Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 4. september 2003, for genoptaget.

Formanden.
For kun 10 dage siden, den 11. september 2003 om morgenen, hørte medlemmerne nyheden om den svenske udenrigsminister Anna Lindhs tragiske død. Som tidligere formand for Rådet og som ven af så mange var hun velkendt her i Parlamentet.
På Europa-Parlamentets og egne vegne udtrykker jeg vores dybe medfølelse over for Anna Lindhs familie, venner og kolleger og det svenske folk for et utåleligt angreb på hendes person og på friheden og demokratiet i Sverige.
Alle, der mødte Anna Lindh, kom til at kende og værdsætte hendes usædvanlige egenskaber som et varmt, intelligent og åbent menneske. Hun var det eksemplariske ansigt i moderne europæisk politik. I dag vil mange huske stunder i hendes livlige og altid stimulerende selskab. Jeg tror, at mange vil huske hendes direkte og uhøjtidelige personlighed og stil.
Hun var en af de allerbedste. Vi føler med hendes familie, venner og kære. Hun vil blive savnet dybt. Jeg vil bede Dem om at iagttage et minuts stilhed for at vise vores respekt.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Andersson (PSE).
Hr. formand, tak for de varme ord om Anna Lindh. Vi sørger over og savner Anna, både i Sverige, Europa og resten af verden. Som De sagde, går vores tanker først og fremmest til hendes familie, mand og to sønner.
Det lykkedes Anna at kombinere det, vi ofte taler om, nemlig familieliv, forældreskab og et politisk meget aktivt liv. Anna havde daglig kontakt med sine to sønner og rejste hjem til forældremøderne på drengenes skole. Anna var en usædvanlig politiker af allerbedste slags. Den ene dag var hun i FN, den næste mødtes hun med udenrigsministrene, og dagen efter var hun at finde på torvet sammen med indvandrere i Sverige eller i en diskussion med skolelever.
Hun var særdeles engageret ikke kun i indenrigspolitikken og i verden, men også i det europæiske samarbejde. Hun gjorde meget for at forankre europaspørgsmålene i Sverige. Hun gjorde også meget for Sverige i Europa og talte Europas sag i resten af verden. Det var en fornøjelse at få lov til at arbejde sammen med Anna. Hun var dygtig, hun var engageret, hun var næsten altid glad, og hun var betænksom.
Vi hædrer bedst Annas minde ved at kæmpe for demokrati, menneskerettigheder, et mere åbent samfund og et udvidet EU, der var en af Annas hjertesager. Hun kæmpede for et udvidet og tæt europæisk samarbejde og en mere aktiv udenrigs- og sikkerhedspolitik. Ved at gøre det samme hædrer vi allerbedst Annas minde.
(Kraftigt bifald)

Formanden.

Før vi går videre til arbejdsplanen, vil jeg markere og udtrykke tilfredshed med det positive resultat af afstemningen i Letland i weekenden i form af et overvældende flertal for tiltrædelse af EU med en meget høj stemmeprocent. Det er afslutningen på en række succesfulde afstemninger i ni ud af de 10 tiltrædelseslande. Det cypriotiske parlament ratificerede enstemmigt EU-medlemskabet den 14. juli 2003. Jeg er sikker på, at medlemmerne også ønsker at markere denne milepæl på vej mod målet om et EU med 25 medlemsstater den 1. maj 2004.
Vi ser nu frem til gennemførelsen af ratikationsprocessen i medlemsstaternes parlamenter.

Formanden.
Det endelige forslag til dagsorden, som i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a blev udarbejdet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 18. september, er omdelt. Der er foreslået følgende ændringer.
Vedrørende tirsdag
Fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre har jeg modtaget en anmodning om at opføre en redegørelse fra Kommissionen om Alstom-Gruppen på dagsordenen efter forhandlingen om det almindelige budget.
Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, Kommissionen skal inden i aften træffe afgørelse om Alstom-koncernens redningsplan. Det drejer sig om en koncern, der tæller 118.000 lønmodtagere, og som omfatter nogle industrier, der er højst betydningsfulde for EU. Langt fra blot at se den europæiske side af sagen vil jeg understrege, at den tidligere bestyrelse for koncernen og den franske stat også har et stort ansvar. Når det er sagt, er EU inddraget med hensyn til konkurrencereglerne, statsstøtten og også Kommissionens uforholdsmæssige magt på disse områder. Derfor mener jeg, at Alstom-sagen på sin vis peger hen imod de strategiske valg, vi må træffe for Europas fremtid, især med hensyn til vedtagelsen af en forfatning. Min gruppe foreslår derfor, at vi, hvis det er muligt, indskriver spørgsmålet på dagsordenen for i morgen som en erklæring fra Kommissionen efterfulgt af forhandling.
Schulz (PSE).
Hr. formand, vi i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe går afgjort ind for at høre, hvad Kommissionen har at sige om dette punkt. Det forudsætter, at Kommissionen langt om længe er nået frem til en afgørelse, så den kan redegøre for sin holdning i morgen, da der ingen mening ville være i at indlede en diskussion, hvis Kommissionen stadigvæk var optaget af at afgøre, hvordan den vil forholde sig. Det er helt klart, at der må gøres alt, hvad der er muligt, for at redde virksomheden på grund af dens enorme økonomiske betydning for det franske, men også det europæiske arbejdsmarked, og på grund af den særlige teknologiske dimension, der er på spil. Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe støtter forslaget.
Indskrænkende vil jeg dog gerne sige noget, som jeg drøftede med hr. Wurtz tidligere, nemlig at vi bør gøre os den ulejlighed at lytte til Kommissionen og se bort fra et beslutningsforslag. Jeg mener ikke, at det ville være særlig hensigtsmæssigt for os at udarbejde et under et ekstremt tidspres. Hvis det forbehold bliver accepteret, vil vi støtte dette punkt på dagsordenen.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, jeg tror, at hr. Schulz' henvisning til behovet for indledende undersøgelser og også hans seriøse tilgang til problemerne viser, at en debat om dem kommer for tidligt. For øjeblikket kan jeg ikke se, at de betingelser for en seriøs debat, som han har opregnet, er blevet opfyldt, og det er grunden til, at vi er imod forslaget. Kendsgerningen er, at vi ikke bør have en debat, hvis den blot bliver ført på grundlag af en følelsesmæssig reaktion på dag til dag-politik, hvor de nødvendige forudsætninger for en debat mangler, og hvor vi ikke kan afslutte den med et beslutningsforslag.

Cashman (PSE).
Hr. formand, jeg vil argumentere for denne anmodning. Dette er en meget omstridt sag. Jeg anmodede med god grund GD I om at kigge på rapporten, som den så ud, da der blev stemt om den i udvalget, for at vurdere, om den var lovmæssigt antagelig, eftersom der blev nedsat og krævet et undersøgelsesudvalg i den. Efterfølgende blev der lavet ændringer for at tilfredsstille GD I.
Jeg blev imidlertid opmærksom på, at der var lavet andre ændringer af punkt 4, som fører til en voldsom ændring, der ikke er i overensstemmelse med henstillingen fra GD I. Der er en meget omfattende juridisk udtalelse. Selv med de ændringer, som hr. Perry ønsker at lave, er betragtning N og V i henhold til punkt 26 i den juridiske udtalelse stadig ikke lovmæssigt antagelige.
Derfor anbefaler jeg, hellere end at indlede en debat her, og på grund af denne betænknings tekniske karakter, at Deres tjenestegrene undersøger betænkningen, som den er forelagt - hvilket omfatter hr. Perrys begrundelse, som der udtrykkeligt henvises til i punkt 5 - så De kan afgøre, om den, som den foreligger nu, er lovmæssigt antagelig.
Endelig er det desuden afgørende, at den betænkning, der forelægges for Parlamentet, nøjagtigt afspejler det, som vi stemte om i udvalget. Det er jeg bange for, at den foreliggende betænkning ikke gør.
Formanden.
Hr. Cashman, jeg vil gøre det her klart. Jeg forstår, at De på vegne af Deres gruppe anmoder om fornyet udvalgsbehandling. Desuden har De anmodet om, at jeg træffer afgørelse om antagelighed. Hvilken anmodning ønsker De at holde fast ved?
Cashman (PSE).
Hr. formand, jeg vil på vegne af min gruppe acceptere Parlamentets afgørelse, da jeg tror, at det ville blive en langtrukken proces at henvise betænkningen til den juridiske tjeneste.
Perry, Roy (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beklager, at PSE-Gruppen ikke forsøgte at kontakte mig eller mit kontor om det forslag, de ville stille. Udvalget for Andragender er helt indstillet på at respektere og overholde Parlamentets forretningsorden, og det er derfor, at vores formand, hr. Gemelli, modtog grundig juridiske rådgivning. Det juridiske råd, som vi modtog fra Parlamentets juridiske tjeneste, var, at vi uden problemer kan gå videre med denne betænkning på torsdag.
Jeg har selv stillet et ændringsforslag, som jeg vil anbefale Parlamentet på torsdag. Det går ganske enkelt ud på, at Parlamentet forbeholder sig ret til, hvis det ikke modtager oplysninger fra Kommissionen, at iværksætte yderligere parlamentariske undersøgelser. Jeg beklager, at hr. Cashman forsøger at gøre dette til et stridsspørgsmål. Vi modtog det første andragende i 1997. Der er ingen god grund til, at Parlamentet skal udsætte forhandlingen om den betænkning.
Cashman (PSE).
Hr. formand, hvad angår undersøgelsen af, hvorvidt direktiverne blev gennemført på korrekt vis, fremgår det tydeligt af punkt 26 i den juridiske udtalelse, at spørgsmålet næsten helt sikkert bliver eller vil blive behandlet ved en national domstol, og dermed ligger det ikke inden for udvalgets mandat.
Formanden.
Vi må stemme om det her. Der er muligvis retlige spørgsmål involveret, men lad mig vende tilbage til dem om et øjeblik. Det grundlæggende politiske spørgsmål er, hvorvidt denne betænkning skal henvises til fornyet udvalgsbehandling.
(Parlamentet forkastede anmodningen)
Så er betænkningen på dagsordenen. Hvad angår det retlige spørgsmål, vil jeg opfordre tjenestegrenene til at udarbejde et notat til den formand, der fører forsædet på torsdag, når forhandlingen finder sted, så de kan behandle de rejste spørgsmål om, hvorvidt der er et retligt spørgsmål om antagelighed. Hr. Perry fortæller os, at der ikke er noget problem, og hr. Cashman er uenig.
Jeg vil bede tjenestegrenene om at sørge for, at Parlamentets formandskab er i stand til at behandle denne sag tilfredsstillende, når forhandlingen indledes på torsdag.

Hvad angår den mundtlige forespørgsel om vanskelighederne for europæiske biavlere, har Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter anmodet om, at denne forhandling afsluttes med et forslag til beslutning, som vil blive sat under afstemning i Bruxelles den 9. oktober 2003.
Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, Formandskonferencen har meget venligt besluttet at sætte den mundtlige forespørgsel om vanskelighederne for europæisk biavl, som Landbrugsudvalget vedtog den 12. juni i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 42, på dagsordenen for torsdag. 
Udvalget havde pålagt hr. Souchet og jeg at udarbejde et forslag til beslutning for at afslutte denne forhandling, og vi havde tænkt os at vedtage forslaget til beslutning den 30. september. Men eftersom De har fremrykket tidsplanen - noget, der ikke sker særlig tit, men som vi er meget glade for - vil jeg gerne, såfremt forhandlingen om spørgsmålet fortsat er skrevet på torsdagens dagsorden, bede Dem fastlægge afstemningen om det forslag til beslutning, som Landbrugsudvalget vedtager den 30. september, til det første oktobermøde. 
Så hvis der er afstemning om beslutningen på det første oktobermøde, er vi enige i at fastlægge den mundtlige forespørgsel med forhandling til denne torsdag. I modsat fald er vi uenige.
De Rossa (PSE).
Hr. formand, ligesom Dem glæder jeg mig over den sidste afstemning, som fandt sted i Letland i weekenden og resulterede i et stærkt ja til at tiltræde EU. Jeg ser frem til de 10 tiltrædelseslandes ratifikation.
Et spørgsmål, der er blevet rejst, er, at det skal sikres, at borgere i alle 25 stater, som har bopæl i en medlemsstat, der ikke er deres egen, har ret til at stemme. Vil formandskabet gennemføre en undersøgelse af de 25 medlemsstater for at se, hvilke arrangementer der er lavet for at sikre, at disse europæiske borgere kan stemme i stater, som ikke er deres egne? Det er vigtigt, at de ikke bare har ret til at gøre det, men også tilskyndes til det.
Vallvé (ELDR).
Hr. formand, jeg vil informere Parlamentet om antallet af abonnementer på magasinet Europæisk Debat, der udgives af Europa-Parlamentet. Den seneste udgave udkom i maj 2003. Den blev udgivet på Europa-Parlamentets 11 arbejdssprog, og for første gang var der også en særudgave på catalansk.
Jeg syntes, at det ville være interessant at finde ud af, hvor mange catalansktalende borgere der har ønsket at abonnere på dette magasin i den catalanske udgave. Ifølge oplysninger fra et af Europa-Parlamentets kontorer i sidste uge har 31.000 tegnet abonnement på den catalanske udgave.
Hvis vi sammenligner dette tal med de abonnementer, der er tegnet på andre sprog - f.eks. 63.000 på fransk og 51.000 på italiensk - og analyserer forholdet mellem abonnementer og antallet af mennesker, der taler et givet sprog, kan vi konkludere, at andelen er meget stor for de catalansktalendes vedkommende. Det er et klart bevis på, at det var en positiv beslutning også at udgive magasinet Europæisk Debat på catalansk.
Formanden.
Tak, hr.Vallvé. De er tydeligvis meget engageret i denne sag.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, i to år har den såkaldte Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende Det Tidligere Jugoslavien forsøgt at finde støtte for anklagerne mod Slobodan Milosevic.
Til trods for hundredvis af falske vidneforklaringer og en overflod af opdigtede beviser er tiltalen en fiasko. Det eneste, som retsforfølgerne og de, der gemmer sig bag dem, har opnået, er at ødelægge præsident Milosevics helbred måske i et forsøg på at tilintetgøre ham fysisk.
Det nye er, at Milosevic ved fuldførelsen af anklageskriftet kun fik tre måneder til forberedelse af sin fremstilling på et tidspunkt, hvor enhver er bekendt med både hans helbredstilstand og det faktum, at han ikke får nogen hjælp udefra og nægter at godkende hele proceduren. Samtidig er han blevet nægtet at modtage besøg af medlemmer for hans parti og de udvalg, der støtter ham. 
Det græske kommunistparti fordømmer energisk de stigende krænkelser af grundlæggende rettigheder på hr. Milosevics bekostning og kræver, at retssagen udsættes i to år, og at han løslades, så han kan tage tilbage til Beograd for at komme sig og forberede sig. Vi er overbevist om, at ligegyldigt hvor meget imperialisterne forsøger at retfærdiggøre deres forbrydelser i Jugoslavien ved at fordreje sandheden, vil de ikke få held til det.
Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil give udtryk for min bekymring over den seneste udvikling i Zimbabwe, navnlig lukningen af landets eneste tilbageværende uafhængige avis, Daily News, til trods for højesterets afgørelse om det modsatte.
Som bekendt har Parlamentet i løbet af de sidste to år gentagne gange meget tydeligt givet udtryk for sin bekymring over den forfærdelige situation i Zimbabwe forårsaget af Mugabe-regimet. Vi har opfordret til, at Rådet indfører skrappere foranstaltninger, og at de øvrige lande i det Sydlige Afrika, især Den Sydafrikanske Republik, engagerer sig mere i at ændre tingene til det bedre i Zimbabwe. Selv om jeg glæder mig over Rådets formandskabs erklæring af 18. september 2003, er ord ikke nok. Jeg er skuffet over, at jeg ikke har modtaget svar på mine breve til den græske og den italienske udenrigsminister om dette spørgsmål.
Jeg vil anmode formanden om at insistere på, at Rådet reagerer på Parlamentets bekymringer og tager behovet for en effektiv indsats mod Mugabe-regimet alvorligt.
Formanden.
Tak, hr.Van Orden. Vi vil viderebringe det til Rådet på Parlamentets vegne.
Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, jeg skal fatte mig i korthed. Det er blot for at minde om en sag, som Parlamentet allerede har haft på dagordenen flere gange, nemlig det drama, som den nigerianske statsborger Amina Lawal må gennemleve. Amnesty International har for nylig udsendt en appel, hvoraf det fremgår, at dommen skulle være blevet stadfæstet. De seneste oplysninger, der også stammer fra Amnesty International, angiver imidlertid, at det ikke er tilfældet, og at det retsmøde, hvor anken skal behandles, først finder sted den 25. september. Jeg appellerer derfor til medlemmerne om at udnytte denne uge til at rette fornyede appeller til de nigerianske myndigheder om at gøre en ende på denne absurde forfølgelse. Jeg anmoder også formanden om endnu en gang at give udtryk for den indignation, som vi føler (og som Parlamentet så mange gange har udtalt) på grund af den forfølgelse, som denne nigerianske statsborger er genstand for på et fuldstændig absurd grundlag.

Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, på denne europæiske bilfri dag må vi konstatere, at det direkte tog mellem Bruxelles og Strasbourg er afskaffet. Det medfører, at i hundredvis af mennesker er tvunget til at tage bilen for at komme hertil. Det er en skandale, og det er skadeligt for miljøet og for Parlamentets image. Vi må optræde som et godt eksempel. Jeg opfordrer Dem derfor til øjeblikkeligt at indlede forhandlinger med de franske og de belgiske jernbaner for at løse dette problem snarest. Hver session er der klager over Strasbourgs tilgængelighed. Nu har vi fået nok! Vi må omsider løse den gordiske knude, hvad angår Parlamentets hjemsted.

Formanden.
Jeg beklager at måtte byde Dem velkommen til at tilslutte Dem den allerede lange række klager over nogle af disse ting. Vi skal se, hvad vi kan gøre.
Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gøre opmærksom på, at endnu to arbejdere blev dræbt i sidste uge i Grækenland og to andre kom alvorligt til skade i de miner, der ejes af formanden for foreningen af græske virksomheder, hr. Kyriakopoulos. Disse to dødsfald kommer i kølvandet på seks andre dødsfald som følge af lignende arbejdsulykker sammen med snesevis af kvæstelser alene i september.
Det er tydeligt, at arbejderne i EU's lande - og jeg taler især om Grækenland - anses for at være forgængelige ressourcer, og erhvervslivet ofrer deres helbred og liv i dets søgen efter størst mulig profit.
Det er mit indtryk, at denne uacceptable situation ikke kun eksisterer i Grækenland. Det godtgør beviserne, måske stærkest i Grækenland. I hundredvis mister deres liv, og i tusindvis kommer til skade hvert år, alene i Grækenland. Forestil Dem, hvad der sker i EU som helhed. Hvis De mener, at det er i harmoni med de storsindede erklæringer om beskæftigelse, om sikring af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, så er der noget galt. Det er derfor, at vi mener, at dette blot er endnu et tegn på det system, vi lever under, og det systems barbari mod mennesker, der på hæderlig vis forsøger at tjene til livets ophold.

Cappato (NI).
Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på noget alvorligt, som finder sted i øjeblikket. Man har nedsat et udvalg, der skal forberede verdenstopmødet om informationssamfundet i Genève. For det første har man nægtet to ikke-statslige organisationer adgang til dette udvalg, nemlig Journalister uden grænser og Human Rights in China. For det andet skal anden del af verdenstopmødet om informationssamfundet finde sted i Tunis. Verdensorganisationen mod Tortur har imidlertid oplyst, at den formand, som Tunesien har udpeget for dette topmøde, er ingen ringere end general Habib Ammar, som er tidligere chef for Habib Bourguibas nationale vagtkorps og tidligere indenrigsminister, og som oprettede Tunesiens nationale efterretningstjeneste, der er berygtet for at have udøvet tortur i landet.
Hr. formand, jeg vil bede Dem gøre en indsats for at undgå, at FN's verdenstopmøde om informationssamfundet bliver overladt til en person med blod på hænderne efter tortur, som på denne måde ville ende på internettet og i informationssamfundet.

Formanden.
Hr. Cappato, jeg vil undersøge det og vende tilbage til Dem og Parlamentet på et senere tidspunkt.
Banotti (PPE-DE).
Hr. formand, i morges var der i den irske presse en meget interessant rapport fra det europæiske forskningsinstitut i Ispra. I lyset af de bekymringer om luftkvaliteten i institutionerne, der i tidens løb er blevet givet udtryk for, foreslår jeg, at denne artikel, som en gang for alle afliver alle myter om, at rygning i et aflukket område er alt andet end skadelig, bliver sendt med e-mail til vores kolleger. Forskningsresultatet er temmelig alarmerende, og jeg håber, at de kolleger, der kan lide at ryge, vil respektere alle andres helbred ved at afstå fra at gøre det i Parlamentet, bortset fra i de meget begrænsede områder, hvor rygning er tilladt.
I rapporten, som regnes for den bedste nogensinde om luftkvalitet, rejses der mange alvorlige spørgsmål, som jeg som kvæstor har foreslået, at tjenestegrenene i bygningen gøres opmærksom på.
Lage (PSE).
Hr. formand, ærede medlemmer, da jeg ikke har mulighed for at indlade mig på en egentlig politisk debat om Kommissionens handlemåde, benytter jeg dette sølle minut til at give udtryk for min skuffelse over Kommissionens handlemåde på tre punkter, som jeg finder kritisable. Et af dem er budgetpolitikken og den ufleksible måde, hvorpå Kommissionen stadig fortolker stabilitetspagtens kriterier. Det strider imod den europæiske økonomis interesser og det økonomiske opsving. Det andet kritisable punkt angår konkurrencepolitikken og Kommissionens ufleksible handlemåde på dette område, hvor den mangler forståelse for industriens dybere sammenhæng og for Europas industrielle interesser. Det tredje punkt har at gøre med Kommissionens adfærd i forhold til regeringskonferencen, for når alle de, der går ind for forfatningsprojektet, slutter op om det, går Kommissionen ud og foreslår, at forfatningsprojektet skal genforhandles på regeringskonferencen. I skuffelse over Kommissionen, der ikke mere er Europas motor, men er blevet en klods om benet, giver jeg her udtryk for min utilfredshed!

Formanden.
Det er De enige om.

