
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 27. oktober 2005, for genoptaget.
Formanden.
   - Jeg vil i anledning af åbningen af denne plenarforsamling indlede med at komme med en erklæring om attentaterne i Amman.
Mine damer og herrer, som bekendt var der et nyt forfærdeligt terrorangreb den 9. november, denne gang i Jordan.
På vegne af os alle - på vegne af Europa-Parlamentet - gav jeg med det samme over for de jordanske myndigheder udtryk for de følelser, som dette angreb vækkede i os, og jeg bad dem om at viderebringe vores kondolence til ofrenes familier.
Vi får lejlighed til at drøfte terrorfænomenet, og hvordan vi skal håndtere det mere effektivt, på de kommende møder i anledning af 10-året for Barcelona-erklæringen.
Terrorproblemet berører i dag ikke kun Europa. Terrorangrebene finder også sted i Casablanca og i Jordan. Det er altså en trussel for begge sider af Middelhavet, og vi skal tackle den i fællesskab.
Dette spørgsmål vil utvivlsomt være på dagsordenen og blandt de forhandlinger, vi skal have i Rabat den 20. og 21. november på et ekstraordinært møde i Den Parlamentariske Forsamling for EU-Middelhavsområdet, og i Barcelona den 27. og 28. november i forbindelse med mødet for stats- og regeringscheferne.
Men jeg synes, at vi nu skal gøre det helt klart, at disse barbariske handlinger viser os, at det slet ikke drejer sig om at begå attentater mod folk, der har en anden religion eller en anden hudfarve. Det har ikke noget at gøre med terroristernes dødbringende strategi. Der er meget vigtigt, at Europa samarbejder for at komme videre med "alliancen af civilisationer", der vil gøre det muligt for os at undgå "sammenstødet mellem civilisationerne".
Jeg beder Dem derfor om, at vi stående iagttager et minuts stilhed til minde om ofrene for attentaterne i Amman.
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden for mødeperioden november II som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 10. november i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt.
Der er et mindre forslag til ændring. Rådet har anmodet om, at der bliver byttet om på to punkter, der er på dagsordenen onsdag formiddag. Forslaget går ud på, at vi først afholder forhandlingen om situationen i Irak under Lord Bachs tilstedeværelse og derefter forhandling under ét om klimaændringer. Denne ændring af dagsordenen gør det muligt for fru Beckett, der er den ansvarlige minister for dette område, at være til stede under forhandlingen.
Formanden.
   - Vi går nu over til indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil give udtryk for min foruroligelse over de udtalelser, som kommissæren med ansvar for handel, Peter Mandelson, for nylig har fremsat vedrørende de forhandlinger, der finder sted i Verdenshandelsorganisationens regi.
Jeg mener, at en af disse udtalelser, som han fremsatte under EU-medlemsstaternes udenrigsministres møde i Luxembourg den 18. oktober 2005, havde en særdeles ildevarslende klang. På dette møde udtalte kommissær Mandelson bl.a., at EU bør gøre indrømmelser til de øvrige lande under WTO-forhandlingerne, eftersom EU i sidste ende vil tjene mere på sin eksport af industriprodukter, end det vil tabe på at reducere beskyttelsen af landbruget.
Det må betyde, at kommissæren ønsker at ofre EU's landbrugs interesser under decembertopmødet i Hongkong for at opnå tvivlsomme gevinster på andre områder. Efter min opfattelse har kommissæren klart overskredet sine beføjelser med denne udtalelse. Hvis hans tanker føres ud i livet, kan det betyde et tab af 1,2 millioner job i EU inden for landbruget og de dertil knyttede sektorer.
Jeg anmoder Europa-Parlamentets formand om at gøre hr. Barroso, formand for Kommissionen, opmærksom på vores foruroligelse. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Kuźmiuk. Det vil jeg gøre ved førstkommende lejlighed, hvor jeg mødes med ham. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil kort henvise til den seneste tids uroligheder forvoldt af unge i de franske forstæder, idet dette spørgsmål efter min opfattelse vedrører alle europæiske lande.
Vi har set børn mellem 10 og 20 år vende sig i blindt raseri mod deres medborgere og de materielle symboler på et samfund, som vi opfatter som organiseret og velstående.
Er det så rigtigt af os at affærdige disse børn som asociale elementer og udsætte dem for vilkårlig repression? Børnene er vores samfunds fremtid, og det er kun logisk at spørge sig selv, hvorfor disse unge bliver ladt i stikken. Grundlæggende stiller det spørgsmålstegn ved, hvilke målsætninger, Europa bør opstille fremover.
Vi har pligt til at give alle mulighed for at leve en værdig tilværelse. Vi bør sikre især børn adgang til uddannelse og beskæftigelse og menneskeværdige levevilkår, hvor det offentlige ikke griber ind for at straffe, men for at fremme udvikling.
Eugenijus Gentvilas (ALDE ).
   - Jeg vil påpege, at det den 26. april næste år er 20-årsdagen for den forfærdelige katastrofe på Tjernobyl-kernekraftværket. Det var en kolossal katastrofe for regionen og en umådelig trussel for Europa såvel som europæernes liv og sundhed. Titusindvis af unge i det tidligere Sovjetunionen deltog i redningsarbejdet med det formål at hindre skadelige indvirkninger på miljøet så hurtigt som muligt.
Blandt disse unge var borgere fra Litauen, Letland, og Estland. I dag er disse lande uafhængige stater og medlemmer af EU. Jeg opfordrer indtrængende regeringerne i disse tre stater til at gøre mere for ofrene for Tjernobyl-ulykken, idet mange af disse ofre er syge og døende og har mange problemer af forskellig art.
Hvad angår den nye naboskabspolitik, opfordrer jeg Dem, hr. formand, til at rette henvendelse til regeringerne i Ukraine, Rusland, Moldova og Belarus om snarest at udarbejde særlige programmer til fordel for Tjernobyl-ofrene, dvs. de mennesker, der ydede en afgørende indsats til fordel for Europas sikkerhed. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Den 7. november brød en 100 t tung jernbetonstruktur sammen og dræbte seks mennesker, fem portugisiske og en galicisk bygningsarbejder. Det skete ved en arbejdsulykke i det sydlige Spanien, hvor man var ved at opføre en viadukt på Middelhavsmotorvejen. I Portugal, i det område, som jeg selv kommer fra, distriktet Porto, ramte denne tragedie meget hårdt, og familier har mistet den far, ægtemand eller søn, der med sin indtjening sørgede for familiens overlevelse på grund af den store arbejdsløshed, der præger Nordportugal. Jeg anmoder Dem derfor, hr. formand, om, at der ikke blot udtrykkes sorg og solidaritet med disse familier, men også henstilles til, at der ydes den nødvendige finansielle støtte og træffes de nødvendige foranstaltninger til at forbedre arbejdssikkerheden, der er lige så vigtig i Spanien som i andre EU-lande, så ulykker som denne kan forebygges. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, mit indlæg vedrører det emne, som også hr. Sifunakis beskæftigede sig med for et øjeblik siden, om end jeg vil bruge lidt andre ord. Vi ser ikke nødvendigvis ens på begivenhederne i Frankrig, men det, som er påfaldende, er, at det ikke er muligt at tale herom i Europa-Parlamentet. Fandt disse begivenheder sted i Latinamerika, i Afrika eller i Asien, ville man udarbejde beslutningsforslag herom. Begivenhederne i Frankrig har hidtil givet anledning til 9.000 påsatte brande, busser er afbrændt, det samme gælder læskure, skoler, vuggestuer, børnehaver, biblioteker, sportscentre, ungdomsklubber, sundhedscentre, socialcentre og endog kirker. Begivenhederne rammer politifolk, som er udsat for angreb, brandfolk, som sætter livet på spil, buschauffører, metroførere, for ikke at nævne de to uskyldige dødsofre, respektable franskmænd, som blev lynchet for øjnene af deres familie. Og i Europa-Parlamentet nægter man at tale herom.
Aldrig har man oplevet en sådan tavshed i en parlamentarisk forsamling, hvor synspunkter, måtte de være forskellige eller modstridende, frit bør kunne komme til udtryk, som de kommer til udtryk, når det gælder andre stater verden over. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, en af Europas mørkeste sider er pædofiliproblemer. Det har bredt sig over hele Europa. Det, der foregår via internettet, er modbydeligt. Der er et lovgivningsmæssigt tomrum, i det mindste i mit land, og materiale kan cirkulere frit på internettet fra den ene person til den anden.
For nogle dage siden blev 20 personer arresteret for handel med hårdt børnepornografisk materiale - børn på to, fire, fem og seks år, bestialitet og sådanne afskyelige ting - og ikke én blev nævnt ved navn. Deres navn måtte ikke nævnes på tv. Vi beskytter dem under påberåbelse af individets rettigheder. Hvilke individuelle rettigheder kan man give en person, der begår sodomi mod et barn på tre, fire eller fem år?
Når en tyv bliver arresteret, bliver alle oplysninger om vedkommende offentliggjort øjeblikkeligt. Når en pædofil bliver arresteret, er vedkommende beskyttet af princippet om beskyttelse af individets rettigheder. Vi må ikke vende det blinde øje til, vi så det her i Belgien, og nu ser vi det i Grækenland. Det er på tide, at vi beskytter vores børn mod pædofile. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg skrev til Dem i slutningen af sidste uge for at gøre Dem bekendt med den seneste tids begivenheder, hvad angår krænkelser af menneskerettighederne i Tunesien. Min skrivelse er imidlertid allerede forældet. Man må så afgjort være forberedt på alt i dette land.
Her kort tid før indledningen af FN-topmødet om informationssamfundet er politiske aktivister, der støttede nogle af samfundslivets og det politiske livs nøglepersoner, som kæmper for den grundlæggende ytringsfrihed, og som i øjeblikket er gået i sultestrejke, blevet gennemtævet på voldsom vis. Blandt dem var formanden for Den Tunesiske Menneskerettighedsliga, Mokhtar Trifi, som De kender, og som deltog i vores sidste mødeperiode. I lørdags blev en journalist fra dolket efter at have offentliggjort oplysninger om rettighedskrænkelser i Tunesien.
Der er således tale om en tragisk situation, og vores ad hoc-delegation er fuldt underrettet herom og forbereder sig på at støtte såvel det alternative topmøde som civilsamfundet i Tunesien. Jeg mener dog, hr. formand, at vi måske også burde råbt vagt i gevær over for Rådet, hvad angår situationen i Tunesien, og bl.a. anmode Rådet om hurtigst muligt at indkalde Associeringsrådet til møde for at vurdere den aftale, vi har indgået med Tunesien. Situationen i Tunesien bliver afgjort mere og mere skuffende for hver dag, der går. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Ruslands meddelelse om, at landet har besluttet at forbyde import af kød og visse kødprodukter fra Polen fra og med den 10. november og forbyde import af forarbejdede produkter pr. 14. november, forårsager stor bekymring hos de polske landmænd og fødevareproducenter.
Polen er en førende producent af kød, især svinekød, og har store problemer i form af overskudsproduktion af korn. Det russiske marked er kolossalt stort, og hvis det går tabt, risikerer mange landmænd at gå fallit. Efter Polen blev medlem af EU, har de polske landmænd næsten kun lidt tab. Det er ikke længere så gunstigt for dem at dyrke afgrøder som korn, frugt, grøntsager, kartofler og industriafgrøder, og de har fået besked på, at de fremover skal reducere det opdyrkede areal og priserne på sukkerroer.
De polske landmænd har stået model til en hel del, men de er ikke længere i stand til at klare forhalinger eller uretfærdig behandling fra EU's side, hvad angår den russiske blokade. Det grundlæggende spørgsmål på dette tidspunkt er, om EU har til formål at tjene alle eller kun nogle få udvalgte. Hvis det første er tilfældet, må jeg spørge, hvilke foranstaltninger der vil blive truffet for at beskytte det polske landbrug, som er en integreret del af EU's marked for landbrugsprodukter.
Catherine Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for Deres besøg i det skotske parlament i sidste uge. Der blev sat stor pris på Deres tale.
Der er imidlertid et spørgsmål, som i stigende grad bekymrer mange af mine skotske vælgere, og det er situationen for ofrene for det pakistanske jordskælv. 80.000 er allerede døde, og 3 millioner er hjemløse. WHO er bekymret for sundheden og udbrud af diarré, og nu, hvor vinteren nærmer sig, melder bekymringen sig for, hvordan folk skal holde varmen.
FN har brug for 550 millioner amerikanske dollars for at kunne gøre sit arbejde ordentligt, og organisationen har kun 135 millioner dollars. Selv om EU har givet 93,6 millioner euro i støtte, er vi nødt til at gøre mere. Jeg håber, Parlamentet vil bakke op om min opfordring til at gøre en øget indsats for at hjælpe de overlevende efter det pakistanske jordskælv med at genopbygge deres liv. Det haster. Vi er nødt til at gøre noget hurtigt, inden flere mennesker dør på grund af vinteren. 
Formanden.
   - Mange tak, fru Stihler. Jeg har sendt to breve til de pakistanske myndigheder om de spørgsmål, De har rejst i Deres indlæg. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne underrette Parlamentet, og Kommissionen også for den sags skyld, om, at USA's nye EU-ambassadør, Boyden Gray, er advokat med særlig interesse for offentlige finanser. Han er fuldt orienteret om omfanget af svig og korruption i EU og har nu fuldt kendskab til mange af de oplysninger, der blev offentliggjort i i sidste måned. I en tid, hvor der tales meget om ansvarlighed over for offentligheden - ikke kun i forbindelse med finansiel forvaltning - på begge sider af Atlanten, er hans ankomst og udnævnelse vældig gode nyheder.
Mens jeg har ordet, vil jeg også gerne påpege, at intet af det, der blev skrevet om svig og korruption i EU i sidste måned, endnu er blevet anfægtet eller tilbagevist. 
Edit Bauer (PPE-DE ).
   - Under mødeperioden i oktober behandlede Parlamentet Eva Klamts betænkning om en EU-metode til at styre økonomisk migration. Under afstemningen forkastede Parlamentet et ændringsforslag, i henhold til hvilket Europa-Parlamentet ikke mente, at foranstaltninger vedrørende økonomisk migration kunne vedtages, før alle borgere i EU var sikret lige rettigheder med hensyn til fri bevægelighed.
For borgerne i de nye medlemsstater betyder dette, at det europæiske arbejdsmarked vil være lettere tilgængeligt for indvandrere fra tredjelande, der vil blive gunstigere stillet end de nye medlemsstaters borgere. Denne parlamentariske beslutning er blevet meget dårligt modtaget i de nye medlemsstater.
Alle disponible undersøgelser viser, at arbejdsmarkedet ikke er blevet oversvømmet med arbejdstagere fra de nye medlemsstater, og at de økonomiske følger kun har været positive. Men i stedet for at forkorte overgangsperioderne har Parlamentet truffet en beslutning, som jeg finder yderst foruroligende, eftersom den forværrer diskrimineringen af borgerne fra de nye medlemsstater. 
Véronique De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er bekymret for hr. Labouani, som netop er blevet pågrebet i Damaskus, da han steg ud af flyet efter en rejse til Europa og USA. Hr. Labouani er en markant personlighed i Syrien. Han blev fængslet efter "det syriske forår" i 2001. Han udstod sin straf, tre års fængsel. Han havde påpeget korruption i forbindelse med indgåelse af aftaler om mobiltelefoni. Han har stiftet et liberalt og konfessionsløst parti. Jeg understreger, at der er tale om et konfessionsløst parti, i betragtning af at oppositionen i Syrien i dag ofte slutter forbund med Det Muslimske Broderskab.
Jeg mødte hr. Labouani for tre uger siden, da han tog af sted til Washington. Jeg gav dengang over for ham udtryk for min bekymring, hvad angik hans menings- og ytringsfrihed. Han svarede, at han ikke var bange, for han havde retten på sin side. Og så bliver han arresteret umiddelbart efter sin tilbagekomst. Jeg så derfor gerne, at Europa-Parlamentet af hensyn til denne form for demokratisk opposition i Syrien stillede sig bag hr. Labouani, og at De, hr. formand, skrev til eksempelvis de syriske myndigheder for at tilkendegive vores bekymring og uenighed. 
Formanden.
   - Mange tak, fru De Keyser. Det vil vi gøre, så snart vi har undersøgt de forhold, De henviser til.
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der findes stater eller kvasistater, der er defineret som "ikkedemokratier" eller diktaturer med et styre, som ikke er folkevalgt. De er således illegalt indført af krænkere af de grundlæggende menneskerettigheder. Man kan kalde disse styrer for "illegale", når de ses i lyset af frie, demokratiske nationers fælles værdier.
Vi er dog alle enige om, at en retsakt vedtaget af en diktator stadig kaldes en retsakt. En domstol, der er underlagt tyranners vilje, kaldes stadig en domstol. En straffe- eller retsplejelov, der er skrevet med blod på hænderne, kaldes stadig en lov. Selv diktaturer omtales og behandles allerede som en særlig type demokratier, der undertiden omtales som "reelle demokratier", selv om de adskiller sig fra de formelle demokratier.
Vi kender konsekvenserne af det sidste århundredes store europæiske tyrannier. Nu til dags eksisterer der også tyrannier i Cuba, Iran og Belarus. I Belarus, som er nabo til Rusland, defineres den tiltagende autoritære stats handlinger mod sine borgere stadig som legale. 
Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand, Europas historie har siden Anden Verdenskrig været præget af enestående begivenheder, der har understøttet den europæiske enhedsfølelse, og som i dag udgør en del af det moralske og politiske fundament, EU bygger på. Dette omfatter det brev, de polske biskopper sendte til de tyske biskopper i efteråret 1965, hvori de henvendte sig til det tyske folk gennem de tyske romerskkatolske biskopper med den berømte sætning: "Vi tilgiver og beder om tilgivelse". Det krævede virkeligt moralsk mod at skrive denne sætning 20 år efter krigen, hvor de lidelser, Polen gik igennem under den nazistiske besættelse, stadig var i frisk erindring. Brevet bidrog til forsoningen mellem Polen og Tyskland og var en af de faktorer, der førte til indgåelsen af den historiske traktat om grænsen mellem de to lande, som blev undertegnet fem år senere af Willy Brandt i Warszawa.
Når jeg tager ordet her i dag, er det, fordi jeg ønsker at hylde de polske biskopper. Jeg vil også gerne mindes brevets forfatter, ærkebiskop Bolesław Kominek af Wrocław, som var sileser, polsk patriot og en stor europæer. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, Kommissionens formand, hr. Barroso, har tilbudt Frankrig øjeblikkelig støtte på omkring 50 millioner euro til udbedring af skaderne af det oprør, der nu har stået på i mange dage. Pengene skal øremærkes til oprettelse af nye arbejdspladser.
Selv om jeg er overbevist om, at hr. Barroso gør det i bedste mening, finder jeg det beklageligt, at hverken Polen eller Slovakiet på noget tidspunkt har modtaget en sådan ekstra sum penge til jobskabelse, selv om de har den højeste arbejdsløshed i EU. Hr. Barroso har meddelt, at Frankrig i alt kan ende med at modtage et ekstrabeløb på 1 milliard euro til dette formål.
Skal Polen og Slovakiet eller andre nye medlemsstater organisere oprør af samme omfang for at modtage tilsvarende bevillinger til jobskabelse? En anden mulighed er selvfølgelig, at dette er endnu et eksempel på, hvordan EU er opdelt i en førsteklasses velstående del, der modtager flere subsidier, og en andenklasses dårligere stillet del, der modtager færre subsidier. Som jeg ser det, opfordrer hr. Barroso reelt Polen, Slovakiet, Ungarn og de baltiske lande til at anstifte sådanne oprør som et middel til at opnå yderligere midler fra Bruxelles.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Hr. formand, de brændende biler i Frankrig har fungeret som en fakkel, der har kastet lys over diskrimination og social udstødelse. Og vores håb om en hurtig og øjeblikkelig løsning af de komplekse sociale og samfundsmæssige problemer, der har udløst disse ulovligheder i de franske byers ghettolignende forstæder, er smuldret som asken fra de tusindvis af afbrændte biler.
De, der udelukkende beklager de materielle tab, udstiller deres fuldstændige mangel på forståelse for, hvad der er ved at ske, og deres manglende evne til at se sammenhængen mellem årsag og virkning. Rationelt tænkende borgere vil føle sig foranlediget til at stille en række spørgsmål, ikke blot på grund af en given trussel mod deres materielle sikkerhed. De vil med rette føle, at den sociale balance er blevet undermineret, og at enhver kommunikation eller bevægelse mellem de forskellige samfundsgrupper og etniske grupper er ophørt. Desuden er dette langtfra kun et spørgsmål om lov og orden eller offentlig sikkerhed og kan derfor ikke klares ved hjælp af ordensmagtens sædvanlige metoder. Krisen er et resultat af fejlagtige beslutninger truffet som led i en fejlagtig politik. Tredjegenerationsindvandrere, der marginaliseres i vores samfund, føler sig ikke hjemme i deres nye hjemland, har ikke noget arbejde og ingen mål. De kan ikke se en fremtid for sig selv. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, "de, som dør, er heldige" - det sagde en palæstinensisk kvinde, som jeg mødte i Gaza i sidste uge, og som i 20 år har arbejdet for fred og kvinders rettigheder i området. Hendes håb er blevet knust, fordi Israel fortsat kategorisk nægter at give mulighed for økonomisk udvikling i Gaza ved at lade personer og varer bevæge sig frit fra Gazastriben til Egypten via grænseovergangen ved Rafah og nægter at tillade etablering af en lufthavn eller havn.
Halvdelen af befolkningen i Gaza er under 25 år, og arbejdsløsheden i området er 60 %. Europa må overbevise Israel om, at hindring af den økonomiske udvikling i Gaza er skadelig for Israels egen sikkerhed. Den bør også, efter min mening, være skadelig for Israels handelsforbindelser med Europa.
