A grúziai helyzet (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai a grúziai helyzet kapcsán.
(FR) Szeretném üdvözölni Kouchner urat, a francia külügyminisztert, a Tanács hivatalban lévő elnökét és az Európai Parlament volt képviselőjét. Szintén köszöntöm Jean-Pierre Jouyet-t, az európai ügyek államtitkárát. És külön üdvözlöm Benita Ferrero-Waldnert, a felelős biztost, valamint köszöntöm Jacques Barrot-t is, aki sajnos most távozik.
Az Európai Tanács épp hogy csak lezárult, de Bernard Kouchner miniszter úr bizonyára maga tájékoztat erről minket. <BRK>
Bernard Kouchner
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, voltak olyan kedvesek, és megvárták, hogy a rendkívüli Európai Tanács befejeződjék, ezért idesiettem, hogy beszámolhassak önöknek az eredményekről. Mi, a francia elnökség, azt akartuk, hogy azonnali tájékoztatást kapjanak a meghozott döntésekről, s nem csupán azért, mert az a szándékunk, hogy önök folyamatosan naprakész információk birtokában legyenek munkánkkal kapcsolatban, hanem azért is, mert az Európai Parlament az utóbbi hónapokban rendkívül aktívnak mutatkozott Grúzia ügyében. Biztos asszony, köszönöm szépen.
Szeretnénk megköszönni érdeklődésüket, és ugyanakkor informálni önöket arról, hogy mi történt a Tanácsban augusztus 13-án és a Külügyi Bizottság ülésén augusztus 20-án - ez utóbbival kapcsolatban Jean-Pierre Jouyet számol be provizórikus döntéseinkről.
Szeretném önöket emlékezetni arra, hogy a konfliktus 20 éve, 1991-1992-ben vette kezdetét. E konfliktus utolsó szakasza azonban az augusztus 7-ről 8-ra virradó éjszakán kezdődött. Hasznos, ha jobban megnézzük ezt a bizonyos kirobbanást. Újságíróknak és történészeknek kell tanulmányozniuk az eseményeket, és megérteniük, hogy hogyan alakultak az események Oszétiában, ezen belül is Dél-Oszétia fővárosában, Chinvaliban.
A harcok azon az éjszakán, valamint augusztus 9-én és 10 -én tomboltak. Kollégámmal, Alexander Stubb-bal, a finn külügyminiszterrel, aki egyben az EBESZ elnöke is, úgy döntöttünk, hogy augusztus 10-én, vasárnap Tbiliszibe utazunk. Tűzszüneti egyezményt javasoltunk Szaakasvili elnöknek, amelyet elfogadott.
Mivel fontos, gyorsan áttekintem, hogy mit találtunk ott, hogy mit láttunk Goriban és az utakon az orosz csapatok belépésének és gyors előrenyomulásának e fájdalmas időszakában. Először arra kell rámutatnom, hogy tartottam attól, hogy az orosz csapatok bevonulnak Tbiliszibe. Ezek a csapatok Goriban voltak, csupán 45 -50 km-re Tbiliszitől. Az út egyenes, és kevés akadály volt rajta. Ezért azt gondoltuk - és volt is rá bizonyos okunk - hogy az orosz csapatok célja, ahogy korábban mondták, az volt, hogy reagáljanak a provokációra, és felszabadítsák Dél-Oszétiát, de ugyanakkor az is, hogy eljussanak Tbliszibe, és kierőszakolják a változást a kormányban.
Ezért életbevágóan fontos volt - legalábbis ezt gondoltuk - hogy a csapatok megálljanak, és a tűzszünet a lehető leghamarabb életbe lépjen. A célunk a lehető leghamarabb elért tűzszünet volt.
Másnap Moszkvában találkoztam Sarkozy elnök úrral, de még azelőtt - miután beszéltem a grúziai oldal menekültjeivel és az áldozatokkal a gori kórházban - jómagam és a francia elnökség nagy hangsúlyt fektettünk arra, hogy meghallgassuk a másik oldal, Észak-Oszétia menekültjeinek történeteit, akik Észak-Oszétiából érkeztek azután, hogy az augusztus 7-ről 8-ra virradó éjszakán bombatámadás érte Chinvalit. Olyan beszámolókat hallottam, amelyek sajnálatos módon nagyon hasonlóak voltak a szenvedés tekintetében, de egyértelműen más-más értelmezést mutattak.
Sarkozy elnök úrral Moszkvában találkoztunk, ahol hosszú, öt órán át tartó eszmecsere folyt Medvegyev elnök, Putyin miniszterelnök, Szergej Lavrov külügyminiszter, Sarkozy elnök és jómagam között.
A meglehetősen nehéz tárgyalások végén sajtótájékoztatót tartottunk, amelyen Sarkozy elnök és Medvegyev elnök közzétették a francia egyezményt, amelyet azután vissza kellett vinni Tbiliszibe jóváhagyásra, mivel első tbiliszi utunk és a sajtótájékoztató utáni nap (amely ott tartózkodásunk utolsó napja volt) között módosítások történtek.
Medvegyev elnök két módosítást elfogadott, ezen belül egy olyan pontot a végső státusszal kapcsolatban, amelyről úgy tudtuk, hogy nem akarta szerepeltetni a szövegben.
E közvetítésnek köszönhetően Szaakasvili elnök elfogadta a tűzszüneti egyezményt - e közvetítés korántsem volt tökéletes, hiszen egy ilyen helyzetben semmi sem tökéletes, de legalább azt el kell ismerni, hogy gyors volt. A közvetítés tehát lehetővé tette, hogy életbe lépjen a tűzszünet - néhány szomorú kivételtől eltekintve. A szárazföldön az orosz csapatok augusztus 21 -én kezdték meg a visszavonulást - ezt volt a dokumentum hat pontja közül a második -, jóllehet ez csupán nyolc nappal később volt. Mindazonáltal voltak olyan mozgások, amelyeket eltérő módon értelmeztek - ez mindig előfordul -, mivel egyes tankok elindultak az egyik irányban, majd egy másikban is.
A visszavonulás még nem fejeződött be. Tulajdonképpen nem vagyok biztos abban, hogy befejeződött-e, de az bizonyos, hogy teljes mértékben még nem történt meg. A háború igen gyorsan, augusztus 10-én és 11-én véget ért; a főbb hadműveletek lezárultak, legalábbis bizonyos megfigyelők - többek között ott tartózkodó francia nagykövetünk, Eric Fournier - szerint. Mindazonáltal nem értek véget a oszétiai és abház milícia akciói, s nagy károkat okoznak; a milícia az orosz csapatok mögött haladt, és fosztogatásokért, esetenként pedig emberölésért is felelős volt. Mindazonáltal azt kell mondanom - bár a legnagyobb óvatossággal -. hogy a kár nem volt igen nagy mértékű. Azt kell mondanom, hogy a bombázás okozta károk nem voltak igen nagyok. Természetesen minden kár mindig túlságosan is súlyos, túlzott, és mindig túlságosan sok az áldozat, de ahhoz képest, amit velünk közöltek, a kár nem volt akkora, mint amitől tartottunk - és ez mindenképpen jó.
Amit nem láttunk a beszámolók elfogultsága miatt - pedig éppen ezt kellett volna látnunk - az az, hogy mi történt Oszétiában. Míg a grúziai helyzet viszonylag gyorsan belátható volt, Oszétiába nem lehetett bejutni, legalábbis nem könnyen - csak néhány embernek sikerült, és mindannyian igen különböző beszámolót adtak.
Tehát a tűzszünet - a hat pont közül az első - azonnali és hatásos volt. Volt egy ideiglenes és egy tartós tűzszünet. A második pont a csapatok kivonására vonatkozott. Részletezésre került, hogy a grúziai csapatok esetében a kivonás a laktanyákba történő visszavonulás, míg az orosz csapatok esetében a válság előtti vonalak mögé történő visszavonulás. Volt több egyéb pont is, többek között arról, hogy minden áldozat számára hozzáférhetővé kell tenni a humanitárius segítséget. Az ötös és hatos pont jelentett problémát. A tárgyalások során kialakításra került egy zóna a Dél-Oszétia és Grúzia közötti határon, ahol az orosz járőrök jelenlétét átmenetileg elfogadják, amíg meg nem érkeznek az EBESZ vagy az Európai Unió megfigyelői. Ekkor szükségessé vált egy pontosító közlés Sarkozy elnök részéről, amelyet Szaakasvili elnökkel egyetértésben hoztak nyilvánosságra, és amely meghatározta, hogy ez a pont közvetlenül a határ menti területre vonatkozik. Figyelembe véve azt, hogy ez a határ csupán két kilométerre van a Grúzián áthaladó főútvonaltól, ez nem volt egyértelmű. Volt tehát több pont is, amely a megállapodás szerint a nemzetközi megfigyelők megérkezéséig függőben maradt - és erre a szöveg egyértelműen kitért. A "békefenntartó” helyett a "megfigyelő” szót használtuk. Mindennek igen pontosnak kellett lennie. A 6. pont, amely bizonyos szempontból a legfontosabb, a politikai rendezésre és az ahhoz vezető nemzetközi megbeszélésekre és tárgyalásokra vonatkozott. Az egyezményt Szaakasvili elnök írta alá, Condoleezza Rice segítségével, mivel az első dokumentum aláírásra került, ám azután módosult. Volt egy második dokumentum, amellyel kapcsolatban Medvegyev úrral megegyezés alakult ki, s végül egy harmadik és egyben utolsó dokumentum, amellyel kapcsolatban Szaakasvili elnökkel egyeztünk meg, és amelyet nem tudtunk aláíratni vele. Éjfélkor vagy éjjel egy órakor nagyszabású tüntetés volt. Végül nem tudtuk vele aláíratni a dokumentumot, ezért végül ezt kellett vele aláíratnunk néhány javítás után, Condoleezza Rice asszony segítségével, aki éppen átutazóban volt Párizsban, meglátogatott minket, és akire azután rábíztuk a dokumentumot - mondhatni a végleges hatpontos dokumentumot -, hogy Szaakasvili elnök aláírhassa. Az azonnali eredmény a tűzszünet volt. A kevésbé közvetlen - bár igen gyors - eredmény pedig az orosz csapatok kivonása. Az összes többi pont teljesülését alapos figyelemmel kísérjük mi, az Európai Uniót alkotó 27 ország és különösen ez a Parlament, hiszen a dokumentum éppen most került elfogadásra. Szeretném emlékeztetni önöket arra, hogy az első rendkívüli külügyi tanács döntéseit már elfogadta a 27 tagállam, és lehetővé tette az Európai Unió tényleges jelenlétét szárazföldön. Azóta Javier Solanát bíztuk meg azzal, hogy mozdítsa elő a közös kül- és biztonságpolitikának e részéhez tartozó ügyeket. Kettő vagy három francia megfigyelőt már ki is küldtek a már jelenlévő EBESZ égisze alatt. Reményeink szerint több megfigyelőt is fogadnak, mivel egy, a Sarkozy elnök és Medvegyev elnök közötti párbeszéd során az utóbbi jelezte, hogy kész elfogadni - mi több, igényli - az Európai Unió megfigyelőinek jelenlétét. Ennek érdekében dolgozunk. Ennek következtében rendkívül gyorsan született eredmény: három napon belül megvolt a tűzszünet, és a Tbiliszit fenyegető csapatok megálltak; majd, néhány nap múlva, egész pontosan nyolc nap múlva - némi mozgással e nyolc nap során - ezek az orosz csapatok visszavonultak Oszétiába és Abháziába.
Most pedig nagyon szívesen válaszolok minden kérdésükre - és biztos vagyok benne, hogy sok ilyen kérdés lesz, ilyen a szerencsém, és e megbeszélés sokáig tart majd. Elfelejtettem azonban néhány szót szólni a most elfogadott dokumentumról. Szeretném emlékeztetni önöket arra, hogy ennek a rendkívüli tanácsnak egyértelmű precedense van: az, amelyet 2003 augusztusában az Irakban kialakult helyzet miatt hívtak össze. Az akkori rendkívüli tanács során sérült az Európai Unió egysége - ez a legkevesebb, ami elmondható. Most, 2008-ban ez az egység fennáll, s a vártnál könnyebbnek bizonyult egy szöveg indítványozása majd elfogadtatása azokkal, akik határozottan szankciókat akartak - milyen szankciókat? miért? - és azokkal, akik mindenképpen fent akarták tartani a párbeszédet Oroszországgal, szankciók nélkül. Látni fogják, hogy ez a szöveg határozottan elítél egyes jelenségeket, de ugyanakkor nyitva hagyja a kaput, hiszen egyesek javaslata ellenére sem nem kívántunk valamiféle hidegháborús hadgyakorlatba kezdeni. Fenn akartuk tartani a kapcsolatokat, hogy politikai tárgyalások - amelyek véleményünk szerint alapvető fontosságúak - folyhassanak.
Összehívtuk ezt az Európai Tanácsot, mivel a Francia Köztársaság elnöke, mint az Európai Unió Tanácsának elnöke, úgy vélte, hogy a grúziai válság igen komoly, és minden európaira hatással van. Egyértelmű, hogy Grúzia vagy Ukrajna nem az Európai Unió része. több tagállam szintén akarta ezt a találkozót, melyet nekünk kellett megszerveznünk. Úgy vélem, hogy valóban lelkesek voltuk, mivel véleményünk szerint az Európai Unión kívül senki sem tudta volna ezt kivitelezni. Az Európai Uniónak kellett felvállalnia az egész kérdést. Ez nem azt jelenti, hogy magunkra maradtunk - egyáltalán nem ez volt a helyzet -, hanem azt, hogy nekünk kellett kezdeményezni, nekünk kellett megmutatni, hogy az Európai Unió képes reagálni, különösen egy olyan helyzetben, amikor az intézményi problémák megoldatlanok. Az Európai Unió tehát a legmagasabb szinten megmutatta, hogy egységes, és hogy teljes mértékben fel kívánja vállalni felelősségét. Úgy vélem, hogy a 2003-as precedenshez képest ez komoly előrelépés.
Melyek voltak e Tanács legfontosabb eredményei? A szövegből világosan láthatják, hogy elítéljük a katonai akciókat és Oroszország aránytalan reakcióját. Egyesek azt akarták, hogy ítéljük el azokat a sorozatos provokációkat, amelyek esetleg megelőzték Chinvali bombázását. Nagyon könnyű lenne elítélni ezt vagy azt az oldalt, de amikor békemissziót próbálunk indítani, akkor voltaképpen az számít, hogy mindkét fél egyezzen bele abba, hogy felhagy a harcokkal. Ezért Oroszország aránytalan reakcióját hangsúlyoztuk. Még egyszer hadd mondjam el: azoknak kell elmondaniuk, hogy valójában mi történt, akik ott vannak. Igaz, hogy ez nem volt siker Grúzia részéről, amelyet korábban igen sokan figyelmeztettek, különösen az amerikaiak, hogy ne provokálják ki ezt a reakciót, még akkor sem, ha Grúziát magát is provokálják, hiszen a reakció jól előkészített lesz - erről egyébként semmit sem tudtam. Amikor meglátogattam az orosz menekülteket a másik oldalon, Észak-Oszétiában, hosszú tank- és katonaijármű-konvojokat láttam, amelyek a határ felé tartottak. Valóban készültségben voltak vagy sem? Ennek eldöntését önökre bízom, bár valóban úgy tűnik, hogy nem voltak messze.
Ezért láthatják a szövegben, hogy elítéljük a katonai akciókat és az aránytalan reakciót, valamint láthatják azt, ahogy a 27 tagállam állam- vagy kormányfői egyhangúlag elítélik Abházia és Dél-Oszétia függetlenségének elismerését, valamint hogy a szöveg emlékeztet arra, hogy az Európai Unió kitart Grúzia függetlensége, szuverenitása és területi integritása mellett, amit a nemzetközi törvények és az ENSZ Biztonsági Tanácsának határozatai is elismernek. Láthatják, hogy a dokumentum - amely alapvető fontosságú, hiszen másik dokumentum nincs - megerősíti az augusztus 12 -én létrejött egyezmény hat pontját, amelyről az Európai Tanács kimondta, hogy maradéktalanul be kell tartani. Láthatják, hogy szilárdan elköteleztük magunkat e terv megvalósítása mellett. Láthatják, hogy az Európai Unió kész részt vállalni a nemzetközi ellenőrző mechanizmusban, amelyet az egyezmény 5. pontja határoz meg és, ahogy azt már említettem, az EBESZ-misszió révén és az európai biztonsági és védelmi politika jegyében történő elköteleződésen keresztül valósul meg. E részvétel feltételeit még meg kell határozni, de ez már folyamatban van; mi több, úgy vélem, hogy a dolgok igen gyorsan haladnak.
Nem fogom részleteiben elmagyarázni az összes véleményt, de szeretném megismételni, hogy alapvetően nem különböztek. Csupán apró eltérések voltak: a nemzetközi jogra történő emlékeztetés és egy szomszédos ország határainak erőszakkal történő megváltoztatása szankciót jelent? Nem, nem jelent szankciót. Ez alapkövetelmény. Ezért nem volt túlságosan sok eltérés a véleményekben. Voltak olyan követelések, miszerint ezt az emlékeztetőt bele kell foglalni, ezért végül így is tettünk, mivel, ahogy tudják, szeptember 9-én találkozó lesz az Európai Unió és Ukrajna között. Emellett szeptember 8-án Barroso úrral, Javier Solanával és Sarkozy elnök úrral ismét Moszkvába utazunk. Van tehát egy találkozó szeptember 8-án Moszkvában és szintén szeptember 8-án Tbilisziben - azaz először Moszkva, majd Tbiliszi - azért, hogy beszámolhassunk arról (és remélem, valóban erről számolhatunk majd be), hogy az orosz csapatok visszavonultak a jelzett vonalak, azaz az Oszétia és Grúzia közötti határ mögé. Reményeink szerint arról is beszámolhatunk, hogy a Poti kikötő körüli maradék ellenőrzőpontokat, valamint az Oszétia és Grúzia határán, de a grúz területen található maradék ellenőrzőpontokat felváltották, vagy olyan helyzetben vannak, hogy azonnal felválthatják a nemzetközi megfigyelők. Ezt reméljük.
Mindenki beleegyezett ebbe a találkozóba, amely ezért teljessé teszi a hatpontos egyezmény megvalósítását. Ezen az alapon ítéljük majd meg a jóindulatot és a politikai ellenőrzést, amelynek alapján majd egy konferenciát javaslunk. Egy nemzetközi konferenciát - és miért is ne, hiszen az Egyesült Nemzetek Szervezete már csaknem 20 éve foglalkozik ezzel az üggyel, jóllehet inkább Abházia, mint Oszétia kapcsán -, amelyen sokan vesznek részt, hogy a politikai tárgyalások megkezdődhessenek. Igen pozitív, hogy Medvegyev úr is beleegyezett abba, hogy a menekültek hazatérhessenek, mégpedig ne csupán azok a menekültek, akik a legutóbbi események óta - vagyis az utóbbi egy hónapban - hagyták el a területet, hanem azok is, akik az 1990-as évek óta távoztak. Nyilván erre azt mondják önök, hogy ez igen vitatható, hiszen hova térnek vissza ezek az emberek, és egyáltalán vissza akarnak-e térni - és hasonló kérdések merülnek fel. Azonban ha az önrendelkezési jogról beszélünk, akkor észre kell vennünk, hogy ezek a menekültek mindannyian Abháziából vagy Oszétiából érkeztek. Ez elfogadásra került, és majd meglátjuk, hogy ezt a megállapodást milyen mértékben lehet alkalmazni.
Most szeretnék felvetni néhány kérdést, amelyet, úgy vélem, megvitathatunk. Azokat a pontokat említem, amelyek módosításra kerültek vagy kis mértékben megváltoztak, mivel a többieket, ahogy azt önök is láthatják, például "komoly aggodalommal töltötte el a nyílt konfliktus ...”, és így tovább. A szöveg kijelenti, hogy az Európai Tanács súlyosan elítéli Oroszország azon egyoldalú döntését, hogy elismerte Abházia és Dél-Oszétia függetlenségét. Ez a döntés elfogadhatatlan, és az Európai Tanács arra kéri fel a többi államot, hogy ne ismerjék el a kikiáltott függetlenséget, valamint arra kéri a Bizottságot, hogy vizsgálja meg a levonható gyakorlati következtetéseket. Felhívja a figyelmet arra, hogy a grúziai konfliktus békés és tartós megoldásának a függetlenség, a szuverenitás és a területi integritás elveinek teljes tiszteletben tartására kell alapulnia, amely elveket a nemzetközi jog, az európai biztonságról és együttműködésről szóló helsinki konferencia záródokumentuma, valamint a három ENSZ Biztonsági Tanács határozat is elismeri. Hangsúlyozza, hogy minden európai államnak joga van arra, hogy szabadon meghatározza külpolitikáját és döntsön szövetségesei felől, és így tovább. Az Európai Tanács örömmel veszi tudomásul, hogy az augusztus 12-i hatpontos egyezménynek köszönhetően - amely az Európai Unió közvetítői erőfeszítései következtében valósult meg - létrejött a tűzszünet, megvalósult a hatékonyabb humanitárius segítségnyújtás az áldozatok számára, valamint alapvetően megtörtént az orosz katonai erők kivonása. A tervet teljes mértékben meg kell valósítani, és így tovább. Ez nem került megvitatásra.
Jean-Pierre, ön mondott nekem valamit a Grúziával kapcsolatos angol módosításról. Az Európai Unió már gyorssegélyt nyújtott. Készen áll arra, hogy segítséget nyújtson Grúzia - beleértve Dél-Oszétiát és Abháziát is - rekonstrukciójához. Készen áll arra, hogy támogassa a bizalmat erősítő intézkedéseket és a regionális együttműködés fejlődését. Azt is elhatározza, hogy erősíti viszonyát Grúziával, ideértve a vízumkönnyítési intézkedéseket, valamint a teljes szabadkereskedelmi övezet lehetséges kialakítását, amint adottak hozzá a feltételek. Kezdeményezi, hogy rövid időn belül nemzetközi konferencia kerüljön összehívásra a grúziai rekonstrukció elősegítésére, és felkéri a Tanácsot és a Bizottságot, hogy kezdje meg a konferencia előkészítését. Egy másik kérdés az, hogy a jelenlegi válság milyen hatással van a térség egészére és a regionális együttműködésre. Ami a 8-as pontot illeti, az Európai Tanács úgy dönt, hogy európai uniós különleges képviselőt nevez ki a grúziai válság kapcsán, és felkéri a Tanácsot, hogy tegye meg a szükséges lépéseket. Hozzátesszük: a közelmúlt eseményei azt mutatják, hogy Európának meg kell sokszoroznia az energiaellátás biztonsága terén tett erőfeszítésit. Az Európai Tanács felkéri a Tanácsot - a Bizottsággal együttműködve -, hogy vizsgálja meg az ezt célzó kezdeményezéseket, különös tekintettel az energiaforrások és az ellátási útvonalak diverzifikálására. Végül a németek, a lengyelek és több más ország kérésére a dokumentum vége a következőképpen került megfogalmazásra: Felkérjük Oroszországot arra, hogy csatalakozzon hozzánk e közös érdekünket, a megértést és együttműködést szolgáló alapvető fontosságú döntésben. Meggyőződésünk, hogy Oroszország érdeke az, hogy ne szigetelje el magát Európától. Az Európai Unió a maga részéről már kifejezte, hogy hajlandó a partnerségre és az együttműködésre az alapjául szolgáló elveknek és értékeknek megfelelően. Elvárjuk, hogy Oroszország felelősen viselkedjen, és tartsa tiszteletben minden vállalását. Az Unió továbbra is éber lesz; az Európai Tanács arra kéri a Tanácsot. hogy végezzen alapos, mélyreható vizsgálatot a helyzetről, valamint az EU és Oroszország kapcsolatának különböző aspektusairól - ezt a kiértékelést már most meg kell kezdeni, és előre kell haladni vele. Az Európai Tanács meghatalmazza elnökét azzal, hogy a hatpontos egyezmény teljes megvalósítása kapcsán megbeszéléseket folytasson. Ennek céljából az Európai Tanács elnöke a Bizottság elnöke és a Főképviselő társaságban szeptember 8-án Moszkvába utazik. A partnerségi megállapodással kapcsolatos tárgyalások és értekezletek addig halasztásra kerülnek, amíg a csapatokat nem vonják vissza az augusztus 7-e előtti pozíciókba A 3. pontnál van egy kisebb kiegészítés: a Tanács várja az Európai Unió és Ukrajna közötti közelgő csúcstalálkozó eredményeit. A csúcstalálkozó eredményeire való várakozás alatt az Ukrajnával való intézményi együttműködés megerősítésre kerül és felgyorsul.
