og en god dialog med Kina er. Jeg mener ligeledes, at formanden for Kina-delegationen, fru Plooij-van Gorsel, har sagt mange fornuftige ting om sagen. Vi skal alligevel passe på, at vi ikke går uden om sandheden i forbindelserne med Kina. Den forrige taler og andre pegede allerede på, at hvis den kinesiske kejser ikke har nogen klæder på, så skal vi sige det. Det sker af og til. Jeg tænker her ligesom andre kolleger f.eks. på situationen med hensyn til Taiwan og den måde, som EU og især vores udenrigsministre omgås den på, for det, der sker, er virkelig hyklerisk.
Tag Taiwans observatørstatus hos internationale organisationer, f.eks. Verdenshandelsorganisationen, som der nu er tale om. Det er en latterlig situation. Som demokratisk land burde Taiwan kunne deltage. Taiwan er ikke PLO i 1960'erne og 1970'erne. Det er et land, som vi har gode forbindelser med, også gode politiske forbindelser, som har gennemgået en utrolig demokratisk udvikling, og som behandles som en paria. Det er uacceptabelt, hr. formand.
Hvordan kan det lade sig gøre, at en valgt leder som Chen Shui-bian ikke kunne modtage sin frihedspris her? Hans hustru var her, hvilket var meget gribende, men manden, som det drejede sig om, var ikke til stede, mens den kinesiske leder i øjeblikket er i gang med en gloriøs rundrejse i EU. Det er fint, at han er i gang med den rundrejse, for på den måde kan vi tale med ham om det, der sker, også om de positive ting, som sker i Kina, men det er fortsat en hyklerisk situation. Det er klart, at Kina ikke vil kunne bestå nogen demokratiske prøver. Hongkong er det tydeligste eksempel. Der blev for nylig afholdt "valg" til en ny chief executive, og det fandt sted på en total udemokratisk måde. Hvis det er eksemplet på, hvordan det om kort tid bliver med Taiwan, hvis det på ny bliver en del af Kina, så er det ikke et særlig godt eksempel.
Så er der naturligvis menneskerettighedssituationen i landet, og f.eks. dødsstraffen skal i hvert fald nævnes i den forbindelse. Parlamentet kan absolut ikke acceptere dødsstraf, men Kina har desværre verdensrekord i henrettelser. Mellem april og juli 2001 er mere end 1.700 mennesker blevet henrettet, hvilket er mere end i de forudgående tre år i resten af verden tilsammen. Tortur og mishandling af mistænkte er ligeledes almindeligt.
Hr. formand, jeg mener, at det er godt at tilføje denne kritiske bemærkning til den udmærkede betænkning.
Dell'Alba (NI).
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil til gengæld ikke byde kommissæren, hr. Nielson, velkommen. Jeg ved ikke, hvorfor han er her, for jeg mener ikke, at Kina hører ind under hans ansvarsområde. Efter min mening beskæftiger hr. Nielson sig alt for ofte med ting, som ikke kommer ham ved - og jeg tror godt, at han ved, hvad jeg mener - derfor forstår jeg ikke, hvad han kan have at fortælle os på dette område.
Kære kolleger, om denne betænkning vil jeg gerne sige, at vi for to timer siden vedtog en beslutning, som er meget kritisk over for Israel, og som der var delte meninger om. Jeg stemte imod denne beslutning, og jeg kunne konstatere, at Europa-Parlamentet godt kan hæve stemmen, når det vil. To timer efter, hr. formand, forelægger man os en betænkning, der drejer sig om Kina, som er et land med 1 milliard og 200 millioner indbyggere, og som undertrykker flere hundrede millioner mennesker, etniske og kulturelle mindretal og almindelige borgere, der ønsker frihed og demokrati. Og så gør Parlamentet ikke andet end i punkt 10 forsigtigt at minde om menneskerettighedsspørgsmålet efter at have nævnt, hvor stor pris det sætter på Kina og dets udvikling, selvfølgelig når det gælder handlen med EU.
Det vil vi ikke være med til. Vi radikale er modstandere af denne indfaldsvinkel og af denne manikæisme fra Europa-Parlamentets side, hvor man er - eller vil være - "stærk" over for de svage, hvilket i dag er tilfældet med Israel, som er udsat for en voldsom terrorisme, der så sent som i morges - og det var der ingen, der sagde - krævede otte dødsofre, som naturligvis var uskyldige mennesker, i en israelsk bus. Samme dag bifalder Parlamentet Kinas diktatoriske styre og giver det carte blanche, et styre, som undertrykker flere hundrede millioner mennesker. Det vil vi ikke være med til.
Efter vores mening bliver EU først stort, når det er konsekvent i sin måde at omtale menneskerettighederne, de personlige rettigheder og mindretallenes rettigheder på, og derfor vil vi ikke stemme for en tekst, der er blevet kaldt hyklerisk, hvilket jeg er enig i. Nogle dele af teksten er vi enige i, f.eks. den del, der handler om Taiwan, men vi er modstandere af den overordnede indfaldsvinkel i teksten. Vi mener, at Parlamentets og EU's budskab til dette land bør være et helt andet.

Nielson
Kommissionen bifalder hr. Graça Mouras betænkning om Kommissionens meddelelse om en EU-strategi over for Kina.
Det glæder mig, at Parlamentet og Kommissionen i store træk er nået frem til de samme konklusioner om relationerne mellem EU og Kina i de sidste tre år, og hvordan de skal udvikle sig i fremtiden. På trods af flere uenigheder om nogle vigtige spørgsmål er EU og Kina i de senere år nået til bred enighed om de områder, hvor udvikling af relationerne vil være til gensidig fordel. Det fremgik i høj grad af de vellykkede årlige topmøder i 2000 og 2001 og sidst under hr. Pattens officielle besøg i Kina, som jeg vil omtale her.
Han fik overalt en meget fin modtagelse som repræsentant for EU og havde intensive møder med præsident Jiang Zemin, vicepremierminister Qian Qichen, fem højtstående ministre og andre politiske beslutningstagere. Alle hans samtalepartnere talte ærligt og åbent om forholdet mellem EU og Kina. Blandt de stærke budskaber, der blev fremsat under hans besøg, var anerkendelse af den stadig vigtigere rolle, EU spiller i verden, anerkendelse af de hurtige fremskridt, der er sket i forholdet mellem EU og Kina i den senere tid, samt oprigtig vilje til at forbedre forholdet mellem EU og Kina og det indbyrdes samarbejde på alle niveauer.
Under sit besøg fremførte hr. Patten, at alle EU-medlemsstaterne bakker op om EU's Kina-politik, at handels- og investeringssamarbejdet ikke blot var imponerende, men at man også gjorde meget store fremskridt på andre vigtige bilaterale og transnationale områder, f.eks. indvandring, miljø samt videnskab og teknologi. Dialogen om regionale og internationale spørgsmål, f.eks. den koreanske halvø, ASEM, Afghanistan og international terrorisme, viste sig også i stigende grad at være til fordel for begge parter.
Hvis vi vender tilbage til betænkningen, har jeg noteret mig, at den med rette fremhæver betydningen af begivenhederne den 11. september og af indsatsen mod international terrorisme samt Kinas indtræden i WTO. Disse begivenheder vil til en vis grad være med til at definere de internationale relationer mellem EU og Kina inden for en overskuelig fremtid. Kommissionen bifalder ligesom Parlamentet specielt Kinas støtte til den internationale kamp mod terrorisme og Kinas tilsagn om at bidrage til genopbygningen af Afghanistan.
Betænkningen lykønsker Kina med dets medlemskab af WTO og udtrykker støtte til Kinas fortsatte økonomiske og sociale reformer. Det er vi helt enige i. Det tog Kina 15 lange år at afslutte de vanskelige forhandlinger om at blive medlem af WTO. Der er sket meget med Kina i den periode. Fra at være en temmelig isoleret, indadskuende planøkonomi med en dør på klem skal Kina nu, håber vi, til at fjerne mange af de tilbageværende handelshindringer. Det er derfor, Kina er blevet medlem af WTO, men vi skal sikre, at Kina også overholder sine forpligtelser til fulde.
Vi bifalder ligeledes, at Kinas tiltrædelse af WTO vil fremme reformprocessen, men vi er klar over, at de krævede reformer vil give anledning til store udfordringer på grund af arbejdsløshed, flugten fra land til by osv. Vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe Kina igennem denne vanskelige overgangsperiode.
Menneskerettighedssituationen i Kina har på nogle områder ændret sig til det bedre i de sidste par år. Det gælder især inden for sociale og økonomiske rettigheder. Men vi er stadig dybt bekymrede over den generelle menneskerettighedssituation. Vi tror stadig på dialogen om menneskerettigheder. Men selv om vi er klar over, at der er tale om en langvarig proces, mener vi, at der også på kort sigt er behov for forbedring af de politiske og borgerlige rettigheder i Kina. Chris Patten drøftede menneskerettighedsspørgsmålene indgående under sit besøg - navnlig med udenrigsminister Tang.
Betænkningen henleder den kinesiske regerings opmærksomhed på vigtigheden af at respektere og beskytte Tibets religiøse og kulturelle arv samt det tibetanske folks identitet. Lederen af Den Nationale Folkekongres' delegation for det selvstyrende område Tibet, formand Re Di, som besøgte Parlamentet i sidste måned - og som nogle af Dem mødte og har omtalt i dag - forsikrede, at den kinesiske regering er meget opmærksom på mindretallenes beskyttelse og deres religionsfrihed. Vi tillægger disse spørgsmål stor betydning og var derfor glade for disse forsikringer, men vi vil selvfølgelig fortsat overvåge situationen i Tibet nøje og opfordre til direkte dialog mellem Beijing og Dalai Lama. Hr. Patten drøftede også disse emner med udenrigsminister Tang og vicepremierminister Qian Qichen.
Med hensyn til spørgsmålet om vores samarbejde med Kina tillader jeg mig at fortælle hr. Dell'Alba, at vores samarbejde beløber sig til ca. 50 millioner euro årligt. Til at begynde med gjaldt den traditionelle situation, hvor vi finansierede en lang række forskellige aktiviteter. Nu er vi nået til et vigtigt punkt, idet vi i Kommissionen den 1. marts i år godkendte et landestrategipapir, som bringer samarbejdet med Kina på linje med vores globale udviklingspolitik under kommissæren med ansvar for udviklingssamarbejde.
Fremover prioriterer vi i samarbejdet med Kina støtte til den socialøkonomiske reformproces, bæredygtig udvikling og miljø samt fremme af god regeringsførelse, menneskerettigheder og retsstatsprincipper. Vi har valgt disse emner ud fra en analyse af, hvad der skal til for at afpasse vores generelle principper for fattigdomsbekæmpelse efter situationen i Kina.
Sideløbende med de aspekter, jeg har omtalt her, er der flere andre spørgsmål, som vi tillægger stor betydning, f.eks. forholdet til Hongkong, Macao og Taiwan, samt internationale spørgsmål som global opvarmning og ulovlig indvandring, hvilket jeg desværre ikke har tid til at kommentere i dag.
Jeg bifalder imidlertid, at betænkningen er endnu en bekræftelse af EU's dybe interesse i et stabilt, velstående og åbent Kina, som overholder de demokratiske spilleregler, principperne for det frie marked, menneskerettighederne og retsstatsprincipperne, og at EU skal føre en politik, der hjælper Kina i denne retning. Det har vi tænkt os at gøre i kraft af øget dialog og samarbejde på alle fronter.
Endelig vil jeg gerne gentage, at det vil tage Kina længere at gennemføre nogle af disse mål end andre. Der er som altid et kinesisk ordsprog, der udtrykker denne situation meget præcist: "Et skud vokser ikke hurtigere af, at du trækker det højere op".
Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0071/2002) af Fatuzzo for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner (KOM(2001) 362 - C5-0012/2002 - 2002/2017(COD)).

Fatuzzo (PPE-DE)
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske Kommissionen, som er repræsenteret af Anna Diamantopoulou. Jeg er ked af, at hun er nødt til at vende sig for at høre mig. Hvis jeg havde tid, ville jeg sætte mig hen foran hende for at kunne se hende, mens jeg taler, for jeg bryder mig ikke om, at hun skal gøre akrobatiske øvelser.
Når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at vi i denne betænkning behandler vigtigheden af EU's ældre og problemerne i forbindelse hermed. De ældre i EU - og om ikke så længe i det udvidede EU - kommer uden tvivl til at udgøre 100 eller 120 millioner mennesker, og betænkningen vedrører således utroligt mange af EU's borgere. Jeg understreger dette, fordi regeringerne og ikke mindst økonomiministrene desværre betragter de ældre og pensionister, der ikke arbejder mere, som mennesker, der ikke eksisterer længere, som borgere, der helst skal være så få af som muligt, og som mennesker, der er en byrde for de offentlige finanser, mens vi som bekendt alle er enige om, at det at være ældre betyder, at man har arbejdet hele sit liv, at man har slidt hele sit liv, og at man har skabt alt det, vi har i dag. Derfor burde de ældres liv være bedre end de unges.
Jeg må sige, at der var fuldstændig enighed om målsætningerne på de møder og i de debatter, der blev afholdt i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender med alle grupperepræsentanterne. Vi ønsker nemlig alle, at EU på en eller anden måde hjælper pensionisterne til at få det bedre, hvis det er muligt. Og dette er først og fremmest en meget vigtig faktor. Vi kan være en smule uenige om måden, det skal gøres på, men sådan er demokratiet, og det er sådan, man skal gøre, når det gælder nogle så vigtige emner.
Jeg vil navnlig beskæftige mig med det ømme punkt. Det er bedst at starte med det sure og så om muligt komme ind på det søde, og derfor vil jeg straks sige, at jeg personligt er uenig i udtalelsen fra Det Europæiske Råd i Barcelona, hvor man fra den ene dag til den anden lige pludselig - og helt uventet - gav udtryk for ønsket om, at gennemsnittet for, hvor længe borgere og arbejdstagere i hele Europa arbejder, skulle forlænges med fem år inden 2010.
Vi blev enige med grupperne i oppositionen og navnlig - men ikke kun - med Socialdemokraternes ordfører, hr. Cercas, om at stille et ændringsforslag for at give udtryk for vores misbilligelse af denne beslutning, der blev truffet uden at høre Europa-Parlamentet. Jeg må dog også sige, at jeg er absolut uenig i indholdet, og eftersom en af de grupper, der sidder over for mig, har stillet to ændringsforslag, hvor man siger nej til denne beslutning, kan jeg personligt kun stemme for, da jeg er af den opfattelse, at borgerne skal have mulighed for at arbejde længere i to situationer. Efter at have indbetalt tilstrækkeligt med penge til at få pension og efter at have arbejdet i et tilstrækkeligt antal år af sit liv, skal det med andre ord være muligt at blive på arbejdsmarkedet, men kun på to betingelser, nemlig at arbejdet er frivilligt, det vil sige, at man ikke er tvunget til at arbejde 45, 50 eller 60 år af sit liv - sådan som der står i Kommissionens meddelelse - og at der ikke er nogen unge arbejdsløse, hvilket jeg gerne vil tilføje. Så længe der er unge, som går arbejdsløse, bør de ældre, der har arbejdet, og som har en pension, efter min mening overlade arbejdet til de unge.
Eftersom min taletid nu er udløbet, vil jeg forbeholde mig retten til at sige noget mere om dette emne i den stemmeforklaring, jeg afgiver om betænkningen.

Formanden.
Tak, hr. Fatuzzo. De har jo en strålende tradition, hvad angår stemmeforklaringer!

Kuckelkorn (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, ordføreren har nævnt, at det ikke var helt let at finde frem til en udtalelse til Parlamentet. Den indeholder forskellige idéer, og jeg vil gerne tage to centrale punkter ud, som vedrører proceduren. Der er efter min mening risiko for, at den åbne koordinationsmetode kun bliver styret af embedsmænd og såkaldte eksperter uden en offentlig debat. Men dette emne er alt for vigtigt til kun at blive behandlet i en snæver kreds, hvor der træffes vidtgående beslutninger.
Derfor må vi som parlamentsmedlemmer inddrages i dette emne som repræsentanter for befolkningens interesser. Jeg gentager hermed kravet om, at vi har brug for en interinstitutionel aftale om den åbne koordinationsmetode.
Afslutningsvis gentager jeg med adresse til Kommissionen og medlemsstaterne: Vi må opnå konkrete fremskridt med hensyn til de problemer, som optager menneskene i Europa. Det vedrører f.eks. pensionerne. Vi har brug for en hurtig revision af forordning 1408/71 om koordinering af de sociale sikringsordninger. Vi har brug for enkle regler om overførsel af erhvervstilknyttede pensioner. Vi har brug for løsninger angående beskatningen af erhvervstilknyttede pensioner, og det kan ikke alene basere på den åbne koordinationsmetode, men her må Europa-Parlamentet til gengæld inddrages som repræsentant for den europæiske befolknings interesser.
Sanders-ten Holte (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Fatuzzo for den foreliggende betænkning. Det er meget vigtigt, at man, når man når den pensionsberettigede alder, kan regne med et retfærdigt og afbalanceret pensionssystem, om man nu bor i Finland eller Portugal. Det gælder for kvinder, men også for mænd. Jeg vil især komme ind på den første gruppe. Jeg vil behandle tre punkter, som specielt vedrører kvinder.
For det første skal pensionssystemerne tage effektivt sigte på at undgå fattigdom og social udstødelse. I forbindelse med de nuværende systemer forekommer det for ofte, at især ældre, enlige kvinder lever langt under fattigdomsgrænsen. Ofte har de næsten ingen individuelle pensionsrettigheder, fordi de har valgt at hellige sig familien og ikke opbygge en karriere. Jeg anmoder derfor medlemsstaterne kraftigt om at reformere deres systemer således, at kvinder, men også mænd, som af familiemæssige årsager ikke er aktive på arbejdsmarkedet, alligevel får mulighed for at opbygge individuelle pensionsrettigheder. Deltidsarbejde, hvilket især udføres af kvinder, giver ligeledes problemer for opbygningen af pensionsrettigheder, og i den forbindelse skal der tillige være muligheder for at opbygge ekstra rettigheder.
For det andet gør Kommissionen i sin meddelelse opmærksom på, at det for pensionssystemernes økonomiske bæredygtighed er afgørende, at den samlede arbejdsdeltagelse bliver større. Det pegede hr. Fatuzzo også på. I Laeken nævnte Det Europæiske Råd en målsætning på 60% for kvinder i 2010. En prisværdig målsætning, men jeg tvivler på, at kvinderne, hvilket er tilfældet i en række lande, er villige til at yde et større præmiebidrag til deres pension på grund af de såkaldte forsikringsmatematiske faktorer. Det faktum, at de statistisk set har en højere forventet levealder, bør ikke føre til forskelsbehandling. Princippet om solidaritet mellem kønnene skal netop spille en rolle her. Jeg anmoder medlemsstaterne om at fokusere herpå.
For det tredje foreslår Kommissionen at anvende den åbne koordinationsmetode som støtte til de nationale strategier, og i den forbindelse er det nødvendigt med kønsspecifikke data og indikatorer. Det skal der også tages hensyn til.
Endelig er det for et aldrende Europas fremtid af største betydning, at der er sikre, tilstrækkelige og økonomisk bæredygtige pensionssystemer, som sikrer, at den pensionerede mand eller kvinde kan leve et værdigt og selvstændigt liv og fuldt ud kan deltage i det samfundsmæssige og kulturelle liv.

Karas (PPE-DE).
Fru kommissær, hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at vi alle er bevidste om, at sikre og bæredygtige pensioner er en af vor tids største budgetpolitiske, socialpolitiske, samfundspolitiske og dermed menneskelige udfordringer på grund af den demografiske udvikling, det vil sige den kendsgerning, at omkring en tredjedel af befolkningen vil have nået pensionsalderen i løbet af de kommende år, og på grund af den forventede levealder, som heldigvis er stigende.
Vi i PPE-DE-Gruppen støtter Kommissionens tre hovedforslag om at gøre alt for at opnå tilstrækkelige pensioner, for at sikre offentlige og private pensionsordningers bæredygtighed og for at modernisere pensionssystemerne, så de også kan yde sikkerhed i fremtiden på trods af de ændrede rammebetingelser.
Vi taler altid om stor mobilitet, fleksibilitet og om det indre marked. Også her i dag må man sige helt klart: Mobilitet, fleksibilitet og et velfungerende indre marked forudsætter social sikkerhed, sikkerhed for menneskene, hvis de skal være mobile. Vores gruppe går derfor meget klart ind for en udbygning af modellen bestående af tre søjler, nemlig det offentlige ansvar, det erhvervsrelaterede ansvar i form af aftaler mellem arbejdsgivere og arbejdstagere og de private individuelle pensionsordninger. Det handler om sammenhængen mellem alle tre søjler i pensionssystemet. Man kan ikke lade byrden hvile på kun én søjle.
I den forbindelse skal der dog også henvises til, at vi for øjeblikket har en forskelligartet kompetencesituation. Nationalstaterne er ansvarlige for systemerne, for forholdet søjlerne imellem, for skattelovgivning, for arbejds- og sociallovgivning. EU er ansvarlig for det indre marked, mobiliteten, de grænseoverskridende aktiviteter. Derfor går vi ind for større koordinering, men ikke ved udelukkelse af politikerne og Europa-Parlamentet, ikke så at sige uden om os. Koordinering, ja, men under deltagelse af de politisk ansvarlige og af borgernes repræsentanter.
Vi er ansvarlige for de erhvervstilknyttede pensionsordninger, og det grænseoverskridende. Det er et vigtigt punkt i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Slutdokumentet fra Barcelona indeholder på den anden side en opfordring til også at regulere den anden søjle på EU-plan. Europa-Parlamentet redegjorde i juli 2001 med over 460 stemmer for vores holdning. Vi venter stadigvæk på Rådets fælles holdning. Det går så vidt, at den ansvarlige kommissær i går i et interview i Financial Times sagde, at han trækker Kommissionens forslag tilbage, selv om vi opfordrer ham til, at der skal være en regulering i Europa, selv om Barcelona lægger et tidspres. Vi forlanger af dem, der er ansvarlige og bærer ansvaret, at de gør det, som de har påtaget sig ansvaret for, og giver sig selv en tidsfrist for endelig at handle, ellers hjælper ingen nye betænkninger og beslutninger os, da handlingerne halter efter de politiske mål.
Min appel til Rådet: Skrid til handling!
Van Lancker (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, min første bøn er til Dem, hr. formand. Min første bemærkning er, at denne betænkning faktisk kommer mindst én måned, måske endda flere måneder for sent. Betænkningen skulle have været med på Det Europæiske Råds møde i Barcelona, hvor man drøftede pensioner. Hr. formand, Parlamentet spiller allerede sådan en beskeden rolle i den åbne koordinationsmetode, at det er nødvendigt, at vi finder metoder i Præsidiet til hurtigere at kunne reagere som Parlament. Ellers mister vi vores troværdighed i denne debat. Jeg håber, hr. formand, at De vil underrette Præsidiet herom, og at De finder en løsning.
Efter dette vil jeg gerne takke ordføreren, Carlo Fatuzzo, for, at han i betænkningen konsekvent har fulgt Parlamentets linje og de holdninger, som vi har fastsat i betænkningen af Cercas Alonso, for det er meget vigtigt for min gruppe. Langt om længe er flere års tavshed blevet brudt i den vigtige sag om pensioner. Tavshed er, hr. formand, et meget relativt begreb, for Økofin-Rådet har i årevis beskæftiget sig med pensionerne, men ud fra stabilitetspagtens og de brede økonomiske retningslinjers perspektiv og altså udelukkende ud fra mulighederne for at finansiere pensionerne. Det er derfor Kommissionens, Udvalget for Social Beskyttelses og min egen ministers, Frank Vandenbroucke under belgisk formandskab, store fortjeneste, at emnet langt om længe kommer på dagsordenen på en social måde. For det er klart, at hvis vi vil sikre vores europæiske sociale model, hvis vi vil sikre solidariteten mellem og inden for generationerne i pensionerne, og hvis vi vil lade pensionerne være en del af en strategi imod fattigdom og for indtægtsgaranti, så skal det klart stå på en social dagsorden. Så kan sagen hovedsageligt omfattes af medlemsstaternes beføjelse, hr. formand, men det betyder ikke, at vi ikke kan lave europæiske aftaler om pensionssystemets sociale målsætninger. I den forbindelse er betænkningen efter min mening meget vigtig.
Min gruppe mener også, at målsætningerne i øjeblikket er lidt vage og generelle, men netop derfor er det nødvendigt med denne type betænkninger for i de kommende år at kunne sørge for, at den åbne koordinationsmetode bliver mere konkret. Jeg er derfor særligt bekymret og forundret over GUE/NGL-Gruppens holdning på den ene side, men på den anden side også PPE-DE-Gruppens, som netop nu vil slå bremserne i og neddæmpe en række af vores holdninger. Ikke kun i forbindelse med den åbne koordinationsmetode, men også i forbindelse med pensionssystemets sociale målsætninger. Hr. formand, det havde jeg virkelig ikke forventet. Hvis vi kæmper for rettigheder i den anden pensionssøjle, forstår jeg ikke, hvorfor vi så ikke skulle gøre det for de lovmæssige pensionssystemer. Det er i øvrigt endnu en grund til min bekymring. Jeg har fået det indtryk, hr. formand, at Rådet på det seneste også har været lidt tilbageholdende. Efter den stærke begyndelse, som det svenske og belgiske formandskab lagde ud med, har jeg fået det indtryk, at Rådet under det spanske formandskab viger lidt tilbage, at lande, som ikke har færdiggjort deres pensionsplaner, får udsættelse, og at man ikke længere arbejder med indikatorer, som kan gøre den åbne koordinationsmetode mere konkret. Endelig at topmødet i Barcelona kun var et møde om aktivering.
Hr. formand, endelig skal der ikke herske tvivl om, at også min gruppe er overbevist om, at der skal flere folk i arbejde for at gøre pensionssystemerne økonomisk bæredygtige i fremtiden. Vi skal imidlertid også være klare med hensyn til de sociale målsætninger, idet vi skal gøre det klart, at det ikke drejer sig om at forhøje den lovmæssige pensionsalder, men om indførelsen af fremmende foranstaltninger, som skal give folk incitamenter til at blive på arbejdsmarkedet, samt om en resolut bekæmpelse af enhver form for forskelsbehandling på arbejdsmarkedet på grund af alder. Hr. formand, jeg håber, at vi ved hjælp af afstemningen kan gøre det klart, at det er det, som det efter vores mening drejer sig om. Jeg håber endvidere, at PPE-DE-Gruppen ikke iværksætter julelege med den åbne koordinationsmetode, men støtter Fatuzzo-betænkningen sammen med os.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil starte med at lykønske hr. Fatuzzo for hans betænkning om et emne, som jeg ved ligger hans hjerte nær. Jeg har to punkter, og det er faktisk de samme to punkter, som hr. Kuckelkorn var inde på, dels vedrørende den åbne koordinering af pensioner og dels vedrørende det indre marked for supplerende pensionsordninger.
Den åbne koordinering, hvor medlemsstaterne fastsætter fælles mål og retningslinjer for den fremtidige politik på pensionsområdet, analyserer udviklingen og udveksler erfaringer, er på mange måder et godt samarbejde. Det er især fint, at debatten om fremtidens pensioner ikke længere kun handler om nationaløkonomi og hvor dyrt det bliver i det kommende årti med de mange pensionister. Det er en god ting, at medlemsstaterne taler sammen om, hvordan vi sikrer, at der er i fremtiden er råd til gode og trygge vilkår for pensionisterne. Men jeg må alligevel fremhæve det problem, der er med den åbne koordinering, nemlig det demokratiske underskud. De mål og retningslinjer, som medlemsstaterne aftaler for fremtidens pensioner, udformes i første omgang af såkaldte repræsentanter på "højt niveau", der er embedsmænd, sendt af medlemsstaternes regeringer, og aftalerne bliver så bekræftet af medlemsstaternes ministre, og man må da formode, at disse ministre har et folkeligt mandat. Man må "formode" - for der er ingen folkelig debat om det hér. Når vi vedtager lovgivning i EU, er der i medlemsstaterne en offentlig debat. En debat i de nationale parlamenter. Et system for høring af interessegrupper, så politikerne har et sagligt beslutningsgrundlag. Her i Europa-Parlamentet har vi vores åbne debatter, så offentligheden kan høre og forstå, hvad der er argumenterne bag vores beslutninger, og så interessegrupper kan gøre sig gældende i debatten. Dette grundlag for beslutningerne og den åbne debat er totalt fraværende, når landene samarbejder med åben koordinering. Hvis man mener det alvorligt med dette samarbejde og faktisk ønsker, at det skal afspejles i den førte politik, så må dørene smækkes op, når der træffes beslutninger om mål og retningslinjer. De nationale parlamenter må inddrages langt mere aktivt, og de lokale myndigheder og interesseorganisationerne må med. Europa-Parlamentet kan også spille en positiv rolle i dette samarbejde, for hér bringer vi jo alle kulturer sammen og ser tingene ud fra en helhedsvinkel. Det kan ikke understreges nok, at der skal gøres en indsats for at demokratisere den åbne koordinering, og jeg vil meget opfordre Rådet til at tage dette emne op. Ikke mindst samarbejdet om et emne som fremtidens pensioner kræver åbenhed, det er et emne, der berører os alle dybt, og jeg tror, at megen frygt for hvad pensionsreformer kan betyde, kan manes i jorden med en større åbenhed.
Det andet punkt, jeg kort vil nævne, er en opfordring til Rådet og Kommissionen om at fremskynde vedtagelsen af direktivet om supplerende pensioner. Det skal selvfølgelig være det rigtige, vi vedtager. Vi skal undgå snærende regler, der bremser bestående ordninger. Men med dét i mente, er det vigtigt at få skub i tingene, med fælles regler kan vi lette livet for ansatte i virksomheder, der arbejder på tværs af grænser, og fremme konkurrence og effektivitet hos pensionsudbyderne.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også takke ordføreren. Vi ved alle, at dette er et emne, som ligger hans hjerte nær, og nu har han endelig fået sine fem minutters taletid herom.
Jeg er enig i meget af det, der allerede er sagt under denne forhandling. Når vi ser på sikre og bæredygtige pensioner, er det specielt et problem for kvinderne. Der er en meget stærk kønsdimension i pensionsspørgsmålet. Vi ser mange alvorlige skævheder, specielt i forhold til tillægspensioner og selv statspensionsrettigheder, hvor kvinder effektivt straffes for at påtage sig et familiemæssigt ansvar og for at have haft deltidsarbejde eller fleksible arbejdstider. Efterhånden som nye arbejdsmønstre bliver mere almindelige, står det klart, at vi skal sikre pension til både mænd og kvinder i de forskellige arbejdsmiljøer. Som det så ofte er tilfældet, vil vi måske, efterhånden som flere mænd begynder at arbejde mere fleksibelt, se en stærkt stigende interesse i, at pensionerne holder trit med de forskellige arbejdsformer. Det er måske kynisk, men det er sandt.
Som hr. Van Lancker nævnte, er det også et spørgsmål, der hænger nøje sammen med fattigdom. I alt for mange lande ser vi allerede pensionister med en utilstrækkelig grundpension, som ikke kan deltage fuldt ud i samfundet, og som ofte ikke får opfyldt deres grundlæggende behov. Nøglen er selvfølgelig anstændige statspensioner, og finansieringen heraf er et politisk valg. Min gruppe tror ikke på, at pensionsudgifterne nødvendigvis vil destabilisere økonomien eller samfundet, hvis man er omhyggelig med sådanne udgiftsvalg. Eksemplerne med folk, der følger reglerne og investerer i deres egne virksomheder - tag det aktuelle eksempel med Enron eller for den sags skyld Equitable Life i mit hjemland - og foretager private pensionsopsparinger, viser, at markederne er lige så lidt til at stole på som regeringerne. Det demokratiske underskud i åben koordination bliver også mere tydeligt. Det er tydeligvis et problem, som vi meget hurtigt skal tage fat på.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, baggrunden for diskussionen om udviklingen af pensionsordninger er den nye befolkningssammensætning i Europa, som er en virkelig udfordring, der faktisk skyldes den stadige stigning i personer, der når pensionsalderen, hvilket er forbundet med den højere levealder.
I denne forbindelse har Kommissionen og Rådet af hensyn til overholdelsen af stabilitetspagten og bekæmpelsen af de offentlige underskud ofte fremskyndet en sådan reform af pensionsordningerne. Selv om de nationale beføjelser med hensyn til pensioner ikke drages i tvivl, foreslås i Fatuzzo-betænkningen en åben koordinationsmetode og anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner. Spørgsmålet er, i hvilken retning et sådant samarbejde skal gå, og hvilke midler der skal til for at nå målet om sikre og bæredygtige pensioner. Spørgsmålene om pensionsalder, garanti for retten til pension, godtgørelser, kort sagt pensionsbetingelserne, er så meget mere følsomme, som de rejses ved afslutningen af et helt arbejdsliv og livsforløb, og de er garanti for en positiv og solidarisk forbindelse mellem generationerne.
Det er udmærket, at hr. Fatuzzos betænkning erkender, at pensionsdebatten ikke skal begrænses til finansieringsproblemer, men at retten til pension skal sikres. Det er også fint, at den foreslår at styrke den åbne koordinationsmetode ved hjælp af et demokratisk ønske ved at inddrage ngo'er, arbejdsmarkedets parter, ansøgerlandene og Europa-Parlamentet i udarbejdelsen af effektive indikatorer og opfølgningsmekanismer med henblik på evaluering af reformerne og fornyelserne. Betænkningen støtter imidlertid Kommissionens brede retningslinjer til en universel pensionsordning, selv om den tager forbehold ved at opfordre til at prioritere kollektivt finansierede pensionsordninger i stedet for individuelle pensions- og opsparingsordninger.
Jeg ved ikke, om dette belyser fru Van Lancker spørgsmål, men i grunden følger betænkningen Kommissionens ønske om at styrke pensionsreservefonde og ikke røre de offentlige udgifter af hensyn til overholdelsen af stabilitetspagten. Vi husker alle Det Europæiske Råd i Barcelona, som foreslog at sætte sig det mål at forlænge pensionsalderen med fem år i EU-medlemsstaterne inden 2010.
Spørgsmålet om finansieringen rejses naturligvis. Man kan ikke overveje at indføre et fordelingssystem i forbindelse med den nye befolkningssammensætning uden at forhøje pensionsmidlerne. Det ville være uansvarligt. Der skal derfor findes nye ressourcer. Efter vores mening skal to muligheder overvejes yderligere, nemlig etablering af kvalitetsbeskæftigelse for nye bidragydere, og samtidig skal kapitalindkomsterne bidrage med samme sats som lønmodtagerne, hvilket min gruppe har foreslået i et ændringsforslag.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Fatuzzo med et stykke arbejde, som han uden tvivl har lagt samme engagement og omhu i, som han har fulgt dette emne med i flere år.
Der er så afgjort nogle positive punkter i hans betænkning. Efter min mening må man f.eks. sætte særlig pris på den vægt, der lægges på forbindelsen mellem arbejdsmarkedet og den sociale sikring. Så længe de ufleksible arbejdsmarkeder er fremherskende i Europa, så længe beskæftigelsesgraden - især for netop den yngste og den ældste del af den erhvervsaktive befolkning - holdes fast på det nuværende lave niveau som følge af fagforeningspolitikker og protektionistiske politikker, og så længe denne tilrettelæggelse af arbejdsmarkedet er fremherskende, bliver det vanskeligt eller umuligt at sikre pensionisterne i dag og i fremtiden nogle værdige betingelser, som er også er bæredygtige på lang og mellemlang sigt.
Jeg tror dog, at det er nødvendigt at gøre en indsats på visse punkter. Pensionsspørgsmålet er ikke et spørgsmål, der er nemt at løse, og er ikke et spørgsmål, der kan løses, uden at det koster noget. Der står nogle legitime og meget præcise interesser på spil. Nogle interesser bliver varetaget, og andre interesser bliver ikke varetaget. På den ene side har vi nogle stærke og også politiske lobbyer - hvilket er helt naturligt! - pensionister, der stemmer, og som er medlem af en fagforening, og på den anden side har vi en lobby, der absolut ikke har nogen magt, eftersom den ikke stemmer, og eftersom den ikke er medlem af en fagforening, nemlig de yngre generationers lobby. Efter min opfattelse er sikringsspørgsmålet først og fremmest - for sådan forholder det sig - spørgsmålet om en interessekonflikt mellem flere generationer. Og på nuværende tidspunkt er det de yngre generationer, der lider et nederlag, for de er svagt repræsenteret, men de burde til gengæld være genstand for større opmærksomhed i Parlamentet og efter min mening også i betænkningen.
Arbejdsmarkedsreformen og reformerne af den sociale sikring skal hindre, at denne generationskonflikt løber løbsk. I de nødvendige reformer er der nogle få retningslinjer, der skal følges, og den første retningslinje er uden tvivl, at det er nødvendigt at sætte pensionsalderen op. Med vores viden om den demografiske udvikling, den forventede levetid og de ældres livskvalitet kan vi ikke blive ved med at anvende de sikringskriterier, der måske var gode nok for 30 eller 40 år siden.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at det er nødvendigt at fjerne fagforeningsprivilegierne og i stadig større grad at give plads til kapitaliseringssystemer for det halve eller to tredjedele af pensionens vedkommende, så de offentlige sociale udgifter udelukkende sikrer et minimumsniveau. Resten skal finansieres via kapitaliseringsmekanismer.