Der må straks sættes en stopper for indburingen af Gazas befolkning bag mure og pigtrådshegn, hvis en politisk og sikkerhedsmæssig katastrofe for det palæstinensiske folk skal undgås. Situationen er frygtelig, og den kræver øjeblikkelig handling. Jeg opfordrer Dem kraftigt til at indskærpe Kommissionen og Rådet, at Israel skal overtales til at opgive sit veto mod udvikling i Gazastriben. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   - I Den Slovakiske Republiks tiltrædelsestraktat har landet forpligtet sig til at nedlukke - og jeg understreger ordet "nedlukke" - to reaktorer i V1-atomkraftværket i Jaslovske Bohunice. Det vil indebære et fald på 19 % i elektricitetsproduktionen til den slovakiske økonomi, hvilket også vil få indvirkning på andre økonomiske sektorer.
EU har for at hjælpe Slovakiet med at gennemføre denne krævende opgave givet tilsagn om en passende finansiel bistand. Kommissionen har for budgetperioden 2007-2013 foreslået et bidrag på 237 millioner euro. Nedlukningsomkostningerne blev beregnet på grundlag af data fra 2000, ifølge hvilke de reelle omkostninger skønnes at beløbe sig til 750 millioner euro. De 237 millioner euro, Kommissionen har foreslået, udgør sammen med de 180 millioner euro, der allerede er udbetalt, mindre end en tredjedel af de reelle omkostninger.
Jeg opfordrer indtrængende mine ærede kolleger til at tage dette spørgsmål op til grundig overvejelse og give mig deres støtte ved at stemme for forslaget fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi om at forhøje beløbet til 400 millioner euro. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Hr. formand, der er kraftigt behov for at sikre de forfatningsmæssige rettigheder for 18.305 borgere i det tidligere Jugoslavien, der blev ulovligt slettet af indbyggerregistret i det nu uafhængige Slovenien i 1992.
Jeg vil gerne fortælle en meget usædvanlig historie om en af disse "slettede" personer, Ali Berisha, en roma fra Kosovo, der kom til Slovenien som ung i 1985 og indtil 1991 havde lovligt arbejde og permanent opholdstilladelse i Slovenien. Da han mistede retten til at bo i Slovenien, slog han sig ned i Tyskland, hvor han boede og arbejdede i 12 år. Han giftede sig og fik fire børn. På grund af normaliseringen af situationen udviste de tyske myndigheder ham for nylig til Kosovo, et land, som han forlod for 20 år siden. Familien vendte hjem til Slovenien, hvorfra forældrene og de fire børn skal udvises til Tyskland den 18. november.
Jeg opfordrer den slovenske regering til ikke at udvise familien Berisha, før domstolen i Slovenien har taget stilling til sagen. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til det syvende rammeprogram for forskning, der i øjeblikket behandles af institutionerne. Forskning er naturligvis et område, hvor det giver mening for alle medlemsstaterne at lægge deres ressourcer sammen - det er langt mere effektivt med et fælles program.
En del af programmet vedrører folkesundheden. Dette område er kommet under pres fra dem, der hævder, at det ikke er i overensstemmelse med prioriteterne vedrørende økonomisk konkurrenceevne som defineret i Lissabon-dagsordenen. Jeg vil gerne tilbagevise dette argument og opfordrer alle dem, der behandler dette program, til at tilbagevise det.
Sundhedsforskning har ikke blot værdi i sig selv, men skaber også økonomisk værdi, især i forbindelse med forskning i luftvejslidelser, der i øjeblikket ikke er omfattet af programmet. Luftvejslidelser er den næsthyppigste dødsårsag i Europa og tegner sig for en fjerdedel af alle dødsfald. Dette koster vores sundhedssystemer 102 millioner euro om året og er den største årsag til fravær fra arbejde. Vi må sørge for, at dette forskningsområde medtages i programmet. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, også mit land, Flandern, er i den forløbne uge ramt af gadeterror, hvor bander af nordafrikanske indvandrere lader deres had mod vores vestlige samfund gå ud over offentlige og private besiddelser. Voldens omfang var ganske vist mere begrænset end i Frankrig, hvor den krævede adskillige dødsofre. Den politisk korrekte venstrefløj forbyder os imidlertid stadig at bruge ordene rak eller udskud, på fransk, og den foretrækker at skyde budbringeren frem for at gribe problemerne an uden tabuer. Disse problemer har i første række deres rod i en afsporet indvandringspolitik, ghettodannelse, vægring ved at assimilere og en aggressiv islamisk fundamentalisme i forstæderne.
Visse medier foretrækker at beskrive det rak, som overhælder en handicappet kvinde med benzin og sætter ild til hende, som bøller. De skurke, som trak to kvinder i Noisy-le-Grand ud af deres bil og slæbte dem ved håret ned ad gaden, er åbenbart også uskyldige bøller. Det er uden tvivl tilbagestående unge ligesom de, der trampede Jean-Jacques Lechenadec til døde, men den politibetjent, der forsvarer borgere og ejendomme mod dem, der plyndrer, risikerer at ryge i fængsel. De, som af indenrigsminister Sarkozy med rette fik slynget ordet rak i hovedet, kan imidlertid regne med subsidier og den røde løber. Stakkels Europa, stakkels Frankrig. 
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Den 15. maj var der valg i Etiopien. En af grundene til, at befolkningen stemte, var, at den nærede tillid til de internationale observatører fra bl.a. EU. Siden har der været massakrer, f.eks. den 8. juni, men Etiopiens premierminister er alligevel blevet modtaget på G8-topmødet og har deltaget i "Afrika-kommissionen".
Den 1. november oplevede Etiopien igen frygtelig vold og undertrykkelse, og alle de valgte oppositionsledere er fængslet. Nu er der tusindsvis af fængslede og snesevis af døde, men alligevel er Etiopiens premierminister blevet modtaget i Tyskland.
Hr. formand, den 13. juni vedtog Europa-Parlamentet en ganske klar beslutning om situationen i Etiopien. Jeg anmoder Dem derfor om at skrive til den etiopiske regering og til de europæiske regeringer for at gøre dem opmærksom på, at det ikke går an med "business as usual" i forhold til et land, hvor der hersker undertrykkelse, og de valgte oppositionsledere er fængslet. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Kommissionen har skrevet til Sveriges regering og bedt den om at intervenere i højesterettens virksomhed. Grundprincippet for et demokrati er magtdeling. Det er konstitutionelt umuligt, at den svenske regering intervenerer i højesterettens virksomhed. Jeg synes, at dette er et alvorligt overgreb mod vores konstitutionelle princip. Det ville derfor være godt, hvis Parlamentet kunne forklare Kommissionen, at den også skal følge spillereglerne i de respektive lande. Højesteretten er det højeste uafhængige organ i Sverige. Vi har ikke nogen forfatningsdomstol eller andre muligheder for at kontrollere regeringsmagten. Hvis Kommissionen nu opfordrer vores regering til at påvirke højesteretten, vil det skade vores forfatning, hvordan vores land og hvordan vores demokrati fungerer. Det ville være uheldigt, hvis det blev gentaget. 
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tale om rederiet Irish Ferries' planer om at erstatte over 500 fastansatte med vikarer - mange af dem fra lande uden for EU - der udfører lavtlønnet slavearbejde. Denne sociale dumpning er helt uacceptabel, og EU har pligt til at beskytte rettighederne for alle arbejdstagere, også søfarende, der arbejder i de europæiske farvande.
Søfarendes lønninger og sekundære ydelser skal være i overensstemmelse med dem, der gælder i de relevante medlemsstater. Irish Ferries skal overholde sine aftaler med arbejdstagere og fagforeninger i rederiet. Der er ingen argumenter for at bryde disse aftaler. Vi har brug for et europæisk færgedirektiv til at sikre, at Irish Ferries og andre rederier ikke træder nuværende og kommende arbejdstageres rettigheder under fode.
Parlamentet bør aktivt imødegå dette "kapløb mod bunden" inden for beskæftigelses- og arbejdsvilkår, der nu foregår i EU. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, udsættelser er et meget følsomt emne i Irland i lyset af vores lange og smertelige historie, så det er med nogen beklagelse, at vi har set spørgsmålet blive aktuelt igen i den seneste tid, især i sidste uge i Dublins gader. På denne poster står "Stop Mandelsons udsættelser", og den repræsenterede 5.000 landmænds stemme i sidste uge. En kollega talte om det tidligere. Der hersker reel frygt for, at det, som sker i WTO, vil betyde dødsstødet for mange landmænd, ikke kun i Irland, men i hele EU.
Jeg har tre budskaber til Kommissionen på WTO-plan. Der må ikke indgås en landbrugsaftale for enhver pris - den skal være afbalanceret og fair. Hvor der er øget markedsadgang, må vi tage hensyn til visse produkter. Hvis markederne skal destabiliseres, må vi tilvejebringe mekanismer til at kontrollere denne destabilisering. Og jeg foreslår, at EU kun importerer fødevarer fremstillet i henhold til samme standarder, som det kræver af sine egne producenter, og ikke accepterer lavere standarder med hensyn til dyrevelfærd, fødevaresikkerhed og miljøet. 
Catherine Guy-Quint (PSE ).
   - Hr. formand, tak for den taletid, jeg har fået tildelt. Jeg vil gerne påpege, at siden 1999 er fem bulgarske sygeplejersker og en palæstinensisk læge blevet holdt fængslet i Libyen. De blev dømt til døden i 2004, fordi 400 libyere, alle børn og helt unge, var blevet smittet med aids-virus på hospitalet i Benghazi. Alle ved, at smitten ikke skyldes hverken de bulgarske sygeplejersker eller den palæstinensiske læge, og alligevel blev de taget som gidsler og har siden maj 2004 været dømt til døden. De får i morgen at vide, om deres anke anerkendes eller ej.
Hr. formand, vi har ofte påpeget dette problem i Europa-Parlamentet, men det er virkelig påkrævet, at vi tilslutter os alle bestræbelser for at få frigivet disse personer, som er ofre for en politik, som ganske overstiger såvel deres som vores fatteevne. Og vi bør også forsøge at hjælpe de libyske børn, der er smittet. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, i sidste uge kunne vi fejre 16-årsdagen for ophævelsen af Tysklands deling. I år er det 31 år siden, at Cypern blev delt - næsten halvdelen af Cypern er besat af Tyrkiet.
Indtil for 16 år siden var Tyskland delt af den russiske kommunisme. I dag er Cypern delt af den tyrkiske fascisme, og den tyrkiske besættelse styrkes løbende. Efter at have truet FN-observatører udvidede de tyrkiske styrker for nylig deres herredømme ved at rykke ind i FN's bufferzone i området øst for Nicosia.
Det er lykkedes mig at fjerne det tyrkiske flag fra en ny militærpost, der bygges i området, og har taget det med her i dag for atter en gang at minde mine parlamentskolleger om, at en EU-medlemsstat er besat af et kandidatland, og EU er mærkeligt nok i stand til at tolerere denne absurde situation.
Jeg giver Dem dette flag, hr. formand, og beder Dem sende det til den tyrkiske premierminister med budskab om, at vores tålmodighed er sluppet op, og at han straks og uden yderligere undskyldninger skal få sine besættelsestropper ud af EU-landet Cypern. 
Formanden.
   - Tak, hr. Matsakis, men De forstår nok, at jeg ikke vil sende flaget til den tyrkiske premierminister. Det kan De selv gøre direkte, hvis De ønsker det. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, Parlamentet oplader ofte og med rette sin røst til støtte for terrorismens ofre. Det opfordrer jeg til, at det gør igen.
Efter årtier med IRA's og anden terrorisme i Nordirland har vi hundredvis af uopklarede mord, og mange af gerningsmændene er flygtet. Nu har den britiske regering taget et rystende lovgivningsmæssigt initiativ og foreslår som led i en beskidt aftale med IRA, at disse terrorister på flugt tilbydes amnesti og asyl. Deres ofres krav på retfærdighed skal skamløst tilsidesættes, mens der etableres en farceagtig proces, ifølge hvilken terroristerne ikke engang skal for retten, ikke skal afsone en eneste dag i fængsel og aldrig mere skal udspørges om deres afskyelige forbrydelser.
Denne lovgivning er en grov krænkelse af ofrenes menneskerettigheder og krav på retfærdighed - det er en pinlig illustration af, hvor lavt regeringerne kan synke i forsøget på at få stoppet terrorismen. Jeg opfordrer Parlamentet og kommissæren for retlige anliggender til at protestere mod denne frygtelige lovgivning. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Der er i det sidste år sket et foruroligende fald i befolkningstallet i nogle af de nye EU-lande, især Litauen, Letland og Estland, som følge af udvandring til de gamle EU-lande.
Den frie bevægelighed for personer er et af EU's grundlæggende resultater. Men de nye EU-lande lider under tabet af deres mest begavede og veluddannede borgere til de ældre og meget rigere stater.
I Litauen koster en videregående uddannelse i gennemsnit 7.000 euro, en lægeuddannelse hele 26.000 euro og en pilotuddannelse 60.000 euro.
Det er naturligvis billigere og lettere at tiltrække specialister fra de nye lande end at uddanne dem lokalt. Men det virker mere som om, de fattigere lande udøver velgørenhed over for de rigere. Forbud og restriktioner vil ikke hjælpe. Vi bør udvikle et system til registrering af unge specialister, der arbejder fast i andre EU-lande, og indføre retfærdige spilleregler herfor. Vi har brug for særlige midler til at lette de smertefulde konsekvenser af hjerneflugten i solidaritetens navn, hvilket er selve EU's grundlag. 
Formanden.
   - Hermed har vi afsluttet indlæggene. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0308/2005) af Brejc for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om globaliseringens sociale dimension (2005/2061(INI)). 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Brejc, for denne betænkning, som er af afgørende betydning. Debatten om globaliseringen og dens indvirkning fylder meget både i EU og globalt. Betænkningen indeholder en mængde forslag, som Kommissionen har til hensigt at behandle indgående. Jeg vil dog først fremsætte nogle få indledende bemærkninger om flere af de krav og forslag, betænkningen indeholder. Det glæder mig, at Parlamentet støtter de initiativer, Kommissionen har fremsat forslag om og udarbejdet til styrkelse af globaliseringens sociale dimension. Kommissionen har valgt en aktiv tilgang med det formål at sikre, at globaliseringens fordele fordeles bredere, og de negative følger afhjælpes.
Kommissionen støttede de forhandlinger, der afholdtes af World Commission on the Social Dimension of Globalisation, der er oprettet under Den Internationale Arbejdsorganisation. Meddelelsen af 18. maj 2004 indeholder Kommissionens oprindelige forslag og en klar tilkendegivelse til fordel for gennemførelsen af verdenskommissionens endelige rapport. Disse forslag har siden da vundet bred støtte, især hos medlemmer af Det Europæiske Råd, Ministerrådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. Deres betænkning og forslag til beslutning indeholder mange oplysninger, der er af afgørende betydning for Kommissionen.
Hvis globaliseringens sociale dimension skal styrkes i EU og andre steder, er der behov for opfølgende foranstaltninger, der vil kræve udbredt støtte. Kommissionen glæder sig over resultatet af FN-topmødet i september. Jeg skal erindre om, at Kommissionen spillede en rolle under forberedelsen af dette topmøde, især som koordinator på EU-plan og ved at gøre brug af sine kontakter inden for FN og FN's særorganisationer såsom Den Internationale Arbejdsorganisation. Sluterklæringen fra FN-topmødet indeholder en udtrykkelig henvisning til retfærdig globalisering og anstændige arbejdsvilkår baseret på grundlæggende sociale rettigheder. I erklæringen opstilles der en række principper og det understreges desuden, at fremme af anstændige arbejdsvilkår og en retfærdig globalisering bør indføjes i udviklingsstrategierne på globalt og nationalt plan. Denne opbakning fra FN er af afgørende betydning for EU's indsats udadtil på alle områder, uanset om vi taler om at styrke vores samarbejde med Den Internationale Arbejdsorganisation og andre internationale organisationer eller om bilateralt samarbejde med andre regioner og lande. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ),
   - Hr. formand. Mange tak. Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg er glad for kommissær Špidla tale her i dag. Den største udfordring, vi står over for i vores fælles fremtid, er, hvordan vi fra Europas side kan bidrage til at gøre globaliseringen til en reel mulighed for sociale fremskridt i den tredje verden.
Jeg er netop hjemkommet fra Kina, hr. formand, og lad mig fortælle Dem alle sammen, at i Kina er man meget bekymret for Europas fremtid, og jeg har sagt til mine kinesiske samtalepartnere, at det er jeg også. Jeg er bekymret, hvis vi ikke kan stå forenet og arbejde for at gøre en indsats i verden, der kan fastholde en balance. Jeg er bekymret, hvis vi ikke kan stå forenet i verden for at kæmpe for en social retfærdighed og sociale fremskridt i den tredje verden. Og jeg er bekymret på Indiens, på Afrikas og på Kinas og på hele den tredje verdens vegne, hvis vi ikke kan stå sammen for at fastholde denne målsætning. For fastholder vi ikke målsætningen om større sociale fremskridt og retfærdighed, så vil hele verden tabe, og det vil Europa også. Derfor er det helt nødvendigt at styrke de fundamentale arbejdstagerrettigheder, således som Verdenskommissionen for den Sociale Dimension af Globaliseringen har vedtaget det. Som ordfører for Udenrigsudvalget støtter jeg fuldt og helt denne konklusion, og jeg ved, at min kollega, Ole Christensen, fra PSE-Gruppens ordførerarbejde i Beskæftigelsesudvalget også støtter denne konklusion.
Hr. formand, jeg har fokuseret på tre hovedspørgsmål i mit bidrag. For det første: Vi kan ikke fremme større fleksibilitet uden at tilføre og tildele vores arbejdere, børn og kvinder en større social tryghed til gengæld. For det andet: Europa skal ikke konkurrere på social dumping. Europa skal konkurrere på det bedste og ikke på det ringeste, og Europa skal heller ikke eksportere social dumping. For det tredje: Europa må have en rolle som verdens social samvittighed i forhold til udvikling, i forhold til miljø og i forhold til arbejdstagerrettigheder. Det ved jeg også, at vi er enige med Ole Christensen om. Jeg vil i morgen redegøre for synspunkterne om PSE-partiets sociale vækstprogram. 

Anna Záborská,
   Fru formand, hr. kommissær, der er grund til at takke Kommissionen, som har taget fat på den udfordring, der ligger i globaliseringens sociale dimension. Jeg så imidlertid gerne, at EU's institutioner og de nationale myndigheder også hver især gik ind i overvejelserne på basis af de faktiske vilkår i medlemsstaterne. Globaliseringens sociale dimension gør det påkrævet, at vi tilpasser samfundsstrukturerne til de forpligtelser, vi har påtaget os, uden at det sker på bekostning af selve fundamentet.
Indledningsvis vil jeg gerne se globaliseringens sociale dimension i lyset af borgerskabsbegrebet. Intet er mere lammende for borgerne end den mindreværdsfølelse, der skabes ved de daglige krænkelser i form af fattigdom, underordnelse og afhængighed. Sigtet med alle vores bestræbelser bør derfor være at sikre, at de, som i dag er udelukket fra udviklingen på grund af uhæmmet globalisering, kan bevare eller genvinde værdigheden.
Det andet forhold, jeg vil påpege, er fattigdommen, som er en af globaliseringens største udfordringer. Den 17. oktober markerede vi den internationale dag for udryddelse af fattigdom. Vi gav ved den lejlighed udtryk for, at det for at bekæmpe fattigdommen er påkrævet, at vi engagerer os i et nært partnerskab med de fattigste. Desværre har Kommissionen endnu ikke lyttet til disse anmodninger. Jeg vil derfor gerne udtrykke ønske om, at både de europæiske og de nationale institutioner tager de fattigste familiers og borgeres bidrag alvorligt. De har om nogen den fornødne indsigt, når det drejer sig om at forstå globaliseringens sociale dimension.
Det tredje forhold, jeg vil pege på, er kvindernes bidrag til denne debat. I henhold til Lissabon-strategien er det målet, at 60 % af kvinderne skal være inddraget på arbejdsmarkedet i 2010. Jeg er overbevist om, at det mål allerede er nået. Det kræver blot, at man anerkender det arbejde, kvinderne i dag udfører, men som ikke er officielt anerkendt af de nationale og europæiske myndigheder. Hvad ved vi i virkeligheden om kvindernes engagement som drivkraft i solidaritetsnetværk på tværs af generationerne og andre former for uformelt arbejde? Hele samfundet nyder gavn heraf.
Jeg opfordrer Kommissionens tjenestegrene og medlemsstaterne til at anerkende det arbejde, kvinderne, uanset deres sociale status, udfører, og som endnu ikke er officielt anerkendt. Det er også en del af svaret på globaliseringens sociale udfordring.
Ole Christensen,
   . - Fru formand. Tak for ordet. Jeg vil gerne starte med at sige tak til ordfører Mihael Brejc for arbejdet med betænkningen om den sociale dimension af globaliseringen og tak for et godt samarbejde i denne forbindelse. Globaliseringen har givet mange mennesker i verden betragtelige fordele. Fordelene er bare ikke fordelt ligeligt over alle lande og alle samfundsgrupper. Det har EU selvfølgelig en forpligtelse til at gøre noget ved. Derfor er jeg glad for, at betænkningen sætter fokus på og skaber en debat om den sociale side af globaliseringen.
Vi har alle et ansvar for at finde nye svar på udfordringerne. Vi skal sørge for, at borgerne i Europa ikke kun forbinder globaliseringen med virksomhedsudflytninger, arbejde under skrækkelige forhold og massefyringer. Globaliseringen skal tværtimod forbindes med flere og bedre job, flere muligheder og en øget velstand for alle. Vi skal udligne de negative konsekvenser af globaliseringen og sørge for, at de positive sider af globaliseringen bliver mere ligeligt fordelt.
Det er netop her, at EU kan spille en vigtig rolle. EU skal sørge for at skabe gode vilkår for borgerne i EU, så de kan klare sig i den internationale konkurrence. EU skal ikke bare fokusere på markedsøkonomien og markedskræfternes frie spil. EU skal investere i mennesker. Hvis alle borgere skal være i stand til at klare sig i den globale konkurrence, kræver det nemlig mere og bedre uddannelse og en aktiv arbejdsmarkedspolitik. Livslang læring og kompetenceudvikling er nødvendig, hvis alle borgere skal være i stand til at klare sig i den globale konkurrence.
