Forberedelse af Det Europæiske Råd (14. og 15. december 2006) (fortsat forhandling) 
Brian Crowley
Hr. formand! Jeg vil gerne byde rådsformanden og formanden for Kommissionen velkommen.
Der er tilsyneladende visse problemer med talerrækkefølgen i Parlamentet efter de ændringer, der er sket i gruppernes størrelse i dag. Jeg skulle have talt tidligere, men lad os tage det op senere. Det er klart, at nogle mennesker stadig er oprørte over, at der foregår bevægelse inden for Parlamentet.
Jeg takker rådsformanden for hendes bidrag, ikke bare i dag, men gennem hele det finske formandskab for Den Europæiske Union. Jeg lykønsker navnlig hende selv og hendes regering med deres vedholdenhed og vilje til at engagere sig i det, der må betragtes som en række vanskelige spørgsmål. Selv om nogle af disse spørgsmål fortsat skaber problemer, mener jeg, at der er sket visse fremskridt.
For det første med hensyn til Rusland og hele energiområdet, hvor vi har taget betydelige skridt med henblik på at skabe et partnerskab af ligemænd. Det er ikke blot et spørgsmål om, at den ene side er afhængig af den anden; der er tale om gensidig afhængighed på begge sider af forholdet. Men det er uheldigt, at de russiske myndigheder - sundheds- og landbrugsinspektoraterne - udsendte blandede signaler vedrørende den russiske kødimport fra Den Europæiske Union og forsøgte at slå revner i den enighed, der findes inden for Den Europæiske Union om hele spørgsmålet om sundhed og fødevaresikkerhed, efter at vi har kæmpet hårdt og længe i Unionen for at skabe en fælles standard for produkter af god kvalitet og garanteret kvalitet. Jeg håber, at lederne, formanden for Rådet og Kommissionens formand, på Rådets møde i morgen vil finde en hurtig løsning på dette spørgsmål.
For det andet med hensyn til udvidelsen og integrationskapaciteten, navnlig i forhold til Tyrkiet, er spørgsmålet om Cypern, trods visse menneskers forsøg på at forenkle spørgsmålet om Tyrkiet til et spørgsmål om for eller imod Cypern, et selvstændigt spørgsmål. Det er et anliggende, hvor det cypriotiske folk og det tyrkiske folk selv skal forsøge at finde en løsning. Men Tyrkiet indgik aftaler med Den Europæiske Union under Ankara-protokollen om at gøre bestemte ting. Hvis de ikke er villige til at overholde denne forudgående aftale og deres forudgående viden om, hvad vi forventer af dem, vil det få følger, men forhandlingerne bør ikke afbrydes helt.
Darfur er den mest forfærdende humanitære krise, vi har været vidner til i det 21. århundrede - fortsat folkedrab og etnisk udrensning - og alligevel trækker vi os alle tilbage, siger "hvor skrækkeligt" og tager os til hjertet, men vi gør ikke noget for at finde en løsning på spørgsmålet.
Det er de spørgsmål, vi skal have fundet en løsning på straks, ikke bare for vores egen troværdigheds skyld, men for sikkerheden i både Afrika og Den Europæiske Union.
Jens-Peter Bonde
for IND/DEM-Gruppen. - Hr. formand! I morgen mødes vores statsministre til topmøde i Bruxelles, og de vil genoplive den døde forfatning. Finland afleverer en rapport om de enkelte landes holdninger, efter at landene har været i såkaldt skriftestolsprocedure, og de forhandlinger er foregået bag lukkede døre og under ledelse af et land, hvor to tredjedele af vælgerne er imod forfatningen. Giv os den rapport nu, fru rådsformand. Hvad har den franske regering svaret efter de franske vælgeres nej? Hvad har den hollandske regering svaret efter 62 % nej-flertallet i Holland? Det tyske formandskab vil brodere videre på rapporten og forberede 25. marts-erklæringen og en vedtagelse af en traktattekst under portugisisk formandskab. Denne tekst skal så luskes igennem ved nationale ratifikationer. Aldrig mere folkeafstemning synes at være elitens svar på folkenes nej.
Man kunne også gå en anden vej og lytte til borgernes protest. Hvorfor ikke involvere borgerne i udarbejdelsen af nye fælles spilleregler? Hvorfor ikke sammensætte et nyt konvent ved direkte valg med den opgave at skrive en demokratisk forfatning og en alternativ samarbejdsaftale mellem europæiske demokratier og så sende de to forslag til folkeafstemning den samme dag i alle Europas lande? Så vil vi alle kende vælgernes dom. Så vil det ikke være svært at strikke en aftale sammen, som borgerne vil hilse velkommen og stemme ja til. Start med at beslutte, at resultatet skal til afstemning i alle lande, hvor det er muligt, så vil skribenterne være nødt til at udarbejde en tekst, der kan vedtages. Så vil overskrifterne være åbenhed, nærhed og demokrati i stedet for lukkethed, fjernstyring og embedsmandsvælde. Så vil man kunne enes om en tekst, der kan .....
(Formanden fratog taleren ordet.)
Jana Bobošíková
(CS) Hr. formand! Jeg vil gerne på det kraftigste opfordre det finske formandskab til at holde op med at luske omkring som katten om den varme grød og sætte en diskussion om placeringen af hovedkvarteret for det europæiske navigationssystem Galileo på dagsordenen for Rådets møde i morgen. Jeg blev inspireret til at fremsætte denne opfordring ved de foruroligende nyheder, der er kommet frem efter gårsdagens samtaler mellem transportministrene fra EU-25. Det mislykkedes ikke kun for ministrene at blive enige om hovedkvarteret for agenturet, men de drog også tidligere løfter fra Rådet i tvivl. I den forbindelse vil jeg gerne minde Parlamentet om løfter for tre år siden, hvor EU's stats- og regeringschefer helt klart erklærede, at de nye medlemsstater skulle prioriteres ved valget af placeringer til nye agenturer. Hvad er der sket siden da?
I de seneste to år er der blevet oprettet seks nye agenturer i Unionen, hvoraf kun ét, Frontex, er placeret i en af de 10 nye medlemsstater - i dette tilfælde Polen. De andre er endt i Sverige, Frankrig og Grækenland. Nu hører vi fra diplomaterne, at de gamle medlemsstater i hemmelighed har besluttet, at Galileo også vil blive placeret i de gamle EU-15. Bortset fra diskussionerne om hovedkvarteret for Galileo-systemet vil jeg også bede Rådet bekræfte, at de tre år gamle løfter om at prioritere de nye medlemsstater ved placeringen af agenturer stadig står ved magt. Derfor bør Galileo placeres i Den Tjekkiske Republik, Malta eller Slovenien, naturligvis under forudsætning af at disse lande kan tilbyde konkurrencedygtige projekter.
Jeg tror fuldt og fast på, at det bør være en del af EU's politik at respektere konklusionerne fra Rådets topmøder. Ellers er de intet andet end ubrugelige stykker papir.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Hr. formand! Integrationsprocessen i Den Europæiske Union står ved en skillevej. Det er nødvendigt for Europas fremtid, at man på EU-topmødet når til enighed om udvidelsesstrategien. Rapporten fra Kommissionen, som blev offentliggjort i November, udgør en god ramme for dette. Jeg støtter i høj grad Kommissionens forslag og de to betænkninger af hr. Brok og hr. Stubb, som blev vedtaget i dag.
Unionen bør tage en bredere ideologisk diskussion og lægge vægt på en bæredygtig, langsigtet strategi. Vi må ikke tillade, at nuværende politiske spørgsmål påvirker beslutninger, der skal virke i fremtiden.
For Den Europæiske Union betyder det at være åben at være i live. Det er mit inderste ønske, at Det Europæiske Råd i denne uge ikke udelukkende fokuserer på Tyrkiet. Da udenrigsministrene mødtes i mandags, håndterede det finske formandskab med held de problemer, der skyldes den fejlslagne gennemførelse af Ankara-protokollen. Vigtigere er det, at med henblik på at løse konflikten bekræftede Rådet Kommissionens forslag om at fastfryse otte kapitler i Tyrkiets tiltrædelsesforhandlinger. Men de øvrige 27 kapitler vil fortsat være åbne for nye samtaler og fremskridt.
I modsætning til det billede, man ser, har udenrigsministrenes beslutning i mandags ikke sat forhandlingerne med Tyrkiet i stå, men fremskynder i virkeligheden samtalefasen. Hvis denne beslutning bekræftes på topmødet, vil forhandlerne gå i gang igen; de vil ikke blive bremset. Den begrænsende frist i Ankara-protokollen er blevet fjernet. Dette sikrer en mere åben dialog ved forhandlingerne i et mindre presserende miljø.
Som det kom frem tidligere i dag i den fremragende betænkning af min kollega hr. Stubb, er det Den Europæiske Unions og ikke ansøgerlandenes ansvar at sørge for integrationskapaciteten. Derfor er det vigtigt at drøfte forfatningsmæssige spørgsmål ved Det Europæiske Råd.
Fru Lehtomäki, alle er klar over, at der er enighed om behovet for en traktat, men vi har brug for at få de reelle valgmuligheder på bordet. Jeg synes, at det finske formandskab har gjort et godt stykke arbejde med forberedelserne, men nu må vi gå i gang med at analysere dette og få valgmulighederne på bordet.
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke rådsformanden og Kommissionens formand for et fremragende stykke arbejde. Listen er lang, og De har også gjort forberedelser vedrørende Mellemøsten og videre fremskridt.
Jeg vil blot gentage, hvad min gode ven og kollega, formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe, fremlagde som et tilbud, De ikke kan afslå - et siciliansk tilbud. Lad mig sige helt seriøst, at jo, vi ønsker at arbejde videre med Tyrkiet, og vi ønsker ikke at lukke døren for Balkan.