Hermange (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil takke hr. Fatuzzo for hans betænkning, der som altid er blevet fremlagt med stor entusiasme og indgår i en demografisk sammenhæng, som FN's generalsekretær netop har gjort opmærksom på under den anden internationale konference om aldring, der for tiden holdes i Madrid. Han gjorde ved denne lejlighed opmærksom på, at der i 2040 vil være flere personer over 60 år end under 15 år i verden. Perspektiverne for den demografiske udvikling i Europa er endnu mere sigende, da 40% af den europæiske befolkning vil være 65 år eller mere i 2025 i henhold til Eurostat. Det er således især konsekvenserne for ligevægten i pensionsordningerne af denne aldring, hvilket for øvrigt er tegn på umiskendelige sundhedsmæssige og sociale fremskridt, der er bekymrende, fordi det nuværende forhold med fire arbejdstagere pr. pensionist kun vil være to arbejdstagere pr. pensionist i 2030.
Derfor synes vi, at Kommissionens meddelelse om anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner, hvor især de offentlige pensionsordninger hører under medlemsstaternes nationale kompetence, er meget velkommen i den europæiske debat.
Det er værd at bemærke, at en række EU-medlemsstater er begyndt at træffe ufortrødne foranstaltninger for at gøre deres pensionsordninger bæredygtige. Det er ikke tilfældet med den franske regering, som ikke har iværksat de nødvendige og uopsættelige reformer, og den nationale debat i Frankrig er for øvrigt et bevis herpå.
Jeg vil her gøre opmærksom på, bl.a. ved at henvise til Fatuzzo-betænkningen, at hvis organiseringen og finansieringen af offentlige pensioner skal blive ved med at høre under medlemsstaternes kompetence, kan den åbne koordinationsmetode, der blev foreslået af Det Europæiske Råd i Göteborg, af en sådan art, tilskynde til nationale reformer og berige dem med erfaringer fra udlandet.
Fru kommissær, i denne forbindelse afventer vi utålmodigt fremlæggelsen af de første nationale planer til efteråret, samtidig med at vi atter vil opfordre til, at Europa-Parlamentet i højere grad inddrages i denne procedure. Jeg glæder mig ligeledes modsat andre over, at Det Europæiske Råd i Barcelona den 15.-16. marts 2002 forpligtede sig til at styrke indsatsen for at tilbyde ældre arbejdstagere flere muligheder for at blive på arbejdsmarkedet, f.eks. ved hjælp af fleksible ordninger til gradvis pensionering og ved at sikre en reel adgang til livslang uddannelse og gradvist inden 2010 at forhøje den gennemsnitsalder, hvor man holder op med at være erhvervsaktiv i EU, med 5 år. Det forekommer mig hensigtsmæssigt i den nuværende sammenhæng at kunne tilbyde frit valg, der er koncentreret om lønmodtagernes individuelle livsforløb og deres forskellige levetid, som ofte sætter en grænse for pensionssparekniven, der kan betyde et uvurderligt menneskeligt spild.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, dette må være en stor dag for hr. Fatuzzo, hvor han har en enestående lejlighed til at tale pensionisternes sag.
Den betænkning, vi behandler i dag, har som hovedmål at finde metoder til at understøtte de nationale pensionssystemer, hvilket har tre grundlæggende formål: at værne om systemernes evne til at opfylde deres sociale mål, at opretholde deres økonomiske bæredygtighed på lang sigt og at reagere på ændringerne i samfundets behov. For at gøre det helt klart ønskes systemerne justeret, men ikke med henblik på at mindske den beskyttelse, der gives, og heller ikke kvaliteten af disse tjenester. Det er derfor min politiske gruppes holdning, at de offentlige, kollektive pensionssystemer stadig spiller en større rolle end de rent private systemer og stadig udgør et grundlæggende element i omfordelingen af rigdommen. Derfor er det også stadig nødvendigt, at de finansieres af hele samfundet. Jeg mener, at de ændringsforslag, som Folkepartiet har stillet, vælter dette grundlag og den balance, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har skabt. Forslaget om, at kun sundhedsydelser og social sikring finansieres over det offentlige budget, mens arbejdstagernes pensioner udelukkende skal tilvejebringes via arbejdstager- og arbejdsgiverbidrag, vælter alle solidaritetsidéer. Desuden betyder opfordringen til medlemsstaterne om i deres strategier at tage højde for den positive indvirkning, som en mindskelse af bidragenes pensionsdel ville have på arbejdsomkostningerne, og for konsekvenserne af en forhøjelse af de procentvise bidrag til de supplerende pensionsfonde i virkeligheden, at hele pensionsbyrden lægges over på arbejdstagerne. Formålet med reformen bør i stedet være at udvide bidragergrundlaget og finde flere alternative finansieringsformer.
Endvidere er forslaget om, at Europa-Parlamentet spiller en aktiv rolle med udtalelser om de nationale strategirapporter og om fastsættelsen af de indikatorer, som skal bestemme resultaterne, men også via en udvidelse af den sociale dialog med deltagelse af repræsentanter, pensionister, ikke-statslige organisationer og kvindeorganisationer, en grundlæggende forudsætning for, at reformtiltaget lykkes. Herved får forslaget en demokratisk legitimitet. Derfor mener jeg, at ændringsforslag 17 bør trækkes tilbage.

Flautre (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg beklager, at vores udtalelse først er blevet afgivet efter Barcelona, hvilket begrænser rækkevidden af Parlamentets afstemning i morgen.
I Barcelona satte Rådet sig det mål at forhøje pensionsalderen med fem år inden 2010 af mangel på en konklusion fra Parlamentet eller Udvalget for Social Beskyttelse, men også og især uden at tage højde for borgernes og arbejdsmarkedets parters forventninger, for hvem udsigten hertil er fuldstændig uacceptabel.
EU, som ikke har kompetence til at træffe beslutninger vedrørende social beskyttelse, men som rent faktisk udøver en sådan kompetence med under påskud af oprettelsen af det indre marked for kapitaliseringspensionsordninger, skal spille en større rolle ved at udvide den offentlige debat om de fremtidige pensionsordninger.
På hvilken måde? Først og fremmest ved ligesom Beskæftigelsesudvalget at bemærke, at det hovedsageligt drejer sig om en samfundsmæssig udfordring med finansielle aspekter og ikke det omvendte. For det andet bliver denne udfordring kun taget op, hvis vi indser, at det afgørende kriterium i mindre grad bliver demografien end beskæftigelsesfrekvensen. Vi ved allerede, at pensionsfondene ikke ændrer det centrale valg, som samfundet skal træffe. Hvad er dette problem og valg? Hvilken del af den globale rigdom vil vi afsætte til pensioner?
Vi forsvarede tidligere pay-as-you-go-ordningerne, fordi et kollektivt pensionssystem, der er solidarisk generationerne imellem, skaber en social forbindelse. Vi burde i dag være helt immune over for kapitaliseringsordninger på grund af Enron-sagen og de britiske assurandørers situation. De trygler deres kunder om at tegne pay-as-you-go-ordninger.
For en række virksomheder er beskæftigelsen en variabel af tilpasningen af omkostningerne. De ældste arbejdstagere, som også får den bedste løn, betaler ofte gildet for virksomhedens udelukkelsespolitik. Man kan således på disse betingelser ikke lade som om, man er forbavset over, at førtidspensionister får tilslutning fra dem, der er truet af arbejdsløshed og fattigdom.
Det er nødvendigt med en helt anden holdning for at gennemføre en fornyelse, der er tilpasset udviklingen i arbejdet og livsforløbet, for at skabe en reel ret til gradvis pensionering.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, et af de centrale spørgsmål i hele tilgangen til de sociale sikringssystemer er at sørge for, at den nye åbne koordinationsmetode sikrer, at pensionisterne bliver i stand til at leve et værdigt og uafhængigt liv, og ikke at gennemtvinge reformer, der skal privatisere disse systemer, herunder pensionsfondene, også selv om det kun er delvist.
Det er rigtigt, at det, som ordføreren, hr. Fatuzzo, siger det, er vigtigt at sikre retten til passende pensionsydelser uafhængigt af finansieringsproblemet og afværge, at arbejdstagere og pensionister gøres ansvarlige for eventuelle skævheder i pensionssystemerne, eftersom opretholdelsen af et retfærdigt system mere er et fordelingsspørgsmål end et demografisk problem, hvorfor der må være et offentligt og alment socialsikringssystem, der kan forhindre fattigdom og sikre en passende og rimelig levestandard for alle pensionister, sådan som vi foreslår det.
Det er ikke acceptabelt, at der med henvisning til stabilitetspagtens budgetkonsolidering søges fastsat regler og henstillinger, der i praksis sætter retten til pensioner ud af kraft, der skal sikre et værdigt og uafhængigt liv, og til at deltage i det sociale og kulturelle liv. Det er derfor vigtigt at udvide gruppen af bidragydere og se nærmere på alternative former for finansiering af lovpligtige pensionsordninger, så f.eks. pensionsindbetalingerne udstrækkes til kapitalindkomster, og foretage en grundig revision af nogle lovgivningsinitiativer, bl.a. direktivet om arbejdsmarkedsorienterede pensionskassers aktiviteter og tilsynet hermed.
Lige så bekymringsvækkende er den vej, der blev udstukket af Rådet i dets konklusioner fra topmødet i Barcelona, da det foreslog gradvist indtil 2010 at udskyde tidspunktet for tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet med ca. fem år i gennemsnit i EU. Vi er imod ethvert forsøg fra medlemsstaternes side på at tage Rådets konklusioner som udgangspunkt for en forhøjelse af pensionsalderen eller til at forlænge den indbetalingsperiode, der giver ret til fuld pension. Vi håber derfor, at vores forslag bliver vedtaget, så betænkningens indhold forbedres.

Crowley (UEN).
Hr. formand, som mine kolleger vil jeg også lykønske hr. Fatuzzo med hans betænkning. Da han første gang trådte ind i Europa-Parlamentet og holdt sin jomfrutale, talte han om pensionisternes rettigheder, og den pligt, som hver af os har over for deres fremtid. Mange spottede ham eller lo ad ham på grund af det, han sagde. Jeg kan imidlertid blot sige til hr. Fatuzzo: "veni, vidi, vici". Spørgsmålet om pensioner, fremtidige bidrag og nødvendigheden af at sikre pensionerne er kun delvist et økonomisk spørgsmål, uanset hvad folk måtte sige. Selvfølgelig har vi først og fremmest en social forpligtelse og et socialt ansvar over for de mest sårbare i samfundet. Hvis ikke vi indfører en ordentlig økonomisk model og et ordentligt grundlag for at skaffe generelle pensioner til alle, så er systemet på forhånd dømt til at mislykkes på grund af demografi og andre prioriteringer, der måtte opstå.
Jeg tror, at vi alle sammen skal gå ind i denne debat med ønsket om at sikre optimale muligheder for beskæftigelse, social beskyttelse samt perspektivplanlægning af pensionsbehov. Mange har talt om, hvordan vi bedst håndterer disse spørgsmål. Jeg vil bruge eksemplet fra mit eget land, Irland, hvor vi i de seneste år har opsparet 1% af vores bruttonationalprodukt for at kunne dække det offentlige pensionsbehov fra 2025 og fremad. Vi har ikke de samme demografiske problemer i Irland som i andre lande, men vi har truffet beslutningen nu, skønt vi i øjeblikket godt kunne bruge pengene til andre ting som f.eks. infrastruktur. Men vi har indgået denne forpligtelse. Det er et af de spørgsmål, vi skal se på - at man træffer seje, langsigtede politiske valg i stedet for kortsigtede politiske valg med hensyn til brugen af midler.
Til slut, hr. formand, kan jeg erklære mig enig med ordføreren i, at pensionssystemet bør omfatte individuelle ordninger for pension, social sikring og beskatning. Vi går imidlertid imod et harmoniseret og ensartet system for hele EU.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske min kollega Carlo Fatuzzo med det strålende arbejde og især med den indsats, han har gjort for at medtage de mange ændringsforslag i betænkningen.
Det er rigtigt, at den traditionelle opfattelse af alderdommen er blevet forældet, den er ude af trit med tiden og udviklingen. Billedet af de 60-65-årige er ikke længere en skrøbelig person med stærkt nedsat fysisk og mental kapacitet. Den længere levealder, som i øjeblikket ligger langt over 65 år, udgør en kulturel, social, sundhedsmæssig og økonomisk gevinst. Men denne gevinst kan give problemer, hvis vi ikke er i stand til at forstå den dybere betydning og tilpasse os, således at vi udnytter de positive muligheder.
Aldring defineres som det vigtigste sociale fænomen her i starten af det nye århundrede. Forholdet - som fru Hermange sagde - mellem den potentielle erhvervsaktive del af befolkningen og dem, der er ældre end 65 år, der i øjeblikket er 4:1 i mange af EU's medlemslande, vil i 2050 være omkring 2:1. Det er ændringer som disse, vi må se på, således at vi mindsker negative følger. Den kulturelle, sociale, sundhedsmæssige og økonomiske gevinst kræver samtidig, at de ældre kan nyde godt af en høj grad af livskvalitet, og at samfundet udnytter deres erfaring og viden. Derfor må man skabe en kombination af offentlig pension og muligheden for, at ældre, der ønsker det, kan arbejde. Det kan man opnå via et mere fleksibelt arbejdsliv og politikker, der fokuserer på lige muligheder.
Ofte har kvinderne haft deltidsarbejde, de er kommet sent ud på arbejdsmarkedet, de har haft flere perioder uden arbejde, f.eks. i forbindelse med børnefødsel og børneopdragelse. Der er derfor behov for en åben koordinationsmetode, som gør det muligt at tilnærme medlemsstaternes lovgivning på det sociale område, at undgå fattigdom i denne livsetape og fremme mobilitet og muligheden for at eksportere pensioner, som defineret af Det Europæiske Råd i Barcelona for nylig. Man skal give de ældre mulighed for at nyde deres alderdom og bruge deres færdigheder inden for socialt eller frivilligt arbejde. Det er vigtigt at opfordre til, at de ældre deltager aktivt på arbejdsmarkedet også med tanke på ligestillingsaspekter.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, Europa-Parlamentet diskuterer i dag et spørgsmål, der vækker bekymring over hele verden. Netop i dette øjeblik afholdes i Madrid FN's anden verdensforsamling om aldring. Jeg vil derfor gerne takke hr. Fatuzzo for at have udarbejdet denne betænkning, der understreger, hvor vigtigt det er at løse problemet med pensionssystemernes bæredygtighed i fremtiden.
EU står over for en enorm udfordring i de kommende årtier på grund af befolkningens aldring samtidig med en lavere fødselsrate og forhøjet levealder. Befolkningens aldring og det mindre antal erhvervsaktive gør, at der må formuleres og gennemføres nyskabende og effektive politiske foranstaltninger. I EU må medlemsstaterne snarest muligt overveje en hurtig reform af pensionsordningerne, der indebærer forandringer i arbejdets organisering, oprettelse af flere og bedre job, især for de ældre, omformulering af befolknings-, barsels- og indvandringspolitikken.
Hvis disse reformer lader vente på sig, vil det, som ordføreren siger, få ganske alvorlige følger for den europæiske sociale model og EU's økonomiske vækst og stabilitet. Et af de vigtigste politiske indsatsområder er derfor at fremme tankerne om aktiv aldring ved at indføre ordninger for gradvis pensionering, som giver den enkelte mulighed for at vælge mellem at gå på pension eller fortsætte med at arbejde på fuldtids- eller deltidsbasis.
Der må derfor også indføres ordninger, der ansporer til at gå senere på pension, ligesom livslang uddannelse bør fremmes og sundhedssystemerne forbedres. Reguleringen af pensionsordningerne henhører som bekendt udelukkende under medlemsstaternes ansvarsområde, hvilket forklarer de betragtelige forskelle, der er mellem dem. Disse forholds store samfundsøkonomiske betydning kræver imidlertid en global tilgang og globale strategier. EU må derfor spille en væsentlig rolle og støtte de nationale strategier gennem en åben koordinationsmetode, hvor man enes om fælles målsætninger og arbejdsmetoder, og befordre udveksling af erfaringer og bedste praksis sideløbende med konstant og konsekvent evaluering af de opnåede fremskridt.
Et andet punkt, der bør fremhæves, er de mange ældre, der i medlemsstaterne er henvist til et liv i fattigdom og social udstødelse. Pensionsordningerne må bidrage til en løsning af disse problemer, så medborgerne i den tredje alder kan opretholde en anstændig tilværelse. Til slut vil jeg også gerne fremhæve, at især kvinder er dårligt stillet som følge af de eksisterende pensionsordninger, og at medlemsstaterne derfor må prioritere ligestilling i disse ordninger, ligesom der må gennemføres en europæisk lovgivning, som på effektiv vis sikrer, at ordningerne tager højde for princippet om ikke-forskelsbehandling af mænd og kvinder.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, der er ingen tvivl om, at det emne, vi behandler i dag, udgør en vigtig del af de store udfordringer, som EU står over for, når det skal gøre den sociale model mere tidssvarende og opfylde Lissabon-målene. Vi har også et stort ansvar på europæisk og på nationalt plan for at nå disse mål og gennemføre reformen af pensionssystemerne.
Parlamentets Beskæftigelsesudvalg støtter Dem, fru kommissær, i Deres forsøg på at understrege, hvor vigtig denne reform er med dens økonomiske aspekter, foruden de sociale, og initiativerne til koordination af pensionspolitikkerne med fælles mål, arbejdsmetoder, overvågning og evaluering af fremskridtene. Vi er enige i, at disse politikker bør hænge sammen med og supplere koordinationspolitikkerne for beskæftigelse, social udstødelse og fattigdom.
Disse politikkers bredde og betydning for Europas nutid og fremtid gør, at de bør være af demokratisk karakter og styrke deltagelsen ikke kun af arbejdsmarkedets parter, men også af de sociale og regionale aktører og kvindeorganisationerne, eftersom disse sociale reformer især vedrører kvinderne, og den åbne koordinationsmetode bør sikre Europa-Parlamentets fulde deltagelse. Men dette er ikke tilstrækkeligt. For at være bæredygtige bør de nødvendige reformer støttes af hele samfundet. Offentligheden er ikke forberedt og informeret. Jeg mener, det er tvingende nødvendigt, at der iværksættes oplysningskampagner i et samarbejde mellem Europa-Kommissionen og landenes regeringer samt arbejdsmarkedets parter. Dette er især vigtigt for de medlemsstater, som tøver eller ikke tør gennemføre passende reformer, men også af hensyn til ansøgerlandenes forberedelse.
Jeg vil gerne komplimentere ordføreren, hr. Fatuzzo, for det seriøse og grundige arbejde, han har gjort, som vi vil støtte.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil sige følgende til Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og ikke så meget til vores engagerede ordfører, hr. Fatuzzo, som repræsenterer det italienske Pensionistparti i Parlamentet: Mindre havde været bedre! Men det skyldes bl.a. de over 200 ændringsforslag, som vores ordfører skulle forholde sig til, og som i sidste ende har ført til den meget omfattende beslutning, som indeholder væsentligt og uvæsentligt og desværre mange modsigelser og gentagelser.
Ikke desto mindre er denne betænkning vigtig, fordi vi jo ikke ønsker at være fraværende i den europæiske dialog om sikre og bæredygtige pensioner, ikke mindst på grund af de indvirkninger, som ikke-bæredygtige pensionssystemer kan have på euroens værdi, og ikke kun på pensionisternes levestandard. Når euroen er svag, så lider vi alle under det. Af tidsmæssige grunde må jeg desværre begrænse mig til et par grundlæggende principper, nemlig: Selv om de nationale beslutningstagere fortsat er ansvarlige for pensionssystemerne, er det dog EU's opgave at opfordre dem til at iværksætte reformerne i tide, der til dels har været tiltrængt længe, med henblik på at sikre deres systemers bæredygtighed på lang sigt og for at garantere tilstrækkelige og sikre pensioner.
Derfor skal Kommissionens bestræbelser på at ledsage og fremme disse reformprocesser gennem et forstærket samarbejde mellem medlemsstaterne på baggrund af en åben koordinationsmetode også hilses velkommen. Vi er enige i de tre overordnede principper for sikre og bæredygtige pensioner, således som de blev bekræftet i Göteborg. Derfor må vi forvente, at medlemsstaterne bidrager til en konsensus, som kan støtte dem i løsningen af deres fælles problemer. Vi ved, at reformer af pensionssystemerne er blevet indledt for tøvende i forskellige medlemsstater, fordi de er bange for at træffe politisk upopulære beslutninger. Vi håber derfor, at den uforpligtende åbne koordinationsmetode kan bidrage til at få fastlagt fælles mål og til hurtigt få dem gennemført i national politik.
Som kvinde - jeg er ganske vist desværre det ældste kvindelige væsen her i Parlamentet, efter at jeg i 1965 var langt det yngste medlem - bifalder jeg naturligvis opfordringen i Kommissionens meddelelse til at evaluere pensionssystemerne med henblik på en modernisering, idet fjernelsen af eksisterende forskelsbehandling på grund af køn i alle tre søjler skal prioriteres. Som følge af de eksisterende direktiver fra 1970'erne om ligebehandling af mænd og kvinder burde det for øvrigt for længst være tilfældet. Medlemsstaterne må naturligvis sikre, at kvinder, men også hjemmegående mænd, som af familiemæssige årsager ikke er på arbejdsmarkedet, samt medhjælpende ægtefæller i familiebedrifterne får mulighed for at opbygge individuelle pensionsrettigheder. Jeg vil gerne gøre særligt opmærksom på de medhjælpende ægtefæller. Her fremlagde jeg en betænkning i 1995, som Kommissionen endnu ikke har reageret på.
Hr. formand, hvis De tillader mig at sige lidt mere som den ældste kvinde, nemlig til dem, som i dag har vægret sig ved, at man i betragtning af vores længere forventede levealder naturligvis også frivilligt bør kunne arbejde længere. Hertil vil jeg gerne sige: De skulle måske tage mig som eksempel på, at arbejde og engagement er et glimrende middel mod at ældes for tidligt.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, indlægget lige før danner egentlig udmærket bro til mit indlæg. Fru Lulling repræsenterer her de ældste kvindelige kolleger, og jeg derimod er det yngste medlem i PPE-DE-Gruppen. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig, hvad fru Lulling for et øjeblik siden sagde i sit indlæg. Dette er et bevis på, at der i hvert fald i Europa-Parlamentet ikke findes nogen kløft imellem generationerne.
Hvis der i EU oprettes en stilling til en seniorsagfører, vil ordføreren, vores kollega hr. Fatuzzo, være den mest sandsynlige kandidat til denne opgave. Jeg er sikker på, at i hvert fald de unge i Finland vil støtte valget af ham. Den måde, hr. Fatuzzo egner sig til sit arbejde, er uden lige.
Men nu til sagen, hr. Fatuzzo har i sit arbejde koncentreret sig om at forsvare de europæiske pensionisters interesser. Vores kollega har flere årtiers erfaring på pensionistområdet, hvilket også fremgår af denne grundige betænkning udarbejdet med stor ekspertise. Betænkningen er baseret på afgørende samfundsforhold. Væksten i antallet af pensionister som følge af forventet stigende levealder og relativ tidligere pensionering, underminerer finansieringsgrundlaget for de eksisterende sociale pensioner, hvis vi ikke i tide gennemfører de nødvendige og tilstrækkelig grundige reformer.
Vi har brug for løsninger både på nationalt og unionsplan. Der er så betydelige forskelle i medlemsstaternes pensionssystemer, at beføjelserne til at organisere og finansiere lovfæstede systemer også fremover alene bør pålægges medlemsstaterne.
På unionsplan kan vi derimod deltage i demontering af pensionsbomben ved at bidrage til udviklingen af personlige, grænseoverskridende pensions- eller opsparingsordninger, der for det første skal have et økonomisk bæredygtigt grundlag for det andet i form af investeringer skal medvirke til øget virksomhedskapital, og for det tredje skal de bedre end lovfæstede generelle ordninger være i stand til at opfylde individernes skiftende behov.
Medlemsstaterne er trist nok forsigtige med den beslutningstagning, som er nødvendig i denne forbindelse. Det går uhyre langsomt specielt med udarbejdelse af direktiver om arbejde og overvågning i institutterne for arbejdspension. At stikke hovedet i busken kan ikke kaldes fremsynethed. Derfor opfordrer jeg mine kolleger til på samme måde som Rådet endelig at møde udfordringerne som følge af befolkningsudviklingen og endnu under det spanske formandskab tage de nødvendige beslutninger, der muliggør det konstruktive arbejde for institutter, der tilbyder tillægspensioner i det indre marked.
At sikre en tryg alderdom har gennem tiderne og overalt i verden udgjort en kerneopgave inden for forskellige kulturer. Ældrepleje udgør et barometer for et civiliseret samfund. At tage beslutninger i god tid er fordelagtigt specielt for den yngre generation, for hver mistet dag øger udgifterne i forbindelse med reformen og gør sagen mere vanskelig.