(Taps)
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - (FR) Kouchner úr, hölgyeim és uraim, szeretném üdvözölni, hogy az Európai Parlament politikailag állást foglalt Grúzia ügyében. Először is gratulálok a francia elnökségnek az erőfeszítésekért, különösen a gyorsaságért, amellyel a válsághelyzetben cselekedtek.
Igaz, hogy az Európai Unió a tűzszüneti tárgyalások és a humanitárius segély gyors megoldása révén, és különösen a Bizottság révén bebizonyította hatékonyságát. A mai Európai Tanács véleményem szerint igen jelentős volt, és - figyelembe éve a konfliktus során felmerülő kérdések bonyolultságát - az Európai Uniónak együttesen kellett és kell reagálnia és közös megegyezésessel meghatároznia a megfelelő válaszlépéseket. Rövid leszek, mivel már sok minden elhangzott.
Véleményem szerint mai ülésünk igen egyértelmű üzenetet mondott ki Grúziával kapcsolatban mind Grúzia, mind Oroszország számára, mégpedig azt, hogy krízishelyzetben képesek vagyunk reagálni, valamint rámutatott az Európai Unió egységére. Ez az, amit mindig is akartunk.
Másodszor: egységünket közös értékeink védelme is kifejezi. Ahogy már említettem, a válság kezdete óta a Bizottság - úgy vélem - igen komolyan hozzájárult az EU abbeli erőfeszítéseihez, hogy Grúziában stabilizálja a humanitárius és biztonsági helyzetet.
Ami a humanitárius segítséget illeti, azonnal hozzáférhetővé tettünk 6 millió eurót, amely lehetővé teszi, hogy a konfliktustól érintett civil lakosság azonnali szükségleteit kielégítsük. Ehhez az összeghez még hozzá kell számítani azt a csaknem 9 millió eurót, amelyet időközben a tagállamok tettek hozzáférhetővé. Így minden azonnali humanitárius szükségletet ki tudunk elégíteni.
Ami a rekonstrukciót illeti, az elmúlt héten kiküldtünk egy szakértői bizottsági missziót, hogy elsődlegesen mérje fel a szükségleteket; és, ahogy arra Bernard Kouchner rámutatott, első értékeléseink - melyek nem terjedtek ki az Oroszország ellenőrzése alatt álló területekre - szerint az anyagi kár jóval kisebb, mint azt előrevetítettük. Körülbelül 15 millió euróra lesz szükség a rekonstrukcióhoz és a javítási munkálatokhoz. A legsürgetőbb szükséglet azonban a konfliktus következtében otthonából elmenekült 22 000 ember sorsával kapcsolatos. Körülbelül 110 millió euróra lesz szükség ahhoz, hogy az ő szükségleteiket kielégítsük.
Fontos, hogy az Európai Unió megmutassa: kész tényleges segítséget nyújtani Grúziának, annak jeleként, hogy politikailag elszánta magát a kapcsolatok megerősítésére. Mindenekelőtt a Tanács úgy döntött, hogy nagymértékben emeli a Grúziának nyújtott pénzügyi segély mértékét, különösen a rekonstrukció és, ahogy imént említettem, a menekültek helyzetének megoldása céljából.
Jelenleg éppen folyamatban van azoknak a tartalékoknak a felmérése, amelyeket a 2008-as előirányzatokból gyorsan mozgósítani tudunk. Nem kétséges azonban, hogy tovább költségvetési előirányzatok nélkül nem leszünk képesek mozgósítni a szükséges összegeket. Örömmel fogadom az általános politikai támogatást, amelyet ezzel kapcsolatban ma Pöttering elnök úrtól kaptunk. Szükség lesz továbbá egy, a nemzetközi adományozók számára szervezett konferenciára, hogy a beruházók felé erőteljesen jelezzük a bizalmat.
Véleményem szerint fontosabb, mint valaha, hogy Grúzia stabilizálása érdekében megerősítsük a szomszédságpolitikai eszközöket. Az Európai Tanács döntéseinek alapján fokozzuk abbeli erőfeszítéseinket, hogy előkészítsünk - majd, ha a feltételek már adottak - létrehozzunk egy szabadkereskedelmi övezetet, és elősegítsük a rövidtávú tartózkodásra jogosító vízum kiadását.
Az utóbbi egyezményhez természetesen természetesen kapcsolódik majd egy visszafogadási egyezmény, és továbbra is alapvető fontosságú, hogy bátorítsuk Grúziát a demokrácia, a jogállamiság és a véleménnyilvánítás szabadsága melletti elköteleződésre. Rendkívül fontos, hogy felgyorsuljon a demokratikus reformok és a pluralizmus folyamata.
Ami a biztonság stabilizálását és a tűzszüneti egyezmény betartását illeti, valójában az európai biztonság- és védelempolitika égisze alatt megszervezett civil megfigyelő misszióra támaszkodunk - ahogy azt már korábban említettük. Ennek szoros kapcsolatban kell állnia a többi EU-akcióval, például a rekonstrukcióval.
És most következzenek az Oroszországgal való viszonyra vonatkozó megjegyzések.
a Bizottság tagja. - Oroszország lépései általánosabb kérdéseket vetnek fel mind rövidtávú, mind hosszútávú kapcsolatainkra nézve. Az, hogy Oroszország mindezidáig nem tartotta be az elnökségi közvetítéssel létrejött hatpontos egyezményt és úgy döntött, hogy elismeri Abháziát és Dél-Oszétiát, ellenkezik a nemzetközi kapcsolatok alapjául szolgáló elvekkel.
Azon vagyunk, hogy megkíséreljük újraépíteni viszonyainkat, hogy azok olyan modern partnerséggé alakuljanak, amely mutatja növekvő gazdasági integrációnkat. Úgy vélem, hogy alapvető közös érdekek forognak kockán - a kölcsönös gazdasági függés, annak szükségessége, hogy közös megoldást kell találnunk az atomsorompó kérdésére vagy a terrorizmus elleni küzdelemre, valamint számos más nemzetközi kérdésre -, tehát életbevágó volt (és ma is életbevágó), hogy Oroszország felé nyitva tartsuk a kommunikációs csatornákat.
Az Oroszországgal való viszonyok azonban a nemrégiben bekövetkezett események fényében nem maradhatnak meg a "minden marad a régiben” színvonalán. Fontos volt tehát, hogy megtaláljuk a megfelelő egyensúlyt a kommunikációs csatornák nyitva tartása, valamint az Oroszországnak küldött egyértelmű jelzés között. Véleményem szerint az a helyes megközelítés, ha folytatjuk eddigi közös munkánkat és párbeszédünket, de ugyanakkor új kezdeményezéseket leállítjuk. Ezért a Bizottság most minden folyamatban lévő, új, a kapcsolatok elmélyítését célzó kezdeményezést áttekint, amely aztán lehetővé teszi a Tanács számára, hogy még a novemberi nizzai csúcstalálkozó előtt levonja a következtetéseket.
Ami pedig a hosszú távú következményeket illeti, a közelmúlt eseményei új fontosságot adnak bizonyos politikai területeknek. Júniusban elköteleztük magunkat a keleti partnerség és az európai szomszédságpolitika kialakítása mellett, és ez valóban azt mutatja, hogy az EU-nak indokolt érdekei vannak a területen. Ezek a politikák megerősítik, hogy nem fogadjuk el azt, hogy újabb válaszfalak legyenek Európában, és kiemelik azt is, hogy az olyan partnerek, mint Grúzia, Ukrajna és Moldova számíthatnak támogatásunkra területi integritásuk és szuverenitásuk terén. Készen állunk arra, hogy felgyorsítsuk az új keleti partnerségi folyamatot, valamint hogy ezzel kapcsolatban új javaslatot nyújtsunk be a lehető leggyorsabban, mindenképpen az év vége előtt, de talán már késő ősszel.
Másodszor - és ez lesz beszédem utolsó pontja -, az Oroszországgal való kapcsolataink központjában az energia áll. Az, hogy az energiával kapcsolatban mit teszünk Európában, közvetlen hatással van az Oroszországgal való viszonyainkra, ezért fenn kell tartanunk a lendületet, mellyel Európa számára koherens és stratégiai energiapolitikát alakítunk ki. Végül szeretném hozzáfűzni, hogy a közelmúlt eseményei valóban kihívást jelentettek az Európai Unió számára. Úgy vélem, hogy a következő hónapok során is meg kell mutatnunk, hogy együtt szembe tudunk nézni a ránk váró feladatokkal.
A mai nap mérföldkő volt. Kizárólag koherens stratégiával, egységes álláspontokkal és összehangolt tevékenységgel tudjuk megvédeni Európa érdekeit és értékeit. Örömmel fogadom a Parlament elköteleződését, és bízom abban, hogy mindannyian megtesszük kötelességünket annak érdekében, hogy biztosítsuk: az Unió erős és egységes frontot alkot.
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Kouchner úr, Ferrero-Waldner asszony, hölgyeim és uraim! Nyár óta elfogadhatatlanná és tűrhetetlenné vált a grúziai helyzet, és szükségessé vált, hogy ez Európai Unió szilárd és elkötelezett módon reagáljon.
Oroszország ugyanazon jogokkal és kötelezettségekkel bír, mint a nemzetközi közösség bármely más tagja. E kötelezettségek egyike, hogy tartsa tiszteletben a szuverenitást és a területi integritást, és különösképpen azt, hogy ne sértse meg a nemzetközileg elismert határokat. Az orosz hatóságok azzal, hogy grúz területet szálltak meg, valamint azzal, hogy elismerték a szeparatista grúz tartományok (Dél- Oszétia és Abházia) függetlenségét, a nemzetközi jog e három alapelvét kivétel nélkül, sorra semmibe vették.
Az Európai Uniónak aktív szerepet kell vállalnia e konfliktus megoldásában, és gratulálok a francia elnökségnek a proaktív megközelítésért. Meg kell mutatnunk, hogy képesek vagyunk megfelelni a több ezer grúz ember reményeinek, akik Tbiliszi utcáin adnak hangot aggodalmuknak.
Képviselőcsoportom arra kéri fel a Bizottságot, a Tanácsot és minden tagállamot, hogy mutassák meg egységüket valamint azt, hogy orosz szomszédunkkal szemben határozottak vagyunk. Az Európai Unió nem elégedhet meg azzal, hogy csupán szóban ítéli el a nemzetközi jog szisztematikus megsértését. Képviselőcsoportunk úgy véli, hogy Európának minden rendelkezésére álló eszközt - különös tekintettel a politikai és gazdasági eszközökre - fel kell használnia ahhoz, hogy nyomást gyakoroljon Oroszországra és betartassa vele az aláírt egyezményeket. Felszólítjuk Oroszországot, hogy tartsa tiszteletben az összes kötelezettséget, amelyet a tűzszüneti egyezmény aláírásával vállalt, kezdve az orosz csapatok teljes és azonnali kivonásával a grúz területekről, valamint a dél-oszétiai és abháziai orosz katonai jelenlét enyhítésével. És ahogy azt Kouchner úr nagyon helyesen kijelentette, elítéljük az orosz megszálló erők, valamint az azokat kísérő zsoldosok által elkövetett fosztogatást.
Rendkívül aggódunk a dél-oszétiai grúz népesség sorsa miatt, akiket elűztek otthonukból, adott esetben a tűzszüneti egyezmény aláírása után. Határozottan felszólítjuk az orosz és dél-abház hatóságokat, hogy biztosítsák azt, hogy ezek az emberek hazatérhetnek otthonukba. Felkérjük a Tanácsot és a Bizottságot, hogy amennyiben Oroszország nem tartja tiszteletben a tűzszüneti egyezményben vállalt kötelezettségeit, úgy revideálják Oroszországgal kapcsolatos politikájukat, beleértve a partnerségi megállapodásról szóló tárgyalásokat. Továbbá felkérjük a Tanácsot és a Bizottságot, hogy pozitív módon járuljanak hozzá azokhoz a bevezetésre kerülő nemzetközi mechanizmusokhoz - beleértve az európai biztonság- és védelempolitika égisze alatt indított missziót -, melyek célja a konfliktus megoldása.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ez a válság rámutatott arra, hogy az Európai Unió több érzékeny területen sérülékeny. Az első ilyen terület az energiaellátás. Most még inkább garantálnunk kell Európa energiaellátásának biztonságát. Az orosz energiaszállító infrastruktúrák mellett ki kell alakítanunk alternatívákat és meg kell védenünk azokat. Emellett nyilvánvaló, hogy az Európai Unió jóval nagyobb szerepet játszhatna e válság kezelésében, amennyiben az európai biztonság- és védelempolitika megerősödne. A Lisszaboni Szerződés lehetővé teszi ezt a megerősítést. Kérjük tehát azokat a tagállamokat, amelyek ezidáig nem ratifikálták e szerződést, hogy amilyen gyorsan csak lehetséges, tegyék meg.
Képviselőcsoportunk véleménye szerint az Atlanti-óceán két partján a stabilitás és a biztonság megvalósításának egyetlen módja az, hogy az Európai Unió és az USA között egyenlőségen alapuló kooperációt alakítunk ki.
Végül szeretnék rámutatni arra, hogy előbb-utóbb Grúzia is csatlakozni kíván majd a NATO-hoz. Hölgyem és uraim, ez egy igen fontos pillanat, és az Európai Uniónak mindenképpen ki kell használnia ezt a lehetőséget arra, hogy megmutassa: az Orosz Föderációval szemben - bármilyen nagy és erős legyen is az - szilárd és elszánt. Ezen múlik az Európai Unió hitelessége, az egész régió stabilitása, valamint legközelebbi szomszédaink - mi több, az unió tagállamainak - védelme. Önt is arra kérem, Kouchner úr, hogy biztosítsa azt, hogy igen gyorsan újra felvesszük a kapcsolatot Ukrajnával. Köszönöm a figyelmet. Kérem, legyenek határozottak.
Hannes Swoboda
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Kouchner úr, biztos asszony, már több napja jelenik meg egy hirdetés különféle napilapokban a következő szöveggel: "Lenin. Sztálin. Putyin. Meghátrálunk?” Tény, hogy az üzenet túlságosan is le van egyszerűsítve, mivel Dél-Oszétia éppen Lenin alatt lett Grúzia része. Akkor csaknem18 000 -en vesztették életüket és körülbelül 50 000 embert űztek el otthonából. Abházia Sztálin alatt lett Grúzia része.. Nagyon fontos, hogy ragaszkodjunk az igazsághoz, és mindegyik fél álláspontját figyelembe vegyük. http://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Zviad_Gamszahurdia&action=edit&redlink=1" \o "Zviad Gamszahurdia (megíratlan szócikk)" , aki a Grúz Köztársaság első elnöke volt, és ma ismét igen népszerű, kijelentette, hogy az oszét nép "szemét, amelyet ki kell söpörni az alagúton át”. Tisztában kell lennünk a grúz nacionalizmus ezen aspektusával is.
Azonban ez egyáltalán nem - és ezt hadd hangsúlyozzam én is, ahogy Martin Schulz is többször megtette -, egyáltalán nem igazolja az orosz intervenciót, amely végső soron már évek óta zajlik. Ez az intervenció nem más, mint a birodalmi politikai hozzáállás megnyilvánulása, és sorozatosan azt láttuk, hogy Oroszország ebben a szellemben használja ki a kisebbségek között fennálló konfliktusokat. Újra meg újra fenyegetéseket és bojkottokat tapasztalunk, amelyet egyáltalán nem tudunk elfogadni. Nem kívánom tagadni, hogy a nyugat és Mihail Szaakasvili grúz elnök hibákat követett el, ám Oroszország a szomszédaival való kapcsolat terén többször próbálta saját hasznára fordítani a belső konfliktusokat.
Koszovó elismerése sem igazolja ezt az akciót. A tény az, hogy az Európai Unió mindig is egyértelmű, határozott kísérleteket tett arra, hogy nemzetközi, multilaterális megoldás szülessen. Oroszország nem tett ilyen erőfeszítést. Az Európai Unió egyértelmű, határozott segítséget ajánlott fel a Koszovóban élő szerb kisebbségnek, és a jövőben is így tesz majd. Mit tett Oroszország? .Legfeljebb elnézte, hogy a grúzokat elűzik Dél-Oszétiából és Abháziából; és remélem, hogy Kouchner úrnak igaza van, amikor azt mondja, hogy most új politika kerül elfogadásra.
Az EU-nak most arra kell koncentrálnia, hogy szomszédainak támogatást és megerősítést nyújtson. Már hosszabb ideje javasolunk uniót a Fekete-tenger számára.
Bármilyen nevet adunk is e struktúrának, egyértelmű, hogy a jelenlegi szomszédságpolitikát meg kell erősíteni, és hogy a régióban Törökországtól kezdve Kazahsztánig minden olyan szereplőt meg kell hívnunk, aki érdekelt a régió integritásában és stabilitásában.
Amennyiben Oroszország kész arra, hogy visszatérjen az együttműködés politikájához és a szomszédai iránti tisztelethez, Oroszországot is meghívjuk. Oroszország most erősnek érzi magát a magas energiaárak miatt, de mindannyian tudjuk, hogy Oroszország számára ez nem szilárd gazdasági alap, és azt is, hogy sokat nyerhet azzal, ha partnerséget alakít ki és együttműködik Európával. Közben pedig arra kell koncentrálnunk, hogy szomszédinknak egyértelmű segítséget nyújtsunk. Ebben az értelemben, Kouchner úr, azt mondhatom, hogy azok az eredmények, amelyekre a mai csúcstalálkozón jutottak, jó eredmények, amelyek szilárd alapul szolgálnak a további cselekvéshez, mivel egyértelműen mutatják, hogy mi az, ami valószerű és fenntartható. Remélem, hogy az Európai Parlament a Tanácséhoz hasonló egyértelmű és konszenzusos eredményekre jut, és így az Európai Unió egységes és erőteljesebb hangon szólalhat meg.
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, egy kissé meg vagyok lepve a hivatalban lévő elnök beszédétől, valamint attól is, hogy azt a podium d'honneur-ön mondta el.
Kouchner úr, ahogy arra ön is rámutatott, a kaukázusi problémáért mindkét fél felelős. Ebben az esetben a Tanács döntései miért nem tükrözik ezt?
Szaakasvili elnök nem remélhette, hogy a katonai beavatkozással nem provokálja ki Oroszország reakcióját. Az is igaz, hogy Oroszország reakciója aránytalan volt.
Ön azt mondta: "Les dégâts n'ont pas été considérables”, ám Ferrero-Waldner biztos tudomásunkra hozta a számadatokat, és majd ezt a Házat szólítják majd fel arra, hogy egyenlítse ki a számlát!
Egy dologban valóban egyetértünk önnel: el kell ítélnünk Oroszország akcióit; ezeket az akciókat semmi nem menti, de nem fogjuk elbátortalanítani az orosz medvét azzal, hogy Medvegyevet sarokba szorítjuk. A dialógus és a kötelezettségvállalás jobban oldja a feszültséget, mint az izoláció. Ez a hidegháború tanulsága és az Uniónak - valamint a helsinki folyamatnak - központi szerepet kell játszania.
Ez a konfliktus rámutat arra, hogy szükséges kialakítanunk egy közös kül- és védelmi politikát. És bár a tagállamoknak eltér a véleményük Oroszországgal kapcsolatban, az önök elnöksége gyorsan tárgyalt a hatpontos tervről, és ez valóban dicséretes.
Lehetséges, hogy a terv nem tökéletes, de véget vetett az erőszaknak, és teljes mértékben meg kell valósítani, beleértve az orosz csapatok kivonását Poti fekete-tengeri kikötőből.
De milyen lépéseket kell most tennie az Uniónak? A Tanács helyesen gondolja úgy, hogy szükség van egy válságkezelési és rekonstrukciós alapra, valamint gyors humanitáriussegély-nyújtásra. Most egy olyan EU-képviselőt kell kineveznünk, akire mindkét oldal odafigyel.
Az Unió helyesen teszi, hogy megfigyelőket küld, de ezeknek a megfigyelőknek fel kell váltaniuk az orosz békefenntartókat, ami azt fogja jelenteni, hogy azok a tagállamok is elkötelezték magukat, amelyek más frontokon katonai szempontból még nem jelentek meg.
Európának össze kell hívnia egy transzkaukázusi békekonferenciát, amelyen minden fél részt vesz, és megpróbálja rendezni a megoldatlan konfliktusokat.
Ám az Uniónak egy olyan területtel kell először is foglalkoznia, amelyre szembeszökő következetlenség jellemző és amely rendezéséhez a miniszteri hozzájárulásnál többre van szükség. Véget kell vetni annak az anomáliának, hogy az orosz útlevéllel rendelkező grúz polgárok egyszerűbben léphetnek be az Európai Unióba, mivel ez arra készteti őket, hogy vegyék fel az orosz állampolgárságot. A grúzoknak az oroszokéhoz hasonló hozzáférést kell biztosítani Európához, jóllehet ez azzal érhető el, hogy befagyasztjuk az Oroszországgal kötött vízumkönnyítési egyezményt.
Szomszédságpolitikánk megerősítésekor hogyan biztosíthatjuk az Oroszországgal folytatott együttműködés folytatódását, miközben rámutatunk, hogy a teljes "stratégiai partnerség” már nem hihető? Mit tehetünk még annak érdekében, hogy csökkentsük Európa függését az orosz energiaellátástól? Nagyon jól tették, hogy e tekintetben megerősítették a szövegben foglalt következtetéseket. Oroszországnak természetesen szembe kell néznie illegális akciói következményeivel, amelyek egyike talán az lesz, hogy megvitatásra kerül a szocsi téli olimpia jövője, amely csupán 40 km -re lenne a határtól.