Men for at sikre, at befolkningen er med os, er vi nødt til at gøre mere. Folk er bekymrede og usikre. De har ikke svar vedrørende deres jobmuligheder og deres børns uddannelsesmuligheder. Har disse to ting noget til fælles? Ja, de har. Befolkningen i Den Europæiske Union er usikre over for udvidelsen. For at gøre udvidelsen til en succes nu og i fremtiden har vi brug for flere arbejdspladser, vi må kombinere konkurrenceevne og social sikring, og det er her, PES og Den Socialdemokratiske Gruppe kommer ind i billedet.
Jeg blev ikke overrasket over at høre hr. Watson tale om konkurrence. Men jeg er forbavset over, at han ikke kendte vores holdning. Vi er ikke imod konkurrence, men imod en ensidet tilgang til konkurrence. Det eneste, der fungerer i den moderne verden, er at kombinere social sikring med konkurrence inden for nye rammer. Det er et tilbud, De ikke kan afslå, hr. Barroso. Jeg har det her, underskrevet af mig selv og med hilsener fra min gode ven, Martin Schulz, Jacques Delors - en af Deres forgængere - og mig selv.
Hvad drejer det sig om? Det er enkelt. Der står: Hør her, kære borgere, Europa er en merværdi, der skal sikre, at vores velfærdsstater i den globale økonomi ikke havner i en konkurrence med social dumping, men indgår i en konkurrence på bedre kvalifikationer, bedre organisation af velfærdsstaten og reformer. De skal ikke være reformer, hvor folk frygter, at noget bliver taget fra dem, men ærlige reformer: Vi vil reformere, og det bliver ikke det samme som før. Det bliver bedre.
Det, jeg siger, er: Lad os forene vores kræfter nu og sende et klart signal, ikke bare fra Rådets møde til foråret, men fra alle møder i Det Europæiske Råd. Lad det være et fast punkt på dagsordenen til gavn for befolkningen, for udvidelsen og for enheden i Den Europæiske Union.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Hr. formand! Samtalerne mellem EU og Tyrkiet om medlemskab er en langvarig proces. Det er forståeligt, at forhandlingerne om medlemskab giver anledning til mange spørgsmål og også til tvivl. Tyrkiets eventuelle medlemskab vil ændre Europas grænser politisk, kulturelt, økonomisk og strategisk om ikke geografisk. Tyrkiet er og vil fortsat være et asiatisk land rent geografisk: Kun en lille del af Istanbul ligger på den europæiske side.
Nu er der brug for tålmodighed. Vi må vente og se, hvordan Tyrkiet udvikler sig, og hvordan landet opfylder kriterierne for medlemskab. Det bliver ikke let for Tyrkiet hurtigt at tilpasse sig alle ændringerne. Beslutningen om Finlands EU-medlemskab for mere end 10 år siden var vanskelig, og sådan har det været for alle de andre nye medlemsstater. For Tyrkiets vedkommende er det langt mere vanskeligt, fordi EU kræver så mange ændringer. Tyrkiet er ikke parat til at komme med nu, men vi må indrømme, at EU i øjeblikket heller ikke er parat til at optage Tyrkiet som medlem. Tiden er ikke moden. Der stilles store krav til befolkningen og beslutningstagerne om vejen hen imod en aftale.
Hvis udvidelsen skal lykkes, må vi også være opmærksomme på vores egen interne udvikling. Derfor er forfatningstraktatens skæbne vigtig. Minister Lehtomäki har gjort et fremragende stykke arbejde. Hun har ført samtaler med alle medlemsstaterne, og her ved denne lejlighed vil jeg gerne bede hende kaste lidt lys over diskussionerne her i Parlamentet. Åbenhed er den eneste vej frem for forfatningstraktaten, hvis den skal tage form på et tidspunkt i fremtiden.
Bernat Joan i Marí
(EN) Hr. formand! Der er mange vigtige spørgsmål i forbindelse med udvidelsen. Med hensyn til Tyrkiet kan vi opnå enighed om udvidelsens forløb på grundlag af Københavnskriterierne. Jeg anerkender problemerne ved, at Tyrkiet kommer med i Den Europæiske Union, men jeg vil også gerne påpege den risiko, vi står over for i øjeblikket. Jeg kan forstå, at der er stigende euroskepsis hos den tyrkiske befolkning, noget, der blev udtrykt klart af vinderen af Nobelprisen, Orhan Pamuk, som skrev om tristheden hos dele af det tyrkiske samfund over hele denne proces.
De europæiske institutioner er nødt til at være intelligente og holde hovedet koldt for at styre processen og få den afsluttet på rette vis, dvs. med Tyrkiet som medlem af Den Europæiske Union, der opfylder Københavnskriterierne. Vi skal imidlertid også huske på det paradoks, at Københavnskriterierne ikke overholdes i nogle af EU's medlemsstater.
Jeg glæder mig også over de fremskridt, som Kroatien har gjort, og jeg håber, at vi en gang i fremtiden også vil se Montenegro gøre det samme og foregå med et godt eksempel på, hvordan man skal håndtere Vestbalkan.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr. formand! Jeg vil gerne omtale to punkter, der har med det kommende møde i Det Europæiske Råd at gøre.
Det første er indvandringspolitikken. I et nyere dokument fra Forsvarsrådet står der, at globaliseringen vil skabe vindere og tabere på statsligt, regionalt og lokalt plan. I Afrika vil den gennemsnitlige levealder være 22 år, og befolkningen vil koncentrere sig i storbyer med mange arbejdsløse og med konsekvenser i form af humanitære katastrofer, fortvivlelse og migration. Da migration er resultatet af fattigdom, bør man på mødet behandle årsagerne i stedet for at imødegå selve indvandrerne på en sporadisk måde med repressive foranstaltninger.
Det andet hænger sammen med EU's udvidelse og derfor også med Tyrkiets vej mod optagelse. De beslutninger, der er truffet i Rådet (udenrigsministrene) synes at være tilfredsstillende, fordi man hermed sender et signal til Tyrkiet, samtidig med at EU tager ansvar for hele vejen igennem at være konsekvent over for sine holdninger. Hvad angår handelen, som ikke er et emne i forbindelse med Tyrkiets optagelse, vil vi utrætteligt gentage, at vi ikke afviser dette, når blot det ikke fører til en nedprioritering af Republikken Cypern eller til en opprioritering af pseudostaten. Republikken Cypern arbejder ufortrødent med at forbedre levevilkårene for tyrkisk-cyprioterne, og i virkeligheden stammer de problemer, de møder i denne forbindelse, fra Tyrkiets ulovlige besættelse af 37 % af Cypern. Om ikke andet bør dette budskab ikke udvandes yderligere på grund af opportunisme og modstridende interesser. Af hensyn til fleksibiliteten og kompromiserne er det i alles interesse, at man ikke opgiver grundlæggende principper og værdier.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Barroso for at have gjort oprettelsen af et europæisk teknologisk institut til en af Den Europæiske Unions prioriteringer. Det er en vigtig institution, som, hvis den skal være effektiv, bør have sine hovedkvarterer i flere medlemsstater. Jeg er enig med kommissær Figel' i, at Polen bør være et af de lande, og den polske regering har foreslået Wrocław. Det er i sandhed en europæisk by, som opfylder alle krav for at blive et af hovedkvartererne for det europæiske teknologiske institut.
Kommissionens formand talte også om den midlertidige suspendering af forhandlingerne med Tyrkiet. For nu at bruge et udtryk fra sportens verden vil jeg sige, at vi bør opstille en forhindring, som tyrkerne skal hoppe over. Men forhindringen skal indstilles til en realistisk højde. F.eks. to meter og seks centimeter for mænd og to meter for kvinder, noget der er realistisk og ikke fem meter. Strenge krav i den størrelsesorden er ikke andet end et påskud for aldrig at lade tyrkerne komme med i Den Europæiske Union.
Det glæder mig, at vi i dag taler om at lade Kroatien komme med efterfulgt af landene på Vestbalkan. Vi drøfter denne sag på et tidspunkt, hvor en delegation fra Montenegro er på besøg i Parlamentet. Det er tidens tegn. Hr. Cohn-Bendit talte om vinduet, som indvandrerne bruger til at tiltvinge sig adgang til Europa. Problemet ligger i, at de kommer ind gennem både døre og vinduer.
Udvidelsen af Den Europæiske Union er nødvendig, mere nødvendig end institutionelle reformer.
Nigel Farage
(EN) Hr. formand! Vi står ved afslutningen af et lidet iøjnefaldende formandskab, og det skal vi måske være taknemmelige for. Jeg forventer noget mere fyrværkeri med tyskerne i de kommende seks måneder!
På vej imod topmødet forventer jeg, at overskrifterne vil handle om diskussionen om Tyrkiet, og måske vil vi høre mere om klimaforandringerne. Det, der bekymrer mig, er, hvad man diskuterer vedrørende området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Der blev gjort et forsøg i Tampere i september på at flytte dette spørgsmål fra enstemmighed til afstemning med kvalificeret flertal. De af os, der kommer fra lande med tradition for sædvaneret, tror på vores ret til en retssag med nævninge, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist, samt beskyttelse mod fængsling uden dom. Vi ønsker ikke, at Den Europæiske Union skal bruge de rædsler, der er foregået rundt omkring i verden, som en velkommen krise til at styrke sine egne beføjelser. Hvis vi fratager mennesker deres individuelle friheder i kampen mod terror, har vi rent faktisk foræret terroristerne en sejr.
Alessandro Battilocchio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg taler på vegne af det nye PSI. I sidste uge deltog jeg i en interessant international konference i Bruxelles om EU's rolle, når det gælder om at fremme demokratiet i verden.
Talrige repræsentanter for tredjelandene understregede, at de har tillid til den støtte, som EU kan give til demokratiseringsprocesserne, og som således fremmer den geopolitiske stabilitet og verdensfreden. Udvidelsesprocessen og naboskabspolitikken har begge vist sig at være værdifulde instrumenter, når det drejer sig om at forfølge disse målsætninger. Jeg blev klar over, at deres forventninger er meget store, men jeg blev også klar over, at demokratiseringsprocessen i Europa undertiden stadig er mangelfuld, og at det er nødvendigt med nogle institutionelle justeringer.