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne bringe en lidt anderledes dimension ind i debatten, nemlig Udvalget for Andragenders erfaring med, at spørgsmål om pensioner og social sikkerhed udgør 20% af de andragender, der indbringes for udvalget. Jeg vil gerne personligt lykønske hr. Fatuzzo med hans særlige måde at fremføre pensionisternes behov på. Pensionister overalt i Europa har god grund til at være taknemmelig for hans indsats.
Et af de emner, der oftest behandles i Udvalget for Andragender, handler om folk, der i deres arbejdsliv udnytter retten til at flytte udenlands og arbejde i forskellige EU-lande for derefter gå på pension i et andet land. Jeg husker udmærket sagen om en tysk statsborger, der var gift med en fransk kvinde, og som havde arbejdet det meste af livet i Belgien, hvorefter han gik på pension i Spanien og gerne ville have hjælp til at udfylde sin pensionsansøgning. Der var også en italiensk statsborger, der arbejdede en stor del af livet i Luxembourg, og som derefter gik på pension i Italien. Han påpegede, at de daværende arrangementer gjorde det muligt at akkumulere ydelser, men at vandrende arbejdstagere ikke desto mindre blev straffet, da de skulle forholde sig til flere nationale pensionsordninger.
En anden sag tidligere i år handlede om et andragende fra en britisk statsborger på vegne af 40.000 britiske pensionister, der er bosat i Spanien. Han klagede over, at den britiske regering nægtede at udbetale dem vintergodtgørelse til brændsel. Hans argument var, at alle pensionister bosat i Storbritannien fik udbetalt en sådan godtgørelse uanset deres økonomiske situation, og uanset hvor koldt eller varmt det var i den egn af Storbritannien, hvor de boede. Jeg repræsenterer Isle of Wight, der er den solrigeste del af Det Forenede Kongerige, og her får man den samme vintergodtgørelse til brændsel som dem, der bor i den kolde nordlige del af Skotland. Den britiske regering nægtede at udbetale brændselsgodtgørelse til britiske statsborgere i Spanien. Disse borgere appellerede sagen til Europa-Parlamentet, og jeg er glad for at kunne sige, at andragendet har resulteret i, at alle britiske pensionister nu modtager vintergodtgørelse til brændsel, uanset hvor de bor. Min pointe er den, at britiske pensionister skal henvende sig til den britiske regering, tyske pensionister til den tyske regering osv.
Jeg er ikke uenig i, at det er de nationale regeringers ansvar, men man er nødt til at være opmærksom på, at et stigende antal statsborgere, der arbejder i forskellige lande, vil gå på pension i forskellige EU-lande. Det er meget vigtigt, at de medlemslandene, der har pensionsordninger, er opmærksom på behovene hos de statsborgere, der udnytter deres europæiske rettigheder til at arbejde og gå på pension i forskellige EU-lande.

Stauner (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hr. Fatuzzos betænkning giver et utilsløret billede af den overordentlig problematiske situation med hensyn til pensionsordningerne i alle EU's medlemsstater, navnlig de allerede eksisterende problemer med finansieringen af de nationale pensionssystemer, som utvivlsomt vil blive større i fremtiden.
Der hersker ingen som helst tvivl om, at EU også må skride til handling på dette område og yde sit bidrag til en mulig løsning af problemerne, dog inden for rammerne og under nøje overholdelse af retsgrundlaget i medfør af EF-traktaten. De sociale sikringsordninger er udformet højst forskelligt i alle EU-medlemsstater. De har som ingen andre retsområder udviklet sig over en længerevarende periode og kan derfor ikke harmoniseres i nogen form på EU-plan.
Min kritik er rettet mod den af Rådet indførte såkaldte åbne koordinationsmetode for pensioner. Denne metode bliver hilst velkommen i hr. Fatuzzos betænkning. Proceduren medfører, at EU uden et retsgrundlag i medfør af traktaten nærmest lige så stille får en national lovgivningskompetence. Gennem Rådets beslutninger underkaster medlemsstaterne sig stadig strammere og mere detaljerede krav, så der opstår en lovgivningslignende forpligtelse og binding. På det arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitiske område har vi jo allerede kunnet se denne udvikling.
Vi er for en klar afgrænsning af lovgivende kompetencer mellem EU og medlemsstaterne, fordi man kun på den måde kan sikre forståelse og gennemskuelighed, kort sagt: retsklarhed for de europæiske borgere. Den mest fatale bivirkning ved den såkaldte åbne koordinering er desuden, at det eneste demokratisk legitimerede organ i EU, nemlig Parlamentet, holdes fuldkommen udenfor. Rådet har bebudet at ville udvide den åbne koordinering til andre meget følsomme områder som sundhedspleje og ældrepleje. Det er derfor på høje tid, at Parlamentet her trækker grænsen for Rådet og tager stilling, frem for alt for at beskytte sine egne interesser.
CSU-Gruppen i Det Europæiske Folkeparti kan ikke godkende hr. Fatuzzos betænkning på grund af store betænkeligheder ved den åbne koordinering. Jeg kunne godt ønske mig en bred diskussion om emnet i Parlamentet i fremtiden - netop også med henblik på konventets lovgivningsarbejde.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Fatuzzo for hans betænkning og sige, at jeg beundrer ham for den begejstring, hvormed han har gået til bunds i dette spørgsmål, der drejer sig om reformer af pensionssystemerne.
Der er ingen tvivl om, at Den Monetære Union og den voksende integrering af den økonomiske politik i EU-landene giver alle politikker en europæisk dimension, også politikker, som for blot få år tilbage var rent nationale politikker. I december blev Økofin-Rådet og Rådet (socialministrene) enige om fælles mål og arbejdsmetoder med hensyn til pensioner. Jeg ser det som et vigtigt politisk skridt, at de to Råd, ikke kun Økofin-Rådet, men også Rådet (socialminstrene), begge lægger vægt på og fremhæver pensionsspørgsmålet. Vi har mange gange her i salen gjort opmærksom på, at det ikke er et økonomisk spørgsmål, men et socialt spørgsmål med en økonomisk dimension.
Jeg mener, at Parlamentet i dag med sin betænkning har taget et optimistisk initiativ til et samarbejde mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet om et nyt og ambitiøst samarbejdsprogram på pensionsområdet. Kommissionen fremlagde i juni 2001 sin rapport om pensioner. Jeg tror, det er meget vigtigt at gentage, hvad der gøres opmærksom på både i Kommissionens rapport og i Parlamentets betænkning: Reformen af pensionssystemerne kan ikke foregå isoleret. Det drejer sig ikke om en enkelt lovgivning. Det er et spørgsmål, som vedrører flere politikker, hvis konsekvenser vil kunne mærkes på pensionssystemerne. Jeg kan f.eks. nævne de politikker, som tager sigte på at løse Europas demografiske problem. Debatten om det demografiske problem blev aktuel med konferencen i Madrid om befolkningens aldring, og den drejer sig dels om en højere forventet levealder dels om de europæiske staters manglende evne til at betale ydelser til deres befolkninger.
Et andet stort område er arbejdsmarkedet, og jeg vil gøre opmærksom på de store skridt, som Det Europæiske Råd har taget vedrørende de konkrete mål om ældre arbejdstageres deltagelse på arbejdsmarkedet. Her vil jeg gerne understrege en enkelt ting. Det er ikke tilstrækkeligt, at vi ser på en forhøjelse af aldersgrænsen, sådan som både den forhøjede forventede levealder og de økonomiske problemer taler for. Det er imidlertid ikke nok. Vi er samtidig nødt til at fremlægge og gennemføre en række politikker, som holder de ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet og giver dem incitamenter til at blive der. I dag er det ekstremt svært for folk, der er over 50, at beholde deres arbejde eller finde arbejde i den private sektor og inden for mange brancher. Det er derfor nødvendigt med investeringer og konkrete politikker på beskæftigelsesområdet, så disse mennesker kan blive uddannet, og undervisnings- og uddannelsessystemet kan binde sig til særlige kvoter af ældre arbejdstagere.
Jeg vil selvfølgelig også nævne politikkerne for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. Der er mange af talerne, som har påpeget den klare sammenhæng, der er mellem fattigdomspolitikkerne og reformerne af pensionssystemerne, og Kommissionen arbejder netop nu på at definere indikatorerne for, hvornår pensionerne er tilstrækkelige set i forhold til fattigdomstallene.
Pensionsspørgsmålet er naturligvis et nationalt politisk spørgsmål, og i mange lande er det et regionalt politisk spørgsmål. EU har ikke givet udtryk for - og jeg tror heller ikke, det ville være muligt - at det vil intervenere i de nationale systemer eller udstede retningslinjer for, hvilket system der er det bedste eller det dårligste. Der er imidlertid et klart behov for samarbejde både på grund af bevægeligheden - mange af talerne var inde på de mange nye problemer, fordi arbejdstagerne bevæger sig rundt i EU - men også på grund af de fælles omstændigheder, som hænger sammen med bæredygtighedsproblemerne.
Det ser ud, som om dette behov kan imødekommes med den åbne koordinationsmetode. Denne metode er et nyt værktøj, som vi har afprøvet i forbindelse med beskæftigelsespolitikkerne og politikkerne til bekæmpelse af fattigdom og udstødelse, og nu gør vi et nyt, stort forsøg på pensionsområdet. Er der demokratiske huller? Ja! Kan samarbejdet med Parlamentet udbygges? Ja!
Jeg vil gerne minde om den rolle, Europa-Parlamentet har haft i forbindelse med anvendelsen af den åbne koordinationsmetode for beskæftigelsen. Parlamentet får hvert år større og større indflydelse, Deres forslag til retningslinjerne tages i stadig højere grad i betragtning, og Parlamentet spiller en meget vigtig rolle under den konkrete gennemførelse. Hvad pensionerne angår, er koordinationsmetoden netop taget i anvendelse. Medlemsstaterne vil i september forelægge deres første rapporter. Parlamentet kan få indflydelse på Kommissionens fælles rapport. Jeg har imidlertid ikke noget imod, at alle rapporterne forelægges Udvalget om Sociale Anliggender, så vi får et mere konkret samarbejde allerede fra starten.
Til sidst vil jeg gerne nævne to spørgsmål med konkrete, europæiske aspekter. For det første at EU's acquis og den europæiske lovgivning automatisk indebærer, at aspektet om kønnenes ligestilling skal indgå i alle reformerne. For det andet at udvidelsen og ansøgerlandene, som det ganske rigtigt blev påpeget, bør indgå i planlægningen. Den konference, De har arrangeret i maj med deltagelse af myndigheder fra ansøgerlandene, er et godt udgangspunkt for samarbejdet, eftersom ansøgerlandene om to år skal deltage i dette fælles tiltag.
Jeg mener, at den fælles rapport, som vi har vedtaget, og som indeholder tre grundlæggende søjler og 11 punkter, som alle landene bør tage udgangspunkt i i deres arbejde for at gennemføre reformen, indeholder to vigtige sejre. Den første sejr består i, at vi har det økonomiske og det sociale aspekt side om side, og den anden i, at vi tilfører de nationale politikker den størst mulige europæiske merværdi.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær Anna Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagordenen er betænkning (A5-0091/2002) af Damião for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 83/477/EØF om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest (KOM(2001) 417 - C5-0347/2001 - 2001/0165(COD)).

Damião (PSE)
Hr. formand, jeg vil gerne først takke Kommissionen og sige, at dette initiativs eneste mangler er, at det er kommet sent, og at det har så beskedent et sigte. Det skal dog roses for at have sat fokus på de aktuelt mest udsatte arbejdstagere og for at have medtaget sektorer, som det på ingen måde ville være berettiget at udelukke som f.eks. skibsbygningsindustrien og luftfarten.
Kommissionen fremhæver på udmærket vis, at beskyttelsen af de arbejdstagere, der er udsat for asbest, må styrkes, og at vi også må sørge for en mere effektiv kontrol og forebyggelse, især i bygge- og anlægsindustrien og ved bestemte aktiviteter som reparation og fjernelse af asbestholdige materialer.
Jeg takker Miljøudvalget og dets ordfører, hr. Meyer, for de forslag, som man har fremlagt, og som Beskæftigelsesudvalget har søgt at medtage trods de begrænsede juridiske muligheder. Vi er således enige i, at der er folkesundhedsspørgsmål, der i en anden sammenhæng burde vurderes ud fra artikel 174. Jeg vil også gerne nævne den indsats, som Socialudvalget har ydet, og fremhæve, at mine kolleger har bidraget til, at denne betænkning i dag fremstår mere ambitiøs, med et bredere perspektiv og med større fordringer, hvad angår den efterfølgende procedure. Vi forventer, at Kommissionen og Rådet vil tage hensyn til denne indsats.
Der foreslås nye grænseværdier, en ny organisering af forebyggelsen, en større indsats fra de berørte parters side, især arbejdsgiverne, som skal have bedre uddannelse, og som ikke må vige uden om deres ansvar ved at beskæftige arbejdstagere med usikre ansættelsesforhold eller ved anvendelse af underentreprenører. Der skal etableres den fornødne beskyttelse på arbejdssteder med asbestfare, og alle sikkerhedsforanstaltninger skal træffes for at forebygge sygdomme (der er alvorlige, ofte cancer, med høj dødelighed), som bør udryddes. Her er det vigtigt, at også medlemsstaternes offentlige myndigheder vedkender sig deres ansvar, bl.a. ved at lokale myndigheder, det civile beredskab og arbejdstilsynet, når der indledes arbejde som nedrivning, istandsættelse eller vedligeholdelse af bygninger, der indebærer fare for at blive udsat for asbest, kontrollerer, om medlemsstatens lovgivning og Fællesskabets bestemmelser på området overholdes.
En sådan grundig evaluering har imidlertid manglet, og vi har derfor ikke været i stand til at udarbejde et forslag til lovgivning, der én gang for alle kunne fjerne visse uenigheder, der mere har at gøre med hævdvundne interesser og mindre med det, der burde være styrende for vores orientering, nemlig at værne om individernes integritet såvel på deres arbejdssted som i samfundet som helhed. På denne baggrund vil vi derfor bede Kommissionen om at forelægge Europa-Parlamentet epidemiologiske undersøgelser, der klart viser, hvilke følger de enkelte asbestfibre har for arbejdstagernes helbred, og hvilke grupper der er udsat for risiko, samt skaffe statistiske oplysninger, der kan danne grundlag for en sikker vurdering og hindre, at visse EU-lande, navnlig seks, har højere grænseværdier end det, som man her foreslår. Med udvidelsen vil forebyggelsespraksis i øvrigt blive forskellig mellem landegrupperne inden for EU.
Erstatning efter ulykke og ved sygdom er ligeledes et spørgsmål, som vi gerne vil have, at Kommissionen undersøger. De erstatninger, der udbetales skadelidte, især til dødsofre, er mindre end de skadeserstatninger, som trafikofre modtager. Vi finder ikke dette rimeligt, og vi mener, at Kommissionen, selv om medlemsstaterne selvfølgelig har det fulde ansvar på området, bør lede denne diskussion derhen, at de virksomheder, der i tilfælde af alvorlig forsømmelse af deres forpligtelser er skyld i, at deres ansatte pådrager sig disse sygdomme, bliver straffet, og at skadeserstatningerne i alle henseender bliver rimelige og socialt retfærdige.
Vi mener også, at Kommissionen bør benytte disse forslag - som den nu endelig har fremlagt for Parlamentet - til en juridisk og indholdsmæssig revision af diverse hygiejne- og sikkerhedsbestemmelser. Der er himmelråbende forskelle mellem de krav, der stilles i dette direktiv og i byggepladsdirektivet og lignende, og vi håber derfor, at Kommissionen støtter en sådan revision med henblik på en bedre lovgivningspraksis på området.

Meijer (GUE/NGL)
Hr. formand, i 1960'erne og 1970'erne blev asbest betragtet som et vidundermiddel i bygningsbranchen, i industrien og til anlægningen af veje. I mellemtiden er mange, som har indåndet asbeststøv, døde på grund af det. Længe efter, at man fik kendskab til, at asbest ødelægger mennesker, har man i forskellige lande fortsat anvendelsen af dette relativt billige materiale.
Selv om anvendelsen heraf skal ophøre senest i 2005, vil vi længe efter blive konfronteret med den negative arv. I de kommende 30 år vil alene i den vestlige del af Europa en halv million mennesker blive invalide og dø for tidligt, fordi sygdommen først bryder ud længe efter, at man er blevet eksponeret. Der stilles ganske rigtigt krav om erstatning for tort og svie, skadeserstatning, invalidepensioner og pension til efterladte.
Asbest er blevet anvendt utallige steder i bygninger, udstyr og køretøjer, og det skal fjernes på en saglig måde. I de østlige stater, som vil tiltræde EU, er problemet endnu større, fordi der i de områder er bygget mange huse i landdistrikterne, hvoraf taget og gavlen helt består af asbestplader af russisk oprindelse.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har i 15 supplerende ændringsforslag især ønsket at henlede opmærksomheden på mennesker, som aldrig har arbejdet med asbest, men som alligevel kan blive eksponeret, såsom familiemedlemmer, beboere i boliger, som indeholder asbest, eller mennesker i nærheden af områder, hvor der fjernes asbest. Vi skal gå ud fra, at alle bygninger fra asbestperioden indeholder asbest, indtil det modsatte er overbevisende bevist på grundlag af uafhængigt bevismateriale.
De forslag, som jeg forsvarer, tager endvidere sigte på at gøre registre for alle medlemsstater og ansøgerlande obligatoriske, ligesom de tager sigte på en godkendelse af nedrivningsvirksomheder og en begrænsning af transporten af fjernet asbest til 500 km. Kommissionen anmodes endvidere om at stille forslag inden udgangen af 2003 om erstatning til og beskyttelse af ofre, som ikke udsættes for asbest erhvervsmæssigt, også i de tilfælde, hvor forureningskilden er ukendt, eller det ansvarlige foretagende ikke længere eksisterer.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke fru Damião for hendes arbejde inden for et meget følsomt område af erhvervssundhed. Normalt når man taler om forbedringer på arbejdsmarkedet, om beskæftigelse af højere kvalitet og om retten til stabilt arbejde, fokuserer man mere på stabilitet end på det, vi i dag kalder erhvervssundhed. Og hvad angår sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, glemmer man ofte den risiko, der er forbundet med arbejde. Der findes altid en risiko, nulrisiko eksisterer ikke, og værre endnu er det, at risikoen nogle gange er skjult, den springer ikke i øjnene, vi kan ikke føle eller høre den, og derfor er den vanskelig at forstå.
Sådan er situationen for dem, der arbejder med asbest. Brugen af asbest kan være farlig og føre til alvorlige sygdomme som lungefibrose og pleural fibrose eller bughindemesotheliom. Der er desuden stadig tvivl om farerne ved asbest, f.eks. usikkerheden om kræftrisikoen ved indånding af små mængder, grænseværdier for mængder, som med sikkerhed ikke indebærer kræftrisiko, chrysotil- og amfibolasbests kræftfremkaldende virkninger. Til det skal lægges, at asbestarbejde og opgaver med vedligeholdelse, ombygning, renovering af bygninger eller reparation eller ophugning af skibe, biler og industrimaskiner ofte udføres af små og mellemstore virksomheder, der har mangelfuldt beskyttelsesudstyr, som de måske endda bruger sporadisk eller forkert.
En anden lige så vigtig ting er sygdommens inkubationstid, og dermed fastsættelsen af ansvar og behovet for anerkendelse af regelmæssige sundhedsundersøgelser af arbejdere, der kan blive udsat for asbest. Og forebyggelse - som det allerede er blevet sagt - for dem, der bor i området og kan blive indirekte berørt. Men der må jeg sige, at vi absolut ikke er enige med ordføreren i, at direktivet skal dække bredere end beskyttelse af arbejdstagere, og her vil jeg gerne understrege, at det drejer sig om alle arbejdstagere, der kan pådrage sig sydomme på grund af asbest. Vi er ikke enige, da vi mener, at det hører under et andet juridisk område.
Vi er heller ikke enige i, at man skal bruge omvendt bevisbyrde, hvis der er tvivl om, hvad sygdommen skyldes.
Fru ordfører, vi er dog enige med Dem i, at det generelt er nødvendigt med en ændring inden for beskyttelseskulturen på arbejdspladserne, så man især opnår en forbedret beskyttelse mod asbestfaren.
Vi er enige i behovet for at bevidstgøre alle - lande, arbejdsgivere og arbejdstagere - samt nødvendigheden af bedre erhvervsuddannelse og oplysninger. Fru kommissær, der skal ske en kulturændring, som Kommissionen og Rådet skal fremme og styrke.
Vi er også enige om, at dialogen med arbejdsmarkedets parter er et vigtigt instrument, når man ønsker at fremme en effektiv erhvervssundhedspolitik. Samarbejde mellem administrationerne skal styrkes, man skal ikke blot henvise til en stat, der allerede har for mange arbejdsopgaver, og det hjælper heller ikke at indføre ny lovgivning, medmindre det da drejer sig om nye dokumenterede risici. Generelt skal man altså fokusere mere på det ikke-lovgivningsmæssige arbejde, og, fru kommissær, netop der kan Kommissionen spille en vigtig rolle.

Thorning-Schmidt (PSE).
Hr. formand, vi ved alle, at asbest er en af de allerstørste trusler mod arbejdstagernes sundhed i EU. Det skønnes, som også en tidligere taler har sagt, at op imod ½ millioner dødsfald de næste 35 år vil være direkte forbundet med de alvorlige sygdomme, som asbest er årsag til. Historien om asbest og den diskussion vi har haft om asbest, viser efter min mening, hvor utrolig vigtigt det er, at vi tager forsigtighedsprincippet alvorligt. I mange år anvendte man asbest uden at bekymre sig om de mulige skadevirkninger, og derfor vil lige præcis asbest-problemet forfølge os i mange år frem. Det forslag, som Kommissionen har lagt frem, vil sikre bedre beskyttelse af arbejdstagere, som risikerer at blive udsat for asbest under deres arbejde, og det er i det store hele et rigtig godt forslag. I forslaget nedsættes grænseværdien for hvor mange asbestpartikler, arbejdstagerne må udsættes for. Men i betragtning af hvor farligt asbest er, er det godt, at ordføreren forsøger at få nedsat grænseværdien yderligere. Det afgørende er, at arbejdsgiveren får pligt til at sørge for et relevant uddannelsesprogram for alle, der risikerer at blive udsat for asbest under arbejdet. Arbejdstagerne skal være klar over, hvordan de beskytter sig selv og andre. Ifølge Kommissionens forslag skal der opstilles fælles retningslinjer for indholdet af uddannelsesprogrammet, og de skal være så præcise og udtømmende som muligt. Jeg vil gerne i dag opfordre til, at medlemsstaterne går endnu videre og opretter egentlige, formaliserede uddannelser i arbejdet med asbest.
Så en bemærkning om forbuddet mod asbest: I direktivet fra 1999 forbydes chrysotil, som er den sidste asbesttype, det er tilladt at anvende. Det totale forbud mod al anvendelse og markedsføring af asbest skal være gennemført i alle medlemsstater fra januar 2005. Men efter hvad jeg erfarer, så er det tilsyneladende usikkert om forbuddet også gælder for eksport af asbest til lande uden for EU. Hvis det er rigtigt, så bør der tages fat på det problem. Det vil være etisk helt forkert, hvis EU eksporterer asbest til anvendelse i tredjelande. Det vil være i strid med alle de principper, vi normalt bygger på. Jeg ved ikke, hvordan vi skal gøre det juridisk, jeg vil forholde mig til sagen politisk, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at bede kommissæren om i dag at redegøre for Kommissionens fortolkning af dette problem. Er det usikkert, om direktivet fra 1999 faktisk forbyder eksport til lande uden for EU? Det ville være interessant at få svar på dette spørgsmål. Så vil jeg afslutningsvis sige mange tak til ordføreren, som har udført et utroligt stort arbejde for at få denne betænkning på plads. Jeg støtter den fuldt ud.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, hvert år dør 100 mennesker i mit valgdistrikt West Midlands af asbestrelaterede sygdomme. Ifølge fagforeningerne dør 4.500 mennesker i Det Forenede Kongerige hvert år som følge af disse sygdomme, og undersøgelser viser - som fru Thorning-Schmidt nævnte - at mellem 250.000 og 500.000 vesteuropæere vil lide samme skæbne i de kommende 35 år. Beviserne findes. Der er tale om kendsgerninger på baggrund af videnskabelige undersøgelser. Asbest kan skade og dræbe, og asbestarbejderne skal beskyttes.
Fremstilling af asbest er forbudt i næsten alle medlemsstater, men der findes fortsat millioner af ton asbest i europæiske bygninger, industrianlæg, jernbanevogne fra 1950'erne og 1960'erne, osv. Jeg er enig med ordføreren i, at man må formode, at der findes asbest i en bygning, indtil det modsatte er bevist.
Arbejdstagerne vil blive udsat for asbest i mange år fremover på grund af nedrivnings-, fjernelses-, reparations- og vedligeholdelsesarbejder. Derfor søgte jeg en yderligere stramning af grænseværdierne med et ændringsforslag, der blev vedtaget af udvalget, og som i realiteten vil halvere den tilladte eksponeringsmængde. I stedet for en maksimal eksponeringstid på otte timer tager dette ændringsforslag sigte på en maksimal eksponeringstid på fire timer. Det vil også afspejle de aktuelle arbejdsmønstre på en industrivirksomhed, fordi der er langt færre skift end i andre virksomheder. Med en referenceperiode på otte timer vil arbejdstagerne kunne udsættes for større eksponeringsmængder i kortere tidsrum på 1-2 timer, hvilket jeg finder uacceptabelt. Jeg ser gerne denne grænse indført for alle arbejdstagere, der udsættes for asbest, med undtagelse af dem, der arbejder med asbestcement. Jeg tror, at det kræver særskilt behandling.
Det er vigtigt, at vi ikke har forskellige grænseværdier, skønt der skal være plads til mindre variationer afhængig af arbejdets art som beskrevet i ændringsforslag 21, men det bliver behandlet i forligsproceduren. Jeg vil anbefale parlamentsmedlemmerne at stemme for ændringsforslag 21 samt de sidste seks ord i ændringsforslag 42. Som jeg har forstået det, kan vi, hvis ændringsforslag 21 vedtages, stemme for den sidste sætning i ændringsforslag 42, der handler om asbestcement, men det må vi have formanden til at afklare.
Jeg opfordrer alle til at stemme for denne glimrende betænkning. Det er et eksempel på et EU-direktiv, der ifølge overbevisende videnskabelige og lægelige beviser er nødvendigt for at redde liv i EU.

Bouwman (Verts/ALE).
Fru kommissær, hr. formand, kære ordførere, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne takke ordførerne, både fru Damião og hr. Meijer, for de har hermed tilføjet endnu en vigtig sten til bygningen af i dette tilfælde den europæiske arbejdsforholdslovgivning. Jeg mener, at processen hele tiden skal fortsætte, hvilket jeg vender tilbage til om lidt. Det er strengt nødvendigt med forebyggelse i forbindelse med denne type aktiviteter, og det ved vi ganske udmærket. Jeg har selv tidligere arbejdet med asbest i forbindelse med fremstilling og tilslutning af rør og rørledninger. Set i bakspejlet har jeg sandsynligvis optaget utrolige mængder fibre, og jeg ved ikke, hvad konsekvensen heraf bliver, men det var som sagt gør det selv-arbejde. Og det er netop problemet, for i øjeblikket kan vi blot se på, at vi forelægger beslutninger for arbejdstagere, men at vi gør for lidt i forbindelse med forskellige tilhørende faktorer, hvoraf underentreprenører er blevet nævnt, gør det selv-arbejde hører også til her samt omkringboende. Jeg anmoder derfor Kommissionen om, eventuelt gennem miljøkommissæren, at udforme supplerende regler, som vi kan anvende. Jeg undlader at nævne alle andre elementer, som angiver betydningen heraf, bl.a. den halve million mennesker, for det har alle andre allerede nævnt. Jeg vil lige vende tilbage til det, som fru Lynne netop sagde vedrørende asbestcement og sprøjteasbest. Fru Smet var også inde på det tidligere. Jeg fastslår, at det drejer sig om bearbejdning og handlinger med asbest, sprøjteasbest eller asbestcement og de fibre, der slipper ud pr. kubikmeter. Det skal måles, og visse stoffer skal ikke udelukkes fra helheden.