Vélekedhetünk-e úgy, hogy Oroszország viselkedése összhangban van az Olimpiai Chartával? Nem. E problémák megoldásához eltökéltségre, előrelátásra és türelemre van szükség. Ez egy olyan kihívás, amellyel az Uniónak szembe kell néznie és Kouchner úr, úgy vélem, hogy e szembenézésnek előbb meg kell történnie, és csak azután ajánlhatjuk fel önnek a vin d'honneur-t.
Elnök
Szeretném közölni a következő felszólalóval, hogy a következő Elnökök Értekezletén meg fogjuk vizsgálni a politikai képviselőcsoportok sorrendjét. Ma következőként Szymański urat szólítom, aki a Nemzetek Európájáért Unió képviselőcsoport nevében szólal fel. Csütörtökön megvizsgáljuk a kérdést, mivel senki sem tud magyarázattal szolgálni arra, hogy miért ez a sorrend. Olyan kérdés ez, amelyet szisztematikusan tisztázni kell.
Konrad Szymański
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, biztos asszony, Kouchner úr, Oroszország nem tartja magát azon hatpontos egyezmény három pontjához, amelyet nevünkben Sarkozy elnök eszközölt ki. Oroszország ezzel elveszítette azt a jogát, hogy Európa partnerének tekintsék. Következésképpen ebben a vitában az Európai Unió hitelessége is kockán forog.
Nem elegendő humanitárius segítséget nyújtani és újjáépíteni Grúziát, valamint vízumkönnyítést és kereskedelmi egyezményeket bevezetni. Oroszországnak teljes mértékben meg kell tapasztalnia, hogy mivel jár az önkéntes elszigetelődés. Ha ez nem történik meg, akkor tulajdonképpen megfosztjuk Oroszországot attól a lehetőségtől, hogy felülvizsgálja politikáját, és egyszerűen megerősítve látja majd azt, hogy bármit megtehet anélkül, hogy annak következményei lennének. A következő, 2012-ben esedékes elnökválasztás előkészületei idején csupán úgy hinthetünk el kétséget és úgy okozhatunk megosztottságot a moszkvai domináns csoportok között, ha felhívjuk a figyelmet a fokozódó politikai és gazdasági elszigetelődésre. Nem szabad, hogy Oroszországnak előnye származzon ebből az agresszióból.
Felül kell vizsgálnunk energiapolitikánkat. Európa már most korlátozott területen manőverezhet, mivel függ Oroszországtól. Valóban rontani akarunk a helyzeten? . A tagállamoknak az első adódó alkalommal véget kell vetniük az északi és déli vezetékek építésében való részvételüknek. Ha nem vonjuk le ezeket a hosszú távú következtetéseket, akkor a marginalizálódást kockáztatjuk és azt, hogy nevetségessé válunk.
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Kouchner úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Úgy vélem, hogy a jelenlegi helyzetben meg kell vitatnunk, hogy mi a teendő. Azt gondolom, hogy az, amit a Tanács döntött és ami megvalósult, alapvetően az, ami lehetséges volt; bár mindig vitázhatunk arról, hogy kohéziónkat bizonyítandó nem kellett volna azonnal megtartani az állam- és kormányfők rendkívüli európai tanácsát, de ám legyen.
Úgy vélem, hogy most bizonyos alapvető kérdéseket kell feltennünk. A legsarkalatosabb kérdés egyértelműen Oroszországgal való viszonyunkkal, Oroszországgal való együttműködésünkkel kapcsolatos, valamint azzal, hogy végül hogyan oldjuk e problémákat a Kaukázusban, lévén hogy Hegyi-Karabahban is van probléma. Mostantól fogva állandósult konfliktusokra számíthatunk majd, és előfordulhat, hogy Sarkozy elnök olyan helyzetben találja magát, ahol folyamatosan ilyen helyzetek elé állítják. Talán kaphatna egy szobát a Kremlben, és ott határozatlan ideig ott tartózkodhatna - ez is egy lehetőség.
A véleményem a következő: először is, Daul úr, ha van valami, amit nem kellene megtárgyalnunk, az éppen Grúzia és Ukrajna csatlakozása a NATO-hoz. Jelenleg ez valóban a lehető legostobább elképzelés, mert azt jelentené, hogy politikailag nem tudnánk továbblépni. Hogy csatlakozik-e Grúzia vagy Ukrajna a NATO-hoz, ha végbementek a reformok? Talán. Nem tudom. Azonban ma nem ez a lényeges kérdés.
Gondolják, hogy ha Grúzia a NATO tagja lett volna, akkor érvényt szereztek volna az 5. cikknek? Természetesen nem! Ne beszéljünk tehát ostobaságokat. Másfelől pedig - és ebben Watson úrral értek egyet - hogyan kontrollálhatjuk a Szaakasvili elnök lépéseihez hasonló akciókat? Megegyezünk abban, hogy Oroszország akciója elfogadhatatlan volt, de az is elfogadhatatlan, hogy a grúz elnök bármilyen okból úgy egy város bombázása mellett döntsön! Ha az embert provokálják, akkor más módon kell reagálnia, nem bombázással.
Van tehát egy tényleges politikai probléma. A probléma megoldására javasoljuk Grúzia és Ukrajna számára a privilegizált partnerséget, mint a lehetséges integráció felé tett első lépést. Ez az integráció pedig akkor történhet meg, ha Európában alapvető reform következik be, és így tovább. Azonban politikai eszközökkel is kell rendelkeznünk, nem pusztán gazdasági és társadalmi eszközökkel, annak érdekében, hogy nyomást gyakorolhassunk e politikai osztályokra. Az európai térségben való jövő kimondottan olyan jövőt jelent, ahol ezek az ország túllépnek nacionalizmusukon.
Gondoljuk át François Mitterrand mondását: "a nacionalizmus háború.” A grúz nacionalizmus, az orosz nacionalizmus, az abház nacionalizmus és a dél-oszétiai nacionalizmus háború! Nekünk itt Európában azt kell mondanunk: "a mi meglátásunk az, hogy ezen túl kell lépni!” Tehát azzal, hogy európai nézőpontot fogalmazunk meg, akkor az európai értékek mutatjuk fel, mivel ha a nacionalizmus továbbra is fennáll ezekben a régiókban, sosem jutunk megoldásra.
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Kouchner úr, biztos asszony! Ami a kaukázusi krízist illeti, ha grúzbarát vagy oroszbarát álláspontot veszünk fel, az csakis patthelyzethez vezet. Ez teljes mértékben egyértelmű azóta, hogy a Szovjetunió 17 éve felbomlott, hiszen a régióra kiújuló feszültségek és határviták jellemzők. Olyan terület ez, ahol a kollektív emlékezetben máig ott van az erőszak és az egymást követő háborúk örökölt traumája; olyan terület, ahol az etnikai és vallási összetétel, valamint a sérelmek és megaláztatások felgyülemlése veszélyesen termékeny talajt jelent a nacionalizmus számára. Ilyen körülmények között a politikai felelőtlenségért drágán meg kell fizetni - és ez mindenkire igaz. Bizonyosan igaz a grúz elnökre, aki 2004-es megválasztása óta folyamatosan szította a bosszúszomjat a szeparatista területekkel kapcsolatban. Folyamatosan hazardírozott, mivel a Bush-kormányzathoz volt lojális és mert politikáját a régióban történő konfrontálódás jellemezte. Támadást indított Dél-Oszétia ellen, amely támadásról Van den Brande úr - az Európa Tanács parlamenti közgyűlésének egyik előadója -, aki a régió problémáinak figyelemmel kíséréséért felelős, úgy nyilatkozott, hogy (idézem): "megrendült a menekültek beszámolóinak hallatán, amelyek Chinvali masszív és válogatás nélkül történő bombázásáról, valamint a lakóterületek lerombolásáról szóltak.” Ez a stratégia katasztrofális Grúziára, a Kaukázusra és Európára nézve.
A tanulság Oroszországra is vonatkozik. Az ellentámadás brutalitása - amely támadás többek között civil lakosok ellen történt -, a grúz terület stratégiai szektorainak folyamatos megszállás alatt tartása, a grúz lakosság elűzése Dél-Oszétiából, valamint a két szeparatista terület függetlenségének egyoldalú elismerése egyformán veszélyeztetheti azt a több európai országra jellemző érdeklődést, amelyet az új elnök első nemzetközi kezdeményezései kiváltottak. Oroszországnak nagyon sok vesztenivalója van, ha visszatér egy korábbi, az Európától és a világtól való politikai elszigetelődéssel jellemezhető időszakba.
Végül, a nyugat - annak egésze - jól tenné, ha felmérné, hogy már most milyen példátlan kárt okozott a kontinens e részén az amerikai hozzáállást jellemző kalandorpolitika és az európai hozzáállást jellemző "követem a vezetőt”-típusú gondolkodás. A NATO korlátlan bővítést magában foglaló stratégiája, Szerbia bombázása, Koszovó egyoldalúan kikiáltott függetlenségének elismerése, a rakétaelhárító pajzs Európába telepítésének támogatása, nem is beszélve a régió vezetőinek szélsőséges dicsőítéséről (akiknek talán óvatosabbnak kellene lenniük, amikor oroszellenes és nyugatellenes kijelentéseket tesznek) - ezek a döntések mind olyan rövidlátó politikáról tesznek bizonyságot, amely talán méltó a jelenlegi Fehér Házhoz, de egy európai védelmi politikához nem. A nemzetközi kapcsolatok militarizálásának és a politikai konfliktusok kirobbantásának stratégiája a szemünk láttára vallott kudarcot. Tehát az EU prioritásai között - amellett, hogy európai megfigyelőket küld ki az EBESZ égisze alatt - szerepelnie kell az eszkaláció bármi áron történő megakadályozásának, mégpedig azért, hogy amilyen gyorsan csak lehetséges és az arrogancia legkisebb jele nélkül megvizsgálja egy olyan biztonsági és együttműködési összeurópai szerződés megkötésének lehetőségét, amely szerződés jogerős lenne és foglalkozna mindazon problémákkal, amelyek jelenleg félre vannak téve: a területi integritással, a határok sérthetetlenségével, a holtpontra jutott konfliktusok további sorsával, az erőszak alkalmazásának elkerülésével, a fegyverzetcsökkentéssel, mi több, az energiaellátás biztonságával is. E kihívásnak minden bizonnyal nehezebb ma megfelelni, mint bármikor máskor, de attól tartok, hogy egy ilyen perspektíva hiányában a legrosszabb még hátravan. Amikor állást foglalunk, emlékezzünk arra, hogy szeptember elseje van, a béke nemzetközi napja.
(Taps)
Bernard Wojciechowski
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, olyan országból származom, amelynek történelmére háború és szenvedés volt jellemző. Lengyelország minden esetben támogatja a békére tett erőfeszítést. Ezt a célt mindenképpen el kell érnünk. A kelet-európai országok, az úgynevezett "balti államok” - vezetőik inspirációjának hatására - azt várják az Európai Uniótól, hogy az megmutassa: Oroszország valami pontosabban meg nem határozott árat fog fizetni grúziai katonai akciójáért. Ezt nevezhetjük politikai vaskalaposság klasszikus példájának, mely szerint Oroszország semmi mást nem akar megvalósítani, csupán birodalmi törekvéseit.
Oroszország kérdésének e hagyományos, ostoba megközelítése, melyre rengeteg közhely puffogtatása jellemző, megalázónak tűnik, mert például Oroszország úgy is érzékelheti, mint néhány meggondolatlanságra hajlamos politikus reakciójának klinikai esetét.
Az Európai Uniónak szüksége van Oroszországra annyira, mint Grúziára - ha nem jobban. Ezért szükséges, hogy az Európai Unió ne legyen érintett fél ebben a konfliktusban, és se Oroszország, se Grúzia mellé ne álljon. Az Európai Uniónak meg kell mutatnia az egész világ felé: politikája független az Egyesült Államoktól és ugyanakkor barátságos, a teljes partnerségre alapuló politika.
Oroszország az EU harmadik legnagyobb kereskedelmi partnere, az európai termékek tekintetében fél trillió dollárt jelent. Megengedhetjük magunknak, hogy egy ilyen kapcsolatot kockáztassunk?
Nem fér hozzá kétség, hogy az Európai Parlament az együttdöntési eljárás során a Tanáccsal együtt valóban törvényhozó szerepet játszik. Azonban valóban egyenrangú partner az EU külügyeinek területén?
Miniszter úr, ön azután szólt hozzánk, hogy Grúziával kapcsolatban láthatólag már minden eldöntöttek. Hadd tegyem fel a kérdést: az Európai Parlament szava semmit nem számít? Mi az értelme ennek a vitának, ha már mindent elrendeztek és elvégeztek?
Sylwester Chruszcz
az NI képviselőcsoport nevében. - (PL) Biztos asszony, szoros összefüggés van a kaukázusi harcok kirobbanása és Koszovó ügye között. Egyike vagyok azoknak, akik ellenezték Szerbia feldarabolását. Kezdettől fogva rámutattunk arra, hogy a koszovói albánok egyoldalú döntése - amelyet az Egyesült Államok és számos európai ország támogatott - kinyitja majd Pandora szelencéjét, és az egész világon hasonló viták ismételt kirobbanásához vezet. E grúziai helyzet egyike ezeknek. Szaakasvili grúz elnök úgy döntött, hogy civilek ellen intéz támadást Oszétiában. Nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy Abházia és Oszétia olyan nemzetek, amelyek évszázadok óta laknak földjükön. Kialakították saját kultúrájukat és identitásukat, és több ízben küzdöttek függetlenségükért, amelytől Sztálin fosztotta meg őket a második világháború előtt.
Szerbia és Grúzia esete arra kiváló példa, hogy a nemzetközi porondon egyesek egyenlőbbek a többinél, és hogy a nemzetközi jogot mindig a legerősebb szövetségesek értelmezik. Továbbá, az európai rendet lerombolták, mégpedig e Ház sok képviselőjének segítségével. Állítsuk helyre Európában a békét és a nemzetközi jog uralmát! Állítsuk helyre az európai rendet! Kérem azokat az országokat, amelyek támogatták Szerbia feldarabolását, hogy vonják vissza Koszovó elismerését, valamint Oroszországot, hogy vonja vissza Oszétia és Abházia elismerését. Ha Szerbia felosztását - amelyet elfogadott az Egyesült Államok és az Unió legtöbb tagállama - helyesnek tartjuk, akkor hogyan ítélhetünk el egy hasonló lépést Grúziában? Hölgyeim és uraim, nem tehetek mást, mint hogy arra kérem önöket: legyenek kevésbé képmutatóak.
Bernard Kouchner
a Tanács soros elnöke. - (FR) Úgy látom, Watson úr, hogy súlyos hibát követtem el, amikor erről az emelvényről szóltam. Ha csupán ez az egy kifogása van, azt megválaszolhatom, mivel legutóbb, amikor itt jártam, szintén ezen az emelvényen beszéltem, és nem voltam államfő. Végső soron mindenki követhet el hibát.
Van jó néhány kérdés, amelyet meg tudok válaszolni, és van néhány, amelyet nem. Daul úr, kétségtelen, hogy mindannyian azt akarjuk (és e válsággal kapcsolatosan különösen), hogy sikeres alkalmazásra kerüljön az európai védelmi politika - ez a francia elnökség egyik fő prioritása. Mit jelent az, hogy "sikeres”? Mindenképpen azt jelenti, hogy újra el kell indítanunk azt a folyamatot, amely Saint-Malóban lehetővé tette számunkra, hogy legalább megállapodásra jussunk. Most erre kell építenünk közös akarattal. És így is teszünk majd, legalábbis remélem. Tulajdonképpen így kell tennünk, de nem azért, mert ez a válság katonai reakciót követel. Semmiképpen sem erről van szó! Ha megfontolásra került volna a Grúzia orosz lerohanására adott katonai reakció, az mindennél rosszabb lett volna. Nem hiszem, hogy a Fekete-tengerre érkező hajók megfelelő választ jelentettek, mivel e hajók némelyike lövedékeket szállított. Véleményem szerint nem ezt kellett volna tennünk, de a francia elnökségnek más volt a véleménye. Ahhoz, hogy megbízható európai védelmet élvezhessünk - és erre valóban szükség van -, el kell fogadnunk a Lisszaboni Szerződést - és ezzel vissza is kanyarodtunk intézményi problémáink kérdéséhez. Mindenféleképpen meg kell találnunk a kiutat ebből az intézményi krízisből.
Őszintén úgy gondolom, hogy ebben az esetben nem a NATO a helyes reakció. Sőt, éppenséggel rossz válasz, még ha Bukarestben igent is mondtunk volna a tagsági akciótervre, szigorúan véve az sem jelentett volna semmi különbséget, mivel, úgy vélem, senki nem állt készen arra, hogy Grúzia oldalán háborút folytasson. Ezt minden cinizmus nélkül mondom. Azért mondom ezt, mert minden ülésünk és beszélgetésünk elején ez a valóban egyhangú vélemény hangzott el. Ez nem azt jelenti, hogy sem Grúziának, sem Ukrajnának nincs joga a NATO-tagsághoz - hiszen ezt már kimondtuk.
Van más is, amit meg kell fontolni.. Nehéz ezt ebben a pillanatban kimondani, ezért nagyon diszkrét leszek, de van egy ország - Oroszország -, amely 20 éven keresztül úgy érezte, hogy méltatlanul bánnak vele. Úgy vélem, hogy egy bizonyos módon, különösen itt az Európai Unióban ez valamennyire igaz volt. Nem találtuk meg azt a nyelvet, amellyel megszólíthattuk volna Oroszországot. Talán semmiképpen sem lettünk volna sikeresek, de úgy hiszem, hogy nem láttuk be azt, hogy változások történnek, hiszen végül is Grúzia 20 éve még maga is a szovjet pályán állt. Szintén kommunista ország volt. Mindkét oldal valóban hiányos gyakorlattal bírt a demokrácia terén. Úgy vélem, hogy ez a probléma Ukrajna és Grúzia - valamint minden ország - esetében később is felmerül majd, de egyáltalán nem gondolom úgy, hogy ez volt a megfelelő válasz.
Másfelől önnek igaza van: meg kell erősítenünk kapcsolatainkat Ukrajnával, ahogy azt ez a dokumentum is kimondja. És ez Grúziára is igaz. Egy percen belül a privilegizált partnerségről beszélünk majd.
Swoboda úrnak azt szeretném mondani - és ez egy anekdota -, hogy szerettem volna megnézni Sztálin házát Goriban. Sztálin ugyanis ott született.. Mondhatják, hogy kis vörös köröket rajzolt a térképre, és úgy jelezte, hogy hol lehet majd autonómia, és így jelezte azokat a közösségeket is, ahol nem. Nagyon jól ismerte a régiót, és Oszétia és Abházia már akkor sem volt jó viszonyban sem a grúzokkal, sem a régió többi részével. Nem kellett ez a válság ahhoz, hogy tudjuk: voltak konfliktusok a térségben. Mi rosszabb a Balkánnál? A Kaukázus. Mi rosszabb a Kaukázusnál? A Balkán. Nem vagyok biztos benne, de úgy gondolom, hogy ami ott történik, az meglehetősen gyakori. Ha csak egy kicsit visszamegyünk, és arra gondolunk, hogy mi történt Csecsenföldön - ezeket az eseményeket mélységesen elítélem -, láthatjuk, hogy a csecsenek szövetségesei Grúzia ellenében az abházok voltak.
Hagyjuk a múltat, bár meglehet, hogy vissza kell térni rá. Ön azt mondta, és ezzel egyetértek, hogy semmi sem igazolja ezt a reakciót. Semmi. Azonban meg kell vizsgálnunk azt, hogy ez a provokációsorozat hogyan alakult ki, mert, őszintén szólva, a történetek olyannyira különböznek, hogy ez igen nehéz. Amikor Moszkvában tárgyaltunk a dokumentumról, megkérdezték tőlünk, hogy mit kellett volna tenniük. Hagyták volna, hogy az övéik meghaljanak, engedték volna a bombázást? Ne felejtsük el az első számadatokat.
Nem fogom ezeket most tárgyalni, mert egyáltalán nem áll módomban ellenőrizni ezeket az adatokat, de az oroszok egyenesen 1 000-2 000 halottról beszéltek, ami kétségkívül valótlan, mert az az egyetlen szervezet, ami odament, nevezetesen a Human Rights Watch, néhány száz halottról számolt be. Nem vagyok benne biztos. Mindenesetre olyan reakcióról van szó, amely elméletileg jogos volt az áldozatok igen nagy száma miatt, és, ismét hadd mondjam el, hogy meghallgattam Észak-Oszétiában a menekültek beszámolóit, és szörnyűek voltak: gránátok robbantak az alagsorokban, ahol gyermekek bújtak el. Ezt nem én találtam ki. Talán ez nem volt igaz, de van egy olyan hangszín, ami nem tud hazudni. Sok menekültet láttam életemben. Ezek az emberek szinte eszüket vesztették a félelemtől. Két napon keresztül haladtak ezen az úton, az alagúton keresztül. Erre is gondolni kell.
Teljesen igaza van abban, hogy szükségünk van szomszédságpolitikára, de a törökök éppen erre tesznek kísérletet. A törökök létrehoztak egy fórumot, amelyet ők regionális platformnak neveznek, és az a céljuk, hogy a párbeszéd meginduljon Oroszország (ők már beleegyeztek), Azerbajdzsán, Örményország és természetesen - amennyiben ők a felelősek ezért - Grúzia és Törökország között. Úgy vélem, hogy ez nagyon jó elképzelés, és az elnökség nevében beleegyeztem, hogy záros határidőn belül találkozom velük. Babachan úrnak ma itt kellett volna lennie, hogy megpróbáljuk kitalálni azt, hogy milyen módon oszthatnánk meg egymással tapasztalatainkat, de egyetértek önnel abban, ahogy szomszédságpolitika szükségességét elemzi. Bizonyára Benita Ferrero-Waldner asszony is egyetért velem abban, hogy ezt kell tennünk. Nagy szomszédunkról van szó. Amennyiben nem találják meg a módját annak, hogy Oroszországgal párbeszédet folytassanak, bizonyosan komoly problémáink lesznek, annál is inkább, mert hallhatták, hogy Medvegyev úr tegnap kijelentette: a szankciókat mindkét irányban lehet alkalmazni, és ő ismeri ennek a módját. A szankciók nem ugyanazt jelentik abban az esetben, amikor az egyik oldal szolgáltatja a gázt, a másik pedig nem akarja átvenni. Ezért tehát realista megközelítéssel kell hozzáállnunk a helyzethez. Ő kezeli a csapot, nem pedig mi.