Den plan D, som Kommissionen har foreslået for 2006, og som omfatter demokrati, dialog og debat, er det første skridt i den rigtige retning, men hvis EU skal spille en fortjent rolle på internationalt plan og på det udenrigspolitiske område, er det vigtigt, at EU selv starter med at tage visse grundlæggende spørgsmål op, der ikke længere kan udsættes. For at gøre det kort vil jeg nøjes med at nævne tre af disse spørgsmål. Det er for det første forfatningens ratificering, for det andet det fælles sæde i FN og sidst - men ikke mindst - energisikkerheden. EU skal være i stand til at iværksætte en strategisk plan for vedvarende og alternativ energi, så vi ikke længere står svagt over for vores største partnere, og så vi kan gøre en kraftig indsats - dvs. uden hensyntagen til økonomiske interesser - selv i de mest alvorlige kriser.
Timothy Kirkhope
(EN) Hr. formand! Rådet mødes i denne uge for at drøfte en række vigtige spørgsmål, der vil fortsætte ind i det næste formandskab.
For det første vil det finske formandskab rapportere om sine uformelle samtaler med medlemsstaterne om den europæiske forfatnings fremtid. Jeg håber, at diskussionen om dette spørgsmål bliver åben og gennemsigtig, og at det samme vil gælde for Rådet. Vi ved, at der findes meget store forbehold over for at gå videre med forfatningen i en række lande. Den britiske regering har udsendt blandede signaler og virker dybt splittet, den afgående nederlandske regering ønsker ikke endnu en folkeafstemning, mens den tyske regering ønsker at bevare mest mulig af den nuværende forfatning. Derfor føler jeg med formandskabet, når det skal i gang med at arbejde med denne sag.
Men en ting er helt klar: Der er virkelig meget begrænset entusiasme for den. Medlemmerne af ALDE-Gruppen bedes bemærke udtalelsen fra lederen af de Liberale Demokrater i Storbritannien, som i går beskrev det som et "torteret dokument". Gad vide, om hr. Duff er enig i det.
Jeg beder om, at vi nu går videre og begynder at fokusere på en virkelig reformdagsorden, hvor vi virkelig gør Den Europæiske Union mere udadskuende, fleksibel og konkurrencedygtig. Jeg mener, at dette også er vejen til at genoprette tilliden til Europa - og vi skal bestemt ikke basere os på PSE-brochurerne, som snart vil blive glemt.
Rådet drøftede også idéerne til fremtidige retlige og indre anliggender. Det er klart, at vi ikke i tilstrækkelig grad har udforsket mulighederne for at forbedre det mellemstatslige samarbejde. Vi må nu komme videre med dette her og finde nye metoder til at få denne vej til at fungere bedre.
Jeg håber, at vi også vil tage hr. Barrosos bemærkninger til os, hvor han sagde, at han gerne ser en fremskyndelse af strukturreformerne i Europa. Han har ret. Det er den form for praktisk initiativ, der vil forbedre Europas status i befolkningens øjne, og jeg er bestemt tilhænger af det.
Reino Paasilinna
(FI) Hr. formand, minister Lehtomäki, mine damer og herrer! Beslutningen om Tyrkiet - som til dels er lagt på is - var den rette. Det måtte ske. Tyrkiet var ikke parat til politiske løsninger. Tænk bare på de kulturelle ændringer: De bliver heller ikke så nemme.
Men Europa kan heller ikke nå sine egne mål. Hvordan kan det være? Vi har haltet bagud med forskning, produktudvikling og innovation, og vi sakker længere og længere agterud. Inden for informations- og kommunikationssektoren, som udgør 40 % af BNP, drysser vi lykkeligt af sted bagefter vores konkurrenter. Situationen med hensyn til forskere er meget dårlig. Vi har brug for flere af dem, men i stedet mister vi dem. De bureaukratiske hindringer er tårnhøje, vores uddannelsesfaciliteter er utilstrækkelige, vores økonomiske vækst er langsom, udviklingsarbejdet er utilstrækkeligt og de højtravende mål fra Lissabon smutter væk mellem fingrene på os. Energiafhængigheden og -forbruget er stigende, og vores selvforsyningsgrad skrumper ind. Vi har selv skabt disse kriser - helt alene.
På topmødet må vi skabe enighed eller i det mindste tage en diskussion om hurtigt at kaste et redningsbælte ud: Vi har brug for en dramatisk forbedring i udviklingen på forskningsområdet. Nogle af os har fremlagt eksempler på dette. Det syvende rammeprogram for forskning og udvikling er ikke nok, og det samme gælder forskningsrådet og det europæiske teknologiske institut. Vi har brug for flere penge, mere innovation og flere investeringer: et intelligent redningsbælte for Europas fremtid. Det er det, vi sigter imod.
Andrew Duff
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke formandskabet for rapporten om resultaterne af dets rundspørge om traktatens fremtid, selv om man kunne have forventet en lidt mere omfangsrig rapport fra et formandskab, der har lagt så stor vægt på at forbedre gennemsigtigheden. Men sandheden er, at medlemsstaterne ikke kan danne sig en konstruktiv mening om fremtiden uden et konkret forslag om genforhandling fra Kommissionen eller formandskabet.
Jeg vil sige til hr. Kirkhope, at min partileder i det mindste taler om spørgsmålet, mens hr. Cameron virker alt for bange til overhovedet at tale om det!
Formandskabet bør påpege, at det ikke er godt nok for medlemsstaterne bare at blive enige om, at de alle ønsker at redde traktaten og samtidig blokere afskaffelsen af nationale vetoer og udvide brugen af afgørelser med kvalificeret flertal. Hvis de gør det, får vi flere dårlige resultater og langsomme fremskridt. Kan formandskabet derfor forsikre os om, at det vil påvise den absurde modstrid mellem disse to synspunkter?
Vittorio Agnoletto
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi er nødt til at se i øjnene, at Tyrkiet ikke tager Europa og forhandlingerne om at tiltræde EU seriøst.
I Ankara er processen med at foretage demokratiske reformer gået fuldstændigt i stå. Ophævelsen af straffelovens artikel 301 om ytringsfrihed er udsat på ubestemt tid, og hvad Cypern-spørgsmålet angår, har Erdogan stillet et hav af forslag og modforslag, som i virkeligheden tager sigte på at krybe uden om det grundlæggende spørgsmål om Ankara-protokollens ratificering.
Hertil kommer det kurdiske spørgsmål og anerkendelsen af det kurdiske folks grundlæggende rettigheder, der hidtil er blevet nægtet. Jeg vil gerne gentage, at min gruppe er tilhænger af Tyrkiets tiltrædelse af EU, men det er efterhånden tydeligt, at premierminister Erdogan hellere vil følge den ekstremistiske nationalisme og Tyrkiets kemalistiske militær end Europa.
I stedet for at gøre demokratiet og retsstaten til hovedpunkterne i en ny politik, som kan modernisere Tyrkiet i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne, har Erdogan tydeligvis valgt - i det mindste i øjeblikket - at stå i spidsen for det gamle Tyrkiet. Derfor er vi enige i Kommissionens beslutning om at indstille forhandlingerne om otte vigtige kapitler i de bilaterale aftaler.
Tyrkiet skal vide, at Europas dør står åben, men den står kun åben for et demokratisk Tyrkiet, der respekterer befolkningernes rettigheder og de grundlæggende rettigheder for alle, både tyrkere og kurdere i Tyrkiet. Nu er bolden på Erdogans banehalvdel.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på det meget alvorlige problem med Den Europæiske Unions forhold til Rusland og navnlig problemerne med energisikkerhed og samhandel. Vedrørende det første spørgsmål vil jeg gerne påpege, at Rusland fortsat bruger forsyningen af de råstoffer, vi bruger til at fremstille energi, som et politisk værktøj til at påvirke både Den Europæiske Unions medlemsstater og tredjelande. Rusland forsøger også at indgå en ny aftale med Den Europæiske Union og ønsker at blive medlem af Verdenshandelsorganisationen, mens landet samtidig bryder dens grundlæggende principper ved at begrænse importen af varer til sit marked af politiske årsager.
Et eksempel på denne adfærd er den et år gamle embargo på polske forbrugsvarer til det russiske marked. Den har kostet polske erhvervsdrivende hundreder af millioner euro. Her er der mere end nogensinde brug for europæisk solidaritet. Desværre har denne solidaritet ikke været synlig gennem de seneste par måneder, og det var kun det polske veto, hvor man blokerede indledningen af forhandlinger mellem Unionen og Rusland, som resulterede i hyppigere henvisninger til solidaritet som et nødvendigt værktøj til løsning af de alvorligste udfordringer, som Den Europæiske Union står over for.
Jeg håber, at det kommende tyske formandskab vil huske dette princip og rent faktisk anvende det, når Tyskland nu skal lede arbejdet i Det Europæiske Råd.
Patrick Louis
(FR) Hr. formand! Det tyske formandskab for Den Europæiske Union ser ud til at blive en prøve. En prøve på institutionernes evne til at tage hensyn til nationernes vilje. Tænkepausen vil slutte, og forhindringen med det franske valg vil være klaret. De, der ikke ønskede forfatningstraktatens fald, vil kunne gå i offensiven.
Opdele, afkoble og ophugge: Opskrifterne er mange, planerne talrige, men ingen af dem indeholder forslag om et reelt alternativ til det overstatslige projekt. Kun mulighederne for at tilsidesætte folkeafstemningerne i Nederlandene og Frankrig overvejes, og de synspunkter - jeg burde sige truslerne - fra fru Merkel varsler ilde. Mens modstanderne af forfatningen knap nok tåles her i Parlamentet, må man ikke glemme, at befolkningen lytter til os.