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Damião med betænkningen. Jeg synes, at det er glædeligt, at Kommissionen nu med sit forslag strammer op på foranstaltningerne til at beskytte arbejdstagerne mod farerne ved at være udsat for asbest, der jo er et særlig farligt stof, og jeg kan derfor også fuldt ud støtte alle de yderligere opstramninger, som findes i ændringsforslagene. Som fru Thorning-Schmidt gjorde opmærksom på, er der stadig et uløst problem i forbindelse med lovgivningen om asbest. Det blev fremhævet på Rådets (beskæftigelses- og socialministrene) møde den 7. marts 2002. Det drejer sig om, at det forbud, som indføres i EU fra 2005, ikke gælder for produktion til tredjelande. Jeg ved, at flere lande, bl.a. Danmark, Tyskland, Sverige og Finland, ønskede forbuddet indskrevet i direktivet, men desværre var det kun et mindretal på Rådets (beskæftigelses- og socialministrene) møde, som tilsluttede sig denne holdning. Jeg ved også, at Kommissionen har næret modvilje mod at indskrive et direkte forbud i selve direktivet med den begrundelse, at det ikke ville følge den normale procedure og derfor eventuelt kunne give juridiske problemer. Det er i al fald, hvad jeg har hørt. Hvis det er tilfældet, vil jeg kraftigt opfordre Kommissionen til at finde en anden løsning, så vi også kan få forbudt produktionen af asbest til salg i tredjelande. Når det kræves, at vores egne arbejdstagere skal tage specielle forholdsregler, kan EU selvsagt ikke forsvare at eksportere til tredjelande, som ikke har de samme ressourcer til at tage deres forholdsregler. Det er, for at sige det lige ud, umoralsk, og jeg fatter ganske enkelt ikke de medlemsstater, som ikke kan indse det. EU bør naturligvis standse en sådan produktion. Desuden vil de arbejdstagere, som beskæftiger sig med produktion til tredjelande, være udsat for asbest, hvad enten produktet sælges i EU eller uden for EU. EU er allerede berygtet for sine ambivalente regler over for tredjelande. En ændring af dette direktiv til også at omfatte et forbud mod fremstilling og eksport til tredjelande kunne være en god begyndelse til at ændre dette forhold.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, det har længe været anerkendt, at asbest kan fremkalde alvorlige sygdomme, deriblandt forskellige typer cancer. Dette stof udgør en fare ikke blot for de arbejdstagere, der udsættes for det, men også for folkesundheden generelt. Kommissionens forslag, der fortjener ros, og som ændrer dette direktiv for tredje gang, udspringer af behovet for at styrke de eksisterende forskrifter til beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, især i de sektorer, der i dag anerkendes som de farligste. Direktivforslaget har endvidere til formål at skabe større klarhed i definitionen af forskellige typer fibre, da der endnu hersker megen uvished, herunder om den risiko, de indebærer ved mindste eksponering.
Ordføreren, Elisa Damião, har indtaget en afbalanceret holdning på et meget følsomt og meget teknisk område, og det vil jeg gerne takke hende for. Hun lægger vægt på forebyggelse og på reducering af arbejdstagernes udsættelse for asbest, især ved nedrivning, istandsættelse eller vedligeholdelse af bygninger eller ved egentlig fjernelse af asbest. De foranstaltninger, der ønskes for grænseværdierne for asbesteksponering, synes dog for vidtgående for asbestcement, der kun indeholder 10% fibre og derfor indebærer mindre risiko.
De uddannelsestiltag, som offentlige eller private organer skal afholde udgifterne til, så de små og mellemstore virksomheder og selvstændige ikke belastes økonomisk, er endnu en nødvendig foranstaltning, som fortjener bifald. Det samme gælder, at registre og lægejournaler skal opbevares i 40 år. Med ændringen af dette direktiv opnår arbejdstagerne ikke blot større beskyttelse og sikkerhed, men arbejdsgiverne slipper også af med nogle unødvendige bestemmelser.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, som ordføreren forklarede så udmærket, er der med dette direktiv ikke tale om, at man drøfter asbests farlighed, men derimod om at tage udgangspunkt i, at dette er en kendsgerning. Selv om det er nødvendigt med yderligere videnskabelige undersøgelser for at skabe fuldstændig klarhed omkring de resterende tvivlsspørgsmål om de farer, som asbest medfører for den menneskelige sundhed, er der i Europa så mange asbestofre, at de fleste medlemsstater har forbudt handel med og brug af produkter, der indeholder asbest. I dag er problemet også, at man skal tage højde for, at asbestrisiciene har flyttet sig fra den ene sektor til den anden, nemlig fra de sædvanlige risici i produktionssektoren - som ganske vist er betydelige, men som kan holdes under kontrol - til risiciene i de sektorer, hvor man kommer i berøring med asbest i forbindelse med fjernelses-, vedligeholdelses-, reparations- og nedrivningsarbejde. Sidstnævnte risici kan være store og forudsigelige, og derfor er det absolut nødvendigt at holde sig til forsigtighedsprincippet, når man fastsætter grænserne for udsættelsen for asbest.
Desuden vedrører risiciene ved brugen af asbest ikke kun arbejdstagerne, som er direkte udsat for asbest, men også - ganske vist i mindre grad - arbejdstagernes familier og de mennesker, der bor i nærheden af byggepladserne. Selv om italiensk lovgivning heldigvis er længere fremme end forslaget til direktiv, er det vigtigt, at vi i dag støtter ordføreren og vedtager betænkningen, for det er nødvendigt at slå klart fast, at man ikke må sænke sikkerhedsniveauet på arbejdspladsen. Vi må aldrig glemme, at en god konkurrenceevne også er baseret på en høj social kvalitet, og at arbejdskvaliteten er en vigtig produktionsfaktor.
Jeg vil slutte af med at sige, at ud over de generelle politiske betragtninger, som vi socialdemokrater ikke kan se bort fra, skal det understreges, at den internationale udbredelse af arbejdsulykkers og konstaterede og endnu ikke konstaterede erhvervssygdommes økonomiske og sociale omkostninger burde give alle en klar forståelse for, at arbejdstagernes sundhed og sikkerhed ikke bare er en ret, men også en fordel for virksomhederne selv og for økonomien i det hele taget.
Titford (EDD).
Hr. formand, det skal bemærkes, at Kommissionen ikke har kunnet foreslå en grænseværdi for udsættelse for chrysotilasbest, primært fordi det har været umuligt at bevise, at brugen af hvid asbest har forårsaget dødsfald. Alligevel ved udvalget bedre, og det mener, at forsigtighedsprincippet bør anvendes. Det er kun muligt at beskytte arbejdstagerne ved at anvende en nulrisikopolitik.
For at vise absurditeten i dette synspunkt skal man bemærke, at et menneske i gennemsnit indånder 20.000 hvide asbestfibre om dagen. Der findes op mod 2 millioner hvide asbestfibre i lungerne på et rask menneske, som alle stammer fra naturlige kilder. Skønt erhvervsmæssig eksponering af store mængder hvid asbest kan udgøre en risiko - hvilket er tilfældet, hvis man udsættes for store mængder af alle former for støv - så indrømmer selv den risikouvillige britiske sundheds- og sikkerhedsmyndighed the Health and Safety Executive, at der kun er en ubetydelig risiko ved kontakt med produkter, der er fremstillet af hvid asbest. Alligevel vurderer vores eget fagforeningsråd, the Trade Union Council, at medtagelsen af hvid asbest i dette direktiv vil koste Det Forenede Kongerige 80 milliarder britiske pund og op mod 500 milliarder britiske pund for hele EU - sandsynligvis uden at redde et eneste liv. Derfor bør Europa-Parlamentet som minimum tage en tænkepause og sende nærværende lov tilbage til et udvalg for at få en omfattende vurdering af omkostninger og konsekvenser.

Arvidsson (PPE-DE).
Hr. formand, for et år siden besøgte jeg en asbestfabrik i Polen. Der vidste man i kommunistperioden, at hver fjerde medarbejder før eller senere døde af lungekræft eller lungehindekræft. Oplysningerne var hemmeligstemplede, og fabrikken lukkede først efter det kommunistiske systems sammenbrud. Nu står man over for et enormt dekontamineringsarbejde. Desuden lever de tidligere ansatte i frygt for at blive ramt af en kræftsygdom.
Som jeg ser det, findes der tre skønhedspletter i denne ellers udmærkede betænkning. For det første foreslås det, at der oprettes nationale fortegnelser over virksomheder, der er egnede til at foretage asbestsanering. Det er meget bedre med et kompetencebevis til dekontamineringsvirksomheder, som der kan henvises til ved entrepriser. Et register bliver for bureaukratisk og vanskeligt at håndtere.
For det andet er det sikkert muligt at kræve omvendt bevisbyrde ved mistanke om mesotheliom på grund af asbest på arbejdspladsen, mens det vil være helt umuligt ved mistanke om lungekræft eller mave- og tarmkræft. Det er ikke muligt flere år efter en asbesteksponering at vurdere, hvorvidt asbest, rygning eller andre faktorer har været skyld i en af disse kræftsygdomme. Derimod er der en meget stærk sammenhæng mellem asbest og mesotheliom.
For det tredje bæver jeg som læge ved tanken om, at EU skal til at opstille diagnosekriterier for sygdomme. Vi har et verdensomfattende diagnosesystem, der er udarbejdet af Verdenssundhedsorganisationen, og det burde derfor også være op til Verdenssundhedsorganisationen at vurdere dette system. Hvis EU skal opstille diagnosekriterier, bevæger vi os ind på sundhedsområdet, og her har EU ingen lovgivningsmæssig beslutningskompetence.

Gillig (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, der er lige i forbindelse med asbest, som er et stort problem for folkesundheden, givet udtryk for forskellige holdninger, som alle går ud fra den samme konstatering, men når til forskellige konklusioner, nemlig at der er tale om en væsentlig risiko, som man ikke skal undervurdere, at dataene ikke er tilstrækkeligt talende, og at man ikke skal løbe risikoen ved at gribe ind, hvis det medfører for mange udgifter for virksomhederne.
Det er ikke særligt seriøst. De sidste konklusioner, som undervurderer en så væsentlig risiko som udsættelse for asbest, skal naturligvis tages i betragtning i samme grad som elementerne i forbindelse med anvendelse af forsigtighedsprincippet.
Fællesskabslovgivningen havde i første omgang prioriteret en sådan beskyttelse i forbindelse med produktionen og bearbejdelsen af asbest. Denne lovgivning har båret frugt, men der mangler stadig at blive indført et totalforbud mod produktion af asbest i en række lande. I dag kræver problemet med vedligeholdelse med asbest, som blev opdaget tilfældigt i forbindelse med visse arbejder, en ny ramme for indgreb og nye bestemmelser.
En sådan ændring var nødvendig, men hensigterne i det således ændrede direktiv er endnu ikke rigtigt på højde med problemets alvor. Fru Damiãos arbejde, der er et reelt forsøg på at øge beskyttelsen af arbejdstagerne, er fremragende. Jeg vil dog gøre opmærksom på to punkter. For det første problemet med undtagelser. Forslaget til direktiv lever ikke op til vores forventninger på dette punkt, og derfor har vi stemt for ændringsforslag 21, som efter vores mening er et minimum. For det andet er der spørgsmålet om ansvaret. Som de sidste afgørelser fra de franske domstole vidner om, skal teksten affattes, således at ansvaret affattes så bredt som muligt, fordi begreberne projektansvarlig eller lokalt ansvarlig ikke er præcise nok til at være helt hensigtsmæssige.
Jeg vil til slut advare alle dem, der ikke støtter alle de minimumsforskrifter, der er foreslået i betænkningen, og derfor påtager sig ansvaret for at bebyrde mange europæiske arbejdstageres helbred med tunge risici. En sådan undervurdering af farerene ved asbest og den manglende anvendelse af forsigtighedsprincippet, som rigtignok er en kostbar procedure, men mindre kostbar end menneskets liv, kan medføre et meget tungt ansvar for arbejdsgiverne.

Weiler (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, mange tak, fru Damião, for denne meget afbalancerede betænkning. Det var sikkert ikke særligt let at udvikle et koncept for fremtiden med de mange forskellige nationale ordninger i EU, hvilket De, fru Damião, alligevel har formået med Deres betænkning. Netop fordi asbest er et af de farligste arbejdsstoffer, er de mest skadelige typer imidlertid forbudt i næsten alle lande i verden. Alligevel har vi undertiden vanskeligheder at slås med, ja, også med bagatellisering, også globalt, f.eks. i WTO for tiden med Canada.
Der vil være et forbud mod anvendelse og markedsføring af alle asbesttyper i Europa fra og med 2005. Alligevel, fru kommissær, er Deres initiativ til en reform efter vores opfattelse nødvendigt, for på særlige punkter og med hensyn til særlige aspekter var denne reform hårdt tiltrængt.
Jeg forstår derfor heller ikke PPE-Gruppens holdning, som hr. Pérez Álvarez netop har givet udtryk for her. Ud over arbejdstagerne er det naturligvis hensigtsmæssigt også at beskytte brugerne og beboerne. Vi kender jo alle skoler, sportspladser, ja, sågar bygninger i EU, som har måttet lukkes på grund af asbestforurening og efterfølgende har gennemgået en møjsommelig og bekostelig renovering.
Et vigtigt nyt punkt er forebyggelsen, det vil sige uddannelse i farerne ved asbest og større ansvarlighed fra arbejdsgivernes side - og ikke alene de store, men også de små arbejdsgivere, herunder underentreprenører, naturligvis under inddragelse af atypiske arbejdsforhold. Også det er efter min mening nødvendigt.
Europa bør være et forbillede med hensyn til udvikling og anvendelse af alternative materialer. Dét er fremtiden, og ikke eksport af asbest til andre lande!

Diamantopoulou
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. de Miguel, der er det spanske formandskabs statssekretær for Europa-spørgsmål, og samtidig byde ham velkommen. Jeg vil gerne takke for hans forståelse. Tiden løb fra os, og nogle gange er det hele noget besværligt.
Jeg vil lykønske fru Damião med hendes glimrende betænkning om det følsomme og teknisk vanskelige emne asbest.
Hvis man vil supplere forbuddet mod markedsføring i forbindelse med brugen af asbest og asbestholdige produkter, er det nødvendigt at ændre og opdatere bestemmelserne i det eksisterende direktiv, så de forebyggende foranstaltninger koncentreres om de mest udsatte arbejdstagere, der arbejder med reparationer, nedrivning og vedligeholdelse.
Jeg vil gerne lykønske Europa-Parlamentet med kvaliteten af dets ændringsforslag. Jeg forstår udmærket, hvorfor De insisterer på at højne beskyttelsesniveauet - ikke blot af hensyn til arbejdstagerne, men også af hensyn til miljøet og befolkningen i almindelighed. Det er desværre ikke muligt inden for anvendelsesområdet af traktatens artikel 137, der er grundlaget for dette forslag.
Jeg vil besvare parlamentsmedlemmernes forslag gennem mine kommentarer og mine begrundelser for at forkaste eller godkende ændringsforslagene.
Kommissionen kan fuldt ud godkende ændringsforslag 1, 11, 17, 18, 19, 22, 31, 32, 34 og 39, da de forbedrer kvaliteten af teksten og/eller gør meningen mere tydelig. Skønt jeg er enig i tankerne bag ændringsforslag 2, 4, 7, 8, 9, 12, 13 og 14, kan Kommissionen ikke acceptere dem på grund af den retlige sammenhæng og lovgivningsteknikken.
Kommissionen er nødt til at forkaste ændringsforslag 16 og anden del af ændringsforslag 25, fordi arbejdsgivernes ansvar klart er fastlagt inden for rammerne af direktiv 89/391, og fordi yderligere betingelser vil give en vis retlig usikkerhed med hensyn til placering af ansvaret.
Med hensyn til grænseværdien kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 15, 21 og 42, da de vil indføre to forskellige grænseværdier med forskellige beskyttelsesniveauer for arbejdstagere, der udfører forskellige opgaver. Vi er også nødt til at forkaste brugen af tidsvægtede gennemsnit på fire timer, da det vil skabe forvirring ved sammenligning med de samme værdier i internationale standarder, hvor der bruges referenceperioder på otte timer. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 5, 10, 27, 38 og 40, da artikel 137, som direktivforslaget bygger på, ikke omfatter anerkendelse af samt økonomisk erstatning for erhvervssygdomme, men udelukkende handler om beskyttelse af arbejdstagere. Under alle omstændigheder hører kompensationspørgsmålet ind under nærhedsprincippet.
I henhold til nærhedsprincippet kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 30, 33, 35, 36 og 37. Ændringsforslag 29 kan ikke accepteres, da direktiv 89/391 pålægger arbejdsgiveren at give arbejdstagerne en tilstrækkelig uddannelse og ikke blot at give dem adgang til en sådan uddannelse.
Kommissionen kan ikke støtte ændringsforslag 41, da det for aktiviteter med sporadisk og beskeden eksponering vil give unødvendige ekstra bureaukratiske byrder for virksomhederne og de nationale forvaltninger uden at give ekstra fordele.
Endelig mener Kommissionen, at ændringsforslag 3, 6, anden halvdel af ændringsforslag 23 samt ændringsforslag 24, 26 og 28 i realiteten er indeholdt i forslagets forskellige artikler, hvorfor de ikke kan accepteres.
Inden jeg kommer med en samlet vurdering, vil jeg svare på et egentligt politisk spørgsmål: Vil dette direktiv i sin nuværende udformning forbyde eksport til tredjelande efter 2005? Svaret er desværre klart: Nej, det kan det ikke. Det er et af de store diskussionsemner mellem Kommissionen og Rådet. Et totalt forbud kunne være løsningen, men i så fald - og Kommissionen har ingen indsigelser imod denne fremgangsmåde - må man indrømme, at det er et meget kompliceret problem, fordi vi ved et totalt forbud ikke blot skal tage hensyn til problemer i forbindelse med nedrivning eller vedligeholdelse - samt de arbejdstagere, der eksponeres ved disse aktiviteter - men også til det faktum, at der findes en liste over forskellige produkter, der indeholder meget små og ufarlige mængder asbest, og vi skal se, hvordan vi kan løse dette meget komplicerede problem for det indre marked.
Der var et spørgsmål vedrørende en mulig undtagelse for asbestcement. Fra en kollega, der er ekspert på området, ved jeg, at der er reelle problemer med dette produkt, og at det derfor ikke kan holdes uden for direktivet. Det er i det mindste ikke mindre farligt end de andre ting, vi ikke har med.
Afslutningsvis kan jeg sige, at Kommissionen fuldt ud kan acceptere ændringsforslag 1, 11, 17, 18, 19, 22, 31, 32, 34 og 39. Den kan delvis acceptere ændringsforslag 20, 23 og 25. Den kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 21, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 33, 35, 36, 37, 38, 40, 41 og 42.
Det har været en meget interessant forhandling, og jeg behøver ikke nævne direktivets gennemførelsesbestemmelser, da alle er enige om, at det er et af de vigtigste direktiver om arbejdsmiljøet i vores lovgivning.
Formanden.
Mange tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen har trukket lidt ud, det beklager jeg, men det sker ofte i parlamentsforhandlinger.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Hr. De Rossa beder om ordet til et indlæg til forretningsordenen. Jeg vil bede Dem om udelukkende at komme med indlæg til forretningsordenen. De har ordet.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, der er i høj grad tale om et indlæg til forretningsordenen. Det handler om spørgsmål 33, som jeg i går hørte var blevet fjernet fra listen over spørgsmål af formanden. Jeg protesterede over det tidligere på dagen, og Parlamentets formand hr. Cox har skrevet til hr. Piqué i Camps med en anmodning om at få mit og ni andre spørgsmål tilbage på dagsordenen. Jeg vil gerne vide, om denne anmodning er blevet efterkommet, inden jeg går videre. Kan De besvare dette spørgsmål?

Formanden.
Hr. De Rossa, ærede parlamentsmedlemmer, uden at tage stilling til det, hr. de Miguel siger på Rådets vegne, må jeg konkludere, at Parlamentet og Rådet har en forskellig opfattelse af fristen for indsendelse af spørgsmål til spørgetiden. Jeg vurderer ikke sagen, jeg gør blot opmærksom på situationen. Parlamentet siger, at fristen udløber fredag den 26. kl. 13.00, og Rådet siger, at det er den 25. kl. 13.00.
Under alle omstændigheder er der 10 spørgsmål til Rådet, som ikke kan besvares mundtligt, da de udgør de sidste i rækken. Enten kan Rådet - efter brev fra vores formand - vælge at besvare dem skriftligt, da de ikke kan blive mundtligt besvaret, eller også kan spørgsmålene komme med på næste plenarforsamling, hvilket Parlamentet mener er den dårligste løsning. Jeg håber, at man kan opnå en aftale mellem Råd og Parlament, og at spørgsmålene bliver besvaret. Lad os være optimistiske.
Hr. de Miguel, hvis De ønske at præcisere noget, får De ordet.

De Miguel
Den korrekte gennemførelse af spørgetid til Rådet er baseret på fuld forståelse mellem vores respektive institutioner, og respekt for de regler, vi har fastsat.
I dette tilfælde, hvad angår fristen for indgivelse af spørgsmål - er det korrekt, som De siger, at vi er af forskellig opfattelse - er tiden, Rådet har til rådighed, meget begrænset, når man skal forberede svar og få dem godkendt af medlemsstaterne, da jeg jo ikke kan svare på spørgsmål her i Parlamentet, inden det er blevet godkendt i Rådet.
Denne gang har arbejdsperioden desuden været afbrudt af påskeferien, hvor alle institutioner var lukket i flere dage. Rådet vil meget gerne undgå en situation som den, vi har set i dag, og vi ønsker derfor at opnå enighed mellem de to institutioner, således at vi undgår fremtidige problemer, især i forbindelse med ferieperioder.
Det sidste, jeg ønsker, er at skabe strid, netop nu hvor det spanske formandskab, som aldrig før, arbejder på at skabe forståelse mellem institutionerne. Vi skal ikke lave en sag ud af dette, der var bare ikke tid nok. Vi manglede ikke kun tid til at besvare alle spørgsmål, men det var desuden heller ikke muligt at få dem godkendt af Rådet og delegationerne i Rådet.
Jeg vil foreslå, at vi besvarer spørgsmålene skriftligt. De ville under alle omstændigheder skulle besvares skriftligt, da klokken næsten er seks. Vi startede med en halv times forsinkelse, så det er fuldstændigt umuligt at besvare alle de godkendte spørgsmål og helt udelukket at besvare yderligere 10 spørgsmål.
Hr. formand, jeg vil alligevel gerne understrege en vigtig ting. Det spørgsmål, hr. De Rossa nævner, drejer sig om Palæstina, og jeg vil minde om, at Mellemøsten var på dagsordenen i går, hvor intet ville have forhindret hr. De Rossa i at stille sit spørgsmål om Palæstina. Og at både jeg og den højtstående repræsentant, som repræsentanter for Rådet, meget gerne ville have svaret på spørgsmålet.

Formanden.
Jeg skal nok give alle ordet, men jeg vil bede Dem ... Sæt Dem ned, hr. De Rossa, tag det roligt og tag plads.
Jeg vil bede Dem om ikke at hindre de andre medlemmer i at stille spørgsmål. Vi har en time tilbage, og den skal vi ikke bruge på at drøfte Parlamentets og Rådets forhold til spørgetiden.
Jeg vil give Dem ordet, således at De meget kort kan redegøre for Deres holdning.
Min erfaring siger mig, at det ville være umuligt at svare på de første 30 spørgsmål, selv om vi havde halvanden time, og de ville derfor under alle omstændigheder blive skriftligt besvaret. Hvis man svarer skriftligt, er problemet løst, og hvis ikke, vil Parlamentet søge at opnå et mundtligt svar i næste forhandlingsreferat. Men jeg har stor tiltro til den interinstitutionelle dialog, og jeg er sikker på, at vi kan blive enige.
Jeg vil ikke komme ind på, hvad hr. de Miguel har sagt, da jeg ikke ønsker en debat.
Hr. De Rossa, ønsker De at komme med et indlæg til forretningsordenen? Hvis det drejer sig om Palæstina, kan jeg sige, at hvis der er er punkt på dagsordenen om et emne, er det normalt at fjerne spørgsmål om samme emne fra spørgetiden, efter afgørelse fra Parlamentets formand. I dette tilfælde har formanden bibeholdt spørgsmålene. Det henhører under formandens kompetenceområde, hvilket jeg som mødeformand accepterer. Hr. De Rossa, De får ordet.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg har et indlæg til forretningsordenen. Jeg kan forsikre Dem om, at jeg er helt rolig, men jeg er ikke desto mindre vred. Jeg takker ministeren for det hensyn, han udviser ved at påtage sig at besvare mine spørgsmål skriftligt. Jeg antager, at han således vil svare på den normale måde og inden for den normale tidsfrist.
Jeg vil gerne pointere over for ministeren, at jeg desværre ikke er herre over, om jeg får mulighed for at stille et spørgsmål til ham eller en anden minister her i Europa-Parlamentet under forhandlingerne. Det er gruppen, der beslutter, hvem der skal tage ordet. Hvis jeg havde haft lejlighed til at fremsætte disse spørgsmål i går, ville jeg have gjort det. Jeg tager sagen op som et spørgsmål her, fordi indholdet af mit spørgsmål ikke blev behandlet i Deres redegørelse i går.

Formanden.
Når hr. Crowley har stillet sit spørgsmål, kan De stille et tillægsspørgsmål.
Hr. Crowley får ordet til et indlæg til forretningsordenen.

Crowley (UEN).
Hr. formand, det drejer sig faktisk ikke om mit eget spørgsmål, men om hr. Gallaghers spørgsmål, der har nr. 10. Han var nødt til at forlade Parlamentet tidligere på eftermiddagen, og han glemte at underskrive en anmodning om at lade mig stille spørgsmålet på hans vegne. Han ringede derfor og bad mig undersøge, om det er muligt. Det er Deres afgørelse.

Formanden.
Der er ikke præcedens for, at det kan ske, hvis man ikke har modtaget et brev fra det berørte medlem. Jeg beklager, men spørgsmålet bortfalder. Det drejer sig dog om et spørgsmål, der var en del af et fælles svar, og De kan derfor stille et tillægsspørgsmål, hvis De ønsker det.
Nu tager vi hul på den time, der er afsat til spørgetid. Ifølge programmet forlader rådsformanden os kl. 19.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0014/2002).

Formanden.
Spørgsmål nr. 1 af Bernd Posselt (H-0166/02):

Om: Ægteskabsbegrebet i EU
Ved forelæggelse af et lovforslag om ikke-ægteskabelige partnerskaber i det polske parlament oplyste Joanna Sosnowska fra regeringspartiet SLD, at man derved tog hensyn til EU-normer. Findes der EU-normer på dette område, eller henhører dette spørgsmål, inklusive definitionen på ægteskab og familie, ikke snarere i henhold til subsidiaritetsprincippet under de enkelte medlemsstaters lovgivning?
Det drejer sig om et forslag, der er stillet i det polske parlament, selv om der i den spanske oversættelse står i en polsk by.
Jeg giver ordet til hr. de Miguel.

De Miguel
Jeg vil gerne bekræfte over for hr. Posselt, at der ikke findes nogen EU-normer for partnerskaber, som de nationale love sikrer retten til at gifte sig og stifte familie, og som regulerer udøvelsen af disse rettigheder, men der findes ingen EU-normer for partnerskaber.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg takker Dem for denne præcisering og vil virkelig bede Dem om endnu en gang at forsikre, at Rådet vil gøre det klart for medlemsstaterne, at det ikke kan accepteres, hvis bestemte ideologiske grupper forsøger at sælge ting til medlemsstaterne som acquis communautaire, der ikke er omfattet heraf. I medlemsstaterne får man i stigende grad det indtryk, at man vil udstede forskrifter for ansøgerlandene på områder som familie, abort og bioetik og påstå, at det skulle være omfattet af acquis communautaire.
Jeg vil anmode Dem om at bekræfte utvetydigt over for alle ansøgerlande, at disse temaområder ikke er omfattet af acquis communautaire.

De Miguel
Jeg synes, at dette tidspunkt er lige så godt som ethvert andet til at gentage noget, som Rådet og naturligvis det spanske formandskab har gentaget til bevidstløshed, nemlig at EU-traktaterne er kompetencetraktater. Der er kun det EU-regelværk, som findes i den primære ret, som er vedtaget i traktaterne og i den afledte ret, som skal basere sig på den primære ret. Som en gammel spansk konge, Ferdinand af Aragonien, sagde, "så findes alt det, der ikke er skrevet ned, ikke i denne verden". På samme måde kan man sige, at alt det, som ikke er med i den primære ret og den afledte ret, ikke findes i EU's verden.

Formanden.
Spørgsmål nr. 2 af Camilo Nogueira Román (H-0170/02):

Om: De store medlemsstaters magt i EU i fremtiden: Blair-Schröder-dokumentet
Hvad er Rådets holdning til det dokument, der er underskrevet af den britiske premierminister Blair og den tyske kansler Schröder om medlemsstaternes, herunder især de store medlemsstaters, indflydelse i EU i fremtiden?