Det andet svar på globaliseringens udfordringer er, at EU skal øge og fremme brugen af den sociale dialog både i EU og i resten af verden. Et stærkt samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter kan lette omstruktureringer, ligesom øget information kan mindske frygten for globalisering. I resten af verden vil den sociale dialog betyde, at vilkårene på arbejdsmarkedet bliver forbedret. EU har nemlig også en forpligtelse til at skabe social fremgang i hele verden. Det er ikke kun i EU, at globaliseringen skal komme borgerne til gode. I denne forbindelse vil jeg også godt sige tak til min kollega, Poul Nyrup Rasmussen, som har gjort et godt stykke arbejde med udtalelsen fra Udenrigsudvalget, således at betænkningen også fokuserer på EU's eksterne politikker. 
Jan Jerzy Kułakowski,
   Fru formand, jeg mener, at det at tilføje globaliseringen en social dimension er et af denne proces' grundlæggende problemer. Det glæder mig, at kommissæren på vegne af Kommissionen har givet udtryk for et tilsvarende synspunkt, og jeg håber, at det også deles af Ministerrådet, selv om de pladser, der er forbeholdt Rådet, er tomme, som jeg ser. Det er efter vores opfattelse afgørende, at Europa-Parlamentet arbejder videre med dette emne, og jeg takker ordføreren for det beslutningsforslag, han har forelagt. Selv om der er mange forskellige aspekter knyttet til dette emne, ønsker jeg især at beskæftige mig med to, som jeg finder særligt vigtige.
For det første afhænger den betydning, globaliseringens sociale dimension tillægges, i vid udstrækning eller endog på afgørende vis af dannelsen og konsolideringen af et civilt samfund i de enkelte lande. Dette gælder især for de lande, der gør utilstrækkelige fremskridt på det demokratiske og økonomiske område. EU bør støtte opbygningen af et civilt samfund i alle de lande, EU samarbejder med, især udviklingslandene.
Det andet aspekt, jeg ønsker at belyse, er den rolle, EU nødvendigvis må spille i overvågningen af globaliseringen og styrkelsen af dens sociale dimension. Globaliseringen er uundgåelig og en nødvendig for ikke at sige uundværlig proces. Samtidig er vi alle klar over, at den indebærer betydelige sociale risici. Globaliseringen bør derfor kontrolleres på en sådan måde, at eventuelle negative følger holdes på et minimum.
Dette kan meget vel blive selve det grundlag, globaliseringens sociale dimension skal baseres på, og jeg mener, at EU kan og bør spille en nøglerolle i denne forbindelse. 
Sepp Kusstatscher,
   Fru formand, betænkningen berører mange socialpolitiske emner, og man kan håbe, at erhvervssektoren i langt højere grad end hidtil vil tage hensyn til disse fine principper og gennemføre dem helt konkret i praksis. Hvis ikke, ville det spydige ordsprog om, at "vejen til helvede er brolagt med gode forsætter" skulle oversættes til følgende version for EU: "vejen til neokapitalistisk globalisering er brolagt med EU's flotte ord om socialpolitik". Betænkningen er stadigvæk alt for vag med hensyn til samspillet mellem fattigdom, erhvervsliv og miljøskader. F.eks. tegnes der i Det Internationale Energiagenturs udsigter for verdensenergien 2005 et forfærdende billede, hvor CO2-emissionerne vil stige med 52 % på verdensplan frem til 2030.
Klimaskader og begrænsning af fattigdom udgør en stor målkonflikt, og det er frem for alt de fattigste, der lider under det. En af politikernes opgave er at fastsætte klare grænser for erhvervslivet. Multinationale selskaber må acceptere et langt større socialt og miljømæssigt ansvar, og -initiativet er et eksempel på, hvordan de kan gøre det. Borgerne kan blive ledt frem mod mere ansvarlige måder at være forbrugere på, og miljømærket er en måde at gøre det på. Forbrugerne har krav på at få at vide, om et produkt er fremstillet under fair vilkår og under overholdelse af ILO's standarder og ikke ved udbytning.
Lad mig sige noget andet om WTO. Jeg er rystet over den overdrevne respekt for Verdenshandelsorganisationen. At dømme efter mange politikeres holdning til den, betragter de den som en slags naturkraft. WTO skal blive mere demokratisk. Valgte organer skal definere dens målsætning på ny og kontrollere dens virke. Også her skal EU's indflydelse være langt større. 
Ilda Figueiredo,
   Det er velkendt, at den neoliberale globaliseringsproces er med til at forværre de økonomiske og sociale uligheder, uddybe svælget mellem rige og fattige og øge de miljømæssige ubalancer både mellem landene og inden for dem, således som man kan se det af FN's statistikker og rapporter.
Høj arbejdsløshed, ulige indkomstfordeling, fattigdom og social udstødelse skaber også stadig større sociale spændinger i EU. Det er derfor ikke nok at konstatere, hvordan situationen er. Der skal brydes med den økonomiske, monetære og internationale handelspolitik, der skaber denne situation, både på verdensplan og inden for EU, så de strategiske mål om bæredygtig udvikling og bedre levevilkår kan nås.
De ændringsforslag, som vi har stillet, har til formål at fremhæve, hvor påtrængende det er at ændre denne politik, så den sociale dimension sikres på behørig vis. Der må således straks gribes ind med konkrete foranstaltninger imod finansspekulationen på de internationale kapitalmarkeder ved særlig at lægge en afgift på kapitalbevægelser og børsgevinster for at mindske kapitalmarkedernes volatilitet og risikoen for en finanskrise. Derved tilskyndes der også til investeringer og skabelse af velstand i realøkonomien, hvilket fremmer social integration og sikrer menneskerettighederne. Ligeledes må Lissabon-strategien og stabilitetspagten erstattes med en ægte europæisk strategi for solidaritet og bæredygtig udvikling, der kan fremme lige rettigheder, sikre social beskyttelse, udrydde fattigdom og social udstødelse, løse problemerne forbundet med usikker beskæftigelse og styrke arbejdstagernes, de lediges, de ældres og børnenes sociale rettigheder. Det er helt afgørende at sikre alle ret til offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet inden for f.eks. vandforsyning, sundhed, undervisning og bolig, og derfor er det vigtigt, at EU inden for WTO og GATT undlader at kræve liberalisering af markedet for tjenesteydelser. 
Georgios Karatzaferis,
   Fru formand, globaliseringsbegrebet er ikke nyt, det er ikke blevet introduceret for nylig. Det startede fra Rom som økumeni, i forrige århundrede forsøgte kommunisterne at gennemtvinge det i form af internationalisering, og i dag er globalisering kapitalismens svar.
Jeg kunne godt lide at spørge tilfældige borger i Europa - en handlende i Köln, en håndværker i Marseille og en landmand i Grækenland - om de finder globaliseringens resultater positive.
De eneste, der er tilfredse, er kineserne med en vækst på 12 %. Hvad får vi ud af det? Hvad går godt i Europa? Lande med en stærk økonomi såsom Tyskland har nu underskud. Hvad får vi ud af det? Arbejdsløsheden stiger, og vi kan ikke få den under kontrol. Hvad får vi ud af det? Alt kommer fra Kina. Er det ikke sandt, at alt kommer fra Kina? Er det ikke sandt, at vi, nu hvor situationen er løbet løbsk, blot forsøger at finde en måde at forhindre, at hele Kina kommer her? Det er virkeligheden. Den tredje verden tog vores fabrikker, og vi får deres indbyggere.
Det er grunden til, at vi har disse hændelser i Frankrig, med de, som hr. Sarkozi kaldte afskum. Jeg er selvfølgelig uenig med den franske udenrigsministers ordvalg, men disse mennesker har ikke noget arbejde, fordi de fabrikker, de arbejdede i, er flyttet til Nordafrika eller Balkan.
Så globaliseringen gavner ikke os europæere, men vi er så kloge. Vi tog vores valuta og revaluerede den med 50 % i forhold til dollar. Hvad skal vi stille op med en så høj euro? Hvordan skal vi kunne klare globaliseringen? Hvordan kan vi bevare holdbare pensioner? Ved De, hvor høj en gennemsnitlig pension i Grækenland er? Den er lig med et europaparlamentsmedlems daglige vederlag. De 270 euro, vi modtager her i dag, er mere end, hvad en græsk landmand modtager om måneden. Kan vi bevare en holdbar europæisk pension? Kan vi bevare arbejde til alle europæere? Kan vi bevare bomulden, som ligger på lagre i Grækenland, og som Europa ikke aftager for at kunne aftage bomuld fra tredjelande? Kan vi bevare den spanske olie, som Europa ikke aftager for derimod at aftage olie fra Tunesien?
Det er virkeligheden. Hvilken globalisering er det, vi taler om? Hvad er resultaterne? Jeg gentager, hvad får Europa ud af det? Hvad bevarer vi til de europæiske borgere? Vi har danset efter USA's pibe, så storkapitalen kan høste udbyttet.
De eneste, der er glade, er Carrefour og Lidl, og hvorfor det? Fordi de udnytter folk. Jeg gik ind i Lidl her i Strasbourg og købte nogle få ting. Jeg købte de samme ting i mit eget land tre gange dyrere. Det samme produkt, det samme navn, den samme mængde. Hvordan skal de små detailhandlere overleve? Hvordan skal håndværkerne overleve? Det er grunden til, at vi nærmer os økonomisk stagnation, et problem, vi må tage stilling til. Tag Dem i agt, jeg ved ikke, om denne ubesindige udvidelse af Europa vil blive dets undergang, men EU's største problem vil blive økonomien. Globaliseringen vil skade Europas fremtid alvorligt.
Brian Crowley,
   Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans arbejde. Når vi taler om globaliseringen, drejer vores kommentarer og bekymringer sig alt for ofte kun om handelen og ikke om globaliseringens sociale aspekter. EU kan rent faktisk spille en meget betydelig rolle i forbindelse med udbredelse af bedste praksis på basis af det, som vi har opnået inden for Unionen.
Selv om der er fejl i det europæiske system, er der også mange gode og positive ting. Jeg vil blot give et enkelt eksempel. For to uger siden var jeg i Nairobi. I et af slumkvartererne besøgte jeg en skole med 1.690 elever og 22 lærere. Skoleinspektøren tjente, hvad der svarer til 150 euro om måneden. Den eneste grund til, at der gik så mange børn i skolen, var, at de fik mad doneret af EU og Verdensfødevareprogrammet. De blev opmuntret til at lære, men fik også mad. Det minder mig om talemåden: "Giv ikke en mand en fisk, men lær ham at fiske".
Et af de vigtigste aspekter af globaliseringens sociale dimension er uddannelse, for lige meget hvor mange handelsspørgsmål man behandler, eller hvor mange præferencehandelsaftaler man indgår med udviklingslandene, vil folk i disse lande aldrig kunne undslippe den fattigdom, som mange af dem er dømt til, hvis de ikke får ordentlig adgang til uddannelse og sundhedsvæsen og lærer at forstå, hvordan systemerne fungerer. Vores rolle, vores pligt og vores ansvar, i forbindelse med både verdenshandelen og FN, og endda i forbindelse med vores egen udviklingsbistand, bør først og fremmest være at sikre, at menneskene er i fokus, når vi taler om globalisering. Det drejer sig ikke kun om handelsblokke. Det drejer sig ikke kun om økonomisk afkast. Det drejer sig om at sikre, at verden bliver et bedre sted at leve for de fremtidige generationer. Det kan vi kun opnå ved at investere i menneskene.
Carl Lang (NI ).
   - Fru formand, det anføres i denne betænkning, at EU kan yde et væsentligt bidrag til globaliseringen ved at udvikle vores sociale model og fremme denne på internationalt plan. Med 25 millioner arbejdsløse i Europa må man imidlertid spørge, hvilken social model De sigter til. Drejer det sig om den fejlslagne Lissabon-proces? Drejer det sig om forgældede stater på fallittens rand, social usikkerhed, tyngende skatter, ny fattigdom, som rammer Europas såkaldte fjerde verden? Skulle alle disse forhold virkelig efter Deres opfattelse udgøre en social model, som er egnet til videre udbredelse?
Ønsker De et konkret indtryk af globaliseringens sociale dimension, vil jeg opfordre Dem til at besøge nogle af de 300 franske byer, som i mere end to uger har dannet ramme om et socialt oprør, etniske uroligheder og had vendt mod Frankrig. Biler er blevet afbrændt, skoler, vuggestuer, gymnasier og hospitaler er blevet ødelagt for ikke at tale om, hvordan brandvæsenet og ordensmagten er blevet udsat for systematiske og udbredte overfald. Så vil De kunne bedømme de konkrete og synlige konsekvenser af den ultraliberale, ekstremt globaliseringsorienterede og indvandringsorienterede økonomiske politik, de europæiske institutioner og medlemsstater, med Frankrig i spidsen, har ført i de seneste 25 år.
Deres sociale integrationsmodel er i virkeligheden en regulær desintegrationsmodel. Det drejer sig om økonomisk og industriel desintegration, social desintegration, kulturel desintegration og institutionel desintegration. I kølvandet på virksomhedsflytninger til lande med lave sociale produktionsomkostninger følger befolkningens flytning fra fattige lande til lande med højt socialt sikringsniveau. Udbredt social dumping på grund af globaliseringen er lige, hvad der skal til for at udvirke social tilbagegang. Deres økonomiske globalisering er i realiteten globaliseret social dumping og globaliseret migration. Indvandrere i stort tal søger til Europa, mens virksomheder i stort tal søger væk fra Europa. Vi må i dag finde os i ikke blot hærværksmændene i forstæderne, men også de økonomiske hærværksmænd, der rammer vores industrier, hvortil kommer de politiske og institutionelle hærværksmænd, som rammer vores nationale identitet, den nationale enhed, suveræniteten og vores civilisatoriske værdier. Den tvungne økonomiske og migrationsorienterede globalisering vil i sidste instans påtvinge europæerne et multietnisk samfund og et samfund, som består af en række fællesskaber, og som er kendetegnet ved positiv særbehandling, tvungen etnisk fællesskab og et socialt sikringsniveau, som bedst kan sammenlignes med niveauet i det kommunistiske Kina. Det er selvsagt ikke vores model, og det er helt afgørende at få bremset denne helvedesmaskine.
Mihael Brejc (PPE-DE ),
   Jeg vil begynde med at undskylde min sene ankomst, som skyldes flyforsinkelser og trafikpropper i Strasbourg.
Den betænkning, vi drøfter i dag, indeholder bl.a. en redegørelse for foranstaltninger vedrørende globaliseringens sociale dimension. Betænkningen udgør også et indledende svar fra udvalget og Europa-Parlamentet på globaliseringens dimensioner og selvfølgelig rapporten fra World Commission on the Social Dimension of Globalisation oprettet under Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO).
Der findes flere definitioner på globalisering. Grundlæggende forstår man ved globalisering en progressiv integration af økonomier og samfund. Den drives af nye teknologier, nye økonomiske forbindelser og nationale udenrigspolitiske foranstaltninger truffet af forskellige enheder lige fra regeringer til det civile samfund. Globaliseringen er en proces, der ikke indebærer noget ideologisk budskab, hverken fra venstre eller fra høje, hverken fra de liberale eller de grønne. Det er en proces, der har positive og negative følger. Af denne årsag kan vi anlægge forskellige synsvinkler: økonomiske, finansielle, teknologiske, miljømæssige osv.
Denne betænkning omhandler globaliseringens sociale dimensioner. I Kommissionens meddelelse belyses den sociale dimension i forbindelse med bilaterale og regionale forbindelser inden for Europa, herunder bilaterale og regionale aftaler, politisk dialog på regionalt plan, EU's naboskabspolitik, respekt for menneskerettighederne og demokratisering i tredjelande, migrationsudvikling osv.
Jeg vil desuden nævne millenniumudviklingsmålene, som bl.a. lægger særlig vægt på samarbejdspolitikken, på sikring af, at handelspolitikken fuldt ud understøtter den sociale udvikling ved at give udviklingslandene adgang til de industrialiserede landes markeder, og på støtte til konkrete initiativer til fordel for sociale fremskridt og implementering af bedste praksis.
Jeg har i betænkningen understreget, at vi bør styrke de globaliseringsfaktorer, der har en positiv indvirkning, og at vi bør skabe de betingelser, der er nødvendige for at reducere globaliseringens negative indvirkning. EU's medlemsstater kan udvikle en bedste praksis og tjene som et eksempel til efterfølgelse for andre dele af verden, og vi bør arbejde på at gøre den ændrede Lissabon-strategi til en succes.
Vi bør fremme et klima, der begunstiger initiativ, investering og socialt fremskridt. Vi har dog brug for et mere fleksibelt arbejdsmarked, mindre bureaukrati og større personligt ansvar. Hvis vi skal bevare den europæiske økonomis konkurrencedygtighed og den sociale udvikling i Europa, har vi brug for store investeringer i menneskelige ressourcer, og jeg finder det derfor glædeligt, at Kommissionen ønsker at arbejde i denne retning.
Europa-Parlamentet bør støtte de såkaldte kernearbejdsnormer og ILO's . Vi bør arbejde på at opnå observatørstatus for ILO i Verdenshandelsorganisationen, så vi kan opnå en bedre interinstitutionel dialog. Vi bør understrege betydningen af en fælles front inden for de internationale institutioner, udvikle virksomhedernes sociale ansvar og tilskynde virksomhederne til at træffe passende foranstaltninger og gennemføre bedste praksis. Jeg kan i denne forbindelse nævne OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder. Vi bør også sætte fokus på uddannelsesinstitutionernes og mediernes betydning for at holde offentligheden informeret om globaliseringens følger.
Jeg har desuden med interesse noteret mig tanken om at nedsætte en parlamentarisk gruppe, der skal sikre kohærens og konsekvens mellem de økonomiske, sociale og miljømæssige foranstaltninger på globalt plan og skabe et samlet overblik over de vigtigste internationale organisationer.
Høringen om Kommissionens meddelelse og min betænkning har afstedkommet en række ændringsforslag, som på ingen måde vedrører globaliseringens sociale dimension. Jeg må opfordre Dem til at begrænse denne høring til globaliseringens sociale konsekvenser, selv om jeg har stor forståelse for, at flere af mine kolleger ønske at sætte fokus på andre aspekter i denne forbindelse.
Vi har følgelig modtaget ændringsforslag vedrørende den fælles landbrugspolitik, miljøaspekter, handel med olie og gas osv. Nogle af disse ændringsforslag er så virkelighedsfjerne, at de snarere hører hjemme i den socialistiske histories skraldebøtte end i en moderne velfærdsstat, og jeg kan derfor ikke støtte dem.
Jeg vil benytte denne anledning til at takke Kommissionen for at have udarbejdet denne udmærkede meddelelse såvel som alle mine kolleger, der har ydet et vigtigt bidrag til udformningen af denne betænkning fra Europa-Parlamentet om globaliseringens sociale dimension.
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det glæder mig at få lov til at tale lige efter ordføreren.
Der hersker ingen tvivl om, at globaliseringen fører til stigende økonomisk produktivitet, lige såvel som den reducerer omkostningerne og forskellene mellem virksomhedskulturer. Det er det positive. Men den medfører også en langt skarpere konkurrence, hvilket kan føre til graverende tab af arbejdspladser og være en kilde til ængstelse blandt arbejdstagerne.
Hr. Christensen har fuldkommen ret, når han siger, at fordelene ved globaliseringen ikke er fordelt ligeligt, men den bringer fremskridt, og Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater går ind for at udnytte dette fremskridt og tage fat på at løse strukturproblemerne. Hvis vi ønsker at se fremad og konkurrere - hvilket vi bliver nødt til - så må vi have reformer, men vi må samtidig finde innovative måder at reagere på de sociale udfordringer på.
Hr. Brejc udarbejdede en fremragende betænkning i juni, som var tilstrækkelig afbalanceret, og den koncentrerede sig om det væsentlige og kom med helt klare løsninger. Men dens 17 kompakte punkter er pludselig svulmet op til 39, fordi visse medlemmer af Parlamentets venstrefløj ønskede at tilføre betænkningen en helt ny dimension, som efter deres mening var nødvendig. Jeg er ikke enig med dem! I løbet af et øjeblik gør de effektive institutioner til reguleringsinstrumenter. Man kan næsten fornemme det truende bureaukrati. De opfordrer Kommissionen til at undersøge, om fiskeripartnerskabsaftaler er i overensstemmelse med millenniumudviklingsmålene, og understreger vigtigheden af emner som de truende miljøskader og tabet af biodiversitet.
Hvis emnet havde været "globaliseringens miljømæssige dimension", så havde det været helt fint og noget vi kunne tale om, men betænkningen handler om "globaliseringens sociale dimension". Der er tidspunkter, hvor man må koncentrere sig om emnet for ikke at ende i store vanskeligheder. Det er grotesk, når der f.eks. bliver krævet foranstaltninger for at hindre virksomheder i at flytte for at opnå subsidier fra EU. Hvor en virksomhed skal etableres, bliver ikke besluttet med kort varsel og med udbetalinger fra Bruxelles for øje. Det er en langsigtet proces, som kræver store økonomiske transaktioner og langsigtede beslutninger fra ledelsens side.
Lad os tynde lidt ud i junglen af ordskvalder, irrelevante emner og bombastisk ideologisk retorik, der hele tiden bliver gentaget. De centrale krav i initiativbetænkningen var faktisk meget klare, nemlig omfattende investeringer i menneskelige ressourcer, forbedringer af landenes uddannelsessystemer, fremme af erhvervskompetence - som der er mere behov for end nogensinde før - og skabelse af job af høj kvalitet i henhold til Lissabon-strategien.
Og hvad så med ILO? Jeg er enig med ordføreren og nogle af dem, som allerede har haft ordet, i, at ILO skal koncentrere sig mere om anstændige arbejdsvilkår. Vi må fortsætte kampen for at forhindre social udstødelse, for at afskaffe børnearbejde og vinde kampen mod fattigdom. ILO skal have observatørstatus i WTO, og vi så gerne et forum om virksomhedernes sociale ansvar. Små og mellemstore virksomheder skal have bedre netværk, hvis de skal blive i stand til at tage aktiv del i den globaliserede økonomi, og hvis der skal skabes nye job. Hvis den sociale dimension skal styrkes, skal arbejdsmarkedets parter inddrages i alle beslutningsprocesser. 