Under disse omstændigheder kan jeg kun gentage mine advarsler. Det tyske formandskab må ikke gøre ubodelig skade ved at genoplive en forfatning, som ingen vil have, ud over systemet, og jeg vover at håbe, at Parlamentet ikke blot er en institution, der gentager, hvad systemets siger, men stadig har et ønske om at repræsentere Europas nationer, nationer, der fortsat ønsker at være herrer over deres egen skæbne på deres egen jord, dvs. at være suveræne stater.
Koenraad Dillen
(NL) Hr. formand! Den tyrkiske regering har meddelt, at den ikke vil give efter for, hvad den selv kalder presset fra cyprioterne for at lade Ankara træffe såkaldte unilaterale foranstaltninger for at løse problemerne mellem Tyrkiet og Nicosia. Det ser ud, som om EU, som Tyrkiet er så ivrig efter at blive medlem af, har givet efter for presset fra Cypern. Den tyrkiske regering meddeler nu, at den ikke selv vil træffe såkaldte unilaterale foranstaltninger, med andre ord, at den ikke vil overholde de aftaler, som Ankara-protokollen indeholder om Cypern.
Jeg håber, at Det Europæiske Råd i morgen og i overmorgen vil benytte lejligheden til at sætte prikken over i'et, hvad Tyrkiet angår, for det drejer sig ikke om ensidige foranstaltninger, men om en krystalklar situation, og denne kan udtrykkes i få sætninger. Det er nemlig ikke acceptabelt, at et kandidatland, som i mere end 30 år ulovligt har besat en anden EU-medlemsstats område militært, bliver medlem af Unionen og tilmed tror, den kan lade sorteper gå videre til ofret. Det er sagens kerne. At Erdogan nægter at åbne sine havne og lufthavne for cypriotiske skibe, er kun den logiske konsekvens af den tyrkiske imperialisme over for Cypern. Forhandlingerne skal ikke suspenderes, men standses definitivt.
Françoise Grossetête
(FR) Hr. formand, fru Lehtomäki, hr. Barroso! Hr. Barroso nævnte for nylig, at det ville være uklogt at gå videre med flere udvidelser, før det institutionelle spørgsmål er løst. De institutionelle mekanismer giver allerede nu ikke Unionen mulighed for at fungere tilfredsstillende. Dette gælder navnlig inden for den europæiske indvandringspolitik, som forvaltes dårligt som følge af kravet om enstemmighed.
Når man giver indtryk af, at man ønsker at gå hele vejen, betyder, at man løber en risiko for at bringe hele Den Europæiske Union i fare. Hvis udvidelsesprocessen skal gennemføres med støtte fra den europæiske befolkning, er det vigtigt, at vi viser den behovet for at etablere egnede institutioner. Spørgsmålet om den uendelige udvidelse af et Europa uden faste grænser var en vigtig faktor bag nej'et, da forfatningstraktaten blev forkastet. At give Den Europæiske Union en geografisk og politisk ramme virker som en forudsætning for, at befolkningen kan tage Europa til sig igen.
Med hensyn til Tyrkiet noterer jeg mig Rådets beslutning om en delvis suspendering af forhandlingerne om otte af de 35 kapitler. Jeg anser dog dette for en utilstrækkelig foranstaltning, eftersom Tyrkiet ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til Ankara-protokollen. Derfor mener jeg, at disse forhandlinger bør suspenderes helt. Det er utænkeligt, at Tyrkiet fortsat ikke vil skulle anerkende eksistensen af en EU-medlemsstat, nemlig Cypern, som landet har holdt delvis besat i mere end 30 år.
Endelig må jeg fremhæve integrationskapaciteten. Denne kapacitet er ikke uudtømmelig. Desuden skal det være et udvidelseskriterium, selv om det finske formandskab fortalte os noget andet her til formiddag. Vi er nødt til at handle ansvarligt vedrørende dette centrale spørgsmål om Europas grænser.
I forbindelse med spørgsmålet om klimaforandringer vil jeg sige følgende: Det haster virkelig, det er den største udfordring i dette århundrede, det kræver et universelt engagement, og alle uoverensstemmelser må ryddes af vejen. Vi har brug for også at overbevise de andre økonomiske magter og få dem til at ønske at støtte os. Kort fortalt forventer vi et klart signal fra dette Europæiske Råd og frem for alt ikke for meget snak!
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Hver gang et formandskab slutter, kommer jeg til at tænke på råbet "Kongen er død, Kongen længe leve". Efter det finske formandskab, som har leveret et beundringsværdigt stykke arbejde, forbereder Europa sig på at arbejde under den nye konge, dronningen, hvormed jeg mener fru Merkel. Det ene formandskab har afløst det andet, problemerne er der stadig. Fra næste år vil Unionen være repræsenteret ved 27 kommissærer og 785 medlemmer af Parlamentet: Det er helt klart en inflationsproces, som forstyrrer vores institutioners funktion.
Jeg har altid arbejdet for udvidelsen af Unionen. Det har aldrig været Europas skæbne for altid at være en eksklusiv klub af kristne nationer. Derfor skal Tyrkiet have troværdige udsigter for tiltrædelsen. Tyrkiet er en del af vores historie, vores fælles kultur: Illiaden foregik i den såkaldt asiatiske del af Tyrkiet. Europa har brug for et demokratisk og sekulært Tyrkiet, der kan fungere som bindeled mellem de forskellige kulturer i Middelhavsområdet.
Men inden vi udvider igen, selv om det kun er med Kroatien, må vores Union gennemføre reformer, ændre sine strukturer og sin funktionsmåde. Det var en alvorlig politisk fejltagelse at gå videre med flere udvidelsesrunder uden først at styrke institutionerne. Nice-traktaten er kun en lappeløsning. Selv om Finland netop har ratificeret den, svæver forfatningen tilsyneladende i limbo. Unionens budget er i en sørgelig forfatning. De finansielle overslag er slet ikke, hvad de burde være. Union har tvingende brug for egne indtægter, hvis den skal kunne håndtere vores økonomiske, sociale og miljømæssige udfordringer.
Set udefra virker Europa som en slags paradis, hvilket forklarer det store antal potentielle indvandrere, både lovlige og ulovlige. Alligevel er Europas befolkning bekendt med Unionens mangler og forventer ægte politiske beslutninger fra deres ledere, ikke bare snak, hvor man lover meget, men opnår få konkrete resultater. Vil det finske formandskab kunne slutte positivt? Jeg tillader mig at tvivle.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Jeg håber, at Det Europæiske Råd vil udtrykke sin fordømmelse af Holocaust-konferencen - eller rettere "konferencen om Holocaust-fornægtelse" - der netop er blevet afholdt i Iran. Jeg sætter pris på, at Parlamentets formand gjorde netop det her til formiddag. Det er vigtigt, at Den Europæiske Union gør det klart på højeste niveau - dvs. de forsamlede premierministre - at man modsætter sig dette skandaløse udtryk for ondskab og had.
Med hensyn til udvidelsen er det meget forstemmende, at nogle EU-lande og nogle medlemmer af Parlamentet kun synes at være i stand til at opfatte Tyrkiet negativt som eksponent for fordømmelse og mørke. Tyrkiets tiltrædelse vil rent faktisk være et stort aktiv for EU. Der er naturligvis vanskeligheder, og Tyrkiet opfylder ikke alle sine juridiske forpligtelser, men det ville måske hjælpe, hvis Rådet også opfyldte sit politiske løfte om at afslutte isolationen af de tyrkiske cyprioter. Det Europæiske Råd skal også opfylde sit løfte om at holde døren åben for landene på Balkan.
Med hensyn til at gøre EU mere effektiv vedrørende retshåndhævelse er udkastet til konklusioner fra Det Europæiske Råd en øvelse i at sno sig. De starter med korrekt at understrege, at vores borgere ønsker konkrete resultater vedrørende grænseoverskridende kriminalitet og terror, og at EU ikke reagerer hensigtsmæssigt. Men til sidst bekræfter man kun principperne bag forfatningstraktaten - hvilket er udmærket, men det giver os ikke nogen løsning på mellemlang sigt. Det forhold, at man i Rådet ikke kunne blive enige om en foranstaltning for udveksling af fængslede på grund af et veto fra en enkelt medlemsstat, er blot endnu et punkt på den lange liste over fiaskoer og manglende handling. De kriminelle griner hele vejen til banken.
Endelig en bemærkning om ekstraordinær udlevering, torturflyvninger og hemmelige fængsler. Jeg kan kun drømme om et forenet Europæisk Råd, der tilskynder de enkelte medlemsstater til at gennemføre en grundig undersøgelse af mulig meddelagtighed. Måske ville der være større chance for et sådant resultat, hvis Rådet ikke behandlede Europa-Parlamentets midlertidige udvalg med en sådan despekt. I sin rapport om menneskerettigheder i 2006, formentlig udarbejdet under Rådets generalsekretær Javier Solana, siger man: "EP gennemførte en undersøgelse under ledelse af hr. Dick Marty", men hr. Dick Marty var formand for den undersøgelse, som Europarådets Parlamentariske Forsamling gennemførte! Hvis hr. Solana ikke engang gider sondre mellem de to organer, kan beskrivelsen af ham som "ikke samarbejdsvillig" i vores udkast til endelig betænkning måske anses for berettiget.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Hr. formand! Det finske formandskab har taget initiativ til at holde hemmelige drøftelser med alle medlemsstater om, hvad de nu ønsker med forfatningen, og resultatet drøftes på det kommende topmøde. Der er ikke nogen som helst legitim grund til, at sådanne drøftelser ikke kan føres offentligt. Eftersom forfatningen er afvist ved offentlige debatter i Nederlandene og Frankrig, er det åbenbart nu hensigten, alligevel at liste dette dokument ind ad bagdøren.