De Miguel
Hr. formand, den fælles meddelelse fra premierminister Blair og kansler Schröder omhandler en samling foranstaltninger. Heri kommer de med en fortolkning af de foranstaltninger, der skal sikre et optimalt resultat af rådenes indsats, ikke kun Det Europæiske Råds, men også de råd, som udspringer af Det Europæiske Råd, og styrke Det Europæiske Råds og de øvrige råds effektivitet, i særdeleshed Rådet (almindelige anliggender).
Forslagene, som det ikke vil kræve ændringer af traktaterne at iværksætte, og som i stort omfang er sammenfaldende med forslagene fra den højtstående repræsentant, Rådets generalsekretær, på Det Europæiske Råd i Barcelona, har til formål at bidrage til den aktuelle debat om en forbedring af Rådets funktion med det formål at forberede det på udvidelsen.
De ved uden tvivl, at Det Europæiske Råd i Sevilla ønsker at udtale sig om en række af de forslag, som generalsekretæren, den højtstående repræsentant for Rådet, forelagde på Det Europæiske Råd i Barcelona, netop med henblik på en forbedring og bedre effektivitet af Det Europæiske Råds og sektorrådenes arbejde. Derfor er Schröder og Blairs brev blot endnu et bidrag, der slutter sig til rækken af andre bidrag fra f.eks. den svenske statsminister Persson til denne debat, som allerede er gået i gang, og som vi ønsker at afslutte på Det Europæiske Råd i Sevilla ved at forsøge at indføre ændringer, som naturligvis ikke på nogen måde må berøre traktaterne, for denne beføjelser ligger udelukkende hos konventet og den efterfølgende regeringskonference.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg forstår, at De ikke vil give mig noget konkret svar på et spørgsmål, der har været til debat i den europæiske offentlighed i mange uger, og som nu også er blevet tema i det politiske forum, der udgøres af det konvent, der skal behandle dette og andre grundlæggende forhold i den kommende unionsforfatning. Jeg vil gerne vide, hr. rådsformand, om de sager, der hører hjemme på Det Europæiske Råds møder, nu skal henvises til netop det kompetente organ, der udgøres af det konvent, som hr. Giscard d'Estaing er formand for.
Det er en alvorlig sag, at det spanske formandskab, der beklageligvis endnu ikke har sagt noget om EU's politiske fremtid, forbliver i udkanten af en debat, som vedrører et spørgsmål, der vanskeligt kan finde en demokratisk løsning, som respekterer den nationale og europæiske mangfoldighed uden en unionsregering og et Europa-Parlament med fuld lovgivningskompetence.

De Miguel
Jeg gentager det, jeg allerede har sagt, nemlig for det første at Rådet suverænt kan udstyre sig med de metoder, det ønsker, for at opnå en større effektivitet, en større åbenhed, en bedre gennemslagskraft og et bedre system i dets drøftelser, såfremt det ikke berører traktatens bestemmelser. Derfor er der ingen, der kan hindre Rådet i at vedtage en intern forretningsorden, såfremt den respekterer traktaternes bestemmelser.
Jeg har også sagt, at hvis Det Europæiske Råd ender med at synes, at der er behov for at ændre nogle af traktaternes bestemmelser, vil de straks blive henvist til konventet, så det kan forberede dem med henblik på regeringskonferencen.
Jeg vil gerne gentage over for hr. Nogueira, at der ikke er nogen, der forsvarer bevarelsen af den berømte institutionelle trekant, det vil sige Rådet-Parlamentet-Kommissionen, mere standhaftigt end det spanske formandskab. Derfor kan De være forvisset om, at der under det spanske formandskab aldrig vil blive begået overgreb mod denne balance, og at Rådet heller ikke vil træffe nogen foranstaltninger, som berører den primære ret, for det er alene regeringskonferencens kompetence.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, Europa betyder jo forenet i mangfoldighed, og derfor vil jeg gerne stille følgende spørgsmål: Hvordan, tror De, vil vetoretten udvikle sig? For de mindre stater er den jo dog et meget vigtigt og stort område. Tror De, at det, også i betragtning af konventet, vil være nødvendigt for Rådet at beholde vetoretten på visse områder i fremtiden?

De Miguel
Dette er et spørgsmål for regeringskonferencen, og jeg håber, at konventet vil behandle det som forberedelse til konferencen. Tillad mig dog at sige til Dem, at De taler om vetoretten, og jeg taler om enstemmighedsprincippet. Jeg vil gerne minde Dem om, at i de mest demokratiske samfund kan beslutninger enten træffes ved simpelt flertal, ved kvalificeret flertal eller ved enstemmighed, og det, at der skal være enstemmighed for at træffe beslutninger i Rådet, betyder ikke, at der udøves en vetoret, det betyder simpelthen, at der skal gøres en større indsats, for at alle bliver enige. De er sikkert også enig med mig i, at der stadig er emner, som indgår i EU's beslutningstagning, der på grund af deres politiske ømfindtlighed kræver, at Rådet gør en indsats - hele den indsats, der er brug for - for at forene alles ønsker. Det er den positive forklaring, jeg kommer med, for så vidt angår den kendsgerning, at der dog kun findes enstemmighed i meget få aspekter af EU's beslutningstagning. Og sådan vil det blive ved med at være, såfremt det er politisk nødvendigt for at sikre ligevægten, hvilket, tror jeg, ligger EU-landene meget på sinde.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Først vil jeg gerne sige til rådsformanden, at kong Ferdinand af Aragonien ikke var en spansk konge, for dengang eksisterede Spanien ikke. Han var konge af Aragonien.
For det andet vil jeg gerne understrege over for Dem, at Irlands afvisning af at ratificere Nice-traktaten og den modvilje, der er kommet til udtryk i Danmark tidligere, beviser den frygt, som de små lande har for, at de store lande - superstaterne - kan påtvinge dem deres synspunkter og interesser.
Jeg vil derfor gerne spørge Dem, om det, for så vidt angår spørgsmålet om de små landes frygt, ikke ville være bedre at give Europa-Parlamentet fuld lovgivningsbeføjelse på alle områder - uden undtagelse - af Fællesskabet og EU samt kræve tilstedeværelse af regeringerne for de historiske nationer, for forbundsstaterne og for de konstitutionelle regioner i ministerrådene, hvilket ville give Rådets beslutninger mere ligevægt, så de ikke er så centralistiske og bliver mere afbalanceret og fordelt fra et territorialt synspunkt.

De Miguel
Jeg havde ingen interesse i at besvære Parlamentet med historietimer og slet ikke i at besvære hr. Ortuondo Larrea med en hentydning, der antydede over for ham, at han skulle tage at repetere Spaniens historie, selv om det heller ikke overrasker mig, at han ikke kender den, for det har han ingen interesse i.
Med hensyn til hans andet spørgsmål er det et spørgsmål, der tilkommer konventet og regeringskonferencen, og det er ikke genstand for forhandling i Parlamentet for øjeblikket. Rådet kan ikke besvare det.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Jeg vil ganske enkelt forkaste den bedømmelse af mine intentioner, som hr. de Miguel er kommet med, ved at sige, at jeg ikke interesserer mig for Spaniens historie. Den interesser mig, og jeg kender den. Jeg vil ikke nu bedømme, om jeg kender den bedre eller dårligere eller ligesom eller mere end hr. de Miguel.

Formanden.
Jeg beder Dem, mine damer og herrer, og alle institutionerne om, at vi koncentrerer os om de forhandlinger, vi har i gang. Jeg vil lade, som om jeg er en finsk formand, som ikke kender noget som helst til mit lands historie, og ikke komme med noget indlæg.

Formanden.
Spørgsmål nr. 3 af Brian Crowley (H-0172/02):

Om: Fred i Mellemøsten
Vil Rådet redegøre for, hvilke initiativer det har taget i de seneste uger for at skabe nye kontakter med Yassir Arafat på baggrund af den vedvarende og voksende vold i Mellemøsten, og vil det yderligere oplyse, hvorledes Rådet kan påvirke eller agter at gøre sin indflydelse gældende over for sine forbindelser med Israel for at bringe det voksende og alarmerende antal dødsfald i området til ophør?

De Miguel
Jeg forstår godt, at selv om der i går var en mere end to timer lang forhandling om dette emne, bliver spørgsmålet ved med at dukke op. Derfor har jeg ikke noget imod at svare, at det på Det Europæiske Råd i erklæringen fra 16. marts blev tydeligt understreget, at blodsudgydelserne skal ophøre, at der ikke findes en militær løsning på konflikten i Mellemøsten, og at der kun kan opnås fred og sikkerhed ad forhandlingens vej.
Rådet er i permanent kontakt med parterne og med andre vigtige aktører, især via den højtstående repræsentant for udenrigspolitikken, som allerede har besøgt området tre gange i år. Jeg minder om, at rådsformanden har været der to gange. EU's særlige repræsentant for fredsprocessen i Mellemøsten, hr. Moratinos, fortsætter sin indsats på området.
Rådet har arbejdet tæt sammen med andre samtalepartnere som f.eks. USA, Rusland og FN, og et bevis herpå er det topmøde, der finder sted i Madrid i dag mellem de fire aktører, jeg har nævnt - USA, Rusland, FN og EU's formandskab - og det har også været i kontakt med landene i regionen. Det har ligeledes givet udtryk for sin støtte til det nylige initiativ fra Saudi-Arabiens kronprins, prins Abdallah. Rådet glæder sig over, at dette initiativ har fået opbakning fra Den Arabiske Ligas topmøde i Beirut, som EU's rådsformand også deltog i - for øvrigt en handling uden fortilfælde, for det er aldrig før sket, at en EU-rådsformand er blevet inviteret til at deltage i et ministermøde i Den Arabiske Liga.
Jeg mener derfor, at alle præmisserne for freden er kommet på bordet fra EU's side, som det også blev klart her under vores forhandling i går, nemlig at kontakterne fortsætter, og at vi håber, at mødet i dag munder ud i beslutninger, som gør det muligt at få en øjeblikkelig våbenhvile og ligeledes med det samme at indlede fredsforhandlinger for at genetablere roen mellem Palæstina og Israel.

Crowley (UEN).
Jeg vil gerne takke rådsformanden for svaret. Jeg ved, at det er svært gang på gang at vende tilbage til dette spørgsmål. Men som De kan se, blev mit spørgsmål indsendt sidst i februar. Ligesom min kollega hr. De Rossa fik jeg ikke lejlighed til at tale i Parlamentet i går.
Der kommer et tidspunkt i enhver forhandling, hvor man må lægge fløjlshandskerne og skride til handling. Israelerne gav EU's delegation et slag i ansigtet ved ikke at tillade samtaler med de nødvendige parter, så man kunne starte en dialog og vende stemningen. Vi skal være mere udtalte i vores støtte til en palæstinensisk stat, og samtidig skal Israel sikres sin ret til sikkerhed. Ingen af os kan bifalde eller tolerere de seneste ugers selvmordsbomber. Men det ville også være forkert af os ikke at fordømme reaktionerne hos de israelske styrker stærkt. Der bliver ikke fred i området, før parterne kan mødes og arbejde for en løsning. Fred kan kun baseres på ligeværdig respekt for modpartens territoriale integritet og rettigheder.
Jeg opfordrer rådsformanden til at udnytte det spanske formandskabs gode repræsentationer til at nå frem til en sådan løsning.

De Miguel
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Crowley for hans udtalelser, som jeg er enig i. Da vi i går havde en grundig forhandling om dette spørgsmål, og Parlamentet her til formiddag har støttet en modig resolution om Mellemøsten-spørgsmålet, synes jeg, at vi skal henvise til de konklusioner, vi i går drog i fællesskab under forhandlingen, og som er blevet afspejlet så udmærket i den resolution, der blev vedtaget af plenarforsamlingen i formiddags.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, mit spørgsmål handler om, hvorvidt formandskabet har spørgsmålet om en eventuel suspendering af associeringsaftalen med Israel på dagsordenen. Der er meget klare menneskerettighedsbestemmelser i denne associeringsaftale. Meget tyder på, at der anvendes tortur over for palæstinenserne. Det rapporteres bl.a. fra israelske menneskerettighedsorganisationer.
Hvis det er sandt, så er det et klart brud på associeringsaftalen. Kan rådsformanden oplyse, om han agter at sætte dette punkt på dagsordenen og gøre det klart over for den israelske regering, at associeringsaftalen kan suspenderes, og at der kan iværksættes skarpere foranstaltninger i form af f.eks. en handelsembargo, hvis sådanne aktiviteter ikke bringes til ophør?

De Miguel
Hr. formand, jeg vil gerne minde medlemmet om, at netop i går, på selv samme sted og under afslutningen af forhandlingen, understregede jeg på vegne af formandskabet, at det havde til hensigt at indkalde Associeringsrådet EU-Israel.
Med hensyn til de foranstaltninger, der kan udledes af vores betragtninger om betimeligheden eller manglen på samme i at gennemføre eller suspendere dele af aftalen, vil jeg også gerne minde Dem om, at disse beslutninger træffes ved enstemmighed i Rådet, og at det derfor er Rådet, som i sin visdom skal beslutte, om der skal træffes de foranstaltninger, De omtaler.
På nuværende tidspunkt kan jeg kun sige det til Dem, jeg sagde i går, nemlig at formandskabet arbejder aktivt på at indkalde Associeringsrådet, og at hvis omstændighederne tillader det, kan det måske endda mødes i forbindelse med det kommende Råd (almindelige anliggender), som afholdes i Luxembourg den 15. og 16. april. Hvis dette på grund af proceduremæssige årsager ikke kan lade sig gøre, vil vi gøre det så hurtigt som muligt. Men jeg gentager, at ét er at sammenkalde associeringsrådet, noget andet er at træffe foranstaltninger, som skal vedtages enstemmigt.

Díez González (PSE).
Jeg glæder mig over at lytte til hr. de Miguel igen. Jeg lyttede til ham i går, og De har faktisk selv meddelt, at formandskabet har til hensigt at indkalde Rådet, og i dag minder De os om, at aftalen med Israel skal vedtages enstemmigt.
Jeg vil gøre spørge rådsformanden om følgende: Hvad er det spanske formandskabs holdning?

De Miguel
Jeg vil gerne sige til Dem, at af respekt for Rådet kan formandskabet ikke have en holdning, selv om jeg tror, at fru Rosa Díez udmærket ved, hvad der er den spanske regerings holdning i denne sag. Derfor beder jeg Dem om at fritage mig for at skulle give udtryk for den offentligt, for det ville ikke være i tråd med den neutralitet, som formandskabet skal udvise.

Formanden.
Spørgsmål nr. 4 af Marie Anne Isler Béguin (H-0174/02):

Om: Fællesskabsprogram for miljøundervisning i skolerne
Formålet med forårstopmøderne er at vurdere integrationen af den bæredygtige udvikling i fællesskabspolitikkerne.
Rådet har meddelt, at uddannelse vil blive et centralt emne for Det Europæiske Råds formandskab.
Hvorledes agter Rådet at integrere miljøundervisning i skolerne i sine forslag, da emnet ikke er at finde blandt prioriteterne i "Program for det spanske EU-formandskab: Mere Europa"?

De Miguel
Hr. formand, jeg vil gerne svare fru Isler Béguin, at der indtil videre ikke er blevet stillet noget forslag til Rådet om den idé om miljøundervisning, hun hentyder til i sit spørgsmål. Men jeg vil også gerne minde om, at undervisningsspørgsmålet ikke hører under Fællesskabets kompetence, men derimod er medlemsstaternes enekompetence, og jeg glæder mig meget over at erfare (selv om jeg ikke kender det i detaljer, men dog tilstrækkeligt til at kunne bekræfte det), at der i størstedelen af medlemsstaterne allerede undervises i miljøspørgsmål i folkeskolen og gymnasiet, og naturligvis også på universitetet. Men som nævnt hører det under medlemsstaternes kompetencer og ikke under Fællesskabets. Den eneste institution, som har initiativret til at stille forslag, er Kommissionen, og da den ikke har det juridiske grundlag til at stille forslag, har den ikke stillet noget.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg havde regnet med at få dette svar, da vi jo godt ved, at uddannelse hører under medlemsstaternes kompetence. Jeg stillede imidlertid spørgsmålet, fordi det virkelig haster. De ved alle, at der overalt kun tales om bæredygtig udvikling uden helt nøjagtigt at vide, hvad dette begreb omfatter.
Netop på dette punkt skal man handle, og jeg mener, at det kunne være tiltalende, hvis Rådet og EU tog et initiativ for netop at sikre, at alle skoleelever og gymnasieelever inden for EU kunne få undervisning i "bæredygtig udvikling og miljø". Selv om det ikke hører under medlemsstaternes kompetence, mener jeg, at der har været fremsat lignende anmodninger i EU's historie. Jeg synes, at det haster, for man har talt om miljø og miljøundervisning i 30 år, og i sidste ende sorterer dette område stadig under medlemsstaterne og frivilligheden. Jeg synes, at det er på tide, og at det haster med at træffe foranstaltninger og tage konkrete initiativer.

De Miguel
Jeg behøver ikke at være overbevist om behovet for at indføre et universelt element i undervisningsemnerne på europæisk plan, såvel de historiske som de miljømæssige, men jeg svarer Dem det samme, som jeg svarede for et øjeblik siden: I EU er der ikke andre beføjelser end dem, traktaterne og den sekundære ret giver. Den primære ret anerkender derfor ikke denne fællesskabsbeføjelse. De ved, at muligheden for at ændre traktatens artikler allerede er blevet rejst på regeringskonferencerne, og dette blev forkastet af flere lande, som jeg ikke vil nævne, men som De kender.
Derfor kan jeg kun sige til Dem, at det eneste instrument på europæisk plan, der kan vække medlemslandenes forståelse, er Europa-Parlamentet, og jeg opfordrer det derfor til at fremme et forslag eller en beslutning herom, at det får dette spørgsmål på bordet, at det bliver en opfordring til medlemslandenes regeringer. Da der ikke er mulighed for en fælles politik, og Kommissionen derfor ikke kan fremlægge forslag, må de komme fra EU's politiske organ, det vil sige Europa-Parlamentet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 5 af Francisca Sauquillo Pérez del Arco (H-0179/02):

Om: Ratifikation af Cotonou-aftalen
Den 6. marts 2002 havde, ifølge Rådets egne oplysninger, kun fire medlemsstater, nemlig Danmark, Finland, Det Forenede Kongerige og Sverige, ratificeret Cotonou-aftalen, som blev undertegnet den 23. juni 2000. Kun Belgien og Italien har indledt ratifikationsprocedurer i henhold til deres respektive forfatninger. Europa-Parlamentet vedtog sin samstemmende udtalelse den 16. januar 2001 og afsluttede dermed ratifikationen for Det Europæiske Fællesskabs vedkommende.
Hvilke prognoser kan Rådets formandskab opstille med hensyn til ratifikationen af Cotonou-aftalen knap to år efter dens undertegnelse?
Hvilke foranstaltninger har formandskabet truffet eller agter det at træffe for at tilskynde de medlemsstater, der endnu ikke har indledt ratifikationsprocedurer, til at gøre dette?
Mener Råder ikke, at det er nødvendigt at iværksætte en europæisk kampagne for at oplyse borgerne og organisationerne om denne aftale, som fastsætter forbindelserne mellem EU og 77 udviklingslande?

De Miguel
Jeg vil gerne bekræfte, at der desværre indtil videre kun er fire medlemsstater, der har ratificeret Cotonou-aftalen, selv om den har været undertegnet i lang tid. Det drejer sig i kronologisk rækkefølge om Danmark, Det Forenede Kongerige, Sverige og Finland.
Rådet vil dog gerne rette den opfattelse, at der kun er to medlemsstater, der har indledt ratifikationsprocedurer. Sådan forholder det sig ikke. Procedurerne er allerede blevet indledt i samtlige medlemsstater, uden undtagelse, og de er endda ved at være færdige om kort tid, f.eks. i Spanien. Efter min mening er det mere et spørgsmål om dage end om uger.
Ratifikationsprocedurerne følger deres normale forløb, selv om processen er lang, og det må forventes, at alle medlemsstaterne, medmindre der opstår noget uforudset, har ratificeret Cotonou-aftalen inden udgangen af indeværende år.
Jeg vil gerne sige til Dem, at rådsformandskabet - som allerede var bevidst om situationen - har taget kontakt med alle EU's medlemsstater for at opfordre dem til at fremme og fremskynde ratifikationsprocedurerne, og der er intet, der ville glæde os mere end at kunne sige, at Cotonou-aftalen allerede er ratificeret med udgangen af vores formandskab, når det tages i betragtning, at nævnte aftale træder i kraft den første dag i den anden måned efter den dato, hvor ratifikationsdokumenterne fra EU's medlemsstater og fra to tredjedele af AVS-landene - det vil sige 51 - samt Fællesskabets instrument til vedtagelse af aftalen bliver deponeret. I dag har 42 AVS-lande deponeret deres ratifikationsinstrumenter.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til endnu en gang at understrege, at formandskabet erindrer alle de kontraherende parter i Cotonou-aftalen om, at det haster med at få gennemført nævnte aftale fuldt ud, da den er et væsentligt element i EU's udenrigspolitik om samarbejde og udvikling, og det gjorde jeg allerede som repræsentant for EU's rådsformandskab på mødet i Den Parlamentariske Paritetiske Forsamling, som blev afholdt i Kapstaden den 18.-21. marts i år. Dette bliver naturligvis et hovedpunkt på det møde, som afholdes mellem AVS- og EU-ministrene under det spanske formandskab i Punta Cana (Den Dominikanske Republik) den 28. juni.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, på grund af det, De har sagt i dag, og som De også sagde i Kapstaden, tror jeg, at Spanien er lige ved at ratificere den. Under alle omstændigheder vil jeg gerne på grund af den betydning, som denne associeringsaftale mellem AVS-landene og EU har, og da der allerede er gået to år, siden Cotonou-aftalen blev undertegnet, vide, om Rådet, ud over det, de medlemsstater, der har ratificeret den, gør - og som rådsformanden så udmærket har sagt kun er fire - påtænker at lave en informationskampagne rettet mod den offentlige mening i Europa, som næsten ikke har noget kendskab til, hvad Cotonou-aftalen er. Det samme kan ikke siges om AVS-landene, hvoraf 44, som De så udmærket har nævnt, har ratificeret den. Har Rådet til hensigt at benytte dette formandskab og den nuværende situation i AVS-landene til at gennemføre denne oplysningskampagne?

De Miguel
Jeg tror, at De har meget ret med hensyn til det betimelige i at lave en informationskampagne for de europæiske borgere om betydningen af denne forbindelse, den ældste, som EU har med tredjelande, for det er en forpligtelse, som EU har over for alle verdens ulande, en verden, som de europæiske lande har grund til at være særlig ansvarlige over for, da de fleste af AVS-landene har været koloniseret af de gamle kolonimagter, som i dag er medlemmer af EU.
Jeg synes, at tidspunktet er optimalt. Monterrey-konferencen om udviklingsfinansiering er blevet afholdt, og i Johannesburg afholdes der i begyndelsen af september en verdenskonference om bæredygtig udvikling, hvor udviklingsfinansiering og alle de aktioner, der udvikles i Cotonou-aftalen, har en fremtrædende plads. Jeg er naturligvis parat til at drøfte dette med Kommissionen - med den ansvarlige kommissær - og til ved hjælp af en kampagne at forsøge at bevidstgøre de europæiske borgere om betydningen af dette instrument, som sætter Europa i spidsen for udviklingssamarbejdet i den verden, vi lever i. Det er særdeles vigtigt, især når man tager i betragtning, at vi i Monterrey er blevet mindet om den særlige pligt, de mest udviklede lande har til at hjælpe de mindre udviklede.

Formanden.
Spørgsmål nr. 6 af Richard Corbett (H-0183/02):

Om: Kashmir
Er Rådet enig i, at de seneste hændelser har gjort det endnu mere uopsætteligt at finde en udvej i striden om Kashmir?
Hvilke skridt vil EU tage for at lede de berørte parter til forhandlingsbordet med henblik på at nå frem til en løsning?

De Miguel
Rådet er bekymret over de nylige spændinger mellem Indien og Pakistan, ikke mindst i lyset af omfanget af deres militære opmarch og de to landes atomkapacitet. Rådet håber, at de to lande på baggrund af de håndfaste foranstaltninger, Pakistan har truffet over for de terrorgrupper, der findes inden for dets område, og som opererer i Indien, kan genoptage den bilaterale dialog i Shimla-aftalens og Lahore-erklæringens ånd. Rådet håber ligeledes, at denne dialog vil omfatte alle de emner, der er af interesse for parterne, herunder spørgsmålet om Jammu og Kashmir. Rådet er villigt til at yde hjælp til dialogen, men kun hvis parterne finder det nyttigt.

Corbett (PSE).
Er formandskabet enigt i, at Kashmir er et godt eksempel på en konflikt, der har fået lov til at gnave for længe? Mens vi forståeligt nok har vores opmærksomhed rettet mod andre steder - såsom Mellemøsten - er der en tendens til, at vi glemmer de meget farlige konflikter andre steder i verden og derfor ikke gør nok for at prøve på at løse dem.
Er formandskabet opmærksomt på, at mange af de EU-borgere, der stammer fra Kashmir - ikke mindst i min egen valgkreds - er meget bekymrede over deres slægtninges ve og vel? Er rådsformanden enig i, at det nu er på tide at lægge større pres på de involverede parter for at få dem til at finde en forhandlingsløsning? Vi bør ikke glemme denne konflikt, mens vores opmærksomhed er rettet mod andre steder. Vi skal som Europæisk Union give den mere opmærksomhed, og om nødvendigt skal vi tilbyde EU's tjenester som mægler, hvis det kan hjælpe de involverede parter.

De Miguel
Hr. formand, formandskabet er helt klar over, at konflikten i Kashmir er en af disse konflikter, som varer eller har varet længere, end ønskeligt er. Desværre har de tilpasninger af det moderne samfund, der er opstået i det 20. århundrede i den internationale kontekst, gjort, at der i forskellige områder af de forskellige kontinenter er blusset spændinger op, som ikke har kunnet løses, fordi de er politisk og følelsesmæssigt hårdt belastet.
Det er tydeligt, at Kashmir ikke tiltrækker sig al vores opmærksomhed, men ikke fordi problemet ikke er alvorligt, men netop - og det bør roses - på grund af den indsats, som såvel Indien som Pakistan har gjort, for at dette brændpunkt, der har været tæt på at udløse en krig, som kunne have fået uoverskuelige konsekvenser, har kunnet holdes nede takket være den dialogånd, der til trods for mange problemer stadig findes mellem Indien og Pakistan.
Jeg synes, at Rådet har sat overordentlig stor pris på den forsoningsånd, som den indiske og pakistanske regering har udvist, især i de seneste måneder, hvor der har fundet meget alvorlige hændelser sted med terrorattentater, som har kunnet destabilisere regionen, som allerede var tilstrækkelig destabiliseret på grund af konflikten i Afghanistan. Formandskabet har naturligvis stillet sig til tjeneste fra første dag.
Efter min mening er Pakistan og Indien lande med en stor kultur og gamle traditioner. De mener, at de er i stand til selv at løse konflikten. Hvis de behøver os, kan De være sikker på, at vi vil være til deres rådighed, men for øjeblikket giver den dialogånd, som hersker blandt de to stater, Pakistan og Indien, anledning til at tro, at de, om end langsomt, har vilje til at løse denne konflikt, som minder om den, der fandt sted i anledning af Indiens deling, da Pakistan fik sin uafhængighed, og som udløste store frustrationer.

Spørgsmål.
Spørgsmål nr. 7 af Cecilia Malmström (H-0187/02):

Om: Besøgsvisum til taiwansk medborger i ledende stilling
Taiwans demokratisk valgte liberale præsident Chen Shui-bian er af et svensk søsterparti blevet inviteret til Sverige for at deltage i partiets hundredårsjubilæum. Den taiwanske præsident er blevet nægtet indrejsevisum med den begrundelse, at EU's visumregler ikke tillader Taiwans præsident indrejse i nogen EU-medlemsstat. Præsident Chen Shui-bian blev også i efteråret nægtet visum til Bruxelles.
"Ét-Kina"politikken sætter åbenlyse grænser for EU's handlefrihed i forholdet til Taiwan. EU-medlemsstaterne har i lang tid afprøvet, hvor grænsen går i spørgsmål vedrørende vore diplomatiske forbindelser til Kina, og har i flere tilfælde udvidet den. Så sent som sidste efterår modtog EU f.eks. Tibets leder Dalai Lama.
Er Rådet parat til at tage sin visumpolitik over for Taiwan op til fornyet overvejelse, så landets folkevalgte præsident får mulighed for at rejse ind i EU, i det mindste i privat øjemed? Mener Rådet, at det er en konsekvent politik at tillade besøg af Tibets leder, men ikke af Taiwans folkevalgte præsident?

De Miguel
Rådets forordning 539/2001/EF fastsætter en liste over tredjelande, territoriale enheder og myndigheder, der ikke er anerkendt som stater, i det mindste af en medlemsstat, og hvis statsborgere er forpligtet til at være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, og Taiwan står på denne liste. Det tilkommer medlemsstaterne at træffe beslutning om at udstede eller nægte visum i individuelle tilfælde, idet de skal basere sig på de kriterier, der er fastsat i de fælles konsulære instrukser, når nævnte beslutning har med Schengen-konventionen at gøre. Der findes ingen specifik rådsbeslutning, der tvinger medlemsstaterne til at nægte at udstede visum til den person, De henviser til. Medlemsstaterne har derfor beføjelse til at gøre det, hvis de ønsker det.

Malmström (ELDR).
Tak, hr. rådsformand, for denne oplysende besked. Vi diskuterede Kina i morges, og der var stor enighed i Parlamentet om vigtigheden af en dialog og et samarbejde også på menneskerettighedsområdet.
Hvis jeg har forstået Deres svar ret, er det helt uberettiget, at den franske, den danske og nu senest den svenske regering med henvisning til EU's visumregler har nægtet præsident Chen Shui-bian et indrejsevisum, når han er blevet inviteret til private arrangementer. Så vidt jeg kan forstå, findes der således ikke nogen afgørelse fra EU's ministre, som man skal holde sig til i dette tilfælde, hvilket betyder, at de enkelte lande kan foretage egne vurderinger.
Finder De det ikke mærkeligt, at man foretager sådanne vurderinger? Det sender meget underlige signaler til Kina, samtidig med at vi er meget opsatte på at fremhæve menneskerettighedsdialogen og bevare en god samtaletone over for Taiwan i dette spørgsmål.