Harald Ettl (PSE ).
   - Fru formand, jeg er taknemmelig over for hr. Mann, fordi han har vist, at vi er tilbage på samme linje. I december i år finder WTO's sjette ministerkonference sted i Hongkong, og det vil blot være endnu en af slagsen, hvor et forbud mod børnearbejde eller afskaffelse af tvangsarbejde ikke vil blive diskuteret, for slet ikke at nævne forsamlingsfriheden eller retten til at danne fagforeninger.
De eksempler, jeg netop har givet, er grundlæggende arbejdstagerrettigheder, som er en forudsætning for . Kommissionens meddelelse, som vi diskuterer i dag, nævner de ting, som Fællesskabet kan gøre for at gøre globaliseringsprocessen mere fair for alle. I den forbindelse vil jeg gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på et forhandlingsmandat fra WTO's ministerkonference i 1999 i Seattle, som gav udtryk for EU's ønske om en konference på ministerplan om emnerne handel, beskæftigelse og grundlæggende arbejdstagerrettigheder.
På det tidspunkt forpligtede Kommissionen - og det er medlemmerne af Kommissionen, som jeg gerne vil minde om det - sig til at afholde sådan en konference i 2001. Hvis De, kære kommissionsmedlemmer, ønsker at skride til handling, så foreslår jeg, at De begynder med at gøre det, som De forpligtede Dem til for flere år siden. Jeg forventer ikke andet af Dem, end at De endelig får afholdt denne konference, for er mere aktuel end nogensinde, hvis De tager globaliseringens sociale dimension seriøst - hvilket De burde. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. Brejcs tilgang til et emne med så følsomme forgreninger - globaliseringens sociale implikationer - er særdeles effektiv. Der er tale om et emne af stor betydning, der også gav anledning til en livlig debat på stats- og regeringschefernes uformelle møde den 28. oktober på Hampton Court.
Globaliseringen er en kompleks proces, en kilde til både muligheder og udfordringer, og den bør derfor forvaltes på en sådan måde, at vi kan udnytte alle dens fordele og samtidig minimere de medfølgende sociale og økonomiske skævheder.
Her kan Unionen yde et positivt bidrag ved at søge at udbrede sin egen udviklingsmodel på internationalt plan. Jeg tilslutter mig derfor ordførerens forslag om at forny og forstærke Lissabon-strategien, som understreger de økonomiske, sociale og miljømæssige dimensioners indbyrdes afhængighed.
Jeg er også enig i hans bedømmelse af betydningen af at investere i menneskelige ressourcer, erhvervsuddannelse og forskning og nyskabelse, som alle er vektorer for en udvikling fokuseret på social retfærdighed.
Men det er i sig selv ikke nok. Som den senere tids begivenheder i de franske forstæder viser det, har endog Unionens mest industrialiserede lande alvorlige sociale problemer, som betyder, at hele befolkningssegmenter føler sig marginaliseret.
God global styring er ikke tilstrækkeligt til at løse disse problemer. Der er også behov for større forståelse for de enkelte landes behov. En globaliseret økonomi kan kun overleve og udvikle sig, hvis den sikres et mere solidt grundlag. Den bør fremme en mere ekstensiv og mere omfattende social indsats og bør være forenelig med lokale krav. Det er grunden til, at vi nødvendigvis bør tænke globalt og handle lokalt. Efter min opfattelse er nøgleordet 
Den europæiske model trænger således til en omfattende revision, der, uden at true de vigtige sociale fremskridt, vi har nået i det 20. århundrede, kan bringe den nærmere befolkningen og således i højre grad tilpasse den de konstante samfundsmæssige og økonomiske forandringer, der nu finder sted på globalt plan. Europa bør modigt gå fremtiden i møde og kan ikke tillade sig ikke at bestå globaliseringsprøven. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Fru formand, den såkaldte globaliseringsproces belyser den kapitalistiske udviklings barbari og den imperialistiske gennemtrumfning af storkapitalens valg med smertefulde konsekvenser for arbejderklassen, græsrodsbevægelserne og miljøet.
Globaliseringen er den centrale ideologi i de urbane og småborgerlige opportunistiske ideologiske bevægelser, som er af forskellig observans, men har en fælles ambition om at prøve at kamuflere kapitalismen og dens klassestruktur.
I Kommissionens meddelelse om globaliseringens sociale dimension analyseres fænomenet ud fra storkapitalens interesser, og man forsøger at skjule den virkelige årsag til nutidens problemer. Samtidig indeholder den, hvad angår den nye økonomiske og sociale virkelighed, der er under opbygning, et forslag som en strategi på regionalt og internationalt plan om et angiveligt behov for at acceptere og reformere de imperialistiske fællesskaber.
Kapitalistiske omstruktureringer er EU's svar med forbedret konkurrencedygtighed som hovedtema. Lissabon-strategien og den opdaterede udgave heraf skal lykkes, eftersom de er grundlæggende parametre i Kommissionens valg og forslag angående EU's bidrag til globaliseringsprocessen. En evaluering af alle data viser, at termen "globalisering" er misvisende. Den skjuler systemets karakter og krise. Den tid, vi lever i, er ikke globaliseringens tid, det er imperialismens tid. Arbejderklassen og arbejderne generelt afviser denne reaktionære proces og den såkaldte globaliseringskurs og kæmper for radikale ændringer og blomstrende græsrodsbevægelser. 
Guntars Krasts (UEN ).
   - Fru formand, denne betænkning er udarbejdet på et tidspunkt, hvor borgerne i EU's medlemsstater føler en stadig stigende bekymring over de processer, der forårsages af eller tilskrives globaliseringen. Det er meget foruroligende, at offentligheden ofte opfatter udfordringerne i forbindelse med EU's udvikling som en globaliseringsproces, og det er endnu et væsentligt argument for at fastlægge passende foranstaltninger, hvorved globaliseringen kan tilføjes en social dimension.
Globaliseringsprocessen indebærer, som det med rette understreges i betænkningen, også betragtelige fordele, men tilsvarende vil vi ikke kunne udnytte globaliseringens fordele, som objektivt set er af afgørende betydning overalt i verden, hvis vi ikke er opmærksomme på de sociale aspekter tilstrækkeligt tidligt. Globaliseringsprocessens resultat vil afhænge af, hvorvidt deltagerne er i stand til at tilpasse sig hurtige ændringer af vilkårene, og vi bør derfor understrege betydningen af at gennemføre Lissabon-strategien, hvilket anføres flere steder i betænkningen, således at Unionen kan drage størst mulig fordel af globaliseringsprocessen og sikre offentlighedens accept af denne proces i medlemsstaterne.
Efter min opfattelse afspejler betænkningen på dette punkt ikke virkeligheden i EU i dag. De endeløse drøftelser om reformen af den fælles landbrugspolitik viser, at EU i øjeblikket kun kan nå til enighed om en budgetstruktur, der opfylder behovet i det 19. århundrede. Vi er her i Parlamentet vidner til kampene om direktivet om tjenesteydelser. Vi ved, hvor vigtigt dette direktiv er for EU's Lissabon-strategi. Det er en af strategiens hovedhjørnesten. Det er derfor efter min opfattelse vores manglende vilje, der udgør den største fare i forbindelse med globaliseringen, eftersom offentligheden i stadig flere EU-medlemsstater ikke er parat til at tage de konkurrencemæssige udfordringer op selv inden for EU. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - fru formand, globaliseringen er uafvendelig. Heldigvis repræsenterer den også en stor mulighed for mennesker fra alle kontinenter, lande og regioner. Det er den blomstrende kinesiske økonomi et levende bevis på.
På samme måde som socialismen var nødvendig for at mildne det 19. århundredes kapitalisme, har globaliseringen i dag brug for en social dimension, uden hvilken den blot vil udgøre en forspildt chance for menneskeheden.
I en tid, hvor det er absolut nødvendigt, at EU udtaler sig enstemmigt til fordel for en globalisering med et menneskeligt ansigt, pinagtigt tydeligt, at EU selv mangler integration, en fælles udenrigspolitik, et stærkt budget og et direktiv om tjenesteydelser, der kan hjælpe de nye medlemsstaters økonomi frem. Arbejdstagerne har ikke fri bevægelighed inden for EU i modsætning til kapitalen, og den fælles landbrugspolitik er uretfærdig.
Det er derfor så meget mere prisværdigt, at ordføreren midlertidigt tilsidesætter den uretfærdige sondring mellem gamle og nye medlemsstater og i stedet kræver en retfærdig fordeling af goderne på globalt plan. Den europæiske model som defineret i Lissabon-strategien bør blive vores visitkort og vores førende eksportartikel.
Akkumuleringen af goder har nu nået sådanne niveauer, at den vigtigste opgave, verden står over for, er beslutningen om at fordele disse goder retfærdigt og samtidig sikre, at alle kan leve og arbejde under værdige forhold. Udflytningen af menneskerettighederne og arbejdstagernes rettigheder bør således følge i hælene på udflytningen af kapital. Vi bør oprette institutioner, der støtter WTO's arbejde og arbejder på at tilføje globaliseringen en social dimension, såsom det råd for menneskelig udvikling, der henvises til i betænkningen. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Fru formand, først vil jeg takke min kollega hr. Brejc for arbejdet med denne betænkning og for hans bestræbelser på at koncentrere det om de virkelig vigtige spørgsmål. Jeg må dog sige, at det bliver svært at støtte betænkningen, således som den er blevet udformet efter udvalgets behandling, hvis der ikke kommer ændringer hertil. I betænkningens nuværende form står der, at globaliseringen fører til kløfter og ublancer mellem lande og i samfundene. Det er ikke sandt! Hvis der er noget, globaliseringen har givet, er det velfærd og velstand til de fattige dele i verden. Vi ser i dag, hvordan fattigdommen er blevet bekæmpet i store dele af Asien. Vi ser, hvordan mennesker i Taiwan, Kina, Indien og mange flere lande langsomt får en gradvis øget værdighed og øget velstand. Globaliseringen har bidraget til at bryde en fattigdom, som i århundreder har præget store dele af verden. I disse dele ser vi i dag voksende rigdom og voksende velfærd samt voksende respekt for det enkelte menneske. Det, som er vigtigt at sige, er, at det forholder sig modsat det, der står i selve betænkningen, det er nemlig i de dele af verden, som globaliseringen ikke er nået til, at vi har stagnation og fattigdom, f.eks. i de dele af Afrika og Asien, hvor man ikke praktiserer fri og åben handel, og hvor mennesker er udelukket fra globaliseringen.
Fru formand, det er manglen på globalisering og på deltagelse i den globale økonomi, som skaber fattige mennesker, fattige levevilkår og uværdige arbejdsmiljøer. Det er også let at se, for hvor finder vi de værste arbejdsmiljøer og de værste sociale vilkår? Det er ikke i de lande, som udvikles, men i de lande, som tilhører den tabte verden, lande, som er udelukket fra den globale økonomi.
Det kan også være værdifuldt at spørge sig selv, om vi ville få det bedre, hvis den fattige verden ikke blev udviklet. Ville vi få det bedre, hvis den kinesiske eller den indiske økonomi ikke var blevet udviklet? Svaret på dette spørgsmål er selvfølgelig nej af flere forskellige grunde, dels fordi det er godt, at disse lande får en øget velfærd, dels fordi dette er vores voksende markeder. Europa er et kontinent, som i allerhøjeste grad lever på globaliseringen. Vores velfærd, vores velstand og vores høje lønninger er baseret på, at vi har virksomheder, som kan handle og vokse over hele verden med kvalificeret produktion og kvalificerede tjenester.
Hvis vi forsøger at udelukke globaliseringen, rammes vi. Hvis vi forsøger at påtvinge andre lande vores regler, rammes de. Det er den frie handel, som historisk set og i dag skaber øget velfærd og respekt for mennesker. Det skal vi holde os til i vores politik. 
Kader Arif (PSE ).
   - Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Brejc for den betænkning, han har udarbejdet. Den kommer i rette øjeblik, kun få uger før indledningen af WTO-topmødet i Hongkong.
Den form for globalisering, vi kender i dag, er altid blevet præsenteret for os som positiv og som en kilde til velstand. Den har ganske afgjort sine vindere, men med et lån fra den tidligere franske premierminister kunne man sige, at der er tale om et nyt aristokrati, pengenes og magtens aristokrati, som nu høster udbytte og efterlader et flertal som tabere. Vi kan ikke blot konstatere en forværring af ulighederne i Nord-Syd-forholdet, men vi ser, at disse uligheder nu smitter af på Syd-Syd-forholdet og forholdene inden for det europæiske samfund, hvor kløften mellem de rigeste og de fattigste er blevet markant dybere de seneste år.
Der tilstræbes social globalisering med den konsekvens, at sociale rettigheder bringes i fare, og med uværdige arbejdsforhold og farlige ubalancer som konsekvens. I betragtning af denne nye situation kan vi ikke længere se på verden med samme ubekymrethed. Vi må tage til efterretning, at denne proces, den liberale, uigennemsigtige og uhæmmede globalisering, vækker bekymring hos borgerne.
Men hvem kan bebrejde dem, at de nærer frygt for beskæftigelsen, fremtiden, demokratiet og miljøet på denne Jord? Ingen. For hvad har vi gjort for at imødegå disse helt legitime bekymringer? Jeg vil tillade mig som nyeste eksempel at nævnte FN's seneste topmøde i New York, hvis resultater er skuffende. De er skuffende, hvad angår de konkrete forpligtelser over for de fattigste lande, og de er skuffende, hvad angår reformen af de internationale institutioner. Europa bør optræde kohærent og troværdigt. Når det gælder det multilaterale plan, er det ensbetydende med at foregå med et godt eksempel. Derfor er det af største vigtighed, at strenge sociale og miljømæssige standarder integreres i handelsbestemmelserne, og at der sikres kontrol med efterlevelsen af disse standarder i forbindelse med de bilaterale aftaler, vi indgår.
Europa bør også foregå med det gode eksempel på det interne plan. I den forbindelse bør vi forbedre modellen, iværksætte en social harmonisering, som bringer forbedringer, bringe nedbrydningen af de offentlige tjenester til ophør og afvise et markedsfokuseret Europa. Europa er en chance, et håb. Det bør være primus motor for en anden form for globalisering. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   - Fru formand, hr. kommissær, på mange områder deler jeg synspunkterne i det slovenske parlamentsmedlem hr. Brejcs betænkning, men er dog ikke enig med ham på alle punkter.
De siger, at Lissabon-strategien ved at samle de sociale komponenter vil sætte os i stand til at tage udfordringerne forbundet med globalisering op. Det vil ikke være tilfældet! Vi lever i 2005, halvdelen af perioden er gået. Vi har foretaget en midtvejsevaluering og kritiseret, at disse metoder ikke vil fungere alene. Globaliseringen har i vid udstrækning bidraget til at skabe velstand, men - og det er møntet på hr. Hökmark - også til at skabe større fattigdom, større marginalisering og til større social differentiering, hvilket nu engang ikke er ensbetydende med lighed og retfærdighed for alle.
For det andet bør vi have mere at sige om topmødet i Göteborg, for her blev triaden mellem økonomi, sociale forhold og miljø forankret - hvor jeg gerne så forbrugerbeskyttelse tilføjet - for det er vores hovedanliggende. Handel skal pr. definition være fri, men liberalisering alene vil ikke bringe os videre, for vi har brug for standarder på miljø- og arbejdsbeskyttelsesområdet samt sociale standarder, og kun hvis vi inddrager dem og tager hensyn til dem, har vi en chance for at skabe i hele verden. Det ligger langt fra Deres tilgang, og det er også grunden til, at konferencen i Hongkong desværre vil blive en gentagelse af det, som vi har set før. Hvis vi kun fokuserer på handelen og ikke tager hensyn til de andre nødvendige samfundsmæssige elementer, så kommer vi ingen vegne.
Jeg tror, at vi ville have en chance, hvis vi håndhæver de allerede eksisterende globale standarder og kun importerer de varer til EU, som bliver produceret efter disse standarder. Det ville hjælpe os og vende udviklingen. 
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Fru formand, vi lever i et globalt miljø, og mange af vores politiske problemer løses inden for en multilateral ramme. Det er derfor indlysende, at det er denne struktur, vi bør anvende til løsning af globale problemer såsom fattigdom.
Jeg bifalder - som de fleste - G8-landenes nylige initiativ om yderligere gennemførelse af gældslettelsesprocessen for den tredje verden. Det er kun på sin plads, eftersom gældslettelsesproblemet i øjeblikket lammer mange lande i den tredje verden. Initiativet for stærkt forgældede, fattige lande sikrede kun i begrænset omfang gældslettelse for de 42 fattigste lande i verden, men det var kun den udviklede verdens første forsøg på at løse problemet med gældslettelse. EU er den største yder af udviklingsbistand i verden og må derfor fortsat udvise ægte lederskab, når det drejer sig om at løse problemer i forbindelse med humanitær bistand og udviklingsbistand.
Jeg mener også, at WTO er den bedste struktur, når konkurrencen inden for de industrielle erhverv og handelssektorerne skal åbnes. Det er i vores alle sammens interesse, at der skabes en multilateral ramme for regulering af handelsforbindelserne mellem WTO's 150 forskellige medlemslande på nuværende tidspunkt.
Det står således klart, at der skal træffes hårde beslutninger, hvis der skal opnås en aftale i tide inden ministerkonferencen i Hongkong i næste måned. Jeg ønsker ikke en gentagelse af WTO-forhandlingerne i Cancun, hvor lejligheden ikke blev udnyttet, og som betød et tilbageskridt på mindst to år. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand, globaliseringen er en ubestridelig realitet og en igangværende proces.
Jeg vil lykønske Kommissionen med dens medvirken til oprettelsen af og arbejdet i det udvalg, der udarbejdede rapporten fra Verdenskommissionen for den Sociale Dimension af Globaliseringen, samt med dens hensigtserklæring om at yde et effektivt bidrag til overvågningen af udvalgets arbejde.
Kommissionens meddelelse om Verdenskommissionens rapport omfatter et bredt spektrum af emner vedrørende EU's interne og eksterne politikker, når det opererer på globalt plan.
Ordføreren fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, hr. Brejc, fortjener ros, fordi han med sine kommentarer til meddelelsen har frembragt en vigtig betænkning med en omfattende liste over ønsker og advarsler for at fremhæve det væsentlige mål i de to foregående tekster. Målet er selvfølgelig en mere rimelig fordeling af globaliseringens fordele blandt alle jordens folkeslag samt bedre forudberegninger af de omkostninger, der ofte er forbundet med pludselige globale ændringer. Den omfattende ønskeseddel i både meddelelsen og i Verdenskommissionens rapport skal inkorporeres af medlemsstaterne i det daglige lovgivnings- og forvaltningsmæssige arbejde.
I betænkningen understreges det med rette, at hele det uddannelsesmæssige spektrum i udviklingslandene er det vigtigste middel til at skabe kvalitetsjob, der vil sikre et bedre liv for folk i deres fødeland, fordi et andet emne bortset fra fattigdom, børn og kvinders overanstrengelse er bekymringen over hjerneflugten fra udviklingslandene inden for specielt sundhedsområdet.
Lad os i alle EU-institutionerne medvirke til at skabe midlerne til at overvåge den globale økonomis multilaterale system og tage fat på sammenhængen og konsekvensen mellem globale økonomiske, sociale og miljømæssige politikker. Vi glæder os også over de sociale organisationers positive globale indsats for at fremme ærlige sociale styringssystemer og nok så vigtigt i forbindelse med OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder, hvilket Kommissionen støtter.
Det globale område har et navn på græsk. Det kaldes økumene, og det afledte udtryk økologi - pleje af miljøet - findes på utallige sprog. Dets oprindelige mening er imidlertid den beboede del af et område, og det minder os om vores forpligtelse til at kæde globaliseringen sammen med verdenserklæringen om menneskerettigheder og behovet for at gøre Den Internationale Arbejdsorganisations arbejdsregler obligatoriske. EU har fem år til at opfylde Lissabon-strategien og gøre Europa til den vigtigste magt i videnøkonomien med respekt for miljøet og fremme af en ny samfundsmodel, som vi kan foreslå på globalt plan. 
Emine Bozkurt (PSE ).
   - Fru formand, forretningsfolk taler gerne om en vind-vind-situation, en situation, som alle har fordel af. Millioner af mennesker i Europa og i resten af verden anser ikke globalisering for at være en vind-vind-situation. Nogle har fordel af den, og andre oplever kun de negative virkninger, dvs. en vind-tab-situation. Selv om kritikere ikke anser det for muligt, mener jeg, at vi skal forsøge at gøre globalisering til en vind-vind-situation.
Hr. Brejcs betænkning indeholder en række interessante forslag med henblik på at opnå dette. Jeg støtter hans opfordring til at bruge EU-penge til at mindske de negative virkninger af globalisering. Det skal dog være tydeligt, hvad der menes med dette. Vi skal ikke unødigt pumpe penge rundt, og vi skal ikke for enhver pris opretholde industrier, som alligevel er dømt til at forsvinde. I stedet skal vi frigøre penge for at sørge for, at folk, der mister deres job på grund af globalisering, har mulighed for at finde arbejde i en anden sektor.
Pengene skal altså bruges til at skabe nye muligheder og ikke til unødigt at forlænge nødlidende sektorers lidelser. For så vidt som dette er hensigten, er jeg glad for Kommissionens forslag om at oprette en globaliseringsfond. Hertil behøver vi ikke nødvendigvis benytte nye midler. Vi kunne se på, hvordan eksisterende midler kan bruges til at udforme denne globaliseringsfond konkret, for det er klart, at vi skal gøre noget. Hvis vi ikke gør noget for folk, som mister deres job på grund af globalisering, ender de i en tab-tab-situation.
Jeg takker hr. Brejc for denne betænkning, som efter min mening giver anledning til at iværksætte yderligere foranstaltninger. Ikke ord, men handlinger. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Fru formand, globaliseringen er kommet for at blive, og den skal bringe os fordele. Det er lovgivernes rolle ikke at modsætte sig globaliseringen, men at sørge for, at dens fordele kommer så mange som muligt til gode. I den henseende bør vi anerkende og bifalde Kommissionens proaktive rolle, når den støtter FN's konklusioner.