Ved det nederlandske valg for en måned siden vandt udelukkende partier, som var modstandere af den europæiske forfatning. Ifølge meningsmålinger ville endnu flere nederlændere stemme imod forfatningen nu. At Rådet, Kommissionen og Parlamentet tilsyneladende ikke kan acceptere dette, er en skandale, som vil fortsætte med at underminere EU's omdømme.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne sende et stærkt signal til deltagerne i Det Europæiske Råds møde, som starter i morgen. Mit budskab kan sammenfattes i et enkelt ord: solidaritet. Europa er nødt til at udvise solidaritet over for mit land og andre post-kommunistiske lande, vise solidaritet i sine diplomatiske forbindelser og solidaritet i energispørgsmål. EU er nødt til at indtage en tydelig og beslutsom holdning over for Rusland. Denne holdning bør først og fremmest afspejle europæernes og ikke Den Russiske Føderations interesser.
Jeg er så heldig at kunne tale her i Parlamentet i dag, på 25-års dagen for den skammelige indførelse af krigsretstilstand i Polen. Jeg levede under kommunismen i 40 år, jeg var aktiv i undergrundsbevægelsen, og det kommer næppe som nogen overraskelse, at jeg ikke stoler på Rusland. Europa står nu over for en alvorlig prøve. Resultatet vil vise, om vi kan stole på Europas opbakning i de spørgsmål, der er så vanskelige for os.
Hans-Peter Martin
(DE) Hr. formand! Det gør næsten ondt at se det finske rådsformandskab, som nu har siddet i et halvt år, og som også sidder her i Parlamentet i timevis. De kender politikens mantra og den sædvanlige politiske vaklen frem og tilbage. Nogle gange hører man efter, og andre gange ikke, og nogle gange hører man endda noget, når der ikke bliver sagt noget. Som en, der ligesom mange millioner europæere har en forudindtaget positiv holdning til Deres land, har jeg en simpel bøn til Dem. Jeg beder Dem således overveje endnu en gang, hvad der i Deres øjne var hovedproblemet i det seneste halve år, dvs. noget, som måske kunne få tyskerne til at gøre fremskridt. Det kan være et ord, en sætning, solidaritet, forfatningen, subsidiaritet eller bureaukrati, men det skal være kort og præcist. Det bør være et budskab, og måske vil dette kunne hjælpe os en smule videre.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Hvis vi beskriver forandringerne i vores samfund i Den Europæiske Union som trusler, vil borgerne naturligvis lytte og blive bange. Jeg er forbavset over at se, at min danske kollega hr. Rasmussen ikke er her i lyset af hans tidligere bemærkninger. Men hvis vi beskriver de ændringer, vi foretager, som en måde at løse de udfordringer, vi møder - den globale udfordring og sikkerhedstruslerne - er det en anden sag.
Jeg mener, at det finske formandskab og Kommissionen har ansvaret for at fremhæve, hvad vi har nået i løbet af efteråret under det finske formandskab. Vi har et nyt syvende rammeprogram, vi har færdiggjort beslutningen om Reach og servicedirektivet. Det er en stor ændring, og det gør Europa bedre. Vi har forberedt udvidelsen med Rumænien og Bulgarien og har udpeget nye kommissærer. Slovenien indtræder i eurosamarbejdet. Det er et betydningsfuldt øjeblik i Den Europæiske Unions udvikling. Gør det Europa dårligere? Får det folk til at føle sig truet? Naturligvis ikke. Det gør Europa bedre for borgerne. Sådan forholder det sig. Hvis vi siger det klart og tydeligt, vil folk også kunne se det fornuftige i de ændringer, vi foretager. Det bør være ansvaret ikke kun for hr. Rasmussen, men også for Det Europæiske Råd og topmødet.
Med hensyn til udvidelsen må vi sige højt og tydeligt, at vi fastsætter skrappe kriterier, idet vi samtidig gør det troværdigt, at de, der kan opfylde dem, kan blive medlemmer. Formandskabet skal lægge fundamentet til en ny politik over for Rusland - fast, men åben, åben, men fast. Vi har brug for Rusland for at opnå energisikkerhed, men vi må også anvende stringente regler og en beslutsom politik vedrørende demokrati og respekten for de grundlæggende menneskerettigheder. Sådan bør det være, og det må vi håbe på ved dette sidste møde med det finske formandskab.
De har gjort et godt stykke arbejde, og De kan gøre det endnu bedre i de kommende dage.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Hr. formand! Kommissær Rehn sagde for nogle uger siden, at han ikke endnu en gang ønskede et topmøde om Tyrkiet ligesom i 2004-2005, og set ud fra denne synsvinkel var rådsmødet i mandags en stor succes. De europæiske ministre opnåede enighed om suspension af samtalerne om en række forhandlingskapitler. Denne beslutning er i overensstemmelse med Kommissionens henstilling, som vores gruppe allerede med glæde har modtaget. Den afgiver et klart signal til Tyrkiet. Gennemførelsen af Ankara-aftalen er en del af tiltrædelsesprocessen, som der ikke kan forhandles om. Hvis den supplerende protokol ikke gennemføres fuldstændigt, vil det uundgåeligt få følger for forhandlingsprocessens fremskridt. Det har der aldrig hersket tvivl om, og den tyrkiske regering anmodes derfor om at indtage en mere konstruktiv holdning i denne sag.
Samtidig gør Rådets beslutning det klart, at forhandlingsprocessen kan og skal fortsætte. Det er overordentlig vigtigt at holde samtalen i gang, og det vil af begge sider kræve en konstruktiv holdning at sørge for, at tiltrædelsesprocessen ikke forsinkes eller fuldstændig kører fast i gensidig mistænksomhed. Vi får altså ikke noget topmøde om Tyrkiet, men jeg håber, at de ledere, som er til stede i morgen og i overmorgen, alligevel vil være klar over, at døren til Tyrkiet står åben og fortsat skal stå åben, og at der er brug for en ekstra indsats fra Kommissionens og Rådets side for at gøre noget ved tyrkisk-cyprioternes isolation. Ethvert fremskridt på dette område vil også hjælpe med atter at sætte gang i sagen om Ankara-protokollen.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Hr. formand! Det kommende møde i Det Europæiske Råd vil til en vis grad markere den officielle start på det tyske formandskab. Vi ved alle, at vi har store forhåbninger til netop dette formandskab. I dag er listen over de problemer, som Unionen skal løse, allerede så lang, at det bestemt vil tage mere end seks måneder at nå igennem den. Derfor er det bekymrende, at et af de spørgsmål, der skal drøftes på Den Europæiske Unions topmøde, er den uheldige forfatningstraktat, som blev erklæret død og begravet ved folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene. Ingen er modig nok til at vende tilbage til den første udgave af traktaten, og i stedet taler man om at tage enkelte kapitler fra udkastet og præsentere borgerne for en slags udvandet traktat.
I stedet for at få specifikke svar på spørgsmål vedrørende den fremtidige udvikling på kontinentet kan Europas befolkning i stedet se frem til endnu en omgang nysprog. Intet mål af sproglig akrobatik kan skjule, at den franske og nederlandske befolkning helt klart udtrykte deres modstand mod udkastet til forfatning. De gik imod tanken om en centraliseret europæisk superstat.
Det Europæiske Råds topmøde og derefter det tyske formandskab bør sende et klart budskab til medlemsstaternes befolkning om, at deres vilje og de tidligere fastsatte regler vil blive overholdt.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Hr. formand! Sandheden er, at virkeligheden, enhver form for virkelighed, ikke kan opbygges blot ved at fortælle om og hidkalde fortiden. Hvis vi ikke er opmærksomme på vores projekter og vores muligheder, kan vi, hr. formand, hverken opbygge fremtiden eller forstå fortiden.
Jeg mener derfor, at det er godt, at formandskabet for Rådet er klar over, at dets rolle er at forsøge at forene viljerne og skabe enighed, så det europæiske projekt kan komme videre. Det er derfor en nødvendig, men ikke tilstrækkelig betingelse for, at alle institutionerne fungerer harmonisk.
I denne henseende vil jeg gerne bifalde, at Rådet (almindelige anliggender) har besluttet, at de næste tre formandskaber - det tyske, det portugisiske og det slovenske - udarbejder en strategiplan.
Men, hr. formand, rådsformandskabet skifter, og Kommissionen forbliver. Derfor skal Kommissionen være tæt knyttet til den strategiplan, der udarbejdes af de kommende tre formandskaber, og Kommissionen skal være tæt knyttet til forberedelsen af De Europæiske Råd.
Det er meget beroligende at høre budskabet fra Kommissionens formand, hr. Barroso, når han taler om Europas fremtid, når han fortæller os om den interne dimension og projekteringen udadtil, om Lissabon-strategiens mål og de fremskridt, der fortsat er behov for inden for området for sikkerhed, frihed og retfærdighed.
Hr. formand, jeg mener, at den enkelte institution skal opfylde den rolle, den har fået tildelt i henhold til den ligevægt, der omhandles i traktaterne, men det er efter min mening meget vigtigt at genetablere det harmoniske partnerskab, den strategiske alliance mellem Parlamentet og Kommissionen, som har tilladt så store fremskridt og succeser for EU, og som i den nuværende situation burde gøre det muligt for EU, som nogle siger, er gået i dvale, og som sover en institutionel siesta, at tage et beslutsomt skridt i den rigtige retning.
Pervenche Berès
(FR) Hr. formand, fru rådsformand! Nogle store europæiske begivenheder har fundet sted i Helsinki. Det er imidlertid mit indtryk på tidspunktet, hvor De giver depechen videre til det tyske formandskab, at Deres eget formandskab ikke vil have nogen fremtrædende plads i folks tanker i lyset af de problemer, der fortsat resterer. I sidste ende er disse problemer imidlertid ikke et enkelt formandskabs, men vores fælles problemer. Vi er nødt til at tage os sammen og igen sætte gang i det europæiske projekt.
Set ud fra det synspunkt er vores diskussion her i Parlamentet om absorptionskapacitet - det emne, vi netop har stemt om - efter min mening af grundlæggende betydning. Det stiller igen spørgsmål om, hvor effektiv og demokratisk Den Europæiske Union er, og om dens økonomiske kapacitet. Jeg håber, at disse spørgsmål vil blive defineret klart, når De giver depechen videre til det tyske formandskab, således at vi i nær fremtid kan få Europa tilbage på sporet og frem for alt give de europæiske borgere grund til at se Europa som løsningen i stedet for problemet.