André-Léonard (ELDR).
Hr. formand, i sidste uge, nærmere bestemt onsdag, blev Scientology-kirkens nye kontor indviet med pomp og pragt i Bruxelles. Jeg vil gerne udtrykke min forbavselse, hr. formand, over at noget sådant kan finde sted midt i det europæiske kvarter. Jeg må også fordømme den vildledning, der kan være sket, eftersom kontoret hedder "Europæisk kontor for offentlige anliggender og menneskerettigheder".
Vi har alle i vores egenskab af parlamentsmedlemmer modtaget en invitation til denne indvielse i vores personlige postkasser i Parlamentet med et mærkat, der angav nummeret og etagen på vores kontor. Invitationen var ikke frankeret, så den er altså blevet uddelt. Jeg vil gerne vide, hvordan man har kunnet uddele disse invitationer, og hvem der har bragt dem til Europa-Parlamentet. Jeg synes, hr. formand, at vi burde være mere forsigtige med en sådan sekt, der om nogle dage stilles for retten i Belgien for svindel, alle former for vildledninger, ulovlig lægevirksomhed og en del andre ting, som den anklages for.
Formanden.
Fru André-Léonard, jeg er nødt til at bede tjenestegrenene om at undersøge, hvordan netop den meddelelse blev omdelt. Men jeg kan med det samme forsikre Dem om, at den form for omdeling ikke er i overensstemmelse med Parlamentets regler og procedurer. Vi bliver nødt til at undersøge sagen nærmere.
Forhandlingen er afsluttet.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0278/2003) af Sterckx for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om skærpelse af sikkerheden til søs efter olietankeren Prestiges forlis (2003/2066(INI)).
Sterckx (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først og fremmest takke alle de mange kolleger, som har ydet et bidrag til denne betænkning. Jeg vil gerne takke alle dem, som har givet os oplysninger under høringerne i Parlamentet og under vores besøg i Galicien og Brest, men også alle de mennesker, som spontant via e-mail eller pr. brev har sendt os oplysninger eller hele dokumentationsmapper. Alle disse ting var meget interessante, og de har i høj grad hjulpet os.
Jeg vil dog gerne endnu en gang understrege, at hensigten med denne betænkning er at forbedre sikkerheden til søs mest muligt. Det er det eneste, vi har arbejdet på. Først og fremmest skulle vi have så meget som muligt at vide om Prestige for at tage ved lære. Dernæst skulle vi gennemgå hele lovgivningen, både den europæiske og den internationale, for at se, hvor vi kunne forbedre den. Det er tydeligt, at Kommissionen ikke afventede vores konklusioner. Vi har for øvrigt under vores arbejde haft kontakt nok med Kommissionen. Der er stillet forslag, og jeg synes, at Kommissionen i dette tilfælde har arbejdet hurtigt og godt.
Hvad gik der galt i forbindelse med ulykken med Prestige? Betænkningens første konklusion er, at der ikke var nogen nødhavn i det område, hvor ulykken skete. For mig er dette en af de to vigtigste konklusioner. Man fjernede skibet fra kysten, og ved at gøre det gjorde man ulykkens konsekvenser større, end de ellers ville have været, i hvert fald geografisk set.
Erika II-pakken indeholdt et direktiv om nødhavne. Hvis vi havde ført dette ud i livet, ville tingene sandsynligvis have set anderledes ud. Jeg er glad for, at behandlingen af systemet med nødhavne er fremskyndet. Jeg håber, at der meget hurtigt kommer et forslag - det har Kommissionen også lovet - om kompensationer. Vi anmoder endvidere om tydelige forvaltningsstrukturer for nødhavne, hvilket er meget vigtigt. Medlemsstaterne skulle rapportere om systemet i deres lande senest den 1. juli. Så vidt jeg ved, har de faktisk alle gjort det. Jeg vil derfor gerne anmode Kommissionen om at vurdere kvaliteten af de dokumenter, som den har modtaget. Hvordan ser de ud? Ville tilfælde som ulykken med Prestige have været mindre alvorlige? Er vi nu ved at udvikle et effektivt system? Det er det første spørgsmål, som jeg stiller Kommissionen.
Noget andet, som jeg i hvert fald har lært af det, der skete med Prestige, er, at vi skal kontrollere gamle skibe bedre. Enten udfaser vi dem, hvis vi mener, de udgør en risiko, eller også, hvis vi tror, de kan holde lidt endnu, skal vi kontrollere ordentligt, om de er i orden eller ej. Hvis jeg kan tro på alle rapporterne, har man i forbindelse med Prestige i hvert fald ikke udført kontrollen med en af de to ballasttanke helt efter reglerne. Jeg synes, det er vigtigt, at vi også går klassifikationsselskabet på klingen og spørger dem, om de ikke kan skærpe deres regler på det punkt. Man skal ikke kun se på et skibs tilstand på et bestemt tidspunkt og efterse det med nogle års mellemrum. Man skal også se på, hvordan et skib bruges. I tilfældet med Prestige kan der have været et problem med brugen af skibet som et flydende reservoir, og det kan have svækket skibets struktur. Det har man ikke taget tilstrækkeligt hensyn til, fordi det ikke var optaget i reglerne. Vi må sikre, at den slags ting ikke kan ske fremover.
En løsning, som vi har nævnt - eller i det mindste en beslutning, som er truffet meget hurtigt - vedrører beslutningen om kun at tillade transport af den slags materiale, som blev transporteret med Prestige, i dobbeltskrogede skibe. Det er jeg i princippet enig i, men vi må ikke betragte dette som en slags patentløsning, for der rejser sig nye spørgsmål i forbindelse med dobbeltskrogede skibe. Hvordan reagerer dobbeltskrogede skibe, når de bliver gamle? Nu er alle skibe stadig nye, og alt er i perfekt orden, men er disse skibe stadig gode, når de er 20 eller 25 år gamle? Der er nemlig specialister, som siger, at der vil opstå problemer med rust og svækkelse. Det samme, som skete med Prestige, kan også ske med dobbeltskrogede skibe. Det må vi være meget på vagt over for. Jeg vil gerne have, at både klassifikationsselskabet og Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed overvåger dette ordentligt. Vi har endvidere forslag om skærpelse af havnestatskontrollen, og vi har forslag om at følge direktivet om overvågning ordentligt op. Der står så mange ting i betænkningen, at jeg ikke kan nævne dem alle sammen i detaljer.
Ved bekæmpelsen af katastrofer tror jeg, det ville være godt, hvis vi havde en virkelig europæisk kystvagt. Jeg tror også - og jeg synes, Kommissionens forslag er godt - at der skal oprettes en flåde af olieforureningsbekæmpende skibe, som forvaltes af agenturet. Vi må imidlertid ikke glemme, at der i selve sektoren i øjeblikket er en hel del ekspertise, og vi må ikke gøre tingene dobbelt. Vi må benytte den eksisterende ekspertise.
Jeg synes også, det er vigtigt, at der ligesom for luftfarten oprettes en uafhængig instans, som undersøger ulykker. I øjeblikket er det særdeles uklart, hvem der foretager en sådan undersøgelse. Der er altid en eller anden, som er part i en sag, som har rejst et krav, eller som skal betale skadeserstatning. Der er aldrig en højere instans, som upartisk undersøger, hvad der nu præcist er sket. En sådan instans har luftfarten, og jeg synes, at der også bør oprettes en lignende instans for søfarten.
Efter min mening, fru kommissær, og jeg formoder, at De er enig med mig, skal EU's rolle i den internationale organisation forstærkes. Egentlig bør Kommissionen være medlem af IMO og der gøre sin indflydelse gældende, således at vi aldrig mere optræder i spredt orden. Jeg tror ikke, vi er særlig uenige på det punkt.
Fri sejlads er ikke uden betingelser. En kyststat må kunne gribe ind over for et skib, som udgør en trussel. Hvis det er nødvendigt at tilpasse de internationale regler, skal vi gøre det. Vi skal sikre, at nødhavne gøres obligatoriske i IMO. Vi skal regulere skibstrafikken i følsomme områder. Vi skal gøre det bedre, end det nu er tilfældet. Der er ingen mening i automatisk at holde skibe 200 sømil fra kysten, for dermed formindsker man ikke risikoen. Skibet er stadig lige dårligt, besætningen er eventuelt stadig lige dårlig, men skibet er længere væk, og vi tror, at det dermed er sikkert.
Hr. formand, De er særdeles streng. Jeg håber, De giver mig lidt mere tid. Vi skal kunne udøve bedre kontrol med flagstaterne. Vi skal lægge større vægt på besætningernes kvalitet. Vi må ikke kriminalisere kaptajnen. Det er vigtigt. Han er stadig under husarrest og skal melde sig dagligt hos politiet. Jeg vil gerne opfordre de spanske myndigheder til at undersøge denne sag på ny. Denne mand er efter min opfattelse, og forhåbentlig efter flertallets opfattelse i Parlamentet, ikke nogen forbryder, men han behandles imidlertid som en sådan.
Hvad angår vraget, er der nogen forvirring. Der er meget mindre olie om bord, end man troede. Jeg har netop fået oplysninger fra konsortiet under ledelse af REPSOL, som udfører arbejdet. Der er stadig 14.000 t om bord, 13.300 t i forstavnen og 700 t i agterstavnen. Man troede, at de centrale tanke stadig var fyldte, men de indeholder ikke længere olie, kun vand. Forskellen mellem, hvad man troede i januar, og hvad man nu tror, er ikke en følge af lækagen, men sandsynligvis opstået, fordi der under katastrofen er spildt mere olie, da skibet brækkede over. Forberedelserne fortsætter. Eftersom lækagerne er små, vil man ikke hente olie op i vinter, men til foråret.
Jeg vil gerne sige endnu to ting, hr. formand, hvis De tillader det. Mange tak for Deres overbærenhed. Jeg har anmodet om en delt afstemning om en række punkter, fordi der er nogle ting, der står to gange i betænkningen. Jeg håber, at mine kolleger kan støtte mig heri. Jeg har udarbejdet kompromiser om syv emner. Jeg vil ikke opsummere dem, men jeg vil blot bede Dem alle om at se på dem og støtte dem. Ellers får vi et dokument, som er alt for langt.
Mit sidste punkt vedrører det midlertidige udvalg, som Parlamentet gerne vil nedsætte for at undersøge denne sag yderligere. Jeg konstaterer, at der er bred enighed om princippet. Mine kolleger på både denne og den anden side af salen har stillet et ændringsforslag om nedsættelsen af et midlertidigt parlamentsudvalg. Skænderiet drejer sig om, hvilken opgave dette skal have. Jeg vil forsøge at finde et kompromis i aften eller eventuelt i morgen tidlig. Hvis det ikke lykkes, håber jeg ikke, at denne betænkning forkastes af den grund, for ud af de 108 punkter er der kun et, der vedrører det midlertidige udvalg. De 107 andre vedrører sikkerhed til søs, og det er det, vi beskæftiger os med her.
Formanden.
Jeg må bemærke, hr. Sterckx, at De formåede at udstrække de fem minutters taletid til mere end ni minutter, hvilket jeg betragter som en hyldest til Deres dobbeltskrogede kvaliteter som ordfører.
De Palacio
Hr. formand, jeg vil allerførst takke hr. Sterckx for den fremragende betænkning, han har udarbejdet, og alle de udvalg i Parlamentet, der i mange måneder har deltaget i dette arbejde.
Jeg vil gerne minde om, hvor vi står med hensyn til bekæmpelse af havforurening. For det skal siges, hr. Sterckx, at før Prestige var der Erika, og at der heller ikke på det tidspunkt var en nødhavn, hvor et skib i nød kunne søge beskyttelse. Og desværre var der før Prestige og Erika mange andre tilfælde, hvor der ikke blot ikke var nogen nødhavn, der var heller ikke politisk vilje fra hverken Parlamentets eller Rådets eller nogen andres side til at træffe de foranstaltninger, som kunne forhindre det, der skete med Erika og Prestige. Det er det første, der skal slås fast.
Som De ved, er de foranstaltninger, som vi foreslog i Erika I- og Erika II-pakken, blevet vedtaget, bortset fra den europæiske fond for erstatning for olieforurening. Dette sidste er imidlertid også blevet bedre i de seneste måneder og år takket være Kommissionens indsats - med, skal det siges, støtte fra EU-medlemmerne i Den Internationale Søfartsorganisation - for at sikre, at IOPC-fondens loft hæves til 920 millioner euro, hvilket er mere end en tredobling af de eksisterende midler.
Ud over Erika I- og Erika II-pakken er der de forslag, som Kommissionen stillede lige efter Prestige-katastrofen, og som bliver behandlet af Rådet og Parlamentet, selv om det skal nævnes, at et af dem allerede er blevet vedtaget og træder i kraft 20 dage efter offentliggørelsen, som forventes at ske i slutningen af denne måned eller begyndelsen af næste måned. Dette forslag indeholder et krav om, at der anvendes dobbeltskrogede olietankskibe til transport af svær brændselsolie, og om, at tidsplanen for udfasning af enkeltskrogede olietankskibe fremskyndes. Hvis den bestemmelse var blevet foreslået og vedtaget efter Erika-katastrofen, tror jeg, at vi ville have undgået Prestige-katastrofen.
Resultatet er, mine damer og herrer, at vi ikke kan hvile på laurbærrene, for desværre blev Prestige-katastrofen ikke forhindret efter det, der skete med Erika. Men vi kan dog sige noget meget vigtigt, og det er, at vi denne gang har truffet beslutninger, at vi denne gang har handlet. Og det er den store forskel mellem det, der er sket i andre tilfælde, og det, der sker nu.
Kommissionen er netop i gang med at overvåge og kontrollere iværksættelsen af de foranstaltninger, som vi har vedtaget. Det vil sige, at den kontrollerer medlemsstaternes regeringers handlinger på baggrund af det, der er blevet vedtaget, og undersøger, om de er tilstrækkelige. I den forbindelse må jeg sige, at vi har været nødt til at indlede 10 overtrædelsesprocedurer mod 10 medlemsstater, som ikke har gennemført de nye bestemmelser om overvågning ved hjælp af havnestatskontrol og klassifikationsselskaber korrekt. Det drejer sig faktisk om to meget vigtige elementer for at løse problemet. Havnekontrol gør det muligt at forebygge.
Hvad angår situationen på land, nævnte medlemmet, at man overvejer forskellige måder, hvorpå man kan opsuge den olie, der stadig er i vraget, og at de kompetente myndigheder i nærmeste fremtid vil vedtage foranstaltninger på grundlag af de to eksisterende metoder.
Jeg vil også sige, at de forurenede strande er blevet renset, hvilket ikke er ensbetydende med, at der ikke stadig, især i Biscayabugten langs Atlanterhavskysten, flyder rester af Prestiges udslip, som bevæger sig i strømmens og vindens retning og på et eller andet tidspunkt kan forårsage en konkret forurening af en europæisk kyst.
Jeg vil kort tale om nogle af de punkter, som medlemmet har nævnt. Han spørger, hvad fejlen var, og svarer, at der ikke var nogen nødhavn. Jeg mener, at der før nødhavnen var en anden fejl, nemlig at der var et skib i dårlig forfatning, som sejlede på oprørt hav. Og efter den fejl stod vi uden nødhavn. Ligesom der ikke var nogen nødhavn i Erikas tilfælde, men det var meget værre, og ligesom der ikke var nogen nødhavn halvanden måned efter ved Vicky-hændelsen, hvor vi havde en anden farlig situation. Gud være lovet skete der ingen stor katastrofe, simpelthen fordi havet var roligt, og det var muligt at omlade lasten i rum sø. Men ikke fordi vi rådede over en nødhavn, som kunne tage imod et nødstedt skib lastet med olie lidt over en måned efter det, vi oplevede med Prestige.
Derfor er udpegning af tilflugtsområder og fastsættelse af beredskabsplaner for at modtage skibe i nød efter vores opfattelse hele afgørende.
Unionens stater havde en politisk forpligtelse til at fremsende de planer den 1. juli i år, selv om de juridisk set har indtil februar næste år. Alle har svaret, men meget forskelligt. De henviser til forskellige fortolkninger af fællesskabsbestemmelserne. Det, der blev sagt her, det, der blev diskuteret, og det, der blev besluttet fra Ministerrådets og Parlamentets side, var helt klart: Der skal på et givet tidspunkt være et tilflugtsområde, en nødhavn til rådighed for et skib i nød.
I øjeblikket vurderes de planer, som er blevet udarbejdet i henhold til Den Internationale Søfartsorganisations krav, og på det næste Råd agter jeg at rejse dette spørgsmål over for transportministrene og sige til dem, at hvis de den 5. februar 2004 ikke har opfyldt det, som Kommissionen fortolker, at der kræves i den vedtagne tekst, vil vi naturligvis indlede overtrædelsesprocedurer mod de stater, som ikke respekterer kravene fuldt ud.
Vi vil altså i alle tilfælde, som vi gør det nu, kræve fuld respekt for gældende bestemmelser og gennemførelse af bestemmelserne i de forskellige nationale lovgivninger.
Jeg vil påpege, at vi ved mange lejligheder har talt om nødvendigheden af at forbedre søfartssikkerheden og EU's beføjelse til at gribe ind ved risiko for ulykker eller stærk forurening. Der er forslagene om ændring af agenturet, så det får flere beføjelser, der er forslaget - og jeg vil takke for den støtte, som vi i princippet vil få fra Parlamentet - om, at agenturet skal råde over midler, konkret til forureningsbekæmpelsesfartøjer, der er manøvredygtige i oprørt hav, og som derfor ikke er nødt til, som i Prestiges tilfælde, at forblive i havn på grund af bølgernes størrelse, men kan manøvrere i bølger på over fire meter.
Spørgsmålet om EU's tilstedeværelse i IMO er helt afgørende, som medlemmet har sagt. Som bekendt anmoder vi om et mandat til at forhandle om EU's fulde optagelse i Den Internationale Søfartsorganisation, og i det regi vil vi sammen med Unionens stater arbejde for at fremme sikkerhedsstandarderne, give flagstaterne et større ansvar og kyststaterne en bedre beskyttelse.
Til sidst vil jeg lykønske Parlamentet med den støtte, det har givet os i løbet af disse år og fortsat giver os på dette område. Jeg mener, at resultatet er vigtigt. EU har en gang for alle besluttet at tage fat på disse problemer og ikke blot sidde og vente på den næste katastrofe ved vores kyster. Vi arbejder som sagt i tiden efter Prestige, men til næste år vil vi desuden stille nye forslag for at forbedre havnekontrollen og styrke direktivet om overvågning af søfarten med det formål at indføre et harmoniseret europæisk system til trafikinformation og -styring. Vi forhandler også allerede med vores naboer, f.eks. russerne, om spørgsmål som dette og indførelsen af en retlig ramme om undersøgelser efter ulykker og gennemførelsen i EU af minimumskriterier for flagstater.
Jeg takker for Deres arbejde, og jeg vil sige, at med hensyn til besætninger er der problemer omkring sikkerhed, når en besætning ikke har et fælles sprog. I en ekstrem situation er sikkerheden alvorligt truet, fordi ordrerne ikke kan gives eller modtages korrekt. Det er noget, vi arbejder på, og vi har foreslået nogle foranstaltninger om det. Og, mine damer og herrer, jeg regner endnu en gang med Deres støtte til at gøre fremskridt på dette område.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vil jeg indlede med at udtrykke beundring for den ekstraordinære indsats, der blev ydet af fiskerne og deres faglige foreninger og organisationer samt de tusinder af frivillige, som har dæmpet den negative indvirkning på miljøet.
Samtidig vil vi fremhæve, at der ud over udbedring af miljøskaderne og støtte til alle personer og virksomheder inden for den spanske fiskeri-, skaldyrs- og akvakultursektor, som stadig lider under olieforureningen, bør ydes en rimelig erstatning for alle sociale og økonomiske tab som følge af Prestiges forlis i de øvrige erhvervssektorer som f.eks. konservesindustrien, handelen, transport, hotelvirksomhed, turisme osv. Derfor anmoder vi om mobilisering uden undtagelse af alle Fællesskabets fonde og tekniske midler og om vedtagelse af den supplerende fond for erstatning af skader ved olieforurening og nye budgetbevillinger til evaluering af virkningerne på miljøet, erstatning for de skader, der ikke dækkes af gældende internationale konventioner, oprettelse af et net for udveksling af erfaringer på området forurening med kulbrinter, beredskabsplaner osv.
I den forbindelse skal medfinansieringen i mål 2-områder eller andre være på samme niveau som i mål 1-områder for at undgå ubegrundet forskelsbehandling, da det drejer sig om genopretning af skader, der er forårsaget af udefrakommende aktører.
Vi anmoder også om, at det kommende forbud mod, at enkeltskrogsskibe, der transporterer farligt gods, anvender EU-havne, udvides på grundlag af en EU-lovbestemmelse til også at omfatte gennemsejling af EU's farvande, som det er tilfældet i USA. Med det, der er aftalt hidtil, ville vi ikke forhindre en situation svarende til Prestige-katastrofen.
Til sidst vil jeg personligt påpege, at de mest effektive operationer til opsamling af brændselsolie i rum sø, som blev udført af Baskerlandets fiskerflåde, er de eneste i den spanske stat, der til dato ikke har modtaget den støtte, der er fastsat i Fællesskabets forordning. Jeg har tiltro til, at denne forskelsbehandling ikke fortsætter.
Endelig bør der hurtigst muligt oprettes et midlertidigt udvalg, som kan undersøge årsagerne til og følgerne af Prestiges forlis og foreslå effektive foranstaltninger for at forhindre katastrofer som denne i fremtiden.
Pérez Álvarez (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, ordføreren siger i betragtningerne, at Prestige-katastrofen bl.a. fremhæver betydningen af en god kontrol med den fuldstændige overholdelse af gældende europæiske og internationale bestemmelser vedrørende søfartssikkerhed.
Andre kolleger vil uden tvivl nævne andre aspekter af bestemmelserne om søfartssikkerhed, som kommissæren selv og ordføreren allerede har gjort det. Jeg vil gøre det set ud fra et arbejdsmiljøsynspunkt, hvor jeg minder om nødvendigheden af en permanent indsats for arbejdsmiljø og slår til lyd for, at en forebyggelseskultur fremmes og søfartserhvervet gives værdighed. Jeg ser søfartsuddannelsen som et middel - også i spørgsmålet om et fælles sprog, fru kommissær - til forbedring af søfartssikkerheden og forebyggelse af ulykker, og jeg opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at overveje behovet for at gennemføre en omfattende ændring af den internationale maritime retsorden, som imødekommer kravene til den moderne søtransport ud fra en målsætning om et bedre arbejdsmiljø. Jeg vil ligeledes understrege de alvorlige konsekvenser for verden af i dag og for de kommende generationer, som en politik om, at "alle kneb gælder" og samvittighedsløsheden hos arbejdsgivere og organisationer, der kun drives af profit, afstedkommer. V må gennemføre en effektiv og tilstrækkeligt krævende lovgivning, som skal overholdes reelt og ikke kun formelt og kan forhindre de negative miljømæssige, sociale og økonomiske konsekvenser og måske tab af menneskeliv.
Til sidst vil jeg, ud over at takke medlemmerne af Udvalget om Beskæftigelse for den enstemmige støtte til udtalelsen, gentage min tak til søfolk, fiskere, akvakulturbedrifter, frivillige og alle andre, som har kæmpet stædigt mod forureningen og for miljøet og fiskeressourcerne. Og naturligvis myndighederne i Spanien, der med deres indsats og engagement forhindrede alvorligere skader, især fordi de med Galicien-planen formår at udbedre skaderne og, efter den meget alvorlige Prestige-ulykke, tilføre det ramte område og Galicien som helhed ny dynamik.
Fru kommissær, vi takker Dem for Deres politiske vilje, som kommer til udtryk i beslutninger, og vi opmuntrer Dem til at fortsætte Deres arbejde.
Isler Béguin (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg vil spørge, hvilket formål den udvidede Hughes-procedure tjener. Eftersom betænkningen udarbejdes i henhold til den udvidede Hughes-procedure, skulle Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme normalt have afgivet udtalelse i henhold til den samme procedure. Det er imidlertid ikke det, vi er her for at diskutere. Det vil blive besluttet under en anden forhandling.
Som ordfører for udtalelsen fra Miljøudvalget kan jeg sige, at samfundet sjældent har oplevet en så ophidset og voldsom debat som debatten om Prestige. I sidste instans er vi noget på afstand af katastrofen her. Prestige-katastrofens virkning på Galicien svarede faktisk til virkningen af et elektrisk stød, og den havde samme indvirkning på Frankrig og Europa som helhed. Ingen, absolut ingen borger, undgik at blive berørt af katastrofen, navnlig efter Erika-katastrofen i 1999, hvor vi her i Parlamentet sagde "aldrig mere".
Hr. formand, fru kommissær, vi må besvare nogle ubesvarede spørgsmål. F.eks. ved vi, hvordan det skete, men vi ved ikke, hvorfor det skete. Vi ved ikke, hvorfor Prestige blev slæbt ud på havet, og de borgere, der stiller dette spørgsmål, har ret til at få et svar. Parlamentet og Kommissionen reagerede imidlertid meget hurtigt. Vi forlangte, at der blev nedsat et undersøgelsesudvalg, et forslag, som blev forkastet af Parlamentets flertal, og nu har vi i stedet en betænkning med den udvidede Hughes-procedure, som desværre ikke synes at være til meget nytte. Der er imidlertid blevet udført et meget grundigt arbejde med et godt samarbejde mellem de forskellige bidragydere og de forskellige medlemmer. På vegne af Miljøudvalget har jeg selv, ofte sammen med ordføreren, taget del i alle de initiativer, der var grundlaget for denne betænkning, som er forholdsvis udtømmende, og Miljøudvalget har især fokuseret på den miljømæssige side af sagen.
Jeg vil derfor koncentrere mig om fire punkter, fire af Miljøudvalgets krav:
Det første drejer sig om, at opsugningen af brændselsolien må prioriteres højt. Det er utænkeligt at lade 13.000 t brændselsolie sive ud dråbe for dråbe. Det ville være at vende det blinde øje til et skjult olieudslip, som ville blive ved med at forurene vores kyster i de kommende år.
Det andet punkt er genoprettelse af områder med uberørt natur. Vi kræver, at habitatdirektivet håndhæves, at de foreslåede Natura 2000-områder vedtages øjeblikkeligt, og at der bevilges ressourcer til at genoprette områderne med uberørt natur, kysterne, havlandskabet og det marine liv.
Spørgsmålet om frivillige, hr. formand, er også meget vigtigt. Vi kræver en epidemiologisk undersøgelse af samfundene for at finde ud af, om frivillige fortsat kan indsamle brændselsolie i tilfælde af et problem osv. Jeg vil nu ikke gennemgå hele listen.
Mine damer og herrer, jeg vil især gøre Dem opmærksom på afstemningen i morgen. Ved afstemningen i morgen er det ikke et spørgsmål om at vælge det forkerte undersøgelsesudvalg. Vi kræver et midlertidigt udvalg, som kan afdække hele sandheden og fortælle os, hvad der bør gøres og ikke bør gøres i tilfælde af en katastrofe. Det er en reel hjælp til beslutningstagning, et værktøj til hjælp for beslutningstagerne, som vi kræver med det midlertidige udvalg. Et udvalg om håndhævelse af Erika I- og Erika II-direktivet ville ikke kunne fortælle os disse ting eller skabe fremskridt.
Formanden.
Jeg ved, at ordførerne har gjort et stort arbejde, men jeg må desværre sørge for, at tidsplanen bliver overholdt. De rådgivende ordførere havde to minutters taletid, og de overskred den tid med 40 sekunder eller et minut, eller endog med halvandet minut for den sidste rådgivende ordførers vedkommende. Jeg må bede medlemmerne om at overholde den taletid, de har fået tildelt, så godt som muligt.
Poignant (PSE)
 Hr. Sterckx, jeg har set efter, om De har glemt noget, og bortset fra placeringen af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed, som der vil blive truffet beslutning om en dag, kan jeg ikke se nogen huller.
Jeg vil gerne gennemgå en række punkter i Fiskeriudvalgets udtalelse. For det første skal olien bjerges, også hvis der ikke er så meget. Fiskeriets sikkerhed afhænger af det. For det andet skyldspørgsmålet. Søfolk ønsker som alle andre at forstå, hvordan det kunne ske. Når vi i morgen stemmer om spørgsmålet om et midlertidigt udvalg, må vi håbe, at det vil hjælpe os med at forstå, hvad der skete, og fastslå, på hvilke punkter henholdsvis Frankrig og Spanien kan bebrejdes. For det tredje, fru kommissær, må brandskibe gøres til forureningsbekæmpelsesskibe. I tilfælde af fremtidige ulykker får vi brug for en flåde, som kan opsuge olien eller olieproduktet hurtigt. For det fjerde tror jeg, at alle i fiskerisektoren vil støtte de søfartskorridorer, som anbefales i betænkningen med henblik på at organisere søfarten på samme måde som luftfarten.
Endelig spørgsmålet om tekniske havnekontroller, der er en kilde til bekymring for alle. Jeg mener, at vi må se på sociale kontroller og en form for arbejdsinspektion. Vi må sandelig ikke glemme, at søfartssikkerhed og søfartslovgivning først og fremmest har til formål at beskytte besætningens liv, uanset om de er fiskere, indgår i handelsflåden eller er beskæftiget med en anden form for transport.
Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, det arbejde, som ordføreren, hr. Sterckx, som jeg lykønsker, og resten af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har udført, har vist, at det problem, vi undersøger, nemlig sikkerhed til søs, er et komplekst og vanskeligt spørgsmål med utallige aspekter. Det er derfor, at der foreslås en lang række foranstaltninger, som omfatter flere sektorer, og jeg vil også tale om nogle udvalgte, der efter min mening fortjener en kommentar.
Forureningsbekæmpelsesflåder og EU-kystvagten er noget, som skal undersøges af Kommissionen og Rådet. Det bør understreges, at dobbeltskrogede skibe ikke er et universalmiddel, og disse skibes sikkerhed skal også undersøges.
Skattemæssige incitamenter for at fremme genindflagning under medlemsstaternes flag er også en særligt vigtig faktor, fordi vi på den måde kan begrænse antallet af skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag. Nødvendigheden af, at der endelig, ligesom inden for luftfart, kommer et lingua franca inden for søfart mellem søfolk og alle andre involverede i sektoren, og betænkningens konstatering af, at søfolk ikke må blive gjort til syndebukke i tilfælde af et forlis, er ting, som også skal understreges, i hvert fald for min del. Der bør ligeledes lægges særligt mærke til det, som vores udvalg kræver i betænkningen, nemlig at der ved forlis skal nedsættes uafhængige undersøgelsesudvalg, så der ikke kan være forskellige måder at undersøge årsagerne på, og naturligvis noget, som Parlamentet har vidst i lang tid, nemlig at det er nødvendigt, at både medlemsstaterne og Kommissionen træffer særlige foranstaltninger inden for Den Internationale Søfartsorganisation, så den bliver mere aktiv.
Det - og meget mere - fremgår af Sterckx-betænkningen, men også noget andet, nemlig at der er et problem med gennemførelsen af lovgivning, der allerede er vedtaget. Før vi går videre til de foranstaltninger, som vi foreslår for fremtiden, må vi konstatere, at der i flere lande er et problem med overholdelse af EU-lovgivningen. F.eks. er der et problem med bortskaffelse af affald i havne. Der er EU-lovgivning, som ikke bliver overholdt af i hvert fald fem medlemsstater. Kommissæren nævnte selv nødhavne. Også på dette område synes medlemsstaterne ikke at overholde de krav, som de selv har opstillet, direkte. Der er et problem med havnekontrol. Der er et problem med visse medlemsstaters overholdelse af kravene i lovgivningen om skibsregistre. Der er et problem i selve Rådet med en bestemmelse, som vi nu drøfter i vores udvalg, om strafferetlige sanktioner ved forlis. Rådet bad os om at tage det op, og inden længe vil Rådet henvende sig til vores ordfører, hr. Pex, og sige, at det ikke er klar til at drøfte en sådan bestemmelse.
Som følge af alt det, hvoraf meget først kom frem, efter at der var blevet stemt om betænkningen i udvalget, ønsker vores politiske gruppe at rejse spørgsmålet om et midlertidigt udvalg, som skal se på gennemførelsen af lovgivningen, navnlig Erika I- og Erika II-pakken, på europæisk plan. Vi må finde ud af, hvorfor lovgivningen ikke bliver gennemført, og vi må understrege over for medlemsstaterne, at de må se at få det gjort hurtigst muligt.
Det er formålet med vores ændringsforslag, og jeg vil opfordre alle de politiske grupper til at stemme for det, for ethvert andet ændringsforslag, der udelukkende fokuserer på spørgsmålet om Prestiges forlis, udgør efter min opfattelse ikke den bestemmelse, som skal vedtages inden for rammerne af denne betænkning. For det første fordi vi allerede har undersøgt spørgsmålet om Prestige. Hvad nyt kan vi tilføje? Det er, som om vi annullerer alt det arbejde, som ordføreren, hr. Sterckx, og vores udvalg har udført. For det andet fordi ethvert undersøgelsesudvalg vil skabe et retligt problem. Det kaldes ikke officielt et undersøgelsesudvalg. Det kaldes et midlertidigt udvalg, men da det skal undersøge årsagerne til Prestiges forlis, bliver det i det skjulte et de facto-undersøgelsesudvalg, og dermed rejser det et retligt problem, fordi der er retssager undervejs i en medlemsstat, og det er i modstrid med Europa-Parlamentets forretningsorden. Og for det tredje skal vi holde øje med bolden. Se skoven, som er sikkerhed til søs, og ikke træet, som er Prestige. Hvis vi bliver ved med at insistere på spørgsmålet om Prestige, vil vi simpelthen komme til at overføre den interne spanske debat til Bruxelles og Strasbourg. Og det tjener efter min mening ikke til Europa-Parlamentets ære.
Simpson (PSE).
Hr. formand, jeg bifalder hr. Sterckx' betænkning, der efter vores mening er alsidig og fremhæver den lange række beslutninger, der kulminerede med Prestige-katastrofen. Jeg vil også hylde vores ordfører for hans intense arbejde under udarbejdelsen af en gennemtænkt, velovervejet, retfærdig og afbalanceret betænkning. I denne betænkning sættes der fokus på en række myndigheders mange svagheder, og samtidig fremsættes der nogle positive idéer om, hvordan vi kan undgå at gentage Prestige-katastrofen.
Min kollega, fru Miguélez Ramos, vil uden tvivl nævne de virkninger, som denne katastrofe har haft og fortsat har på den galiciske kyst. Hun kender mere end nogen anden til den hjertesorg, som denne katastrofe har forårsaget, og jeg hylder hendes utrættelige indsats på den galiciske befolknings vegne.
I Sterckx-betænkningen rejses der så mange andre spørgsmål, at min gruppe og jeg mener, at det er nødvendigt at arbejde videre med sagen. Det er nødvendigt at undersøge forholdene omkring Prestiges forlis nøjere. Der bør laves en nærmere analyse af den økonomiske og økologiske katastrofe, som ikke bare er sket, men fortsat sker for befolkningen i Galicien og andre områder. Der bør desuden foretages en undersøgelse af, hvorvidt de nuværende EU-bestemmelser vedrørende søfart, de nuværende IMO-regulativer og nogle af vores medlemsstaters aktioner - eller rettere sagt manglende aktioner - er tilstrækkelige.
Hr. formand, PSE-Gruppen, De Grønne og GUE/NGL-Gruppen har hele tiden krævet et undersøgelsesudvalg. På grund af hr. Sterckx' fremragende arbejde og som følge af et kompromis kan vi nu lade det krav falde til fordel for et krav til Formandskonferencen om et midlertidigt udvalg, der kan fortsætte hr. Sterckx' arbejde og give svaret på de spørgsmål, som han og andre har stillet.
Det er det mindste, vi kan gøre for befolkningen i Galicien og andre berørte områder. Jeg støtter ordførerens krav om sådan et udvalg i ændringsforslag 11. Mindre krav end det fra Parlamentets side ville være ansvarsforflygtigelse og et totalt svigt, ikke bare over for Galiciens befolkning, men over for hele EU's befolkning.
I denne side af salen er vi ikke rede til at lade det ske. Vi er rede til at støtte Parlamentets ordfører, og vi forventer, at den anden side af salen gør det samme. Tiden for politiske udmeldinger er ovre. Nu er det tid at handle.
I lyset af ordførerens sidste konklusioner i hans tale om spørgsmålet om et midlertidigt udvalg vil jeg udtrykke vores holdning helt klart. Vi siger nej til enhver udvanding af ændringsforslag 11, og vi siger nej til enhver ændring af et fremtidigt midlertidigt udvalgs mandat.
Ændringsforslag 11 er afbalanceret, nødvendigt, velunderbygget og rammer problemets kerne. At udvande eller ændre det ville være uacceptabelt og en manøvre affødt af politisk valggeometri, ikke en manøvre til gavn for sikkerheden til søs.
Jeg håber, at dette gør PSE-Gruppens holdning til ændringsforslag 11 krystalklar.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg vil allerførst takke min kollega, Dirk Sterckx, for hans bestræbelser og også lykønske ham med det opnåede resultat. Først var der tale om godt samarbejde i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og nu ser det ud til, at vi kan få opbakning fra samfundet til den. Forberedelserne foregik praktisk og effektivt. Folk rejste til Galicien, men også til andre steder for at indsamle oplysninger. Oplysninger fra almindelige mennesker og oplysninger fra mennesker, som har tænkt længere over disse spørgsmål end vi her i Parlamentet. Jeg håber inderligt, at den støtte, som vi har fået i udvalget, vil blive bekræftet i morgen.
Det næste skridt er naturligvis, at Kommissionen bygger videre på det, og at også Rådet (transport) yder den nødvendige støtte. Selv har jeg endnu et punkt, som bekymrer mig, og det har jeg sammen med ordføreren givet udtryk for i ændringsforslag 10. Det drejer sig om de i Europa forbudte og udfasede problemskibe. Vi vil udfase disse enkeltskrogede olietankskibe hurtigere, end det i øjeblikket overvejes i IMO. Det må ikke være sådan, at disse skibe automatisk ender på strandene i de fattige lande, og at mennesker uden faciliteter begynder at ophugge disse skibe med alle de risici, som dette indebærer. Det ville være uheldigt, hvis de højere europæiske standarder førte til potentiel miljøskade, fordi vi ikke vil se dette problem i øjnene. De olietankskibe, som vi ikke længere ønsker her, må derfor ikke i store antal komme til at ligge på strandene i Det Fjerne Østen. Den forurening, som dermed opstår, ville endda være mange gange større end den forurening, som Prestige har forårsaget ved vores egne kyster. Jeg er overbevist om, at Europa skal indføre en maksimal levetid for skibe. Dermed ville både de europæiske redere og de europæiske flagstater blive forpligtet til at ophugge deres skibe ordentligt. I mit ændringsforslag anmodes Kommissionen om ved hjælp af en cost-benefit-analyse at undersøge, om dette er gennemførligt på kort sigt. Jeg vil derfor spørge kommissæren, om hun vil støtte dette. Der er endda konkrete tegn på, at miljøbeskyttelse og økonomiske overvejelser her er i overensstemmelse med hinanden. Erhvervslivet er allerede ved at formulere initiativer for at give kapitlet "samfundsmæssigt forsvarlig erhvervsudøvelse" et konkret indhold.
Det er overordentlig vigtigt, at vi ikke stopper efter i dag, men at vi fortsætter for at forhindre, at der oftere sker katastrofer inden for og uden for EU.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi beskæftiger os i dag på ny med en analyse af årsagerne til Prestiges forlis og dets alvorlige og vidtrækkende konsekvenser. Hr. Sterckx' detaljerede betænkning, til hvem der skal lyde en stor tak for hans glimrende arbejde, giver et førsteklasses grundlag at gøre det på.
Både ordføreren og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme som helhed har med stort omhu og stor grundighed forsøgt at komme med nøgterne og objektive svar på spørgsmålene vedrørende årsagerne og konsekvenserne af katastrofen og den lære, der kan uddrages heraf. Det lægger jeg stor vægt på i betragtning af den seneste politiske kampagne ført af en lang række parlamentsmedlemmer med det formål at få Parlamentet til at nedsætte et undersøgelsesudvalg. Jeg kan i dag sige, at vi, på trods af den politiske uenighed i udvalget, havde en reel og altoverskyggende interesse i at bringe kendsgerningerne frem i lyset og frem for alt drage de nødvendige konklusioner for at forhindre en sådan katastrofe i at gentage sig. Det var bemærkelsesværdigt, hvordan de officielle spanske repræsentanter, da de mødte op i udvalget, gav indtryk af at fejlvurdere situationen i Parlamentet og mene, at de ikke behøvede at samarbejde aktivt med os i vores arbejde. Denne holdning havde ændret sig ved besøget på stedet i Galicien.
Ikke desto mindre drager ordføreren den slutning - og jeg citerer fra hans begrundelse - at der "på en række væsentlige punkter fortsat er uklarheder og/eller er tale om modstridende vidneudsagn". Han henviser også til, at der stadigvæk er forskellige undersøgelser i gang om de nøjagtige årsager til katastrofen og skyldsspørgsmålet. Dette blev slået fast i midten af juni, da betænkningen blev færdiggjort.
Der er i mellemtiden gået adskillige måneder, og der er kommet nye detaljer frem i offentlighedens lys, herunder at spanierne og franskmændene konsulterede hinanden om, hvad der skulle ske med det havarerede skib; modstridende oplysninger fra de spanske myndigheder om de oliemængder, der var sluppet ud af vraget, og den mængde olie, som tankeren oprindeligt havde med; analyser af olieforureningens følger for miljøet og de første vurderinger af katastrofens sociale og økonomiske konsekvenser efter sommerpausen. Det bekræfter, hvad vi havde frygtet med hensyn til henstillingernes og konklusionernes foreløbige og dermed nødvendigvis også ufuldstændige karakter i hr. Sterckx' betænkning.
Derfor valgte min gruppe at kræve en ajourføring af undersøgelsesresultaterne og sammen med de andre grupper at stille forslag om at nedsætte et midlertidigt udvalg i Parlamentet, selv om vi fuldt ud var klar over, at der er meget lidt tid til det. Parlamentets politiske ansvar byder, at hvis vi skal drage de rigtige konklusioner for fremtiden, så må vi gøre det med størst mulig klarhed og med fuldt kendskab til årsagerne, og det kan kun ske, hvis vi handler i fællesskab, i et tæt samarbejde på nationalt og europæisk plan.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg skal allerførst sige, at det demokratiske oprør, der opstod i Galicien og andre samfund i Spanien, var et ekstraordinært bevis på mange menneskers ønske om at sikre, at katastrofer som den i Galicien ikke gentager sig. Bevægelsen Nunca Máis med deltagelse af søfolk, frivillige og lokale myndigheder i Galicien er virkelig et beundringsværdigt svar, og jeg mener også, at det svar, som ordføreren og Parlamentet har givet på Prestige-problemet i øjeblikket stemmer fint overens med dette demokratiske oprør.
I denne forbindelse er det værd at huske på, at der i løbet af de sidste 30 år er sket seks meget alvorlige ulykker i Galicien, og at man alligevel ikke traf foranstaltninger, som der blev truffet foranstaltninger efter Erikas forlis, og at der alligevel ikke var beredskabsplaner og stadig ikke er det. Jeg vil gøre opmærksom på, at hvis der i dette øjeblik sejlede et skib som Prestige forbi Galicien, ville der ske nøjagtigt den samme katastrofe, for der er ingen ændringer, som forbyder, at den type skibe besejler EU's farvande.
Resultatet af Transportudvalgets arbejde, hr. formand, er bedre, end man kunne forvente. Jeg lykønsker ordføreren, hr. Sterckx, og alle dem, der har arbejdet med dette dokument. Og det er bedre end forventet til trods for de forhindringer, som Parlamentet er løbet ind i, og de problemer, der har været i Galicien og den spanske stat. Det er under alle omstændigheder et vigtigt fremskridt for at råde bod på det syndige rod i international søfart.
Dokumentet indeholder en alvorlig kritik af de spanske myndigheders optræden - som efter min mening er på sin plads - og kritikken af rodet i international søfart, af Den Internationale Søfartsorganisation, af de involverede stater, af de store selskaber og af de internationale transportmafiaer bør være voldsommere, end den er.
Jeg mener, at vi bør fortsætte med dette arbejde, og derfor går min gruppe og jeg ind for ændringsforslagene om oprettelse af et midlertidigt udvalg, som kan gå i dybden med årsagerne til dette problem og løse fremtidens problemer. Vi støtter hr. Sterckx' ændringsforslag herom.
Jeg vil fremhæve nogle ting. Prestige-problemet er stadig ikke løst næsten et år efter forliset. Olien skyller stadig op på strandene. Jeg er ked af at måtte sige kommissæren imod, men der skyller stadig olie op på strandene i Galicien - og i hele Cantabrien - og desuden er der tykke lag af olie under sandet. Man ved stadig ikke, hvor meget tjære der er tilbage i skibet, og følgerne på lang sigt er der slet ikke fundet en løsning på. Der findes en undersøgelse, som siger, at følgerne ikke vil være afhjulpet før om 10 år, og at det for at genoprette forholdene er nødvendigt at investere 3-5 milliarder euro. Samtidig er det vigtigt at bringe orden i rodet i international søfart.
Til sidst vil jeg sige, at det ikke kan nægtes, at der er en politisk konflikt i selve EU. Kommissionens holdning, som jeg har rost, stemmer ikke altid overens med mange af medlemsstaternes, og i Europa-Parlamentet er der modstridende holdninger, nogle for og nogle imod at løse dette problem. Det er nødvendigt med en europæisk lovgivning - som lovgivningen i USA - som en betingelse for at bringe orden i den internationale søfart som helhed.
Jeg mener, at det er rimeligt at sige, at Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed bør være placeret i netop det land, der led mest under katastroferne. Og det er rimeligt at sige her, at problemet med skibsværfter som Astano i Galicen og Izar, som ikke må bygge civile fartøjer, bør løses. Og endelig: Hvorfor fremmer Europa og Den Internationale Søfartsorganisation ikke ændringerne i den internationale søfartslovgivning som helhed ved at lave det, som jeg ville kalde en Galicien-protokol, i lighed med Kyoto-protokollen, for at løse problemerne med havet, der er menneskehedens reserve?
Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, dette spørgsmål optager os som bekendt overordentlig meget, ikke blot vores gruppe, men også mig selv som portugisisk medlem af Europa-Parlamentet. Portugal er et af de allermest sårbare lande over for disse ulykker. Prestige var lige ved at ramme os, og for få år siden ramte en katastrofe med enorme konsekvenser øen Porto Santo. De portugisiske farvande, og jeg taler her om farvandene såvel omkring fastlandsdelen som omkring Madeira og Azorerne, er farvande med intens skibstrafik, og vi deltager derfor altid i disse debatter.
Jeg vil gerne takke ordføreren for hans arbejde, ligesom jeg også førhen har takket kommissæren for hendes indsats efter denne katastrofe og for den målrettethed, hvormed hun har gennemført Erika I og II-pakken. Jeg er af den mening, at vi, hvis alle dele af Erika I og II-pakken bliver til virkelighed, og alle de fremadrettede foranstaltninger, som betænkningen foreslår, føres ud i livet i løbet af de næste to år, kan slække på vores bekymringer i forvisningen om, at tingene, langt om længe, er kommet ind i en god gænge. Vi er dog nødt til at investere politisk energi i denne sag, så de gode hensigter ikke går til bunds ligesom Prestige. De gode hensigter i denne sag må forblive øverst på den politiske dagsorden.
Betænkningen indeholder både foranstaltninger, der tager sigte på følgerne af Prestige, og som ikke må gå i glemmebogen - udredningen af ulykkens årsager, de sociale og økonomiske følger, der stadig gør sig gældende, og som skal forebygges i fremtiden - og mere almene foranstaltninger, som jeg naturligt nok især koncentrerer min opmærksomhed omkring. Det drejer sig om de særlige ruter, spørgsmålet om nødhavne, spørgsmålet om hensigtsmæssige hjælpeforanstaltninger i disse katastrofesitiationer og, frem for alt, en mere fast holdning fra EU's og medlemsstaternes side inden for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO). Det er på tide, at vi sammen alle går til IMO og forlanger, at denne legen katten efter musen, som den internationale søfart synes at være blevet til, hører op. Kun med en meget fast politisk holdning fra medlemsstaternes side kan vi endegyldigt sikre farvandene omkring vores lande, Fællesskabet farvande, mod katastrofer af denne art.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, fru kommissær, følgerne af katastrofen med Prestige har berørt os alle. Hverken besætningen, beboerne i kystområderne i Spanien og Frankrig eller medlemmerne af Parlamentet kan glemme dramaet og dets følger. Denne betænkning betyder for nogle afslutningen af Parlamentets behandling af sagen om Prestige. Alligevel er der stadig mange ting, vi ikke ved. Mange spørgsmål er ikke besvaret, og det er utilfredsstillende. Det er antydet, at de spanske myndigheder kunne have begrænset skaden. Derfor støtter vi anmodningen om at iværksætte en nærmere undersøgelse af kendsgerningerne for dermed definitivt at afvise rygter og mistænkeliggørelser. Denne undersøgelse er også ønskværdig for at kunne træffe optimale forholdsregler mod en gentagelse af en sådan katastrofe.
Ordføreren fortjener meget ros for sin betænkning. Den er yderst komplet, og den indeholder meget viden om begivenhederne. Jeg støtter først og fremmest nødvendigheden af nødhavne, som bør råde over det nødvendige udstyr.
Jeg er også enig i kravet om dobbeltskrogede skibe til brændstoftanke og kravet om en gennemførlig drejebog ved katastrofer.
Jeg har dog alvorlige indvendinger imod den måde, hvorpå den opståede skade erstattes, bl.a. fordi visse parters motivering stadig er ukendt. For at opnå skadeserstatning bør vi nu mobilisere alle EU-midler. Disse udgør et godt supplement til initiativerne fra de forskellige medlemsstater. For den slags skader findes der endvidere internationale ordninger. Bidrag fra Solidaritetsfonden anser jeg ikke for at være berettiget foreløbig.