Watson úr, ami az ön által megadott számadatokat illeti, osztom érzéseit. Mit tett Szaakasvili úr? Amikor eszmecserét folytattunk vele (két alkalommal találkoztam vele), kijelentette - és itt nem mennék bele a részletekbe, mivel bizonyára elfogult lennék és nincs elegendő információ a birtokomban -, hogy kötelessége volt reagálni a provokációra. Figyelte, ahogy a másik oldal előkészíti az ütegeket, egész pontosan a Grad rakétákat. Megérkeztek, és felállításra kerültek az Oszétia fővárosát környező grúz falvakban. Kinek higgyünk? Nem tudom. Mindenesetre egyes tanácsadók rámutattak, hogy a dolgok egyáltalán nem úgy történtek, ahogy arról a nemzetközi sajtó beszámolt. Ez egész ügyben nincs senki, akinek szavában teljes mértékben megbízhatnánk. Megfigyelőként ön is tudja, hogy a probléma nem oldódott meg. Megpróbáltuk. Javier Solana szerint megfigyelőknek kell neveznünk őket. Ezért megfigyelőnek nevezzük őket, és a szövegekben is így szerepelnek. A "békefenntartó” mást jelentene, mert ehhez az kellene, hogy az oroszok teljes mértékben vonjanak ki mindenkit, aki részt vett a harcokban. Az Abháziával és Oszétiával kapcsolatos állásfoglalások jelezték, hogy kétharmad/egyharmados aránynak kell lennie. Kétharmad felelős a béke fenntartásáért (az orosz békefenntartók), a többiek pedig grúzok. Mindkét fél a másikat vádolja, és mindketten azzal vádolják a békefenntartó erőket (amelyekről az EBESZ és az ENSZ döntött). hogy a csata kezdetétől fogva részt vettek a harcokban, mindkét oldalon. Ezért úgy tűnik nekem, hogy ez nem folytatódhat, és hogy a békefenntartók kiküldése nagyobb művelet, amelyet meg kell kísérelnünk. Jelenleg azonban nehéz dolgunk lesz. Nemzetközi konferenciára lesz szükség ahhoz, hogy feloldjuk a holtpontra jutott konfliktusokat. Pillanatnyilag egy Oszétiáról szóló konferenciára van szükség, ez a sürgősebb, majd egy Abháziáról szólóra.
Ami az útleveleket illeti, nem tudom, ki vetette fel ezt a problémát. Igen, széles körben kiosztásra kerültek az útlevelek, és ezért azok az emberek, akikkel én találkoztam - az oszétiai menekültek - orosz állampolgároknak érezték magukat, ami nyilvánvalóan igen visszás. Orosz állampolgárnak érezték magukat, és Oroszországban olyan fogadtatásban és védelemben részesültek, mint az orosz állampolgárok. Ha az ember rájön arra, hogy láthatólag ugyanez történt a Krímben is, nem tehet mást, mint hogy aggódni kezd. Ezért ezt a problémát az oroszokkal rendkívül finoman, de határozottan kell megoldanunk. Útleveleket osztogatnak olyan lakosoknak, akiket orosznak vélnek. Azonban amikor ezt kimondjuk, nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy Oroszország határait Gorbacsov úr és Jelcin úr felettébb önkényesen, igen sietve, és a történelem figyelembevétele nélkül húzta meg. Nem részletezem ezt a kérdést. Nem szeretnék kitérni arra, hogy Kijev Oroszország fővárosa volt és hogy a Krím-félsziget biztosít kijáratot a hét tengerre. Ám ha önök azt gondolták, hogy az oroszok feladják az egyetlen alagutat, amely Észak- és Dél-Oszétiát köti össze - más szóval, átszeli a Kaukázust -, akkor tévedtek.. Meg kell értenünk e történelmi ellentmondásokat és e földrajzi ellentmondásokat, de nem szabad elégtételt adnunk egyik oldalnak sem. Az Európai Unió elnöksége egyik oldalról sem mondott erkölcsi ítéletet. Az hangzott el, hogy az akció túlzott volt, hogy nem ez a probléma megoldásának mondja, hogy ezt a várost nem lett volna szabad bombázni éjszaka, és hogy válaszként nem lett volna szabad ilyen súlyos támadást indítani. Azonban hadd mutassak rá még egyszer: tudnunk kell valamit arról, hogy hogyan történt meg ez.
Szymański úr, ön azt mondta, hogy csak három pont valósult meg. Ez nem olyan rossz eredmény, hiszen rajtunk kívül nem volt senki, aki akár egyet is megpróbált volna keresztülvinni. Három pont valósult meg, és ez a három legfontosabb volt: a tűzszünet, a csapatok kivonása és a humanitárius segélyhez való hozzáférés. Ha csupán ennyit értünk el, akkor sem kell szégyenkeznünk. Úgy vélem, nagyon fontos volt ezzel kezdenünk. Ami a másik hármat illeti, várnunk kell szeptember 8-ig, mert azután már nem fogunk gondolkozni azon, hogy kell-e nyomást gyakorolnunk. Együtt fogjuk eldönteni, hogy mit tegyünk. Az "együtt” az Európai Tanács 27 országát jelenti, valamint a Parlamentet, amellyel kapcsolatban időközben kialakult az a szokásunk, hogy konzultálunk vele. Ami azt illeti, Jean-Pierre és jómagam kialakítottuk azt a szokást, hogy konzultálunk önökkel és beszélgetünk önökkel. Semmit sem veszünk magától értetődőnek. Ha szeptember 8-án úgy találjuk, hogy megkezdődtek a mozgások, akkor minden rendben. Ha azonban semmi nem történt, akkor ismételten át kell gondolnunk a helyzetet. Ez teljeséggel egyértelmű. Az agresszió nem lehet kifizetődő. Természetes, hogy nem lehet kifizetődő, de kinek kell megfizetni az árát? Kedvelem azokat, akik azt mondják az orosz csapatokról: mire számítottak? Mit kellett volna tenni? Megjegyzem, hogy a legelszántabbak, és néhányan azok közül, akik holnap Grúziába látogatnak és akik igen határozottan dörögték el válaszaikat, egyáltalán semmit nem tesznek majd. Francis Wurtzhoz hasonlóan én is úgy gondolom, hogy Grúziát igen régóta biztatták arra, hogy bizonyítsa be azt, hogy - hogy is mondjam - erőteljes és szilárd Véleményem szerint ez nem volt jó tanács, mert nem tudok egyetérteni azzal, amikor egy, a szükséges eszközökkel nem rendelkező országot arra buzdítanak, hogy bizonyítsa be, hogy bosszúálló, vagy legalábbis hogy az ellenállás tekintetében elszánt. Úgy éreztem - és ezt az érzést a kormány is osztotta -, hogy a grúzok nem csak hogy igen szerencsétlenek voltak, mert voltak áldozatok, és mert a grúzok kint az utcán nem tudták, hogy melyik szenthez imádkozzanak, hanem az is igaz, hogy ott volt bennük valami, amit a cserbenhagyottság érzéséhez tudnék hasonlítani. Sok mindent ígértek nekik, annyira sok mindent - és ezeket az ígéreteket nem tartották meg.
Ami a Nabucco olajvezetéket illeti: természetesen vannak ilyen magyarázatok. Olajvezeték, és olaj megy benne. Természetesen valamilyen értelemben mindezt figyelembe kell venni. Ezzel visszakanyarodunk oda, amit ön mondott. Daul úr, szeretnék rámutatni, hogy valójában nem ez a francia elnökség egyetlen prioritása. Ott az energia kérdése is, és figyelmünk többek között - és ez a szövegben is szerepel - az energiára és a megújuló energiára összpontosítjuk.
Cohn-Bendit úr, hogy mit csinálunk most? Megtettük, ami tőlünk telt: megpróbáltuk megállítani a háborút. Talán nem volt tökéletes, talán a dokumentum maga nem tökéletes, talán nagy sietséggel íródott és talán harcokat kellett vívni a két delegációnak ahhoz, hogy bizonyos koherencia megvalósuljon. Egyáltalán nem volt tökéletes. Azonban végső soron ez idő szerint működött. Nem elégséges, de működött. Teljesen egyetértek önnek abban, hogy vannak más problémás területek is, mint például Hegyi-Karabah, Nakhichevan és egyebek. Sok hely van - és nem gondolom, hogy az oroszok mindegyikben egyaránt érdekeltek -, mint például Hegyi-Karabah, de vannak mások is, különösen a Krím-félszigeten. Ez kétségtelen. Nem sértés az oroszok számára, amikor azt mondjuk, hogy figyelemmel kísérjük az eseményeket - ez tulajdonképpen a dolgunk.
Ami a NATO-t illeti, szeretnék valamit mondani, mégpedig igen óvatosan. A bukaresti csúcstalálkozón mi, a hat európai alapító ország, nemet mondtunk a MAP-ra. Végső soron nem szavaztunk, nem is kellett szavaznunk, mert nem volt teljes egyetértés. Ezért nem kellett szavaznunk. A magyarázat valóban igen bonyolult volt; a hat alapító ország arra mutatott rá, hogy szomszédunkról van szó. Figyelembe kell vennünk, hogy ezzel a nagy országgal nem voltunk képesek megfelelő kapcsolatokat kialakítani vagy fenntartani, és hogy nem szeretnénk, ha úgy érezné, hogy ostrom alatt - egyfajta állandósult ostrom alatt - áll. Úgy vélem, igazunk volt. Most arról beszélünk, hogy rakétapajzsok kerülnek felállításra Lengyelországban és a Cseh Köztársaságban. Igaz, hogy ez sem a dialógushoz vezető út, bár ezek a lövedékek nem irányulnak Oroszország felé. Ami azonban kétségkívül igaz, hogy Iránnal és Irán-politikánkkal kapcsolatban a legfontosabb az, hogy ez a hat ország teljes mértékben összetartson. Talán ezt a politikát lehetne folytatni Oroszországgal is, és ez igen fontos, mert úgy vélem, hogy nagyon sokat veszíthetünk, ha nem őrizzük meg a partnerség e csatornáit.
Hogyan felügyelhetjük Szaakasvili úr tetteit? Nem tudom; de egy várost nem szabad éjjel bombázni. Úgy vélem, hogy egy várost nem lenne szabad éjjel bombázni. Még egyszer szeretném leszögezni: nem tudom, hogy milyen erősségű volt a bombázás, de ezután milyen más reakciót várhattak Oroszország részéről? Nem értem.
Egy rövid megjegyzést szeretnék tenni a François Mitterrand-tól származó idézettel kapcsolatban. François Mitterrand tulajdonképpen a következőket mondta: "A nacionalizmus egy bizonyos pontig a kultúráról szól, és nacionalizmus az, ami egy nemzetet létrehoz. A túl erős nacionalizmus háborút jelent.” Ezt szerettem volna kijavítani.
Francis Wurtznek adott válaszomban szeretném idézni a "hidegháború” kifejezést, amelyet ő nem használt, bár utalt rá, mert mindig mindenhonnan azt a kérdést halljuk, hogy vajon visszatérünk-e a hidegháborúhoz? Azonban ez nem lehet a hidegháborúhoz való visszatérés jele, először is azért, mert a történelmi körülmények teljesen mások. Lehetnek ellenségeskedések, de úgy vélem, hogy e kifejezés használatát teljes mértékben el kell ítélnünk. Másfelől sokszor emlegetik azt is, hogy nem párbeszédre van szükség, hanem arra, hogy újra kialakuljon két egymással szembenálló blokk. E kiváló Ház több képviselője, mi több, országaik is így vélekednek. Ezzel az elképzeléssel vitába kell szállnunk. Teljes mértékben ellenzem. Egyértelmű, hogy a hidegháborúra emlékeztetne a helyzet, leszámítva az ideológiát. Ez nem azt jelenti, hogy továbbra is teljes mértékben el kell fogadnunk minden szélsőségesen nacionalista kijelentést. Meg kell találnunk annak a módját, hogy meginduljon a párbeszéd és nyitva tartsuk ezeket a csatornákat. Ezt próbáljuk elérni.
Szeretném emlékeztetni Francist arra, hogy több javaslatot Medvegyev úr tett az ön által említett biztonsági szerződésben, bár láthatólag nem alkalmazza azonnal ezeket. Talán később megteszi. Ezt a javaslatot önöknek tette június 5-én. Azt a választ kapta, hogy érdekes a javaslat, és hogy alapvető fontosságú az, hogy szaván fogják. Azonban azonnal átsöpört rajtunk egy kisebb pánikhullám.
Látható, hogy az Európai Uniónak olyan politikára van szüksége, amely független az USA-tól, amely önmagában egy nagy független ország. Wojciechowski úr, éppen ezt tettük. Az Európai Uniónak az USA-tól és Oroszországtól független politikára van szüksége. EU-politikára van szüksége. Ezt próbáltuk meg elérni. Amerikai barátaink első reakciója arra, hogy a bevonódás mellett döntöttünk, nem volt éppen barátságos. Úgy vélték, hogy nem ezt kellene tennünk, de igen hamar belátták ennek ellentétét: azt, hogy ha pragmatikusan akarunk eljárni, akkor pontosan ezt kell tennünk. Ennek eredményeként, azt mondhatom, hogy együttműködők voltak; ahogy együttműködő volt Condoleezza Rice asszony is, aki előmozdította a hatpontos egyezmény aláírását. Rendkívül kritikusak voltak, de nem a hatpontos egyezménnyel kapcsolatban, hanem azzal kapcsolatban, hogy az oroszok nem tartották azt be. Ezt meg tudom érteni. Mi is bíráltuk ezt.
Végül Pandora szelencéjéről és Koszovóról szeretnék szólni; erről szerettem volna önnel beszélni. Létezik egy intellektuális jellegű tendencia: többen hajlamosak Koszovót Oszétiához hasonlítani - azonban ezzel nem igazán tudok egyetérteni. Azért, mert van egy kis létszámú csoport, amely bizonyos nacionalista ösztönzés hatására úgy érzi, hogy fel kell szabadulnia, még nem mondhatjuk, hogy ugyanarról a dologról lenne szó. Nem! Először is, a Kaukázusban jellemző, hogy az emberek szokásszerűen széttépik egymást, mivel a századok során igen nagy hasznot hozott a gyilkosság. Koszovóban és Szerbiában egyáltalán nem ez a helyzet. Koszovó és Szerbia esetében az volt a különbség, hogy egy csoport - a koszovóiak 98%-a - egyhangúlag döntött, valamint a nemzetközi döntés is más volt. Ez nem azért történt, mert a NATO-val bombáztattuk Szerbiát. Ez csaknem két évvel a kontaktcsoport után - melyben Oroszország is részt vett - és a Rambouillet-konferencia után történt, amely több, mint egy hónapon keresztül tartott, és ahol mindenki egyetértett, kivéve Milošević urat. Az egész folyamatot az indította el - és itt be is fejezem -, hogy Milošević úr úgy döntött 1999-ben Koszovóban, Obilićban úgy döntött, hogy kijelenti: vége az autonómiának, hogy a koszovóiakat kiűzi e területről és Belgrádból szerbeket telepít be a helyükre, s emiatt Ibrahim Rugovának, a koszovói Demokratikus Liga vezetőjének föld alatti iskolákat és titokban működő kórházakat kellett kialakítania. Ez teljesen más helyzet volt. A folyamatot elfogadta a nemzetközi közvélemény, mert a megközelítés is teljes mértékben nemzetközi volt. Martti Ahtisaari, a finn elnök elkészített egy dokumentumot, amelyet az ENSZ-ben mindenki elfogadott, és amely kimondta, hogy "a felek nem tudnak megállapodásra jutni”. Lassan mondanivalóm végére érek. Van olyan gyűlölet, amelyet nem lehet legyőzni. Sajnálom, de amikor hallottam, hogy az oszétok hogy beszélnek a grúzokról - és ezt igen óvatosan mondom -, valami olyasmit éreztem, ami hasonlított az évtizedek, évszázadok óta tartó ellentétben gyökerező, mélyen meghúzódó gyűlöletre. Ez nem azt jelenti, hogy ezt a gyűlöletet sosem fogják legyőzni, hanem azt, hogy - úgy hiszem - sokáig fog tartani.
Elmar Brok
(DE) Elnök úr, Kouchner úr, biztos úr: 'Le nationalisme, c'est la guerre!' Ez pontos idézet François Mitterrand beszédéből, amelyet az Európai Parlamentben mondott el - nincs rövidítve. Úgy vélem, tanulhatunk belőle, és a tanulság az európai integráció. Az annyit tesz, hogy már nem próbáljuk megfizettetni a régi számlákat, hanem újrakezdjük, azért, hogy a háború és a diktatúra Európában soha többé ne legyen lehetséges.
Szeretném kifejezni szívből jövő köszönetemet a francia elnökség felé, amiért gyors beavatkozásával véget vetett a háborúnak és mert ma kialakított egy európai tanácsi döntést, amely az egység kifejeződése. Az egység a legfontosabb jelzés, amelyet küldhetünk. Jelzés, hogy nem fogadjuk el a nemzetközi jog megszegését, hogy nem fogadjuk el a háborút és más országok lerohanását, és hogy nem fogadjuk el demokratikusan megválasztott kormányok destabilizálását, vagy egy másik ország lerohanását vagy elfoglalását. Fontos tehát, hogy világossá tegyük: nem lesznek tárgyalások a partnerségi és együttműködési megállapodásról addig, amíg meg nem valósul a tűzszüneti egyezmény ötödik pontja - nevezetesen az augusztus 7-e előtti vonalak mögé történő visszatérés -, valamint hogy most meg kell kezdődnie és egészen a 2008 novemberében tervezett csúcstalálkozóig folytatódnia kell a kiértékelésnek, amely azt vizsgálja, hogy megtörtént-e a tűzszüneti egyezmény mind a hat pontjának teljesítése.
Fontos egyértelművé tennünk, hogy bizonyos dogokat nem fogadunk el, de az is fontos - mégpedig azért, hogy csússzunk bele az eszkaláció spiráljába -, hogy világossá tegyük: a kommunikációs csatornánknak nyitva kell maradniuk. Elsősorban meg kell erősíteni saját képességeinket, és ez azt jelenti, hogy barátaink képességeit is meg kell erősítenünk. Ez azt jelenti, hogy Grúziának bürokrácia nélkül nyújtunk azonnali infrastrukturális segítséget. Azt jelenti, hogy részt veszünk a grúziai békemissziókban, valamint az EBESZ és az ENSZ kezdeményezéseiben. Világossá kell tennünk, hogy a helyes, követendő út a szabadkereskedelmi megállapodásról szóló tárgyalás, valamint azok a javaslatok, amelyeket itt a Házban fogalmaztunk meg a lengyel-svéd kezdeményezéssel összhangban vagy javaslatunk az "EGT plusz”-ról.
Ez nem csupán Grúziára vonatkozik, hanem Moldovára is, és különösen Ukrajnára. Úgy vélem, hogy ezek egyértelmű jelek, amelyek lehetővé teszik számunkra, hogy pozitív módon előrelépjünk. Ha eközben felismernénk, hogy sokkal jobban tudnánk teljesíteni, ha nem kellene mindig megoldanunk egy olyan helyzetet, amelyet mások okoztak, ha lenne európai külpolitikánk, amely a Lisszaboni Szerződés értelmében biztosítaná a megfelelő mechanizmusokat és a hatékonyabb megelőzési képességeket, hogy már azt meg tudjuk akadályozni, hogy egy ilyen helyzet előálljon - nos, ez olyan politika lenne, amit követnünk kellene. E válság világosan mutatja, hogy nekünk, az Európai Uniónak meg kell erősítenünk képességeinket, ha meg akarjuk akadályozni a háborút és egy pozitív jövő irányában akarunk lépni.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Elnök úr, szeretném megismételni azt, amit sok képviselőtársam elmondott: az európai csúcs mai reakciója az elmúlt hónap eseményeire adott helyes válasz volt. Egységes hangon szólaltunk meg, és ugyanakkor megőriztük higgadtságunkat. Az EU - és ez is világosan kiderül a mai nyilatkozatból - félreérthetetlen formában nyilvánvalóvá tette, hogy az, ami ott történt (különös tekintettel az orosz reakcióra) nem elfogadható, és hogy el kell ítélni azt az aránytalan reakciót, amellyel Oroszország válaszolt a Grúziában tapasztalható katonai fejleményekre.
Ugyanakkor minden fél kijelentette, hogy a katonai erő alkalmazása nem a jó megoldás, és úgy vélem, hogy ez implicit módon bírálja a katonai tevékenységet kezdő grúz kormány akcióit. Úgy vélem, hogy ez a reakció azt is mutatja, hogy hisszük - mégpedig helyesen -, hogy Európában nem így oldjuk meg a problémákat, hogy ez nem volt összhangban biztonsági megállapodásainkkal, amelyeket régebben, a Dél-Oszétiával és Abháziával kapcsolatos problémákra vonatkozólag alakítottunk ki Grúziában.
Továbbá elhatárolom magam az orosz külügyminiszter, Lavrov úr kijelentéseitől, miszerint az, ahogy Oroszország reagált, megadta Oroszország új, a környező régióra vonatkozó politikájának alaphangját. Úgy vélem, az Európai Uniónak mindent meg kell tennie annak érdekében, hogy meggyőzze Lavrov urat és az orosz kormányt afelől, hogy Európában nem így próbáljuk megoldani a problémákat vagy érvényesíteni érdekeinket. A jelszó az együttműködés, és nem az egyoldalú akció.
Emlékszem arra, hogy az utóbbi években hogyan tárgyaltuk a Bush-kormány lépéseit. Remélem, hogy végül nem találjuk magunkat olyan helyzetben, hogy Oroszországgal folytatunk hasonló eszmecserét. Ez az oka annak, hogy olyannyira fontos az, hogy a Tanács ma a francia hivatalban lévő elnök vezetésével ismét felhívta a figyelmet erre a kérdésre, és kiemelte a hatpontos terv fontosságát, különös tekintettel a korábbi katonai status quóhoz való visszatérésre. Ezzel az elnök leteszi egy olyan nemzetközi mechanizmus alapjait, amely a béke megtartását szolgálja, és különösen egy, a Dél-Oszétia és Abházia jövőbeli státuszáról szóló nemzetközi eszmecsere alapjait, valamint - nagyon helyesen - elhatárolja magát attól, hogy Oroszország elismeri e két szeparatista terület függetlenségét.
Ez egyben kiinduló álláspontunk annak a moszkvai missziónak a során is, amely a legmagasabb szinten, a jövő héten zajlik majd, és amelynek ismételten nyomást kell gyakorolnia Moszkvára annak érdekében, hogy hajtsa végre azt a hat pontot. E körülmények között nem kérdés, hogy álláspontunk az, hogy amíg nem tisztázódnak a megállapodás alkalmazásával kapcsolatos kérdések, amíg nincs megegyezés, addig nem veszünk részt további párbeszédben az új partnerségi egyezménnyel kapcsolatban.
A válság komoly követelményeket támaszt az Európai Unióval szemben. Helyesen tesszük, hogy vezető szerepet vállalunk a megoldás keresésében. Nincs más alternatíva: a NATO nem teheti meg, az EBESZ túlságosan gyenge, Amerika nincs olyan pozícióban, mint mi, az ENSZ pedig a Biztonsági Tanácsban tapasztalható blokkolás miatt nem játszhat közvetítői szerepet. A mai csúcstalálkozó egységes szellemiségű volt - maradjon ez így.
Marco Cappato
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, tulajdonképpen azon kapjuk magunkat, hogy már meghozott döntéseket kommentálunk, és - figyelembe véve a halálesetekre, a bűnesetekre és az esetleges háborús bűnökre vonatkozó nagyban különböző információkat, úgy vélem, hogy az Európai Uniónak azt kellene javasolnia, hogy a vizsgálat nemzetközi vizsgálat legyen, és, amennyiben szükséges, vonjuk be a Nemzetközi Büntetőbíróságot is.