Hvis vi skal gøre dette, er der to ting, som vi er nødt til at håndtere meget forsigtigt. For det første er der spørgsmålet om det indre marked. Jeg kender godt de glødende tilhængere af det indre marked, for hvem markedet ikke betyder andet end fri bevægelighed for tjenester, varer og kapital. Uden en social model eller en social dimension og uden et direktiv om offentlige tjenester vil det indre marked kun være til gavn for de stærkeste og rigeste og gå imod det, som europæerne forventer af Den Europæiske Union.
For det andet er der energispørgsmålet. Også på dette område har jeg erfaring med dem, der er varme fortalere for en liberalisering af markedet som den eneste løsning på de problemer, vi er bekendt med. Det er en ret indskrænket opfattelse af tingene. Det forholder sig sådan, at vi også er nødt til at tage spørgsmålene om forskning, beskatning, sammenhængskraft og geostrategi op, og jeg ved, at De har klare synspunkter om disse spørgsmål, fru formand. Stå fast på Det Europæiske Råds møde, så vi kan gøre fremskridt på dette område. Vær modig!
Panayiotis Demetriou
(EN) Hr. formand! Det er klart, at Den Europæiske Union har to store hovedpiner i dag: Den ene er forfatningstraktaten, den anden udvidelsen.
Med hensyn til forfatningstraktaten må vi indrømme, at vi ikke fik meget ud af den - vi opnåede ikke positive og konkrete resultater. Vi må arbejde hårdere, så vi får et forfatningscharter om Den Europæiske Union.
Vi taler altid om Tyrkiet, når vi taler om udvidelsen, og situationen bliver endnu værre, når vi tager hensyn til Den Europæiske Unions eftergivende holdning over for Tyrkiet. Vi støtter helt sikkert europæiseringen af Tyrkiet. Med hensyn til Tyrkiets manglende overholdelse af sine løfter over for Den Europæiske Union håber vi, at Tyrkiet vil blive bragt til at forstå, at det var Tyrkiet, der ansøgte om medlemskab af Den Europæiske Union og ikke omvendt. Vi er nødt til at vente og se. Kompromismetoden er udmærket, men når man overtræder grænserne for principper og værdier, er den dårlig.
Tyrkiet må slippe af med den hovedpine, som Cypern-spørgsmålet udgør, ved at åbne mulighed for en rimelig løsning, der er acceptabel for begge samfund, ved at trække sine styrker ud og ved at afslutte isolationen af de tyrkiske cyprioter, for årsagen til isolationen er besættelsen. Den Europæiske Union skal spille en afgørende rolle med hensyn til at finde en løsning på Cypern-problemet baseret på europæiske værdier og principper.
Libor Rouček
(CS) Mine damer og herrer! I modsætning til de pessimistiske og sågar deprimerende synspunkter, som nogle af de foregående talere har udtrykt, har jeg den holdning, at Europa har gjort betydelige fremskridt i de forgangne seks måneder under det finske formandskab. I dag har Parlamentet f.eks. vedtaget den nyskabende Reach-lovgivning, Fonden til Globaliseringstilpasning er blevet oprettet, Unionen har reageret fleksibelt og effektivt på krisen i Libanon, og Rumænien og Bulgarien vil slutte sig til familien af EU-medlemsstater den 1. januar. Er dette ikke, mine damer og herrer, tydelige eksempler på fremskridt og succes og tegn på, at trods de kolossale udfordringer og problemer, som EU står over for, er Unionen i stand til at handle effektivt?
Jo, EU skal gøre sine beslutningsmekanismer mere effektive og mere fleksible og indføre de grundlæggende principper, der er indeholdt i den europæiske forfatning, som regeringerne fra hele EU-25 jo har identificeret. Jeg vil gerne takke Finland ikke bare for at være det 16. land, der ratificerer forfatningen, men også for at føre diskussionen om den europæiske forfatning videre. Nu har vi også brug for en klar stillingtagen og klare udtalelser fra lederne af lande som Polen, Det Forenede Kongerige og Den Tjekkiske Republik, som endnu ikke har ratificeret traktaten, om, hvad de vil gøre med dokumentet bagefter, hvornår de vil ratificere det, og hvis de ikke vil ratificere det, hvilke alternative løsninger de så foreslår. Jeg vil gerne have en sådan erklæring på EU-topmødet i Bruxelles i denne uge.
Markus Ferber
(DE) Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Tiden er endnu ikke inde til en endelig evaluering af det, som det finske rådsformandskab opnåede i andet halvår af 2006. Det vil vi kunne gøre næste uge i lyset af resultaterne af topmødet.
Jeg mener imidlertid, at vi skal holde fast ved et meget afgørende punkt, som har været en særlig motiverende faktor for vores arbejde i de seneste dage, nemlig spørgsmålet om, hvilken attitude vi skal anlægge i forhold til os selv og til alt det, som vi har skabt i de sidste 50 år. Er vi parat til at forsvare dette i forhold til dem, der ønsker at indtræde i Unionen? Jeg siger dette med lidenskab i stemmen, fordi min erfaring fra forhandlinger med Tyrkiet siger mig, at vi ganske vist taler om de samme begreber, men at vi rent faktisk mener helt forskellige ting. For vores egen skyld skal vi gøre os selv klart, hvad det egentlig er, der forener os.
Når jeg kigger på eftermiddagens forhandlinger, er vi et meget farvestrålende juletræ, som man lægger sine julegaver under, og når man ser sin egen, synes man også om resten af træet. Men sådan fungerer Europa ikke i indenrigspolitisk forstand, og sådan vil vi heller ikke kunne sælge det udadtil.
Nu hører jeg så igen, at selv om otte kapitler af forhandlingerne med Tyrkiet bliver stillet i bero, vil det kunne komme på tale at åbne et andet kapitel. Vi når ingen vegne, hvis vi gør det samme, som voldte os problemer under den seneste udvidelsesrunde, hvor hvert rådsformandskab ønskede at overgå det forrige med hensyn til antallet af kapitler, som man nåede at åbne eller lukke.
Vi skal definere for os selv, hvad vi står for, og hvad der knytter os sammen - jeg har netop konstateret, at der er relativt lidt, som forbinder mig med fru Berès - og det er noget, som vi skal have klaret internt, hvis vi skal være i stand til at sælge varen udadtil. Dette bør være signalet fra december-topmødet og det finske rådsformandskab.
Gary Titley
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske rådsformanden med hans beskrivelse, med karakteristisk finsk ærlighed, men en for en rådsformand ukarakteristisk ligefremhed, af Rådets problemer med at få medlemsstaterne til at acceptere tingene, og hvor umuligt det er at gøre fremskridt på visse områder, hvor der kræves enstemmighed. Det er meget vigtigt, at EU leverer resultater på områder som retlige og indre anliggender og indvandringspolitik, og vi må sikre, at vi gør fremskridt til gavn for vores borgere. Jeg vil håbe, at vi på de områder, hvor vi næsten har nået en aftale såsom udlevering af fængslede og muligheder for et hurtigt reaktionsinstrument i nødsituationer, hurtigt vil kunne få dem igennem på topmødet.
Vi kan også anvende det samme princip på medlemsstaterne inden for andre områder, hvilket Kommissionen gjorde i går, da den skred til handling med henblik på at åbne energimarkederne og sikre økonomiske reformer. Vi må ikke glemme betydningen af at få medlemsstaterne til skabe resultater på de områder, hvor de lovede det med hensyn til hele Lissabon-strategien.
Men udvidelsen er helt klart det store spørgsmål. Vi synes at have undgået togulykken med hensyn til Tyrkiet, men det er ikke nogen garanti for, at toget ikke vil gå i stå, og hvis det tog går i stå, vil det få meget alvorlige konsekvenser, ikke kun for Den Europæiske Union, men også for Balkan. Vi må videre med udvidelsen. Vi må ikke lade os distrahere af ting som absorptionskapaciteten, for vi ved alle, at hvis Norge ønskede at blive medlem, ville ingen ønske at tale om absorptionskapacitet. Det er et kodeord for noget andet. Lad os gøre fremskridt med udvidelsen; lad os holde gryden i kog.
Nikolaos Vakalis
(EL) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også koncentrere mig om det store udvidelsesspørgsmål, som nu igen er blevet aktuelt.
For det første står det klart, at EU skal holde sine løfter. Derfor må det løfte, vi har givet om europæiske fremtidsudsigter til Tyrkiet og Kroatien og de øvrige lande på Vestbalkan, ikke tages tilbage.
Det står også klart, at EU's kapacitet til at optage flere lande er en alvorlig faktor, som alle medlemmer må tage højde for. Der kan ikke ske en udvidelse, hvis den påvirker EU's samhørighed og effektivitet negativt, når det gælder udformningen og gennemførelsen af politikker. Dette er ikke kun i EU's, men også i kandidatlandenes interesse. På denne baggrund og uafhængigt at de sanktioner, der vil blive pålagt, hvis kravene ikke opfyldes, er det i alle kandidatlandes interesse, at de undgår at obstruere tingene eller hele tiden tøver med at overholde de rammer, man har forhandlet sig frem til. Det er EU og ikke landene selv, der har sat disse rammer.
Kandidatlandenes fremskridt med hensyn til opfyldelsen af deres europæiske forpligtelser kan måske være en pinefuld proces, men det er også den eneste chance, de får, for at opnå en modernisering, og som sådan bør de se på den.
Endelig må vi heller ikke glemme EU's forfatningsproblem, som stadig er uløst. Det står klart, at man ikke kan gå i gang med endnu en udvidelse af EU, før dette problem er ude af verden, for et EU, som ikke er funktionelt, er ganske enkelt ikke i stand til at optage nye medlemsstater.
Mia De Vits
(NL) Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Jeg kan ikke forestille mig, at Rådet ikke vil sige noget om omstruktureringen i Volkswagen Vorst. Omstruktureringer foretages stadig oftere, og Volkswagens beslutning er en barsk beslutning, som direkte og indirekte kaster i tusindvis af familier ud i usikkerhed.