Jeg beklager ligesom hr. Kułakowski, at Rådets formand tilsyneladende ikke anser dagens forhandling for vigtig nok til at kræve tilstedeværelsen af en minister. Globaliseringens sociale dimension er meget vigtig, fordi globaliseringen medfører ændringer, og alle ændringer er udfordringer. Vores rolle er afgjort at hjælpe samfundet med at ruste og tilpasse sig, så det er bedre i stand til at imødegå denne udfordring. Som hr. Crowley formulerede det så fint her til aften, drejer det sig alt sammen om mennesker.
Den oprindelige Brejc-betænkning behandlede emnet på en fintfølende og fornuftig måde. Desværre indeholder den nu, som det så ofte er tilfældet efter behandling i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, ændringsforslag, der er mindre fintfølende og bestemt mindre fornuftige. Derfor er vi nødt til at besvære Parlamentet med at stemme i morgen, så vi kan komme nærmere den oprindelige betænkning og få slettet de fleste af disse ændringsforslag, undtagen naturligvis mit eget!
Vi kan ikke støtte det pludselige forslag om at gøre VSA - virksomhedernes sociale ansvar - obligatorisk. Vi kan ikke støtte opfordringer til at eksportere EU's sociale model som en betingelse for at åbne verdenshandelen. Vi kan ikke støtte opfordringer til at øge EU's budget. PPE-DE-Gruppen har derfor stillet en række ændringsforslag om at fjerne disse og andre uklare budskaber.
Jeg håber meget, at Parlamentet vil støtte disse revisioner. Hvis det ikke gør det, vil den britiske konservative delegation erklære sig enig med hr. Hökmark og mange andre kolleger og modstræbende stemme for at forkaste betænkningen i dens nuværende form. Vi ønsker en betænkning om den sociale dimension, ikke kun den socialistiske dimension. 
Joseph Muscat (PSE ).
   - Jeg føler med min kollega, men han kommer til at høre mere om den socialistiske dimension, fordi det er det, vi ønsker - at få befolkningen i fokus. På Malta er mine kolleger vidner til katastrofale ændringer. Hver dag konfronteres de med arbejdsløshed, og nu har vi pludselig fået nyheden om, at en jeansfabrik med 850 ansatte lukker for at flytte produktionen uden for EU. Det betyder, at 0,5 % af arbejdsstyrken i vores lille land på én dag mister deres arbejde. For ca. to år siden kunne de samme mennesker læse brochurer om, at hvis vi tiltrådte EU, kunne vi med Guds vilje løse problemerne med globaliseringens udfordringer. Brochurerne lovede dem et såkaldt "nyt forår". Måske var vi ikke så populære, fordi vi fortalte dem sandheden om, at vi er nødt til at arbejde hver eneste dag for at være konkurrencedygtige. Nu, hvor vi er medlemmer af EU, må vi imidlertid sørge for, at mennesker kommer før profit, og at mennesker kommer før direktiver. Nogen vil sige, at det ikke er muligt på grund af vores regler. I så fald, hr. kommissær, må vi ændre reglerne.
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, denne forhandling har vist, hvor komplekst og mangesidigt globaliseringsspørgsmålet er, samt hvor vanskeligt det er at finde entydige løsninger på problemet. Jeg mener, at forhandlingen også har bekræftet noget, vi alle havde haft mistanke om, nemlig at globaliseringen har været undervejs relativt længe eller med andre ord i mindst 300-400 år. Det har også vist sig, at processen vil fortsætte med raske skridt, og at en indbyrdes forbundet verden, hvis indbyggere er i tæt kontakt med hinanden, er blevet en del af vores liv. Der er derfor et uopsætteligt behov for at give globaliseringen et menneskeligt ansigt og en social dimension.
Man kan heller ikke komme uden om, at det er umuligt at finde en simpel løsning eller et enkelt initiativ, der kan løse hele problemet. Jeg mener ikke desto mindre, at det er afgørende, at EU har besluttet at rette opmærksomheden mod globaliseringens sociale dimension og fremme den i tæt samarbejde med De Forenede Nationer og i særdeleshed Den Internationale Arbejdsorganisation. Denne tilgang kan give resultater, og efter min mening er det den helt rigtige fremgangsmåde, selv om resultaterne kan være mangelfulde i visse tilfælde. Jeg lyttede med stor interesse til forhandlingen, og jeg ser også frem til at følge udviklingen vedrørende betænkningen og strukturen af de ændringsforslag, der bliver vedtaget. 

 - Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Katalin Lévai (PSE ).
   - Globaliseringen - det ekspanderende netværk af forhold og stigende indbyrdes afhængighed blandt befolkningerne i den moderne verden - bringer verden tættere sammen takket være den hurtige udvikling af teknologi, transport, telekommunikation og datalogi. Folk siger, at verden bliver mindre, og at den snart bliver til én stor landsby, mens andre finder det mere rigtigt at tale om, at et meget smalt udsnit af verdens sociale elite får et tættere forhold, mens flertallet i stigende grad udelukkes fra muligheder. Det er usikkert, om vi er vidne til en globalisering eller en voksende kløft mellem de rigere og de fattigere udsnit af samfundet på globalt plan.
Globalisering kan både bruges på en god og en dårlig måde.
En grundig analyse af økonomiske processer afslører imidlertid, at verdens fattigste befolkninger er dem, der udelukkes fra globaliseringsprocessen, mens de lande, der gør krav på deres andel af den internationale arbejdsdeling, har oplevet en stigning i deres nationalindkomst. Da to af verdens folkerigeste lande, Kina og Indien, tilhører sidstnævnte gruppe, har globaliseringen faktisk hjulpet et flertal af verdens fattige med at få en højere levestandard. 
Alt tyder på, at isolering fra globaliseringen giver større fattigdomsmæssige risici, end hvis et land deltager i globaliseringen. 
Globaliseringen skal gavne alle. Hvis det skal ske, er der behov for stærke internationale institutioner for at sikre en bæredygtig udvikling.
Det, der er brug for i Europa og resten af verden, er at få defineret klare roller og klare tidsfrister.
EU's eksterne og interne politikker, sociale model og udvikling på internationalt plan kunne for andre af verdens regioner også tjene som en model for etisk globalisering med positive konsekvenser. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0083/2005 - B6-0333/2005) af Chichester og Barsi-Pataky for Udvalget om Industri, Forskning og Energi til Kommissionen om overgangen til digital radio-/tv-spredning. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ),
   Hr. formand, Europa-Parlamentets Udvalg for Industri, Forskning og Energi har meget nøje fulgt processen med at gå fra den analoge jordbaserede radio-/tv-spredning til digital radio-/tv-spredning i Europa. Som en afgørende vigtig ressource skal frekvensspektret udnyttes effektivt. Europa skal ikke sakke agterud i den henseende. Vi skal med andre ord ikke sagte agterud med overgangen, hvis vi vil gennemføre Lissabon-målene og også deltage i innovationen på dette område.
Vi støtter derfor Kommissionens forslag om 2012 som målår for ophør af analog radio-/tv-spredning i hele Europa. Europa-Parlamentet opfordrer derfor medlemsstaterne til fuldt ud at støtte denne tidsplan, samtidig med at de forsøger at gøre overgangsperioden med "samsending" så kort som mulig.
Den digitale overgang bliver en succes, hvis den gennemføres på en koordineret måde. Vi foreslår derfor, at Kommissionen opretter en arbejdsgruppe om digital radio-/tv-spredning - måske inden for de eksisterende strukturer - for at sikre, at overgangen foregår så koordineret som muligt. Vi foreslår, at en sådan arbejdsgruppe skal have til opgave at overvåge medlemsstaternes fremskridt og koordinere deres mål og regler. Den skal indlede diskussioner og høringer mellem medlemsstater og markedsaktørerne. Europa-Parlamentet tror, at overgangen til digital radio-/tv-spredning resulterer i håndgribelige fordele, hvis det ekstra frekvensspektrum, der frigives som resultat af den teknologiske ændring, omdirigeres på fleksibel vis og på europæisk plan.
Vi skal starte i rette tid med hensyn til at arbejde med spørgsmålet om, hvordan man bedst udnytter frekvensoverskuddet. I den forbindelse henviser jeg også til dets potentiale for de nye paneuropæiske tjenester - eksempelvis inden for transportsektoren, hvis jeg blot skal nævne et enkelt af mange eksempler. Førnævnte arbejdsgruppe ville være en udmærket ramme herfor.
For at sikre, at overgangen får de ønskede resultater, er det umuligt at overdrive behovet for teknologisk neutralitet og interoperabilitet, der er en af søjlerne for europæisk innovation på dette område. Vi opfordrer også medlemsstaterne til at sørge for, at overgangsprocessen og omfordelingen af frekvensoverskuddet er upartisk, gennemsigtig, rimelig og ikke-diskriminerende.
Europa-Parlamentet tror på, at overgangen bliver en succes, hvis Europas borgere har adgang til den mest moderne teknologi til modtagelse af digitale radio-/tv-signaler - f.eks. teknologi der omfatter en Multimedia Home Platform eller en åben Embedded Panel Interface (EPI). Det vil medvirke til at undgå vertikale flaskehalse. For at sikre adgang til disse teknologier for alle europæiske borgere kan det blive nødvendigt at støtte dem på nationalt plan i overensstemmelse med fællesskabsretten. Vi skal sikre os, at den digitale kløft ikke bliver større mellem de forskellige europæiske regioner. Tværtimod skal vi arbejde på at gøre den mindre.
Vi opfordrer Kommissionen til at offentliggøre og præsentere modeller på god praksis med hensyn til finansieringsaspekter. Overgangen vil ikke kun give økonomiske fordele men også bedre og mere sofistikerede tjenester til EU-borgerne, hvis man forstår at håndtere de sociale og kulturelle udfordringer. Platforme for offentlige tjenester kan f.eks. være bannerførere for den digitale overgang.
Vi foreslår, at den fælles holdning, vi skal blive enige om på den regionale radiokommunikationskonference i 2006 (RRC06), skal omfatte en bestemmelse, der gør overgangsperioden for tredjelande så kort som muligt. Europa-Parlamentet er overbevist om, at Rådet på sit møde i december vil tage hensyn til Parlamentets synspunkter, når den skal finde frem til en afgørelse om de kommende opgaver. 
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, Kommissionen har forpligtet sig til at fremskynde overgangen til digital radio-/tv-spredning på EU-plan samt til at strukturere processen på en sådan måde, at der ikke sker konkurrenceforvridning. Målet er at ophøre med den analoge radio-/tv-spredning senest i starten af 2012 og sikre, at det frigivne spektrum fra dette ophør bruges på en måde, så samfundet høster størst mulig fordel heraf. Kommissionen stræber også efter at sikre, at samfundet kan begynde at bruge dette spektrum til hybride tv- og telekommunikationstjenester eller til tjenester, der ikke har forbindelse til radio-/tv-spredning
Overgangen til digital radio-/tv-spredning tager fart i EU. For nylig fremrykkede Spanien datoen for ophør af de analoge jordbaserede fjernsynssignaler med to år fra 2012 til 2010, mens Tyskland har rykket den tre år fra 2010 til 2007. 10 medlemsstater har sat ophørsdatoen til 2010 eller tidligere, mens yderligere 10 har sat datoen til 2012. Fem medlemsstater samt Bulgarien og Rumænien har endnu ikke besluttet sig for en ophørsdato, og Polen, Irland og Bulgarien har nu indikeret, at de vil få svært ved at gennemføre et ophør i 2012. På baggrund af disse oplysninger forventer Kommissionen, at overgangen i EU som helhed betragtet vil være godt i gang i starten af 2010, og at et stort flertal af medlemsstater vil have ophørt med de analoge jordbaserede fjernsynssignaler i 2012.
Med hensyn til forebyggelsen af interferens fra analoge systemer uden for Europa går Kommissionen ind for en international aftale om at afskaffe retlig beskyttelse for brugen af de analoge radio-/tv-transmissionsfrekvenser senest i 2015. En sådan hurtig indsats skulle opmuntre landene uden for EU til enten at ophøre med deres analoge systemer eller til i det mindste at genåbne forhandlingerne med de tilgrænsende EU-lande for at holde interferensen med digitale systemer på et minimum.
Det internationale samfunds fremtidige tilgang til planlægning bør sikre, at nye radio-/tv-transmissionstjenester og ikke-radio-/tv-transmissionstjenester kan køre på samme frekvensbånd. Kommissionen har helt fra starten opfordret til størst mulig teknisk fleksibilitet samt til, at der tages hensyn til muligheden for at stille en del af frekvensoverskuddet til rådighed for fremtidige innovative tjenester på paneuropæisk plan.
Europa støtter fuldt ud forskning og udvikling gennem IST-rammeprogrammerne, der finansierer forskning i nye støtteteknologier til fremme af konvergenstjenesternes gennemførelse. Som et enkelt eksempel på en nyligt gennemført tjeneste kan jeg nævne, at EU har finansieret en række forsknings- og udviklingsprojekter om interaktivt fjernsyn. Disse projekter er brugt som grundlag for at levere informationstjenester om digital forvaltning til italienske borgere. Endvidere blev den digitale radio udviklet takket være et konsortium oprettet under et EU-forskningsprograms auspicier. Digitale radiosignaler kan nu transmitteres på alle analoge frekvensbånd, og adskillige digitale stationer kan transmitteres i hi-fi-kvalitet på det samme frekvensbånd, der tidligere blev brugt til én analog station.
Jeg vil gerne kort kommentere beslutningsforslaget. Kommissionen glæder sig over, at Parlamentet går ind for at fremskynde overgangen og sætte starten af 2012 som den dato, hvor analoge radio-/tv-signaler skal være ophørt i alle medlemsstater, sådan som Kommissionen har foreslået. Da De vedtager denne beslutning i dag, kan jeg ikke svare direkte på alle de spørgsmål, der behandles i detaljer i dette omfattende dokument. Kommissionen vil grundigt overveje sit kompetenceområde med hensyn til formulering af politikker om nye og innovative tjenester, der drives i de frekvensbånd, der oprindeligt blev brugt til analoge tjenester. I øjeblikket befinder størstedelen af de meget innovative tjenester på dette område sig fortsat på forsknings- og udviklingsstadiet, og de modtager som sådan støtte via Kommissionens forskningsprogrammer. På lang sigt bliver der et stort behov for vurderinger af disse tjenesters tekniske og kommercielle levedygtighed.
Frekvensrelaterede spørgsmål bliver et stort fokusområde for Kommissionens arbejde på dette område. Sådanne spørgsmål bliver også genstand for en grundig debat med medlemsstaterne som en del af det igangværende arbejde i Kommunikationsudvalget, dets undergrupper for radio-/tv-transmission, Frekvensudvalget og Frekvenspolitikgruppen. Problemer med vertikal integration og stærke markedspositioner behandles inden for rammebestemmelserne. Engrosmarkedet for transmission af radio-/tv-signaler er omsat til en liste over relevante markeder, og der træffes passende lovforanstaltninger for at løse SMP-problemer.
Kommissionen er i færd med at udarbejde en meddelelse om interoperabiliteten af interaktivt fjernsyn, som den agter at vedtage ved årets udgang. Inden for rammerne af sine beslutninger om statsstøtte udsteder Kommissionen også retningslinjer om visse aspekter af finansieringen af overgangen til digital transmission. I EU-lovgivningen er der en klar sondring mellem regulering af elektroniske transmissioner og regulering af deres indhold. Parlamentet mener, at denne klare sondring skal bevares, og Kommissionen finder denne tilgang særdeles nyttig. 
Ivo Belet,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, lad mig på denne korte tid henlede Deres opmærksomhed på to aspekter af den digitale omstilling. For det første er der de åbne standarder, som fru Barsi-Pataky selvfølgelig også henviste til. Hr. kommissær, Kommissionen besluttede selv i marts, at de nationale myndigheder godt må rykke ud med penge til f.eks. pilotprojekter, men også til individuelle forbrugeres køb af -bokse. Jeg spekulerer på, om De ikke skal specificere og uddybe dette, i den forstand at De skal fastsætte, at en sådan finansiel støtte, subsidier, kun er mulig for -bokse med en såkaldt åben standard, hovedsageligt for at undgå to ting.
Formålet skal være at undgå, at forbrugerne to gange sættes i udgifter, og at en eller anden industriel partner bevidst skaber såkaldte flaskehalse. Der er nemlig en ting, der er tydelig, og det er, at den nye, digitale måde at se tv på bliver dyrere for forbrugerne. Derfor er det afgørende, at vi bliver enige om en grundpakke med kanaler, som er tilgængelig for alle, nu og i fremtiden. Jeg formoder, at De er enig med os i, at udbyderne i fremtiden skal forpligtes til at tilbyde deres kunder især de offentlige radio- og tv-selskabers grundkanaler. En såkaldt -forpligtelse er ingen hindring for den digitale overgang. Det er tværtimod i vores øjne en garanti for en maksimal spredning.
For det andet er der pluralisme og mangfoldighed. En overgang til digital teknologi indebærer en risiko for, at de nye markeder bliver kontrolleret af dominerende aktører, som De netop gjorde opmærksom på. Derfor anmoder vi Dem i beslutningsforslaget, som vi har vedtaget i Udvalget om Industri, udtrykkeligt om at passe på, at det nye digitale marked ikke underlægges et eller andet multinationalt foretagendes eksklusive kontrol. I teksten står der, at hovedparten eller en relevant del af de nye sendemuligheder eller de audiovisuelle virksomheder ikke må underlægges et medieforetagendes eksklusive kontrol. Det skal være en af Kommissionens prioriteter i hele denne forandringsproces.
Jeg behøver ikke henvise til forbindelsen med direktivet om fjernsyn uden grænser, da vi skal drøfte dette enten inden årets udgang eller i begyndelsen af næste år. Også hvad det angår, er det vigtigt at sørge for, at en uforholdsmæssig og således også en uforsvarlig del af de nationale markeder ikke underlægges en dominerende aktørs kontrol. Kommissionen skal under den debat støtte forbrugerne, hr. Špidla. Jeg håber inderligt, at De ikke alt for let tyer til argumentet med subsidiaritet for at slippe for ansvaret, for dette argument bruges her i mine øjne fuldstændig uberettiget. 
Norbert Glante,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, min gruppe støtter dette initiativforslag og også forespørgselen til Kommissionen, som vi har fået et klart svar på, og jeg håber, at vi vil komme videre med denne fælles strategi.
Jeg har efterhånden siddet i Parlamentet i nogle år og kan huske, at der er blevet gjort mange forsøg på dette område. Jeg kan også huske de problemer, som hr. Belet netop henviste til. Teknologineutralitet er et meget vigtigt stikord, hvad konkurrencen angår. Vi havde et sådant problem for nogle år siden, da vi erkendte, at frekvensinterferenserne med analog radio-/tv-spredning spiller en vigtig rolle og til en vis grad sågar hæmmer vores udvikling, og tog det op. Jeg tror, at vi må være meget opmærksomme på at sikre, at det ikke bliver tilfældet.
For mig og vores gruppe er det også meget vigtigt endnu en gang at gøre opmærksom på, at det må lykkes os at informere forbrugerne, EU's borgere, på en gennemskuelig, åben og fair måde, og i god tid, for det er dem, som skal købe og bruge teknologien senere, og det er deres angst og modstand, der skal overvindes.
Når man som jeg af og til går ind i de pågældende forretninger, så ser man, hvad producenterne har at tilbyde, for de digitale tv-apparater findes allerede. Kunderne ser på dem og ser en dvd i digitalform og bliver begejstret over billedkvaliteten, og så ser de et analogt tv-program på samme billedskærm og bliver overrasket over, hvor stor forskellen er. Jeg tror, at hvis man fortæller borgerne om fordelene og giver dem klare oplysninger om, hvornår denne omstilling skal finde sted, og hvis industrien stiler efter at komme ind på markedet med fair priser for disse apparater, så er jeg optimistisk med hensyn til, at vi vil have indhentet konkurrenterne i andre dele af verden på dette område i 2010. Men jeg betragter det som vigtigt at sørge for, at vi tager borgerne med ind i den digitale tv-tidsalder i tide.
Bortset fra det vil jeg gerne udtrykke min store taknemmelighed for det altid varme, tætte og gode samarbejde med fru Barsi-Pataky. 
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forhandlingen handler om en officiel sektor, der direkte vedrører Lissabon-målene.
Europa skal slå bro over den kløft, der adskiller det fra konkurrenterne. Kommissionens forslag om en fælles måldato har netop dette mål. Jeg ser ikke desto mindre følgende dimensioner eller problemer:
Den første dimension - den grænseoverskridende dimension - blev også fremhævet af kommissæren. I betragtning af, at overgangen til digital transmission i vores nabolande påvirker den europæiske digitale integration på grund af problemer med frekvenskoordinering, har jeg følgende spørgsmål. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe, og hvilke aftaler agter den at indgå for at hjælpe nabolandene, så de også kan gå over til digital transmission? Og vil den inden for rammerne af tiltrædelsesforhandlingerne med kandidatlandene undersøge disse landes intentioner om at fortsætte med de nødvendige foranstaltninger, aftaler og forpligtelser?
Den anden dimension er den geografiske dimension. Valget af teknologi, installations- og driftsomkostninger og gennemførelsestidsplanen vil også i høj grad afhænge af et lands geografi. Det er f.eks. vanskeligere at dække bjerg- og øområder end sletter. Mener Kommissionen således, at der er behov for at fremme digitale samhørighedsaktioner for at slå bro over den såkaldte digitale kløft?
Endelig vil jeg spørge, om vi kan retfærdiggøre støtte af specifikke teknologier som f.eks. set-top-bokse frem for andre tilgængelige teknologier? Er det ikke i strid med princippet om teknologisk neutralitet? 
Reino Paasilinna (PSE ).
   - Hr. kommissær, mine damer og herrer, det kan dårligt betale sig at betvivle fordelene, men vi må ikke glemme problemerne. Jeg vil bl.a. berøre virvaret af problemer vedrørende de offentlige institutioner. Hvad sker der på vores skoler og hospitaler? Hvad sker der på plejehjemmene? Nogle steder skal der udskiftes tusindvis af fjernsyn eller Digiboxe. Tilmed er der aldrig penge nok i den sociale sektor.