Souchet (NI).
Hr. formand, fru kommissær, denne mødeperiodes første betænkning drejer sig om et spørgsmål, der ikke blot er meget vigtigt for lande, hvis geografiske placering gør, at de jævnligt risikerer at blive udsat for de traumatiske virkninger af olieudslip, men også for alle stater, hvis kulbrinteforsyning følger ruten gennem den nordøstlige del af Atlanterhavet, Den Engelske Kanal og Nordsøen, som er en af de ruter i verden, der benyttes mest af olietankskibe.
Det er nødvendigt, at der udvikles velfungerende informationsudveksling og solidaritetsbånd mellem de involverede parter. Det er derfor, at et parlamentarisk midlertidigt udvalg kunne være nyttigt efter de to katastrofer med Erika og Prestige - min region var offer for dem begge - naturligvis forudsat at vi sikrer, at det ikke bliver et forum for afgørelse af små politiske mellemværender, hvilket kunne udledes af de omstændigheder, hvorunder visse medlemmer foreslog et undersøgelsesudvalg.
Dette er en helt anden sag. Det ville naturligvis være upassende at gøre os selv til dommere over en medlemsstats regering. Det, vi skal gøre, er i en enkelt liste at opregne, sammenligne og gøre status over de forskellige initiativer, der er taget på alle planer - på europæisk plan, af medlemsstaterne, de lokale myndigheder og Kommissionen - for at håndtere følgerne af disse to forfærdelige forlis.
Parlamentet ville ikke gå over stregen, hvis det med behørig respekt for subsidiaritetsprincippet til alles bedste skulle stræbe efter at identificere den lære, der kan drages ud fra, hvad der gik godt, og hvad der gik dårligt, at identificere grænserne for EU's virksomhedsområde, manglerne ved internationale bestemmelser, modelinitiativer, der skal fremmes, og fælles foranstaltninger, der skal udvikles og finansieres af de berørte lande i fællesskab.
Den betænkning, vi behandler i eftermiddag, vover sig ud på denne kurs, men uvægerligt kun til en vis grad, og der foreslås løsninger, som i visse tilfælde er urealistiske og ineffektive. Jeg tænker især på idéen om en føderal europæisk kystvagttjeneste og forslagene om Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed (EMSA) og medlemsstaternes fælles ansvar for katastrofeberedskaber, som kun kan føre til en farlig sammenblanding af roller.
Den største brist ved den aktuelle mekanisme er spørgsmålet om ansvar og erstatning. Selv om beslutningen om at hæve loftet over den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening (IOPCF) er en velkommen foranstaltning, fru kommissær, er den som bekendt ikke nok. Vi kan ikke acceptere et system - som det nuværende - hvor en stor del af erstatningen til ofrene betales af skatteyderne i de lande eller regioner, der er ramt af forureningen. Det må være muligt at gøre alle dem, som er ansvarlige for den kæde af begivenheder, der forårsager forurening, strafferetligt og økonomisk ansvarlige. Det er dette mål, hr. formand, som medlemsstaterne fremover primært bør fokusere på i Den Internationale Søfartsorganisation (IMO).
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. Sterckx, for hans afbalancerede og objektive betænkning, med et vist forbehold for ændringsforslag 11, som jeg vil tale om senere, for han har analyseret de problemer, der har indflydelse på søfartssikkerheden i Europa, og foreslået hele 113 funktionelle foranstaltninger.
Hr. formand, Parlamentet har tydeligt vist, at det er på højde med situationen, og jeg vil også takke Kommissionen, ikke bare fordi den ikke har skyet nogen anstrengelse for at tilbyde Parlamentet sit samarbejde og har forelagt en udtømmende rapport, som har været grundlaget for ordførerens betænkning, heller ikke på grund af det mod, som kommissæren har udvist ved at indlede 10 overtrædelsesprocedurer, men især fordi den har foreslået medlemsstaterne en lang række foranstaltninger, der, hvis de var blevet vedtaget, ville have afværget alle de problemer, vi har i dag.
Jeg vil også, hr. formand, takke de spanske myndigheder, som har taget venligt imod udvalgets medlemmer og på stedet forklaret dem Prestige-tragediens omfang og de foranstaltninger, der er truffet for at begrænse det.
I stedet for at fortabe os i fortidens ærgrelser ville det være interessant, om vi forsøgte at samle alle vores kræfter for at overvinde disse situationer og sørge for, at de ikke gentager sig. Det er vigtigt, at vi forsøger at træffe og iværksætte foranstaltninger, så det ikke sker, og forsøger at undlade at drage politisk fordel af disse situationer.
Nu vil jeg, hr. formand, tale om ordførerens ændringsforslag 11. Han siger, at ændringsforslaget drejer sig om at oprette et midlertidigt udvalg, men i virkeligheden foreslås det efter min mening, hr. formand, at der oprettes et undersøgelsesudvalg. Jeg mener, at det ville være en alvorlig fejl af to årsager. For det første fordi den offentlige mening allerede har draget sine politiske konklusioner, som er kommet til udtryk i valgurnernes indiskutable dom, og for det andet, hr. formand, fordi et undersøgelsesudvalg er helt i modstrid med traktaternes indhold og form og Parlamentets forretningsorden, som siger, at et sådant udvalg er udelukket, når der er iværksat en retlig undersøgelse, fordi det er den rigtige måde at finde de egentlige ansvarlige for denne katastrofe på.
Der er fremkommet nye, meget interessante oplysninger om skibets sødygtighed, godkendelsen af kaptajnens certifikat, udtalelser fra Préfecture maritime i Brest under høringen i den franske nationalforsamling og de seneste videnskabelige simuleringsresultater, som blev offentliggjort i går og viser, at det under de ugunstige vejrforhold ville have været næsten umuligt at beskytte skibet i en nødhavn.
Derfor vil jeg anmode Dem om, hr. ordfører, at udnytte Deres velkendte evne til at opnå enighed og gøre Dem de største bestræbelser på at finde en løsning på problemet med udvalget, som ikke kan være et undersøgelsesudvalg - selv om De kalder det midlertidigt - og ikke bare fordi det er i modstrid med traktaten, hr. formand, men fordi det ville annullere det glimrende arbejde, som De og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har udført, tømme det for indhold og gøre det værdiløst.
Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg vil allerførst give udtryk for min overraskelse over dette sidste indlæg, for det er ikke kun hr. Sterckx, der stiller et ændringsforslag. Den Socialdemokratiske Gruppe stiller også et ændringsforslag, og det, vi ønsker, er naturligvis at oprette et midlertidigt udvalg, og jeg mener ikke, at dette er hverken det rette forum eller det rette sted at sætte spørgsmålstegn ved antageligheden af dette ændringsforslag, sådan som det er blevet stillet. Det gælder både vores og ordførerens ændringsforslag.
Nunca máis var det råb, vi hørte siden november i Galicien - i andre regioner hørtes det længere væk - men også i andre europæiske regioner, som var berørt af Prestige-katastrofen. Ikke Erika-katastrofen, men Prestige-katastrofen. Det er desværre ikke et nyt råb. Det er et råb, der, som det er blevet nævnt, hørtes efter katastroferne med Urquiola, Aegean Sea og Erika. Verden bevæger sig hurtigt, og forbrugerinformationen, som er et produkt af vores samfund, kræver, ligesom Saturn, nye børn at fortære og nye tragedier at holde folks opmærksomhed fanget med.
Og efter hver enkelt tragedie er der naturligvis sket det samme. Nogle måneder efter afledes offentlighedens opmærksomhed af andre spørgsmål, og de lovede ændringer forbliver ved simple løfter.
Nu har vi i Parlamentet mulighed for, at det for en gangs skyld ikke bliver på den måde. Vi kan sørge for, at der for første gang oprettes et midlertidigt udvalg - hvilket min gruppe har forlangt siden tragediens begyndelse - der analyserer årsager til og virkninger af Prestige-katastrofen, undersøger fællesskabsbestemmelserne og de internationale bestemmelser om sikkerhed til søs og sikrer, at de anmodninger, som Parlamentet fremkommer med i morgen, når det vedtager den betænkning, som vi diskuterer i dag, bliver efterkommet. Jeg lykønsker hr. Sterckx og takker ham personligt og på vegne af min gruppe og mange galiciere, som respekterer Deres arbejde meget, hr. Sterckx, på grund af Deres arbejdsindsats, Deres politiske tæft og især Deres upartiskhed.
Den Socialdemokratiske Gruppe har sagt meget tydeligt, hvorfor den ønsker det midlertidige udvalg. Og den har en vision om et Europa, der går længere end summen af de 15 nationale virkeligheder. Vi mener, at det er institutionernes opgave at fremme visse politikker såsom sikkerhed til søs, og Parlamentet har til opgave at sikre en politisk kontrol, som nogle til dato - og selv i dag - har bestræbt sig på at nægte det. Det glæder mig, at ordføreren og Den Liberale Gruppe deler dette synspunkt, og jeg anmoder Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater om at tilslutte sig til os og ikke holde sig udenfor i ensomhed. For hvad var problemet ved denne tragedie? Manglen på nødhavne? Nej, selvfølgelig ikke. Den eller de personer, som traf beslutningen om at slæbe skibet længere bort, har aldrig sagt, at de slæbte skibet længere bort, fordi der ikke var en nødhavn. Tværtimod siger de, at hvis det skete igen i dag, ville de slæbe det bort igen. Hvad var problemet ved denne tragedie? Jeg mener, at det var bagatelliseringen af den. Det er blevet sagt her i dag, at man ville acceptere et midlertidigt Erika-udvalg, men ikke et midlertidigt Prestige-udvalg. Og hr. Hatzidakis har sagt noget meget værre, f.eks. at det her var et spansk problem. Det taler vi om senere. Derfor lavede man to Erika-pakker, og man vil ikke erkende, at der kræves en Prestige-pakke. Ministeren for turisme i min region, Galicien, siger, at dette snarere er en mediekatastrofe end en økologisk katastrofe, og det siger han vel vidende om de 51.000 t affald indsamlet fra havet og 79.000 t affald indsamlet på land plus de 31.000 t, der blev indsamlet i Frankrig på land og 1.500 t fra havet, udelukkende ved den franske Atlanterhavskyst, og det sagde han for 10 dage siden, den dag, hvor brændselsolien skyllede i land på den belgiske kyst. Sådan siger ministeren.
Vi ønsker et Prestige-udvalg, vi ønsker en Prestige-pakke, og vi ønsker, at man bliver ved med at tale om Prestige af en eneste grund: fordi befolkninger, der ikke kender deres historie, mine damer og herrer, er dømt til at gentage den, og vi ønsker ikke, at denne tragedie skal gentage sig nogensinde, hverken i Galicien, Grækenland eller noget andet sted.
Thors (ELDR).
Hr. formand, ærede kommissær, jeg vil gerne starte med at takke min kære ven og kollega Dirk Sterckx, for et godt samarbejde. Som nordbo plejer jeg kun at sige tak, når det virkelig er berettiget. Som Dirk og De andre ved, kom størstedelen af Prestiges last fra St. Petersborg gennem Den Finske Bugt, et af de have, som står mig meget nært, og som allerede i dag er meget beskidt og følsomt. Det, der skete i Galicien, kunne være sket i Den Finske Bugt - det har vi sagt mange gange. Derfor har vi stor sympati med vores venner i Galicien. Vi ved, at Ruslands olieeksport via netop denne bugt mangedobles, måske fem- eller seksdobles, inden for de nærmeste år. Det samme gælder transporten fra Murmansk. Det er ikke kun Nordsøen og de andre områder, der er blevet nævnt, som berøres.
Mine damer og herrer, jeg håber, at Kommissionen giver havnestatskontrollen særlig opmærksomhed i den kommende fremskridtsrapport for kandidatlandene. Det er tydeligt, at der stadig skal gøres meget på dette område for at sikre en økonomisk og juridisk uafhængig kontrol. Desværre har vi hørt eksempler på, at det ikke er tilfældet. Det kan ikke fungere uden en uafhængig og upartisk havnestatskontrol. Jeg håber derfor, at den kommende fremskridtsrapport støtter dette.
Desuden kan jeg fortælle Dem alle og kommissærerne, at det parlamentariske udvalg for østersøstaterne, der mødtes i begyndelsen af september i Uleåborg i Finland, støttede en hurtig udfasning af enkeltskrogede tankskibe, og at Østersøen, eller dele heraf, skulle erklæres særligt følsomt havområde (PSSA), hvilket ligeledes nævnes i betænkningens punkt 25. Det vigtige ved dette møde var, at medlemmer af Den Russiske Statsduma og af det regionale parlament fra Rusland også støttede dette. Det er vigtigt for os i den fortsatte drøftelse at vide, at vi ikke kommer nogen vegne i forbindelse med mange havområder i Europa, hvis forhandlingerne med tredjelade og med Rusland ikke fører til et resultat. EU kan ikke alene foranstalte dette, men vi behøver den støtte, vi kan få. Det er derfor vigtigt, at netop arbejdet omkring Østersøen sker i samarbejde med kolleger. Det er vejen frem.
Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, ligesom de foregående talere vil jeg lykønske ordføreren, hr. Sterckx, med det arbejde, som han har udført under temmelig vanskelige omstændigheder, og med hans store opmærksomhed under de mange debatter, der har fundet sted om spørgsmålet. Jeg mener, at denne betænkning vil bidrage til, at der sker et reelt fremskridt med hensyn til skærpelse af sikkerheden til søs. Jeg vil derfor begrænse mig til at nævne nogle få punkter, hvorpå jeg mener, at der kan ske forbedringer. Med tiden er der blevet afsløret nye aspekter af Prestiges forlis, og vi har f.eks. nu kendskab til de utrolige mængder brændselsolie, der lækker fra tankene, som, efter hvad vi har fået at vide, skulle være blevet tømt. Jeg mener også, at et midlertidigt undersøgelsesudvalg er mere relevant nu end nogensinde før. Det er afgørende for, at årsagerne til og følgerne af forliset kan fastslås så objektivt som muligt, så vi kan træffe de bedste beslutninger for fremtiden. Den europæiske offentlighed ville få vanskeligt ved at forstå, hvorfor Parlamentet ikke foreslår eller accepterer, at netop sådan et udvalg bør nedsættes.
Mit andet punkt er følgende: Hvordan kan vi undgå at bemærke, at de ansvarlige for disse katastrofer ikke er dem, der bærer de største finansielle, økonomiske og sociale omkostninger? Uansvarligheden og straffriheden må ophøre. Det er en kendsgerning, at de fleste af disse katastrofer ikke har naturlige årsager og ofte er resultatet af handlinger og ledelsesmetoder, der udelukkende er fokuseret på indtjening på bekostning af alle andre hensyn. Som følge heraf skæres penge til investering i skibenes kvalitet og vedligeholdelse og søfolkenes sociale forhold og uddannelse uophørligt væk. I denne profitjagt straffes de ærlige mennesker i branchen, der investerer i sikkerhed - og dem er der nogle stykker af. Derfor må vi nu lave et erstatningssystem, hvor de ansvarlige, det vil sige rederne, skibets ejere, lastens ejere og forsikringsselskaberne, betaler for alle skader. Ofrene skal erstattes ordentligt og fuldt ud.
Selv om hr. Sterckx i betænkningen med rette rejser spørgsmålet om bekvemmelighedsflag, og hvordan de kan kontrolleres, mener jeg, at vi bør gå endnu længere og forbyde skibe, der sejler under disse flag i europæiske farvande, som Parlamentet krævede det i en tidligere beslutning.
Vi kan heller ikke løse søfartsproblemer uden hjælp fra søfolk, uden deres viden, deres færdigheder og deres repræsentanter. Enhver beslutning skal træffes i samarbejde med dem, der tjener deres brød på havet og har interesse for det. Jeg synes ikke, at det i øjeblikket sker så ofte, som det burde.
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på et enkelt punkt til. Disse forhandlinger om sikkerhed til søs fremhæver betydningen af aktioner, der er offentlige og socialt ansvarlige. I dag tales der imidlertid overalt for liberaliseringspolitik. I konkurrencens navn er der en konstant søgen efter at bringe omkostningerne ned. Er højere omkostninger ikke netop den pris, vi må betale, for at forbedre sikkerheden? Jeg mener, at Europa i søfartsspørgsmål såvel som andre spørgsmål bør tage et standpunkt om en offentlig ansvarlighed, der højt og klart tilkendegiver, at hovedkriteriet er sikkerhed, den verden, vi lever i, og velfærd for de mennesker, der lever i den.
Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, kære kolleger, jeg har lige fra begyndelsen personligt fulgt denne sag meget nøje, fordi jeg, og mange andre, har erfaret denne katastrofe som et angreb på Europa. 10 måneder efter katastrofen drøfter vi her det beslutningsforslag, som er resultatet af vores kollega Dirk Sterckx' undersøgelse. Det er en grundig undersøgelse, for han har endda talt med kaptajnen på Prestige, som ikke havde lov at være til stede under Transportudvalgets høring. Jeg deltog i undersøgelsesdelegationen til La Coruña og Brest. Jeg vil gerne bemærke, at der var meget stor forskel på, hvor åbne de pågældende søfartsmyndigheder var. Åbenhed er åbenbart stadig et vanskeligt spørgsmål. Beslutningsforslaget indeholder en tydelig analyse af de kendsgerninger, som har ført til katastrofen med Prestige. Der gives en klar oversigt over en række foranstaltninger, som Unionen skal træffe. Problemerne nævnes, f.eks. havnestatskontrollen, og der gives en god analyse af de nødvendige foranstaltninger på miljøområdet.
Jeg vil derfor give ordføreren en kompliment for det arbejde, han har gjort. Ligesom kollegerne fra min gruppe er jeg tilfreds med resultatet. Hvis Rådet og Kommissionen behandler det, der står skrevet her, omhyggeligt, vil opfordringen nunca mais (aldrig mere) blive imødekommet. Af Kommissionens arbejde fremgår det, at budskabet er modtaget. Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed får mandat og midler til aktivt at gribe ind. Beslutningsforslaget viser imidlertid også, hvor grænserne for den fulgte procedure ligger.
Min gruppe var i begyndelsen ikke glad for den procedure, som blev fulgt i denne sag. Vi har lige fra begyndelsen opfordret til, at der nedsættes et parlamentarisk undersøgelsesudvalg eller et midlertidigt udvalg, som undersøger sagen til bunds. Hvor lyder dette udtryk uheldigt i denne sammenhæng! De kendsgerninger, som blev konstateret i de forløbne måneder, udgør for os en bekræftelse af, at vi havde fat i den rigtige ende. Vi har nu nye argumenter.
For det første er der stadig ingen klarhed om ansvaret for beslutningen om at jage skibet længere ud på havet og for den mangelfulde håndtering af nødhjælpen. Af erklæringer i det franske parlament fremgår det, at også Frankrig var inddraget i beslutningen om se sende Prestige ud i de portugisiske farvande. På grund af disse kendsgerninger genåbnes hele diskussionen, debatten om den måde, hvorpå vi i EU indgår aftaler og træffer beslutninger om grænseoverskridende nødsituationer.
For det andet kan vi først nu begynde at evaluere og beregne den samlede økonomiske og økologiske skade. Først nu, efter sommeren, kan der foretages vurderinger af skaden for turistsektoren. Jeg var i sommer i Galicien og kunne konstatere, at der var færre udenlandske turister ved kysten, at der dagligt skyllede olieklumper op på stranden, at der stadig er klipper, der var dækket af olie, og at der stadig ikke blev advaret mod forurening af de folk fra Miljøministeriet, som trods alt var til stede overalt.
Endelig er nedsættelsen af det midlertidige udvalg om Prestige også en sag, som berører vores institutions troværdighed. Personligt synes jeg, det er meget upassende, at nogle repræsentanter for de spanske myndigheder optrådte som vidner i det franske parlament, men at de ignorerede Europa-Parlamentets høringer. Heller ikke Den Internationale Søfartsorganisation så sig forpligtet til at møde op i Europa-Parlamentet. Det er åbenbart for ringe i deres øjne! Dette er ikke acceptabelt. Det skal der gøres noget ved!
Den hurtigste vej mod en yderligere undersøgelse er det kompromisændringsforslag, som hr. Sterckx selv stillede herom. Vores gruppe vil støtte dette. Vi afgiver hermed et signal til Kommissionen og Rådet om, at vi skarpt overvåger, hvad de gør, men også at Parlamentet selv aktivt medvirker til sikkerheden til søs.