Jeg mener, at Europa ikke blot kan give en hjælpende hånd gennem strukturfonde eller en globaliseringsfond, men jeg synes også, at Kommissionen skal overvåge omstruktureringerne. Er fagforeningerne hørt i tide? Det tror jeg bestemt ikke, man kan sige, når det gælder Volkswagen! Sker omstruktureringen af økonomiske grunde, eller var der også andre grunde, der spillede en rolle? Volkswagen Vorst er den fabrik, der har den næststørste produktion. Det er rigtigt, at automobilsektoren oplever en overproduktion, men jeg tror, at det netop er på et sådant tidspunkt, at man har brug for en virkelig industripolitik. CARS 21 er et første skridt, men det forekommer mig stadig at være helt utilstrækkeligt.
Francisco José Millán Mon
(ES) Hr. formand! Jeg vil koncentrere mig om to spørgsmål i forbindelse med det kommende Europæiske Råd. For det første er der udvidelsen. Udvidelsen har været og er en succes for EU. Den har været frugtbar på det politiske og på det økonomiske plan, og den har styrket Europas rolle i verden. Jeg er sikker på, at den får positive virkninger for Bulgarien og Rumænien.
Den femte udvidelse har understreget EU's såkaldte "transformationskraft", som har befordret dybtgående og positive politiske, økonomiske og sociale ændringer i lande, der indtil for kort tid siden var underkastet det kommunistiske åg, men udvidelsen, som er en succeshistorie, skal fortælles ordentligt. Derfor støtter jeg den betydning, som Kommissionen tillægger kommunikationen. Det betyder, at borgerne skal have et bedre kendskab til de fordele, EU betyder. Jeg håber, at det kommende Europæiske Råd også er bevidst herom.
Jeg tilslutter mig ligeledes tanken om betingethed. Kandidatlandene skal opfylde deres forpligtelser og gennemføre de nødvendige reformer. Undervejs i processen er det naturligvis nødvendigt at være opmærksom på EU's kapacitet til at integrere alle disse lande. På den anden siden kan udvidelsesprocessen ikke fortsætte i al evighed, og derfor er jeg også enig i de tanker om konsolidering, som Kommissionen gør sig.
Det andet spørgsmål er indvandringen. I mit land er den ulovlige indvandring desværre et særdeles aktuelt spørgsmål. Jeg vil gerne, hr. formand, understrege vigtigheden af, at den ulovlige indvandring kommer til at spille en rolle i EU's forbindelser med tredjelande. Jeg glæder mig over, at EU under det finske formandskab har afholdt ministermøder om indvandring og udvikling med de afrikanske lande i Rabat og Tripoli, men det drejer sig om, at de endelige konklusioner bliver ført ud i livet. Det er f.eks. meget vigtigt at underskrive aftaler om tilbagetagelse, og her er der desværre lang vej igen. I hvor mange år har Kommissionen forhandlet om en tilbagetagelsesaftale med Marokko? Og med AVS-landene? Vi har Cotonou-aftalen, og til trods for dens artikel 13 kommer vi ikke videre med hverken tilbagetagelserne eller tilbagetagelsesaftalerne. Jeg er også lidt bekymret over den optimisme, jeg i dag har hørt her om Frontex-situationen.
Hr. formand, den ulovlige indvandring er et meget alvorligt problem med store konsekvenser, og et område uden grænser, som Schengen, berører os alle. Vi skal stå fast og være vedholdende, så de erklæringer og forpligtelser, der bliver gentaget på så mange ministerkonferencer, bagefter bliver ført ud i livet. Det kommende Europæiske Råd burde fremme dette mål beslutsomt.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Jeg vil også tale om indvandring. Retfærdigvis mener jeg, at vi bør sige, at i år kan blive husket som det år, hvor Europa endelig begyndte at se tingene i øjnene med hensyn til ulovlig indvandring. Det har været et år, hvor Europa er blevet klar over, at de sydlige lande i Europa ikke kan overlades til sig selv i forbindelse med løsningen af dette problem, et meget anderledes forslag end de "døre" og "vinduer", som hr. Cohn-Bendit var inde på. Vi er rent faktisk begyndt at kunne se de første tegn på en fælles indsats: kortsigtede foranstaltninger, der er lige så nødvendige som langsigtede foranstaltninger.
For første gang har vi set europæiske patruljer i både Middelhavet og Atlanterhavet. Til næste år skal vi ikke bare fortsætte med disse patruljer, men de skal også forstærkes og udvides i alle de måneder, hvor vi er sårbare. Takket være Parlamentet er Frontex-agenturet blevet tildelt et større budget, og dette agentur har en vigtig rolle på dette område. I morgen skal vi desuden stemme om fire nye fonde, heriblandt en europæisk fond, der har specifikt sigte på at styrke vores ydre grænser. Det er vi nødt til, hvis vi ønsker at bremse denne strøm.
Jeg forventer, at disse fonde vil blive brugt effektivt fra januar måned. Det er opmuntrende, at disse fonde udstyres med en nødklausul, så der kan ydes bistand straks i nødsituationer. Sidst i november annoncerede Kommissionen, som jeg gerne vil lykønske, nye forslag, der sigter mod at styrke de ydre havgrænser i Sydeuropa. Disse forslag omfatter oprettelsen af et netværk af kystbevogtninger og et europæisk system for grænseovervågning. Jeg lykønsker Kommissionen med disse forslag.
Under diskussionerne om indvandring må de europæiske regeringer derfor udvise den nødvendige politiske vilje og solidaritet, således at vi kan komme videre ad den vej, vi endelig er slået ind på - den rette vej. Selv om vi i år endelig er begyndt at se realiteterne i øjnene, må vi desuden næste år bevise, at når vi samarbejder, kan vi klare selv de vanskeligste udfordringer.
Alexander Stubb
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske Kommissionens formand med den gode holdånd og kontrol, han har i sit kabinet, fordi de ser ud til at have koordineret farven på deres slips. Det synes jeg er virkelig godt - det viser, at de har tingene under kontrol!
Dette møde i Det Europæiske Råd drejer sig om tre ting. Jeg troede, at socialisterne var imod produktplacering, og jeg kan fortælle Mia De Vits, at dette topmøde ikke handler om Volkswagen, det handler om tre ting: udvidelsen, forfatningen samt retlige og indre anliggender.
Hvad tror jeg, at det centrale budskab bliver vedrørende udvidelsen? Det skal bestå af tre ting: For det første skal vi holde fast i vores engagement i udvidelsen. Hvis vi kan få det med i konklusionerne, er det efter min mening en succes. For det andet mener jeg, at integrationskapaciteten skal defineres, men ikke være nogen betingelse for udvidelsen. Hvis De kan få det igennem, vil det efter min mening være rigtig godt. For det tredje mener jeg, at vi har brug for lidt mere offentlig debat om udvidelsen og bestemt om forsvaret af befolkningen. I øjeblikket har vi en politisk ledelse i mange lande, der først tager en beslutning om udvidelsen, og så lige efter begynder at skyde skylden for alle verdens fortrædeligheder på udvidelsen. Jeg mener ikke, at det er den rigtige måde at gøre tingene på.
For det andet, forfatningen. Som tidligere embedsmand forstår jeg behovet for fortrolige samtaler. Ikke desto mindre ville det være rart, hvis De kunne kaste lidt lys over, hvad disse samtaler kan føre til. Jeg vil også gerne takke det finske formandskab og Finland for at have ratificeret forfatningen. Det var efter min mening et meget vigtigt skridt og en vigtig gestus. Der er meget diskussion om forfatningen lige nu. Personlig er jeg modstander af tanken om en mini-traktat. Jeg vil gerne have en "traktat plus" - med andre ord en ny udgave af traktaten. Hvis vi opnår det i 2008 eller 2009, vil det efter min mening være ganske godt.
Endelig retlige og indre anliggender. Jeg er led og ked af at høre folk sige, at vi ikke kan komme videre med dette emne på grund af forfatningen. Nej, vi besluttede i Amsterdam, at vi skulle gå over til afstemninger med kvalificeret flertal, vi forstærkede det i Nice, og vi gjorde det med forfatningen. Hvis vi har den politiske vilje - og det siger jeg direkte til den tyske regering - kan vi gå over til afstemninger med kvalificeret flertal inden for alle spørgsmål vedrørende retlige og indre anliggender.
Jeg vil gerne lykønske det finske formandskab med et veludført stykke arbejde.
Paula Lehtomäki
formanden for Rådet. - (FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg takke Dem alle for denne fremragende forhandling og for de bemærkninger og råd, som formandskabet har fået i løbet af diskussionerne. I mine indledende bemærkninger kom jeg ikke nærmere ind på udvidelsesdiskussionen, og det vil jeg heller ikke nu, for dette emne drøftede vi særdeles grundig her i Parlamentet i formiddags. Det er et af de emner, som Det Europæiske Råd lægger størst vægt på, men vi har drøftet de nærmere detaljer på vores møde tidligere i dag.
I adskillige indlæg kom man ind på spørgsmålet om et socialt Europa. Jeg må imidlertid erindre om, at ved det uformelle topmøde i Lahti var der også et socialt topmøde, og som hr. Barroso nævnte, traf vi her i efteråret en beslutning om Fonden til Globaliseringstilpasning. I Finland er vi vant til at minde os selv om, at man må skabe fremgang, før man kan dele den, og derfor er der blevet lagt så stor vægt på politikken for innovation og konkurrenceevne under det finske formandskab.