Mit land vil have bevæget sig ind i den digitale tidsalder i 2007. Det er en stor fordel. I nogle lande finder de store offentlige institutioner det svært at se situationen i øjnene. Det er utænkeligt, at de syge eller ældre skal opgive deres fjernsyn som en kilde til underholdning, selv om de måske ikke nødvendigvis har brug for nye digitale tjenester.
Skolerne har også problemer. Hvis skolerne ikke er så moderne, at de har bredbånd, hvormed de kan modtage digitale tjenester, så får de problemer. Med andre ord skal alle skoler til den tid digitaliseres.
Teknologisk udvikling ses normalt som en økonomisk fordel og ikke en social eller kulturel fordel, hvilket jeg har svært ved at forstå. Vores samfund har ændret sig. Hvis vi ser på skolebørnene, så er deres legeverden meget forskellig fra den, vi oplevede. Men hvis vi ser på de unge, så er de bestemt interaktive, men med verden og ikke nødvendigvis med deres naboer. Følgelig kan vores videnbaserede økonomi blive til en uforståelighedsøkonomi på grund af os og ikke på grund af børn og unge. 
Ruth Hieronymi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, her i Parlamentet taler vi meget om emner vedrørende teknologi. Men det vi taler om nu er radio-/tv-spredning, som ikke kun er teknologi, men noget grundlæggende for tre områder i vores samfund, som burde være vigtige for os: kultur, social samhørighed og demokratisk udvikling. Derfor er det ikke nok kun at tale om teknologi.
Teknologi er meget vigtig. Inden for radio-/tv-spredning er den motoren for den digitale revolution, og den er dermed også motoren for skabelsen af bydende nødvendige fremtidsorienterede arbejdspladser. Derfor er radio-/tv-spredning både et kulturelt og et økonomisk gode. Jeg appellerer indtrængende til Kommissionen om at tage denne ambivalens og dobbeltsidighed vedrørende radio-/tv-spredning mere seriøst, end den har gjort i sine foregående dokumenter og meddelelser. Derfor hilser jeg beslutningen fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi velkommen og håber meget, at vi i fremtiden kan udvide samarbejdet mellem det og Kultur- og Uddannelsesudvalget. Det danner beslutningen et meget godt grundlag for, og jeg beder indtrængende Kommissionen om at tage den alvorligt, hvis den virkelig ønsker at gennemføre omstillingen i de kommende år. Det er bydende nødvendigt med politiske målsætninger for, hvordan det skal ske, ikke kun hvad det teknologiske angår, men også med hensyn til det kulturelle, sociale og demokratiske samarbejde. Hvis De virkelig ønsker at gøre medlemsstaterne i stand til det, er det helt nødvendigt at få afklaret spørgsmålet om støtte og de europæiske konkurrenceregler.
Det vil være åbenbart for Parlamentet, at vi tager denne beslutning meget seriøst, og af hensyn til borgerne henstiller vi indtrængende til Kommissionen om at gøre det samme. 
Francisca Pleguezuelos Aguilar (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne i forbindelse med denne forhandling påpege noget, som efter min mening er meget vigtigt, og som endnu ikke er blevet sagt, nemlig at Kommissionen skal lede forsknings- og udviklingsaktiviteterne i forbindelse med de nye innovative tjenesteydelser, så vi kan anbringe Europa i en teknologisk førerposition på paneuropæisk niveau. Derfor mener jeg, at det er så vigtigt, at der bliver fastsat nogle politiske mål, der klar definerer garantierne, så de tjenesteydelser, vi taler om, bliver så vidt udbredt som muligt, men først og fremmest til gavn for borgerne, forbrugerne og naturligvis også for den økonomiske udvikling.
Derfor er det vigtigt at fastholde datoen 2012 som overgang til digital tv-spredning, så Europa ikke sakker bagud, for vores konkurrenter har fastsat nogle meget tidligere datoer: USA 2009, Sydkorea 2010 og Japan 2011. Det kræver, at vi koordinerer vores indsats, så landene reelt forpligter sig. Som De så udmærket påpegede, har Spanien, mit land, fremskyndet datoen i lighed med enkelte andre, men det er nødvendigt, at vi alle gør en indsats, for jo længere overgangsperioden er, jo mere vil det går ud over tv-operatørerne, tv-modtagerindustrien, fremstillings- og afsætningsindustrien, distributionssektoren og i særdeleshed borgerne.
Endelig vil jeg gerne understrege, at hvis omstillingen skal blive en succes, er det meget vigtigt, at Kommissionen og medlemsstaterne især sørger for to ting, nemlig at få lukket den store digitale kløft, der er i vores samfund, samt at fjerne monopolerne, for hvis der er monopoler, er det ikke muligt at foretage denne omstilling. 
John Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, min husholdning er en ret typisk europæisk husholdning. Vi har et fjernsyn i stuen, ét i køkkenet, ét i vores soveværelse og ét til børnebørnene, når de kommer på besøg. Vi abonnerer på Sky Digital via satellit, hvilket koster omkring 40 engelske pund - 60 euro - om måneden, og vi betaler vores tv-licens for BBC's offentlige kanaler.
Selv om der er hundredvis af digitale kanaler, vil vi kun kunne se én digital kanal ad gangen på alle disse fjernsyn, fordi vi kun har ét kort. I øjeblikket kan jeg stadig se nyheder på en af de fem analoge kanaler, mens min kone ser , og børnebørnene ser tegnefilm på den digitale kanal. Efter overgangen - der kun ligger to eller tre år ude i fremtiden i Det Forenede Kongerige - vil vi være henvist til at se den samme kanal, medmindre vi betaler for ekstra dekodere og kort. Hvis alle interesser i en typisk husholdning skal dækkes, kan det kræve op til fire eller fem kort. Udgifterne kan være 200 engelske pund - 300 euro - om måneden, dvs. 2.000 pund - 3.000 euro - om året foruden licensafgiften.
Det er afgørende, at Kommissionen sørger for, at udbydere af digitale tjenester, f.eks. Sky, giver husholdningerne mulighed for at vælge flere kanaler på en gang til en rimelig pris, og at de ikke gør det så absurd dyrt at vælge flere digitale kanaler, at man ikke kan gøre det i praksis. Jeg spørger derfor kommissæren: Hvad vil De gøre for at sikre, at den enkelte husholdning kan vælge flere kanaler til en rimelig pris? Hvad vil De gøre for at sikre, at monopolstillinger ikke udnyttes urimeligt, og hvad vil De gøre for at mindske omkostningerne ved overgangen fra analog til digital for de mindre velstående og de socialt udsatte, der måske endda kun har ét fjernsyn?
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær digitalt fjernsyn giver en række fordele for seerne: bedre billedkvalitet, lyd og billedmodtagelse gennem mobile og bærbare enheder og interaktive tjenester.
Samtidig betyder digitalt fjernsyn bedre adgang for folk med særlige behov som f.eks. mennesker med nedsat hørelse eller syn i form af hjælpetjenester som f.eks. bedre undertekster, speakerkommentarer og tegnsprogskommentarer.
Derfor er det meget vigtigt at gå over til digitalt fjernsyn senest i 2012, så vi ikke distanceres af vores største konkurrenter USA og Japan, der agter at standse analoge transmissioner i henholdsvis 2009 og 2011.
Bortset fra det vil overgangen til digitalt fjernsyn og det samtidige ophør af analoge transmissioner også frigive analoge frekvenser, der så kan bruges til nye innovative tjenester. Frigivelsen af frekvenser skal ledsages af politikker, der sigter mod at øge pluralismen og specielt den kulturelle mangfoldighed i genudsendelsen af europæiske og uafhængige produktioner. Vores mål skal være fjernsynsprogrammer, der på kvalitativ vis fremhæver fjernsynets undervisningsmæssige, kulturelle og informative mission. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder varmt dette initiativ fra Parlamentet og vores kolleger i Udvalget om Industri, Forskning og Industri. Jeg har bedt om at måtte komme med en kort udtalelse her til slut, for i fredags var jeg indbudt til at deltage i en konference afholdt af den britiske myndighed Ofcom i formandskabets regi. Et af de vigtigste punkter på dagsordenen var frekvensregulering og -forvaltning, især i forbindelse med det såkaldte digitale udbytte - for at blive i den terminologi, nogle har brugt her til aften - der vedrører frigørelse af gode radiofrekvenser som følge af overgangen til digital tv-spredning.
Parlamentet er nødt til at sætte langt større fokus på spørgsmålet om, hvordan radiofrekvenserne fordeles og forvaltes i EU, for det er helt tydeligt vigtigt med en vis afstemning af mål på dette område. Medlemsstaterne træffer allerede beslutninger om, hvordan det digitale udbytte skal bruges.
Nogle, herunder den forrige taler, har nævnt, at der vil blive tale om et enestående sammentræf af begivenheder, da nogle af de samme kanaler vil være tilgængelige i alle europæiske lande. Med henblik på at skabe et mere aktivt marked for digitalt indhold og bryde nogle af de kunstige barrierer, som vi har i øjeblikket i forbindelse med nationale grænser for digitalt indhold, er der bestemt nogle muligheder, vi må udnytte, men for at kunne gøre det er vi nødt til at få nogle idéer, som vil få medlemsstaterne til at benytte sig af dem.
Vi har ikke set meget til disse idéer indtil videre. Jeg tror, der forestår Parlamentet et stort arbejde. Jeg hilser derfor fru Barsi-Patakys initiativ i Industriudvalget velkommen, men jeg håber, De er enig i, at det kun er begyndelsen. For det første må vi udbrede vigtigheden af at gå over til digital radio-/tv-spredning, for det andet må vi bibringe vores kolleger forståelsen af dens grundlæggende økonomiske betydning, og for det tredje må vi begynde politisk at drøfte spørgsmålet om, hvordan vi håndterer frekvenstildelingen og det digitale udbytte. 
Vladimír Špidla,
    Mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem for forhandlingen. Ordet "revolution" dukkede op under forhandlingen, og efter min mening med rette, da overgangen til digital transmission er en slags revolution, og da enhver større teknisk overgang i en lignende målestok har vidtrækkende konsekvenser. Udviklingen af den menneskelige civilisation har trods alt været tæt forbundet med udviklingen inden for informationsbehandling. Traditionelle informationsformer blev fulgt af det skrevne ord, der siden blev fulgt af masseudbredelsen af informationer. Det seneste trin i udviklingen - dvs. det trin, vi aktuelt befinder os på - er den elektroniske udbredelse af informationer, men vi bevæger os allerede mod de næste trin, der bl.a. vil omfatte kunstig intelligens. Hver enkelt af disse gennemgribende ændringer har eller vil få en lang række konsekvenser, og denne mulighed blev angrebet fra mange forskellige vinkler under forhandlingen.
Jeg vil gerne fremhæve to punkter. For det første, at Kommissionens tilgang er baseret på rækkevidden af dens kompetencer. Målet er derfor at finde en teknisk og organisationsmæssig løsning på det aktuelle problem snarere end at se på indholdsspørgsmålet. Det er almindeligt anerkendt, at denne løsning vil øge mulighederne og forbedre kvaliteten, og den vil sandsynligvis også reducere omkostningerne. Jeg forventer og tager det for givet, at de forskellige trin af denne forhandling vil fortsætte indtil 2012. Vi tillægger processen stor værdi, da det er umuligt at indtage en holdning eller finde en fleksibel løsning for en ændring af dette omfang uden en ægte demokratisk debat. Jeg mener, at det bærende princip, som Kommissionen har fulgt, og som jeg fulgte i min indledende redegørelse, fortsat vil være gældende, nemlig at de frekvenser, der frigives ved ophøret af analoge transmissioner, anvendes til størst mulig gavn for samfundet. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen om dette beslutningsforslag finder sted på onsdag.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om hemmelige tilbageholdelsescentre i Europa.
Franco Frattini,
   Hr. formand, efter visse indflydelsesrige avisers påstande om hemmelige CIA-fængsler i nogle af EU's medlemsstater samt i nogle ansøgerlande vil Kommissionen gerne påpege, at et betydeligt antal medlemsstater og ansøgerlande har udsendt offentlige erklæringer med en kategorisk afvisning af beskyldningerne.
Indtil videre har det ikke været muligt at få bekræftet eller bevist sådanne påstande. En sådan situation - og det må vi gøre helt klart - ville i givet fald være et alvorligt brud på EU's principper for ikke at tale om medlemsstaternes love inklusive straffelovene, der forbyder de beskrevne hændelser og situationer.
Kommissionen vil gerne påpege, at EU i henhold til artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union blev grundlagt på og fortsat drives efter demokratiske principper og respekten for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder samt selvfølgelig retsstatsprincipperne. Disse principper følges også generelt i medlemsstaternes nationale lovgivninger, hvis straffelove forbyder krænkelsen af grundlæggende rettigheder og menneskerettigheder.
Det er derfor indlysende, at medlemsstaterne skal overholde disse principper. De skal imidlertid også respektere internationale juridiske forpligtelser og specielt forpligtelserne i henhold til den europæiske konvention om menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og den europæiske konvention til forebyggelse af tortur.
Det er også klart - hvilket vi alle ved - at når et ansøgerland afslutter sin tiltrædelsesproces, så skal den pågældende stat for at kvalificere sig til et EU-medlemskab have opnået et niveau af institutionel stabilitet, der garanterer total respekt for demokrati, retsstatsprincipper og menneskerettigheder samt varetagelse af alle grundlæggende frihedsrettigheder. Dette princip blev etableret af Det Europæiske Råd i København helt tilbage i 1993, og det udgør derfor en af søjlerne i de såkaldte Københavnskriterier.
I lyset af alle disse principper finder vi det naturligvis helt afgørende, at medlemsstaterne og ansøgerlandene foretager en grundig undersøgelse af baggrunden for disse pressebeskyldninger under anvendelse af alle tilgængelige lovlige måder.
Kommissionen glæder sig over den nylige beslutning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Europarådets parlamentariske forsamling om at undersøge påstandene om eksistensen af hemmelige fængsler i Europa, og vi har bedt Europarådets parlamentariske forsamling om at holde os underrettet om den fremtidige udvikling i denne meget alvorlige og følsomme sag.
Kommissionen vil fortsat nøje overvåge disse påstande. Vi vil gøre det på medlemsstatsniveau med hensyn til overholdelse af EU-lovgivningen samt på internationalt plan med særlig henvisning til de initiativer, som de amerikanske myndigheder måtte beslutte at tage i hele denne sag.
Afslutningsvis vil jeg give Kommissionens og min personlige forsikring om, at Parlamentet til enhver tid vil blive holdt underrettet og taget i dialog om udviklingen i denne sag. 
Carlos Coelho,
   Ærede medlemmer, hr. kommissær Frantini, jeg var meget glad for Deres indlæg og særlig for de garantier, som De kunne give os om, at ingen europæiske lande er indblandet i denne affære. De forstår dog nok, at vi først bliver rolige, når vi får vished om, at intet EU-land på nogen måde er involveret i den skammelige beslutning om at huse tilbageholdelsescentre, hvor de tilbageholdte er genstand for umenneskelig behandling, grusomhed eller tortur.
Lad der ikke herske tvivl om, at vi alle er solidariske med de lande, der direkte er blevet ramt af terrorhandlingernes vold, som USA, Spanien, Storbritannien og alle andre. Vi deltager også beslutsomt i bekæmpelsen af den internationale terrorisme, men vi mener, at det er helt afgørende, at alle foranstaltninger træffes under hensyntagen til menneskerettighederne og retsstatsprincippet.
I modsætning til, hvad nogen måtte tro, er det ikke en svaghed, men en styrke, der forlener vores indsats imod terror med international legitimitet og klart viser, hvad det er, der adskiller os fra terroristerne, nemlig respekt for menneskers liv og grundlæggende rettigheder.
Kommissær Frattini nævnte også de internationale forpligtelser, som alle EU-landene er underlagt. De internationale bestemmelser i de forskellige konventioner er klare, hvad angår både tilbageholdelsesforudsætninger og forpligtelsen til at tilbyde de tilbageholdte en retfærdig rettergang ved en kompetent, uvildig og uafhængig domstol. Det er foruroligende, at de amerikanske myndigheder næsten fire år efter, at FN har anmodet om adgang til fængslet i Guantánamo med henblik på at undersøge menneskerettighederne, stadig afviser det eller opstiller uacceptable betingelser, sådan som hr. Rumsfeld for få dage siden har bekræftet.
Ydermere er der, som vi så det i forbindelse med Echelon-betænkningen, en forskellig adfærd hos den amerikanske regering og det amerikanske senat. Kommissær Frattini roste med rette Europarådet og initiativet fra dets juridiske komité. Her vil jeg gerne fremhæve to meget positive initiativer fra det amerikanske senat. Det første stammer fra senator John McCain og styrker de tilbageholdtes rettigheder, og det andet er fra senator John Kerry og har til formål at indlede en undersøgelse af påstanden om hemmelige fængsler, hvor der skulle udøves tortur, hvilket vi fordømmer på det kraftigste. 
Martine Roure,
   Hr. formand, hr. Frattini, enkelte dagblade har taget fat på dette problem, ikke mindst , som for nylig skrev, at der fandtes hemmelige fængsler, forvaltet af CIA, inden for EU, nærmere bestemt især i Østeuropa. Dagbladet nævnte ikke de konkrete lande af sikkerhedshensyn, men det er værd at bemærke, at en undersøgelse, som er foretaget af organisationen Human Rights Watch, har vist, at der i 2002 rent faktisk var "uofficielle" fanger, som blev tilbageholdt af CIA.
Lad os erindre om, at USA's kongres også har offentliggjort en rapport, som påpeger, at USA gør brug af en tvivlsom praksis i forbindelse med overførsel af fanger til tredjelande, hvor der kan udøves tortur under afhøringerne. I øvrigt giver de seneste forlydender om, at Bush-regeringen ønsker, at den amerikanske kongres giver CIA dispensation fra forbuddet mod enhver form for mishandling af tilbageholdte, grund til alvorlig bekymring.
Der må bringes fuld klarhed over disse afsløringer. Vi kan ikke acceptere, at der findes områder, det være sig i Europa eller andre steder i verden, hvor der hersker retsløshed, hvilket De også påpegede. Vi har således i Europa-Parlamentet altid opponeret imod den behandling, fangerne på Guantánamo udsættes for, og den udnyttelse af et juridisk tomrum, den er udtryk for. Vi kan derfor under ingen omstændigheder acceptere, at der eksisterer sådanne fængsler i Europa. Godtgøres det, at noget sådant finder sted, må det omgående bringes til ophør. I modsat fald bør der samles beviser herfor, således at rygterne kan bringes til ophør.
Vi anmoder altså Kommissionen om at efterforske disse forlydender, sådan som De i øvrigt også over for pressen har givet tilsagn om for nylig, hr. Frattini. Resultaterne bør forelægges Europa-Parlamentet, hvilket jeg også tror, De er enig i. Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sikre, at den europæiske menneskerettighedskonvention, den europæisk konvention til forebyggelse af tortur og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i særdeles artikel 4 heri, overholdes overalt i EU?
Det bedste middel til at bekæmpe fanatikere og terrorister er at møde dem med vores værdier om frihed og beskyttelse af grundlæggende rettigheder. Det er sagt før, men fortjener at blive bragt i erindring. 
Sarah Ludford,
   Hr. formand, som Human Rights Watch mindede om for et år siden, var forsvindinger de latinamerikanske militærdiktaturers varemærke i deres beskidte krig mod såkaldt undergravende virksomhed. Nu er det blevet USA's taktik i jagten på al-Qaeda.
Ulovlig tilbageholdelse uden retsforfølgelse i Guantánamo-bugten eller Irak er slemt nok, men hemmelig tilbageholdelse, hvor folk holdes isoleret fra omverdenen, ikke har adgang til advokatbistand og udsættes for mishandling eller tortur, er det sorteste af de sorte huller. Vi ser, hvordan USA's kongres nu søger at bremse krav om fremstilling for retten, og hvordan præsident Bush og hans håndlangere forsøger at kvæle McCains ændringsforslag, der indebærer forbud mod umenneskelig behandling af tilbageholdte i USA.
Hvad gør vi så, hvis en troværdig avis og en troværdig ngo for menneskerettigheder påstår, at der findes hemmelige fængsler i Østeuropa, især i Polen og Rumænien? Vi er alle enige om, at det vil være katastrofalt for EU's ry og troværdighed, hvis disse påstande viser sig at være sande. Ifølge artikel 6 og 7 i EU-traktaten skal menneskerettighederne og retsstatsprincippet respekteres.
Kommissær Frattini siger, at der ikke er nogen beviser, men hvad har han gjort for finde ud af det? Da påstandene kom frem for 10 dage siden, fik vi at vide, at medlemsstaterne ville blive udspurgt uformelt, at tekniske eksperter fra det relevante direktorat ville kontakte deres kolleger i de 25 medlemsstater plus fire kandidatlande. Derefter fik vi at vide, at en sådan undersøgelse ikke var en rigtig undersøgelse.
Jeg bestrider ikke, at den polske og den rumænske regering var i god tro, men vi ved, at hemmelige efterretningstjenester undertiden har deres egen dagsorden. Jeg sidder tilbage med følelsen af ubehag og tvivl, når respekterede organisationer har fremsat deres påstande, men vi kan ikke oprigtigt sige, at de er blevet grundigt undersøgt. Alle EU's mekanismer til sikring af, at menneskerettighederne respekteres, er for at sige det ligeud utilstrækkelige: ingen , ingen overvågning, ingen håndhævelse. Kommissionens svaghed, hr. Frattini, fremgik tydeligt af Deres bemærkninger. Fortilfældene er ikke opmuntrende. Det lykkedes ikke EU at fastlægge en fælles holdning, langt mindre iværksætte fælles initiativer, der skulle presse USA til at frigive vores egne borgere i Guantánamo-bugten. USA fratog øst- og sydøsteuropæiske lande militærbistand for at straffe dem, hvis de nægtede at underskrive aftaler om, at USA's borgere ikke skulle være omfattet af Den Internationale Straffedomstols kompetence. EU tilbød ikke at betale forskellen.