Andersen (EDD).
Hr. formand, sporene fra Prestige's forlis er skræmmende. Jeg skal ikke undlade at understrege, at der i Danmark, og især i de kystnære områder, herunder de små øer, hersker stor frustration over, at man i stigende omfang kan se de enkeltskrogede tankskibe med både lette og tunge olier passere gennem farvandene. Det er grotesk, at EU investerer milliardbeløb i at få en renere Østersø, samtidig med at de risikable olietransporter stiger i omfang. Støtten til landene i Østersøområdet bør kædes tæt sammen med et hurtigt stop for de enkeltskrogede skibes sejladser.
De danske øer og området omkring Østersøen er særligt følsomme over for den forurening bare et enkelt skibbrud kan forårsage. Ruslands udbygning af olieterminalerne med flere farlige olietransporter gennem Østersøområdet til følge er derfor stærkt foruroligende.
Helt konkret kan EU gøre tre ting:
Arbejde for, at Østersøen klassificeres som særligt følsomt område. Østersøen er bl.a. på grund af den lave vandgennemstrømning et særligt følsomt område. Ved at klassificere det som sådant vil det være muligt at foretage den nødvendige præventive foranstaltning for at beskytte området mod risikable transporter af olie i farvandet. Endelig også at arbejde i IMO for udfasning af enkeltskrogede tankskibe globalt. Og sidst, men ikke mindst, at lade udfasningen af de enkeltskrogede tankskibe indgå i overvejelserne omkring tildeling af miljøudviklingsstøtte, således at der lægges maksimalt pres på Rusland for at få det til at indføre forbud mod, at enkeltskrogede tankskibe anløber landets havne.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om der er kontakt med de russiske myndigheder, og om der er nyt - helst godt nyt - derfra.