Ezen kívül, az ide vezető okokkal kapcsolatban Kouchner úr megjegyezte, hogy egyesek túlságosan is biztatták Grúziát arra, hogy demonstrálja erejét és fenyegetőzzön. Ez kétségkívül igaz, de ebben az esetben hadd mondjuk ki, hogy egyesek megakadályozták azt, hogy grúzok európainak érezhessék magukat. Ezek az "egyesek” mi vagyunk, az Európai Unió, mivel nem vettünk tudomást Grúzia és a grúz nép Európa felé mutatott hajlandóságáról. Az 1990-es évek végén több százan írták alá a Radikális Párt azon kérvényét, amely európai jövőt kért Grúzia számára - ezt azonban megtagadtuk tőlük.
Ez az oka annak - és itt be is fejezem -, hogy a javasolt nemzetközi konferencián a teljes terület nem képviselt népeinek is részt kell venniük, és hogy a konferenciának meg kell vizsgálnia a térség európai perspektíváit, mind politikai, mind stratégiai szempontból.
Inese Vaidere
(LV) Hölgyeim és uraim, a mai csúcstalálkozó középpontjában a Grúziának nyújtott segítség áll. Erre szükség van, de ugyanakkor Oroszország feladata is, hogy részt vállaljon Grúzia újjáépítésében. Mi másnak kell még történnie ahhoz, hogy az Európai Unió helyesen ítélje meg Oroszország szerepét az eseményekben, és lépéseket tegyen annak érdekében, hogy semmi ehhez hasonló ne történjen meg a jövőben? Először is, el kell ismerni, hogy az esemény tervezett provokáció volt Oroszország részéről, és hogy az azt megelőző hónapokban, Grúzia szisztematikus provokációjával vette kezdetét. Ha nem reagálunk megfelelően az orosz agresszióra, valamint arra, hogy Oroszország elismerte a szeparatista területek függetlenségét, az egyértelmű jele lesz annak, hogy a jövőben is cselekedhet így. Végső soron számos orosz állampolgár van az EU tagállamokban is, akiket az EU hajlandó megvédeni. Oroszországnak sok mindenre van szüksége, amit mi adhatunk, de folyamatosan kicsúszik a kezünkből a kezdeményezés lehetősége. Először is, be kell fagyasztanunk a vízumkönnyítési rendszerre vonatkozó megállapodást Oroszországgal. Ugyanakkor ilyen megállapodásra kell jutnunk Grúziával. Másodszor, fel kell függeszteni a partnerségi és együttműködési megállapodás működését, egészen addig, amíg Oroszország teljes mértékben ki nem vonul az elfoglalt területekről. Harmadszorra, az úgynevezett orosz békefenntartó csapatokat nemzetközi békefenntartókkal kell lecserélni, tiszteletben tartva Grúzia területi integritását. Javaslom továbbá, hogy a Nemzetközi Olimpiai Bizottságot kérjük fel arra, hogy írjon ki új versenyt a 2014-es téli olimpia szervezésére, mivel ha totalitárius országban rendezik meg az olimpiát, az csak problémákhoz vezethet. Nem szabad tartanunk vagy félnünk az úgynevezett párbeszéd felfüggesztésétől. Jelen pillanatban ez a párbeszéd abból áll, hogy mi egyoldalú ajánlatokat teszünk, míg az orosz fél megszegi a szabályokat. Meg kell értenünk: csak határozott lépésekkel érhetjük el, hogy Oroszország olyan pozíciót válasszon, amely méltó egy 21. századi államhoz. Oroszország csak egy állam. Nem különleges.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, én képviseltem önöket Grúziában, amikor elnökünk megbízásából augusztus 12-től 17-ig ott tartózkodtam. Teljes támogatásunkról biztosítottam a grúz népet, valamint arról, hogy az Európai Unió nem hagyja magukra őket. Ezért szeretném megköszönni az elnökségnek abbeli erőfeszítéseit, hogy Grúziában gyorsan cselekedjen.
Nyilvánvaló, hogy e konfliktus megoldása próba az Európai Unió számára, amelyen végül megfelelt - de milyen áron? Az árat ismét ártatlan polgároknak kellett megfizetniük, mert ezek az események valóban elkerülhetetlen voltak. Mióta van az, hogy néhányan a pusztába kiáltjuk szavainkat? Még azok is, akik ma azt mondják, hogy integrációra kell törekednünk és fel kell ajánlanunk az Európai Unióhoz való csatlakozás perspektíváját, korábban azt mondták, hogy várjunk és legyünk ésszerűek. Most háború van Oroszország és Grúzia között. Amikor azt mondtuk, hogy ez nem Grúzia, Abházia és Dél-Oszétia közötti konfliktus, hanem Grúzia és Oroszország közötti, senki nem hallgatott ránk. Most háború van mögöttünk. Következésképpen ezek az események elkerülhetetlenek voltak, különösen akkor, ha megnézzük a többi eseményt vagy a 11-e előtti időszakot. Menjünk vissza 2005-be, amikor Oroszország megvétózta, az orosz-grúz határon működő határőrséget. Senki sem reagált, és még Franciaország is - kérem, bocsásson meg, elnök úr -, még Franciaország is visszautasított minket, amikor azt mondtuk, hogy EBESZ-erőkre van szükség a határon. Senki sem reagált. Akkor sem tettünk semmit, amikor az oroszok megsértették a grúz légteret, és a helyzet súlyosbodott. Most pedig megtörtént ez a sajnálatos háború, és nem csupán az újjáépítéssel kell foglalkoznunk, hanem a konfliktust is fel kell oldanunk. Természetesen szükség van a rekonstrukcióról szóló konferenciára, de egy olyan konferenciára is, amelynek célja a konfliktus rendezése. Arra szeretném kérni önöket, hogy talán vegyék figyelembe Koszovó esetét mint példát, vagyis nemzetközi polgári igazgatást vezessünk be, valamint békefenntartó erőket. Nincs olyan grúz állampolgár, aki most beleegyezne abba, hogy az orosz hadsereg játssza a rendőrség szerepét?
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Tobias Pflüger
(DE) Elnök úr, először is szeretném megköszönni e vita objektivitását; minden bizonnyal sokkal objektívabb, mint a Külügyi Bizottság augusztus 20-i rendkívüli ülése. Legyünk őszinték. Szaakasvili grúz elnök katonai offenzívát rendelt el. Valójában ez a lépés volt az, ami kirobbantotta a háborút, és elindította az erőszak-spirált. Ha ezt figyelmen kívül hagyjuk, azzal a háború valódi okát tagadjuk le. Határozottan el kell ítélni a támadásokat, különösen a Chinvaliban a civil lakosság elleni támadásokat, valamint a katonai reakciót is, különösen Oroszországét, és a civil lakosság elleni támadást, különös tekintettel a kori városát ért támadásra. A konfliktusban mindkét fél alkalmazott repeszbombát is, ami elfogadhatatlan. E konfliktus során mindkét fél egyértelműen megsértette a nemzetközi humanitárius jogot és a hadijogot.
Ennek ellenére nagyon gyakran hallom azt, hogy egyedül Oroszország felelős a jelenlegi helyzetért. Nem így áll a dolog; és örömmel fogadom, hogy a Tanács francia elnöksége kiegyensúlyozottabb álláspontra jutott e kérdésben. Továbbra sem változott véleményem: a nemzetközi jog szerint Dél-Oszétia és Abházia elismerése megfeleltethető Koszovó elismerésének. A nyugati országok elismerték Koszovót, s ezzel kinyitották Pandora szelencéjét. A nyugat, a NATO és az Európai Unió komoly mértékben részt vett a konfliktus eszkalálódásában és a grúziai háborúban: az USA a grúz csapatokat Irakból Grúziába csoportosította át, és több nyugati ország - NATO-országok és EU-országok - szerepet játszottak Grúzia felfegyverzésében. Még Izrael is részt vett Grúzia felfegyverzésében, valamint a NATO-hadihajók megérkezése a Fekete-tengerre sem feltétlenül a béke jele. Tudjuk, hogy ebben a háborúban geopolitikai érdekek is kockán forognak; ebben a kontextusban csupán az olajvezetékeket kell megemlítenem.
Nem szabad megengednünk, hogy a konfliktust ürügyül szolgáljon az Európai Unió militarizálására. Az EU eddig sikeres nem-katonai szereplőnek bizonyult. Ha most állást foglalunk, az EU elveszíti közvetítői hitelességét. Egy hidegháború küszöbén állunk, és ami a jövőt illet, nos, kétesélyes. Ma szeptember elseje, a háborúellenesség napja van Észben kell tartanuk, hogy a háború elfogadhatatlan, és hogy az Európai Unió egyetlen országa sem támogathatja, sem közvetlenül, sem közvetetten.
Bastiaan Belder
(NL) Elnök úr, a jelenleg, ebben az időszakban grúz területen történő orosz erődemonstráció arra tesz kísérletet, hogy legitimáljon két etnikai tisztogatási műveletet: azt, ami Abháziában az 1990-es évek elején, Dél-Oszétiában pedig múlt hónapban, augusztusban történt. Többek között az az alapja, hogy e régiókban nagy mennyiségben bocsátanak ki orosz útleveleket. Mit tehet és mit kell tennie az Európai Uniónak azzal kapcsolatban, hogy a Kreml politikájában brutális módon ismét megjelentek az imperialista elképzelések? A keleti partnerséggel kapcsolatos svéd-lengyel javaslat mentén mélyebb és erősebb európai, mi több, transzatlanti elkötelezettséget kell mutatnunk kelet-európai szomszédaink felé. Hálás vagyok Ferrero-Waldner biztos asszonynak, hogy erről a kérdésről nyíltan szólt.
Emellett a jelenlegi grúziai helyzet szükségessé teszi azt, hogy a tagállamok valóban komolyan szorgalmazzák a közös energia-külpolitikát, beleértve az energia-diverzifikációt is. Természetesen azok a vezetékek, amelyek szuverén államok fennhatósága alatt állnak, és amelyek nincsenek veszélyben, szintén ebbe a körbe tartoznak.
Jim Allister
Elnök úr, nehéz nem arra a következtésre jutni, hogy Európa az orosz agresszióval szemben tehetetlennek bizonyult. Jóllehet elítélték azt, hogy Oroszország tulajdonképpen annektálta a grúz szuverén állam részeit, már az EU hangvétele sem volt egységes
Moszkva figyelmét nem fogja elkerülni az ambivalenciáról szóló üzenet. Nem valószínű, hogy reszket a félelemtől Európa megosztott morgolódását hallva.
Attól tartok, hogy ha nem reagálunk erőteljesen az orosz agresszióra, akkor a dolog nem ér véget Grúziánál. Az embernek el kell tűnődnie azon, hogy talán Ukrajna lesz a következő. És most, hogy az EU szándékosan komoly függésbe hozta magát az orosz energiától, mi kell majd ahhoz, hogy végre hatásosan reagáljon?
Ha az utóbbi pár hét rámutatott egyáltalán valamire, annak iskolapéldáját adta, hogy az EU-ban nem alakítható ki közös külpolitika - felfedte a bénultság állapotát...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt.)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Elnök úr, az Európai Tanács ma délelőtt összeült, hogy - ahogy azt Kouchner úr kifejtette - három kihívással kapcsolatban állást foglaljon. E kihívások a következők. Először is, az aránytalan reakció, a nemzetközi jog megsértése, valamint egy szuverén állam lerohanása és máig tartó megszállása; másodszor az Európai Unió elnöksége fáradozásának eredményeként aláírt béketerv figyelmen kívül hagyása; és, harmadszor, Dél-Oszétia és Abházia függetlenségének elismerése, amely - különös módon a koszovói precedensre való hivatkozással - gyors elismerésre talált Venezuelánál, Belarusznál és a Hamasznál. Madarat tolláról, embert barátjáról.
Ma az Európai Tanács igen világos választ adott e kihívásokra: Oroszországgal való viszonyunkat tekintve válaszúton állunk. Komolyan kell vennünk a kérdést, elnök úr, mert így nem folytathatjuk tovább. Az Európai Unió presztízse és szavahihetősége forog kockán. Ez EU egyszerűen nem fizetheti tovább e modern drámák árát.
Bár Ferrero-Waldner biztos asszony kitűnő munkát végzett, mi, az Európai Unió nem csupán azért vagyunk itt, hogy megfizessük a kárt és a pusztítást, amelyet az oroszok végeztek Grúziában vagy az izraeliek Palesztinában. Megfelelő külpolitikát kell kialakítanunk.
Arra szeretném kérni, Jouyet úr, hogy garantálja, hogy amikor Sarkozy úr, az Európai Unió Tanácsának elnöke 8-án ellátogat Moszkvába, pusztán az Európai Unióban alkalmazott és nagyra becsült elvekhez való ragaszkodás érdekében egyértelmű figyelmeztetést, valamint őszinte és hiteles üzenetet ad majd át, miszerint a nemzetközi szabályok és jog semmibe vételének, valamint egy szuverén állam területi integritása megsértésének meglesz az ára az Európai Unióval való kapcsolatok terén. Ez azért fontos, mert, elnök úr, szükséges, hogy legyen következmények, és ezen sok minden múlik.
Véronique De Keyser
(FR) Elnök úr, idén nyáron több kísérlet történt arra, hogy megkössék kezünket: e tragikus események mellett ott van két közvetlen következmény is. Az első az, hogy Lengyelország csaknem azonnal elfogadta a rakétaelhárító pajzsot - amely Irán ellen irányul, s ez is egy probléma -, másodszor pedig az, hogy az Európai Unió elkötelezte magát, hogy finanszírozza Grúzia újjáépítését, jóllehet mindannyian nagyon jól tudjuk, hogy a drámaian alulfinanszírozott külügyi költségvetés ezt nem teszi lehetővé. Ferrero-Waldner biztos asszony, ön mondta ki - és ebben egyetértek önnel -, hogy más finanszírozási forrásokat kell találnunk, máskülönben nem tudunk majd megbirkózni a helyzettel.
Ezért úgy vélem, hogy az eszkaláció minden formáját meg kell akadályozni. Képviselőcsoportom és jómagam támogatjuk, hogy Oroszországgal egyértelmű, határozott kapcsolatot tartsunk fent, különösen az energiával, az emberi jogokkal és a nemzetközi joggal kapcsolatos kérdések terén. Azonban ellene vagyunk annak, hogy a hidegháborúhoz bármilyen módon visszatérjünk.
Nem tartanám helyesnek, ha olyan országok lépnének be elsietve a NATO-ba vagy az Európai Unióba, amelyek jelenleg még nem tudják felmutatni a szükséges garanciákat. Felkérem a francia elnökséget - amelynek szeretnék gratulálni nyári gyors fellépéséért - hogy a mediterrán unió alapján gondolja végig a fekete-tengeri unió elképzelését.
Végül szeretném közölni keleti - különösen a balti államokbeli - kollégáimmal, hogy 2008-at írunk, nem pedig 1938-at. Nem fogjuk engedni, hogy a történelem folyamata megálljon.
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Lydie Polfer
(FR) Kouchner úr, hölgyeim és uraim, ez év januárjában a dél-kaukázusi ügyekkel foglalkozó előadóként meggyőződtem a féktelen fegyverkezési verseny veszélyeiről, és hangsúlyoztam, hogy a szovjet időszakból örökölt konfliktusokat békésen kell rendezni. Azt javasoltuk, hogy kerüljön megrendezésre egy három-plusz-hármas konferencia, a három kaukázusi ország, valamint az Európai Unió, Oroszország és az USA részvételével. Azóta - ahogy arra Isler asszony is emlékeztetett - javasoltuk, hogy a grúzoknak és az abházoknak hasonló vízumjogokat adjunk. Mindannyian nagyon is tisztában vagyunk azzal, hogy mi történt; tisztában vagyunk a katonai akcióval és az aránytalan reakcióval, de továbbra is igaz, hogy az a két ország, amely korábban kijelentette, hogy az európai értékek szerint kíván működni, mégpedig azzal, hogy az Európa Tanács tagja lesz, semmibe vette ezeket az elveket, mivel erőszakot alkalmazott. Ez elfogadhatatlan. Ez elítélendő, és nem lehet egyik napról a másikra elfelejteni.
Európának, amelynek fontos kapcsolatai vannak mindkét országgal, átgondolt és mérsékelt szerepet kell játszania, hogy biztosítsa: ezen országok visszatérését egy ésszerűbb politikához. Ezért volt fontos, hogy egységes hangon szólaljunk meg, és nagyon örülök, hogy ez sikerült, még a Lisszaboni Szerződés nélkül is...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Elnök
? Emlékeztetnem kell a képviselőket, hogy a számukra meghatározott idő felől a képviselőcsoportok döntöttek. Hölgyeim és uraim, önök elfogadták, hogy egypercesek legyenek a beszédek, és ez különösen szigorú közbeszólásokat tesz szükségessé. Ezért, kérem, értsék meg, amikor félbe kell szakítanom egy felszólalót.
Vittorio Agnoletto
(IT) Elnök úr, Oszétia és Abházia ma az, ami tegnap Koszovó volt. A sok kormány közül, amely most azért emeli fel a szavát, hogy Grúziában béke legyen, egy sincs, amely tagadhatná, hogy felelőssége van; az USA és a legtöbb európai ország Koszovó elismerésével olyan precedenst teremtett, amelyről előre lehetett tudni, hogy a kaukázusi térség destabilizálódásához vezet majd. Az, hogy a NATO közvetlenül Oroszország határa mellett terjeszkedett, politikai (inkább politikai, semmint katonai) szempontból felelőssé teszi az USA-t azért, hogy arra biztatta Grúziát, hogy az augusztus 7 -éről 8 -ára virradó éjszaka indítson meglepetésszerű támadást. Valóban: amikor Tbiliszi megtámadta Dél-Oszétiát, úgy vélte, hogy számíthat az Egyesült Államok támogatására - beleértve a katonai védelmet is.
Olyan támadás volt ez, amelyet semmi nem igazol; amely civileket sújtott, és meghiúsította az amúgy is igen gyenge lábakon álló egyezményeket. Az orosz reakciót jóval előre megtervezték, és csak az alkalom kellett hozzá, hogy teljes erővel meginduljon a támadás. Nincs olyan kormány, amely ártatlan lenne az ügyben! Az egyedüli áldozatok pedig - állampolgárságuktól függetlenül - azok a civilek, akik arra kényszerültek, hogy elhagyják otthonaikat és ki voltak szolgáltatva az erőszak minden formájának.
Egy olyan háborúnak vagyunk tanúi, ahol a helyi vezetők nacionalista törekvéseihez társul az, hogy a nagyhatalmak az energiaforrások fölötti kontroll miatt kerülnek ellentétbe: a konfliktus valódi oka a Közép-Ázsiából nyugatra futó gáz- és olajvezetékek kérdése. Valóban: mind a Törökországon keresztül a mediterrán régióba futó vezeték, mind pedig a Grúziából Ukrajnán keresztül Lengyelországba futó vezeték áthalad a Kaukázuson. Nem véletlen, hogy az USA kifejezetten arra kérte fel Lengyelországot, hogy a rakétákat úgy helyezze el, hogy azok kelet felé mutassanak.
Európának a békés megoldás érdekében kell tevékenykednie, fel kell emelnie szavát, hogy az orosz csapatokat vonják ki a grúz területekről, és hogy az ott élő embereknek legyen meg az önrendelkezési joguk. Az EU-nak mindenekelőtt a menekülteket kell segítenie, és tartózkodni kell minden olyan politikai akciótól, amely esetleg tovább rontaná a helyzetet. Grúzia NATO-csatlakozását határozottan el kell utasítani, követelni kell az amerikai flotta visszavonását a Fekete-tengerről, és Lengyelországot fel kell kérni arra, hogy utasítsa el az amerikai rakéták telepítését. Bizonyosnak kell lennünk afelől, hogy segítségünket nem fegyvervásárlásra használják és hogy az ellentétben álló felek a menekülteket nem használják fel a háború eszközeként.
Bruno Gollnisch
(FR) Elnök úr, számos felszólaló, kezdve Bernard Kouchner úrral, a Tanács hivatalban lévő elnökével, elítéli, hogy Oroszország elismerte Abházia és Dél-Oszétia függetlenségét. Bizonyos, hogy ez a döntés bizonyos súlyos következményekhez vezetett a kaukázusi országokban és Európában, és talán magának Oroszországnak a jövőjére is ilyen hatással lesz. Ennek az az oka, hogy Abházia és Dél-Oszétia függetlenségének elismerése a jövőben ötletül szolgálhat Észak-Oszétia, Csecsenföld, az Ingus Köztársaság, Dagesztán és mások számára, akik jelenleg az Orosz Föderáció tagjai.
Legyen szó akár a Kaukázusról, akár Tibetről, Afrikáról vagy egyéb területekről, a jelen egyik kihívása az, hogy megtaláljuk az egyensúlyt az egyes népek autonómiára való törekvése és a határok sérthetetlensége között. Ha nem lenne ez a sérthetetlenség, komoly veszély fenyegetné a békét, amelyre a valódi patrióták törekednek.
Azonban mi, európaiak a bírálatra is nyitottak vagyunk. Hallottunk a nemzetközi határok tiszteletéről, de ugyanakkor Koszovóval precedenst teremtettünk - akár tetszik ez Kouchner úrnak, akár nem. Nevetséges azt mondani, hogy Koszovóval kapcsolatban nemzetközi döntés született, mivel az ENSZ sosem hagyott jóvá Szerbia elleni háborút.
Oroszország kivonult Kelet-Európából, amely nem olyan rég még a kikezdhetetlen kommunista diktatúra alatt állt. Kivonult a balti államokból, Ukrajnából, valamint a közép-ázsiai köztársaságokból. Minél inkább visszavonult, annál inkább bekerítették. A Varsói Szerződés megszűnt, de mi semmi válaszlépést nem tettünk, csak szakadatlanul bővítettük a NATO-t. Most ennek árát fizetjük meg!
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Elnök úr, először is szeretnék gratulálni a francia elnökségnek ezért az eredményért. Úgy vélem, hosszú utat tettünk meg az Irakkal kapcsolatos európai állásponttól a kaukázusi válsághoz való jelenlegi hozzáállásunkhoz. Gratulálok tehát. Az Elnökségnek köszönhetően az Unió sokkal hatékonyabb és gyorsabb volt, mint Washington. Ez mind igen pozitív, de továbbra is ott a kérdés: egyfelől, hogyan tudjuk a lakosság szenvedését enyhíteni, másfelől pedig hogyan tudjuk biztosítani azt, hogy az oroszok tiszteletben tartják azokat a szabályokat és stratégiát, amelyet hosszú távon Oroszországgal kapcsolatban alkalmazunk?
Mérsékelt optimizmussal és elégedettséggel üdvözlöm a Tanács intézkedéseit, valamint a szöveget. Tartalmazza az elítélés és az akció minden főbb elemét, beleértve a nagylelkű felajánlást a közösségi segítség és a lehetséges EBVP misszió tekintetében. De azt mondanám az elnökségnek, hogy ez még csak az előétel.
(FR) IEz még csak az előétel, várjuk tehát a főételt, vagyis a régió békéjét és stabilitását, valamint az Európai Unió kaukázusi térségre vonatkozó hosszútávú stratégiáját.