De Miguel
Jeg synes ikke, at der er noget underligt i det, fru Malmström. Det, jeg siger til Dem, er, at Taiwan udgør et politisk problem, som De er bekendt med - og som jeg naturligvis ikke vil komme ind på - og derfor betyder de fælles konsulære instrukser ikke automatisk tildeling af visa til personer fra Taiwan, og i særdeleshed til en så betydningsfuld person som regeringslederen. Et hvilket som helst land i EU, som af sig selv ønsker at give indrejsevisum udelukkende til dette land, kan dog gøre det, og ingen forhindrer det i at gøre det. Det afhænger naturligvis af den enkelte stats politiske overvejelser, og jeg forestiller mig ikke, at De er uvidende om, at der findes tungtvejende politiske årsager til og kraftigt pres fra Kina om ikke at give denne slags visa.

Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 8 af hr. van den Bos.

Formanden.
Da spørgsmål nr. 9 og 10 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét. Fru Díez González har overtaget spørgsmål nr. 9, som er stillet af fru Rodríguez Ramos. Spørgsmål nr. 9 af María Rodríguez Ramos (H-0192/02):

Om: Ophævelse af stoppet for udlændinges adoption af rumænske børn
Efter opfordring fra flere internationale organisationer vedtog den rumænske regering i juni 2001 at suspendere udlændinges adoption, og den er nu ved at behandle forslag til en ny adoptionslov, som efter sigende er til behandling i parlamentet. Alligevel vedtoges den 7. december 2001 en "Emergency Ordinance", hvormed det blev muligt at afslutte de sager, som verserede ved domstolene. Det var også i kraft af denne bestemmelse muligt at indføre fritagelser for stoppet for behandling af sager, indtil den nye lov forelå.
Der er mange familier fra Spanien (1200) og fra andre medlemsstater, som har indledt sager om adoption af rumænske børn. I nogle tilfælde har den rumænske adoptionskomité endog tildelt et barn til adoptivforældre, og disse er så rejst til landet for personligt at hente barnet inden suspenderingen. Dette er tilfældet med sytten spanske anmodninger, hvor de rumænske myndigheder har godkendt en adoption, og hvor sagerne nu befinder sig hos den rumænske adoptionskomité med henblik på behandling ved de rumænske domstole.
Hvad har Rådet foretaget sig, eller hvilke initiativer påtænker det at træffe over for de rumænske myndigheder med henblik på at afslutte disse sytten sager, og hvilke initiativer vil Rådet iværksætte, for at der for de familier, hvis sager er blokeret og siden 2000 har været under administrativ behandling, snarest kan findes en løsning på en pinagtig situation, som allerede er blevet trukket i langdrag alt for længe?  Spørgsmål nr. 10 af Pat the Cope Gallagher (H-0219/02):

Om: Internationale adoptioner og Rumænien
I juni 2001 ophørte den rumænske adoptionskomité med at henvise børn til internationale adoptionsfonde og indstillede registreringen af nye udenlandske familier, der ønskede international adoption, i mindst ét år. Vil Rådet oplyse, hvilke skridt den vil tage for at forsøge at få hævet dette moratorium på internationale adoptioner i Rumænien, og om det er sikker på, at der gøres nok for at integrere børnepasningspolitikken i andre sektorpolitikker?

De Miguel
Hr. formand, De havde tilfældigvis forsædet for spørgetiden under mødet i marts. På nøjagtig samme tidspunkt og under selv samme spørgetid svarede jeg hr. Gil-Robles Gil-Delgado på et spørgsmål, hvor jeg udtalte mig klart om dette emne.
Det spørgsmål, der stilles nu, er identisk. Jeg kunne henvise til det, jeg svarede hr. Gil-Robles Gil-Delgado, men det vil jeg ikke gøre. I stedet vil jeg læse mit svar ordret op, så det bliver klart, at Rådet ikke har skiftet mening fra marts til april:
"Hr. formand, EU har systematisk prioriteret spørgsmålet om menneskerettigheder og beskyttelse af menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal i dets forbindelser med ansøgerlandene.
Dette spørgsmål er et vigtigt element i førtiltrædelsesstrategien for hvert af disse lande i overensstemmelse med de politiske krav til tiltrædelse, som blev fastlagt af Det Europæiske Råd i København i 1993.
I Rumæniens tilfælde er børneforsorg et af de specifikke områder, som førtiltrædelsesstrategien dækker. I Kommissionens periodiske rapport for 2000 om Rumæniens fremskridt mod tiltrædelse, gav Kommissionen udtryk for sin bekymring over en adoptionslovgivning og -praksis mellem forskellige lande, der tillader, at overvejelser, som ikke er i den mindreåriges bedste interesse, påvirker adoptionsbeslutninger. På grund af dette og andre tegn på bekymringer besluttede Rumæniens regering at suspendere de internationale adoptioner. I det reviderede tiltrædelsespartnerskab med Rumænien, som Rådet vedtog den 28. januar 2002, fastsættes det blandt prioriteter og mellemliggende mål, at Rumænien skal håndhæve moratoriet om international adoption, indtil der er vedtaget ny lovgivning, som bedst muligt varetager barnets interesserer og er forenelig med Rumæniens internationale forpligtelser, og indtil den administrative kapacitet til at gennemføre den nye lovgivning er til stede. Samtidig med at Rumæniens regering håndhævede det generelle moratorium, vedtog den i december 2001 foranstaltninger for at fuldføre adoptionsprocedurerne i de sager, der allerede var bragt for domstolene, da de internationale adoptioner blev suspenderet. Rådets formandskab mener, at adoption af børn, for hvilke adoptionsprocedurerne allerede er indledt i medlemsstaterne med alle juridiske garantier, bør fuldføres inden for en rimelig tidsfrist."
EU's rådsformand - den spanske regeringsleder, hr. Aznar - fik dette løfte, da han besøgte hr. Iliescu og hr. Nastase i november 2001 i en rundrejse til hovedstæderne før indledningen af formandskabet. Vi fik dér garantier for, at de ville fremme adoptionerne, og at de ydermere ville indføre al nødvendig lovgivning. Formandskabet gjorde det derfor allerede, før dets periode begyndte, og nu har det til hensigt - som det blev nævnt i svaret - "at følge situationen i Rumænien meget nøje på dette punkt, navnlig gennem de organer, der er oprettet som led i den europæiske aftale, det vil sige associeringsrådet og associeringsudvalget."
Jeg skal nævne, at dette spørgsmål også blev bragt op på det sidste møde i associeringsrådet, og at vi også har rejst det bilateralt, såvel over for premierministeren, hr. Nastase, som over for udenrigsministeren, hr. Geoana.

Díez González (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, De har faktisk sagt det, der er en ny lovgivning, et hastedekret, som gør det muligt at smidiggøre nogle forretningsgange.
Hør nu her, hr. de Miguel, jeg ønsker ikke, at Rådet skifter mening, og jeg mener ydermere, at det er nødvendigt at beskytte børnene, men synes De ikke, at vores regeringer burde være mindst lige så effektive som de nordamerikanske embedsmænd? De ved jo, at der i februar, efter den rumænske premierministers besøg i USA, ved anvendelse af netop dette nye dekret og af den nye lovgivning er blevet bevilget 19 børn til adoption af nordamerikanske familier. Tror De ikke, at når dette dekret er i kraft, og adoptionerne er kommet ud af dødvandet, at løsningen ligger i et ordentlig udøvet politisk pres, hvor børnene ydes beskyttelse, men hvor den rumænske regering samtidig afkræves ligebehandling, for så vidt angår de europæiske familier? Tror De ikke, at hvis hr. Aznar satte dette spørgsmål på dagsordenen igen, hvis han løftede røret, hvis han tog politisk kontakt på højt niveau, ville dette spørgsmål - som berører mindst 17 spanske familier, som har fået tildelt børn - blive bragt ud af dødvandet, sådan som det er sket for nordamerikanerne? Det tror jeg, hr. rådsformand, og jeg beder Dem om at gøre det.

De Miguel
Jeg gentager blot over for Dem, at EU's formandskab faktisk allerede har taget skridt, før det overtog formandskabet, som formåede at bringe spørgsmålet ud af dødvandet. Samtidig er dette spørgsmål blevet bragt op igen - sidste gang på Det Europæiske Råd i Barcelona - og jeg kender ikke de foranstaltninger, som Rumænien har truffet med hensyn til de nordamerikanske børn, og jeg kender heller ikke detaljerne omkring de adoptioner, som er fremmet med hensyn til andre børn fra EU. Jeg minder Dem om, at formandskabet ikke gør forskel på nationaliteter. For os er alle børn fra EU ens, uanset om de er spanske eller fra enhver anden EU-medlemsstat. Jeg kender ikke antallet af dem, som er bragt ud af dødvandet, men jeg har indtryk af, at de er på rette vej. Jeg vil under alle omstændigheder sige til Dem, fru Díez, at vi naturligvis ikke vil sky nogen anstrengelser, og at vi, hvis der bliver behov for nye skridt, vil gøre det med stor fornøjelse. Jeg noterer mig det, og jeg vil sørge for at viderebringe det til rette vedkommende og også selv tage de fornødne skridt.

Crowley (UEN).
Jeg takker rådsformanden, fordi han er så ærlig at sige, at han har givet det samme svar som i sidste måned.
Mit tillægsspørgsmål handler specielt om de mange informationer, vi råder over her i Parlamentet takket være en rapport, som baronesse Nicholson of Winterbourne har udarbejdet for Parlamentet. Det er en fordel for mange børn at blive bortadopteret, fordi det giver dem en bedre chance for at få et godt liv. Det gælder især for et stort antal alvorligt handicappede børn på børnehjem i Rumænien, som kan finde villige værtsfamilier i EU-landene. Disse familier hindres nu i at adoptere det, der i mange tilfælde er uønskede børn i Rumænien og andre lande - specielt i Amerika. Der er mange familier i EU, som er villige til at adoptere børn med alvorlige traumer og handicap, det være sig fysiske såvel som psykiske. De er de desværre blevet forhindret i.
Kunne man ikke indføre et prioriteringssystem for denne type adoptioner?

De Miguel
Hr. Crowley, jeg besøger ofte Rumænien i forbindelse med mit arbejde, og jeg har ved forskellige lejligheder haft lejlighed til at se den elendighed og den ulyksalighed, der findes på asylerne, på børnehjemmene for børn, som er forældreløse eller er blevet skilt fra forældrene. Jeg kan ikke andet end være enig med Dem i, at disse børn naturligvis ville have det meget bedre hos en familie end i en barmhjertighedsinstitution. Desuden mangler disse institutioner normalt både midler og penge til at tilbyde børnene et værdigt liv.
Men adoptionsspørgsmålet er et særdeles følelsesladet spørgsmål i disse lande, og da det er følelsesladet, er det også særdeles politisk, og den rumænske regering har netop mange vanskeligheder med at bringe orden i huset, for så vidt angår dette spørgsmål, som ikke har været fri for de ekstraordinære korruptionssager, som har besudlet det offentlige liv i landet.
Jeg synes, at vi skal give hr. Nastases nye regering et tillidsvotum, for han er en hæderlig premierminister, som forsøger at etablere et system uden korruption, der i større omfang baserer sig på respekt af rettighederne og af menneskerettighederne, hvilket han bliver afkrævet i kraft af Københavnskriterierne og som EU-ansøger. Jeg synes, at vi skal give ham det nødvendige råderum, så han kan reorganisere børneadoptionsordningen. Men da det under alle omstændigheder berører mange familier, er det et humanitært spørgsmål. Der er også problemet med dem, som stadig venter på børnene. Vi skal bekymre os om dem, og bagefter skal vi give den rumænske regering råderum til at få etableret en fuldstændig gennemsigtig adoptionsordning, som gør det muligt, at så mange rumænske børn, som ingen familie og formue har, kan finde en bedre fremtid i europæiske eller amerikanske familier.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Jeg takker med stor glæde Rådet for de mange kommentarer til dette vanskelige spørgsmål her i dag. Jeg tager ordet, for skønt Rådets holdning ikke er ændret, har den rumænske regering gjort et stort stykke arbejde, og jeg vil gerne anbefale Rådet at læse den rapport om internationale adoptioner, der for få dage siden blev udsendt af en uafhængig gruppe, og som premierministeren bestilte. Rapporten er nu blevet vedtaget, og den vil blive offentliggjort og promoveret, så snart de sidste detaljer er faldet på plads.
Denne nye rapport er meget vigtig, specielt med hensyn til at deblokere igangværende sager, hvilket ganske givet vil glæde min gode og eminente kollega hr. Gil-Robles Gil-Delgado. Men vi skal huske på, at det ikke kun er familier i Spanien og Nordamerika, der rammes af den korruption og handel med børn, som Rådet har omtalt. Der findes tusindvis af børn i Rumænien, der har egne familier, men som er blevet revet bort fra dem. Derfor skal hele systemet styrkes, fornys og revideres, sådan som Rådet sagde. Det er en meget vigtig sag for specielt de alvorligt handicappede børn, og jeg er sikker på, at den nye rapport også vil hjælpe med hensyn til prioriteringer.
Mit spørgsmål til Rådet affødes imidlertid af min store bekymring over angiveligt velfunderede beretninger om, at USA - måske på grund af spørgsmålets følsomhed - knytter Rumæniens potentielle NATO-medlemskab, som Parlamentet støtter 100%, sammen med ophævelsen af moratoriet for internationale adoptioner. Hvis det er sandt, vil Rådet så fremsætte en erklæring om, at det er en meget upassende fremgangsmåde?

De Miguel
Mit svar bliver meget kort: Jeg ønsker ikke at blive ved med at drøfte dette spørgsmål. Baronesse Nicholson of Winterbourne er kommet med et meget vigtigt bidrag til relationerne mellem EU og Rumænien med sin rapport, som vi alle kender, og som rumænerne naturligvis kender bedre end os. Jeg tror derfor, at hun er udmærket klar over, at mange af disse spørgsmål er ved at blive løst, og at det ikke ser ud til, at dette er det rette tidspunkt til at blive ved med at spekulere over adoptionsspørgsmålene i Rumænien.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Hr. formand, min spørgsmål bliver meget kort. Jeg vil gerne spørge rådsformanden, om hans oplysninger er, at der var ca. 3.500 internationale adoptioner i Rumænien om året, og at det samme antal børn boede på børnehjem; om der i dag er mindst 50.000 børn på børnehjem, for så løser denne ordning ikke problemet; og om den rumænske regering på grund af behovet for at afskaffe korruptionen virkelig er fritaget fra et grundlæggende princip i EU, nemlig at de gældende love ikke har tilbagevirkende kraft i forhold til dem, som adoptionerne hidtil er blevet behandlet efter.

De Miguel
Jeg er virkelig ikke i stand til at præcisere antallet af børn, som befinder sig på børnehjem. Det drejer sig naturligvis om titusindvis. Jeg er også enig i, at en mere human måde at give disse fremtidsløse børn en chance netop er at fremskynde adoptionerne. Jeg har dog allerede sagt, at jeg mener, at dette er et alvorligt politisk problem for den nye rumænske regering, som rækker langt tilbage i tiden. Regeringen gør en stor indsats for at lave en lovgivning og få orden i adoptionsspørgsmålet, som ydermere er særdeles følsomt, da det berører den rumænske befolkning i almindelighed. Jeg synes derfor, at vi skal lade tvivlen komme den til gode og tro, at hr. Nastases regering vil iværksætte denne nye lovgivning og genetablere den rytme i adoptionerne, der var tidligere.
Princippet om tilbagevirkende kraft er en valgmulighed for den rumænske regering, der, hvis den ønsker det, kan anvende den gamle lovgivning eller vente på at anvende den nye. Under alle omstændigheder har vi allerede fået et løfte om, at de børn, som var underlagt den gamle lovgivning, bliver overdraget til familierne, og det er det, der sker for øjeblikket.

Formanden.
Spørgsmål nr. 11 af Jonas Sjöstedt (H-0193/02):

Om: Udbygning af SIS 2-registeret
I Rådet behandles for øjeblikket et forslag om at udvide registreringen via SIS-registeret til også at omfatte såkaldte "ballademagere", f.eks. fodboldbøller og voldsomme demonstranter.
Vil Rådet åbne mulighed for, at også demonstranter, som ikke har begået lovovertrædelser, skal kunne registreres i SIS-registeret?

De Miguel
Hr. formand, spørgsmålet henviser til det belgiske forslag om at lade SIS-indberetningerne (Schengen-informationssystemet) omfatte personer, om hvem det vides, at de har begået handlinger, der er anerkendt som forstyrrelse af den offentlige ro og orden, og som kan blive til ballademagere i forbindelse med visse begivenheder som f.eks. sportslige, sociale og kulturelle begivenheder eller en hvilken som helst demonstration.
Hensigten var at sidestille disse informationer med indberetninger i henhold til Schengen-konventionens artikel 99, selv om formålet er et andet, nemlig at hindre disse personer i at deltage i visse begivenheder, i stedet for at gennemføre en specifik og diskret overvågning som den, der har fundet sted for nylig.
Ministrene diskuterede dette forslag på mødet i Det Blandede Udvalg den 7. december 2001. Der var meningsforskelle, og nogle delegationer modsatte sig kraftigt forslaget. Der har derfor ikke været en detaljeret undersøgelse af spørgsmålet på ekspertniveau, og de eventuelle betingelser for registrering af disse oplysninger om nævnte personer, såfremt det besluttes at indberette dem, er heller ikke blevet præciseret endnu. Det er derfor ikke muligt på nuværende tidspunkt at komme med et definitivt svar på spørgsmålet, men på baggrund af de aktuelle holdninger tror jeg ikke, at det er sandsynligt, at dette forslag vil nyde fremme i den nærmeste fremtid, og endnu mindre sandsynligt, at det kommer til at omfatte personer, der ikke har begået forbrydelser.
Rent informativt understreger Rådet, at der er et beslutningsforslag fra Rådet om sikkerheden ved internationale fodboldkampe. I nævnte beslutningsforslag foreslås der udveksling af politimæssig information mellem nationale fodboldinformationscentre, men det er ikke tanken at anvende SIS til dette formål.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Jeg takker rådsformanden for svaret. Mit næste spørgsmål går på, om dette forslag sendes til fornyet behandling i en arbejdsgruppe eller i Ministerrådet. Er det med på dagsordenen for de kommende møder?
Jeg vil også gerne understrege, at det er et vigtigt spørgsmål om retssikkerhed. Det handler om en mulig begrænsning af menneskers grundlæggende rettigheder, retten til at rejse og retten til at tilkendegive sin mening i en demonstration. Der skal være meget stærke bevæggrunde, hvis man skal indføre sådanne begrænsninger. Det må være et absolut krav, at der findes en dom, så begrænsninger ikke bare indføres på grund af f.eks. en politisk mistanke. Jeg er glad for Rådets svar om, at det ikke finder det praktisk muligt at registrere personer, der ikke er dømt for lovovertrædelser, i et sådant register, og at det finder en sådan beslutning meget usandsynlig.

De Miguel
Jeg synes, at jeg har været tilstrækkelig eksplicit, hr. Sjöstedt. Rådet har ikke været modtagelig for idéen om at lade SIS omfatte registreringer af personer, som udelukkende er kendt for deres aktiviteter i forbindelse med forskellige begivenheder, der ligger ud over det normale, for det ville betyde en helt uacceptabel indberetning af personer, der ikke har begået nogen lovovertrædelse. SIS registrerer udelukkende forbrydere.
Såfremt der kan forudses forstyrrelser af den offentlige ro og orden i anledning af sportslige eller politiske begivenheder eller demonstrationer, som det er sket tidligere, er det meget mere effektivt med diskret overvågning af personindrejser og grænser end at foretage disse registreringer, som ikke kun er ubehagelige, men også imod hele vores samfundstradition. Jeg vil gerne sige til Dem, at den sidste lejlighed, hvor der blev foretaget diskret overvågning, netop var i forbindelse med Det Europæiske Råd i Barcelona, og at det for at undgå, at byens gader blev omdannet til en slagmark, som det skete i Genova, og ved hjælp af en midlertidig ophævelse af Schengen-aftalen, blev muligt for det spanske politi at stoppe nogle ballademagere, som f.eks. havde køller og baseball-bats med til at ødelægge udstillingsvinduer, ved grænsen. Der blev beslaglagt mere end 2.000. Alle personer fik lov at komme ind, undtagen dem, der bar redskaber, der kunne bruges til destruktive handlinger.
Denne overvågning er formentlig mere effektiv end offentliggørelse af lister over personer, der i teorien ikke har begået en lovovertrædelse, og som der derfor ikke er nogen grund til at registrere.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Jeg ville ikke have stillet spørgsmålet, hvis rådsformanden ikke selv havde nævnt Genova. Jeg vil gerne gøre formanden opmærksom på, at der var kontrol, og f.eks. blev et skib med græske demonstranter tvunget til at vende om. Og dette hindrede ikke episoder med dødsofre i Genova, hvilket viser, at problemet ikke ligger hos demonstranterne, men hos politiet og myndighederne, som vælger en repressiv taktik over for demonstranterne. Og det er et problem, vi har klaget over mange gange.

De Miguel
Hr. formand, det er i sandhed ikke et spørgsmål, men jeg vil med glæde besvare Deres forslag, og det forholder sig faktisk sådan, at hverken overvågning, diskret eller ej, eller lister i det integrerede informationssystem vil kunne hindre, at der opstår ubehagelige handlinger under demonstrationer, og jeg synes, at det spanske formandskab med stolthed kan sige, at der ikke fandt nogen voldshandlinger sted i Barcelona, hverken mod folks ejendele eller ejendom eller mod demonstranterne, for politiet udøvede - naturligvis - sin pligt til kontrol og overvågning med tilstrækkelig respekt for demonstranterne, og det forsøgte altid at adskille ballademagerne fra de folk, der demonstrerede i god tro. Man skal huske, at demonstrationen i Barcelona var en virkelig ekstraordinær manifestering af borgernes sammenhold, og at der ydermere ikke er fortilfælde med en så stor demonstration, hvor der ikke har fundet voldshandlinger sted. Jeg er derfor fuldstændig overbevist om, at den bedste måde at undgå disse hændelser på er at udøve en effektiv overvågning, og at politiet forstår at gøre sit arbejde effektivt, som det var tilfældet under Det Europæiske Råd i Barcelona.

Formanden.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er opbrugt, vil spørgsmål nr. 12-40 blive besvaret skriftligt.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, jeg har deltaget i mange spørgetidssessioner her i Parlamentet, og hvis jeg foretager en sammenligning, er det min opfattelse, at hr. de Miguel udøver en vis form for parlamentarisk fribytteri, for han taler meget langsomt, men ikke mindst læser han meget langsomt, hvilket er mere påfaldende.
Jeg er god til spansk, og jeg fortolker det som en parlamentarisk list for at forsinke forhandlingen. Jeg tror, at hvis vi lavede en komparativ fonetisk, fonologisk og tidsmæssig undersøgelse, ville vi se, at der har været rådsformænd, som har gennemført fantastiske spørgetidssessioner og brugt meget tid på forklaringer, men det er ikke tilfældet her.
Efter min opfattelse er der her tale om et vist parlamentarisk fribytteri for bevidst at forsinke forhandlingen, så der ikke er tid til så mange spørgsmål. Derfor beder jeg formandskabet om at se på sagen for det tilfælde, at der er behov for en formaning til hr. de Miguel.

Formanden.
Nu kan jeg godt sige til Dem, fru Izquierdo Rojo, at min opfattelse overhovedet ikke stemmer overens med Deres vurdering, som er meget personlig.
Dette er ikke en bemærkning til forretningsordenen. De er i Deres gode ret til at give udtryk for Deres holdninger skriftligt, men formandskabet kan allerede nu oplyse, at det hverken vil lave en fonologisk eller tidsmæssig undersøgelse, og at det mener, at hr. de Miguel, i henhold til dets kriterium, besvarer spørgsmålene. Nogle gange kan medlemmerne lide dem og andre gange ikke, fru Izquierdo. Det er elementært, ikke sandt?
Hvis hr. de Miguel på grund af hentydningerne ønsker at komme med et svar, har han ordet.

De Miguel
Jeg synes naturligvis, at det grænser til det uhøflige at komme med denne bemærkning, netop i dag, hvor Parlamentet har ladet mig vente i en halv time på indledningen af spørgetiden, fordi der var en anden forhandling i gang. Jeg har ikke bebrejdet Parlamentet denne forsinkelse i dets forhandlinger, for det forekommer mig helt normalt. Jeg synes, at det er helt utroligt, at nogen kan bebrejde mig, at jeg spiller tiden ved at besvare nogle spørgsmål, når det er Parlamentet selv, der har ladet mig vente i en halv time. Det burde fru Izquierdo Rojo vide. For øvrigt er det ikke første gang, at jeg taler i et parlament - heller ikke i dette - og der er aldrig nogen, der har beskyldt mig for fribytteri, tværtimod. Jeg synes, at jeg læser hurtigt nok, og at jeg taler tilstrækkeligt hurtigt til, at man ikke kan bebrejde mig noget. Derfor protesterer jeg formelt, hr. formand, mod disse udtalelser, der som minimum grænser til det uhøflige.

Formanden.
Hr. de Miguel, jeg beder Dem om undskyldning for, at spørgetiden kom for sent i gang. De ved, at det ikke afhænger af mødets formand, for det er nødvendigt at afslutte den forrige forhandling. Jeg har allerede givet helt klart udtryk for, at formandskabet på ingen måde er enig i nogen af de ting, fru Izquierdo Rojo har givet udtryk for.
Vi vil ikke nu rejse et problem mellem Parlamentet og Rådet, det er meningsløst. Jeg er som formand for denne session meget tilfreds med rytmen og besvarelserne og Deres samarbejde med Parlamentet. Bagefter kan vi kritisere, eller de medlemmer, der finder det nødvendigt, kan kritisere - som det sker i alle verdens parlamenter - arten af besvarelserne.
Jeg er sikker på, at fru Izquierdo Rojo kan være enig med mig i denne vurdering, selv om det ikke er tilfældet lige nu. Men fra formandskabets side er der ingen tvivl om det engagement, som rådsformanden har udvist her til aften, og i det omfang, De har krævet det, og i større omfang, end De har krævet det, med den største høflighed, jeg takker for hans tilstedeværelse her i salen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0020/2002) af Skinner for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af handlingsplanen for risikovillig kapital (RCAP)) (KOM(2001)605 - C5-0015/2002 - 2001/2213(CNS)).