Vedrørende indvandring sigter Unionen specifikt mod en omfattende diskussion om indvandringsspørgsmål, og dette har man til hensigt at bekræfte på mødet i Det Europæiske Råd under weekendens drøftelser. Den bliver omfattende, fordi den ikke udelukkende kommer til at dreje sig om grænsekontrol eller kun om ulovlig indvandring. Det bliver også en glimrende mulighed for at diskutere lovlig indvandring. I sommer og her i efteråret afholdt vi to konferencer sammen med vores afrikanske partnere om dette emne, således at vi kunne undersøge de grundlæggende årsager til især den ulovlige indvandring og finde en løsning på disse ting på længere sigt. Det er udmærket at bakke op om Frontex' arbejde, men det udgør kun en lille del af hele spørgsmålet om indvandringspolitikken.
Hvad angår Galileo er der ikke nogen beslutning om placeringen i syne på Det Europæiske Råds møde, og der er ingen planer om at drøfte dette spørgsmål. Jeg vil gerne erindre medlemmerne fra de nye medlemsstater om, at vi nogle gange må gennem en langvarig proces for at få oprettet EU-agenturer. Finland har været medlem siden 1995 og med Europa-Parlamentets vedtagelse af kemikalieforordningen i dag skal Finland nu have sit første EU-agentur efter mere end 10 års medlemskab. Det vil jeg gerne takke Parlamentet for.
Endelig vil jeg gerne vende tilbage til diskussionen om forfatningstraktaten. Vi må huske på, at de bilaterale høringer, som det finske formandskab har gennemført, skyldes konklusionerne på Det Europæiske Råds møde i juni, hvor Tyskland fik til opgave at aflægge rapport om situationen vedrørende forfatningen over for Det Europæiske Råd til foråret. Rapporten skal imidlertid være baseret på meget intense samtaler med medlemsstaterne. Vi er nu nået igennem den første runde af samtaler. Den foregik i en ånd af tillid, og det er grunden til, at meget få oplysninger fra den er blevet eller vil blive offentliggjort, fordi hensigten er, at det tyske formandskab skal kunne fortsætte arbejdet på grundlag af vores analyse og senere udarbejde en rapport til Det Europæiske Råd.
Det fremgår tydeligt af denne forhandling, at alle synes at have en idé om, hvad andre tænker. Vi synes alle at være ganske klar over, hvad folk tænker i forskellige lande. Vores samtalerunde var et forsøg på at føre en direkte og specifik diskussion med regeringerne om deres syn på situationen og afsøge muligheder for at komme videre. Tiden er imidlertid ikke moden til en beslutning, ikke engang til forhandlinger. Dette har simpelthen været en mulighed for at lytte til folks synspunkter, og der kan kun udledes meget foreløbige konklusioner. Hvis situationen skulle beskrives med ét ord, som et medlem foreslog, ville jeg beskrive den med ordet "reform". Vi har bred enighed om behovet for reform, og nu forhandler vi om, hvordan vi kan komme videre, og hvilken type reform, der kan være tale om.
Hr. formand! Eftersom dette er sidste gang, jeg taler på plenum, bortset fra spørgetiden om lidt, vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet personligt og på formandskabets vegne for dets meget forskelligartede, endda kalejdoskopiske, men altid fremragende samarbejde.
(Bifald)
José Manuel Barroso
Hr. formand! Der kan ikke være tvivl om, at denne debat, trods naturlige meningsforskelle, har vist klar enighed på en række punkter, som jeg gerne vil trække frem, fordi nogle af dem er af stor betydning.
Vi søger at finde ny enighed om EU's udvidelse, og - lad os sige det lige ud - Tyrkiet er et følsomt spørgsmål, som der er meget delte meninger om hos borgerne i vores lande. Det er meget vigtigt, at Kommissionens forslag, støttet af det finske formandskab og udarbejdet i nært samarbejde med det, har fået medlemsstaternes enstemmige opbakning via deres udenrigsministre, da vi ellers i dag kunne have stået med et meget alvorligt problem.
I et så følsomt og vanskeligt spørgsmål som dette har det været muligt at nå frem til en afbalanceret, troværdig og rimelig holdning, som et overvældende flertal af de medlemmer støtter, der i dag har haft ordet. Jeg håber nu, at vi med denne holdning kan få en egentlig strategisk diskussion om EU's udvidelse. Jeg vil således gerne fremhæve det, som hr. Stubb har sagt, og som jeg finder meget rigtigt. Det er helt afgørende, at de europæiske beslutningstagere på alle niveauer, ikke kun stats- og regeringscheferne, men også Europa-Parlamentet og beslutningstagerne i de enkelte lande, taler udvidelsesproblematikken grundigt igennem. Om Europa bør se udvidelsen som en stor mulighed eller ikke, hvad udvidelsen betyder politisk, økonomisk og kulturelt, ja også historisk, for Europa. Det har derfor været vigtigt at "rense" denne debat for de vanskeligste spørgsmål, så vi kunne fokusere på det, der væsentligt.
Jeg håber, at Det Europæiske Råde afspejler denne nye enighed. Den behøver vi, og bagefter behøver vi mod til at diskutere med vores borgere om, hvad EU's udvidelse betyder.
Tidligere i dag var jeg i Berlin, hvor jeg deltog i et populært tysk tv-program og blev interviewet sammen med kansler Angela Merkel, og her stillede publikum os spørgsmål om, hvordan Tyskland rammes af udvidelsen, hvilke virksomheder der forlader landet, og lignende. Jeg måtte vise, at Tyskland vinder umådeligt ved udvidelsen, at den er med til at skabe beskæftigelse i Tyskland, at det er gået fra 17 milliarder i eksport i 1994 til de lande, der nu er de nye medlemsstater, til de ca. 80 milliarder, som man vil nu i år, og at Tysklande eksporterer mere til de nye medlemsstater, end det importerer, og at udvidelsen fører til mere beskæftigelse i Europa 15, ikke mindre.
Udvidelsen har været positiv for EU; det har nok været Det Europæiske Råds væsentligste resultat. Lad os arbejde for en ny enighed om EU's udvidelse, og jeg vil her undlade at gentage de andre punkter, som fru Lehtomäki så glimrende har redegjort for.
Jeg vil selvsagt gerne takke for det gode samarbejde, som vi har haft med det finske formandskab, og også - som svar på et spørgsmål, som jeg mener fru Ludford stillede, og fordi det ikke indgik i mit første indlæg - gerne tilføje, at Kommissionen på det kraftigste fordømmer den såkaldte holocaustkonference, der har fundet sted i Teheran. Havde det ikke været så tragisk, kunne man grine af det. Man krænker ikke på den måde mindet om holocausts ufattelig mange ofre. Også i denne sag må vi vise, hvilke principper vi står for.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Richard Corbett
(EN) Jeg er forbavset over, at adskillige medlemmer har fokuseret på deres modstand mod forfatningstraktaten i deres bidrag til denne forhandling, selv om dette spørgsmål ikke er på dagsordenen for dette møde i Det Europæiske Råd, men for det, der skal afholdes i juni.
Det er heller ikke korrekt, når de siger, at spørgsmålet er dødt, at det er blevet "forkastet". Det er det ikke. Det er blevet forkastet i to lande og accepteret i 18, mens resten venter og ser, hvad der sker. Det, der er tale om, er ikke forkastelse, men meningsforskelle. Det er helt rigtigt, at Det Europæiske Råd skal forsøge at slå bro over disse meningsforskelle, idet man både tager hensyn til synspunkterne hos det mindretal, der forkastede traktaten, og det flertal, der støtter den. Det er uholdbart at hævde, at de nuværende traktater skal forblive uændrede i al evighed, fordi denne traktat er blevet forkastet i Frankrig og Nederlandene.
Ilda Figueiredo
(PT) På trods af stigende sociale problemer i EU er der større pression for at fortsætte den neoliberale politik, hvis katastrofale følger vi kender i form af arbejdsløshed, usikker beksæftigelse, fattigdom og social ulighed. Derudover lægges der vægt på indvandringspolitik, og man forsøger at udvide brugen af afstemning med kvalificeret flertal med henvisning til, at det fremmer politikken på det område, men hvor det i stedet handler om at gennemføre flere sikkerhedsforanstaltninger.
Tilsvarende er der øget fokus på de institutionelle spørgsmål, hvor man forsøger at relancere den såkaldte europæiske forfatning. Det er symptomatisk, at møderne med de kommende formandskaber, især det tyske, har det institutionelle spørgsmål øverst på dagsordenen, tæt fulgt af gennemførelsen af det indre marked og energispørgsmålet. Lige så symptomatisk er den måde, hvorpå man nedtoner de sociale og miljømæssige spørgsmål, og der nævnes intet om at revidere Den Europæiske Centralbanks statutter og retningslinjer trods de alvorlige føler, som dens politik har haft for de svageste økonomier, for familierne og for mikrovirksomheder og SMV'er.
Pedro Guerreiro
(PT) Blot to bemærkninger inden for de tilladte 200 ord ...
Måske er det vigtigste punkt i relation til EU's udvidelse at stå fast på, at FN's resolutioner om Cypern skal overholdes, og at man ikke bør manipulere Cypern-spørgsmålet i sammenhæng med de modsigelser, der kendetegner Tyrkiets tiltræden.
Hvad angår den såkaldte forfatningsproces, er hensigterne tydelige, men modsigelserne består. Mens man gentager, at "den europæiske forfatning" skal reddes, præsenterer man også tanken om en "mindre" ambitiøs enighed, der dog skal sikre essensen. Man taler om at ændre navnet og om en (pseudo)"miniaftale" med hovedvægt på de institutionelle spørgsmål (med henvisning til, at EU skal fungere, altså sikre de store magters kontrol med beslutningsprocessen) og EU's såkaldte rolle i verden (EU's militarisering og eksterne interventionisme). Der er sågar dem, der mener, at man ved at "sælge" idéen om denne (pseudo)"miniaftale", kan undgå at skulle afholde folkeafstemning i nogle medlemsstater. En sådan "minitraktat" skal redde det væsentlige i "den europæiske forfatning" og få det til at se ud, som om det handler om noget andet.
Altså endnu et forsøg på (igen) at gennemtvinge den forkastede traktat. Et forsøg, hvor det portugisiske formandskab for Rådet i andet halvår af 2007 får en særlig uacceptabel rolle.