Minden erőfeszítést meg kell tennünk azért, hogy Oroszországgal megértessük, hogy a következő választás előtt áll: vagy együttműködik az EU-val mint felelős, kötelezettségeinek megfelelő partner, és teljes mértékben tiszteletben tartja a hatpontos Sarkozy-féle tervet, vagy kiteszi magát a nemzetközi közösség rosszallásának, amely akár kizáráshoz is, végül pedig izolációhoz is vezethet, amely magában foglalja a megfelelő intézkedések megtételét szükség esetén.
Nekünk, az Uniónak, szintén döntenünk kell: vagy megelégedünk szóbeli reakcióinkkal és nem hajtunk végre olyan intézkedéseket, amelyeket Oroszország megértene, vagy, amennyiben szükséges, revideáljuk Oroszországgal kapcsolatos politikánkat, egyértelművé téve, hogy ha Oroszország nem tartja be az elvárt szabályokat, akkor egyszerre lehetünk ellentmondást nem tűrők és tiszteletteljesek...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt.)
Dariusz Rosati
(PL) Elnök úr, biztos asszony, Kouchner úr! Oroszország akciói nem mások, mint a volt Szovjetunió birodalmi politikájához való visszatérésre tett kísérletek. Kísérletek arra, hogy Oroszország politikai elképzelését egy független államra rákényszerítsék. Hogyan reagáljon Európa?
Véleményem szerint először is egységes hangon kell megszólítanunk Oroszországot, és rendkívül világossá kell tennünk, hogy fel sem merülhet az érdekszférák politikájához való visszatérés. Nem kerülhet szóba a visszatérés a birodalmi politikához, a múltban megtett lépéseket nem lehet újra megtenni, és a nemzetközi kapcsolatok terén nem lehet visszatérni az erőszak alkalmazásához. Egységes hangon, egyértelműen és világosan kell megszólalnunk, amikor Oroszországot szólítjuk meg. Nyilvánvalóvá kell tennünk Oroszország számára, hogy az agresszió nem kifizetődő.
Másfelől, az Uniónak kétféle hosszútávú akcióba kell fognia. Az első: drasztikusan csökkentjük Oroszországtól való függésünket az energiaellátás terén. Nem szeretném, ha Oroszország a gázzal vagy az olajjal zsarolhatna minket, és biztos vagyok abban, hogy ebben az ülésteremben mindenki így gondolja. Nem szeretnénk, ha politikai tevékenységünk, valamint elveink és értékeink védelme a gáz- és olajellátás függvénye lenne.
A másik lépés természetét tekintve stratégiai, és abban áll, hogy felajánlást teszünk azon államoknak, amelyek a Szovjetunió részeit voltak. Nem csupán Grúziát kell bevonnunk, hanem más országokat is, különös tekintettel Ukrajnára. Amit mi ajánlunk, sokkal vonzóbb, mint amit Oroszország javasol. Nagyon örülök, hogy ezeket a nézeteket tartalmazzák a mai Tanács határozatai; úgy vélem, hogy a jövőbeli lépések vonatkozásában ez a helyes irány.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök úr, biztos vagyok abban, hogy mindannyian azt reméltük és arról álmodtunk, hogy Oroszország fejlődni kezd, demokratikussá válik, és tiszteletben fog tartani bizonyos alapelveket, amelyek egyben az Európai Unió alapjai is. Ezekről a reményekről és álmokról most le kell tennünk. A jelenlegi helyzet teljesen más. Örömmel fogadom azt a kijelentést, amely a partnerségi megállapodásról szól, valamint arról, hogy az EU-Oroszország csúcstalálkozót felfüggesztik addig, amíg Oroszország nem teljesíti azokat a kötelezettségeit, amelyeket a dokumentumok aláírásával vállalt. Továbbá, úgy vélem, hogy ez a felfüggesztés hosszabb is lehet és hogy az Unión belül el kell gondolkodunk arról, hogy valójában milyen viszonyt szeretnénk Oroszországgal. Valóban továbbra is beszélhetünk az Oroszországgal közös védelmi térségről? Valóban tekinthetjük Oroszországot stratégiai partnernek, amikor a mieinktől olyannyira eltérő értékeket vall magáénak?
Szeretnék még egy kérdésről szólni, nevezetesen az energiaellátásról. Hogy egy példát mondjak: egyfolytában a Nabucco vezeték fontosságát hangsúlyozzuk. Lassan olyan már ez, mint egy mantra. Itt az idő, hogy túllépjünk a puszta szavakon, és biztosítsuk a projekt anyagi támogatását.
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Tanács nagyon helyesen járt el, amikor ma egyértelműen jelezte Moszkva felé: az európaiak megvédik a népek jogait és nem áldozzák fel őket geopolitikai paktumok vagy egyezmények kedvéért. Emellett erkölcsi kötelességünk saját lakosainkkal szemben - elsősorban azokkal szemben, akik hosszú évtizedeken át nyögték a szovjet birodalmi politikát -, hogy megvédjük a szabadság ezen alapelveit.
Mindazonáltal azok is helyesen cselekedtek, akik - mint többek között Berlusconi olasz miniszterelnök - nyitva tartották Moszkva felé a párbeszéd lehetőségét, mégpedig azért, hogy kifejtsék Európa nézetét és figyelmeztessenek arra, hogy a hidegháború légköréhez visszatérni veszélyes, és nem csupán politika szempontból, nem csupán gazdasági és politikai szempontból az, hanem mindenekelőtt történelmi szempontból, hiszen ahogy múlik az idő ott van az a lehetőség, hogy Európa természetesen befogadja Oroszországot, de ott van az is, hogy egyszer s mindenkorra kizárja.
Ezért nagyon fontos, hogy nyissunk, és fenntartsuk a párbeszédet. Európa, az európai népek nem akarnak hidegháborút, mert a hidegháború a halára, az üldöztetésre emlékeztet minket ...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, ez az állásfoglalás a tűzszüneti egyezmény óta a legpozitívabb eredmény, és tartalmazza azon követelések legtöbbjét, melyet Elmar Brok és jómagam az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) nevében, grúziai látogatásunkat követően fogalmaztunk meg Azonban ez még nem elég.
Az Európai Uniónak még további szerepe van, és szavahihetőségünk forog kockán. Az állásfoglalást határozott együttes fellépésnek kell követnie, ahogy azt Ferrero-Waldner biztos asszony is világossá tette mai, reményre okot adó kijelentésével. Ezt az állásfoglalást az utolsó betűig meg kell valósítanunk, ahogy Oroszországtól is azt követeljük, hogy teljes mértékben, az utolsó betűig feleljen a hatpontos tervnek.
Mi több, az utóbbi hetekben láthattuk, hogy milyen fontos lehet - és valóban milyen fontos - az Európai Unió, de azt is láttuk, hogy miben állnak gyengeségeink és hogy orvoslásukra milyen területeken kell lépéseket tennünk, beleértve a preventív lépéseket is. Igen, lehetünk közvetítők, de ha valóban ezt akarjuk, akkor szükségünk van közös európai külpolitikára, valamint proaktív biztonság- és védelempolitikára. Az utóbbi hetekben éreztük a közös álláspont égető hiányát is - mi több, a közös álláspontot kívánó politikai akarat hiányát is -, és máig érezzük a közös elhatározás hiányát is. A Lisszaboni Szerződés nemléte gyengít minket.
A rekonstrukció nem elég. Be kell ruháznunk ezen országok függetlenségébe, és el kell vágnunk a nacionalizmus útját. Az EU bevonódása fontosabb, mint a NATO-tagság perspektívája.
Biztos asszony, ahogy ön igen ékesszólóan mondta, többé nem viszonyulhatunk Oroszországhoz a "minden marad a régiben” alapon, és politikánkat át kell értékelnünk. Be kell ruháznunk a gazdasági, demokratikus, szociális és oktatási stabilitásba. Ez nem csupán a pénzről szól. Ki kell terjesztenünk szomszédságpolitikánkat és olyan gyakorlati projekteket kell indítványoznunk, amilyeneket ma ön jelentett be. Ezt várjuk.
Adrian Severin
Elnök úr, a legnagyobb probléma, amellyel szembenézünk, nem annak a kérdésnek a megválaszolása, hogy kinek van igaza és ki téved, hogy ki az agresszor és ki az áldozat, hogy mi a szuverén jog és mi az aránytalan reakció. A tényleges probléma az, hogy nincs valódi eszközünk arra, hogy visszaállítsuk a status quo antét, vagy hogy egy Oroszországhoz hasonló országra nyomást gyakoroljunk azért, hogy az egy bizonyos politikát revideáljon. Továbbá nem kérhetjük Oroszországot arra, hogy tartson be bármely olyan nemzetközi jogszabályt, amelyet mi még nem szegtünk meg.
Egy olyan világ, ahol minden válságot sui generis alapon kezelnek, nem a rend világa, hanem a zűrzavaré. Amit ma látunk magunk körül, az nem egy új hidegháború kezdete, hanem az egypólusú rendszer vége. Globális szinten zajló geopolitikai konfrontációról van szó, amely olyan szabályozatlan nemzetközi környezetben történik, ahol az unilateralisták csapnak össze. Amikor az egypólusú rendszer már megszűnt, de még nem jött létre a többpólusú rendszer, ott anarchia uralkodik és az erősebb a hatalmasabb.
Az egyetlen értelmes dolog, amit tehetünk, az, hogy nemzetközi biztonsági és együttműködési konferenciát hívunk össze, ahol minden globális és regionális szereplő, valamint a helyi érdekeltek megtárgyalják, ismételten definiálják és újra feltalálják a nemzetközi jog alapelveit a nemzetközi kapcsolatok terén, a nemzetközi szervezetek szerepét és hatalmát, a helyi válságok kezelésének eljárásait, valamint olyan biztonsági garanciák rendszerét, amelyek megfelelnek az egyes lehetőségeknek - egyszóval a jelenlegi kihívásokat és veszélyeket. Eközben fel kell gyorsítanunk a gazdasági integrációt, a politikai társulást és az intézményi közelítést keleti szomszédainkkal, például Ukrajnával és Moldovával. Reméljük, hogy az Európai Unió meg tud felelni ezeknek az elvárásoknak.
(Taps)
Siiri Oviir
(ET) Ma már szóltunk arról, hogy Grúziába nemzetközi békefenntartó és civil missziókat kell küldeni. Mint a dél-kaukázusi delegáció tagja, teljes szívvel támogatom ezt, annál is inkább, mert kora tavasszal, amikor ugyanitt szólaltam fel, pontosan ezen intézkedések sürgető szükségességére hívtam fel a figyelmet.
A történelem során sok országban alakult ki etnikai sokszínűség - ilyen ország Grúzia is. Aggódom amiatt, hogy egy igen sötét jövő is elképzelhető. Hogy pontosabb legyek: néhány nappal ezelőtt Oroszország elismerte Abháziát és Dél-Oszétiát. Észak-Oszétia népességügyi minisztere mintha csak ezt a témát folytatta volna, amikor arról szólt, hogy Észak- és Dél-Oszétia egyesül majd az orosz törvény szerint, más szóval: Dél-Oszétia Oroszország részévé lesz.
Sok ország álláspontja szerint ebben az esetben a nemzetközi jog két alappillére közötti ellentmondásról van szó: a két alappillér a nemzetek önrendelkezése és a területi integritás. Tisztában vagyunk azzal, hogy a helsinki záróokmányt kell kiindulópontként használnunk, de felteszem a kérdést a Tanácsnak: milyen lépéseket tesznek annak érdekében, hogy megakadályozzák egy szuverén állam területi integritásának megsértését?
Wojciech Roszkowski
(PL) Elnök úr, mondhatjuk, hogy az Európai Tanács eredménye olyan, mint egy félig üres pohár, de azt is, hogy olyan, mint egy félig teli pohár. A fontos az, hogy megszületett ez a megegyezés, és hogy az Unió egységes hangon szólalt meg. Azonban elszomorító, hogy a Tanács közös álláspontja nem megy elég messzire. Nem sikerül elérnie azt, amit azoknak a legtöbbje szeretett volna, akik ebben a Házban hangot adtak véleményüknek.
A grúziai orosz offenzíva idején az orosz média beszámolt arról, hogy Putyin úr időt tudott szakítani arra, hogy Szibériába utazzon és elkábítson egy tigrist, amely a helyieket veszélyeztette. Ez az eset szépen jelképezi Oroszország viselkedését és azt, ahogy Európával bánik. Azonban nem kizárólag Moszkva volt felelős az európai tigris elkábításáért. Ebben a kontextusban hogyan értelmezhetnénk az Északi áramlat és a Déli Áramlat projekteket, valamint azt a támogatást, amelyben bizonyos uniós tagállamok részesítették ezeket? A szolidaritás hiánya és az agresszor előtti behódolás minden esetben az agresszort bátorítja. Különösen igaz ez abban az esetben, amikor egyes partnerek fizetnek a mások élvezte előnyökért. A jelenlegi kijelentések az Unió egységéről Oroszországgal szemben, a keleti partnerség hangsúlyozása, valamint az egyéb nyilatkozatok valóban reményre adnak okot. Azonban ha megelégszünk a puszta szavakkal, az agresszor ismét lesújthat.
Stefano Zappalà
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A ma esti vitából néhány gyakorlati pontot szeretnék kiemelni.
Először is szeretném kifejezni a francia miniszter iránt érzett tiszteletemet, mivel elég bátor volt ahhoz, hogy e Házban néhány igen fontos állítást megfogalmazzon.
A legnagyobb mértékben egyetértek mindazzal, amit a francia miniszter mondott. Mindenben teljesen egyetértek. Nem fogom megismételni a szavait, mert holnap a sajtó tele lesz majd azzal, amit ma itt elmondott, de azt kell mondanom, hogy az az álláspont, amelyet az Európai Unió elnöksége vázolt fel, igen erőteljes és pontos.
Azt szeretném mondani, hogy úgy vélem: az Európai Unió nagy lépést tett. Ebben a teremben bármit mondhatunk, amit csak akarunk, de nem mi alkotjuk meg az EU külpolitikáját, és arra sincs hatalmunk, hogy beleavatkozzunk - ezt csak az Európai Tanács teheti meg.
Európai Tanács, ahogy azt e Házban szerzett rövid tapasztalatom alapján meg tudom ítélni, rámutatott, hogy Európa komoly lépést tett. A mai Európai Tanács megmutatta, hogy az Európai Unió valóban létezik, még akkor is, ha a Lisszaboni Szerződés még nem lépett hatályba, és hogy az EU képes arra, hogy rendkívül komoly kérdésekkel foglakozzon.
Szeretném továbbá elmondani, hogy nagyra becsülöm azt, amit ebben a válságban a francia elnökség, Sarkozz elnök, valamint Merkel kancellár és Berlusconi miniszterelnök tett. Úgy vélem, hogy ez az egységes válasz túlmutat a brit miniszterelnök megjegyzésein, aki ma talán annak rendje s módja szerint beállt a sorba, bár a sajtónak korábban tett kijelentései nem voltak éppen kedvezőek.
Úgy hiszem - és ezzel beszédem végére érek -, hogy a nagy lépés a következő: az Európai Unió létezik! Óvatosan haladjunk előre a NATO- és EU-csatlakozások terén. Nézzük meg, hogy állnak a dolgok. A francia miniszternek igaza van.
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim, először is szeretném elismerésemet kifejezni a gyorsaság és hatékonyság miatt, amellyel a francia elnökség eljárt a konfliktusban álló felek közötti tűzszünet közvetítésekor. Most a hatpontos tervet kell megvalósítani, beleértve természetesen az orosz csapatok visszavonulását a konfliktus kirobbanása előtti pozíciókba. A grúziai kérdés azonban nem elszigetelt jelenség, mivel az egész dél-kaukázusi térségben egymással összefüggő konfliktusok és problémák egész sora tapasztalható. Ezért életbevágóan fontos, hogy az Európai Unió az előzőeknél sokkal hatékonyabban és intenzívebben cselekedjen a kelet-mediterrán és a transzkaukázusi régiók ügyében. Más szóval, elsőrendű fontosságú, hogy valódi intézkedésekkel megerősítsük szomszédainkkal kapcsolatos politikáink keleti vonatkozásait.
Mivel egy olyan országból származó képviselő vagyok, amely még nem ratifikálta a Lisszaboni Szerződést, szeretném felkérni a Cseh Köztársaság, Svédország és természetesen Írország kormányait, hogy dolgozzanak nagy erőkkel e dokumentum ratifikálásán, mivel ez az előfeltétele a egységesebb és hatékonyabb közös kül- és biztonságpolitikáknak, amelyek lehetővé teszik számunkra, hogy megfeleljünk a kihívásoknak, beleértve a kelettel és az Oroszországgal kapcsolatos kihívásokat, és megoldjuk e problémákat.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Ma van a második világháború kitörésének évfordulója. A háború közvetlen előzménye a Szovjetunió és Németország közötti titkos paktum volt, valamint a nyugat-európai országok megalkuvó politikája. 1939-ban naivan úgy hitték, hogy a kisebb államok feláldozásával majd megelégszik az agresszor.
Mindezt a grúziai háború miatt idézem fel. Grúzia lett a mai Oroszország Szovjetuniótól örökölt birodalmi törekvéseinek első célpontja. Oroszország Grúziát próbaterepként használja: így kíván meggyőződni afelől, hogy az Unió tagállamai mennyire állnak készen arra, hogy eltűrjék a helyzetet. Oroszország nem gondolja úgy, hogy az Unió tagállamai állnák a sarat. A fegyveres konfliktus kapcsán az Európai Parlamentnek nem szabad megfelelnie Oroszország ezen elvárásának. Közös, egyértelmű, határozott álláspontot kell kialakítanunk. Grúziának joga van ahhoz, hogy számítson diplomáciai és anyagi segítségünkre. Az Európai Parlamentnek saját megfigyelőket kell Grúzába küldenie, hogy kivizsgálják az etnikai tisztogatásról szóló információkat. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy megállítsuk a terjeszkedést és megakadályozzuk azt, hogy tragikus történelmünk megismételje magát.
Tunne Kelam
Elnök úr, a "történelem vége” paradigmájának megdőlését tapasztaljuk, de ugyanakkor ez a vágyálmok korának a vége is kell hogy legyen - a beszéddel megvalósított békét fel kell váltania az erő és a szolidaritás révén megvalósuló békének.
Oroszország az instabil, megbízhatatlan államok közé sorolta magát. Immár nem tekinthető megbízható partnernek, és egyértelmű az is, hogy közös értékeinket nem tartja értéknek. Grúzia lerohanásával megkérdőjelezte a nemzetközi biztonsági rendszer alapjait, és megpróbálta azt "az erősebbnek van igaza” modelljével helyettesíteni.
Most minden az EU akcióin - és nem csupán reakcióin - múlik. A "minden marad a régiben” megközelítés nem foglal magában konkrét lépéseket, mert Oroszország csak akkor ért a szóból, ha cselekszünk.
A következő intézkedéseket javaslom: először is, valódi nemzetközi békefenntartó erőt, hiszen Oroszország nem játszhatja a békefenntartó és a lerohanó ország kettős szerepét; másodszor, a partnerségi és együttműködési megállapodás befagyasztását; harmadszor, az Északi áramlat és a Déli áramlat projektek leállítását; negyedszer, a vízumkönnyítés befagyasztását; és ötödször az szocsi olimpiai játékok lemondását.
Ha semmi kézzelfogható lépés nincs, akkor Oroszország nem csak hogy soha nem fogja elengedni Grúziát, hanem máshol is alkalmazni fogja ezt a megközelítést. A demokratikus közösség első számú prioritása, hogy világosan meghúzza a határokat. Ma ugyanennek az erkölcsi kihívásnak kell megfelelnünk. Ki, ha mi nem? Mikor, ha nem most?
(Taps)
Katrin Saks
(ET) Tavasszal, a grúziai választások idején Goriban találkoztam egy asszonnyal, aki 15 évvel ezelőtt kényszerült elmenekülni Abháziából. Most másodszor vált menekültté saját hazájában. Tragikus sors.
Tragikus az is, hogy ma ebben a tanácsteremben ennyire sokféleképpen értelmezzük azt, hogy mi történt, és ezért úgy vélem, különösen fontos mindenekelőtt az, hogy független kutatóbizottságot - egy nemzetközi bizottságot - küldjünk Grúziába, hogy megállapítsák, mi történt valójában.
A grúzok vagy az oszétok közötti konfliktus nem augusztus 8-án robbant ki, és nem csupán Oroszország és Grúzia közötti konfliktus, hanem az értékek olyan konfliktusa, amely mindannyiunkat érint.
Christopher Beazley
(FR) Elnök úr, úgy vélem, fontos, hogy gratuláljak a francia elnökségnek, Sarkozy elnöknek és Kouchner úrnak, aki ma körünkben van - nem csupán azért, mert e válság során határozott álláspontot képviseltek Oroszországgal szemben, hanem azért is, mert sikerült fenntartaniuk a Európai Unió egységét - az egységet, amely 2003-ban sajnálatos módon nem létezett.
Csatlakozni szeretnék azokhoz, akik véleménye szerint ez a probléma, jóllehet igen súlyos, nem csupán Grúziáról, valamint az ország illegális megszállásáról és lerohanásáról szól. Azt mondanám a biztos asszonynak, hogy az EU és Oroszország viszonyáról is szól. Pontosan arról szól, amit úgy szoktunk nevezni: közös értékeink. Személy szerint úgy találom, hogy nagyon nehéz megtalálni a közös értékeket egy olyan országgal, amely erőszak, katonai agresszió és propagandaháború alkalmazásával azzal vádolja a megszállt országot, hogy az a megszálló és az agresszor.
Úgy tűnik, hogy az együttműködési és partnerségi egyezmény valószínűleg elakad egy ideig, amennyiben Oroszország nem vonja vissza a csapatait. Felmerül a kérdés, hogy mit teszünk, ha Oroszország elutasítja a csapatok kivonását. Azt halljuk, hogy párbeszédre van szükség, de vajon milyen párbeszédet tudunk folytatni egy olyan partnerrel, aki nem tartja tiszteletben azokat az értékeket, amelyeket mi védeni és támogatni próbálunk?
Úgy vélem, hogy történelmi perspektívából nézve a kérdést, azt mondhatjuk, hogy harmonikus viszonyt szeretnénk Oroszországgal, de nem azon az áron, hogy egyszerűen feladjuk az általunk nagyra becsült értékeket. Egyetértek Kelam úrral és a többiekkel abban, hogy Oroszország már most tapasztalja a következményeket, hiszen piacaira jellemző a befektetések masszív kivonása, mivel a nemzetközi befektetők most úgy látják, hogy Oroszország a befektetés szempontjából igen bizonytalan hely. Mindazonáltal a Keleti áramlat és a Déli áramlat kérdését is ismételten meg kell vizsgálni. Nem folytathatjuk úgy, mintha tökéletesen normális dolog enne az orosz energiaellátás-monopólium. A szocsi téli olimpia kérdését is át kell gondolni; nem lehet szó olimpiai tűzszünetről.
Az oroszok tapasztalni fogják annak következményét, hogy határozott lépéseket teszünk és nem hagyjuk magunkat befolyásolni.