Skinner (PSE)
Hr. formand, Lissabon-topmødet resulterede først og fremmest i en målsætning om at gøre Europa til verdens mest dynamiske og videnbaserede økonomi inden 2010, og det er grunden til, at vi faktisk har en handlingsplan for risikovillig kapital i dag. Det var optimistisk af regeringerne at opstille dette mål, men det er ikke urealistisk, og det ligger inden for deres rækkevidde. Det er nødvendigt med stimulerende rammer, hvis vi skal fremme højvækstindustrier som f.eks. informations- og bioteknologi, og det er det, der skal skabe nye arbejdspladser. De små og mellemstore virksomheder er en del af denne proces, og det er det, det handler om - at skaffe den nødvendige finansiering til at generere sådanne virksomheder.
Hvorfor har vi brug for en handlingsplan for risikovillig kapital? Hvis vi sammenligner Europas og USA's evne til at generere virksomheder og egenkapitalfinansiering, specielt blandt de mindre virksomheder, så giver venturekapitalaktiviteterne udtryk for, at europæernes villighed til at konkurrere halter langt bagud. Der skal opstilles rammer, så vi kan afstikke Europas fremtid.
Til en start - og her har Kommissionen gjort det rimeligt godt på Parlamentets foranledning - skulle de væsentligste hindringer fjernes, og der skulle opstilles referencepunkter for, hvornår de skal fjernes. Nu har man identificeret rammerne for disse referencepunkter. Det første er opdeling af markeder. Hvordan skaffer virksomhederne sig gælds- og egenkapitalfinansiering i EU? Der tegner sig forskellige og kontrasterende billeder i de 15 medlemsstater. På den ene side er der noget, der bedst kan beskrives som spirende markeder, mens der på den anden side findes mere sofistikerede og udviklede strategier. Mange små og mellemstore virksomheder finansieres med banklån.
Det er meget hensigtsmæssigt under nogle omstændigheder, men ikke altid ideelt til nye og spændende projekter eller ved overførsel af forretningsaktiviteter. På områder med et betydeligt element af risiko - f.eks. ved dotcom-selskaber - kan banklån være uhensigtsmæssige og uigennemførlige. Så er der behov for alternative processer - f.eks. lokale net af private investorer, grupper af investorer eller private investorer - der bringer idéfolkene sammen med investorerne. På institutionelt plan er det f.eks. muligt at blive noteret på AIMS-markedet i Det Forenede Kongerige eller at investere pensionsmidler med mulighed for et større afkast end ved investering i obligationer og sikre papirer.
Set i lyset af ønsket om et større afkast fra lovende nye og ekspanderende virksomheder, er det måske ikke overraskende at høre, at der er opstået en helt ny industri på dette område. Samtidig betyder disse investorers forsigtige fremgangsmåde - og brugen af princippet om anvendelse af den fornødne omhu - at spontanitet ikke indgår i risikovurderingen, sådan som man oprindeligt kunne have troet. Hvis EU ønsker en plads i industrivækstens og konkurrencens "første division", har finansieringen af morgendagens industrier stor betydning. Det er den barske virkelighed for et marked, der bremses - ikke blot af den langsomme finansiering med også af de institutionelle og lovgivningsmæssige hindringer, der omgærder den videre udvikling i EU.
Lad os se på nogle af disse hindringer. På den administrative side er det rart at se, at de administrative formaliteter vedrørende virksomhedsdannelse nu er udmøntet i en statut for det europæiske selskab. Det danner grundlaget for den udvikling, vi ønsker.
Jeg har også bemærket, at Generaldirektoratet for Erhvervspolitik i januar 2002 startede på at evaluere ledelsen i nystartede virksomheder. Omkostningerne ved at starte en ny virksomhed varierer i EU, og der gøres visse fremskridt. Men se på nogle af godkendelsesspørgsmålene. Se på nogle af de andre punkter, der skræmmer virksomhederne bort. Det er vigtigt at skelne, og her bør man måske genoverveje procedurerne for nogle af de virksomheder, der beskæftiger sig med højteknologi og bioteknologi, og som i øjeblikket sættes på en hård prøve.
Vi er nødt til at se på, hvordan disse virksomheder klarer sig. Vi skal ikke kun se på nystartede virksomheder - virksomhederne vokser, udvikler sig eller opkøbes. Så af praktiske hensyn skal vi overveje, hvilke virksomhedstyper vi søger risikovillig kapital til. Virksomhedsovertagelser - specielt ledelsens overtagelse af virksomheden - er fortsat den største kategori inden for risikovillig kapital.
Hvis man skal rydde vejen for lovgivningsmæssige hindringer, skal der indføres nye direktiver, der samler de nødvendige strategier for gennemførelsen af det indre marked. For nylig blev direktivforslaget om aktieprospekter vedtaget, og nu - vist nok på grund af Europa-Parlamentets aktiviteter - beskytter det de små og mellemstore virksomheder mod de bureaukratiske krav om fortsat registrering eller de farer, der truede deres adgang til finansiering.
De emner i direktivet om aktieprospekter, som Parlamentet var nødt til at forholde sig til, kunne være undgået, hvis der fra starten havde været tilstrækkeligt mange krydshenvisninger til handlingsplanen for risikovillig kapital.
Jeg vil også nævne pensionerne og behovet for at få et direktiv om god kvalitet inden for pensioner - men uden princippet om ekstra forsigtighed. En sådan fremgangsmåde vil faktisk mindske udsigten til finansiering fra pensionsindustrien - en industri, der i USA er en væsentlig kilde til investeringer i små virksomheder. Hvis man anvender princippet om ekstra forsigtighed, kan vi lige så godt undvære et pensionsdirektiv i Europa.
Handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser samler mange af de direktiver, der er nødvendige for at komplettere handlingsplanen for risikovillig kapital, herunder det meste af det, jeg allerede har nævnt. Men nu hvor Lamfalussy-problemet i praksis er løst, vil der ske fremskridt, hvilket bringer kravene om lovsikring af handlingsplanen for risikovillig kapital inden for synsvidde. De små og mellemstore virksomheders betydning har længe været et kært debatemne for mange parlamentarikere, der kun ønsker de mest positive fordele videregivet til virksomhederne.
Kommissionens evaluering af egne resultater på disse områder har givet Europa-Parlamentet og Rådet det nødvendige værktøj til at måle Europas fremskridt. Indtil videre har der været tale om gode, men lidt langsomme fremskridt.
Man har nævnt andre områder såsom beskatning, dobbeltbeskatning af risikovillig kapital, beskatning af kapitalgevinster, skatteordninger for nye virksomheder og komparative skattesatser for kapitalformer med lille risiko. En række medlemsstater har taget spørgsmålene op, men der mangler stadig nogen substans på disse områder.
Med hensyn til menneskelige ressourcer er der behov for uddannelse og rådgivning for at få virksomhederne til at blomstre. Livslang uddannelse og initiativer vedrørende erhvervsfaglige kvalifikationer kan f.eks. ses som indledning til at indføre effektive metoder. Det samme kan siges om indførelsen af virksomhedsmentorer i visse lande samt om udviklingen i undervisningsplaner.
De højteknologiske mindre virksomheder, der i sidste ende er målet for handlingsplanen for risikovillig kapital, er en mangelvare.
Topmødet i Lissabon i 1997 kastede handsken med hensyn til en handlingsplan for risikovillig kapital, og det var så op til Europa at tage udfordringen op. Det forventes, at der indføres lovgivningsmæssige rammer inden 2005, og at målsætningerne for den videnbaserede økonomi nås inden 2010. Handlingsplanen for risikovillig kapital er ikke en selvstændig generalplan for stigende vækst eller nye arbejdspladser, men den afstikker de overordnede rammer. Der er gjort fremskridt, men det går langsomt.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne starte med to erklæringer om interessekonflikter. For det første repræsenterer jeg Wales i Europa-Parlamentet. Medlemmerne ved muligvis, at handlingsplanen for risikovillig kapital først blev vedtaget på topmødet i Cardiff, der er hovedstaden i Wales og stedet, hvor jeg bor. Jeg har imidlertid en mere direkte økonomisk interesse, idet jeg er formand for det gensidige forsikringsselskab National Farmers' Union Mutual Insurance Company, der er en af Storbritanniens 10 største forsikringsselskaber. Jeg nævner det, fordi nogle af mine bemærkninger vedrører emner, der er relevante for forsikringssektoren.
Jeg lykønsker hr. Skinner med hans arbejde med denne betænkning. Det er der tradition for at sige, men i dette tilfælde sætter jeg virkelig stor pris på hans store engagement og arbejdsindsats. Det er lidt af et særsyn, at folk fra den del af Parlamentet fremmer virksomhedernes interesser. Vi glæder os imidlertid over hans stemme og hans betænkning. Jeg og mine kolleger i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har foretaget justeringer af betænkningen, hvilket gør den endnu mere acceptabel.
Denne betænkning er vistnok udarbejdet i lyset af nogle af fiaskoerne inden for venturekapitalindustrien. Der har været sådanne fiaskoer. Venturekapitalindustrien har været for fokuseret på områder, hvor der allerede er en betydelig økonomisk aktivitet. Derfor er der behov for nogen vejledning med hensyn til statsstøttereglerne. Men jeg vil advare Parlamentet på baggrund af nogle af mine egne erfaringer med forfejlede regeringsstøttede plyndringstogter ind på hele venturekapitalområdet.
For det første forestiller folk sig, at hvis der er en regeringsstøttet kapitalordning, så er det en garanti for økonomisk støtte. For det andet, hvordan vurderer man, hvad der skal have støtte? Hvem foretager sådanne vurderinger?
For det tredje kan en skævvridning af markederne undertiden tvinge gode konkurrenter til at lukke butikken. Det er nogle af mine forbehold.
Nærværende betænkning er velafbalanceret, men vi skal fortsat væk fra tanken om, at regeringen i en eller anden forstand kan løse alle disse problemer. Det er vigtigt, at vi fremmer iværksætterånden. Der er for megen snak og for lidt handling på dette område.
Mit eget land har mål 1-status, men det er meget vanskeligt at få de folk, der skal gennemføre planen, til at anerkende iværksætteråndens betydning. Ofte køres de lokale og regionale forvaltninger af den offentlige sektor, der blot ser dette som endnu en indtægtskilde. Derfor er det også nødvendigt med vejledning på disse områder.
Til slut vil jeg tale lidt om kilderne til egenkapital. Der er tale om pensionsfonde, banker og forsikringsselskaber. Det må Kommissionen og hr. Skinner give mig ret i. Her i Parlamentet må vi bekæmpe vores frygt for disse organisationer. Det er disse organisationer, der finansierer den dynamiske økonomi, som vi ønsker at udvikle i Europa. Der er to fordele: Der skabes nye virksomheder og job, og samtidig vil vi ofte kunne finansiere EU-borgernes pension. Som følge heraf vil vi skabe en positiv investeringsspiral. Det er et budskab, der ikke høres tit nok her i mødesalen.

Santos (PSE).
Hr. formand, uden nogen parlamentarisk forpligtelse dertil vil jeg gerne begynde med at hilse og hylde Peter Skinner for den kvalitet og den grundighed, som hans betænkning udmærker sig ved, og som gør, at jeg ikke behøver begive mig ud i mere detaljerede overvejelser omkring de spørgsmål, som er dens genstand, i og med at han behandler dem så godt, som han gør.
Kære kolleger, Europas genvinden af sine økonomiske kræfter, som er helt afgørende, hvis alle EU's politiske mål skal nås, afhænger nok mere af, hvor god en politik vi selv formår at føre, end af gunstige påvirkninger udefra som resultat af, at andre økonomiske områder kommer til kræfter igen. EU opstillede i Lissabon i 2000 den klare og nødvendige målsætning om inden 2010 at gøre EU til den mest dynamiske og konkurrencedygtige økonomi i verden. Virkeliggørelsen af denne målsætning forudsætter dels, at alle de muligheder udnyttes fuldt ud, som skabes gennem informations- og vidensamfundets udbredelse og visse markeders liberalisering, ikke mindst energisektoren, og dels, at der formuleres og gennemføres en offentlig konkurrence- og konkurrencedygtighedspolitik, der kan skabe et gunstigt miljø for en bæredygtig økonomisk udvikling.
Fællesskabets Europa er opbygget på grundlag af en økonomi baseret på et system af selvstændige virksomheder, hvor det private initiativ er fremherskende og en innovations- og risikokultur en uadskillelig bestanddel. Det, som de regulerende nationale myndigheder og EU-institutioner skal gøre, er at fremme, ikke hindre, alle de mange innovative tiltag.
Den handlingsplan for risikovillig kapital, som Det Europæiske Råd i Lissabon prioriterede højt og gerne så gennemført inden 2003, er et af disse instrumenter og ganske givet et af de mest anvendelige. Det er derfor vigtigt at foretage en vurdering og bedømme dets gennemførelse, ikke kun for at registrere de opnåede fremskridt, men først og fremmest for at motivere og mobilisere alle relevante kræfter i medlemsstaterne til fortløbende og vedvarende at stræbe efter en sund iværksætterånd ud fra en kultur, hvor risiko er en faktor, der permanent er under kontrol. Anvendelsen af risikovillig kapital som instrument til fremme af investeringer i nye virksomheder og særlig i meget usikre sektorers opstartfase må stimuleres og støttes, for de enorme muligheder, som den genererer og mangedobler, er langtfra udtømte. Imidlertid fordrer dette, som ordføreren så rigtigt gør opmærksom på, gennemførelse af en række foranstaltninger til harmonisering af lovgivningen og en accept af skattebegunstigende politikker i de enkelte medlemsstater, men også tilskyndet af EU, der kan bryde kapitalmarkedets eksisterende blokeringer, ikke mindst hvad angår de små og mellemstore virksomheders adgang til dette finansieringsinstrument.
Ved at påtage sige et øget ansvar for tilvejebringelse af risikovillig kapital via Den Europæiske Investeringsbank ønsker Europa at vise, at det utvetydigt vil påtage sig en del af ansvaret herfor. Det er imidlertid vigtigt - men det må ikke blive til skade for de højteknologiske sektorers adgang til denne finansieringsform - at styrke og udvikle en passende politisk, økonomisk og institutionel ramme for de små og mellemstore virksomheders uhindrede anvendelse af dette instrument for risikovillig kapital.
Kommissionen og Parlamentet vil i denne sammenhæng komme til at spille en absolut uundværlig og ganske givet afgørende rolle.

Blokland (EDD).
Mange store teknologiske gennembrud fandt sted hos små, opfindsomme erhvervsdrivende. Således opfandt Philips glødelampen hjemme hos sig selv, og Bill Gates begyndte at udvikle software i sin garage. Det er klart, at det ikke er alle fornyelser, som straks når ud til den store offentlighed. Hertil er det nødvendigt med mod, vovemod, dristighed og risikovillig kapital.
For at lade samfundet profitere af fornyelserne er det vigtigt, at der investeres. Herigennem fremmes videreudviklingen af ny teknologi. Mange små erhvervsdrivende råder imidlertid ikke over investeringsmidlerne eller har ikke adgang til kapitalmarkedet for at få disse midler på gunstige betingelser. Fremme af adgangen til risikovillig kapital og fjernelsen af hindrende regler er i den forbindelse af stor betydning. Af det faktum, at både efterspørgslen og udbuddet af risikovillig kapital for SMV er stagneret i de seneste år, kan det konkluderes, at kun en plan, som fjerner hindringer på både efterspørgsels- og udbudssiden, vil fungere. I den forbindelse er der næsten ikke eller ikke muligheder for at stille statsmidler til disposition.
Det er især en opgave for medlemsstaterne at sørge for gode regler om den måde, som pensionsfonde kan gøre deres betroede midler rentable på. Plads til at investere i risikovillig kapital skal være muligt på strenge betingelser under hensyntagen til fondens risikoprofil. Pensionerne må ikke komme i fare herigennem.
Medlemsstaterne skal desuden undgå, at fremmende foranstaltninger i sidste ende bliver til statsstøtte. Det er uønsket og fremmer ikke en innovativ og kreativ erhvervsdrivende. Det er heller ikke en løsning på det væsentlige problem om et mangelfuldt kapitalmarked. De stimulerende foranstaltninger skal derfor bestemt have en midlertidig karakter.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, de, som stadigvæk er til stede! Vi er alle klar over, hvilken betydning egenkapital og risikovillig kapital har for Europa for at få opfyldt Lissabon-målene. Det glæder os, at der i Lissabon meget klart blev henvist til, at effektive markeder for risikovillig kapital spiller en vigtig rolle for innovative højvækst-SMV og dermed også for skabelsen af nye og varige arbejdspladser.
Det glæder os meget, at kravet om en fuldstændig implementering af handlingsplanen for risikovillig kapital inden 2003 blev fornyet i Lissabon, og at man har gjort det klart, at de små og mellemstore virksomheder udgør grundlaget for den teknologiske udvikling og innovation på vores kontinent. Derfor er vi også meget positivt stemt over for resultatet, hvorefter de samlede venturekapitalinvesteringer i Europa er steget fra 10 milliarder euro i 1999 til 19,6 milliarder euro i 2000. Til trods for dette gode resultat er det sørgeligt, at vi stadigvæk ligger langt efter USA. Venturekapitalinvesteringerne i Europa udgjorde kun 0,23% af BNP i 2000, men 0,7% i USA. Hvis vi vil nå Lissabon-målene, må vi også indhente USA på dette område, hvis ikke sågar overhale USA.
I den forbindelse er det også vigtigt at henvise til - den foregående taler har allerede gjort det - at den største finansieringskilde er pensionsfondene, efterfulgt af forsikringsselskaberne og bankerne. Så meget mere beklageligt er det, at der endnu ikke er kommet et officielt svar fra Rådet på Kommissionens forslag om at styrke de erhvervstilknyttede pensionsordninger i det indre marked som en del af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, hvorfor vi ikke kan forhandle på nuværende tidspunkt.
Jeg beklager også, at vi har fornemmelsen af, at de såkaldte kompromisforslag ikke kan eller vil blive godkendt i Rådet efter at være blevet godkendt af Parlamentet og af Kommissionen, hvorfor den ansvarlige kommissær Bolkestein så sig nødsaget til på nuværende tidspunkt at sige, at han, hvis vi ikke kommer videre her, var nødsaget til at trække sit kommissionsforslag tilbage for at sætte fart på. Rådets fremfærd er også i modstrid med beslutningerne fra Barcelona.
Vi ved også, at de små og mellemstore virksomheder har vanskeligheder med at få adgang til finansiering. Derfor er Basel-processen så vigtig, lige så vel som den kendsgerning, at Basel-resultatet tager hensyn til erhvervsstrukturen i Europa bestående af mellemstore virksomheder og ikke besværliggør adgangen til finansiering for de små og mellemstore virksomheder. Vi anmoder derfor også Kommissionen om ikke blot at ledsage Basel-processen i overensstemmelse med Barcelona-beslutningerne, men at påvirke den aktivt i overensstemmelse med den europæiske erhvervsstruktur og de små og mellemstore virksomheders betydning for vækst og beskæftigelse.
Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, Skinner-betænkningen er et fornuftigt svar på Kommissionens meddelelse fra oktober 2000 om gennemførelse af handlingsplanen for risikovillig kapital, der blev vedtaget på topmødet i Cardiff i 1998, og som er fint i overensstemmelse med handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, der blev et prioriteret mål i Barcelona.
Det er langt vanskeligere for de små og mellemstore virksomheder i Europa at låne penge eller skaffe egenkapitalfinansiering end for deres modparter i USA, hvilket kan være en del af forklaringen på den enorme økonomiske vækst i USA gennem de seneste 10 år. Skønt der nu er hastig vækst i venturekapitalen i EU, er der enorme variationer i udførelsen. City of London, som jeg er den stolte repræsentant for, fører an med 0,4% af det britiske BNP helliget denne sag. Men selv her stammer det meste af finansieringen fra amerikanske kilder. Pensionsfondene er den primære kapitalkilde, og jeg har slået til lyd for den britiske form, hvor selvstændige selv kan vælge en pensionsordning og investere på tværeuropæisk plan. Desværre blev mit forslag forkastet i udvalget.
Jeg er enig i ønsket om en amerikanske form for insolvenslove, der skal gælde for hele EU på samme måde som de amerikanske konkursprocedurer, der indebærer en række fordele, specielt fordi de ikke afbryder handlen med fallerede virksomheder.
Jeg beklager også, at forslaget om det længe ventede EF-patent fremsættes så sent på grund af det meget følsomme sprogspørgsmål, der kun vil øge omkostningen for SMV og gøre procedurerne uigennemførlige. Hvis ikke man finder en ordentlig løsning på sprogproblemet nu, vil det kun blive værre efter udvidelsen, når 40 millioner polakker kræver, at deres sprog får samme prioritering som f.eks. italiensk eller spansk.
Medlemsstaterne bør også alvorligt overveje at fremme investeringerne gennem store skattebegunstigelser af kapitalgevinster for at formindske investorernes risici. Generelt er jeg imidlertid imod direkte statsfinansiering af SMV, da staten ofte er dårlig til at udvælge vindere blandt de virksomheder, der konkurrerer om at skaffe kapital. Jeg synes ikke desto mindre godt om hr. Skinners forslag om et "one-stop shop"-websted med rådgivning om risikovillig kapital, der kan lette kontakten mellem SMV og investorer.
Denne glimrende betænkning fik stor tværpolitisk støtte i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, og den fortjener vores fulde støtte, skønt den stammer fra den anden side af Parlamentet.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først rose ordføreren hr. Skinner, der på eksemplarisk vis beskrev en lang række foranstaltninger, der skal vedtages for at øge tilgangen af risikovillig kapital i Europa. Hvis vi skal nå det meget optimistiske mål, der blev opstillet i Lissabon for to år siden om, at Europa skal være ledende i verden inden 2010, skal vi hurtigt vedtage foranstaltninger, der kan øge tilgangen af risikokapital til virksomheder. Tiden er ved at løbe ud. USA øger sit forspring.
Det er særligt vigtigt - hvilket ordføreren også påpeger - at gennemgå vilkårene for de små og mellemstore virksomheder. Det er derfra, fornyelserne og den teknologiske udvikling kommer. Det er også de små og mellemstore virksomheder, der kan skabe nye arbejdspladser.
Vi ved, at investeringerne med risikovillig kapital er faldet i Europa. I den situation er det let at forfalde til tidligere tiders løsning: offentlig finansiering. Det vil give nye, men bidragsafhængige virksomheder i stedet for sunde og stærke virksomheder. Det er derfor vigtigt at pointere, at statsstøtte kun kan have sin berettigelse under ganske særlige omstændigheder.
Det samlede erhvervsmiljø er afgørende for, hvordan det skal gå med økonomien i Europa og i medlemsstaterne. Et klart eksempel på mangler finder man i Sverige, der har været hårdt ramt af statsstøtte, hvilket har fjernet den sunde konkurrence. Der er ikke grundlagt en eneste stor virksomhed i mit hjemland siden 1960.
Betænkningen omhandler mange ting, der har stor betydning for små og mellemstore virksomheder. Heraf fremgår det tydeligt, at der stadig findes administrative, juridiske og kulturelle hindringer, der skal overvindes, og at der er gjort for lidt for at fjerne dem. Det er vigtig at fremskynde dette arbejde, da adgangen til risikovillig kapital er en betingelse for skabelse og udvikling af virksomheder.
Konkursramte virksomheder skal have endnu en mulighed. Hvis nogen forsøger og derefter fejler, skal de ikke brændemærkes på grund af konkurslovgivningen, da ingen så til sidst tør forsøge sig. Risikovillige mennesker og risikovillig kapital er alfa og omega for en økonomi i vækst.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. Evans repræsenterer borgerne i Wales, jeg repræsenterer borgerne i Wels. Begge steder har vi stærke små og mellemstore virksomheder, og det er også Europas styrke. To tredjedele af arbejdspladserne findes i virksomheder med under 250 ansatte, derfor må vi politikere altid tænke på følgende: Think small first. Vi skal først tænke på de små og undersøge, hvordan vi kan gribe sagen an her.
Når en studerende eller en medarbejder i dag ønsker at starte som selvstændig, har vi ingen velfungerende instrumenter til at hjælpe dem med. Det såkaldte one man start up er et meget vigtigt anliggende. Det må også være muligt at stille risikokapitaltrancher på 5.000-10.000 euro til rådighed og ikke først starte ved 5 millioner euro.
Det vil vi navnlig få brug for med de nye medlemsstater. Vi må vide, at der her er en eklatant mangel på egenkapital, at det også er meget svært for bankerne dér, og hvis vi ønsker at opbygge en fungerende velstand og en fungerende markedsøkonomi dér, må vi gøre os nogle tanker om, hvordan disse virksomheder får den nødvendige kapital, når de engang arbejder i EU.
Det andet store område er virksomhedsoverdragelse. Vi har for øjeblikket en enorm beskatning, når virksomheder bliver overdraget fra den ene generation til den anden. Men netop i denne fase er risikoen i virksomheden størst, fordi den erfarne generation på den ene side træder tilbage, og den nye generation på den anden side ønsker at opbygge noget nyt og derfor også udsætter sig for ny risiko. Jeg vil anmode kommissæren om at tilbyde alternativer her.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at det er vigtigt, at vi overvejer en skattemæssig optimering. Holder afskrivningsreglerne? Har vi ikke brug for nye afskrivningsregler, nye fradrag, hensættelser til nye virksomheder, til risikokapitalvirksomheder? Hvor lange skal fristerne være og i hvilket omfang? Jeg tror også, at skatten spiller en enorm rolle for egenkapitaldannelsen. Jeg anmoder Kommissionen om at fremlægge en grønbog om dette emne, fordi vi med Basel II også vil få enorme ændringer af beskatningen, da vi kun kan skabe forudsætningerne for Basel II, hvis vi får en massiv nedsættelse af beskatningen af driftsindtægterne, navnlig af udbytte, som ikke trækkes ud af virksomhederne, og så vil finansministrene blive meget lydhøre.

Bolkestein
Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at Kommissionen glæder sig over denne betænkning, og den takker ordføreren hr. Skinner for at have udarbejdet betænkningen om gennemførelsen af handlingsplanen om risikovillig kapital. Betænkningen støtter helt klart fællesskabsstrategien til udvikling af et EU-marked for risikovillig kapital.
Som det er sagt flere gange i Parlamentet her i aften, er risikokapital en meget vigtig finansieringskilde for nye og innovative virksomheder, og på den måde bidrager den i høj grad til økonomisk vækst og jobskabelse. Udviklingen af et stort og effektivt marked for risikovillig kapital i EU er et centralt element i den såkaldte Lissabon-strategi om oprettelse af et mere dynamisk og velstående EU.
I perioden siden søsætningen af handlingsplanen for risikovillig kapital har der været en hastig vækst i EU's marked for risikovillig kapital. Investeringerne blev næsten tredoblet mellem 1998 og 2000. Væksten faldt så i 2001, da dotcom-boblen brast, og den globale økonomi blev svækket, men ikke desto mindre er markedet fortsat grundlæggende i god stand. Opbremsningen i væksten kan i virkeligheden ses som en nødvendig konsolidering efter en noget overstrømmende opførsel de foregående år.
Men trods de reelle fremskridt er der stadig vigtige hindringer for udviklingen af EU's marked for risikovillig kapital. Som det står i betænkningen, påvirker disse hindringer både markedets udbuds- og efterspørgselsside. Handlingsplanen for risikovillig kapital er skabt til at fjerne disse hindringer, og det er nødvendigt med en række nøgleaktioner for at opfylde kravet om, at handlingsplanen for risikovillig kapital skal være gennemført i 2003. Jeg vil gerne nævne fire af disse.
For det første skal man snarest muligt vedtage de relevante foranstaltninger i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Det drejer sig bl.a. om direktivforslaget om aktieprospekter, direktivforslaget om erhvervspensionsfonde, som flere parlamentsmedlemmer har nævnt i aften, samt forslaget om en forordning om internationale regnskabsstandarder. Det er meget glædeligt, at Det Europæiske Råd i Barcelona forpligtede sig til at få disse forslag vedtaget hurtigst muligt i 2002.
Som svar på hr. Karas' spørgsmål om erhvervspensioner vil jeg gerne sige, at Kommissionen ikke ønsker at gøre livet besværligt for de eksisterende pensionsfonde, der fungerer effektivt og tilfredsstillende. Hvorfor skulle Kommissionen lægge endnu en lovgivningsmæssig byrde på disse pensionsfonde? Derfor sagde jeg for nylig, at hvis Rådet insisterer på yderligere restriktioner for de pensionsfonde, der fungerer tilfredsstillende - og de findes primært i Det Forenede Kongerige, Irland, Nederlandene og Danmark, der tilsammen tegner sig for måske to tredjedele eller 75% af den indsamlede kapital, der skal bruges til at afholde pensionsfondenes forpligtelser - hvorfor skal Kommissionen så belaste disse pensionsfonde med yderligere restriktioner? Derfor har jeg sagt, at hvis Rådet ønsker at gøre det, er Kommissionen desværre nødt til at trække forslaget tilbage.
Det er den første måde, hvorpå Kommissionen stiler efter at øge markedet for risikovillig kapital. For det andet skal medlemsstaterne bevare og om nødvendigt fremskynde gennemførelsen af strukturreformer. Formålet med reformerne skal være at skabe et miljø, hvori markedet for risikovillig kapital kan blomstre. Der er gjort fremskridt, men der er lang vej endnu. Kommissionens overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker i 2002/2003 vil kræve en ekstra indsats på dette område.
For det tredje skal man fremme iværksætterånden. Foranstaltninger til fremme af en virksomhedskultur i EU er truffet både på EU-plan og på nationalt plan, men parlamentsmedlemmerne vil give mig ret i, at det ikke er let at ændre en kultur. Kulturelle hindringer kan være vanskelige at forcere, men vi skal fortsætte og om muligt styrke vores indsats på dette område.
For det fjerde skal vi forbedre nyttevirkningen af offentlige midler til aktiviteter, der finansieres af risikovillig kapital, og det er vigtigt, at den offentlige finansiering ikke fortrænger investeringer fra den private sektor. Det ønsker vi ikke at se. På baggrund af disse overvejelser har Kommissionen præciseret sin politik vedrørende statsstøtte til aktiviteter, der finansieres af risikovillig kapital.
Jeg ser betænkningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål som endnu en vigtig byggesten i vores bestræbelser på at udvikle EU's marked for risikovillig kapital. Det er opmuntrende, at henstillingerne fra udvalget fuldt ud svarer til de foranstaltninger, der er foreslået i handlingsplanen for risikovillig kapital, og Kommissionen vil meget gerne endnu en gang takke ordføreren for hans arbejde.
Inden jeg afslutter mit bidrag til denne forhandling, vil jeg gerne som svar på et spørgsmål fra hr. Karas sige, at Kommissionen aktivt følger forhandlingerne i Basel. Som hr. Karas ved, optræder Kommissionen som observatør i disse forhandlinger. Vi går nu ind i en tredje høringsrunde. Der er givet mere tid til disse forhandlinger, og et af Kommissionens primære mål er at sørge for, at en sådan udvikling giver de små og mellemstore virksomheder samme muligheder for at tiltrække kapital som større virksomheder. Og hvorfor skulle Kommissionen godkende noget, der skader de små og mellemstore virksomheders muligheder for at skaffe kapital? Vi ønsker trods alt kun at gøre det lettere at skaffe kapital til SMV, da vi alle ved, at SMV spiller en meget vigtig jobskabende rolle. De spiller selvfølgelig også en meget vigtig rolle for skabelsen af højteknologiske industrier eller snarere aktiviteter, der kan føre til oprettelse af højteknologiske industrier.
Afslutningsvis vil jeg sige noget om de fem ændringsforslag, der er foreslået af hr. Goebbels. Han er desværre ikke til stede i dag, men jeg vil gerne sige, at Kommissionen har problemer med det første ændringsforslag, fordi vi frygter, at det vil udsende et forkert signal til markedet. Vi ønsker navnlig ikke at svække statsstøttedisciplinen, og derfor bryder Kommissionen sig ikke specielt om det første ændringsforslag, og den håber, at det ikke bliver vedtaget af Parlamentet.
Det andet ændringsforslag fastslår, at manglen på hensigtsmæssig finansiering er den største hindring for opstart af en virksomhed. Kommissionen er uenig i den opfattelse. Kommissionen er ikke enig i, at manglende midler er den største hindring. Der er en række hindringer, og det ville være vanskeligt at sige, hvad der er den største hindring. Derfor kan Kommissionen desværre ikke acceptere dette ændringsforslag.
Kommissionen kan acceptere de øvrige tre ændringsforslag - ændringsforslag 3, 4 og 5 - og hr. Goebbels vil utvivlsomt blive informeret om Kommissionens udtalelse. Vi accepterer derfor endnu en gang det faktum, at disse tre ændringsforslag vil blive godkendt af Parlamentet.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Formandskabet vil naturligvis videregive Deres holdninger til hr. Goebbels, men hr. Goebbels var under alle omstændigheder repræsenteret ved hr. Santos under denne forhandling.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0073/2002) af Ayuso González for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter (KOM(2001)101 - C5-0095/2001 - 2001/0055(CNS)).