Martin, Hugues (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil allerførst lykønske hr. Sterckx med hans fremragende betænkning, som er velunderbygget, afbalanceret og konstruktiv. Nunca máis! Det er den rigtige sætning og det rigtige mål for søkatastrofer, som har alvorlige økologiske, økonomiske og menneskelige omkostninger, f.eks. olieudslip. Der er imidlertid stadig lang vej at gå for at skærpe sikkerheden til søs. På europæisk plan og efter Erikas forlis foreslog Kommissionen en lang række foranstaltninger, der er hensigtsmæssige og dristige - Erika I- og Erika II-pakken - for at afværge lignende katastrofer. Disse foranstaltninger ville uden tvivl have gjort det muligt for os at forhindre, at der skete et olieudslip til.
De har været meget dristig, fru kommissær, og De har haft helt ret. På grund af nogle medlemsstaters forkastelige tøven trådte Erika I- og Erika II-pakken desværre først i kraft i år og oven i købet først den 23. juli. Kommissionen har indledt retssager mod 10 medlemsstater, som ikke har opfyldt deres underretningsforpligtelse. Under alle omstændigheder trådte disse foranstaltninger alt for sent i kraft til at afværge Prestige-katastrofen, og den svære brændselsolie, som skibet transporterede, forurener stadig kysterne fra Galicien til Storbritannien, herunder min egen region, Aquitaine, med de meget alvorlige følger, som vi alle er bekendt med.
Vi ved allerede, at den foreslåede erstatning kun vil dække en meget lille del af de forvoldte skader. Der har været så mange menneskelige tragedier og så mange dårligt helede sår, og derfor er det afgørende at finde ud af, hvilken beslutning der er blevet truffet for at opsuge de tusinder af ton brændselsolie, der stadig befinder sig i vraget af Prestige. Det er helt påkrævet at få afklaret dette spørgsmål omgående. Desuden ved vi, at den erstatning, som den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening (IOPCF) har foreslået, kun vil dække en meget lille del af de forvoldte skader. Jeg opfordrer derfor Kommissionen og Rådet til at gøre alt, hvad der står i deres magt for at sikre, at den europæiske supplerende fond for erstatning af skader ved olieforurening, COPE-fonden, der blev foreslået i Erika II-pakken, oprettes med henblik på supplerende hjælp.
Der er blevet offentliggjort mange dokumenter om Prestige-katastrofen, og derfor vil jeg nævne den bemærkelsesværdige rapport udarbejdet af den franske nationalforsamling. Europa-Parlamentet har holdt to høringer med Europa-Kommissionen, og der er stadig undersøgelser i gang. Der er indledt retssager i både Frankrig og Spanien, og andre steder, for at bestemme de reelle omstændigheder ved forliset og det ansvar, som kan tilskrives de forskellige aktører, der var involveret i denne tragedie. De, der anbefaler et undersøgelsesudvalg vedrørende Prestige, gør det efter min mening af politiske årsager. Vi skal tænke på fremtiden, tænke på at forebygge og ikke udnytte denne tragiske begivenhed politisk. Det er derfor, at jeg som medlem af Europa-Parlamentet især tænker på ofrene og dermed på først og fremmest at forhindre, at der sker katastrofer i fremtiden. Jeg håber at kunne arbejde videre med dette, og derfor har jeg stillet et ændringsforslag, som min gruppe har accepteret, om, at der nedsættes et midlertidigt udvalg, som har til opgave at vurdere Erika I- og Erika II-pakkens effektivitet med henblik på at afværge nye katastrofer og om nødvendigt foreslå, at de styrkes. Der er mange spørgsmål, som vi og offentligheden ønsker at få besvaret, og det er på tide, at svarene bliver givet. Hvad er medlemsstaternes holdning? Hvor sikre er dobbeltskrogede skibe? Hvilke fremskridt er der sket med hensyn til begrebet nødhavne, som hr. Sterckx nævnte tidligere? Det midlertidige udvalg vil kunne besvare dette og andre spørgsmål og skabe ro. Det er dets eneste formål.
Jeg håber, at De vil kunne se ud over de politiske uoverensstemmelser og i dette meget vigtige spørgsmål blive enige om at støtte dette fremadrettede initiativ. Det er stadig den bedste måde, hvorpå vi kan sige nunca máis!
Piecyk (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, lad mig starte med at sende en hjertelig lykønskning til hr. Sterckx, ordføreren for betænkningen. Den er fremragende, den er glimrende, og jeg er næsten parat til at tildele den status som den hellige skrift med hensyn til fremtidig skibssikkerhed og sikkerhed til søs - forudsat, naturligvis, at den medtager de ting, som vi presser på for, da den er meget omfattende.
Lad mig minde om, at vi fik at vide, at Prestige var startet i Baltikum, og at - idet Østrig og Luxembourg lades ude af betragtning - den i det mindste i teorien sejlede forbi hver eneste medlemsstat, så det, der skete, kunne være sket hvor som helst. Derfor er der ikke kun behov for tekniske forbedringer, men også for mere sikre sejlløb. Man har flere gange gjort opmærksom på de følsomme områder i Østersøen, som f.eks. Kadetrenden, hvor der i grunden sker det, at skibene sejler i den forkerte retning, hvorfor "nærved og næsten"ulykker nærmest er en daglig begivenhed. Derfor er der et stort behov for lodspligt der, og det vil vi tage op i Parlamentet. Det er russerne, som ikke vil acceptere dette, hvorfor jeg gerne så, at Parlamentet henviser udtrykkeligt hertil ved afstemningen og lægger større pres på Rusland i dette spørgsmål, da lodspligten er overordentlig vigtig.
Mit andet punkt er, at der naturligvis skal være nødforanstaltninger med klare kompetencer og tilstrækkelig slæbebådskapacitet. Måske fru kommissær de Palacio på ny kunne overveje, hvad der blev sagt på det første møde om at knytte dette sammen med erstatningsspørgsmålet, da det kunne forenkle den praktiske side af nødforanstaltningerne. Ud over katastroferne så må vi ikke glemme det svineri, der dagligt sker i de europæiske kystfarvande. I 2001 blev der illegalt ledt 390 oliepøle ud i Østersøen, og andre 596 i Nordsøen. Fru kommissær, jeg finder det rigtigt og godt, at De har fremlagt noget, som én gang for alle kategoriserer det som en kriminel forseelse og også forfølger det strafferetligt. Her rækker det ikke med bøder. De må ikke længere kunne betales af portokassen. En sådan forurening af havet er kriminel og skal straffes som sådan.
Men teknologien er ikke den afgørende faktor. Jeg har hilst det meget velkommen, at De i juli indledte en traktatbrudssag mod 10 medlemsstater, som ikke engang har gennemført de foranstaltninger, der blev vedtaget efter Erika. Det er i grunden sørgeligt, at det forholder sig således. Disse 10 medlemsstater burde skamme sig, og at det land, som har formandskabet, er en af dem, er en bitter pille at sluge. Vi har brug for havnestatskontrol og klassifikationsselskaber. Medlemsstaterne havde ikke behøvet den ulykke, som overgik Prestige, for at blive klar over det. Det besluttede vi i forbindelse med Erikas forlis, og De underskrev det selv. Fru kommissær, jeg tror, at De har al mulig støtte fra Parlamentet i disse spørgsmål - som Parlamentet og Rådet allerede har truffet beslutninger om - til at presse på for, at det bliver omsat til national lovgivning, ellers vil hele Rådet være en flok hyklere, og vi vil ikke kunne komme med løfter om sikkerhed over for befolkningen.
Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også takke Dirk Sterckx for hans glimrende betænkning. Den omfatter meget vigtige spørgsmål om sikkerhed til søs. Hr. Sterckx har arbejdet hårdt med denne betænkning, og desuden har han sammen med hr. Vermeer stillet mange velbegrundede ændringsforslag, som jeg håber hele Parlamentet vil støtte.
Når sikkerheden til søs skal forbedres, er det væsentligt, at de eksisterende internationale bestemmelser overholdes. Landene skal have klare beredskabsplaner. Der skal være ordentligt bjergnings- og olieforureningsbekæmpelsesudstyr for at sikre, at det i påkommende tilfælde kan være ved ulykkesstedet hurtigt, og at en katastrofe som denne aldrig indtræffer igen.
Jeg vil også understrege, at de beslutninger, der træffes inden for EU, ikke alene er nok til at forbedre sikkerheden til søs. Spørgsmålene om ansvar skal afklares på globalt plan. For at forbedre sikkerheden til søs er det nødvendigt med globale aftaler indgået inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation.
Jeg vil også nævne et eksempel. Antallet af olieladninger, der transporteres igennem Finske Bugt fra Rusland, er steget meget hurtigt. Samtidig er risikoen for en ulykke, der involverer olieprodukter, i det miljømæssigt meget følsomme Østersøområde blevet meget større. Det er vigtigt for trafikken i Østersøen, at Rusland indgår i alle disse aftaler om sikkerhed til søs.
Risikoen er endnu højere om vinteren som følge af de alvorlige problemer med is i de nordlige farvandsområder. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at spørge kommissæren, hvornår Kommissionen agter at udstede et isklassificeringsdirektiv, som gælder for Unionen. Jeg foreslår desuden, at Kommissionen udarbejder en meddelelse om udviklingen af trafiknettene i Unionens nordlige område, som også ville lade spørgsmål om sikkerhed til søs komme i første række.
Laguiller (GUE/NGL).
Hr. formand, efter katastroferne med Prestige, Erika og mange andre tankskibe, der fragtede olie eller kemikalier og har forvoldt enorme skader, hvem ville ikke ønske at forbedre sikkerheden til søs? Selv om hensigterne i denne betænkning er gode, har man imidlertid lov til at spekulere på, hvem der skal håndhæve de beslutninger, som er blevet truffet. Vil de europæiske institutioner turde udfordre de store olieselskaber ved at indføre princippet om, at forureneren betaler? Og hvad der er allervigtigst, vil de turde forhindre disse selskaber i at forvolde skade ved at tvinge dem til at træffe forsigtighedsforanstaltninger, selv om disse går ud over deres indtjening? Vi kender alle svaret på disse spørgsmål.
I Frankrig har olieselskabet Total kun delvist ydet ofrene for Erika erstatning og overladt det til staten og dermed skatteyderne at betale resten. To år efter ulykken har Total også nægtet at påtage sig sit ansvar for katastrofen på AZF-fabrikken i Toulouse. Disse store selskaber kan forurene, ødelægge livsgrundlaget for tusinder af mennesker, som lever af havet, eller, som AZF, være ansvarlige for uagtsomt manddrab uden overhovedet at blive stillet til regnskab. De gemmer sig bag nationale eller europæiske love, fordi de ved, at staterne, som ikke viser nogen nåde over for små lovovertrædere, ikke generer de store selskaber, som er ansvarlige for skader på et helt andet plan. Straffe pålagt underordnede som kaptajnen på det skib, der forårsager forurening, er uretfærdige, fordi de, der i virkeligheden er ansvarlige - det vil sige de, der drager fordel af profitjagten - olie- eller kemikalieselskabernes ejere og hovedaktionærer, slipper fri. Som De sikkert har forstået, fremhæver vi de gode hensigter i denne betænkning, men vi nærer ingen illusioner om dens gennemførelse.
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand for Kommissionen, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, hr. Sterckx, ligesom alle de øvrige talere har gjort det. Jeg har været vidne til arbejdsindsatsen, grundigheden, ønsket om at få kendskab til alle oplysninger, at søge løsninger for fremtiden og at nå til enighed i den indenlandske spanske debat om Prestige. Men tillad mig at fremkomme med nogle kommentarer.
Der er her blevet talt om et midlertidigt udvalg, som skal gå i dybden med årsager til og følger af Prestige-katastrofen med henblik på fremtiden og sikkerheden til søs. Der er blevet talt om, at det på nuværende tidspunkt er uantageligt at undersøge dette spørgsmål og gå i dybden med det, selv om det sker i et midlertidigt udvalgs regi, da det er i modstrid med traktaterne og forretningsordenen, når der er retssager undervejs. Det har vi hørt, at der er i Frankrig og i Spanien, og vi ved, at der er i USA.
Vi kender også viljen, som veksler alt efter de enkeltes intentioner i den type udvalg. Her er medlemmer og politiske grupper, hvis intentioner slutter i marts 2004, når man kender resultatet af parlamentsvalget i Spanien. Der er mennesker, for hvem resultaterne ville slutte, hvis de, i tilfælde af at de spanske myndigheder dømmes ansvarlige, ville få erstatning som en garanti, hvilket kan ske i Kongeriget Spanien.
Men det er ikke det, vi ønskede her i Parlamentet. Det, vi ønskede, var at undersøge, hvad der skete med Prestige, og hvad konsekvenserne var, for at træffe foranstaltninger vedrørende søfartssikkerhed i fremtiden. Det var baggrunden for betænkningen.
Jeg vil minde om det, som ordføreren sagde under den sidste debat i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Han sagde, at han ikke mente, at der skulle være et midlertidigt udvalg, og at det, efter alt det, som han havde undersøgt for at udarbejde sin betænkning, og det, som Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme havde bidraget med, ville blive vanskeligt at få opbakning til et midlertidigt udvalg. Og i den forbindelse er det værd at huske på rejserne, præsentationerne, høringerne, dokumenterne osv. Vi ved, at en lods i Danmark afslørede, at Prestige ikke var sødygtigt, og alligevel tillod han, at skibet fortsatte. Vi ved, at klassifikationsselskabet uden tvivl havde forsømt pligten til at inspicere reparationer. Vi ved, at skibet havde udført en række bunkringsopgaver, 174 gange, og at det revnede de steder, hvor det var blevet repareret.
Men det har overhovedet ingen interesse. Det, der har interesse, er, hvem der tog beslutningen og hvorfor. Mine damer og herrer, læs papirerne. I den spanske regerings rapport, ved den høring, hvor de spanske myndigheder deltog, i Galicien osv. er en eneste person ansvarlig: generaldirektøren for handelsflåden, den øverste politiske, faglige og tekniske myndighed i Spanien. Det er blevet erkendt. Desuden har vi udtalelserne fra Préfecture maritime i Brest, om, at skibet burde ændre kurs og umuligt kunne anløbe en nødhavn, fordi det ville brække. Men, mine damer og herrer, alt det har ingen interesse.
Vi er helt tydeligt inde i en politisk debat, som ikke har til formål at få sandheden frem. I denne forbindelse opfordrer jeg til, at der tænkes på fremtiden, at der stræbes efter foranstaltninger inden for søfartssikkerhed og ikke efter en rent intern debat, der som sagt for manges vedkommende vil slutte i marts 2004, når valget kommer.
Jeg opfordrer hr. Sterckx til at forsøge at opnå en enighed, hvor vi virkelig koncentrerer os om europæisk søfartssikkerhed og ikke en intern debat.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg støtter denne betænkning om Prestige. Den er vigtig.
Fra næste år bliver Østersøen i praksis et indre hav i EU, et hav, hvis vand kun bliver udskiftet fuldstændigt i løbet af et kvart århundrede. Det er usædvanlig følsomt over for de ødelæggende virkninger af olieprodukter. I den øverste ende af Finske Bugt bliver der allerede anlagt endnu en oliehavn, som udgør en trussel for hele havets sikkerhed. Husk på, at der kan være 20 m høj pakis, når man sejler der. Samtidig intensiveres færgetrafikken mellem Helsinki og Tallinn, så nu er der stærkt brug for det forslag, som kommissæren har lovet, om trafikordninger for dette hav. Snart vil 100 millioner t olie årligt blive transporteret over Østersøen, men alle landene tilsammen har kun ressourcer til at rense 10.000 t eller en tank på et skib, hvilket svarer til 0,01 % af den samlede mængde. Som følge heraf er der en reel fare for, at der sker en katastrofe. Der var sammenstød så sent som sidste vinter, hvor skibe sejlede ind i hinanden.
Udfasningen af enkeltskrogede tankskibe må ikke forsinkes så meget, som det ser ud til. Efter vores mening er situationen sådan, at det bør ske straks og ikke om adskillige år. Østersøen bør også have særlige zoner, som disse skibe kun må passere med en eskorte, f.eks. en lodsbåd, med oliebekæmpelseskapacitet. Der skulle også være hjælp fra isbrydere, som mange skibe på vej til russiske havne aldrig har fået, for ikke at tale om handelsskibe, der sejlede midt i isen i ugevis uden denne hjælp.
Vi har brug for mere støtte og handling fra Kommissionens side. Jeg støtter nedsættelsen af et midlertidigt undersøgelsesudvalg, som skal beskæftige sig med dette spørgsmål.
Pex (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne først benytte lejligheden til at give ordføreren en kompliment for mængden og kvaliteten af det arbejde, han har gjort. Betænkningen er en afbalanceret evaluering af begivenhederne omkring katastrofen med Prestige, og den indeholder gode henstillinger om for fremtiden enten at forhindre sådanne problemer eller styre dem bedre. Med rette siger ordføreren under forhandlingen i dag, at hans betænkning drejer sig om sikkerhed til søs, nu og i fremtiden. Jeg betragter det altid som et problem ved drøftelserne af en undersøgelsesrapport, at det ligner, og det er det også, en efterrationalisering af noget, som skulle have været forhindret. Kravet om nye regler og foranstaltninger er en logisk konsekvens. Der er stor risiko for, at det bliver ved det. Denne risiko lurer også, hvad angår sikkerheden til søs. Det kommer jeg tilbage til om lidt.
Et stort problem ved sikkerhed til søs er ikke så meget manglende internationale retsrammer, men snarere håndhævelsen af reglerne og opsporing af overtrædelser. Ordføreren konstaterer med rette, at Erika-lovgivningen ikke kunne forhindre katastrofen med Prestige, mens denne katastrofe pinligt nok svarer til katastrofen med Erika. Det er overordentlig vigtigt at forebygge. Det er uundgåeligt, at reglerne skærpes, selv om man efter min opfattelse først og fremmest skal se kritisk på gennemførelsen af den allerede eksisterende lovgivning. En hurtig og fuldstændig indførelse af frem for alt medlemsstaternes strenge håndhævelse af denne lovgivning bør således komme i første række. Jeg synes derfor, at det er Parlamentets rolle at tage dette spørgsmål op over for Rådet, og jeg stoler selvfølgelig på Kommissionens støtte, men jeg er bange for, at juridiske procedurer ikke rigtig hjælper her, fordi de varer så længe.
Det er meget vigtigt at anvise nødhavne og benytte opsamlingsanlæg i havnene for overskydende olie, hvilket forudsætter passende betalingsordninger, som er ensartede inden for hele EU, ved effektiv anvendelse. Sidstnævnte er ikke tilfældet, og det fører til store problemer og ringe anvendelse af disse anlæg.
Endvidere tænker jeg på en forebyggelsesforanstaltning såsom overvågning af farlige situationer og overtrædelser gennem en mere udbredt anvendelse af tale- og dataoptagelsessystemer. Disse giver muligheder for forebyggelse, overvågning og vurdering af situationen bagefter. Og sidst, men ikke mindst strafferetlige sanktioner med en afskrækkende virkning. Kommissionsforslaget om strafferetlige sanktioner for miljøforbrydelser, som jeg er ordfører for, harmonerer nøje med Sterckx-betænkningen. Selv om de ulovlige udledninger står centralt i min betænkning, er følgerne beklageligvis de samme.
Min tidligere udtrykte frygt for, at det bliver ved snakken, er desværre berettiget. Straks efter katastrofen med Prestige krævede regeringschefer foranstaltninger og sanktioner. Hvor er viljen til at handle blevet af? Nu hvor forslagene foreligger, ser vi en meget mangelfuld gennemførelse af foranstaltningerne i medlemsstaterne, og jeg erfarer, at Ministerrådet enstemmigt afviser indførelsen af strafferetlige sanktioner. Jeg arbejder altså på en betænkning til ingen nytte. Det spørgsmål, som vil dominere de kommende uger, er, hvordan Kommissionen og Parlamentet kan få Rådet til at føre en konsekvent politik. En offentlig debat med Rådet ville være en god begyndelse. Heldigvis sagde kommissæren, at hun ikke vil stå ude ved sidelinjen. Vi står og ser på en kamp, fru kommissær, hvor spillerne tilsyneladende står stille. Af det førnævnte fremgår det, at jeg går ind for at handle, og derfor støtter jeg ikke rigtig de ændringsforslag, som er stillet om oprettelse af et undersøgelsesudvalg om fortiden. Som jeg allerede har sagt, skal der ikke undersøges mere, men de førnævnte foranstaltninger skal føres ud i livet. Der er behov for en taskforce.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. Sterckx, jeg vil indlede med at tilslutte mig de lykønskninger, som De har modtaget i dag, og jeg vil blot minde Dem om, at de af os i vores gruppe, der lykønsker Dem, fuldt ud har støttet Deres betænkning i udvalget, og at mange af dem, der har lykønsket Dem i dag, har stemt imod betænkningen eller undladt at stemme i udvalget. Jeg ønsker, at De modtager vores gruppes oprigtige lykønskning, og jeg vil også tilslutte mig lykønskningerne til vores kommissær, Loyola de Palacio, på grund af hendes stædighed og effektivitet og den alvor, hvormed hun hele tiden har udført i sit arbejde vedrørende sikkerhed til søs, siden hun tiltrådte sit embede.
Jeg mener, at der er stor forskel på det perspektiv, der var før, og det, vi har nu. Der har været meget vigtige ændringer og forslag, og De foreslår i Deres betænkning, som det er blevet nævnt her, 112 ting, som er meget vigtige.
Jeg vil også gøre opmærksom på en vigtig ændring, der er sket i IMO, som hidtil har været næsten urokkelig. Der er blevet oprettet korridorer, og der er også blevet oprettet særligt beskyttede følsomme havområder fra Skotland til Algarve, hvor sejlads med farligt gods skal anmeldes 48 timer i forvejen.
Vi er på rette vej, men man må spørge sig selv, om det er tilstrækkeligt. Jeg vil i lighed med kommissæren, som hun altid har gjort det her, minde om, at hvis Erika-pakkerne, som hun foreslog os, var blevet vedtaget, var Prestige-katastrofen ikke sket. Jeg mener, at det er meget vigtigt, og det må vi ikke glemme, for det er netop bestemmelserne og gennemførelsen af dem, der er afgørende.
Jeg mener, at Parlamentet stadig har pligt til at kontrollere gennemførelsen i samtlige medlemsstater. Overvågningen og tilpasningen af disse forslag er vores opgave. Derfor må vi ikke slække på opmærksomheden, og vi må hele tiden være årvågne og optræde som Kommissionens allierede. Mine damer og herrer, jeg tror, at det er det, borgerne, som vi repræsenterer, forventer af os. Og navnlig galicierne, for de har lidt allermest under alle disse konsekvenser.
Derfor har vi foreslået, at der oprettes et særligt udvalg med et klart og positivt mandat, som går ud på at overvåge denne lovgivning og forbedre sikkerheden til søs ved at sikre, at lovgivningen overholdes. Det er et afgørende spørgsmål, som jeg ønsker at viderebringe til hr. Sterckx, der utvivlsomt vil være lydhør.
Som det er blevet sagt her, og som jeg ikke vil gentage, forsøger andre at forhale disse processer, måske ved at vanskeliggøre de aktioner, vi foreslår, og forlænge tildelingen af erstatninger. En debat af en anden art ville også med de undersøgelsesudvalg kunne fremme eller opmuntre interesser, som her er blevet kaldt mafiaernes - jeg ville sige olieselskabernes. Hvis vi rejser tvivl om ansvaret, begunstiger vi andre parter, som også er skyld i det, der er sket.
Vi kan, når alt kommer til alt, ikke med vores aktioner ophøje os til dommere og afgøre skyldspørgsmål. Det er ikke vores opgave, og desuden forbyder vores forretningsorden og traktaten os det i henhold til artikel 193, for domstolene er allerede i gang med at behandle denne sag.
Det er vores opgave i forbindelse med søfart at gøre op med lette penge og samvittighedsløse forretninger på bekostning af havmiljøet og havets rigdomme. PPE-DE-Gruppen vil være aktiv i forsvaret af disse interesser og i afskaffelsen af kassable skibe.
Endelig vil jeg sige, mine damer og herrer, at galicierne ikke er ladt alene, at de aldrig har været det, hverken af den galiciske eller den spanske regering, og heller ikke af Europa-Kommissionen. Og jeg vil sige, at i den valgproces, der fandt sted, og De kender til den, hr. Sterckx, i det såkaldte nulområde, i Muxía, var der størst opbakning til Folkepartiet, som var ved magten og fortsat er ved magten, og det gør borgerne klogt i.
Jeg vil også gøre opmærksom på, at alle fiskerizoner heldigvis er åbne i Galicien, hele kysten er åben for fiskeri, og de nødvendige midler for at løse alle disse problemer stilles til rådighed som følge af den spanske og den galiciske regerings generøsitet via den såkaldte Galicien-plan.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har en rettelse til de fuldstændigt fejlagtige påstande, der forplumrer debatten. Langs hele kysten i Galicien, Asturien, Cantabrien og Baskerlandet tabte Folkepartiet det seneste valg, og navnlig langs den galiciske kyst ...
(Formanden afbrød taleren)
Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, også jeg vil gerne takke ordføreren for hans glimrende arbejde og kommissæren for den stædige indsats, som hun har udfoldet på dette felt.
Her næsten et år efter katastrofen med Prestige er det på sin plads at foretage en opgørelse og drage den nødvendige lære. For det første er det på det miljømæssige plan rimeligt at anerkende de spanske myndigheders indsats for med fiskernes og tusinder af frivilliges uvurderlige støtte at få fjernet fuelolien, gjort kysterne rene og udbedre skaderne på økosystemerne, selv om der ulykkeligvis stadig strømmer forurenende materiale ud af vraget hver dag.
For det andet er det med hensyn til placeringen af ansvaret beklageligt, at udredningen heraf et år efter ulykken foregår så halvhjertet. Det er vigtigt ikke blot at efterforske, dømme og straffe forureneren. Der må også placeres et ansvar på andre niveauer. Dels hos dem, der burde have udført kontrol, men som ikke gjorde det, dels hos dem, der faktisk kontrollerede, men derpå undlod at gribe ind, og endelig hos den overordnede krisestyring. Hvor ubehageligt det end måtte være, er det afgørende at få placeret et ansvar, og snarere end at nedsætte et forsinket midlertidigt udvalg om Prestige er det Europa-Parlamentets pligt hele tiden at udføre dets opgave som demokratisk kontrolorgan, sådan som vi også gør i dag.
For det tredje glæder jeg mig, hvad angår den lovgivningsmæssige side af sagen, over Kommissionens forslag om at afkorte gennemførelsesfristerne af Erika I- og II-pakken. Det er nu op til medlemsstaterne at sikre en hurtig og fuldstændig implementering af bestemmelserne om forbud mod enkeltskrogede skibe, strengere kontrol af skibene i havnene, overvågningsordninger og listen over nødhavne samt katastrofeberedskab.
Ud over disse initiativer er det imidlertid afgørende at gå videre og gennemføre nye bestemmelser om fastlæggelse af sejlruter længere fra kysterne, inspektion af skibe med farlige stoffer inden for 200-milezonen, udarbejdelse af en adfærdskodeks for producenter og transportører, oprettelse af en europæisk flåde af forureningsbekæmpelsesskibe, opstilling af mindstekrav med hensyn til midler og udstyr med henblik på assistance, redningshjælp og forureningsbekæmpende foranstaltninger. Endelig er det påkrævet at revidere den internationale havret, der er klart utidssvarende.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, den forfærdelige ulykke med skibet Prestige ud for den galiciske kyst og de enorme skader forvoldt på den galiciske befolkning, dens jord, dens hav og dens økosystemer har i Europa-Parlamentet fået en overbevisende og praktisk reaktion i form af Sterckx-betænkningen. De 112 forslåede foranstaltninger garanterer, at tingene vil blive ajourført, og sikrer de aktioner, der er nødvendige for, at vi hurtigst muligt kan føle os beskyttet imod alvorlige og unødige farer som Prestige-ulykken - og tidligere ulykker - fordi der sejles med farlig last under sikkerhedsforhold så usikre og skændige som dem, der førte til Prestiges og andre skibes forlis.
Vi har derfor brug for internationale og nationale foranstaltninger, men vi har især brug for, at lovene gennemføres og respekteres samvittighedsfuldt lige fra begyndelsen. Derfor må kontrollen være streng og sanktionerne konsekvente.
I den forbindelse mener jeg, at ændringsforslag 12 stillet af en række medlemmer af PPE-DE-Gruppen, hvori der anmodes om, at gennemførelsen af Erika I- og Erika II-pakken undersøges, er fornuftigt og supplerer de foranstaltninger, der er foreslået i Sterckx-betænkningen, og desuden vil det på en vis måde fremhæve den enorme støtte, som Kommissionen og især kommissæren selv har givet i hele dette spørgsmål.
Jeg synes ikke, at ændringsforslag 11 af hr. Sterckx forbedrer betænkningen. Det ville være at gå ind på et spil, der, som hr. Ripoll så rigtigt har sagt, slutter den dag, der er valg i Spanien.
Vi ønsker, at der ikke sker flere ulykker som denne. Vi ønsker, at miljøet, der mange gange er den egentlige kilde til økonomisk og social stabilitet i en befolkning, respekteres og beskyttes. Vi ønsker ikke at fratage Europa-Parlamentet dets ret og pligt til politisk kontrol. Prestige-ulykken var enorm og tragisk og må ikke gentage sig. Men der må heller ikke være anden praksis, der dag for dag, dråbe for dråbe, forurener vores have på grund af, at de, der i dag skriger op, forholder sig passivt.
Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, desværre lærte EU ikke meget af Erika-katastrofen, som førte til et udslip af 13.000 t olie ud for Storbritanniens kyst. Hvis Kommissionens oprindelige Erika-pakke var blevet gennemført, ville enkeltskrogede skibe som Prestige være blevet udskiftet inden 2002.
Prestige-katastrofen satte fokus på hullerne i gennemførelsen af EU-lovgivningen og manglen på en tilstrækkelig EU-reaktionsmekanisme, hvilket forværrede miljøkonsekvenserne.
På daværende tidspunkt blev den spanske regering kritiseret for at slæbe det beskadigede fartøj længere ud på havet og ignorere eksperternes råd om, at det skulle føres til en beskyttet bugt eller en havn, hvor olieudslippet kunne blive standset. Ironisk nok påpeges det i hr. Sterckx' betænkning, at hverken Frankrig eller Spanien seks måneder senere havde udpeget tilflugtsområder og beredskabsplaner for Kommissionen, som det kræves i henhold til EU-lovgivningen.
Prestige-katastrofen skulle have været opfattet som sket i EU-farvand med potentielt ødelæggende konsekvenser for det fælles miljø og de europæiske fiskeriaktiviteter. Miljøkatastrofer af denne størrelsesorden understreger nødvendigheden af en EU-kystvagt. Det kan ikke bare overlades til de enkelte medlemsstater at handle på egen hånd.
Jeg har kæmpet for oprettelsen af en EU-kystvagt i nogle år. Ud over problemerne med havforurening er de europæiske borgere også foruroligede over, at vores kystfarvande bliver udnyttet af organiseret kriminalitet til våben-, narkotika-, cigaret- og menneskehandel. På grund af det nuværende geopolitiske klima med den forøgede trussel om terrorangreb under udnyttelse af Europas farvande bør vi desuden overveje, hvordan vi bedst kan forhindre, at et sådant angreb sker. EU-ledere forsøger ofte at gøre EU mere relevant for borgernes hverdag. Oprettelsen af en kystvagt ville være en håndgribelig måde at gøre det på, for det ville være en løsning på et af de reelle problemer, som de borgere, de og vi repræsenterer, har.
Det er derfor, at jeg bifalder ordførerens forslag om oprettelse af en EU-kystvagt og ligeledes den tilsvarende opfordring fra den nuværende formand for Rådet, Silvio Berlusconi. Tiden er inde til at føre denne idé ud i livet, og de relevante foranstaltninger bør træffes.
Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min tak til min kollega, Dirk Sterckx, for det grundige arbejde, som han har udført. Prestige-ulykken, som skete for 10 måneder siden, forårsagede en økologisk og økonomisk katastrofe af enestående omfang. Dette er lige præcis den type tilgang, vi har brug for, for at sikre, at noget lignende aldrig sker igen. Det er livsvigtigt at analysere årsagerne til ulykken og drage de relevante politiske konklusioner. Det er faktisk blevet sagt, at det meste af den lovgivning, der er nødvendig for at fremme sikkerhed til søs, allerede eksisterer. Foranstaltningerne i de to Erika-pakker kunne have afværget Prestige-katastrofen.
Sikkerheden til søs kan forbedres, hvis de eksisterende internationale bestemmelser overholdes. Det første krav er, at medlemsstaterne omsætter den Erika-lovgivning, der er blevet vedtaget, i national lovgivning hurtigst muligt og nøje overvåger, at den bliver overholdt. Overvågning af overholdelsen af international lovgivning vil også være af største betydning. Kommissionen burde stille et ændringsforslag til FN's Havretskonvention, som Parlamentet ville have mange forslag til.
I henhold til FN's havretskonvention har en kyststat ingen myndighed over skibe i transit, som sejler under et andet lands flag, og som befinder sig uden for territorialfarvandet. Konventionen afspejler ikke søfartens realiteter i dag. Rådet må derfor snarest muligt give Kommissionen et forhandlingsmandat. En kyststat er bedst placeret, når det gælder om at kontrollere et skib ud for dens kyst, og den må under særlige omstændigheder tildeles bestemte beføjelser. Kun på den måde kan vi inddrage tredjelande og skibe, der ikke er registreret i noget land, i det samme mål. Vi skal også udvikle vores vurdering af grænseoverskridende miljøpåvirkning. Det vil blive et vigtigt værktøj, navnlig til beskyttelse af havene.
Enhver ulykke, der involverer olieprodukter, er en katastrofe, som vi ikke har råd til. Det skal også siges, at EU har visse særligt sårbare havområder, f.eks. Østersøen, hvor en ulykke ville være en frygtelig katastrofe. Jeg har selv foreslået, at EU skulle gå ind i Arktisk Råd. EU's medlemskab af Arktisk Råd ville styrke den europæisk-atlantiske forståelse på miljøområdet, og EU ville få et vigtigt forum, hvor det kan henvende sig med spørgsmål om f.eks. beskyttelse af vildtlevende havdyr i nord.
Formanden.
Før jeg giver ordet til kommissæren igen, har vores ordfører bedt om ordet i henhold til forretningsordenens artikel 121, stk. 4. Det giver jeg ham gerne.
Sterckx (ELDR)
Hr. formand, jeg vil gerne stille kommissæren et spørgsmål i forbindelse med det, hun netop sagde om Viking. Så vidt jeg ved, blev Viking ikke nægtet adgang til en nødhavn. Skibet sejlede til Rotterdam, fordi det er et dobbeltskroget skib, som var kommet til at ligge dybere, fordi dobbeltskroget var blevet fyldt med vand. Skibet sejlede for egen kraft til belgiske farvande, hvilket egentlig også er imod reglerne, og det fik ikke adgang til hverken Zeebrugge eller Oostende. Ejeren ville ikke indgå nogen kontrakt med bjergningsselskabet. Der var altså et problem. Det er de oplysninger, jeg har. Det ville måske være interessant, hvis et midlertidigt udvalg også iværksætter en undersøgelse af episoder, som ikke endte med en katastrofe. Heraf kan vi nemlig lære meget om, hvordan vi skal tilrettelægge tingene mere effektivt. Jeg tror imidlertid, at de belgiske myndigheder i tilfældet med Viking ikke begik den slags fejl, som vi kan konstatere i dette tilfælde.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil allerførst takke Dem alle sammen for Deres indlæg, som jeg synes har været meget interessante.
Lad os være ærlige. I lang tid var den bedste politik for sikkerhed til søs i EU netop, at vi ikke havde nogen. Jeg vil kun tale om de sidste 15 år, for i den tid har vi haft fællesakten - og dermed flertalsafgørelser - på transportområdet. Og jeg vil kun tale om de mest opsigtsvækkende tilfælde. 1987: Casón, Europa, kemiske produkter, 23 døde. 1989: Exxon Valdez, USA, 40.000 t udslip. 1991: Haven, Europa, 144.000 t olie. 1992: Aegean Sea, Europa, 74.000 t råolie. 1993: Braer, også Europa, 85.000 t udslip. 1996: Sea Empress, 70.000 t udslip, også i Europa. 1997: i Japan udslip fra Nakhodka, 19.000 t råolie. I 1999 lækkede Erika 20.000 t svær brændselsolie i Europa, og i 2002 lækkede Prestige, ligeledes i Europa, 63.000 t svær brændselsolie.
Mine damer og herrer, det skal stå helt klart, at der i 1987 (Casón), i 1991 (Haven), i 1992 (Aegean Sea), i 1993 (Braer) og i 1996 (Sea Empress) var nationale, regionale og europæiske regeringer. Der var en Kommission, et Parlament og et Ministerråd, og der blev intet gjort. Sådan var det, mine damer og herrer. Det var først i 1999 med denne Kommission og dette Parlament, at der blev truffet foranstaltninger.
I 1981, umiddelbart efter at Exxon Valdez sank, iværksatte USA OPA (Oil Pollution Act). Hvis vi i Europa havde gjort det samme i 1987, 1991 eller 1992, ville vi uden tvivl have afværget ulykkerne med Braer, Sea Empress, Erika og Prestige, for blot at nævne de alvorligste ulykker.
Mine damer og herrer, vi må forhindre, at det sker igen. Der er to aspekter, nemlig forebyggelse og håndtering af katastrofen, hvis den indtræffer. Hr. Sterckx' betænkning er fuldendt, og jeg har lykønsket ham med den.
Det drejer sig om at finde ud af, om de erfaringer, vi arbejder med (Erika og Prestige), gør det muligt for os at afværge fremtidige ulykker og desuden forelægge nogle grundregler for Den Internationale Søfartsorganisation, der kan forhindre dette i at ske over hele verden. Mig trøster det på ingen måde, at vi forurener andre have i verden, og derfor skal vi arbejde på at forhindre, at det sker.
Mine damer og herrer, jeg vil svare meget kort på nogle spørgsmål. Dobbeltskrogene hjælper og forbedrer, som der står i Sterckx-betænkningen, men de er ikke løsningen. Der skal træffes en række foranstaltninger, som forbedrer sikkerheden. Desuden overvåger og analyserer vi ældningen af disse olietankskibe, der har andre problemer, som skal overvåges nøje, og det er også nødvendigt at fastsætte en maksimumsalder og en form for overvågning og kontrol fra et vist tidspunkt.
Hvad angår en EU-kystvagt, er jeg helt enig med Europa-Parlamentet, men vi må også være klar over, hvor vi står. Vi er gennem agenturet ved at tage de første skridt for at samordne de enkelte medlemsstaters aktioner og kontrol- og redningskapacitet bedre. 
Det tredje spørgsmål er opsamlingen af olien. Kommissionen er fast besluttet i dette spørgsmål, og jeg skal sige, at den berørte regering, den spanske regering, også har understreget og gentaget sin vilje til at gå i gang med opsamlingen.
For det fjerde renseskibe. I et af indlæggene blev der talt om "pumpeskibe". Det er det, vi foreslår, og vi anmoder om Deres støtte til ændring af agenturets beføjelser og budgetterne for næste år.
For det femte har jeg selv nævnt det sociale aspekt og spørgsmålet om et kommunikationssprog på hvert enkelt skib og naturligvis evne til at kommunikere med eksterne kontrolsystemer. Vi har talt om det, og vi arbejder på det for at stille et klart forslag om spørgsmålet i den fremtidige Prestige II- eller Erika IV-pakke.
For det sjette kan man ikke sige, at der i dag kunne ske det samme som for 3-4 år siden med Erika, ikke engang som for et år siden med Prestige. Det er der to grunde til. For det første fordi vi i største hast har truffet foranstaltninger, som allerede nu er taget i anvendelse på forhånd, og for det andet fordi dele af Erika I- og Erika II-pakken allerede er trådt i kraft og f.eks. forpligter lande, som ikke udførte havnekontrol, til at gøre det. Vi er faktisk ved at kræve, at de opfylder deres forpligtelser, ved domstolen i Luxembourg.
Østersøen. Mine damer og herrer, jeg har hørt en række indlæg om det, og jeg forstår Deres bekymring. Jeg er bekymret for Østersøen og ligeledes andre lukkede have, som Sortehavet, der allerede er en europæisk kyst, og som vil blive et hav i EU, og Middelhavet, som allerede er det. Det er også lukkede have, hvor der er en meget tæt trafik af olietankskibe, og hvor enhver forureningskatastrofe ville få meget mere negative følger end i Østersøen på grund af problemer med genopretning, rensning og udskiftning af vandet i disse farvande. I det spørgsmål arbejder vi sammen med vores russiske naboer, fordi de er vigtige aktører i Østersøen, og også fordi de er store olieeksportører, for at forbedre sikkerheden og garantierne og for at forbedre og iværksætte et trafikovervågningssystem for skibsfarten, der er helt afgørende, i hvert fald for skibe, der transporterer potentielt farligt gods. Efter min mening ikke bare for dem, men i hvert fald som et første skridt for skibe, der transporterer potentielt farligt gods, og for færger, der befordrer personer, og som også har problemer.
Hvad angår kaptajnen, er der et spørgsmål. I det land, som jeg kender bedst, er det dommerne, som er uafhængige, der afsiger retsafgørelser. De spanske, europæiske og regionale myndigheder har ikke meget at skulle have sagt. Det afgøres af den relevante dommer, og jeg kan love Dem for, at de vogter deres uafhængighed meget nidkært.
For snart et år siden så vi nogle næsten episke billeder, hvor de galiciske fjordes søfolk gjorde front imod det, der syntes en uundgåelig katastrofe, og kæmpede med alle til rådighed stående midler, herunder held, for at standse en olieforurening, der så ud til at ville skylle ind i de meget frugtbare galiciske fjorde, Rías Bajas, som er en kilde og en yngleplads for liv og biologisk mangfoldighed i Europa. Og de vandt slaget med en imponerende indsats. De arbejdede dag og nat. Det eneste, der talte for de mennesker, var at vinde kampen mod havet. Det ved jeg, for jeg talte med flere af dem, og jeg ved, at mange af dem, der er her, også gjorde det.
Som hyldest til de mennesker, der beviste søfolkenes mod, og som hyldest til de tusinder af frivillige, som har arbejdet der i hele denne periode, og til den bekymring og solidaritet, der er blevet udvist i hele Europa ved Prestige-tragedien, vil jeg sige, at vi må sørge for, at det aldrig sker igen.
Mine damer og herrer, jeg anmoder om, at De accepterer, at det er det, vi skal tale om i fremtiden. Der har været lang tid med ligegyldighed, lang tid, hvor der ikke er blevet gjort noget, men nu er det os, der gør noget. De, mine damer og herrer, gør det i overensstemmelse med Deres ansvar, Kommissionen med sit og ligeledes Rådet. Og det skal lykkes for os. De stadig har nogle måneder at løbe på.
I disse måneder kan vi f.eks. afklare spørgsmålet om strafansvar, som jeg stadig håber, at vi kan komme videre med. Vi kan f.eks. overbevise Rådet om ikke at kræve enstemmighed, hvad angår strafferetlig definition af havforurening, hvilket Kommissionen har krævet, og De forhåbentlig vil støtte. Der er en række positive spørgsmål, som vi kan og bør arbejde på.
De kan altid regne med mig, når det drejer sig om at forhindre, at katastrofer som dem, vi har oplevet, gentager sig, og jeg håber fortsat at kunne regne med alle Dem.
Formanden.
Mange tak for Deres ord, fru kommissær.
Jeg vil tilslutte mig alle, der har lykønsket ordføreren, hr. Sterckx, med kvaliteten af hans arbejde.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0295/2003) af Mombaur for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden (KOM(2002) 488 - C5-0449/2002 - 2002/0220(COD));
A5-0297/2003 af Karlsson for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af forsyningssikkerhedsforanstaltningerne for olieprodukter (KOM(2002) 488 - C5-0448/2002 - 2002/0219(COD)) og
A5-0293/2003 af Karlsson for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets direktiv om ophævelse af Rådets direktiv 68/414/EØF og 98/93/EF om forpligtelse for EØF's medlemsstater til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter og af Rådets direktiv 73/238/EØF om foranstaltninger, der kan mindske vanskelighederne ved forsyning med mineralolie og mineralolieprodukter (KOM(2002) 488 - C5-0489/2002 - 2002/0221(CNS)).
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, det forslag, som vi skal diskutere nu, vedrører naturligvis en anden type aktiviteter og aktioner, selv om det også har med energi at gøre. Vi taler om forslagene om forsyningssikkerhed for olieprodukter og naturgas.
Forslaget kommer i forlængelse af grønbogen, og formålet med det er at gå fra ord til handling. Med forslaget om olie gøres der forsøg på at give Unionen midler til at handle i enighed og med troværdighed uden vanskeligheder med olieforsyningen, således at situationer, som kan bringe uorden i økonomien, samfundet og markedets funktion, klares bedst muligt.
For at EU kan optræde effektivt i disse situationer, er det nødvendigt at opfylde tre krav. For det første skal der indføres en ægte beslutningsproces på fællesskabsplan, hvad angår anvendelse af sikkerhedslagre, navnlig i tilfælde af krise.
Det andet krav er en passende definition af omstændigheder, der kan frigøre oliesikkerhedslagrene. De gældende bestemmelser, både nationale bestemmelser og fællesskabsbestemmelser, er ofte stadig baseret på idéen om, at sikkerhedslagrene er et instrument, der udelukkende tages i anvendelse, når oliemanglen allerede er alvorlig. I den forbindelse glæder jeg mig over den udvikling, der er sket i Det Internationale Energiagentur, hvad angår muligheden for at tage de sikre risici for forsyningsafbrydelse i betragtning. 
Det tredje krav består i at råde over troværdige og synlige kvalitetssikkerhedslagre. I mange stater ejes sikkerhedslagrene af olieselskaberne, og de holdes ikke adskilt fra deres egne driftslagre. Derfor ved vi i dag ikke nøjagtigt, hvor mange sikkerhedslagre vi råder over. Desuden har vi et regnskabssystem, der som bekendt adskiller sig fra f.eks. det lagerregnskabssystem, som Det Internationale Energiagentur anvender.
Hvad angår gas, har direktivet kort sagt til formål at garantere en daglig og driftsmæssig forsyning i et konkurrencepræget miljø. Der skabes et sikkerhedsnet for langtidsforsyningskontrakter, og Fællesskabets solidaritet øges i tilfælde af en meget usædvanlig krisesituation, som ikke ville kunne håndteres med succes på nationalt plan.
Det andet direktiv om det indre marked for gas vil fuldføre oprettelsen af et indre marked for naturgas, der vil betyde, at kunderne, herunder husholdningerne og de små erhvervsdrivende, kan vælge deres leverandør.
Det forventes, at konkurrencen øges inden for gasforsyning. Og de store industrielle forbrugere vil kunne træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre forsyningssikkerheden, men det gælder ikke husholdningerne og de små erhvervsdrivende.
For disse kunder er forsyningssikkerheden ikke et markedsspørgsmål og har ingen indflydelse på deres valg af leverandør. Derfor bør det igen bekræftes over for alle det indre markeds gasforbrugere, at forsyningssikkerheden er garanteret i et passende omfang, uanset hvilken leverandør de har valgt.
Det anses for nødvendigt at gribe ind, eftersom en større konkurrence kunne få gasvirksomhederne til at reducere deres nuværende niveauer for forsyningssikkerhed for at nedbringe omkostningerne og øge konkurrenceevnen. Det er det, Kommissionen vil forhindre, og derfor har den foreslået, at de nuværende forsyningssikkerhedsbestemmelser, der hidtil har været på frivillig basis, bliver bindende. Det drejer sig altså helt tydeligt om en forbrugerbeskyttelsesforanstaltning.
Jeg vil gerne have, at Europa-Parlamentet tager disse forhold i betragtning. De viser klart, at Kommissionens forslag bidrager til, at det indre marked for gas kan fungere ordentligt, og at forsyningssikkerheden er vigtig på et marked af denne karakter.
Andre dele af Kommissionens forslag vedrører de langsigtede aspekter af forsyningssikkerheden, selv om Kommissionen ikke er det mindste i tvivl om, at markedet vil medføre et passende antal langtidskontrakter. Det er yderst vigtigt at signalere over for både investorer og producenter, at EU anerkender betydningen af de kontrakter, og at vi i det meget usandsynlige tilfælde af, at der opstår et problem, vil optræde derefter.
Det glædede mig at få at vide, at Europa-Parlamentet i princippet accepterer en solidaritetsmekanisme på fællesskabsplan i tilfælde af en ekstraordinær krise i EU's gasforsyning, og det er overflødigt at sige, at EU i et sådant tilfælde, hvis de nationale foranstaltninger ikke er tilstrækkelige til at klare situationen, bør kunne løse problemet tilfredsstillende.
Hr. formand, med disse to forslag, hvoraf det første om olielagre er et forsøg på at tilpasse systemerne inden for rammerne af Det Internationale Energiagentur til EU's indre markeds funktion, og det andet om gasforsyningssikkerhed er et forsøg på at iværksætte mekanismer, der hidtil har været mere eller mindre frivillige, og tilpasse dem til realiteterne på et åbent og integreret EU-marked, mener jeg, at Unionen får større forsyningssikkerhed og om nødvendigt vil kunne håndtere spændte situationer og krisesituationer.
Mombaur (PPE-DE)
Fru formand, fru næstformand i Kommissionen, mange tak. Forsyningssikkerheden på naturgasområdet kan bestemt være et spørgsmål for EU, som samlet set er afhængig af naturgasimport i størrelsesordenen 75 %, selv om der - til forskel fra ved olie - ikke findes et udbyderkartel. Lad mig tilføje, at leverandørlandene selv er afhængige af eksport til EU, da naturgas kun er af værdi, hvis den bliver transporteret og solgt. På den anden side er vores leverandørlande Rusland, Algeriet, Libyen og landene omkring det Kaspiske Hav, hvis stabilitet ligger EU på sinde. Det er beklageligt, at Kommissionen ikke diskuterer alt dette i sit forslag.
Det er i stedet for hovedsageligt afbrydelserne af leverancerne til EU's marked, der ligger bag dette forslag. Jeg beklager på vegne af det korresponderende udvalg, fru næstformand, at måtte sige, at forslaget, således som det ligger, ikke har vundet nogen tilhængere i Parlamentet, og at nogle af os ligefrem forkaster det. Det er ikke holdningen i det korresponderende udvalg, som foreslår, at plenarforsamlingen skulle sende et signal til Kommissionen, Rådet, markedsaktørerne og også til leverandør- og producentlandene om at behandle problemet på en ny og anderledes måde ved at stille forslaget på hovedet og - lad mig sige det med al tydelighed - afholde sig fra at skabe en kategori af dirigistiske europæisk tiltag.
Det drejer sig altså om tre ting: For det første drejer det sig om ikke i så høj grad og ikke primært at betragte styringen som at have og forvalte reservebeholdninger, det vil sige afskrække investorer fra at gøre det, som de egentlig skal, og understrege de statslige instansers ansvar, men at gøre det stik modsatte ved at tilskynde virksomheder til at investere, ved at understrege deres rolle og tage hensyn til den kendsgerning, at de jo allerede gør en del for at sikre forsyningen. Det gør de på mange forskellige måder, herunder spredning af forsyningskilderne, internationale rørledninger og lagertanke, langtidskontrakter og lignende. Frem for alt undlader Kommissionens forslag at beskæftige sig helt fundamentalt med den kendsgerning, at forsyning som helhed har en pris. Parlamentet kan ikke tiltræde, at EU - repræsenteret ved Kommissionen - får overdraget instrumenter, som suspenderer markedsprisen, forhindrer markedet i at signalisere priser og knaphed og ikke tager hensyn til priserne inden for forsyningssystemet som helhed.
Den anden vigtige tilgang bør være at bringe medlemsstaternes ansvar på bane, som har gjort rigtig meget på dette område og også er i stand til det. Jeg må her ganske enkelt konstatere, fru næstformand, at Kommissionen så sent som i 1998 - altså for blot nogle få år siden - var af den almindelige opfattelse, at det var helt tilstrækkeligt, hvad medlemsstaterne gjorde på dette område. Det har Rådet (energi) endda erklæret helt officielt. Her skal der også tages højde for de forskellige faktiske forhold i medlemsstaterne.
Mit tredje punkt er, at det så kunne være vores opgave at skabe rammerne på EU-plan for virksomhedernes forpligtelser, som vi kunne udstyre medlemsstaternes med, så de til gengæld kunne pålægge deres egne virksomheder disse som en pligt. På EU-plan kunne man bemyndige medlemsstaterne i krisetilfælde på den betingelse, at virksomhederne ikke selv kan reagere eller ikke tidsnok. Kun i ekstreme tilfælde og i alvorlige krisesituationer kunne EU-lovgivningen forpligte medlemsstaterne til at træffe bestemte foranstaltninger - jeg understreger, at det ville være EU-lovgivningen, som ville forpligte dem til at handle. Jeg håber ikke, at jeg har misforstået det, De lige har sagt, men vi afviser bestemt Deres forslag om, at EU skulle gribe direkte ind i styringen af medlemsstaterne, som vi inden længe vil have 25 af. Det kan EU ikke. Der herskede den samstemmende opfattelse i alle de udvalg, som har beskæftiget sig med sagen, at Parlamentet under ingen omstændigheder må godkende noget sådant.