(Taps)
Raimon Obiols i Germà
(ES) Két kérdésről szeretnék röviden szólni. Először is, azt hiszem, igazam van, ha azt mondom, hogy Jouyet úr korábban a sajtóban sajnálkozását fejezte ki amiatt, hogy az ír népszavazás nemleges eredményében szerepet játszottak az amerikai konzervatív szektorok - vagy egyes konzervatív szektorok. Úgy vélem, most mindannyian sajnálkozunk amiatt, hogy olyannyira dicsértük a neokonzervatív politikákat a kaukázusi válság során. Ebben a kérdésben sokak tekinthetők felelősnek.
Tbiliszi felelős azért, mert meghozta azt az érthetetlen döntést, hogy katonai akcióba kezd. Moszkva felelős azért, mert a brutális és aránytalan reakció mellett döntött. Washington, a - szerencsére - leköszönő elnökkel együtt pedig azért felelős, hogy éveken át szította a feszültséget a régióban.
Másodszor, úgy vélem, hogy Európának alapvető felelőssége van, amelynek csak akkor tud megfelelni, ha olyan (sem puha, sem kemény, hanem politikai) hatalmat épít ki, amely az összes tagállam kormányainak egységén alapul.
Árpád Duka-Zólyomi
(HU) Köszönöm, elnök úr! Az orosz nagyhatalmi politika hosszú évek során készítette elő Grúziában azt a feszültséget, amely rövid, de pusztító háborúvá fajult. Az orosz haderők a nemzetközi jogot sértve hatoltak be egy szuverén állam területére. A folyamatot a Kreml azzal tetézte, hogy elismerte a két szakadár tartomány önállóságát. Ezzel új dimenzió jött létre a nemzetközi politikai szintéren. Veszélyes helyzet, egyrészt az Oroszországgal szomszédos államok szemszögéből, másrészt Putyinék veszélyes precedenst teremtettek saját maguk számára is.
Miért lehet fontos a nemzetközi közösség összefogása? Az orosz politika most megtorpant és zsákutcába szorul, ezt a pillanatot kell keményen kihasználni. Az EU-nak semleges, nemzetközi békefenntartók kiküldését kell szorgalmazni, fölváltva így a most már hitelét és jogosultságát vesztett békeerőket. Fölül kellene vizsgálni az oroszokkal szembeni vízumkönnyítési határozatunkat, egyúttal viszont végre könnyíteni kellene a vízumkényszert Grúziával szemben. Grúzia szomszédsági politikánk szerves része, ezért kötelességünk biztosítani az ország újjáépítéséhez szükséges maximális támogatást. Köszönöm szépen.
Giulietto Chiesa
(IT) Elnök úr, Szaakasvili-féle vakmerő kaland nem más, mint az ítélőképesség megbocsáthatatlan tévedése: nevezetesen, az, hogy úgy vélték, Oroszország nem reagál majd a katonai agresszióra.
Oroszország már nem az, ami 2000-ben volt; sem taktikai, sem stratégiai szinten nem vonul vissza. Először is szembe kell néznünk a tényekkel: Európa és egysége súlyos kárt szenvedett e hiba következtében. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy ez megismétlődjék, és azt sem engedhetjük meg, hogy mások arra kényszerítsenek minket, hogy megismételjük. Egyesek úgy vélik, hogy Ukrajna és Grúzia NATO-csatlakozását siettetni kell, de őket arra kérném, hogy gondolják meg, hiszen egy ilyen döntés egyáltalán nem erősítené biztonságunkat, hanem épp ellenkezőleg, veszélyeztetné azt. Most már tudjuk: Oroszország reagálni fog, és ha nem is arányosan, egészen biztosan ellenlépésekkel. Hamarosan azt kockáztatnánk, hogy az augusztusinál jóval nagyobb válság alakul ki, egy olyan, Európa központi részén elterülő országban, mint Ukrajna. A bölcsesség azt mondja, hogy néhány számítást ismét végezzünk el, mivel tévesek voltak, és hogy üljünk le a tárgyalóasztalhoz, és Oroszországgal a kölcsönösség jegyében tárgyaljunk ...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Vytautas Landsbergis
Elnök úr, tegnapelőtt vacsora közben hosszan társalogtam, az egyik legbölcsebb európai emberrel, Habsburg Ottóval. A tények alapos ismeretében azt mondta, hogy az európai kormányok rendkívüli mértékben korruptak, mivel - ahogy köztudott - Oroszország új titkos fegyvert vetett be a nyugat ellen: a globális megvesztegetést. A Tanács mai ülése jobban rávilágított az európai politika e sötét szegletére.
Ha a Tanács és Parlamentünk - Európa politikai lelkiismeretének utolsó erősségei - nem követelik az orosz megszálló csapatok azonnali kivonását Potiból és a megszálló által kialakított ütközőzónákból, akkor gyengülő Európánknak számolnia kell a küszöbön álló politikai katasztrófával. Ezekre a zónákra nagyon szükségük van az orosz és oszét csempészeknek, hogy megakadályozzák Grúziát abban, hogy a báb-Oszétia és a még független Grúzia belső határai fölött bármiféle ellenőrzést gyakoroljon. Teljes mértékben téves az az elképzelés, hogy a novemberi EU-Oroszország csúcstalálkozóig lehetőséget adunk a megszállónak arra, hogy megerősítse pozícióit - és arra mutat, hogy Habsburg Ottónak talán igaza van.
(Taps)
Pierre Pribetich
(FR) Elnök úr, türelmetlenül várják józan és határozott álláspontunk kialakítását. Az Egyesült Államok - az oroszok kívánsága, valamint a jelenlegi választási időszak miatt - nem léphet fel a globális politikai helyzet katalizátoraként ezen az Unióval szomszédos területen.
Mi, az Európai Unió, különleges történelmi lehetőséggel rendelkezünk arra, hogy kül- és biztonságpolitikánkat kialakítsuk, és hogy Európát eredményei és tapasztalata alapján fejlesszük. Ezt a lehetőséget nem szabad elvesztegetnünk. A szükséges elítélés nem jelent megoldást. Ha Koszovóval ki is nyitottuk Pandora szelencéjét - azzal, hogy semmibe vettük a nemzetközi jogot -, térjünk most vissza a nemzetközi joghoz és az emberi jogok tiszteletben tartásához.
Legyünk határozottak, és cselekedjünk politikusan. Alakítsunk ki egyértelmű, közös és határozott álláspontot Oroszországgal szemben - egy olyan álláspontot, amelynek célja az, hogy megoldást találjunk és partnerséget alakítsunk ki, mivel 2008-ban Oroszország kérdését józanul kell megközelítenünk.
Az Európai Unió égisze alatt javasoljunk regionális konferenciát a helyzet megoldása érdekében és a partnerségek jövője kapcsán. Az Európai Unió egységes hangjára való határozott törekvéssel vagyunk képesek minimalizálni a nacionalizmus destruktív hatását, amely mindig, minden esetben háborúhoz vezet.
Urszula Gacek
(PL) Elnök úr, a mai napon a Tanács megegyezésre jutott Oroszországgal kapcsolatban. Ezt lehet egyfajta sikernek tekinteni, bár többen csalódtak amiatt, hogy Oroszország túlságosan enyhe bánásmódban részesült. Most meg kell várnunk Moszkva reakcióját. Kétségtelen, hogy az orosz sajtó idézni fogja vitánk azon részleteit, ahol a Tanács képviselője és bizonyos európai parlamenti képviselők Grúziát hibáztatták. Moszkva nyilvánosan el fogja ítélni a Tanács álláspontját, de titokban örülni fog.
Azt mondanám a hatalom moszkvai birtokosainak: ne örüljenek korán. Európa nem tekinti már önöket megbízható partnernek, aki megtartja szavát és tiszteletben tartja a nemzetközi jogot. Európa komolyan fontolgatja, hogy függhet-e az orosz olajtól és gáztól. Európa ma nem bánt túl szigorúan önökkel, de támogatóik sora jelentősen megcsappant.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Teljesen egyetértünk abban, hogy Oroszországot elítéljük azért, hogy állampolgárságot adott, elítéljük a túlzott katonai szerepvállalásért, elítéljük azért, hogy elismerte Abháziát és Oszétiát, ugyanakkor elítéljük Grúziát is, mert a grúz vezetésnek tudnia kellett volna a maga geo-stratégiai mozgásterét. Ugyanakkor egyetértünk abban, hogy békefenntartó erők kellenének, de nem beszélünk arról, hogy mi lenne a tartós megoldás alapja. Márpedig ez csak egy széleskörű autonómia lenne az abházok és a dél-oszétok számára az Ahtisaari-terv alapján. Éppen az érintett kisebbségekről nem beszélünk, minden másról beszélünk, ezért én azt hiszem, hogy nemcsak a konfliktus fagyott be, hanem sok tekintetben a mi gondolkodásunk is befagyott. Nekünk kellene hosszú távon megoldást találni erre a problémára.
Erik Meijer
(NL) Elnök úr, a figyelem javarészt a grúziai orosz katonai intervencióra irányul. A repeszbombák esetleges használata és a vitatott területen kívül eső kikötő elfoglalása jogosan vált ki haragot.
Véleményem szerint ez nem vonatkozik Dél-Oszétia és Abházia védelmére. A Szovjetunió felbomlása óta ez a két régió gyakorlatilag nem volt Grúzia része. E két kis állam legtöbb lakosa semmilyen körülmények között nem kíván Grúziához tartozni, éppúgy, ahogy Koszovó lakosainak többsége sem kíván semmilyen körülmények között Szerbiához tartozni. Szerencsétlen módon másodrangú polgárok lennének ezekben az országokban. Számukra az egyenlő jogok és a demokrácia kizárólag akkor lehetségesek, ha elszakadásuk megszűnik vita tárgya lenni, és garantálják számukra, hogy nem éri őket katonai támadás kívülről.
Hogy összefoglaljam mondandómat: jó okunk van bírálni Oroszországot, de nem amiatt, hogy most elismerte e két kis állam de facto függetlenségét. Koszovó nem lehet egyedi eset ...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt)
Zita Pleštinská
(SK) Paradox, hogy a grúziai események augusztusban történtek, éppen úgy, mint 40 éve, amikor a volt Csehszlovákiát - hazámat - lerohanta a szovjet hadsereg, majd évekig tartotta megszállás alatt.
Képviselőtársaim, nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy Oroszország tetteivel megmutatta, hogy még nem lépett túl a múltján. Ahogy 1968-ban, úgy most sem vonakodott tankokat bevetni annak érdekében, hogy elérje politikai céljait. Ismét azt láthatjuk, hogy katonai erőszak destabilizálja az országokat, amelyek megpróbálják kivonni magukat az orosz befolyás alól. Ma Grúzia; holnap talán Ukrajna.
Meggyőződésem, hogy az EU-nak még határozottabban kell állást foglalnia az ellen, hogy Oroszország elismerte Abházia és Dél-Oszétia függetlenségét. Meggyőződésem, hogy az EU reakciója erősíti majd az együttműködést Grúziával és különösen Ukrajnával, nem csupán a szavak, hanem a világos és értelmes tettek tekintetében is.
Ioan Mircea Paşcu
Elnök úr, Grúzia nem egyszerűen egy epizód a nemzetközi politikában. Egy olyan láncreakció kezdete, amely nagy horderejű következményekkel járhat.
Először is, Oroszország katonai visszatérésének jele, amelynek tükröződnie kell majd az új, előkészületben lévő európai biztonsági stratégiában.
Másodszor, ez a nyilvánvaló reconquista mutatja, hogy Oroszországnak szándékában áll felhasználni újonnan szerzett energiáit arra, hogy kompenzálja az 1990-es évek veszteségeit és megfizessen az ahhoz kapcsolódó megaláztatásért, ahelyett, hogy hozzájárulna az új világ kialakításához.
Harmadszor, rámutat arra, hogy az Oroszországtól való energia-függés és a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának késése miatt Európa pozíciója gyenge.
Negyedszer, a transzatlanti egységet vagy helyreállítja, vagy tovább gyengíti.
Ötödször, arra mutat rá, hogy a nemzetközi jogszerűséget elvben és jogkövetésben egyaránt támogatni kell.
Hatodszor, nyilvánvalóvá teszi, hogy a fekete-tengeri térségnek jóval több figyelemre és bevonódásra van szüksége az EU részéről, és ehhez többre van szükség, mint egyszerű szinergiára.
Charles Tannock
Elnök úr, támogatom a demokratikus Grúzia jogát ara, hogy biztonságot keressen nyugaton, és ellenzem Oroszország aránytalan agresszióját és Grúzia jelenleg is tartó megszállását. Az EU-nak fokoznia kell a Grúziának rekonstrukció céljából nyújtott segélyt, meg kell gyorsítania az EU szabadkereskedelmi megállapodást, és határozottan elő kell mozdítania a vízumkönnyítést. Ugyanakkor Grúzia számára lehetővé kell tenni, hogy közeledjen a NATO-hoz, végül pedig teljes jogú tagja legyen annak. Élnünk kell ezzel a lehetőséggel: az EU közös energia-külpolitikája segítségével ki kell törnünk abból a helyzetből, hogy Moszkva markában tartja Európa olaj- és gázellátását. Németország és Olaszország a Gazprommal közös vállalkozás keretében vezetéket épít.
Ennek ellensúlyozására az EU-nak támogatnia kell a Fehér Áramlat projektet, amely a Kaszpi-tengertől Európába szállít majd gázt Grúzián és Ukrajnán keresztül - mindkét kormány támogatja a projektet -, s ezzel megkerüli Oroszországot. Súlyos csapás lesz Oroszország számára, ha hosszú távú reakcióként megtámadjuk a Gazprom monopóliumát, valamint azt, hogy Oroszország a gázt használja fegyverként.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, rövid leszek, mivel Bernard Kouchner már kétszer felszólalt, és tisztában vagyok azzal, hogy önökre is sok munka vár még.
Ahogy ez a vita a végéhez közeledik, először is szeretném megköszönni önöknek, hogy kitartóan foglalkoztak a kérdéssel. Az elfogadott állásfoglalások, az, hogy Saryusz-Wolski elnök augusztus 20 -ára összehívta a Külügyi Bizottságot, valamint az, hogy Isler Béguin asszony - ahogy arra ő maga rámutatott - ellátogatott a konfliktustól sújtott térségbe és erőteljesen képviselte ez az intézményt, valamint ezek felett az Európai Uniót, megerősítette, hogy az Európai Parlament foglalkozik a válság kérdésével.
Ezért azt kell mondanom, hogy az Európai Unióra vonatkozó bizonyos megjegyzések megleptek: először is, hogy nem reagált, másodszor az, hogy erőtlen volt, harmadszor pedig az, hogy álláspontját gyengeség jellemzi. Ha az Európai Unió nem volt befolyásos, ha nem játszott szerepet ebben a válságban, akkor szeretném tudni, hogy vajon ki tette ezt meg? Ki lépett fel határozottan? Ki bizonyította saját katonai vagy más jellegű gyengeségét? Úgy láttam, hogy az Európai Unión kívül nem volt más hatalom, amely lépett volna, és talán éppen e válság során következett be az, hogy az Európai Uniót mint partnert és mint hatalmat más színben kezdték látni.
Mindenkinek megvan a maga kötelezettsége. Az Európai Uniónak is megvannak a maga kötelezettségei, amelyek nem azonosak a NATO vagy az USA kötelezettségeivel. Ez Európai Unió azonban értékei és eszközei révén - ezekre még a későbbiekben visszatérek - megfelelt kötelezettségeinek.
Az emberek azt mondják nekünk, hogy Oroszország értékei nem azonosak az Európai Unióéval, de - köztünk szólva - ez nem újdonság. Nem szenzáció. Tudjuk, hogy Oroszország értékei mások, mint az Európai Unióéi. Ha közös értékeink lennének, akkor más kérdéseket tennénk fel Oroszországgal kapcsolatban. Minden, Oroszországgal kapcsolatos kérdés arról szól, hogy e szomszédunkkal milyen típusú viszonyt szeretnénk, milyen típusú dialógust szeretnénk, hogy milyen módon vehetnénk rá arra. hogy teljesítse kötelezettségeit és vállalja fel a felelősséget, valamint hogy milyen módon terelhetjük egy olyan megközelítés irányába, amely jobban megfelel a nemzetközi jognak. Ezek a kérdések. Ami engem illet, bármennyire is tisztelem Oroszországot, sosem gondoltam úgy, hogy közös értékeink lennének - és jó ideje ismerem Oroszországot.
A harmadik gondolatuk - és ezt mindannyian gondolták - az, hogy a gyors reakció ellenére és mindannak ellenére, amit ma végeztünk - nem mehetünk túl messzire, mivel nincsenek birtokunkban a szükséges eszközök, és mert ezek az eszközök csak akkor állnak majd rendelkezésünkre, ha megtörténik a Lisszaboni Szerződés ratifikálása és mert ez a válság tökéletesen megmutatta, hogy mennyire szükségünk van e szerződésre, mennyire szükségünk van külpolitikánk megerősítésére, és ugyanakkor mennyire szükségünk van védelmi politikánk megerősítésére. Ezzel kapcsolatban igen egyértelműnek kell lennünk, és önök közül többen nagyon helyesen hangsúlyozták ezt.
És most hadd szóljak az Európai Tanácsról. A mai Európai Tanács kiindulópont. Nem foglakozott - és nem is foglalkozhatott - minden olyan kérdéssel, amely kapcsolódik e válság Európai Unió által történő kezeléséhez, valamint az Európai Unió és Oroszország viszonyához. A mai nap arról szólt, hogy áttekintettük a konfliktus sújtotta terület helyzetét, valamint értékeltük az Európai Unió és Oroszország viszonynak következményeit. Arról szólt, hogy megmutassuk: egységesek vagyunk, és aktív szerepet vállalunk e konfliktus kapcsán.
Ez az Európai Tanács lehetővé tette számunkra, hogy megmutassuk: egységesek vagyunk, cselekedtünk és határozott állásponton vagyunk. Hadd emlékeztessem önöket a következőkre: Oroszország aránytalan reakciójának elítélése; a Grúziának nyújtott támogatás pénzügyi, humanitárius, gazdasági és politikai téren; az Európai Unió és Grúzia közötti viszony megerősítésének alátámasztása; a hatpontos konfliktusfeloldási terv megvalósítása, beleértve - ahogyan ezt önök közül többen hangsúlyozták - a nemzetközi megfigyelő mechanizmust; az Európai Unió vállalása, miszerint különleges küldött nevez ki; a keleti partnerség megerősítése, különös tekintettel a fekete-tengeri térségre és Ukrajnára, amelyet a mai döntések explicite is kiemeltek; valamint a diverzifikáltabb, független, és európai szinten jobban szervezett energiapolitika.
Megértettem mindazt, amit önök ma este elmondtak. Biztosak lehetnek afelől, hogy a francia elnökség mindenkit figyelmeztet majd arra, hogy szándékéban áll egy diverzifikáltabb, függetlenebb és jobban strukturált európai energiapolitika kialakítása. Ebben számíthatnak az elnökségre.
Ez a kiindulópont, mivel megszületett a döntés, miszerint az Európai Unió Tanácsának elnöke, a Bizottság elnöke és a főképviselő szeptember 8 -án fontos látogatást tesz Moszkvában és Tbilisziben. Ebbe a kontextusban kell értékelnünk a szükséges akciókat.
Végül, megegyeztünk arról, hogy a partnerségi megállapodással kapcsolatos minden értekezletet el kell halasztanunk addig, amíg Oroszország vissza nem vonja csapatait a korábbi pozíciókba.
Kiindulópontról van tehát szó. Célunk nem az volt, hogy mindent megoldjunk, hanem az, hogy megmutassuk egységességünket és elszántságunkat - ehhez pedig szükségünk van az Európai Parlament támogatására.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - (DE) Elnök úr, mivel én vagyok az utolsó felszólaló, megpróbálok olyan rövid lenni amennyire csak lehetséges. Azonban - szintén azért, mert én vagyok az utolsó felszólaló - szeretnék rávilágítani e vita néhány kulcsfontosságú pontjára.
Először is, biztos vagyok abban, hogy nem kell emlékeztetnem önöket arra, hogy 1939-ben ezen a napon, szeptember 1-jén kezdődött a második világháború. Ma, ezen az évfordulón egy új háborút vitatunk meg, de egy olyan háborút, amelyet mi, az Európai Unió, igen gyorsan le tudtunk állítani. Úgy vélem, ez nagyon fontos. Ez az oka annak, hogy ez a vita hosszú és sok mindenre kiterjedő volt - de ugyanakkor jó vita volt. Az Európai Tanácsban is értelmes vita alakult ki, amely helytálló eredményekkel járt. Véleményem szerint ennek során kulcsszerepet játszott az Európai Unió hitelessége - hitelessége és egysége. Ahogy azt a hivatalban lévő elnök és jómagam is elmondtuk, ez az Európai Unió hitelességének, mi több, egységének próbája volt - egy próba, amit könnyedén teljesítettünk.
Amint hallottuk, fontos a Grúziának nyújtott segítség. Említettük, hogy szükség van a humanitárius és rekonstrukciós segítségre - ezen a téren a Parlamenttől várunk támogatást. Szeretném megköszönni önöknek jelenlegi segítségüket, és természetesen a későbbiekben pontosabb számadatokkal szolgálok majd. Mindenekelőtt azonban a vízumegyezmény kérdésén gondolkodom. Természetesen tudatában vagyunk annak, hogy megkülönböztetés történik: az abházok és a dél-oszétok - akik közül sokan orosz útlevéllel rendelkeznek - kedvezőbb helyzetben vannak, mint a grúzok, de arra is szeretnék rámutatni, hogy sok tagállamnak van ebben a kérdésben szerepe, és hadd hangsúlyozzam, hogy ugyanez vonatkozik a szabadkereskedelmi megállapodásra is. Szeretném emlékeztetni önöket arra, hogy már megfogalmaztunk három kérdéskört az európai szomszédságpolitika megerősítésével kapcsolatban, de akkor a tagállamok nem igazán reagáltak pozitívan. Az egyik ilyen volt a mobilitás, a második a gazdasági partnerségek kérdése, a harmadik pedig a megerősített biztonság, ami természetesen azt jelenti, hogy Oroszország esetében is meg kell tárgyalnunk a konfliktusokat, az akciókat és a következményeket.
Válaszúton állunk, de jövőt leginkább Oroszország határozza meg, mivel Oroszország lesz majd az, akit felelősségre kell vonni ebben az esetben, ahogy azt ma elmondtuk: nem lesznek további tárgyalások az új egyezményről a csapatok visszavonásáig. Oroszországnak hatalmában áll megfelelni mindannak, amit ma elmondtunk. Nagyon remélem, hogy szeptember 8-án jó megoldást találunk.
Emellett van még két lényeges következmény: a szomszédságpolitika pluszt - akárhogy is nevezzük a jövőben - regionális és bilaterális szinten meg kell erősíteni, s ez azt jelenti, hogy nem csupán Grúziára kell vonatkoztatni, hanem be kell vonni Ukrajnát, Moldovát, mi több, más országokat is. Erről gyakran beszéltünk, de remélem, hogy most talán több segítségre számíthatunk az egyes tagállamok részéről.