Ayuso González (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, EU producerer hvert år ca. 20 millioner hl alkohol, hvoraf 13 millioner er fremstillet af landbrugsprodukter, og resten af produktionen er den såkaldt syntetisk fremstillede alkohol.
De vigtigste forarbejdningsindustrier, som anvender ethylalkohol, er på den ene side dem, der producerer spiritus, som udgør ca. 30% af det europæiske alkoholmarked, og som kun kan anvende alkohol fremstillet af landbrugsprodukter, og på den anden side de kemiske, farmaceutiske og kosmetiske industrier, som udgør de resterende 70%, og som kan anvende såvel alkohol fremstillet af landbrugsprodukter som syntetisk fremstillet alkohol. Det vil sige, at de to slags alkohol konkurrerer på det samme område.
Kommissionen har tidligere fem gange forsøgt at skabe en fælles markedsordning for alkohol, men de er alle mislykkedes i Rådet, og grunden til, at det ikke er lykkedes, er den manglende overensstemmelse mellem de nationale støtteordninger for alkohol, der traditionelt findes i de forskellige medlemsstater. Den primære grund er, at en fælles markedsordning i princippet ville indebære, at statsstøtten blev afskaffet, som det fremgår af forslagets artikel 10. Denne type støtte, som er knyttet til landbrugsudviklingen, kan og skal fastholdes, for de fordrejer ydermere ikke markedet i de nuværende 15 EU-medlemslande.
Følgende grunde taler for fælles rammebestemmelser: funktionen af det indre marked, rimelige konkurrencevilkår for operatørerne, større gennemsigtighed og større kendskab til bevægelserne i samhandlen i relation til globaliseringen. Den globale liberaliseringsproces udgør den største trussel for de europæiske alkoholproducenter.
Importen fra tredjelande har i stigende grad let adgang til EU-markedet både som følge af de huller, som præferenceordningerne åbner som følge af GATT-aftalerne om lavere toldsatser, og de bilaterale forhandlinger med visse tredjelande, som er store alkoholproducenter.
Der er desuden i dag andre faktorer, der kan berøre den europæiske alkoholsektors fremtid, f.eks. ansøgerlandenes betydelige alkoholproduktion, den fremtidige forhandling af den fælles markedsordning, som kan betyde yderligere toldnedsættelser og en mulig forøgelse af produktionen af markedet for bioethanol som brændstof i EU, som kan medføre en betydelig ændring af den traditionelle brug og anvendelse af europæisk ethylalkohol.
I denne forbindelse opfordrede man på mødet i Rådet (landbrug) den 17. juni 2000 Kommissionen til at undersøge hensigtsmæssigheden af rammebestemmelser for landbrugsalkohol med henblik på at opnå forbedrede statistiske oplysninger og en større gennemsigtighed på markedet samt indførelse af en ordning med import- og eksportlicenser og oprettelse af en passende forvaltningskomité for sektoren.
Kommissionen foreslår en fælles markedsordning af mindre omfang, som ikke indebærer interventionsforanstaltninger eller omkostninger fra EUGFL's side, men som imidlertid går ud over Rådets mandat, idet forslaget ud over at omhandle definitioner, statistiske oplysninger, en ordning med import- og eksportlicenser og oprettelse af en forvaltningskomité også giver os mulighed for at fastsætte toldkontingenter og beskyttelsesklausuler, forbyde eller begrænse anvendelsen af proceduren for aktiv forædling og en særlig bestemmelse vedrørende statsstøtte.
Problemet er, at en fælles markedsordning kun kan finde anvendelse på de produkter, der er nævnt i traktatens bilag I, og den kan derfor kun omfatte landbrugsalkohol og ikke syntetisk fremstillet alkohol. I betragtning af muligheden for substitution og konkurrencen mellem landbrugsalkohol og syntetisk fremstillet alkohol, giver det faktum, at der kun tænkes på landbrugsalkohol, anledning til at spørge, hvad meningen og det formålstjenlige er med et sæt regler, som angiveligt er udtænkt til at organisere det samlede europæiske alkoholmarked.
Der opstod derfor en vanskelighed under arbejdet med udarbejdelse af den pågældende betænkning fra Landbrugsudvalget: Hvad skal der ske med syntetisk fremstillet alkohol? At medtage syntetisk fremstillet alhohol betød høring af Udvalget om Retlige Anliggender, da man ønskede at ændre retsgrundlaget for Kommissionens forslag. Udvalget om Retlige Anliggender udtalte, at et dobbelt retsgrundlag (artikel 37 og 95) er umuligt, da procedurerne for de to artikler er uforenelige. Da det således er umuligt at ændre forslaget og medtage syntetisk fremstillet alkohol, foreslår ordføreren, at Kommissionen udarbejder et nyt forslag, som medtager syntetisk fremstillet alkohol i dets anvendelsesområde. På denne måde kan opnås en regulering af hele ethylalkoholmarkedet på europæisk niveau. De forstår nok, hvorfor Landbrugsudvalget har vedtaget dette forslag enstemmigt. Det er muligt, at en fælles markedsordning ikke er det mest passende instrument, men det skal erindres, at Kommissionen har initiativretten på lovgivningsområdet.
Jeg slutter med at stille Kommissionen tre spørgsmål: Kan den sige os, hvordan det går med forhandlingerne i Rådet? Vil Kommissionen trække forslaget tilbage? I bekræftende fald, har den til hensigt at stille et nyt?

MacCormick (Verts/ALE)
Hr. formand, vi er nået til det tidspunkt på aftenen, hvor jeg er sikker på, at kommissær Bolkestein, fru Ayuso González og jeg selv kan finde på noget bedre at bruge ethanol til end at tale om det. Det er imidlertid vores skæbne, at vi skal bruge endnu et par minutter på at tale.
Jeg vil udtrykke min dybeste respekt for fru Ayuso González og det arbejde og den tid, hun har lagt i denne betænkning, kun for at opdage, at det ikke var muligt at finde et passende retsgrundlag, der kan dække begge kilder til ethanol. Som jeg forstår det, kommer ethanol til industriel brug stort set i lige store mængder fra kilder inden for landbruget og uden for landbruget - primært olieindustrien. På den baggrund vil det være nødvendigt at finde et dobbelt retsgrundlag, der kan omfatte begge kilder.
Jeg tror personligt, at hun har ret i, at det ville være absurd for Fællesskabet at beskæftige sig med det samme stof på forskellig måde for de to forskellige kilder. På den anden side er produktionsomkostningerne og de industrielle omstændigheder ved fremstillingen helt forskellige, hvilket kommissær Bolkestein sikkert ved bedre end jeg med sin mangeårige erfaring. Derfor er det vigtigt at forsøge at finde en måde at behandle hele markedet på, som kan gælde for begge produktionskilder.
Det ville have været forkasteligt - det ved jeg fra personlige kontakter med olieindustrien i Skotland - at lade den industrielt fremstillede ethanol indgå i en landbrugsorganisation, der er oprettet uden hensyntagen til forholdene i den anden sektor, så derfor er der brug for en todelt fremgangsmåde. Det er således helt korrekt at foreslå, at Kommissionen skal gå i tænkeboksen og komme tilbage med et nyt syn på det, der er brug for, for at holde øje med hele alkoholmarkedet på dette vanskelige tidspunkt med behørig hensyntagen til begge produktionskilder.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke fru Ayuso for hendes arbejde. Den fælles markedsordning for landbrugsalkohol er blevet forkastet i Landbrugsudvalget.
Vi er overbevist om, at Kommissionen skal trække forslaget tilbage og revidere det. Det spanske formandskab vil gerne afslutte emnet i sin formandskabsperiode. Det vil efter min opfattelse ikke være muligt, da Europa-Parlamentets udtalelse til Rådet (landbrug) ikke vil foreligge inden for fristen.
De tre nøglespørgsmål er f.eks. for det første retsaktens titel. Er der tale om en fælles markedsordning eller en simpel forordning? I hvilket omfang bliver for det andet syntetisk fremstillet alkohol inkluderet? Er en bestemmelse om statsstøtte for det tredje nødvendig? På nuværende tidspunkt af diskussionen er disse spørgsmål ikke afklaret mellem Parlamentet og Kommissionen.
Hvis Kommissionen opgiver sin ortodokse holdning til den fælles markedsordning, kunne den dog sikkert godkende en rent statistisk overvågning af syntetisk fremstillet alkohol i forordningen. Denne vej ville være mulig uden at udvide retsgrundlaget. Jeg har tillid til, at der så kan opnås et kvalificeret flertal i Ministerrådet for at vedtage en forordning af mindre omfang, således som mandatet også lød på oprindeligt. Men jeg er fortsat meget skeptisk med hensyn til støttebestemmelserne. Her er der mange uafklarede spørgsmål.
Hvad den fuldstændige udnyttelse af jorden i hele Europa angår, altså også de tilbagestående områder, men også med hensyn til landbrugets dobbeltfunktion, nemlig produktion af landbrugsprodukter og pleje og bevarelse af kulturlandskabet, må vi støtte producenterne af landbrugsalkohol gennem korn-, kartoffel- og frugtproduktion.
Min appel til Kommissionen lyder: Lad os dog ikke ødelægge et velfungerende system, når det ikke er absolut nødvendigt.

Pesälä (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også på gruppens vegne takke ordføreren for arbejdet, som vi sammen sad og forberedte i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Det foreliggende forslag stammer fra det finske formandskab i 1999. Da opdagede man endnu en gang, at alkoholmarkedet har brug for et sæt fælles regler. Formålet er at håndtere en overskudssituation, og som en del af foranstaltningerne forslås, at de nationale støtter skal fjernes. I udvalget var man dog enig om, at hele forslaget bør forkastes. Syntetisk alkohol bør ligestilles med alkohol, der stammer fra landbruget. Det gældende retsgrundlag giver ikke mulighed for dette.
Den Liberale Gruppe godkender proceduren foreslået af ordføreren, for vi vil gerne påpege to ting: For det første var Kommissionen mangelfuldt forberedt, og for det andet er Fællesmarkedet bedst tjent med et sammenhængende retsgrundlag. Således kan vi også ved fornyelsen af markedsordningen tage skridt fremad på den rigtige måde. Skønt kommissionsforslaget langtfra er helt tilfredsstillende, er det dog min personlige opfattelse, at det vil gavne i den nuværende situation. Vi har i udvalget udarbejdet flere ændringsforslag, der skal bidrage til at bringe sagen videre. Det er en skam, at vi ikke nu kan fastsætte nogle regler. Denne sag har allerede været fremlagt i EU's institutioner hele seks gange. Slutresultatet er altid det samme: Intet bliver færdigbehandlet. Retsgrundlaget er ikke bare sådan at lave om på. Vi skal finde os i den gældende situation og handle derefter.
Så vidt jeg forstår, er der også her tale om det evige problem, fælles beslutningsprocedure i landbrugsanliggender. Den forekommer konstant i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og ofte er vi i en situation, der på en eller anden måde virker kunstig.
EU befinder sig i en udvidelsesproces. Snart har vi 10 nye medlemsstater, og en simpel sag som denne om lignende materialer fra samme kilde, som MacCormick her nævnte, kan ikke behandles, og der kan ikke tages en beslutning. 5-6 gange har EU's institutioner behandlet denne sag, og den er hver gang blevet udvandet.
Ethylalkohol og syntetisk alkohol er, mener jeg, et udmærket eksempel på, at vi er nødt til at gribe hurtigt ind over for traktatspørgsmål, for efter 2006 skal Parlamentet i forbindelse med landbrugsreformen tage nogle grundlæggende beslutninger. Hvis den grundlæggende traktat kan hindre en justering og en viderebringelse af en sag som denne, er vi langt ude. Hvordan vil det gå med respekten for hele landbrugsfaget og den europæiske model for landbrug og forsvaret af den, når man i en sag som denne ikke er i stand til at tage en beslutning?

Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Kommissionens forslag om at oprette en fælles markedsordning for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter udspringer af en god hensigt. Der ønskes en bedre regulering af hele alkoholmarkedet med større gennemsigtighed og rimeligere konkurrencevilkår i samhandlen i og uden for EU, og forslagets gennemførelse menes også at få gavnlig indflydelse på funktionen af det indre marked på dette område. Anvendelsen inden for spiritusindustrien og i de kemiske, kosmetiske og farmaceutiske industrier giver ethanol strategisk betydning i europæisk sammenhæng.
Ethanol fremstillet af landbrugsprodukter udgør imidlertid kun omkring halvdelen af forbruget af den ethanol, der produceres i EU, idet den resterende del er syntetisk fremstillet. Denne type ethanol, der er konkurrencedygtig med hensyn til pris, og som kan anvendes til alle produkter undtagen spiritus, har fået en stigende udbredelse i EU. Kommissionens forslag omfatter imidlertid kun ethanol fremstillet af landbrugsprodukter, men holder syntetisk ethanol udenfor, sådan som fru Ayuso González har nævnt.
Som følge heraf kan man ikke få en markedsregulering, der er blot en smule effektiv, når den anden type ethanol holdes udenfor, med ingen eller andre regler for den. Det skal også påpeges, at Kommissionens forslag heller ikke løser de små og meget små destillatørers problemer, som indtil nu er blevet søgt løst gennem nationale ordninger og national støtte.
Af de anførte grunde forekommer det os fornuftigt, som ordføreren også foreslår, at afvise Kommissionens forslag. Hermed udtrykker Europa-Parlamentet sin utilfredshed med Kommissionens begrænsede sigte og anmoder den om at fremlægge et nyt forslag til regulering af hele alkoholmarkedet, såvel for ethanol fremstillet af landbrugsprodukter som for syntetisk, et forslag, der også løser problemet med de forskellige nationale støtteordninger. Bioethanol og forholdene i forbindelse med udvidelsen er andre spørgsmål, som også bør tages op i et kommende forslag.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, indledningsvis skal der lyde en tak til fru Ayuso González, som har lagt et meget stort arbejde i denne betænkning, også selv om vi i sidste ende kun stemmer om et ændringsforslag.
Sammen med fru Ayuso har kolleger i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter på tværs af partierne forsøgt at give kommissionsforslaget en afbalanceret retning. Afbalanceret vil for os sige, at ud over landbrugsalkohol, som kun udgør en brøkdel af det samlede alkoholmarked, skal også syntetisk fremstillet alkohol være omfattet af en eventuel fælles markedsordning, da begge alkoholtyper konkurrerer direkte med hinanden. Dette krav blev afvist.
For det andet skal der være undtagelser for eksisterende ordninger i medlemsstater, som yder statsstøtte til produktion af landbrugsalkohol, for dermed at tage højde for synspunkterne om landskabs- og miljøbeskyttelse, den biologiske diversitet og bevarelsen af husmandsstrukturer. Jeg taler her konkret om det tyske landbrugsalkoholmonopol, som hidtil netop har opfyldt de omtalte funktioner på effektiv vis. Med ringe statsstøtte, som på europæisk plan på ingen måde er relevant for det indre marked, bevares navnlig i Sydtyskland kulturlandskaber med økologisk værdifulde græsmarker med frugttræer. De plejes og passes næsten udelukkende af små husmandsbrug. Resultatet, mine damer og herrer, af denne hidtil rigtige politik, kan De netop nu selv se på de stejleste skråninger i Schwarzwald, der blomstrer nu.
Denne ringe godtgørelse til landskabsplejen er næsten en idé fra anden søjle, som jo skal styrkes, hvorom der hersker bred enighed. Men heller ikke dette problem er der taget højde for. Europa-Parlamentet gør derfor efter min opfattelse klogt i at forkaste det foreliggende kommissionsforslag, som oven i købet i stor udstrækning negligerer det oprindelige mandat fra Rådet til en rammeordning af mindre omfang. Nu er bolden igen blevet spillet tilbage.
Jeg sætter min lid til landbrugsministrenes uofficielle møde i slutningen af april, og helt konkret til fru Künast. Det ville være ønskeligt, om Rådet tager Parlamentets udspil op, som jeg går ud fra bliver vedtaget i morgen.

Klaß (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg glæder mig helt klart over den positive udtalelse fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vedrørende fru Ayuso González' betænkning. Forkastelsen af kommissionsforslaget om den fælles markedsordning for landbrugsalkohol er det eneste fornuftige svar, som udvalget kunne give.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til kort at begrunde det endnu en gang. Kommissionen havde ikke fået mandat til at udarbejde en ny markedsordning og dermed gribe ind i et sundt og intakt marked. Alligevel har den med stor iver udarbejdet et forslag, som dog allerede ved første øjekast viser sig at have store mangler.
Således tages der overhovedet ikke hensyn til syntetisk fremstillet alkohol, selv om den imidlertid udgør 50% af forbruget i EU og især er uundværlig i de vigtige områder inden for den kosmetiske, farmaceutiske og kemiske industri. Derved er der risiko for konkurrenceforvridninger til ulempe for markedet for landbrugsalkohol.
En ny markedsordning må også afvises med henblik på udvidelsen af EU. Navnlig på baggrund af at der produceres meget store mængder landbrugsalkohol i mange ansøgerlande, kan man ikke, kort før disse lande bliver optaget, lave en ordning, som ikke tager højde for forholdene dér og dermed heller ikke forbereder det eksisterende marked adækvat herpå.
Et andet vigtigt kritikpunkt er, at Kommissionens oplæg åbenbart fuldkommen negligerer landbrugsalkoholens kulturelle og økonomiske betydning. Landbrugsalkohol bliver til som et naturprodukt i små og mellemstore bedrifter fortrinsvis på landet og bidrager væsentligt til bevarelsen af traditionelle kulturlandskaber. Fru Jeggle henviste hertil.
Også ud fra en økologisk synsvinkel er produktionen af stor betydning, og biprodukterne bliver sågar anvendt som fodermidler i landbruget. Landmiljøet, som er kendetegnet af græsmarker med frugttræer, ville komme ud i en stor krise, hvis Kommissionens planer bliver gennemført. Det er indlysende, at ikke kun regioner med mange mellemstore bedrifter ville lide herunder, men at det også ville være forbundet med et stort tab af arbejdspladser.
Det kan og må Kommissionen ikke overse, og det er derfor fuldstændig uforståeligt for mig, at den i den grad forsømmer de negative følger for landbruget og frem for alt for de små og mellemstore bedrifter. Det foreliggende kommissionspapir er dermed efter min mening et ubrugeligt udspil til at forme alkoholmarkedet med. En ny ordning må tage hensyn til alle alkoholtyper. Der kan og må ikke være delløsninger, som så igen fører til ubalance.
Desuden er det formålstjenligt ikke at indføre en overgangsfrist for de eksisterende nationale støtteordninger, men at integrere dem i et helhedskoncept på hensigtsmæssig vis.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, egentlig er det en skam, at der er blevet gjort så stort et stykke arbejde både fra Kommissionens og ordførerens side, som har gjort sig stor ulejlighed, fordi vi jo i sidste ende ikke vil opnå et tilfredsstillende resultat ved afstemningen i morgen. Det var altså en skam for dette sjette forsøg.
Jeg vil gerne benytte lejligheden i denne korte tale til at gøre opmærksom på to ting. Jeg har indtryk af, at vi til dels under foregivende af at ville beskytte meget små og små bedrifter, hvilket er absolut berettiget, i sidste ende igen havner i en situation, som vi meget ofte støder på ved landbrugsemner, nemlig at de små bliver brugt som påskud, så de store fortsat kan sikre deres situation.
Jeg ønsker ikke at blive misforstået. Jeg går absolut ind for at bevare de små destillatører og ordningerne om naturalydelser, særligt som de findes i Tyskland, men det skal være velovervejet, og netop til fordel for de små og ikke de store.
Afslutningsvis vil jeg gerne komme ind på biobrændstofferne - et emne, som er overordentlig vigtigt. Jeg tror, at biobrændstofferne er en stor mulighed for landbruget. Vi kan gøre langt mere på dette område, end der er gjort hidtil, nemlig via forskning, betingelser og støtteforanstaltninger, så vi også kan benytte disse alkoholprodukter i en miljørigtig sammenhæng og dermed også finde nye afsætningsmuligheder for vores landbrug.

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, også jeg vil gerne takke fru Ayuso for denne betænkning og for hendes arbejde. Hun har ikke skyet nogen anstrengelser eller noget arbejde for at opnå et positivt resultat i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som desværre ikke er muligt.
I Europa produceres der årligt omkring 20 millioner hl alkohol, hvoraf omkring 13 millioner hl er fremstillet af landbrugsprodukter. Man har ofte forsøgt at skabe en fælles markedsordning for alkohol i EU. Hidtil er dette forslag altid slået fejl i Rådet, da de nationale ordninger i den grad er heterogene, og koncepterne og støtten er så forskellige, at der ikke kunne findes en fællesnævner. Denne gang strandede det på retsgrundlaget.
Kommissionen foreslår med det nye forslag en såkaldt fælles markedsordning "i mindre omfang" uden interventionsforanstaltninger fra EUGFL's side og eksportrestitutioner. Den skal således kun omfatte produktdefinitioner, et observationssystem for udenrigshandel gennem import- og eksportlicenser, muligheden for at fastsætte toldkontingenter og en beskyttelsesklausul, indsamling af statistiske data eller specifikke bestemmelser vedrørende statsstøtten.
Hertil vil jeg gerne sige, at jeg i princippet hilser Kommissionens forslag velkomment, også selv om alkoholsektorens nuværende situation i Østrig ikke udgør et væsentligt problem. For andre medlemsstater - det er jeg meget vel bevidst om - er inkluderingen af syntetisk fremstillet alkohol i den foreslåede fælles markedsordning dog et centralt punkt. Jeg ser heller ingen mulighed herfor, fordi der ikke findes et juridisk upåklageligt grundlag herfor. Derfor kan jeg også fuldt ud tilslutte mig ordførerens opfattelse, hvorefter vi bør opfordre Kommissionen til at fremlægge et nyt forslag.
Jeg vil gerne komme med en lidt mere kritisk bemærkning om forholdet mellem landbrugsalkohol og syntetisk fremstillet alkohol. Landbrugernes og landdistrikternes problemer er vigtige for mig. Ud fra dette perspektiv vil jeg gerne henvise til, at produktionen af landbrugsalkohol som landbrugsprodukt fremstillet af bestemte råvarer som f.eks. vin, frugt, korn og kartofler udgør en vigtig afsætningsmulighed. Jeg vil gerne understrege, at det er fremstillingen og afsætningen af landbrugsalkohol og ikke af syntetisk fremstillet alkohol, der bør behandles i denne sag. Sidstnævnte bør efter min mening kun anvendes inden for industrien, medicinalindustrien, som energiform osv. og ikke blandes i nogen som helst andre produkter. Som repræsentant for landmiljøet i Europa-Parlamentet vil jeg altid slå til lyd for landbointeresserne og landdistrikterne, da et multifunktionelt, landligt og økologisk landbrug er modellen for landbruget i hele Europa. Et nyt forslag fra Kommissionen bør efter min mening under alle omstændigheder omfatte en selvstændig forvaltningskomité, da den nuværende Forvaltningskomité for Vin allerede er udnyttet fuldt ud af en lang række kompetencer.
Afslutningsvis vil jeg gerne bekende mig fuldt og helt til en fælles landbrugspolitik, og jeg kender derfor også til landbrugernes problemer i de forskellige medlemsstater.

Bolkestein
Jeg vil gerne takke alle de parlamentsmedlemmer, der har talt for det arbejde, de har lagt ind i overvejelserne af forslaget om en fælles markedsordning for alkohol. Jeg vil rette en særlig tak til ordføreren fru Ayuso for hendes analyse af forslaget samt for indsatsen for at forstå dets mål.
Som De ved, er dette endnu et forslag om oprettelse af et sæt fælles regler for alkoholsektoren, efter at flere tidligere forsøg har slået fejl af forskellige årsager, hvilket flere medlemmer har nævnt her i aften. Kommissionen er af den opfattelse, at den faktiske markedssituation inden for denne sektor har gjort det nødvendigt i det mindste at foreslå et minimalt sæt regler, og at chancerne for succes var rimeligt gode denne gang. Det var også opfattelsen hos størstedelen af de medlemsstater, der inviterede Kommissionen til at fremlægge et sådant forslag.
Kommissionen er derfor noget overrasket over, at Parlamentet nu - trods en stor arbejdsindsats af ordføreren, der oprindeligt stillede en række ændringsforslag, som man kunne have overvejet - i stedet foreslår, at hele forslaget forkastes. I udkastet til en resolution har Parlamentet anmodet Kommissionen om at trække sit forslag tilbage, da det ikke opfylder målet om at fastsætte bestemmelser for hele alkoholmarkedet i EU. Jeg antager, at dette ændringsforslag refererer til ikke-inkludering af syntetisk fremstillet alkohol i forslaget om landbrugsalkohol.
På nuværende tidspunkt er Kommissionen ikke enig i Parlamentets holdning, hvilket er forståeligt. Parlamentets holdning betyder, at forslaget skal kan ses som et resultat af manglende overvejelser og manglende analyser af den virkelige situation i sektoren.
Hvis der fra en økonomisk synsvinkel er gode grunde til at udvide forslaget til at omfatte syntetisk fremstillet alkohol, er der juridiske og praktiske grunde til, at Kommissionen ikke gjorde det, da den opstillede forslaget. Syntetisk fremstillet alkohol er et produkt uden for bilag I, og derfor er det ikke omfattet af den fælles landbrugspolitik. Hvis det medtages i dette forslag, vil vi skulle finde et andet retsgrundlag end EF-traktatens artikel 36 og 37 om den fælles landbrugspolitik. Vigtigere er det, at det var lettest at udarbejde forslaget ved at begrænse det til landbrugsalkohol, da produktionen af og handlen med syntetisk fremstillet alkohol i EU er mere begrænset. De fleste af problemerne inden for denne sektor vedrører landbrugsalkohol og ikke så meget syntetisk fremstillet alkohol. Hvis der opstår alvorlige problemer med syntetisk fremstillet alkohol, når denne forordning er gennemført, kan man altid undersøge muligheden for at medtage syntetisk fremstillet alkohol i dette instrument.
Kommissionen er udmærket klar over, at størstedelen af alkoholmarkedet er tilgængelig for begge alkoholtyper, der således konkurrerer om de samme afsætningskanaler. For at nå målet om at få bedre oplysninger om markedet og større gennemsigtighed må man overveje at indsætte syntetisk fremstillet alkohol i artiklen om dataindsamling for at skabe en årlig markedsbalance i sektoren og øge markedskendskabet. Det arbejder Kommissionen på. Det vil også være forsvarligt uden en ændring af retsgrundlaget, under forudsætning af at det kan påvises, at det er strengt nødvendigt for at forvalte de fælles markedsordninger for landbrugsalkohol, at vi skal have data for syntetisk fremstillet alkohol. Ifølge Domstolens retspraksis kan artikel 37 bruges til bestemmelser med en støttende effekt over for produkter uden for bilag I, hvor det er nødvendigt for de fælles markedsordningers tilfredsstillende funktion. Hvad resten angår, er Kommissionen af den opfattelse, at alle de øvrige bestemmelser er nødvendige for at opstille et sæt fælles regler for alkoholsektoren, herunder bestemmelser om anvendelse af reglerne om statsstøtte. Uden en retfærdig gennemførelse af disse regler ville der ikke være et fælles marked for landbrugsalkohol, sådan som der allerede findes for syntetisk fremstillet alkohol.
Jeg vil gerne sige noget om det tyske marked for at svare de medlemmer, der har nævnt netop det aspekt. Kommissionen er udmærket klar over, hvordan det tyske alkoholmonopol fungerer. Formålet med dette forslag om en fælles markedsordning for alkohol er ikke at gøre en ende på det tyske monopol. Hvis de tyske landbrugeres produktion af alkohol i henhold til monopolets regler - herunder føderale betalinger - er nødvendige for at bevare de kostbare økosystemer eller for at dække ekstraudgifterne ved miljøvenlige produktionsmetoder, er der ingen problemer, da de nuværende regler om statsstøtte levner mange muligheder for, at medlemsstaterne kan yde støtte til disse spørgsmål. Men hvis støtten i Tyskland ikke gives af sådanne grunde, men der blot er tale om driftsstøtte, der udbetales af andre grunde, vil anvendelsen af statsstøttereglerne give problemer. På den anden side kunne de små destillatører, der ikke kun producerer alkohol, men også spiritus, nyde godt af de minimis-reglerne om statsstøtte til produkter, der ikke stammer fra landbrugsprodukter.
Jeg håber, at disse kommentarer, som jeg har fremsat på vegne af min kollega hr. Fischler, har afklaret Kommissionens holdning til forslaget. Jeg vil også takke parlamentsmedlemmerne for deres konstruktive forslag, som Kommissionen vil overveje.
Som svar på ordførerens spørgsmål vil jeg sige, at hvis dette ændringsforslag accepteres - hvilket Kommissionen vil beklage - vil hr. Fischler og mine andre kolleger revurdere situationen og overveje det videre sagsforløb.
Jeg vil endnu en gang takke alle de medlemmer, der har talt om dette emne, samt alle andre, der har arbejdet med sagen. Jeg takker dem for den tid, de har brugt på forslaget. Jeg vil rette en særlig tak til ordføreren fru Ayuso González for hendes indsats.

Formanden.
Mange tak, hr. Bolkestein.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Muscardini (UEN).
Hr. formand, det er ikke blot et indlæg til forretningsordenen, men også et personligt og politisk spørgsmål ...
(Formanden afbrød taleren)
Vlasto (PPE-DE)
 Jeg har stemt for forslaget til indstilling ved andenbehandling af Dirk Sterckx. Jeg vil gerne takke ordføreren, som har stillet de ændringsforslag fra Parlamentet, der ikke var medtaget i Rådets fælles holdning.
Til førstebehandlingen foreslog jeg en strammere tidsplan for installation af sorte bokse og transpondere om bord på skibsfartøjer. Tidsplanen var blevet godkendt af Europa-Parlamentets plenarforsamling, men var ikke medtaget i Rådets fælles holdning ved andenbehandlingen.
USA har imidlertid foreslået at afkorte fristen for gennemførelse af kravene til AIS-udstyr til 2004 inden for rammerne af IMO. Jeg understreger, at Rådets fælles holdning fastholder at gennemføre kravene i EU's medlemslande i 2007. Endnu en gang kommer vi bagud i forhold til USA, når det drejer sig om sikkerhed til søs.
Jeg glæder mig derfor over, at Europa-Parlamentet har genindført kravet ved dagens afstemning.
Jeg var i forvejen forbeholden over for begrebet tilflugtsområde, der ikke yder de samme garantier som en havn, hvad angår skibsudstyr og -installationer.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