Jeg beder Dem forlange, at dette anliggende sættes på dagsordenen for det næste møde i Rådet (almindelige anliggender) og topmødet i december. Spørgsmålet skal behandles på politisk plan, hvis de retsgarantier, som EU skal forestille at tilbyde, skal respekteres til fulde. 
Hélène Flautre,
   Hr. formand, jeg tror, vi har gjort ret i at foranledige denne debat. Det, kommissær Frattini gav udtryk for i sit indlæg, var ikke helt overensstemmende med de første meldinger, og i det mindste anerkender De, at hvis der findes sådanne steder med gådefulde navne - sorte områder, saltminer, hvor der findes uofficielle fanger osv. - så anfægtes traktaten og dens artikel 6.
Det er et første skridt. Vi vil givetvis anmode Dem om at tage yderligere skridt, hvad dette spørgsmål angår. Hvorfor? Fordi der er tale om et yderst vigtigt spørgsmål. Det drejer sig om personer, som hævdes at være tilbageholdt uden forudgående at have været stillet for retten, på ubestemt tid og uden adgang til anke eller andre retsmidler, og som derfor højst sandsynligt er udsat for tortur og umenneskelig eller vanærende behandling. Der er således tale om mulige krænkelser af artikel 3, 5 og 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention samt krænkelse af den europæiske konvention til forebyggelse af tortur og den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder.
Det nye i sagen er, at to lande, hvoraf det ene er medlem af EU og det andet på vej til at tiltræde EU, nævnes som lande, der skulle have huset sådanne centre. Jeg siger "skulle have huset", eftersom landene i dag benægter disse forhold, og de omhandlede rapporter er fra henholdsvis 2002 og 2003. De aktuelle benægtelser behøver således ikke være i konflikt med indholdet i rapporterne, især rapporten fra Human Rights Watch. Men anerkendelse af, at sådanne centres mulige eksistens kan udgøre en krænkelse af traktaten om Den Europæiske Union og dennes artikel 6, kræver, at De gør andet og mere end blot at fremsætte erklæringer, hr. kommissær.
De siger, at De overlader sagen til medlemsstaterne. De siger, at De nøje vil studere den undersøgelse, Europarådet har iværksat. Jeg kan i øvrigt i den forbindelse fortælle Dem, at Europa-Parlamentets Underudvalg om Menneskerettigheder allerede har besluttet at invitere hr. Marty, så snart han har afleveret sit arbejde. De siger, at De afventer, hvad USA selv beslutter i denne sag, og De har sagt, at De ønsker, at der foretages tekniske undersøgelser i sagen. Alt dette er efter min opfattelse klart utilstrækkeligt. De bør, hr. kommissær, simpelthen hurtigst muligt få gennemført en undersøgelse, der kaster lys over denne situation, som skader Unionen, dens fundament og dens troværdighed på den internationale scene. 
Vittorio Agnoletto,
   Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionens næstformand hr. Frattini minder mig - og dette er ikke ment som en fornærmelse - om de berømte aber, der ikke ser, hører eller taler ondt. Han har imidlertid talt, selv om han ikke engang havde modet til at sige, at det i virkeligheden ikke handler om skjulte fængsler men om regulære torturkamre, som visse europæiske lande har stillet til rådighed for CIA og USA.
Hr. kommissær Frattini, De benægter det indlysende. De benægter noget, som selv pålidelige amerikanske kilder har indrømmet. Vi vil have Dem til at gennemføre en undersøgelse, men hvis ikke der er noget ønske om at finde beviserne, så vil de aldrig blive fundet.
Hr. kommissær, De ved måske ikke, at den tidligere imam for moskéen i via Jenner, Abu Omar, blev kidnappet i Milano den 17. februar 2003, og at dommerne i Milano efter at have fundet uigendrivelig beviser på, at CIA var direkte ansvarlig, har bedt om udlevering af 22 amerikanske efterretningsagenter.
Hvordan forholdt Kommissionen sig til disse beviser? Hvad foretog den sig i lyset af dette brud på suveræne rettigheder for at tvinge de amerikanske myndigheder til at overholde konventionerne om menneskerettigheder og tortur? Kommissionen foretog sig intet.
I lyset af denne erfaring er jeg ikke optimistisk med hensyn til resultaterne af Kommissionens kommende indsats. 

Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, det kan udmærket tænkes, at den aktuelle sag også vedrører mit hjemland Polen. Den polske regering har udsendt en officiel erklæring, hvori den benægter eksistensen af sådanne fængsler i Polen. Det er imidlertid meget sigende, at erklæringen ikke har nogen direkte henvisning til fortiden. Der er derfor behov for en yderligere undersøgelse af sagen.
Den tidligere forsvarsminister har afvist rygterne om, at al-Qaeda-terrorister tilbageholdes i specialfængsler i vores land, men han gjorde det i et radiointerview på en måde, som det sovjetiske nyhedsagentur TASS tidligere yndede at benytte sig af. Alt, som sidstnævnte benægtede, blev bekræftet som værende sandt.
Samtidig vil jeg imidlertid opfordre medlemmerne af Europa-Parlamentet til at bevare proportionssansen under forhandlingen. Krigen mod terror er vigtig, og vi skal være urokkelige og beslutsomme i denne kamp, men vi skal rette os efter folkeopinionen. Der er to ekstremer, vi skal undgå. Det første er den holdning, at målet helliger midlerne, og at selv demokratiske værdier og menneskerettigheder skal ofres i kampen mod den internationale terrorisme. Det må vi ikke tillade. Samtidig skal vi også sikre os, at den vestlige verden og de værdier, vi værner om, ikke bliver lammet. Jeg mener, at vi skal undgå disse to ekstremer, og det ville være beklageligt, hvis det ene eller det andet af dem får overtaget i Europa-Parlamentet eller en anden EU-institution.
Jeg mener, at Parlamentet er det rette sted at sige højt, tydeligt og uden tøven, at vi vil kæmpe en hård og skånselsløs krig mod terrorismen, men at vi vil rette os efter folkeopinionen. På denne måde får den et offentligt mandat og offentlig legitimitet i den frie vestlige verden. 
Stefano Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, efter min mening kan man ikke løse et kompliceret og mangesidigt problem som terrorisme med en enkelt endimensional strategi. Borgerne i en eller flere suveræne stater har en legitim ret til at leve i fred og vie deres liv til deres arbejde, deres familier og den livsstil, de frit har valgt.
Krige har været og er fortsat kritiske perioder i et samfunds liv. De forstyrrer alle de normale standarder, men de bygger på præcise militære positioner, veldefinerede kamppladser, en synlig fjende og operationsregler. Terrorismen derimod følger ikke reglerne for en officiel krig, omfatter ikke militæret, og udkæmpes ikke på en kampplads. Den benytter sig af en unfair taktik med at ramme de uskyldige derhjemme, når og hvor de mindst forventer det og uden specifikt mål, socialt formål og værdier.
Det er indlysende, at alle skal respektere statens regler, love og suverænitet. Det er ubestrideligt, at vi alle skal opretholde ikke blot de mest elementære menneskerettigheder men også de principper, der ligger til grund for alle civile samfund og alle forhold mellem nationer.
Inden vi retter beskyldninger mod demokratiske lande, skal vi imidlertid først have fuldt kendskab til fakta og omstændigheder. Vi skal også tænke på familierne til de seneste års forsvarsløse terrorofre samt på de millioner af borgere, der fortsat lever med en angrebstrussel.
Vi kan ikke bruge fløjlshandsker i bekæmpelsen af terrorisme, men vi kan heller ikke slynge beskyldninger mod demokratiske lande på basis af rene gisninger. Stillet over for valget mellem terrorisme og demokrati vil vi nok alle vælge demokrati.
Hr. formand, vi skal lade domstolene udføre deres arbejde uden at søge efter grunde til at rette beskyldninger imod lande, der bestemt ikke fortjener dem. Jeg er enig med hr. kommissær Frattini, og jeg håber, at vi her i Parlamentet først træffer beslutninger i denne sag, når vi kan være sikre på, at vi handler demokratisk. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, CIA har et netværk af hemmelige tilbageholdelsescentre fordelt over hele verden. Samtidig har USA accepteret brugen af en "gengivelsespolitik" for at afhøre folk - selv europæiske statsborgere - på steder, som vi ikke kender til.
USA's præsident truer nu med at nedlægge veto mod det lovforslag, som det amerikanske senat vedtog for at gennemføre det, der - i det mindste indtil for et par år siden - var indlysende. Med andre ord at den internationale ret skal gælde for personer, der arresteres af USA et eller andet sted i verden. Alt dette udføres i 2005 af et stort land med en lang demokratisk tradition - et land der hvert år insisterer på at offentliggøre en rapport om menneskerettigheder og revse andre stater i verden for at krænke dem.
USA's politik påvirker os alle, uanset om disse centre findes på europæisk territorium eller ej. Terroristerne ønsker sig brændende forekomster af dobbeltmoral i de europæiske samfund, fordi det kan hjælpe dem med at hverve nye terrorister og underminere vores politik. Skal vi lade dem gøre det? Tiden er inde til at stille nogle spørgsmål, der ville være utænkelige inden opdagelsen af de amerikanske tilbageholdelsescentre.
Et af disse spørgsmål lyder sådan: Findes der i dag sådanne tilbageholdelsescentre i EU's medlemsstater eller ansøgerlande?
For det andet, findes der EU-medlemsstater eller -ansøgerlande, der sender deres fanger til amerikanske tilbageholdelsescentre? Hvor vasker de angiveligt deres hænder, samtidig med at de benytter dette netværk til deres fanger? Dette spørgsmål skal besvares.
For det tredje, har USA sendt folk, der er pågrebet i Europa, til disse tilbageholdelsescentre?
I kampen mod terrorisme er målet ikke at retfærdiggøre alle midler. Vi europæere skal ikke skabe et europæisk inspireret Frankensteins monster, som vi ikke kan kontrollere, og vi skal heller ikke tillade andre lande at gøre det. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, al denne information er alt for detaljeret og overbevisende, og De taler selv så overbevisende, at man næsten ikke kan tro på Dem. Derfor er den forpligtelse, som De har nævnt, til at efterforske denne situation prisværdig, men den beroliger os ikke.
Vi forventer slagkraft af Kommissionen og Rådet, og at de ikke stiller sig tilfreds med smukke ord eller kommer med politiske dementier til cocktailpartyer. Vi forventer reel handling og efterforskning.
Hr. kommissær, politiet på Mallorca efterforsker på befaling af den offentlige anklager den illegale transport af fanger. Det har voldt det stort besvær at gøre det, og ikke desto mindre peger alle politiefterforskningerne i samme retning som avisernes forudgående efterforskninger. Og det har de gjort uden nogen form for støtte fra USA's side.
Jeg vil gerne bede Dem om, at De kræver, at der foretages tilsvarende efterforskninger i alle de lande, der kan tænkes at være indblandet i denne situation. Jeg vil gerne understrege, at det ikke er nok med politiske dementier med mere eller mindre tvetydige ord om nutiden, for de siger ikke noget som helst om fortiden, og det eneste, de ønsker, er at unddrage sig deres ansvar. Vi ønsker en reel efterforskning og en forpligtelse om en politimæssig og retlig efterforskning, der ved hjælp af beviser garanterer, at disse anklager ikke har noget på sig.
Vi synes, at det er særdeles ubehageligt at se dette hos et land, som har været vores allierede i lang tid. At se det på europæisk jord, at se, at der bliver givet afkald på århundreders civilisation og moralske fremskridt i forbindelse med bekæmpelse af kriminalitet, eller i dette tilfælde af terrorismen, er efter vores mening afskyeligt. Desuden synes jeg, hr. kommissær - og det sagde en af de andre talere for et øjeblik siden - at det faktisk er sandt, når vi siger, at landene må anses for uskyldige, indtil de er blevet kendt skyldige.
Men at de har ret til uskyldsformodning, fritager dem ikke fra at skulle efterforske. Det er selve EU's troværdighed som et område for frihed, sikkerhed og retfærdighed, der står på spil. Da det er Deres ansvar, kan De ikke sætte Deres lid til de forklaringer, De får fra andre. De er nødt til at træffe de nødvendige foranstaltninger og kræve, at Rådet gør det samme. 
Kathalijne Maria Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, af en efterretningstjeneste at være omtales CIA temmelig meget i medierne. Tyskland og Italien er oprørte over forlydender om, at CIA skulle have bortført en radikal imam i de to lande, og som min kollega for lidt siden sagde, er der i øjeblikket i Spanien indledt en undersøgelse af overførslen af mistænkte via Mallorca. Desuden er der også i Europa rygter om, at der er hemmelige lejre, hvor fanger er tilbageholdt uden lov og ret.
I førstnævnte tilfælde er de pågældende europæiske lande rasende, men i det andet tilfælde er de medskyldige, som De også siger. De siger, at det ville være i strid med menneskerettighederne, Den Europæiske Konvention om Menneskerettighederne, men jeg er meget spændt på, hvad De nu gør ved det. Europarådet iværksætter en undersøgelse, og De beder om at blive orienteret. Det forekommer mig at være en meget snæver fortolkning.
Netop EU kan som et værdifællesskab ikke tillade sig at se den anden vej nu, og jeg vil have, at De tager aktivt del. Jeg vil have, at De ikke blot spørger regeringerne, om det er rigtigt, men at De også spørger ngo'erne og medierne, og at De taler med parlamentsmedlemmer. Jeg vil have, at De, hvis det er rigtigt, siger, at det er en krænkelse af artikel 6, og at artikel 7 dermed træder i kraft. Jeg vil have Dem til at sige, at artikel 7 skal anvendes, hvis det er rigtigt!
Men dette er ikke blot et institutionelt spørgsmål. Det er ikke blot noget, som Kommissionen skal gøre, selv om jeg faktisk synes, at den skal være meget mere aktiv. Det er især et politisk spørgsmål. For lidt siden sagde et medlem fra Polen med rette, at sådanne sager også skal drøftes på nationalt plan, og jeg synes, at vi alle sammen skal henvende os til vores søsterpartier, for dette skal også tages op i de nationale partier. Lad os ikke kun lægge ansvaret hos Kommissionen, men lad os også gennem vores egne søsterpartier, de europæiske politiske partier, sørge for, at sandheden kommer frem. 
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er ikke kun diktaturer, hvis fortsatte eksistens trues, der på en uacceptabel måde tilbageholder mennesker. Siden brugen af den militære base Guantánamo Bay som fængsel for ikke-amerikanere, som uden proces og uden støtte fra en advokat kan tilbageholdes på ubestemt tid, ved vi, at NATO's mægtigste medlemsstat også krænker menneskerettighederne på den måde.
I Europa forventer vi, at næsten alle afviser sådanne metoder, også hvis det drejer sig om mennesker, som vi finder farlige for vores liv i fred og demokrati. Hvis der findes hemmelige fængsler for andre på de nuværende eller kommende EU-medlemsstaters område eller i stater, som har fordel af vores naboskabspolitik, er det en skamplet på den europæiske prætention om at respektere det demokratiske retsstatsprincip og om at beskytte menneskerettighederne.
Det er derfor nødvendigt, at Kommissionen og Rådet gør alt for at bringe den eventuelle eksistens af sådanne fængsler til ophør. Kommissær Frattini oplyser nu, at de pågældende medlemsstater kategorisk nægter at være medansvarlige. Endvidere henviser han til Europarådet, som allerede beskæftiger sig med denne sag. Hvis sådanne fængsler findes, har det hele tiden været hensigten at hemmeligholde deres eksistens for altid.
At benægte deres eksistens er det allerførste middel til at beskytte denne hemmeligholdelse. At det benægtes, overbeviser ikke mig og i hvert fald heller ikke dem, som har gjort opmærksom på dette. Det er nødvendigt, at EU selv undersøger, om der findes et amerikansk netværk af hemmelige fængsler, og om en del af disse er placeret i Europa. Jeg kan tilslutte mig de proceduremæssige punkter, som fru Buitenweg nævnte. Denne sag skal undersøges til bunds i stedet for simpelthen kun at blive benægtet. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, hr. Czarnecki og kommissær Frattini har allerede nævnt, at den polske regering har afvist påstandene om, at der findes lejre i Polen. Jeg kan selvfølgelig ikke selv garantere for sandheden af denne udtalelse, da jeg ikke har gennemsøgt skovene omkring de områder, hvor det mistænkelige fly angiveligt har landet i Polen. Selv hvis et af CIA's Boeing-fly rent faktisk landede der i 2003, ville det imidlertid ikke være et bevis på, at sådanne lejre fandtes eller fortsat findes i mit land.
Vi kender ikke grundene til, at flyet landede der. Det skulle muligvis tankes op, have udført reparationer eller måske tage passagerer om bord. Vi ved imidlertid, at det samme Boeing-fly også landede i Tjekkiet og Sverige i 2003 og senere også i Palma på øen Mallorca. Men der er ingen, der beskylder eller mistænker disse lande for at huse sådanne lejre. Man kan kun spørge, om det er fordi, man fejlagtigt antager, at der ikke findes mediefrihed i Polen, og at journalisterne ikke straks ville være på sporet af en sådan sensation.
Logisk set ville det overraske mig, hvis amerikanerne havde besluttet at bruge en EU-medlemsstat til dette formål og dermed havde tvunget det pågældende land til at krænke traktaterne og EU-lovgivningen i stedet for at benytte amerikanske militærbaser eller lande, hvor mediefriheden reelt set er ikke-eksisterende eller meget begrænset. Eksempler på sådanne lande kunne være Egypten og Thailand. En mulighed er, at vi på vores egen befaling deltager i en bevidst opsendelse af en prøveballon for at måle de nye EU-medlemsstaters reaktioner ved at teste styrken af den transatlantiske alliance. En anden mulighed er den, at nogen er ivrige efter at udpege nye mål for al-Qaedas terrorangreb og ønsker, at det skal gå ud over Polen og Rumænien.
Jeg mener derfor, at vi skal udvise stor forsigtighed og undgå at lægge for meget i fakta, sådan som visse personer har gjort. Ved at gøre det bidrager de ikke kun til at sikre, at Europas reelle problemer skubbes til side, men de udsætter også det polske folk for en reel risiko for terrorangreb. Jeg er lykkelig over, at Europarådet muligvis vil gennemføre en grundig undersøgelse af problemet, og jo før det sker, desto bedre. Som svar på fru Buitenwegs forslag vil jeg gerne proklamere, at jeg hellere end gerne vil invitere Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Polen, så de selv kan undersøge sagen. 
Giovanni Claudio Fava (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er bange for, at de benægtelser, som Kommissionens næstformand hr. Frattini nævnte i forbindelse med de involverede lande, er ekstremt formelle og lidet overbevisende.
I de tophemmelige CIA-dokumenter, som praktisk talt hele den europæiske presse diskuterer i øjeblikket, har de hemmelige fængsler i Polen og Rumænien - som nævnes i og - tilmed et navn, nemlig "sorte steder". De er en slags ingenmandsland, der ligger uden for loven og de personlige frihedsrettigheder. Hvis beskyldningerne er sande, giver de os et vanskeligt problem - behovet for at finde en fin balance mellem at beskytte borgernes rettigheder og bekæmpe terrorismen. 
Jeg vil derfor fremhæve en modsigelse - det faktum, at Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender snart vil se på problemet med datatilbageholdelse og atter med en stor ansvarsfølelse vil forsøge at finde en juridisk og politisk fællesnævner for at forene rettigheder og nødsituationer. Vi skal beskytte borgernes rettigheder og bruge alle tilgængelige midler for at bekæmpe terrorisme, samtidig med at vi opdager, at europæiske lande er blevet CIA's egen baghave.
Hr. Frattini. Det er virkeligt alvorligt, at vi ikke engang kan tillade os at være overraskede. De igangværende retlige undersøgelser har vist, at fællesskabs- og ikke-fællesskabsborgere for to år siden blev kidnappet i europæiske lande af den amerikanske efterretningstjeneste. Det ser imidlertid ud til, at vi atter vender det blinde øje til. 
Vi har bemærket Deres slutkommentarer om, at hvis de episoder, vi taler om i dag, bevisligt har fundet sted, så vil de være en alvorlig krænkelse af artikel 6 og 7 i traktaten om Den Europæiske Union. Det er efter min mening en vigtig erklæring, som vi vil bede Dem om at følge op på ved at iværksætte en omfattende og dybtgående undersøgelse af de hændelser, vi har diskuteret i aften. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i modsætning til det, vores polske kollega mente, så findes der ikke to retsopfattelser i Europa af, om målet helliger midlet. Lovgivningen er entydig og bindende. Terror må ikke bekæmpes med terror.
Der er intet problematisk eller usikkert ved det spørgsmål. Frihedsberøvelse, bortførelse, tortur, mishandling, isolationsfængsling og ignorering af uskyldsformodninger er forbrydelser og udgør i sig selv et gerningsindhold for terrorhandlinger. Det er ikke Europas vej.
De refererer til kommentarer i tidsskrifter og siger, at De ikke har nogen beviser. Jeg kan forsikre Dem om, hr. kommissær, at det her kun er den første af mange debatter, før denne sag er opklaret, før den er opklaret til bunds.
De har flynumre, lufthavne, flytider, De har de virksomheder og firmaer, som har gennemført flyvningerne, De har destinationerne, De har beretninger fra fanger, beviser fra en halv snes internationale organisationer, undersøgelser fra CIA selv, om end af brud på tavsheden frem for af selve forbrydelserne. De østrigske militærmyndigheder foretager undersøgelser vedrørende CIA-flys overflyvninger af luftrummet, og justitsmyndighederne i Spanien, Italien og Tyskland har også iværksat undersøgelser.
Jeg opfordrer Dem til at vågne op, gøre Deres pligt og tage et ansvar. 
Claude Moraes (PSE ).
   - Hr. formand, i fredags beordrede Condoleezza Rice, USA's udenrigsminister, en undersøgelse på højeste plan af lækningen af oplysninger til og Human Rights Watch. USA's regering mener tydeligvis, at der er en vis sandhed i disse påstande.