Karlsson (PSE)
Fru formand, fru kommissær, ærede kolleger, energi er et af de vigtigste spørgsmål i EU. Vi skal tage hånd om miljøperspektivet og forsyningssikkerheden, udvikle nye energikilder, fremfor alt vedvarende energikilder, bruge den energi, vi har, på en mere klog og effektiv måde mv. I dette omfattende spørgsmål indgår også olie, herunder forsyningssikkerheden i forbindelse med olie.
Har Europa brug for fælles regler for olieforsyningen og øget samordning? Sådan kan man kort formulere drøftelsen om forslaget til direktiv om energiforsyningssikkerhed i Europa. Svaret er nok givet for de fleste. Det er klart, at det er godt med mere solidaritet i Europa, også når det gælder energiforsyningen, men samtidig kommer vi ind på et område, hvor medlemsstaterne mener, at hvert land suverænt skal kunne bestemme graden af de fælles foranstaltninger.
Der gøres i betænkningen et forsøg på at afbalancere disse modsætninger. De fleste er enige om, at det er nødvendigt at samordne energiforsyningen i Europa i højere grad, men samtidig vil medlemslandene i stor udstrækning beholde kontrollen. Det er især tydeligt, når det gælder olieforsyningen. Betænkningen ændrer forslaget til direktiv på en række punkter. Jeg har i en række ændringsforslag forsøgt at finde den balance mellem medlemslandene og den fælles interesse, som kræves for at finde en løsning, der kan fungere godt for oliemarkedet og for de forskellige landes behov.
Forslaget om at øge beredskabet for olieforsyningen, at opbygge større lagre - fra 90 til 120 dage - kan synes godt, men der er også ulemper. Det er forholdsvis dyrt at øge lagrene, og det påvirker miljøet med hensyn til både transport og lagre. Jeg har derfor valgt at holde fast i de nuværende 90 dage. Forslaget om at kunne frigøre olielagrene, selv om der ikke er fysisk knaphed, synes godt ved første øjekast, men også her er det tydeligt, at en sådan ordning indebærer store problemer og risici.
Markedet har ikke altid ret. Det har vi set under mange såkaldte oliekriser. Det er samtidig ualmindeligt svært at udarbejde et regelsæt og nå til enighed om tydelige og objektive kriterier, som fungerer i alle de forskellige situationer, som vi kan tænkes at havne i, når oliepriserne stiger hurtigt. Jeg afviser derfor Kommissionens forslag om at muliggøre en frigørelse af olielagrene, selv om der ikke er fysisk knaphed.
Mit forslag hæfter sig ved behovet for øget samordning og solidarisk ansvar for olieforsyningen i EU. Det forudsætter, at det nuværende regelsæt ændres, uden at den nuværende ordning, som også omfatter lande uden for EU og Europa, ændres i negativ retning. De nuværende strukturer og forpligtelser skal fortsat gælde, men samordningen skal forbedres.
Udvalget har vedtaget en række ændringsforslag, som afbalancerer Fællesskabets interesser og de nationale interesser. Flertallet af mine ændringsforslag blev vedtaget - de vigtigste. Nogle af mine ændringsforslag blev forkastet. Jeg har valgt kun at stille et af de ændringsforslag, som blev forkastet i udvalget, på ny. Det handler om organiseringen af ansvaret for beredskabslagrene. Kommissionen ønsker, at denne opgave varetages af et offentligt organ. I dag varierer det i medlemsstaterne. Jeg synes, at det meget vel fortsat kan variere. Formålet med mit ændringsforslag er at give medlemsstaterne mulighed for at vælge den metode, som bedst passer til det pågældende land, uden at det indebærer ulemper for andre medlemslande. Jeg foreslår derfor i ændringsforslag 28, at det skal være op til medlemsstaterne at vælge, om et offentligt organ skal have ansvaret for denne opgave, eller om man i den enkelte medlemsstat kan vælge en anden form.
I to ændringsforslag foreslås det, at direktivforslaget forkastes. Det skyldes, at de, der stiller forslaget, mener, at der allerede findes et velfungerende regelsæt, og at der ikke er brug for ændringer. Der kan fremsættes flere argumenter imod dette. For det første underbygges det på mange måder, at der er mangler i det nuværende regelsæt, både med hensyn til samordningen i EU og med hensyn til en solidarisk fordeling i en eventuel krisesituation. For det andet - og det mener jeg, at parlamentsmedlemmerne bør fundere over - fratager vi os i så fald sandsynligvis muligheden for at påvirke dette vigtige område. Det synes jeg er bemærkelsesværdigt.
Fru formand, hvis Parlamentet vedtager denne betænkning om forslaget til direktiv, med de foreslåede ændringer, bliver konsekvensen, at vi også skal ophæve en række tidligere direktiver, nemlig direktiv 68/414/EØF, 98/93/EF og 73/238/EØF.

Blokland (EDD)
Fru formand, det er et godt initiativ fra Kommissionens side at stille forslag om energiforsyningssikkerhed. Vi er i vores samfund blevet afhængige af levering af olie og naturgas, som er produkter, der leveres af en lille gruppe leverandører til en stor gruppe aftagere. Det siger sig selv, at forslagene skal være velgennemtænkt, når der står store interesser på spil ved energiforsyning. Netop der ligger problemet med Kommissionens forslag om gasforsyningssikkerhed.
Det første problem er kommissionsforslagets retsgrundlag. Kommissionen baserer sig på artikel 95 om det indre marked. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har udtrykkeligt anbefalet, at retsgrundlaget skal undersøges. Jeg kender ikke til noget resultat heraf.
Et andet problem er, at dette forslag ikke er nødvendigt. For nylig fandt andenbehandlingen af gasdirektivet sted i Parlamentet, og under denne beskæftigede vi os med forsyningssikkerhed. Kommissionens forslag harmonerer ikke med dette. Tværtimod, det forekommer endda at være i strid med dette gasdirektiv.
Endelig er kommissionsforslaget uklart bl.a. som følge deraf, og mange spørgsmål er stadig åbne. Disse spørgsmål skal åbenbart besvares i gennemførelsesfasen, og det er ikke hensigten med et direktiv. Et direktiv sigter på at fastsætte kursen og give en løsning. Kommissionsforslaget rejser imidlertid netop flere spørgsmål, end det kan besvare. Især i artikel 3 og 4 er formuleringen uklar, idet den kan fortolkes på mere end en måde.
Disse indvendinger fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har ført til, at dette udvalg enstemmigt anbefaler at forkaste forslaget, og i overensstemmelse med dette har jeg stillet et ændringsforslag, som plenarmødet kan overveje. På vegne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslår jeg, at kommissionsforslaget sendes tilbage til Kommissionen. Jeg takker for Deres opmærksomhed og regner med Deres støtte til ændringsforslaget om at forkaste kommissionsforslaget.

Kronberger (NI)
Fru formand, som allerede konstateret er EU for øjeblikket afhængig af import af råolie i størrelsesordenen 75 %. Hvis vi holder fast ved vores politik med at forbrænde olie på ukontrolleret vis, vil denne afhængighed stige til 95 % inden 2020. Man kunne skrive en 1.000 sider lang afhandling om risiciene og farerne ved denne afhængighed og om dens økonomiske og økologiske følger.
På verdensplan vil den maksimale olieproduktion sandsynligvis være nået inden længe. Diverse prognoser fra partiske institutter, som hovedsageligt er til for at udføre arbejde bestilt af råolieinteressenterne, bør vurderes med den største mistro. Det ligger fast, at den disponible mængde råolie er faldet på verdensplan siden 2000. Det bør derfor principielt hilses velkommen, at vi i EU er begyndt at tænke solidarisk og på forsyningssikkerhed.
Problemet må dog betragtes i en sammenhæng på mellemlang og lang sigt. Det vil ikke kunne blive løst uden udvikling af alternative brændstoffer og alternative fremdriftsteknologier eller uden ændringer i vores samlede mobilitetsmønstre. EU må udvikle uafhængige teknologier til udnyttelse af bioenergetiske brændstoffer fra fornyelige primære energikilder og samtidig fuldt ud gøre brug af energibesparelsespotentialet på 18 %. Her ville det uden tvivl være hensigtsmæssigt at gøre de uforpligtende mål bindende.
Ændringsforslaget, som forfølger idéen om at fastsætte olieprisen i euro i fremtiden, er meget interessant, men man må gøre sig seriøse overvejelser om, hvad det betyder med hensyn til den globale politik og økonomi generelt. Det vil sandsynligvis ikke blive nogen nem vej at gå.
Naturgasforbruget er også stærkt stigende i EU. Hvis råolie bliver en knap ressource, det vil sige, hvis den ikke længere er disponibel i tilstrækkeligt omfang, vil behovet for naturgas stige endnu mere eksplosivt, men de, der tror, at naturgas uden videre kan erstatte råolie som ressource, tager grundigt fejl. Vi kan ikke løse vores energiproblemer ved at gå fra olie til gas.
Inden for udvikling af fornyelig biogas er der til gengæld gjort store fremskridt i de seneste år. Kendsgerningen er, at vi ikke har registreret det i tilstrækkelig grad. Da teknologierne er relativt nye - netop af den grund - har de behov for massiv støtte fra EU's forskningsfonde. Biogas er en energikilde, som kan oplagres, og som er fornyelig, og som derfor kan anvendes særlig strategisk og værdifuldt. Biogas kan udvindes lokalt og decentralt af biogent materiale såsom græs, biologisk affald og træ. I dag tager vi relativt lave gas- og oliepriser for givet, men jeg tror, at lokalt producerede fornyelige energikilder vil blive langt mere konkurrencedygtige, nu hvor knapheden bliver mere synlig, og nu hvor vi i de seneste år har oplevet en tredobling af olie- og gaspriserne.
Lad mig nu gå over til forsyningssikkerheden. Som tingene hænger sammen generelt, mener jeg, at det er relativt uvæsentligt, om EU skal kræve lagerbeholdninger af råolie til 90 eller 120 dages forbrug. Argumentet om, at omkostningsgrunde taler imod en lagerbeholdning til 120 dage, kan vi bestemt diskutere. Bortset fra det forekommer det mig illusorisk at tro - således som Kommissionen giver udtryk for i sit forslag - at vi vil kunne forfølge en proaktiv prispolitik vedrørende råolie ved at øge oplagringen fra 90 til 120 dage. Hvis der blev virkelig mangel på råolie, ville selv 120 dage kun give minimal aflastning. Også her skal det understreges, at vi må finde ud af, hvordan vi på den ene side vil nedbringe det generelle forbrug af råolie og naturgas og på den anden side forcere produktionen af andre brændstoffer på et bæredygtigt grundlag.
Afslutningsvis vil jeg gerne gøre opmærksom på noget, som jeg er fuldstændig overbevist om, og som har aftegnet sig i de seneste år, nemlig at energiprisen kan ændre sig dramatisk i de kommende år som følge af de færre disponible mængder og den voksende ustabilitet i de råolieproducerende lande. Det oplever vi nu i Mellemøsten, vi kan se det ske i Centralasien, som er et potentielt urocenter, og vi oplever det også i Afrika. Jeg hilser derfor generelt alle tre udtalelser velkommen som tankevækkende - det udtryk blev vist også brugt af dem på den anden side. For tankevækkende er, hvad de alle er - om de går i den rigtige eller forkerte retning, er efter min mening ikke så afgørende - og vi må udvikle en langsigtet energistrategi for Europa på grundlag af dem.

Langen (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, hovedordførerne, hr. Mombaur og hr. Karlsson, har allerede redegjort for forløbet af debatten i Parlamentet. Jeg deler ikke kommissær de Palacios optimisme med hensyn til, at der vil være et bredt flertal i Parlamentet for hendes forslag. Det vil der ikke! Ikke kun udvalgets høringer med eksperterne - som gav os en del bryderier - men også debatten med tjenestemændene fra Kommissionen og vores egne overvejelser har ført os frem til den konklusion, at disse to forslag fra Kommissionen ganske vist har de rigtige målsætninger, men midlerne vil ikke nyde støtte fra et flertal. Der hersker ingen tvivl om, at vi i høj grad er afhængige af import af råolie, så meget er klart. Det drejer sig ikke om, at Kommissionen får yderligere kompetencer til at påvirke priserne og måske bevare sine egne muligheder for at gribe ind. Vi mener, at der er behov for større solidaritet mellem medlemsstaterne, og at Kommissionen sagtens kan gøre mere med hensyn til samordningen, men at det ikke er korrekt at bruge artikel 95 om det indre marked til at retfærdiggøre yderligere kompetencer til Kommissionen med hensyn til olieprodukter. Vi har derfor grundigt overvejet, hvad vi skal gøre ved det. Udvalget var delt på spørgsmålet om, hvorvidt vi skulle forkaste hele forslaget eller vedtage det modificeret med de ændringer, som hr. Karlsson har stillet. Et flertal på én stemme på dette afgørende spørgsmål om at henvise forslaget til fornyet udvalgsbehandling er ikke noget bredt grundlag, og vores gruppe - Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater - har diskuteret, hvad vi skulle gøre med dette forslag. Vores gruppe var af den opfattelse, at i det mindste direktivet om råolie bør henvises til fornyet udvalgsbehandling. Det ville give Kommissionen mulighed for at medtage de argumenter, som Parlamentet fremfører i udvalgsdebatterne, idet den dog, i utvetydige vendinger, pålægges at revidere direktivet gennemgribende.
Under debatten med eksperterne lyttede jeg meget nøje til argumenterne mod at forhøje reserverne fra 90 til 120 dage, hvilket ikke kun gjorde det klart, at det er relativt dyrt, men at der også blev udtrykt ønske om, at disse reserver i fremtiden skal stilles til rådighed af medlemsstaterne og ikke længere i samarbejde med olieindustrien. Jeg for mit vedkommende er overbevist om, at forslaget om at benytte reserverne til at påvirke priserne, når de ændres på bestemte måder, ikke vidner om noget stort kendskab til markedsforholdene. En sådan plan ville løbe ud i sandet, koste mange penge og være ineffektiv. På den anden side er vi sikre på, at mens Det Internationale Energiagentur, hvis instrumenter blev skabt i 1970'erne, ikke kan udnytte mulighederne fuldt ud i dag, så vil den strategiske reserve sammen med det, som USA gør for at øge den, i kombination med Det Internationale Energiagenturs instrumenter, kunne sikre tilstrækkelig hjælp, hvis der opstår konflikter. Vi afviser derfor idéen om yderligere kompetencer på EU-plan og håber, at et flertal i Parlamentet vil bakke op omkring det. Med al respekt for Dem, fru kommissær, så fremgik det ikke helt klart af Deres tale, at Kommissionen er begyndt at gøre sig overvejelser efter debatten i Parlamentet og høringerne med eksperterne. Jeg fik indtryk af, at det var, som om vi var ved debattens begyndelse. Med hensyn til målsætningerne støtter vi Dem, men mener dog, at det snarere er medlemsstaterne frem for Kommissionen, som bør have ansvaret og midlerne. Deres rolle er ganske vist at samordne deres handlinger, men ikke på baggrund af en ny form for kompetence, som De - i medfør af artiklerne om det indre marked - ikke er berettiget til. Derfor mener jeg, at Deres forslag må henvises til fornyet udvalgsbehandling, så De får chancen for at fremlægge et nyt og revideret forslag.

Rapkay (PSE).
Fru formand, i mit bidrag til debatten vil jeg koncentrere mig om gasforsyningsdirektivet, da hr. Karlsson, ordføreren vedrørende råolie, havde sin gruppes opbakning, da dette emne blev behandlet. Jeg mener derfor ikke, at der er mere at føje til det, som han har sagt.
Kommissær de Palacio, De kom med et vægtigt argument til fordel for direktivet: forbrugerbeskyttelse og forsyningssikkerhed. Stillet over for et så tungtvejende argument er man næsten tilbøjelig til at vige tilbage og benægte, at enhver kritik af dette direktiv var tilsigtet. For hvem er imod forbrugerbeskyttelse eller forsyningssikkerhed inden for energi? Det er der ingen grund til at spørge om.
Men det er mit indtryk, at Kommissionen her har valgt den forkerte vej. Jeg må sige til Dem, fru kommissær, at jeg synes, at vi opnåede et godt resultat, da vi arbejdede sammen omkring direktiverne om strømliningen af elektricitet og gas, men jeg tror, at vi er mindre enige om det her. Jeg vil gerne eksplicit henholde mig til det, som ordføreren, hr. Mombaur, har fortalt os. Det kan jeg næsten uforbeholdent erklære mig enig i. Jeg tror, at grunden til, at De valgte den forkerte vej, var, at forsyningssikkerhed ganske enkelt ikke kan defineres og organiseres supranationalt. Forsyningssikkerheden skal tilpasses regionalt og dynamisk, og den skal tilpasses bestandige fluktuationer i efterspørgslen, som stiger og falder. De forskellige rammebetingelser i medlemsstaterne kræver individuelle foranstaltninger af medlemsstaterne selv og af de berørte leverandører. Fastsættelsen af en fælles europæisk standard er ikke det afgørende, men fleksibel brug af infrastrukturen, spredning af forsyningskilderne og udformning af kontrakter.
Men det, der generer mig mest, er det forkerte politiske signal, der efter min mening bliver sendt med dette forslag til direktiv. Hvad er den konkrete anledning til et sådant direktiv? I modsætning til med olie har der til dato ikke været større forsyningskriser vedrørende naturgas, og der er heller ingen grund til bekymring for, at der kan forventes en sådan inden for overskuelig fremtid. Som det allerede er blevet sagt, er det kun nogle få uger siden, at vi i bred enighed vedtog direktivet om det indre marked for naturgas. Der var dem, der sagde, at vi ville bringe energiforsyningssikkerheden i fare ved at åbne markederne. Giver vi ikke dem ret nu? Hvorfor lader vi egentlig ikke åbningen af markederne virke? Den er selv et bidrag til forsyningssikkerheden, og virksomhederne bliver direkte inddraget i at dele ansvaret for det.
Det forekommer mig, at det fremlagte forslag undergraver de konkurrencemæssige elementer i direktivet vedrørende det indre marked. Jeg hører også til dem, der mente, at forslaget til direktiv burde henvises til fornyet udvalgsbehandling. Af taktiske årsager anbefaler jeg nu en anden fremgangsmåde. I Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål havde vi en diskussion med hr. Blokland og opnåede bred enighed. Jeg frygter blot, mine damer og herrer, at man ikke helt kan stole på Rådet, da nogle af dets medlemmer sender det signal, at det ikke ønsker direktivet, som det foreligger, men vi får aldrig nogen konkret udtalelse herom. Derfor frygter jeg, at vi, hvis vi nu henviser direktivet til fornyet udvalgsbehandling, og Rådet alligevel vedtager en fælles holdning - hvilket det jo selvfølgelig kan gøre - står relativt forsvarsløse, når vi kommer til andenbehandlingen. Med hensyn til gasforsyningsdirektivet anbefaler jeg derfor at gå den vej, som ordføreren har foreslået, og som vi også i sidste ende vedtog med et stort flertal i udvalget. Så må vi se, hvilke yderligere fremskridt vi kan gøre under andenbehandlingen.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, i juni i år stemte vi om den såkaldte energipakke, der bl.a. indeholdt direktivet om et indre marked for naturgas.
Efter min opfattelse lykkedes det os i juni at vedtage lovgivning, som ikke blot muliggør en yderligere liberalisering af energimarkedet, men også garanterer forsyningssikkerhed. Hvis dette nye direktiv gennemføres rigtigt, kan californiske tilstande undgås i Europa. Ifølge den nye lovgivning er det medlemsstaterne, som er forpligtede til at skabe forsyningssikkerhed. De nuværende forslag om gasmarkedet går derfor alt for vidt efter Den Liberale Gruppes opfattelse. Subsidiaritetsprincippet gælder jo til enhver tid her.
Det gælder så meget desto mere for olieforsyningen, fru kommissær. På Den Liberale Gruppes vegne opfordrer jeg derfor til at forkaste kommissionsforslaget om olieforsyning og sende det tilbage til Kommissionen. Det har vi en række grunde til.
Der gælder tilstrækkelig lovgivning, som garanterer forsyningssikkerhed. Direktiv 98 forpligter medlemsstaterne til at opretholde et lager svarende til 90 dages forbrug. Kommissionen vil øge denne forpligtelse, men det lykkes den ikke at tydeliggøre, hvorfor et større obligatorisk lager er nødvendigt. De forventede fordele ved et større lager har Kommissionen ikke forklaret, og den kan heller ikke retfærdiggøre de forventede udgifter for medlemsstaterne. Det er uacceptabelt, at Parlamentet udarbejder lovgivning, som der ikke er noget grundlag for, eftersom den nuværende lovgivning er tilstrækkelig, og så længe der ikke er bevis for, at ny lovgivning er nødvendig. Det er noget, vi som Parlament kraftigt skal afvise. Mine damer og herrer, jeg opfordrer Dem derfor til at støtte Den Liberale Gruppes holdning og gå imod denne overflødige lovgivning. Jeg har forstået, at der fra flere politiske sider her i Parlamentet ræsonneres på samme måde. Jeg tror, vi er i stand til at opnå enighed under afstemningen i morgen. Jeg takker ordførerne for deres fortræffelige arbejde, og jeg takker Dem alle for Deres opmærksomhed.

Seppänen (GUE/NGL).
Fru formand, fru kommissær, det er naturgassen, der skal opfylde EU's stigende energibehov i nærmeste fremtid. Reserverne i de forholdsvis nærliggende områder - Nordsøen og Nordafrika - er kun tilstrækkelige til at opfylde behovene i de næste 10-20 år, og gassen vil skulle importeres østfra.
Gasledningens føring fra Det Kaspiske Hav til Vesteuropa er et spørgsmål om magtpolitik. EU's holdning må ikke være for NATO-afhængig på dette punkt. Vi skal først og fremmest værne om vores egne interesser. Vi må huske på, at verdens største gasreserver findes i Rusland. Den bedste sikkerhedspolitik for EU ville være at deltage i investeringerne i Ruslands gasressourcer til gengæld for langtidsforsyningskontrakter.
Problemet med liberaliseringen af gasmarkedet er forbundet med, at gasmarkedsdeltagerne kun er interesserede i at købe og sælge gas, ikke i at producere gas til investering. Markedet har en for kort tidshorisont, og derfor er det nødvendigt, at medlemsstaterne træffer foranstaltninger for at garantere langtidsforsyningskontrakter. Der bliver ikke indgået sådan nogle kontrakter på markederne. Gas kan ikke oplagres på samme måde som olie. Derfor er transportmetoderne og behovene for sikker oplagring forskellige for olie og gas. Det er medlemsstaternes ansvar at garantere forsyningen af både olie og gas, og dette ansvar kan ikke overlades til markedskræfterne.
Vores gruppe støtter de kritikpunkter, som ordførerne retter mod Kommissionens forslag. Vi forstår udmærket kravene om, at hr. Karlssons betænkning henvises til fornyet udvalgsbehandling.
Beysen (NI).
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, ingen bestrider, at der, i betragtning af EU's store afhængighed af forsyningen med olieprodukter, skal tages initiativer til at garantere kontinuiteten af forsyningen med disse produkter. Kommissionen foreslår faktisk en række foranstaltninger for at garantere kontinuiteten af olieforsyningen, men man kan med rette, således som mange andre kolleger allerede har gjort, stille spørgsmålet, om det opstillede mål kan nås med disse foranstaltninger. De væsentligste foranstaltninger i kommissionsforslaget kan jeg i hvert fald ikke støtte. Jeg nævner her tre af dem.
For det første drejer det sig om forøgelsen af sikkerhedslagrene fra 90 til 100 dages forbrug. Hvorfor skulle EU forøge lagrene, når Det Internationale Energiagentur råder over et globalt beredskabsinstrument? Desuden medfører forøgelsen af lagrene betydelige udgifter, såsom bygning af lagerfaciliteter. Selvfølgelig udgør det også en stor belastning for miljøet, og omkostningerne vil uden tvivl blive væltet over på forbrugerne.
For det andet vil Kommissionen også oprette en offentlig organisation til at varetage olielagrene. Denne organisation skulle være ansvarlig for mindst to tredjedele af det obligatoriske lagerniveau. Efter min opfattelse er der brug for mere end oprettelsen af en ny organisation. Det forekommer mig overordentlig vigtigt, at der udvikles et godt politisk forhold til de olieproducerende lande.
Endelig vil forslaget også indskrænke prissvingningerne gennem markedsintervention. Kommissionen skal fremover kunne frigive lagre i tilfælde af en forventet fysisk forsyningsafbrydelse. Efter min opfattelse tjener sidstnævnte intet som helst formål. Når man ved, at det ikke engang lykkes OPEC-landene at opretholde det ønskede prisniveau, kan denne foranstaltning kun beskrives som ønsketænkning fra EU's side.
Til sidst vil jeg bemærke, at Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi sammen med ordføreren har arbejdet hårdt på at nå frem til et acceptabelt og realistisk kompromis. Til trods for dette forekommer det mig at være mere nyttigt at trække forslaget tilbage. Derefter kan diskussionen genåbnes på grundlag af de mange velbegrundede bemærkninger, som er fremsat her i Parlamentet.