Végül szeretnék néhány szót szólni az energiapolitikáról. Ez egy olyan kérdés, amely miatt az utóbbi 18 hónapban sokat aggódtam, és biztosíthatom önöket, hogy a jövőben is igen fontos kérdés lesz a számomra.
Ezzel szeretném zárni rövid összefoglalásomat a hosszúra nyúlt, de rendkívül fontos vitáról.
(Taps)
Elnök
? A vitát lezárom.
A szavazásra szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Roberta Alma Anastase
írásban. - (RO) Mint a fekete-tengeri régióval kapcsolatos kérdések előadója, mindig is kitartóan hangsúlyoztam, hogy a meg nem oldott konfliktusok nagy veszélyt jelentenek a regionális stabilitásra nézve, valamint hogy szükség van arra, hogy az EU határozottan és komolyan megjelenjen ebben a térségben.
Oroszország grúziai akciói sajnálatosak, a regionális és az európai stabilitásra nézve veszélyesek, és a nemzetközi közösség számára elfogadhatatlanok.
Ezért rendkívüli fontos és sürgős, hogy az EU az ígéretekről térjen át a tettekre, és mutassa meg, hogy Grúziával kapcsolatos lépései, valamint Oroszországgal való viszonyának átgondolása terén egyaránt határozott.
A fekete-tengeri térség stabilizálásának biztosítására az EU-nak három kulcsfontosságú alapelv szerint kell lépnie.
Először is, minden döntésnek összhangban kell lennie Grúzia területi integritásával és a nemzetközi joggal.
Másodszor, a konfliktus végleges megoldásának felgyorsítása és az erre való esély javítása érdekében felül kell bírálni a jelenlegi konfliktuskezelési formulát. Ez azt feltételezi, hogy az EU aktív szerepet vállal a grúziai békefenntartó missziókban, valamint a régiókban észlelhető többi konfliktus (például a Dnyeszteren túli konfliktus) kezelésének és megoldásának folyamatában.
A lehető legnagyobb mértékben kell fokozni az EU energiabiztonságának garantálásra tett erőfeszítéseket, beleértve a Nabucco projektet is.
Jean-Pierre Audy  
írásban. - (FR) Elnök úr, Kouchner úr, Jouyet úr, Benita Ferrero-Waldner asszony, először is szeretnék köszönetet mondani képviselőtársaimnak, akik gratuláltak az Európai Unió francia elnökségének és üdvözölték a lépéseket, melyeket Nicolas Sarkozy tett az Oroszország és Grúzia közötti súlyos konfliktus kapcsán.
Egy örökkévalóságig tartana meghatározni a Kelet-római Birodalom határait, nyugaton egészen a Balkánig és Koszovóig, északon pedig a Kaukázusig, Dél-Oszétiáig és Abháziáig. Európai megközelítésünk kiindulópontja az emberek iránti tisztelet kell hogy legyen. Tekintettel arra, hogy Grúziában milyen komolyra fordult a helyzet, javaslom, hogy készítsük elő az Európai Parlament Külügyi Bizottságainak és a tagállamok nemzeti parlamentjeinek rendkívüli ülését, mivel mi, parlamenti képviselők vagyunk azok, akik az embereket reprezentáljuk.
Immár egyértelművé vált, hogy a "Fekete-tengeri szinergia”, amelyet az Európai Bizottság 2007 végén vezetett be, nem elégséges. Az Unónak sürgősen elő kell állnia egy valóban ambiciózus szomszédságpolitikával a Fekete-tenger körül fekvő országokkal kapcsolatban, s ennek első lépése a gazdasági szabadkereskedelmi térség.
Titus Corlăţean  
írásban. - (RO) Az EU nem engedheti meg, hogy a grúziai események más konfliktusos térségekben is megtörténjenek. A grúziai események komoly próbára teszik az unió válaszadásra és a volt szovjet terület megoldatlan konfliktusokkal terhelt régióban tett lépésekre való képességét. Az EU-nak meg kell vizsgálnia annak lehetőségét, hogy Grúziába uniós civil megfigyelő missziót küldjön, amely ellenőrzi a tűzszüneti egyezmény betartását.
Oroszország dél-oszétiai aránytalan ellentámadása negatív hatással volt a civil lakosságra és az infrastruktúrára, és ugyanakkor a nemzetközi szabályok súlyos megsértését jelentette. Ez egyértelműen azt mutatja, hogy a biztonságot multinacionális, pártatlan békefenntartó erővel kell megerősíteni.
Az EU-nak fontolóra kell vennie a Moldovai Köztársasággal való következetesebb együttműködés lehetőségét, valamint azt a lehetőséget, hogy bizonyos feltételek mellett - mely feltételek arra vonatoznak, hogy Chisinau garantál bizonyos demokratikus színvonalat - egyértelmű európai perspektívát ajánl Moldovának.
A jó kapcsolatok fenntartása, valamint a konfliktushelyzetek elkerülése érdekében, a Fekete-tengerrel határos országok közötti regionális együttműködésnek intézményesülnie kell, például azzal, hogy megalapul ezen országok uniója.
Dragoş Florin David  
Elnök úr, Kouchner úr, biztos asszony, tisztelt kollégák!
Szeretném részvétemet nyilvánítani azon orosz polgárok és grúz polgárok felé, akik ebben az ostoba konfliktusban elvesztették szeretteiket, és együttérzésemről kívánom őket biztosítani. Történelmi okokból most úgy szólalok fel, mint egy olyan európai polgár, aki szorosan kötődik mind Oroszországhoz, mind Grúziához - egy olyan polgár, aki inkább az európai sokszínűséghez, semmint az európai egységességhez tartozónak érzi magát.
Ebben a konfliktusban hangsúlyozzuk Európa energiaügyi helyzetét, Oroszország "birodalmi” hozzáállását és Grúzia nacionalizmusát és diplomáciai hiányosságait, de megfeledkezünk arról, hogy emberek és - hangsúlyozom - remények haltak meg e konfliktus során. Úgy vélem, hogy ma, jobban mint bármikor, szükség van arra, hogy mindannyian egy jótékony és konstruktív egység részének érezzük magunkat, s olyan diplomáciai és nemzeti egyensúlyt valósítsunk meg, amely képes megoldani a jövő generációira váró kihívásokat.
Végül hadd kérjen Oroszország elnökét, Grúzia elnökét és az Európai Unió Tanácsának elnökét, hogy tegyenek meg minden szükséges lépést annak érdekében, hogy ez a regionális konfliktus a lehető leghamarabb lezáruljon és hogy - elsősorban a polgárok érdekében - térjenek vissza a nyitott és kiegyensúlyozott, együttműködésen alapuló politikához. Köszönöm szépen.
Hanna Foltyn-Kubicka  
írásban. - (PL) Elnök úr, az utóbbi hetekben azt láttuk, hogy Oroszország támadást indított egy szuverén és független állam ellen. Láthattuk a hadszíntértől több száz kilométerre fekvő terület megszállását, és a nyugatnak tett ígéretek megszegését.
Meggyőződésem, hogy felerészben Grúzia európai törekvése volt az orosz támadás oka. A másik ok az volt, hogy Oroszország ellenőrzést akar gyakorolni a Grúzián áthaladó, energia-nyersanyagok szállítására használt útvonalak fölött. Politikai és erkölcsi kötelességünk, hogy támogassuk a grúz népet, és hogy Oroszország tudomására hozzuk: örökre elmúlt az az idő, amikor kedve szerint járhatott el a saját maga által meghatározott érdekszférában.
A legújabb események nagyon is világossá tették, hogy Oroszország nem tekinthető megbízható partnernek az energia kérdésében. Az olaj és gáz fölötti orosz hatalom a Kreml túszaivá tett minket. Következésképpen a jelenleg előttünk álló legnagyobb kihívás az, hogy véget vessünk az orosz nyersanyagtól való függésünknek. Az, hogy ezt hogyan érhetjük el, vitatott. Ha azonban továbbra is beruházunk az olyan vállalkozásokba, mint például az Északi áramlat vagy a Déli áramlat, azzal az orosz hatalomnak újabb hatásos eszközöket adunk a kezébe, amelyekkel további nyomást tud gyakorolni az Európai Unióra. Ha eljön a megfelelő idő, az oroszok mindenféle fenntartás nélkül felhasználják majd ezeket az eszközöket a saját előnyükre.
Roselyne Lefrançois  
írásban. - (FR) Először is meg kell köszönnöm Lambert asszony kiváló minőségű munkáját.
A jelentés, melyről holnap kell döntetnünk, két szempontból is kiváló: egyfelől igen józanul vizsgálja a dublini rendszer tökéletlenségeit és problémáit, másfelől pedig javaslatokat tesz az eljárások hatékonyságának és a menedékkérők helyzetének javítására.
Szeretnék hangsúlyozni néhány pontot, amelyek véleményem szerint alapvető fontosságúak: a menedékkérők jogait meg kell erősíteni, és ezeket az EU egész területén azonos módon kell garantálni; a menedékkérők fogva tartása minden esetben az utolsó megoldás legyen és mindig legyen kellő indoklása; garantálnunk kell a menedékkérelmek jobb elosztását, mivel a jelenlegi rendszer aránytalan terhet ró azon tagállamokra, amelyek az EU külső határain helyezkednek el; intézkedéseket kell foganatosítani azon tagállamokkal szemben, amelyek nem garantálják a kérelmek alapos és igazságos vizsgálatát; és végül azt, hogy fontos a családegyesítés, valamint az, hogy a "családtag” koncepciója tágabb meghatározást kapjon, azaz minden közeli rokont magában foglaljon.
Marian-Jean Marinescu  
írásban. - (RO) Az Európai Tanács mai rendkívüli ülésének hatalmas eredménye a tagállamok egységessége.
Nem szabad hidegháborús helyzetet kialakítanunk. Az Orosz Föderációnak egységes módon kell tudtára adnunk: tiszteletben kell tartania az országok szuverenitását és területi integritását, a nemzetközi egyezmények valamint az általa aláírt megállapodások értelmében vissza kell vonnia csapatait a meg nem oldott konfliktusok sújtotta térségekből, valamint hogy külpolitikáját nem építheti energiaellátói képességére.
A tagállamok egységességének az unió jövőbeli lépéseiben is meg kell mutatkoznia: a közös energiapolitikában, amelynek alapja új szállítási útvonalak kialakítása a jelenlegihez képest új források használata érdekében; a fekete-tengeri politikák kialakítása a régió jelentőségének fokozására geostratégiai és biztonsági szempontból; a régió megoldatlan konfliktusainak rendezését szolgáló lépések és új mechanizmusok előmozdítása.
Ebben a kontextusban okvetlenül szükség van a szomszédsági politika felülvizsgálatára. Az olyan országokat, mint például Ukrajna, Moldova, Grúzia vagy Azerbajdzsán, koherens és felgyorsított mechanizmusokba kell bevonnunk, amely a jövőben - a szükséges követelményeknek való megfelelés esetén - ezen országok EU-tagságához vezethet.
Péter Olajos  
írásban. - (HU) Grúzia - a szabadság illúziója?
Mindannyian tudjuk, hogy a grúz-orosz háború nem Grúziáról szól. Tudják a képviselőtársaim, és tudják azok az állam- és kormányfők, akik a mai napon találkoznak Brüsszelben, hogy megvitassák a lehetséges szankciókat.
Az Európai Unió egyre szorosabb integrációjáért folyó munkánk közepette villámcsapásként emlékeztetett minket a grúz-orosz konfliktus, hogy a 21. században is az erő dönt.
Oroszország a következő hét évben 190 milliárd dollárt költhet fegyverkezésre és a hadsereg fejlesztésére. Az olaj- és gázdollárokból korszerűsített sereget pedig nem félnek bevetni - legalábbis erről tanúskodik 2008 augusztusa.
Ezt a konklúziót magyarként és a szovjet birodalom egykori kényszerű polgáraként kifejezetten nehezemre esik levonni. Az orosz fenyegetés él, immár a hétköznapi tudatunkba szivárog be. Nemcsak az energia-árakon keresztül, hanem a Grúziába sorjázó harckocsi-oszlopok képében.
Ugyanakkor bízom benne, hogy képviselőtársaim és az európai csúcs résztvevői számára világos: nem Grúzia, Ukrajna vagy Kelet-Európa békéje a tét a jelenlegi konfliktusunkban Oroszországgal. A jövő párbeszédének kereteit és hangsúlyait rakhatjuk le egy egységes és határozott uniós válasszal - vagy egy túlzottan is magabiztos orosz külpolitikának ágyazunk meg.
A két évtizede még szovjet elnyomásban szenvedő uniós tagállamok tudják, hogy mit jelent ez a veszély, bármilyen ideológiai formába öltözzön is. Az új tagállamok vezetőinek éppen ezért erkölcsi felelőssége, hogy választóikat megóvják a növekvő külső fenyegetéstől.
Toomas Savi  
írásban. - Elnök úr, a Grúzia elleni orosz agresszió hatására a világ közvéleménye megkérdőjelezte a Nemzetközi Olimpia Bizottság döntését, miszerint az oroszországi Szocsinak adja meg a 2014-es téli olimpia megrendezésének jogát. Szocsi a Fekete-tenger mellett fekszik, csupán 20 mérföldre az Orosz Föderáció és Abházia határától, azaz igen közel van a konfliktuszónához.
De van egy másik kérdés is, ami aggodalommal tölt el. Ahogy Pekingben, itt is az a helyzet áll fenn, hogy az olimpiai létesítmények kialakítását otthonok akadályozzák. A folyamatban lévő építkezések során például lerombolnának egy teljes falut, amelynek neve Eesti-Aiake, azaz "Észt kert”, és amelyet 120 évvel ezelőtt 36 észt család alapított, akik a császári Oroszország kaukázusi területére vándoroltak és ott kaptak földeket.
Az Orosz hatóságok olyan szerkezeteket építenek a falu legrégebbi részén, amelyeket csupán 14 napon keresztül használnának majd az olimpia idején. Úgy mondják, hogy a családoknak fizetett kárpótlás összege alacsonyabb, mint a földterület piaci ára.
Ezek a felháborító lépések megsértik tulajdonhoz való természetes jogot és ezért el kell ítélni.
Esko Seppänen  
írásban. - Mihail Szaakasvili - akit az ellenzék súlyos választási csalással és széleskörű korrupcióval vádol - azzal került hatalomra, hogy Grúziában felszította a szélsőséges nacionalizmust, és ígértet tett arra, hogy az Oroszország felé hajló Dél-Oszétiát és Abháziát grúz területté teszi.
Grúzia legjobb barátja az Amerikai Egyesült Államok lett, de Izrael sem viselkedik vele elutasítóan. Az Egyesült Államok 130-170, Izrael pedig több mint 100 katonai kiképzőt küldött az országba. Az Iike Tomer kódnevű katona az izraeli hadsereg elit alakulatában volt kiképző és a Defensive Shield nevű céggel állt kapcsolatban - ez a cég katonai szolgáltatásokat nyújt, és vezetője az a Gal Hirsch tábornok, aki negatív hős volt abban a háborúban, amelyet Izrael Libanonnal szemben elveszített. Neki ez volt a hozzáfűznivalója: "Izraeli mércével mérve a katonák képessége szinte nulla volt, a tisztek pedig közepesek voltak. Egyértelmű volt, hogy ésszerűtlen lenne ezt a hadsereget háborúba vinni.” . Az ésszerűtlen és ostoba offenzíva Szaakasvili bohóc-hadseregének totális vereségéhez vezetett.
A katonák elhagyták nehézfegyverzetüket, s ezzel az orosz katonák kezére juttatták azt, majd fejetlen menekülésbe kezdtek Tbiliszi irányában. Az ilyen meggondolatlan lépések nem érdemlik meg az Európai Parlament támogatását. Amerika neokonzervatív Grúzia-lobbija - melynek vezetője Randy Scheunemann, John McCain elnökjelölt külpolitikai tanácsadója - támogatja ezt. Scheunemann egyszerre szerepelt McCain és Szaakasvili fizetési listáján, és az utóbbi 18 hónapban 290 000 amerikai dollárnyi díjazást kapott Grúziából. Azzal azonban egyetértek, hogy az oroszok túlságosan erősen reagáltak.
Csaba Sógor  
írásban. - (HU) A kaukázusi válság egyesek szerint Bush elnök 2005-ös rigai beszédével kezdődött, azzal, hogy bejelentette, új jaltai szerződésre van szükség. Akár azt is mondhatta volna, hogy új trianoni szerződésre, hiszen sok kis népnek és országnak a nyomorúsága nem a 2. hanem az első világháborút lezáró trianoni békeszerződéssel kezdődött. Az akkori amerikai elnök, Wilson a népek önrendelkezéséről szóló javaslata csak álom maradt.
Ma a kaukázusi krízis kapcsán szó esik a nagyhatalmak érdekeiről, olajról, háborúról, de az ott elő népek önrendelkezési jogáról nagyon kevés. Az EU legfontosabb feladata az ilyen konfliktusos helyzetekben a példamutatás lehetne. Az EU tagállamai közül 11 biztosít valamilyen formában kisebbségi vonatkozású autonómiát. Ez az EU tagállamok 41%.-a.
A cél: a példamutató nemzeti kisebbségi politika az EU minden tagállamának: nem 41%, hanem 100%-ban! Egy példamutató nemzeti kisebbségi politikával rendelkező Európai Unió hatékonyabban tud fellépni akár a Kaukázusban is.
Daniel Strož  
írásban. - (CS) Már a koszovói függetlenség elismerésével kapcsolatos viták elején jeleztük, hogy egy ilyen lépés elindíthat egy spirált, amely mindenképpen olyan negatív következményekkel jár majd, amelyeket nehezen tudunk előrejelezni.
A CPBM a cseh parlamentben is hangot adott annak, hogy nem ért egyet azzal, hogy a Cseh Köztársaság elismerte Koszovót. Azok, akik akkor a tűzzel játszottak, most ne lepődjenek meg azon, hogy a földgolyó egy másik területén megégették magukat - különösen akkor ne lepődjenek meg, ha ebben partnerük egy olyan problémás személyiség volt, mint Mihail Szaakasvili.
A jelenlegi helyzet megoldása a nemzetközi jog tiszteletben tartása, ami különösen fontos az olyan kis országok esetében, mint az ismert történelmi tapasztalattal rendelkező Cseh Köztársaság. Ebben a helyzetben a szorongás fokozása bizonyos politikákkal egész egyszerűen téves és veszélyes.
Egyes NATO-tagállamok reakciója és az Oroszországgal való viszony változásaival szembe kell állítanunk például Oroszország szerepvállalását a nemzetközi terrorizmus elleni küzdelemben, vagy például azzal, hogy az afganisztáni expedíciós haderő számára szükséges ellátmány 70%-át az Orosz Föderáció területén keresztül szállítják. Nyilvánvaló, hogy a NATO vezetése ezzel pontosan tisztában van.
A helyzetet nem az oldja meg, ha erős kifejezéseket és gesztusokat alkalmazunk, hanem az, ha racionális tárgyalásba fogunk.
József Szájer  
írásban. - (HU) Negyven esztendeje annak, hogy a Varsói Szerződés csapatai lerohanták Csehszlovákiát és megdöntötték a kommunista diktatúra demokratikus átalakítását célul kitűző kormányt. A műveletben sajnos a szocialista Magyarország is szégyenteljes szerepet vállalt, együtt a többi szovjet csatlósállammal. Így szolgálva Moszkva nyers birodalmi önkényét. Ezért megkövetjük a szlovák és a cseh népet.
Nekünk, magyaroknak ez különösen fájdalmas, hiszen tizenkét évvel korábban, 1956-ban a szovjet csapatok hasonló módon fojtották vérbe a magyar forradalmat. A Prágai Tavasz eltiprásával Moszkva azt üzente: az Európától a második világháború végén elhódított befolyási övezetében azt csinál, amit akar, a szovjet-orosz birodalmi gátlástalanságnak és képmutatásnak nincsen határa.
Ez ellen egyetlen eszköz lehetséges - kemény és határozott kiállás a polgári szabadságjogok, a demokrácia és a nemzeti szuverenitás alapelvei mellett, fellépés az agresszió ellen. Ez kell, hogy a demokratikus Európa világos üzenete legyen ma is!
Andrzej Jan Szejna  
írásban. - (PL) Úgy vélem, az Oroszország és Grúzia közötti konfliktus megítélésekor igen óvatosan kell eljárnunk.
Nem fér kétség ahhoz, hogy Oroszország megszegte a nemzetközi jog alapelveit, amikor grúz területre lépett. Mélyen elítélem Oroszország aránytalan reakcióját. Arról azonban nem szabad megfeledkeznünk, hogy a grúz oldalt is illeti szemrehányás, mivel ő kezdeményezte a katonai akciót. Egy ilyen akció semmi esetre sem lehet egy vita elintézésének módja.
Az Európai Uniót felkérték arra, hogy ebben a helyzetben töltse be a közvetítő fontos szerepét. Úgy vélem, hogy az Uniónak igaza volt akkor, amikor Oroszországnak felrótta Dél-Oszétia és Abházia elismerését. Grúzia szuverenitását és területi integritását tiszteletben kell tartani.
Úgy vélem, hogy a jelenlegi helyzetben alapvető fontosságú, hogy az Európai Unió mihamarabb békefenntartó és ellenőrző missziót küldjön Dél-Oszétiába.
A helyzet azt mutatja, hogy fekete-tengeri régió országainak még szorosabb együttműködésre van szükségük.
Igennel szavaztam a grúz helyzettel kapcsolatos közös állásfoglalási indítvány kapcsán.
Marian Zlotea  
írásban. - (RO) Úgy hiszem, igen fontos, hogy ebben a kényes pillanatban Európa megmutassa, hogy egységes és hogy a grúziai konfliktusról egységes álláspontot alakított ki.
Mindazonáltal továbbra is segítséget kell nyújtanunk az érintett grúziai területek rekonstrukciójához, támogatnunk kell a bizalom kialakítását célzó intézkedéseket, valamint a regionális együttműködés fejlesztését. Ugyanakkor az is szükséges, hogy Európa felgyorsítsa az európai energiapolitikai projektek (például a Nabucco) fejlesztését.
Noha a figyelem javarészt Grúziára irányul, Azerbajdzsán földrajzi elhelyezkedését figyelembe véve, úgy gondolom, hogy az EU energiaügyi projektjeinek támogatása és fenntartása érdekében nem szabad megfeledkezünk az EU-Azerbajdzsán partnerség kialakításának fontosságáról.
Szeretném hangsúlyozni, hogy a fekete-tengeri régió holtpontra jutott konfliktusainak rendezése kizárólag a nemzetközi jog keretein belül valósítható meg, tiszteletben tartva az országok területi integritását és szuverenitását a terület egésze fölött, valamint a határok sérthetetlenségének alapelvét.
Támogatom a Tanács álláspontját, miszerint az Európai Unió készen áll arra, hogy - ideérte szárazföldi jelenlétet mint eszközt -, támogasson minden olyan erőfeszítést, amely a grúziai konfliktus békés és tartós megoldását garantálja. Úgy vélem, hogy kizárólag párbeszéddel és tárgyalással érhetjük el a kívánt eredményeket.