Chichester (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne indlede med at rose ordførerens arbejde med dette vigtige spørgsmål. Jeg er enig i kommissærens syn på nødvendigheden af olie- og gasforsyningssikkerhed i Europa, men vi har nok en forskellig opfattelse af, hvordan vi kan opnå den - især ikke ved interventionspolitik over for markederne.
Hvorfor forsøger kommissæren at opfinde hjulet igen, når der allerede er truffet tilfredsstillende foranstaltninger med IEA om en ordning til opretholdelse af oliereserverne? Den blev etableret i 1970'erne som følge af krisen på det tidspunkt, og den har været os til nytte lige siden, så hvorfor erstatte den?
Jeg er endnu mere bekymret over og har svært ved at acceptere forslag om at bruge reserver til intervention på markedet med henblik på prisudjævning, når erfaringerne viser - og navnlig nye erfaringer i USA viser - at det ikke fungerer. Det ville være en forvridning af et marked, som har fungeret fint i meget lang tid.
Fru kommissær, De skal roses for de mange energiinitiativer, som De har taget i løbet af de sidste fire år, ikke mindst for grønbogen om forsyningssikkerhed, som jeg var Parlamentets ordfører for. De forskellige foranstaltninger, som De har forelagt - om liberalisering af gas- og elektricitetsmarkedet, om fremme af vedvarende energikilder, om at forbedre energieffektiviteten og om udvikling af transeuropæiske energinet - gør det imidlertid klart for mig, at der ikke er nogen grund til at udarbejde et ekstra kapitel eller et retsgrundlag om energi, for alle disse instrumenter er allerede til rådighed.
Jeg mener, at dette er en unødvendig foranstaltning. Navnlig hvad angår forslaget om oliereserver, selv om jeg bøjer mig for mine kollegers synspunkt om, at foranstaltningen for gas tilhører en anden kategori, undskylder jeg ikke genindførelsen af ændringsforslaget om at forkaste dette forslag, og samtidig takker jeg alle de kolleger, der har støttet mig i netop denne sag. Jeg håber, at De vil tage det i den ånd, som det er tiltænkt, og overveje andre måder, hvorpå vi kan nå vores fælles mål, nemlig at opretholde energiforsyningssikkerheden i Europa.
Og hvis vi vinder afstemningen om dette ændringsforslag - som min kollega nævnte, var det meget tæt på i udvalget - har jeg tiltro til, at Rådet og Kommissionen vil respektere resultatet og ikke gøre alvor af den trussel, som Kommissionens tjenestegrene fremkom med i udvalget, om at gå efter en anden procedure og i realiteten gå bag Parlamentets ryg i et forsøg på at overtale Rådet til at gøre noget, som det, har jeg forstået, ikke ønsker at gøre alligevel. Så jeg henstiller til, at De stopper op og tænker over det en gang til.
Linkohr (PSE).
Fru formand, lad mig starte med at sige, at jeg for to eller tre år siden udarbejdede en betænkning om olieforsyningen i EU, og jeg må indrømme, at jeg bad om det samme, som Kommissionen ønsker nu. Jeg krævede dengang, at reserverne skulle øges for at være på den sikre side i tilfælde af, at forsyningerne blev afbrudt. Det lyder som en plausibel ting at gøre, og det var under alle omstændigheder den politik, vi indførte i 1974. Jeg har i mellemtiden lært, at udbyttet ikke står i noget som helst forhold til omkostningerne, og USA's erfaring med sin Strategic Petroleum Reserve viser, at en tømning af reserverne har en bemærkelsesværdig lille effekt på stærkt stigende priser. Det bør vække eftertanke.
Det vil sige, at omkostningerne løber i vejret, og vores udbytte er relativt lille, hvorfor jeg gerne vil sige, at jeg er enig med mine kolleger i, at det måske ikke er den rette vej at gå. Måske vi havde noget andet at sige, hvis forsyningerne virkelig havde været afbrudt. Vi ville sandsynligvis være i chok og angribe Kommissionen og spørge, hvorfor den ikke havde reageret på en krisesituation som denne. Men efter min mening er en sådan situation yderst usandsynlig. Det er langt mere sandsynligt, at den største risiko er den økonomiske, som Kommissionen selv anfører i sit dokument, at priserne stiger, sandsynligvis langsomt. Det vil være vores hovedproblem med gas i de næste 10-20 år. Europas voksende afhængighed af gas vil føre til, at priserne langsomt stiger, hvilket vi vil være fuldstændig uden indflydelse på, medmindre vi om 20 år har overtalt russerne til at være flinke mod os og sænke priserne. Det vil være det egentlige problem. At løse det kræver ikke et direktiv som dette, men en dialog med Rusland og også med OPEC. Det er Kommissionen allerede begyndt på, og det er meget fornuftigt.
Jeg vil gerne slutte med en bemærkning vedrørende nettene. Hvis vi udbygger nettene, som det jo er planen, vil effekten af det være den samme som at opretholde reserverne, da net - i hvert fald gasnet - er en slags reserve, og at udbygge dem giver samme effekt. Og det punkt er vi jo Gud ske lov enige om.

Pohjamo (ELDR).
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil allerførst takke ordførerne for udarbejdelsen af disse betænkninger. Ændringsforslagene til direktiverne har forbedret nogle, om jeg så må sige, temmelig dårlige forslag fra Kommissionen. De ændringsforslag, som udvalget har vedtaget, er imidlertid endnu ikke vidtrækkende nok, som det er blevet sagt i en lang række indlæg her.
Ansvaret for at opretholde energiforsyningssikkerheden skal hovedsageligt varetages inden for rammerne af den nationale energipolitik. For at forbedre forsyningssikkerheden må vi også indgå aftaler med andre lande. Medlemsstaterne må frit kunne træffe beslutning om organiseringen af sikkerhedslagre. Nogle af EU's medlemsstater har opgivet brugen af offentlige lagerorganisationer. De har haft succes med at organisere tingene effektivt og omkostningseffektivt på andre måder. Derfor må medlemsstaterne kunne fastslå og beslutte, hvornår olielagre kan placeres i en anden medlemsstat, uden at forsyningssikkerheden bringes i fare. Placering af sikkerhedslagre i andre lande bør imidlertid gennemføres på grundlag af kontrakter mellem landene og i overensstemmelse med eksisterende praksis.
De særlige vilkår, der gælder i de enkelte medlemsstater, skal tages i betragtning for at sikre energiforsyningen. For at forbedre forsyningssikkerheden er det også vigtigt at sikre, at der er en spredning på de forskellige energikilder og en jævn fordeling på energileverandører. Jeg vil også minde alle om, at fremme af brugen af lokal vedvarende energi forøger forsyningssikkerheden, reducerer afhængigheden af energiimport og skaber beskæftigelse.
Caudron (GUE/NGL).
Fru formand, fru kommissær, mine kære kolleger, vores forhandling her til aften beviser endnu en gang, at energi ikke er en handelsvare som alle andre. Alstom-koncernens 120.000 lønmodtageres skæbne kan lige så lidt sikres ved hjælp af fri konkurrence, som man kan sikre energiens fremtid og uafhængighed - og således Europas politiske uafhængighed - ved blot at anvende reglerne og principperne for det frie marked. Selv i liberalismens paradis - jeg taler om USA - ved man det, og man ved at handle derefter.
Derfor hilser jeg personligt Kommissionens bestræbelser på at skyde sig ind på målet i modsætning til et meget stort flertal af mine kolleger, om ikke samtlige. Jeg er for større gas- og olielagre, der i tilfælde af en alvorlig krise kan gøre det muligt at udskyde en eventuel krig i en verden, hvor man ved, at kontrol over energien meget ofte er den første årsag til en sådan.
Jeg støtter også større solidaritet i forvaltningen mellem landene i tilfælde af knaphed, under Europa-Kommissionens overopsyn, for at undgå politisk pres eller konflikter mellem medlemsstaterne, hvor dem, der har mest, kan påtvinge de andre deres valg.
Her er i hvert fald tale om et område, hvor der ikke i mine øjne er noget modsætningsforhold mellem berettiget respekt for medlemsstaternes beføjelser og nødvendigheden af at give Europa-Kommissionen mere autoritet. Vi må altså følge Dem, fru næstformand, om ikke andet for at undgå, som Rolf Linkohr sagde for et øjeblik siden, at man en dag beskylder Dem og beskylder Kommissionen for ikke at have gjort noget.
Martin, Hans-Peter (PSE).
Fru formand, fru kommissær, lad os prøve et eksperiment. Prøv at forestille Dem, hvis De vil, at De skulle argumentere for det, som De præsenterer for os her, til et valg - hvor Deres egen fremtid er på spil. Hvilke argumenter ville De benytte? En ny myndighed, endnu mere sikkerhed i hænderne på nogle på en måde, så man ikke kan se, hvor det fører hen, og tilbagetrækning til en central lokalitet? Til dette valg ville Deres medkandidater være dem, som De har lyttet til - hr. Beysen, hr. Langen, hr. Kronberger, hr. Rapkay, fru Plooij-van Gorsel og hr. Linkohr - og den eneste, som ville stemme på Dem, ville være ingen anden end hr. Caudron.
Hvis De gjorde det, er der da nogen, som ville kende Deres virkelige politiske overbevisning? Jeg har siddet i Parlamentet i fire år, men et sådant forslag om ufrivillig velsignelse som det, De er kommet med, er nyt for mig. Det har jeg kun set i en anden union, som blev sprængt indadtil, ikke mindst fordi den krævede den slags. Jeg tror, at De arbejder hen imod at dække et behov for det, som socialisterne og kommunisterne kaldte sikkerhed "fra vugge til grav", men med de forkerte midler, og sådan som det konstant skinner igennem i debatindlæggene, antyder det over for os, at denne sikkerhed er falsk. Jeg mener, at vi i virkeligheden må gå i en anden retning. Man kan ikke undgå at få det indtryk, at Kommissionen langsomt er ved at løbe tør for idéer om energi og igen må ty til direktiver om emnet. Energien burde føre Dem derhen, hvor vi virkelig skal hen. Hvordan kommer vi væk fra de fossile brændstoffer og afhængigheden af dem og opnår gennemskuelighed? Hvis jeg virkelig skulle overlade forsyningssikkerheden til regionerne og virksomhederne, skal det være klart dokumenteret, og de berørte borgere og forbrugere skal vide, hvordan den skal sikres. Men jeg siger nej tak til en ny ufrivillig velsignelse fra central side.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Fru formand, hvor alvorligt spørgsmålet om energiforsyning er, kan ses af den imperialistiske invasion i Irak for nylig og skænderierne både før og efter om, hvordan rovet skal deles. Det særlige spørgsmål om olie- og naturgasreserver, som vi undersøger her, kan ikke løse det overordnede problem, især ikke når det behandles inden for rammerne af liberalisering af markedet, i stedet for at opfyldelsen af de grundlæggende behov anvendes som kriterium.
Det vigtigste spørgsmål i det nye direktiv er ikke, om de obligatoriske reserver skal kunne dække behovet i tre eller fire måneder, men at kontrollen med reserverne og lovgivningskompetencen flyttes fra medlemsstaterne til Europa-Kommissionen. Hvis det bliver accepteret, vil det i endnu højere grad underminere muligheden for en energiplanlægning baseret på de enkelte medlemsstaters behov, og det vil føre til en energisektor, der er struktureret i overensstemmelse med EU's stærke magters valg.
Det græske kommunistparti mener, at alle lande bør træffe foranstaltninger for at mindske energiafhængigheden, udnytte deres egne ressourcer fuldt ud og udvikle og udnytte nye energiformer med det formål at sikre billig energiforsyning til arbejderklassen og beskytte miljøet. Det er imidlertid mere end tydeligt, at en absolut forudsætning for en sådan energiplanlægning er en helt anderledes social og økonomisk ramme.
Stihler (PSE).
Fru formand, der er blevet sagt meget i aften, og det er svært at tilføje noget forfriskende nyt. Jeg tror aldrig, at denne debat om energiforsyningssikkerhed har været så vigtig som nu. Vi kan blot se på de seneste strømafbrydelser langs USA's østkyst for at konstatere, hvordan en energikrise påvirker almindelige mennesker - ingen strøm, intet lys i hjemmene, ingen køling, millioner af dollars gået tabt for små virksomheder. Denne hændelse var udelukkende resultatet af en teknisk eller menneskelig fejl, som blev rettet meget hurtigt, men den har været et nødvendigt alarmsignal for dem af os, som alt for ofte tager vores energiforsyning for givet.
For nylig sagde Institution of Civil Engineers, at Det Forenede Kongerige kunne blive udsat for strømafbrydelser om 20 år på grund af dets afhængighed af udenlandske energikilder. Den har også vurderet, at i Det Forenede Kongerige alene - på trods af de højteknologiske centre rundt om Nordsøen, f.eks. den europæiske energihovedstad Aberdeen - vil 80 % af den gas, der er nødvendig til at forsyne de britiske kraftværker med brændsel, komme fra fjerne og politisk ustabile lande.
Selv om medlemsstaterne utvivlsomt har ansvaret for at sikre deres egen energiforsyning, vil samarbejde være afgørende i begyndelsen af en krisesituation. Men forhandlingen i aften viser, at meningerne er delte. At sikre forsyningen er meget vigtigt, men hvordan kan vi berolige offentligheden med, at vi har forsyningssikkerhed?
Der er opnået meget på energidagsordenen i EU, og liberaliseringen har, i hvert fald i Det Forenede Kongerige, givet forbrugerne et valg og dermed billigere gas og elektricitet, men, som hr. Linkohr nævnte, vil forbrugerne blive meget kede af det, hvis gaspriserne stiger inden længe.
Nye trusler i form af terrorisme og sabotage - som vi har set det i Irak - og vores stigende afhængighed af energi fra lande uden for EU frembyder store udfordringer. Som hr. Mitchell fra Det Forenede Kongeriges Royal Institute of International Affairs har sagt, er nøglen til forsyningssikkerhed forsyningsdiversificering.
Fitzsimons (UEN).
Fru formand, det har været en interessant forhandling. For øjeblikket skal medlemsstaterne opretholde minimumslagre svarende til 90 dages forbrug af de tre hovedkategorier af mineralolieprodukter til energiformål.
Det forslag, vi behandler i dag, skal erstatte de eksisterende EU-direktiver, som regulerer dette vigtige energipolitiske spørgsmål. Et sådant direktiv er ganske givet nødvendigt, for den gældende EU-lovgivning indeholder ikke en fællesskabsmekanisme, der regulerer anvendelsen af olielagrene. Vi lever i et indre marked, og der skal være solidaritet mellem medlemsstaterne og EU i tilfælde af energiforsyningsproblemer.
I de fleste EU-lande er det - i modsætning til Strategic Petroleum Reserve i USA - olieselskaberne, der varetager sikkerhedslagrene, som opbevares sammen med deres driftslagre. Hovedmålet med Kommissionens forslag er at sikre, at medlemsstaterne fastsætter et minimumsniveau for olielagre svarende til 120 dages forbrug. Unionens medlemsstater skal oprette en offentlig lagerorganisation, og kriseforanstaltningerne skal harmoniseres og samordnes på europæisk plan. Kommissionen skal under arbejdet bistås af et udvalg bestående af repræsentanter for medlemsstaterne.
Den 1. maj 2004 vil vi leve i et Fællesskab med op til 25 medlemsstater. Hvis EU's økonomi skal fungere effektivt, skal der stilles tilstrækkelige mængder olie og gas til rådighed. Den nødvendige reserve af de vigtigste energiprodukter skal også være på lager.
Jeg mener, at det er Kommissionen, der skal tage sig af denne vanskelige opgave, og at dette energispørgsmål bedst koordineres på EU-plan i det europæiske erhvervslivs og EU-borgernes interesse.
De Palacio
Fru formand, efter indlæggene, som jeg har lyttet meget opmærksomt til, forstår jeg, at begejstringen er til at overskue. Mine damer og herrer, som hr. Linkohr sagde for et øjeblik siden, ville vi, hvis der havde været et virkelig alvorligt problem med forsyningsafbrydelse, sandsynligvis ikke have haft en diskussion som denne. For alle de problemer, som vi forsøger at forhindre med dette forslag, ville der være taget fat på, og de ville være løst.
Som tingene udvikler sig, er problemet, at De i morgen sandsynligvis forkaster forslaget, i hvert fald et af dem, og det eneste, jeg kan sige til Dem, er, at jeg ikke vil gå ud ad bagdøren. Nogle af Dem har udtrykt bekymring over, om jeg som følge af Parlamentets negative holdning sammen med Rådet vil finde en mere eller mindre durkdreven eller ulovlig udvej. Nej, hvis jeg ikke har Parlamentets opbakning, vil jeg fremme nogle andre initiativer, og jeg håber bare, at jeg ikke får lejlighed til at sige, "det var jo det, jeg sagde", for det vil bl.a. betyde, at vi ikke får nogen større krise i energisektoren. Det er min hensigt, mine damer og herrer.
Der er imidlertid et par ting, som jeg gerne vil præcisere, for jeg har hørt nogle spørgsmål, der ikke har nogen forbindelse med de tekster, jeg har foreslået. For det første er det ikke målet med forslaget om olielagre at lege med eller intervenere i priserne. Det er ikke det, der er tale om. Der er tale om noget helt andet, nemlig at Det Internationale Energiagentur har ændret sine seneste beslutninger og har justeret sine tidligere kriterier, hvorefter man kun kunne bruge olielagrene, når der var en afbrydelse af markedet på 6-7 %.
I stedet for den tidligere meget stive holdning har man nu overvejet muligheden for, at lagrene kan bruges i tilfælde af sikkerhed for afbrydelse, uden at denne endnu har fundet sted. For når afbrydelsen sker, og der er en knaphed på 7 % på markedet, har vi et kæmpeproblem. Og denne udvikling, som er et af målene med Kommissionens initiativ, mine damer og herrer, har Det Internationale Energiagentur beskæftiget sig med på det seneste. Det drejer sig altså ikke om at lege med priserne, og hvis der er en sætning, som på nogen måde kan give det indtryk, skal den naturligvis ikke bibeholdes, men ændres og gøres helt utvetydig, for ingen har planer om at lege med priserne.
For det andet drejer det sig ikke om at give Kommissionen flere beføjelser, mine damer og herrer, det drejer sig om at råde over nogle mekanismer, der giver mulighed for at klare situationen i tilfælde af krise. En af Dem spurgte mig: Hvis De skulle forklare Deres vælgere begrundelsen for dette forslag, hvordan ville De så gøre det? Jeg ville såmænd forklare det meget enkelt: Lad os forestille os, at der er en oliekrise, og Det Internationale Energiagentur siger: "Lad os iværksætte mekanismerne". Mine damer og herrer, der er to typer mekanismer: markedsstyringsmekanismer og lageranvendelsesmekanismer.
Staterne under Det Internationale Energiagentur kan vælge det ene eller det andet system. Og det er alt sammen meget godt, så længe man ikke har et fuldstændig integreret marked, som det er tilfældet med EU. For hvis et af de store lande i EU pludselig vælger en løsning, der er helt forskellig fra nabolandets, som måske ikke er så stort, eller selv om det er lige så stort, vil det automatisk føre til nogle problemer og nogle spændinger i naboernes markedsfunktion.
Hele EU's marked vil blive udsat for et meget stort pres. For på energiområdet, på olieområdet, er der desværre ikke udelukkende tale om nationale beslutninger, men EU-beslutninger, for markedet omfatter hele EU, og derfor er forslaget ikke, at Kommissionen skal bestemme, hvad der skal gøres. Forslaget er, at man ved hjælp af et komitologisystem med alle EU's staters deltagelse bliver enige om, hvordan disse margener, disse mekanismer, skal anvendes, så der ikke skabes større spændinger på selve EU-markedet. Det er det, jeg argumenterer for. Alt sammen for at garantere en større sikkerhed, når der er tale om at forøge antallet af dage for borgerne og for det europæiske produktionssystem.
På gasområdet foreslår jeg, at der findes nogle systemer og planer hovedsageligt for forvaltning, for i forbindelse med gas taler man ikke kun om reserver, men især om en forvaltning, der gør det muligt at sikre, at forbrugere, som er helt afhængige af gas, ikke udsættes for knaphed og garanteres en minimumsforsyningsperiode under alle omstændigheder.
Og det er det, vi taler om. Mine damer og herrer, det, vi taler om, er at forbedre forsyningssikkerheden og funktionen af det indre marked for energi og dermed at styrke EU, ikke bare med hensyn til forbrugergaranti, men også med hensyn til økonomiske muligheder.
Jeg afventer resultatet af afstemningen i morgen, og, som jeg altid har sagt, mine damer og herrer, vil jeg naturligvis tage resultatet af afstemningen i betragtning, og jeg agter under ingen omstændigheder at bruge hemmelige døre for at opnå noget, hvis De blankt afviser forslagene. Det skal være helt klart, og jeg vil blot sige til Dem, at De i morgen før afstemningen bør overveje Deres beslutning nøje, for jeg mener, at der er plads til at forbedre den nuværende situation.
Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil takke kommissæren for hendes positive kommentar til det problem, jeg rejste. Jeg har en enkelt kommentar i forbindelse med hr. Linkohrs bemærkninger om priser: Vi må huske på, at den største del af olieprisen er afgifter. Vi bør ikke hænge os for meget i den fremtidige prisudvikling.
Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0210/2003) af Olle Schmidt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Republikken Østrigs initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om opstilling af kriterier for bestemmelsen af, hvilke lande der kan betegnes som sikre tredjelande, med henblik på ansvaret for behandling af en asylansøgning, der indgives af en tredjelandsstatsborger i en medlemsstat, samt om fastlæggelse af en liste over sikre tredjelande i Europa (14712/2002 - C5-0010/2003 - 2003/0802(CNS)).
Schmidt, Olle (ELDR)
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne starte med at takke min kolleger i udvalget for et godt samarbejde. Udvalget afviser så godt som enstemmigt det østrigske initiativ om at udarbjede en liste over såkaldt sikre tredjelande.
Det er vores alles ønske, at Europas asyl- og flygtningepolitik bygger på humanisme og retssikkerhed. De fleste af os ønsker, at indvandingen reguleres, og en asylpolitik, der yder beskyttelse til og fungerer som fristad for mennesker, der forfølges, tortureres eller risikerer deres liv og helbred. Skrupelløse menneskesmuglere skal ikke beskyttes af EU's asylpolitik, men asylpolitikken må heller ikke indebære, at vi skal praje flygtningeskibe med kanonbåde eller til og med, som en italiensk minister sagde, beskyde flygtningebåde eller tage os af mennesker, der søger til vores verdensdel som andenklasses medborgere, flytte dem rundt og samle dem i lejre uden for EU's område.
Kommissær Vitorino, hvis ikke EU kan løse integrationen af indvandrere og flygtninge og skabe rammer for asylpolitikken, som er præget af humanisme og retssikkerhed, har vi en tikkende tidsinstillet bombe, som bare venter på at eksplodere på grund af sociale og økonomiske spændinger i EU og på grund af et ydre tryk fra alle dem, der står udenfor og vil ind. Vi må aldrig glemme, at Genève-konventionen giver hvert menneske en unik ret til at søge asyl i et andet land for at slippe for forfølgelse og lidelser.
I initiativet defineres et sikkert tredjeland som et land, der har ratificeret Genève-konventionen fra 1951, den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder samt den internationale konvention af 1966 om borgerlige og politiske rettigheder. Listen over sikre tredjelande i Europa omfatter de nuværende 15 EU-lande, de 12 kandidatlande samt Norge, Island og Schweiz. Af de 15 lande, der nævnes på listen, ville kun Schweiz opfylde kravene. Hvorfor? Den 16. april 2003 undertegnede de 10 medlemsstater tiltrædelsestraktaterne i Athen, hvilket betyder, at de vil være omfattet af Dublin II-forordningen og Schengen-aftalens bestemmelser. Rumænien og Bulgarien bliver ikke omfattet af Dublin II-forordningen, før Rådet har truffet aftale "på et senere tidspunkt", artikel 6, stk. 2, i forslaget. Norge og Island vil være omfattet af nærværende forordning via Dublin II-forordningen og Schengen-aftalen, når de har meddelt, at de godkender forordningens bestemmelser og gennemfører den i national lovgivning. Derfor, hr. formand og hr. kommissær, skulle kun Schweiz stå på listen, det vil sige en meget begrænset liste.
I initiativet opfordres Kommissionen desuden til at kontrollere, om de tredjelande, der er opført på listen, opfylder ovennævnte principper, men der omtales ikke nogen særlig procedure for fjernelse eller tilføjelse af lande på listen. Udvalget understreger, at eventuelle kriterier for etablering af en liste over sikre tredjelande under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet til enhver tid anses som værende minimumsstandarder, som giver medlemsstaterne mulighed for at indføre højere standarder. Desuden har kun fire medlemsstater, nemlig Det Forenede Kongerige, Tyskland, Finland og Danmark, på nuværende tidspunkt en liste over sikre tredjelande, enten i medfør af national lovgivning eller administrativ praksis.
Udvalget finder det derfor tvivlsomt, om en forordning er det mest hensigtsmæssige instrument. Mange lande ville være tvunget til at foretage ændringer uden en omfattende politisk debat. Udvalget understreger desuden, at spørgsmålet om sikre tredjelande behandles i direktivet om asylproceduren og bør behandles der, også fremover. Dette er en personlig bemærkning - hvis en fælles liste virkelig er ønskværdig, hvilket jeg sætter stort spørgsmålstegn ved.
Det italienske formandskab, som skulle være til stede, har lovet, at rammedirektivet om asylproceduren skal ligge klart til efteråret. Det blev der også sagt i Thessaloniki. Vi har sagt, at vi vil høres igen, efter at direktivet er omarbejdet. Hvordan ligger landet med hensyn til det? Det havde jeg tænkt mig at spørge den italienske minister om, men stolen er tom. Det havde været interessant at få at vide, om vi bliver hørt med hensyn til dette spørgsmål, men det kan kommissær Vitorino måske svare på.
Hr. formand, kære kolleger, alt i alt og med hensyn til disse argumenter håber vi, at at Parlamentet i morgen forkaster Østrigs initiativ.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg vil gerne takke Olle Schmidt for den koncise og klare betænkning, som han har udarbejdet om dette østrigske initiativ. Jeg vil også gerne gøre det klart, at det ikke er Kommissionens initiativ. Det er et initiativ fra en medlemsstat, det er et østrigsk initiativ, den østrigske regerings initiativ, så derfor kan nogle af de spørgsmål, som hr. Olle Schmidt har rettet til mig, ikke besvares af Kommissionen, fordi det ikke er Kommissionens forslag.
Det østrigske initiativ rejser imidlertid et komplekst problem, der har at gøre med brugen af begrebet sikre tredjelande i det europæiske asylsystem. Rådet har ladet dette spørgsmål analysere af en ekspertgruppe, og jeg kan fortælle, at Rådet nu i princippet er enigt om, at dette spørgsmål skal vurderes nærmere på det kommende møde den 2. og 3. oktober.
Som De ved, udfærdigede fem medlemsstater i juni en fælles erklæring om, at Rådet skulle opstille en fælles liste over sikre oprindelseslande. Rådet diskuterer så i øjeblikket muligheden for at lade en retsregel for udformningen af en sådan liste indgå i direktivforslaget - Kommissionens forslag, vel at mærke - om asylprocedurer.
I tilknytning hertil er der et andet spørgsmål, som der endnu ikke foreligger noget initiativ om, men som ministrene også vil diskutere den 2. og 3. oktober, nemlig om, hvorvidt direktivet også skal indeholde en retsregel af samme art, hvad angår sikre tredjelande, et spørgsmål, der indtil videre står åbent.
I alle tilfælde bliver både spørgsmålet om sikre oprindelseslande og om sikre tredjelande genstand for diskussion på det kommende møde i Rådet i begyndelsen af oktober. Som Kommissionen ser det, må Rådet lade foretage endnu en høring i Europa-Parlamentet om hele asylproceduredirektivet, herunder også om, hvorvidt en eventuel retsregel om sikre tredjelande eller sikre oprindelseslande skal inkluderes, hvilket som sagt endnu ikke er afgjort.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som vi alle ved, bliver asylansøgninger normalt behandlet af det første land, der kan beskrives som et "sikkert land", som en asylansøger får kontakt til. Hvis dette princip virkelig altid blev overholdt, og hvis der var tilstrækkelige såkaldte sikre tredjelande, så ville vi opnå det, at asylansøgerne blev fordelt på mange lande, og der som følge heraf ville blive truffet hurtige afgørelser, så en person ville vide, om vedkommende fik støtte som flygtning eller ej. Det ønsker vi alle.
Den nuværende situation er utilfredsstillende. Kommissæren har selv præsenteret en EU-statistik, som viser, at en række lande for øjeblikket har store problemer med asylansøgninger, mens andre næsten ingen har. Østrig med næsten fem asylansøgninger pr. 1.000 indbyggere topper denne statistik, efterfulgt af Sverige og Irland, mens Portugal, Italien og Spanien ligger i bunden af skalaen med 0,1 ansøgninger pr. 1000 indbyggere. En sammenligning af disse statistikker afslører, at Østrig skal behandle 50 gange flere ansøgninger end de andre lande. De bedes derfor have forståelse for, hvorfor dette initiativ er blevet taget, og at det skal hilses velkommen, da det har til formål at fremskynde beslutningstagningen i asylprocessen. Kendsgerningen er, at vi ikke kan stoppe tiden eller de ansøgninger, som allerede bliver behandlet.
Det østrigske initiativ er derfor forståeligt, og det er også nødvendigt. Jeg vurderer det positivt, og også Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater støtter fuldt ud et initiativ, som vil medføre, at vi i fremtiden får en liste over sikre tredjelande. Det gør den af disse to selvsamme grunde: at vi vil fremskynde procedurerne og samtidig dele byrden.
Men som tingene ser ud nu, kan det ikke længere passes optimalt ind i køreplanen, og jeg ville derfor hilse det velkommen, om man kunne gøre forsøget - jeg vil også bede Dem, hr. kommissær, om at gøre det - og løse dette problem med sikre tredjelande, om muligt, når vi inden længe beskæftiger os med proceduredirektivet. Vi ville da ikke skulle gøre det gennem en specifik forordning, hvilket ville tage endnu længere tid, men ville være i stand til at opnå et hurtigt og konkret resultat inden udgangen af indeværende år.
Jeg støtter derfor forslaget om at indarbejde en bedre måde at håndtere det hele på i direktivet, men går, bortset fra det, meget ind for - også Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har en interesse heri - at vi løser problemet med de sikre tredjelande så hurtigt som muligt, hvilket i sidste ende også vil gavne flygtningene.

Marinho (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den afstemning i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, der mundede ud i en forkastelse af det østrigske initiativ om en forordning om opstilling af kriterier for bestemmelsen af, hvilke lande der kan betegnes som sikre tredjelande, med henblik på ansvaret for behandling af en asylansøgning, der indgives af en tredjelandsstatsborger, afspejler klart, at der er bred enighed, i det mindste på det proceduremæssige plan, om den manglende hensigtsmæssighed i et sådant instrument, og om, at det ikke vil være møjen værd at føre arbejdet med dette initiativ videre til dets afslutning. Dette til trods for initiativets grundlæggende gode udgangspunkt, naturligvis.
Olle Schmidt har en klar forståelse for, at Parlamentet ikke er til sinds at lade sin opmærksomhed bortlede fra de virkelig vigtige spørgsmål, og at det ikke ønsker at betræde veje, som faktisk ikke fører nogen steder hen. Derfor støtter jeg og min politiske gruppe ordførerens holdning. I al korthed kan man, hvad angår pointen med dette initiativ - og her gentager jeg i en vis forstand det, der allerede er sagt - ikke se, hvad det skal omfatte, dels fordi 10 af de 15 lande på listen over sikre europæiske lande allerede har forpligtet sig til at indføre Dublin II-forordningen og alle Schengen-aftalens bestemmelser, og dels fordi det for Bulgariens og Rumæniens vedkommende som bekendt ikke vides, hvornår de vil være omfattet af fællesskabslovgivningen.
Det vil gøre forordningen meningsløs, fordi Schweiz, når Norge og Island har overført Schengen-aftalens bestemmelser til deres lovgivning, bliver det eneste tilbageværende land på den liste, som Østrig har opstillet. I øvrigt - og her gentager jeg også noget, som der synes at være enighed om - er der håb om, at Rådet hurtigt vedtager direktivet om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus, sådan som Europa-Parlamentet har forlangt det i Watson-betænkningen, og sådan som det også blev lovet i Sevilla. Hvis det, som vi håber, kommer til at ske inden årets udgang, bliver det østrigske initiativ hurtigt uaktuelt, for det er i direktivet, at det grundlæggende spørgsmål om sikre tredjelande skal løses. Det er jo til syvende og sidst derfor, hr. formand, at vi i dag har haft denne debat. Faktum er, at Parlamentet efter at have udtalt sig i denne sag ikke siden er blevet hørt om Kommissionens reviderede initiativ, der blevet ændret den 18. juni 2002. Det budskab, som vi så vil sende i dag, er, at det bliver i forbindelse med debatten om asylproceduren, at vi agter at give vores mening til kende. Det er, når alt kommer til alt, sagens kerne, og Parlamentet kan ikke acceptere, at en fælles løsning udskydes eller opgives af hensyn til nationale fordomme eller krav. Vi må afvise det, der er overflødigt og blot tjener til at trække tiden ud, og vi må ufortrødent tage fat på det væsentlige. Fordi vi går lige til sagen uden unødvendigt tidsspilde, vil jeg gerne takke kommissær António Vitorino, som i dag har medvirket til at kaste noget lys over tingene, og som til fulde har berettiget, at vi har afholdt denne korte debat.

Claeys, Philip (NI).
Hr. formand, omfattende asylmisbrug er et meget alvorligt problem i EU, og det ville derfor være forkert endeløst at diskutere englenes køn. Der skal virkelig hurtigst muligt komme et nyt direktiv om standarderne for tildeling af flygtningestatus, og vi skal anvende minimumskriterier, idet medlemsstaterne kan og har lov at anvende strengere standarder.
Europa må kunne råde over tilpassede instrumenter for at få asylproblemet under kontrol. I Belgien f.eks. viser det sig, at mere end 98 % af asylansøgningerne er uberettigede. Behandlingen af alle disse sager kræver tid, mandskab og midler, som ikke kan anvendes til behandlingen af de alvorlige sager. Det efterslæb, som er resultatet, betyder igen, at andre sager ikke behandles, og at der i sidste instans udstedes opholdstilladelser uden nogen undersøgelse. Denne manglende effektivitet og denne efterladenhed resulterer kun i en yderligere tilstrømning af falske asylsøgere. Der skal derfor findes midler til hurtigt og effektivt at skille fårene fra bukkene, og et af disse er listen over sikre tredjelande. Det er derfor overraskende, at der i betænkningen sættes spørgsmålstegn ved, om listen over sikre lande harmonerer med princippet om individuel behandling i medfør af Genève-konventionen.
Det har overhovedet ingen mening på den ene side at anvende en liste over sikre tredjelande og på den anden side at behandle sager fra disse lande individuelt på samme måde som de andre sager. Vi skal have mod til at konstatere og erkende, at det er på tide, at Genève-konventionen revideres. Konventionen stammer fra 1951, og den sigtede hovedsageligt på at modtage flygtninge fra kommunistiske diktaturer. Den er et produkt af den kolde krig og er ikke længere tilpasset behovene i dag. Vi skal ikke kun have en liste over sikre lande. Også territorialitetsprincippet skal optages i den. Det er bedst at modtage asylsøgere i nabolande i deres egen region, således at asylpolitikken i Europa ikke længere i vid udstrækning misbruges til at komme uden om indvandrerstoppet.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne først understrege, at jeg støtter ordførerens holdning om at afvise dette initiativ. Vi forstår de bevæggrunde, som den østrigske regering har haft til at fremsætte det. Det er meget specifikke bevæggrunde betinget af forholdene i Østrig, som hr. Pirker så klart har redegjort for i løbet af denne debat. Vi har dog i Parlamentet mere end én gang gjort opmærksom på det problematiske i denne type initiativer fra medlemsstaterne, der på skift udøver formandskabet, initiativer, der ofte mere skyldes indenrigspolitiske behov, end de er udtryk for en samlet vision om, hvad der tjener Fællesskabet bedst og er til gavn for en sund lovgivningsmæssig udvikling af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg gentager derfor noget, som jeg tidligere har gjort mig til talsmand for, nemlig, at det er vigtigt at lægge vægt på Kommissionens rolle, når det gælder om intelligent at virkeliggøre den resultattavle, der er blevet opstillet for netop området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Dette initiativ rejser flere komplicerede spørgsmål, som det allerede er sagt. Der er dels problemet om selve forordningen, der faktisk ikke ser ud til at være den mest hensigtsmæssige ramme af grunde, som alle har været inde på, og der nu også blevet nævnt problemet om foreneligheden med Genève-konventionen, hvor vi må være meget varsomme med hensyn til, om en opstilling af lister er forenelig med den individuelle sagsbehandling, som Genève-konventionen principper har som deres forudsætning. Jeg tror dog, at det allervigtigste er, at vi fortsat bestræber os på at få udformet en fælles asylprocedure.
Det er i den sammenhæng, altså direktivet om denne procedure, at vi skal vurdere, analysere og diskutere alle disse spørgsmål. Parlamentet burde have mulighed for at udtale sig om dette direktiv, der nu foreligger i en ny version, som vi endnu ikke har kunnet tage stilling til. Jeg vil derfor gerne tilslutte mig kommissær António Vitorinos ord om, at Parlamentet snarest muligt må have forelagt den nye version til vurdering.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Schmidt-betænkningen nævner kort og præcist de fleste af de valgmuligheder, vi ønsker at slå til lyd for i dette forum. Som demokrat blandt de parlamentsmedlemmer, der har anmodet om, at chartret om grundlæggende rettigheder indskrives, som de er, i vores forslag til forfatning, kan jeg kun være enig i dens konklusioner.
Ud over de kendsgerninger og tal, som mine kolleger så dygtigt har forklaret, vil jeg for mit vedkommende understrege tre ting.
Genève-konventionen blev udfærdiget midt i den kolde krig på et tidspunkt, hvor verden var polariseret. Siden er EU blevet et nyt vækstområde, som i de fleste lande på kloden inkarnerer et håb og et mål, der skal nås for at undslippe nød, krig og politisk ustabilitet. Den tragiske eskalering af sociale, religiøse og etniske spændinger samt borgerkrige gør, at lande går i opløsning, og individer opgiver håbet. Deres tilstedeværelse og deres udvandring mod vores lande minder Europa om det voldsomme omfang af fattigdom og kriser på dets dørtærskel. Europa spiller en særlig rolle, og svaret er ikke "fort Europa". Ja, vi har brug for en juridisk ramme. Ja, vi bør være meget opmærksomme på de beslutninger, vi træffer. Men en liste over sikre lande er ikke af den grund hverken nyttig eller ønskelig efter min mening. Alene ved at have en sådan liste ville vi handle imod Genève-konventionens artikel 3, som forbyder enhver form for diskrimination baseret på race, religion eller oprindelsesland. Hvis man undlader at behandle en asylansøgning fra en ansøger med udgangspunkt i en liste over såkaldt "sikre" lande, er det i virkeligheden det samme som at nægte flygtningen sin mest elementære ret, nemlig retten til at være et helt individ med umistelige rettigheder.
Jeg vil slutte af med at sige, at det er bydende nødvendigt med et europæisk initiativ om asylproceduren og især om en samlet fællesskabspolitik. Uden dette fundamentale retsgrundlag vil vores programmer ikke give os mulighed for at være kohærente.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er anden betænkning (A5-0291/2003) af Kirkhope for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Forbundsrepublikken Tysklands initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse ad luftvejen (14848/2002 - C5-0011/2003 - 2003/0801(CNS)).
Kirkhope (PPE-DE)
Hr. formand, som tidligere indvandringsminister i Det Forenede Kongerige skal jeg være den første til at erkende, at en af de vanskeligste processer i indvandringssystemet opstår, når man er nødt til at udsende en person, som har gennemgået alle de lovmæssige processer og ikke længere har ret til at blive - eller ikke har givet en lovmæssig grund til at blive - i en medlemsstat og skal sendes tilbage til det sted, han kom fra. Det er en vanskelig beslutning for alle, der er involveret i sagen. Det er vanskeligt for embedsmændene og for ministrene selv. Det skal gøres på en måde, som både er human og effektiv. Indtil videre har der været store problemer med at opnå dette. Rejsearrangementerne kræver, at der ydes bistand ved at udsende netop de personer ad luftvejen og lade dem gennemrejse andre europæiske lande på vej tilbage til deres bestemmelsessted.
Manglende koordination og samarbejde har ofte betydet, at disse mennesker har lidt meget mere end nødvendigt. Det har også betydet, at denne operation ikke altid har været succesfuld. Derfor har dette tyske initiativ - som jeg er meget glad for at være ordfører for - til formål at forsøge at finde en effektiv og virkningsfuld løsning på problemet.
Vores egentlige mål er, at de pågældende personer, hvis det er påkrævet, skal ydes den nødvendige bistand i form af forplejning og lægehjælp, når de rejser i transit gennem lufthavne på vej til deres bestemmelsessted. Vi skal også sørge for, at de flyselskaber, der befordrer dem, er bekendt med, hvad de befordrer, og med procedurerne. Det har ikke altid været tilfældet tidligere. Denne betænkning skulle gerne bidrage til, at det sker. Det er ligeledes vigtigt, at de dokumenter, som fremsendes med de pågældende personer, håndteres rigtigt under transitprocessen. Sådan er det slet ikke i øjeblikket. Det er noget, som vi også ønsker at opnå med vores arbejde.
Problemet har generelt været, at det altid har været en andens ansvar at sørge for, at disse ting håndteres rigtigt. Embedsmænd har oplevet frustration og vanskeligheder som følge heraf, ikke bare i Storbritannien, men i de fleste EU-medlemsstater. Jeg ved, at denne foranstaltning ville blive støttet voldsomt og begejstret af dem, der kommer til at opleve, at vi endelig begynder at forstå, at vi er nødt til at samarbejde for at nå disse mål.
Dette påvirker på ingen måde de enkelte medlemsstaters procedurer. Det er heller ikke en ambitiøs foranstaltning, der omfatter hele spørgsmålet om asylprocedurer og sandelig heller ikke spørgsmålet om asylkriterier. Det ville være meget ambitiøst. Det er ikke noget, jeg stræber efter i denne betænkning. Betænkningen er en simpel og praktisk foranstaltning, som vil være nødvendig fra tid til anden, når de egentlige lovmæssige processer er udtømt.
Jeg har gjort min holdning klar. Jeg har i udvalget gjort mit bedste for at sikre, at alle politiske grupper og medlemmer deltog i det arbejde, jeg har udført. Jeg er stolt over at være ordfører for denne betænkning, for efter min mening viser den tydeligt, at der, uanset de forskellige politiske syn på Europa, dets fremtidige rolle osv., er mange områder som dette, hvorpå vi kan arbejde sammen i et venligt og effektivt samarbejde på en måde, der gør en reel praktisk forskel for mange mennesker, både dem, der er afhængige af vores omsorg, og dem, der skal følge vores regler og bestemmelser.
Alene af den grund er jeg meget tilfreds med denne betænkning og reaktionerne på den. Jeg håber, at den får fuld støtte af Parlamentet i morgen.
Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, Rådets handlingsprogram om repatriering vedtaget i november sidste år på grundlag af en meddelelse fra Kommissionen lægger vægt på en styrkelse af det operative samarbejde mellem de myndigheder i medlemsstaterne, der er ansvarlige for lovgivningens gennemførelse.
Det tyske initiativ, der i dag er til diskussion, om gennemrejse med henblik på udsendelse ad luftvejen anføres som en af de herfor nødvendige gennemførelsesforanstaltninger. Kommissionen mener, at der bør opstilles en fælles ramme for spørgsmål vedrørende gennemrejse i forbindelse med repatriering, og derfor støtter Kommissionen det tyske forslag.
Ofte er det nødvendigt at benytte de andre medlemsstaters lufthavne, fordi der ikke er direkte forbindelser til bestemmelseslandet. For disse tilfælde er det vigtigt at udforme en klar retsramme for gennemrejseproceduren, f.eks. med hensyn til brug af ledsagere og de givne beføjelser i transitlufthavnen.
Denne tekst fra den tyske regering har allerede inspireret det italienske formandskab til at fremsætte initiativer om tilsvarende bistand ved gennemrejse over land og ved fælles udsendelsesoperationer, som der nu er påbegyndt forhandlinger om i Rådets arbejdsgrupper. Trods den vægt, som Rådet lige nu lægger på det operative samarbejde, bør man bemærke, at en egentlig fælles udsendelsespolitik også forudsætter lovgivningsforanstaltninger på mellemlang sigt, der ikke blot letter samarbejdet mellem medlemsstaterne, som f.eks. nødvendig gensidig anerkendelse af repatrieringsafgørelser, ligesom der også må opstilles en række fælles minimumsbestemmelser om udvisning, tilbageholdelse og udsendelse, der sikrer en human behandling af de repatrierede personer, sådan som ordføreren netop har nævnt.
Kommissionen agter følgelig at fremlægge et forslag til Rådets direktiv om minimumsbestemmelser for repatrieringsprocedurer og om gensidig anerkendelse af repatrieringsafgørelser.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne på PPE's vegne takke Timothy Kirkhope for hans gode betænkning, der omhandler et afgørende punkt i forbindelse med udformningen af en fælles indvandringspolitik. Det er et spørgsmål, som vi jævnligt har haft til debat gennem årene, hvor vi har hyldet den opfattelse, at indvandringspolitikken proaktivt skal befordre lovlig indvandring, men også omfatte effektiv bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskehandel, ligesom vi har talt for et europæisk asylsystem, der dels skal respektere vores internationale forpligtelser, dels værne om medlemsstaternes stabilitet og sikkerhed.
Dette initiativ omhandler den gensidige bistand, som skal ydes i forbindelse med udsendelse af udrejsepligtige tredjelandsstatsborgeres, hvis ulovlige ophold skal bringes til ophør, hvor udsendelse ad luftvejen er blevet den mest anvendte metode. Dette direktivforslag har således til formål at fastlægge foranstaltninger med henblik på bistand til de kompetente myndigheder i EU's transitlufthavne ved gennemførelse af uledsagede eller ledsagede udsendelser.
Den anmodende medlemsstat skal altid først undersøge, om udsendelsen til bestemmelseslandet kan ske med en direkte flyforbindelse, og hvis dét ikke kan lade sig gøre, skal den anmodede medlemsstat yde bistand til gennemrejse for tredjelandsstatsborgere, der skal udsendes. Den kan gyldigt nægte gennemrejse, såfremt tredjelandsstatsborgeren risikerer at blive udsat for umenneskelig eller nedværdigende behandling, tortur eller dødsstraf, eller tredjelandsstatsborgerens liv eller frihed vil være truet på grund af den pågældendes race, religion, nationalitet, tilhørsforhold til en bestemt social gruppe eller politiske overbevisning. Vi må altså, hr. formand, stå fast på principperne, for vi kan ikke acceptere, at de principper og grundlæggende rettigheder, der ligger til grund for det europæiske projekt, krænkes, ligesom vi heller ikke kan lægge afstand til de materielle begrundelser for at tildele flygtninge asyl, som Genève-konventionen indeholder forpligtende bestemmelser om.
Vi må ligeledes erindre, at vi ikke bør gennemføre politikker, der opmuntrer til øget ulovlig indvandring via menneskehandel og udnyttelse af flygtninge. Hvad denne side af sagen angår, er mange af hr. Kirkhopes forslag særdeles fornuftige og relevante.

Roure (PSE).
Hr. formand, Kirkhope-betænkningen, som vi skal stemme om, vedrører et tysk forslag, der supplerer drøftelserne om udarbejdelse af en europæisk politik om tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold. En effektiv bekæmpelse af illegal indvandring indebærer ganske vist en tilbagesendelsespolitik, men tilbagesendelserne skal gennemføres med respekt for den enkelte person. Vi ønsker at minde om, at Den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og EU's charter om grundlæggende rettigheder forbyder kollektive udvisninger. Vi opfordrer til fortsatte bestræbelser på at opnå fælles definitioner vedrørende afvisning af indrejsetilladelser og udvisningsforanstaltninger.
Hvad angår illegal indvandring, oplever vi en mangedobling af initiativer fra medlemslandene. De utallige initiativer, der gennemføres, er ikke harmoniseret på fællesskabsniveau og er ikke længere i overensstemmelse med hinanden. Vi kan således ikke reagere tilfredsstillende på de dramaer, der udspiller sig på vores jord.
Medlemsstaterne vedtager foranstaltninger af repressiv art for at gøre det muligt at udvise folk, men der er endnu ikke europæisk vilje til at definere en indvandringspolitik. Det er vanskeligt at skabe resultater på området for kontrol med illegal indvandring uden en generel ramme for legal indvandring, som vi allerede burde have i henhold til Tampere-dagsordenen. Hvis vi skal bevare Unionens troværdighed på området, skal vi opfylde forventningerne hos offentligheden, som ikke længere forstår, hvad der sker med vores indvandringspolitik.
Rådet skal fortsætte sine bestræbelser på at få godkendt de forslag, der stadig er på bordet. De tre direktiver, der er under udarbejdelse, om legal indvandring, skal vedtages hurtigst muligt. Forslaget til direktiv om betingelser for indrejse og ophold for tredjelandsstatsborgere i forbindelse med et lønmodtagerjob eller udøvelsen af en økonomisk aktivitet er blokeret i Rådet. Det er uacceptabelt. Forslaget til direktiv om betingelser for indrejse og ophold for tredjelandsstatsborgere i forbindelse med studier, erhvervsuddannelse eller frivilligt arbejde er endnu ikke præsenteret for Rådets arbejdsgruppe. Ligesom det forslag til direktiv, der omhandlede tidsbegrænset opholdstilladelse til de ofre for illegal indvandring eller menneskehandel, som samarbejder med de kompetente myndigheder, måske ikke som planlagt bliver vedtaget i Rådet (retlige og indre anliggender) i slutningen af november.
Vi ved imidlertid alle, at vi har hårdt brug for dette redskab for at bekæmpe den organiserede kriminalitet. Hvis Rådet ikke skaber resultater på området for legal indvandring, risikerer graden af harmonisering at blive reduceret til den mindste fællesnævner, og enhver aktion imod illegal indvandring vil være hverken effektiv eller samlet.
Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, selv om jeg værdsætter ordførerens indsats, må jeg sige, at min gruppe ikke vil støtte betænkningen, fordi vi ikke støtter selve forslaget.
Som mange medlemmer har påpeget, omhandler forslaget ikke det meget vigtige spørgsmål om, hvad vi gør med mennesker, der er nødt til at opholde sig ulovligt i vores lande i EU. Herunder det efter vores mening meget vigtige spørgsmål om, hvad der sker med de mennesker, når de vender tilbage til deres hjemlande. Det er overhovedet ikke klart, hvem der har ansvaret for at sikre, at de sendes sikkert tilbage og fortsat er i sikkerhed. Det har vi overhovedet ikke noget overvågningssystem til, og derfor mener vi, at der ikke er nogen måde, hvorpå vi kan finde ud af, om vores politikker til at vurdere, hvem der er flygtning, og hvem der er ulovlig indvandrer, faktisk fungerer.
Det spørgsmål var fremme i den del af forhandlingen, der drejede sig om sikre tredjelande. Forskellige lande har meget forskellige opfattelser. Der er f.eks. nogle medlemsstater, der mener, at Iran er et sikkert tredjeland - hvilket vil være en overraskelse for mange iranere.
Vi bør også være opmærksomme på, at mennesker bliver sendt ud af nogle af vores medlemsstater af netop de grunde, der skulle føre til, at vi beskytter dem, f.eks. på grund af etnisk oprindelse i romaernes tilfælde. Når vi ser på betingelserne for hjemsendelse ad luftvejen, er det ikke overraskende, at folk gør modstand, når de mener, at de bliver sendt tilbage til utålelige forhold. Det er heller ikke overraskende, at politiet i London, den region, som jeg repræsenterer, ønsker at lægge luft til indvandringsmyndighedernes rolle, når det drejer sig om deportationer, for spørgsmålet om de foranstaltninger, der er nødvendige for selvforsvar, er meget omstridt i praktisk talt alle medlemsstater.
Blokland (EDD).
Hr. formand, det er anden gang, vi taler om dette emne. Initiativet fra Forbundsrepublikken Tyskland sigter på at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne ved gennemførelsen af beslutninger om udvisning. Selv om direkte flyvninger altid er at foretrække, er det ikke altid muligt i praksis. Sommetider er gennemrejse gennem andre medlemsstater nødvendig. Som ordføreren allerede sagde, drejer dette initiativ sig om en korrekt regulering af dette prekære emne.
Udvisning af mennesker er stadig et omstridt emne. Det viser mindretallets holdning tydeligt. Men når man siger A, må man også sige B. En asyl- og indvandringsordning har overhovedet ingen værdi, hvis den ikke håndhæves fra begyndelsen til enden. Og det kan føre til udvisning af mennesker. Efter min opfattelse garanterer forslaget disse menneskers rettigheder, og det letter samtidig samarbejdet mellem medlemsstaterne.
Til sidst benytter jeg lejligheden til at sige noget om det valgte retsgrundlag, nemlig artikel 63. Den tilføjede udtalelse fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked støtter med rette dette retsgrundlag. Dette er en procedure, der falder ind under den tredje søjle, hvor en medlemsstat tager initiativet, og Parlamentet kun afgiver en udtalelse. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har ofte problemer med dette, og det er faktisk forståeligt. Jeg mener imidlertid, at et politisk ønske om større magt ikke må stå i vejen for eller forsinke en effektiv lovgivning, der er udarbejdet ud fra det rigtige retsgrundlag. Lad det politiske ønske veje tungere. Så vil dette få vores virkelige indflydelse på indholdet til at aftage.

Pirker (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det vil ikke undre Dem at høre, at jeg har en anden mening om det end Gruppen De Grønne, og at jeg er enig med hr. Kirkhope i, at dette direktivforslag er absolut nødvendigt som en del af en udsendelsespolitik.
Hvis EU på troværdig vis vil skabe og realisere en politik vedrørende legal indvandring og en effektiv asylpolitik, så må den sørge for, at illegal indvandring og asylmisbrug får konsekvenser, og at afviste asylansøgere, som har været igennem alle retsinstanser og ikke er blevet anerkendt som flygtninge, skal forlade lande. Det vil ganske enkelt sige, at en fælles udsendelsespolitik ganske enkelt skal være en del af en EU-indvandringspolitik.
Det forslag, som hr. Kirkhope har stillet, er meget afbalanceret, og demonstrerer forståelse for den enkeltes anliggende og tager hensyn hertil, mens den garanterer, at reglerne inden for rammerne af indvandringspolitikken, rent faktisk bliver overholdt, som de skal. Udsendelsespolitikken er en væsentlig bestanddel af indvandringspolitikken, og det fremlagte forslag er en brik til dette puslespil, som gør det muligt at gennemføre den på behørig vis. Hr. Kirkhope og hans glimrende forslag får derfor min uforbeholdne støtte.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Kirkhope-betænkningen om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse ad luftvejen er allerede blevet behandlet her i salen. Temaet har desværre været forsidestof i de belgiske nyheder for nylig. Vi må huske på, hvordan Sémira Adamu blev behandlet, og hvilke fatale konsekvenser det fik.
Det er klart, at alle disse udsendelsesforanstaltninger i praksis sjældent udføres med al den respekt og værdighed, som det enkelte individ har ret til at forvente, især fra denne europæiske instans, der så ofte stiller sig op som et forbillede i menneskerettighedsanliggender. På den anden side glemmer vi ofte, når vi sender disse personer tilbage eller udviser dem, hvad der venter dem ved deres hjemkomst, og jeg synes, vi udviser en ligegyldighed, der ikke lever op til det ansvar, vi er blevet betroet.
Bag ved dette forslag og midt i disse udvisninger befinder sig nogle mennesker på gennemrejse, mænd og kvinder, som har ret til sikkerhed og respekt.
Hvad specifikt angår betingelserne for udsendelse og ophold for tredjelandsstatsborgere, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på to meget vigtige punkter. Først de uacceptable og ligefrem umenneskelige levevilkår for hundreder af voksne og børn i de lukkede centre, som er landtransitområder. Og dernæst nødvendigheden af hurtigst muligt at regulere problemet med de asylansøgere, som lever i lufthavnenes transitområder. Disse områder er ikke skabt til at huse dem, og ingen hverken kan eller skal leve i et lovløst område. Skulle det ikke være muligt at skabe nogle andre vilkår med mere respekt for den menneskelige værdighed?
Endelig vil jeg gerne slutte af med at sige, at vi nu skal gøre de forskellige direktiver, som vi har behandlet her i snart to år, til virkelighed, således at vores politikker bærer vidne om vores ubetingede respekt for retten til værdighed, de grundlæggende rettigheder, og vores afvisning af enhver handling, der kunne være et angreb på menneskers fysiske eller moralske integritet, og således at vi omsider kan få en troværdig og hæderlig indvandringspolitik.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 22.00)