I dag har kommissæren fortalt, at Rumænien muligvis har krænket Københavnskriterierne, og at Polen muligvis krænker artikel 6, men det vidste vi allerede. Kommissæren har i dag fortalt os, at der ikke er nogen beviser på disse krænkelser. Både Polen og Rumænien udstedte i sidste uge officielle dementier på regeringsplan, så det vidste vi godt. Vi bad Kommissionen om at undersøge den læk, som USA selv er bekymret over - en læk på højeste plan til yderst troværdige kilder. Tidsskriftet og andre organer gentager disse påstande. Og det er ikke radikale aviser eller utroværdige organisationer, vi taler om.
Hr. Lambrinidis sagde, at vi allerede vidste, at CIA havde sorte steder og torturcentre i andre dele af verden. Vi vil gerne vide, om dette sker i EU. Vi vil gerne vide, om dette sker i kandidatlandene. Som De sagde, hr. kommissær, er det en meget alvorlig krænkelse af forpligtelserne i henhold til traktaten. De undersøger den ikke. Vi har brug for en undersøgelse, der bringer troværdighed til Parlamentet, så vi kan afslutte denne forhandling med en viden om, hvorvidt det er rigtigt eller forkert. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, vi må som europæere afklare, om CIA har tilbageholdelsescentre i Europa, hvor mange der er, hvor de ligger osv. Jeg kommer fra Balearerne og har derfor en særlige interesse i dette. Målet helliger ikke midlet. Vi må forsvare vores værdier. Det kan godt være, vi bekæmper terrorismen, men det må vi ikke gøre med våben, der ikke er demokratiske.
Vi forstår, hvorfor amerikanske organisationer og institutioner, herunder CIA, beskyttes omhyggeligt, især i Østeuropa, hvor håbet om forandring i så høj grad rettes mod USA. Men det er frygtelig selvmodsigende, hvis vi ikke sætter grænser for de midler, vi bruger, da demokrati og gennemsigtighed er forudsætninger for opretholdelse af lov og orden og for selve demokratiet. Menneskerettighederne gælder for alle mennesker, også terrorister og formodede terrorister. Jeg opfordrer derfor kommissæren til at undersøge dette spørgsmål. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, for nogen tid siden førte oplysninger til opdagelsen af det enorme barbari i torturkamrene i fængslerne Abu Graib i Irak og Guantánamo på Cuba. I dag er beretningerne, selv om de endnu ikke er blevet bekræftet, ikke desto mindre blevet benægtet af de amerikanske myndigheder.
Jeg er bekymret over, at vi i vores kamp mod den internationale terrorisme bevæger os på randen af middelalderlige tilstande. Vi befinder os på randen af en direkte trussel mod demokratisk kultur i Europa, og hvad vigtigere er, så kan de europæiske regeringer og institutioner ikke blive ved med at forholde sig passivt.
Jeg vil specielt fremhæve den direkte reaktion fra Retsudvalget i Europarådets parlamentariske forsamling. Vi så desværre ikke denne direkte reaktion fra Europarådet på Kommissionens vegne. Efter min mening var dagens garantier og redegørelser fra den kompetente kommissær hr. Frattini overhovedet ikke overbevisende. Kommissionen, hr. Barroso, hr. Frattini og fru Ferrero-Waldner, der er kommissær for transatlantiske forbindelser, bør gennemføre en undersøgelse i alle retninger for at konstatere hvor, af hvem, hvordan og hvornår disse sorte steder blev oprettet.
EU har en politisk og moralsk forpligtelse til at samarbejde med den amerikanske kongres. Vi kender allerede til senatorerne John MacKeins og John Kerrys initiativer i denne retning. Europa-Parlamentet skal tage lignende initiativer. 
Fremme af transatlantiske forbindelser hænger uløseligt sammen med respekten for demokratiske værdier og de folkeretlige principper. Det er et klart budskab, som skal sendes til den amerikanske ledelse. 
Józef Pinior (PSE ).
    -  Hr. formand, den 2. november offentliggjorde en artikel af Dana Priest med postulater om hemmelige CIA-fængsler i Østeuropa. Jeg har to bemærkninger i den forbindelse. Sådanne "hemmelige CIA-fængsler" opererer uden for ethvert retssystem. Jeg taler ikke kun om det retssystem, der gennemføres af internationale institutioner men også om amerikanske domstole - både civile og militære. Det alene er en krænkelse af de grundlæggende demokratiske og liberale værdier, som USA, EU og den transatlantiske alliance bygger på.
Der er stor offentlig modstand mod hemmelige CIA-fængsler og forhørsmetoderne i tilbageholdelsescentrene for terrormistænkte personer. Dette synspunkt deles af mange republikanske politikere i USA, hvilket bevidnes af senator John McCains nylige initiativ om at afskaffe tortur eller torturlignende metoder i sådanne centre.
Mit andet punkt vedrører muligheden for, at der findes hemmelige CIA-tilbageholdelsescentre i EU-medlemsstater eller i lande, der bliver medlemmer af EU i den nærmeste fremtid. Denne situation underminerer EU-traktaternes grundlæggende principper. EU har al mulig grund til at forlange, at medlemsstaterne inklusive mit eget land Polen tager disse beskyldninger alvorligt, at de genoptager sagen, og at de undersøger alle omstændigheder i forbindelse med et af CIA's Boeing-fly, der landede i Polen med fanger. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke alle talerne og sige, at alle her er enige i et princip, som jeg personligt fremhævede i min indledning.
Der er enstemmig opbakning til EU's grundprincip om fuldstændig respekt for den enkelte borgers liv og værdighed. Derfor er alle her i Parlamentet enige i synspunktet om, at hvis påstandene holder vand, så er der - som jeg sagde tidligere, men finder det vigtigt at gentage - tale om et alvorligt brud på traktaten om Den Europæiske Union. Hvis der bevisligt har været tale om et traktatbrud, kan det, som De alle ved, føre til iværksættelse af alvorlige politiske sanktioner mod en EU-medlemsstat.
Dette er imidlertid kun begyndelsen, for det er indlysende, at der ud over den alvorlige krænkelse - og jeg har gjort opmærksom på artikel 7 i traktaten - også er en anden overvejelse: Hvis disse påstande er sande, er der tale om en kriminel handling. En nævnte dette, mange af Dem fremhævede det, og jeg er helt enig. Det er derfor klart, at medlemsstaternes nationale lovgivningsmagter har pligt til at undersøge sådanne situationer.
Som alle ved, gennemføres der i øjeblikket undersøgelser i Italien af visse alvorlige beskyldninger om CIA-agenters ulovlige handlinger i Italien, og hvis de er sande, kan der være tale om en alvorlig forbrydelse.
Mine damer og herrer, problemet er, at der skal bruges retsmidler, hvis de giver os mulighed for at nå det resultat, som både Kommissionen og Parlamentet ønsker. Lad os derfor se på de foranstaltninger, som Kommissionen har truffet, træffer og vil træffe i fremtiden. Mange af Dem har stillet dette spørgsmål, og jeg gik måske ikke tilstrækkeligt i dybden med dette punkt i min redegørelse.
Jeg mener, at det bedst kan beskrives som en politisk handling, der omfatter fortsatte anmodninger til medlemsstaterne og ansøgerlandene. Jeg tænker på mulige initiativer som f.eks. forhandlinger og diskussioner med ngo'er, der tydeligvis har givet oplysninger til medierne, som de bestemt også kunne give Kommissionen. Der kan også være tale om en dialog med andre institutioner, der er i besiddelse af flere beviser, samt med organer, der kan give oplysninger til Kommissionen. Endelig kan der føres intense og fortsatte diskussioner med myndighederne. Her tænker jeg specielt på den amerikanske kongres og det amerikanske senat, der har besluttet at iværksætte undersøgelser, og resultaterne heraf kunne videregives til Kommissionen.
Mine damer og herrer, jeg taler rent ud af posen, og jeg vil bede Dem tilgive mig, at jeg måske er for ærlig. Jeg mener imidlertid, at den harme, vi alle med rette føler over disse alvorlige forbrydelser - disse helt skandaløse situationer - ikke rækker til at ændre traktatens regler.
Når nogle medlemmer refererer til en "undersøgelse", refererer de ikke kun til den tilgang, som Kommissionen agter at benytte - og vil benytte - nemlig at foretage en politisk undersøgelse. De tænker også på inspektioner samt indsamling af beviser og dokumenter - også hvor sådanne dokumenter ikke umiddelbart tilbydes. Selv hvis Parlamentet stemte for, at Kommissionen skulle have sådanne undersøgelsesbeføjelser, ville det ikke kunne lade sig gøre, fordi traktaterne ikke indeholder bestemmelser om en sådan bemyndigelse.
Når vi bruger ordet "undersøgelse", er vi nødt til at forstå, hvad vi taler om. Har vi magt til at udspørge indenrigsministrene i de ansøgerlande og medlemsstater, der er tale om? Nej, det har vi ikke. Har vi magt til at skaffe os klassificerede CIA-dokumenter, hvis ikke de overgives til os? Nej, det har vi ikke. Har vi Europarådets beføjelser? Nej, det har vi ikke. Det ville kræve en traktatændring. 
Jeg ville være lykkelig, hvis den europæiske forfatning allerede var trådt i kraft, for den giver Kommissionen mere vidtgående beføjelser, end den har i øjeblikket. Da nogen her talte om de nationale domstoles beføjelser, forestillede de sig måske, at jeg har de samme beføjelser som en offentlig anklager eller en undersøgelsesdommer i en af medlemsstaterne. Man kan imidlertid ikke sammenligne magten hos en national dommer og hos Kommissionen. Vi bryder os måske ikke om det, men sådan er traktatens regler, og når vi derfor taler om en "undersøgelse", skal vi bruge ordet i dets juridiske betydning og først og fremmest i den betydning, der er defineret i traktaterne. 
Her er min opsummering. Jeg agter at anvende alle politiske undersøgelsesbeføjelser, fordi de er tilladte i henhold til traktaterne. Vi kan stille spørgsmål, men hvis en medlemsstat svarer, at den aldrig har haft hemmelige fængsler på sit område, så skal jeg have beviser som i tilfældet med Abu Ghraib - billeder, beviser og vidneforklaringer. Det har vi ikke i øjeblikket. Jeg siger ikke, at vi ikke kan få dem i fremtiden, men jeg har ikke magt til at indstævne alle eller til at beordre afhøring af en person, der nægter at vidne, fordi disse beføjelser ligger hos andre organer.
Jeg taler derfor om en politisk undersøgelse, en aktion der skal skaffe oplysninger og beviser, der hvor de findes. Vigtige oplysninger kan selvfølgelig også skaffes fra medlemmer af Europa-Parlamentet, fordi det er politiske handlinger. Det er ikke sagsanlæg. Der er tale om handlinger, der - hvis påstandene kan bevises - kan føre til politiske sanktioner. Det er det, der ligger i det at overholde reglerne - og det er noget, jeg altid har gjort, også når jeg ikke brød mig om det. I den konkrete sag bryder jeg mig ikke om at have begrænsede beføjelser, men det har jeg i henhold til traktaterne og det er disse politiske undersøgelsesbeføjelser, jeg agter at bruge. 
Formanden.
   - Ærede kolleger, jeg må gøre Dem opmærksom på, at vi iblandt os har observatører fra både Rumænien og Bulgarien, og de er meget velkomne. Da Rumænien er blevet nævnt hyppigt under denne forhandling, har en af observatørerne ønsket ordet. Jeg har påpeget, at det ikke er muligt, men han har sendt mig en seddel, hvor han udtrykker sin bekymring over nogle af angrebene på Rumænien og erklærer, at de rumænske myndigheder vil hilse enhver undersøgelse af de påstande, der er blevet fremført i , velkommen. Det er herved meddelt officielt.
Jeg ønsker ikke at skabe præcedens, men observatørerne er iblandt os, og de har naturligvis stærke holdninger til disse spørgsmål.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om bananimportordning.
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for denne anledning til at fortælle om vores holdning til den nye bananimportordning. Vi er selvfølgelig meget skuffede over den anden voldgiftskendelse af 22. oktober 2005.
Den nuværende bananimportordning blev vedtaget i Doha i 2001. På grundlag heraf opnåede vi en undtagelse (fra vores WTO-forpligtelser, så vi kunne indrømme vores AVS-partnere toldpræferencer. Det blev på daværende tidspunkt også vedtaget, at vi senest pr. 1. januar 2006 skulle gå over til en ren toldordning. Med henblik herpå indledte vi forhandlinger med vores vigtigste handelspartnere om ændring af indrømmelserne i vores plan for bananer og var gennem voldgift i henhold til bilaget til undtagelsen. Det relevante kriterium ifølge bilaget til undtagelsen er, hvorvidt vores told på bananer fører til opretholdelse af markedsadgangen for leverandører fra mestbegunstigede nationer.
Efter den første negative kendelse af 1. august 2005 fandt voldgiftsinstansen i sin anden kendelse af 27. oktober, at Fællesskabet med sit forslag om en ny toldsats på 187 euro/t for leverandører fra mestbegunstigede nationer ikke havde rettet op på situationen. Det var et meget skuffende resultat. Vores beregninger var objektive og gennemsigtige og baseret på omhyggelig økonomisk og juridisk analyse.
Formålet har hele tiden været at sikre en neutral ændring af importordningen med en toldsats for leverandører fra mestbegunstigede lande, der giver uændrede markedsadgangsforhold med adgang for amerikanske leverandører - ligesom den nuværende kvoteordning gør - og et uændret præferenceniveau for AVS-landene. Gennem hele processen har vi haft konsultationer med vores handelspartnere, men der var ingen fælles holdninger fra deres side, der kunne have dannet grundlag for en forhandlet løsning.
Hvor står vi så nu? Kendelsen giver ingen indikation af, hvad der kunne være en passende toldsats. I forbindelse med bananimportordningen er der en række forhold, der skal tages i betragtning - først og fremmest vores ansvar over for alle de forskellige berørte parter. Vi har taget hensyn til Fællesskabets producenters interesser og forvaltningen af den fælles markedsordning for bananer med henblik på den fremtidige reform. Vi har vores forpligtelser til at bevare toldpræferencerne over for AVS-partnerne ifølge Cotonou-aftalen.
I lyset af ovenstående er vi nødt til at gå over til en ren toldordning pr. 1. januar 2006, og det skal ske hurtigt, da vores aktører har brug for retssikkerhed. Samtidig er jeg helt bevidst om vores ansvar over for de berørte parter, som vi tager meget alvorligt. Kommissionen vil derfor meget snart stille forslag om den toldsats, der skal gælde fra den 1. januar 2006. 
Fernando Fernández Martín,
   Hr. formand, fru kommissær, jeg har været ordfører for Udviklingsudvalget i forbindelse med de gentagne reformer af den fælles markedsordning for bananer, og jeg har holdt indlæg under alle forhandlingerne, f.eks. den 13. april 2000, den 13. december samme år og den 4. september 2003 for blot at nævne de seneste.
Inden kommissær Lamy trådte tilbage den 21. april 2004, fortalte han os, at han havde i sinde at foreslå en told på 230 euro pr. ton importerede bananer. Siden da, efter indsættelsen af den nye Kommission, har såvel De og Deres kolleger som handelskommissæren bestræbt sig på at nå en ny aftale.
De må indrømme, fru kommissær, at De med Deres erklæring her til aften ikke kaster meget lys over den vej, De tænker at følge. Det er klart, at De skal træffe en beslutning om at anvende en toldafgift efter den 1. januar, og vi får se, hvor stor den bliver.
Men De ved udmærket - Kommissionen ved det udmærket - at denne beslutning sikrer Dem en ny strid med producentlandene i "dollarområdet" inden for WTO næsten øjeblikkeligt, hvis denne told bliver højere end forventet. Det vil sige, at vi vinder et par måneders tid, men risikerer at skabe nogle risici for gruppen af AVS-lande og nye usikkerheder for vores europæiske producenter.
Endelig, og såfremt der ikke opstår noget uforudsigeligt på det umiddelbart forestående topmøde i Hongkong, bliver Kommissionen nødt til at nå frem til en forhandlet løsning med de latinamerikanske bananproducerende lande.
Det legitime spørgsmål, jeg gerne vil stille, er, hvorfor Kommissionen udtrykkeligt gav afkald på at nå frem til denne aftale i marts, april og maj i år, når det klart fremgår, at de latinamerikanske producenter via forskellige diplomatiske kanaler søgte at nå en aftale, selv om det var en overgangsaftale, for at opnå en midlertidig forlængelse af det nuværende system, som kunne tilvejebringe en margen for forhandling af en mere stabil og holdbar løsning.
Fru kommissær, jeg synes ikke, at Kommissionen tog hensyn til disse ønsker, for den gang regnede den med, at voldgiftsafgørelsen i Verdenshandelsorganisationen ville være positiv over for fastsættelsen af en told på 230 euro. Der fik vi det første slag.
Senere foresloges der en ny told på 187 euro med samme resultat. De har bekræftet, at De i dag er meget skuffet over resultatet af den anden voldgift den 27. oktober. På daværende tidspunkt viste erklæringerne fra visse tjenestemænd og fra Dem selv, fru kommissær, tegn på den samme rådvildhed og skuffelse, som De har bekræftet i dag.
Den gang sagde De, at det var nødvendigt at undgå, at bananstriden blev medtaget på Hongkong-dagsordenen. Det er efter min mening en fejltagelse, fru kommissær. Det var tilstrækkeligt, at et land som Honduras, som man kan sige meget godt om, men ikke, at det er en almægtig kæmpe, bad om at få medtaget bananstriden på dagsordenen for topmødet i Hongkong, og herved opnåede det, som Kommissionen af al magt ønskede at undgå.
For at berolige Dem, fru kommissær, kan jeg oplyse Dem om, at De ikke har været alene i den sidste del af forhandlingen, der bød på så meget modgang og så mange dårlige nyheder for vores interesser. Der er nogle nationale regeringer, der har støttet Dem, f.eks. mit lands regering, samt lokalregeringerne i nogle bananproducerende regioner. De har endda mødt forståelse fra nogle europæiske bananproducenter, som synes at have resigneret i forventning om en løsning, som De har nævnt i Deres indlæg, ved hjælp af en trylleformel, som den de opnåede i de såkaldte "Madeira-aftaler", der indtil videre kun er en fado, der som bekendt, fru kommissær, er en portugisisk folkesang, der handler mere om nostalgi og tristesse end om håb. 
Erika Mann,
   Fru kommissær, jeg vil gerne påpege nogle få aspekter. De har vist, hvor skuffet De er, og det er ikke overraskende efter endnu en negativ voldgiftskendelse. Det er ingen fornøjelse, men efter at have kigget på hjemmesiden kan jeg fortælle Dem, at bananernes historie er uendelig, så De må ikke være alt for skuffet. Jeg er sikker på, at problemet vil bestå i mange år fremover, og selv om det skulle blive løst, vil et nyt dukke op. Sådan er det tilsyneladende i forbindelse med bananer.
Kan De udtrykke Dem en smule mere præcist om tidsrammen for dette forløb? Der er ikke meget tid tilbage, men jeg kunne godt tænke mig at vide, hvilken tidsramme De forestiller Dem. Og hvilke forskellige scenarier har De oppe til vurdering? For Udvalget om International Handel er det yderst relevant at vide, hvilke tanker De gør Dem.
Endelig gad jeg vide, som min kollega sagde, om ikke dette kommer til at overskygge Hongkong. Jeg vil gerne høre, hvordan De har tænkt Dem at få en sådan situation, der ikke er let under nogen omstændigheder - da sukker og mange andre vanskelige spørgsmål er på dagsordenen - til at se lidt mere positiv ud. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf,
   Hr. formand, fru kommissær, denne debat viser, hvor vigtig socialøkologiske kriterier er i debatten om international handel, og hvor vigtigt det er, at Kommissionen tager disse kvalitetskriterier op under forhandlingerne i WTO. Det samme kan for øvrigt siges om sukker, som er et godt eksempel, selv om vi - hvis man lige ser bort fra de perifert beliggende regioner - så godt som ikke producerer bananer i Europa. Situationen er altså bedre end dengang, da Sovjetunionen brød sammen og Tyskland blev genforenet. Da de central- og østeuropæiske lande tiltrådte EU, troede Vesttysklands tidligere leverandører - producenterne af dollarbananerne - at de nu kunne levere til det øvrige EU. De troede, at med den fælles markedsordning, som jo ikke fandtes før, så ville der være fri handel på bananområdet, og så ville de kunne læsse deres dollarbananer af på hele EU's territorium, og så måtte de andre ellers se, hvordan de klarede den.
Dengang havde vi en intens debat om det i Parlamentet. Kommissionen var på det tidspunkt på vores side, og vi fik skabt en fornuftig markedsordning, som nu bliver genstand for tilbagevendende debat. Det forholder sig ikke sådan, at dollarbananerne har afstået noget af markedet, og at amerikanerne handler mindre. Der er sket nøjagtig det modsatte, og deres andel er steget betragteligt.
Men hvis vi ikke havde indført disse kriterier og ikke havde kvoter, så ville AVS-landene med deres såkaldte små bananer for længst være forsvundet fra markedet, og det ville have kostet hundredtusindvis eller millioner af små bananavlere deres levebrød. De er ikke ligefrem uden for fare, men vi har i det mindste ydet vores bidrag ved at have denne debat.
Jeg så gerne fra Deres side - og her tænker jeg også på sukkerområdet - at denne debat fortsætter i EU, og at man ikke bare mener at kunne løse problemet kvantitativt ved at foreslå liberalisering og lader hånt om politikken og de sociale og miljømæssige hensyn, men at Kommissionen som fortaler for disse kvalitetskriterier melder klart ud og sørger for, at sociale, arbejds- og miljømæssige hensyn finder anvendelse i globale handelsforbindelser, og at der tages hensyn til dem. Det gælder navnlig for kvoteordningerne. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, bananer produceres ikke kun på plantager ejet af magtfulde, internationale selskaber med store antal dårligt betalte arbejdstagere, men i stigende grad også på små landmænds plantager. Siden 1980'erne er der opstået et godt samarbejde mellem kooperationer af små landmænd i den tredje verden og idealistiske importorganisationer i Europa.
Mere end halvdelen af de bananer, der spises i Schweiz, importeres i mellemtiden via . Det er ikke oprindelseslandet, der er vigtigst, men en produktionsmetode, som beskytter mennesker og miljø. I modsætning til i Schweiz hindres i at blive en succes i EU-medlemsstaterne på grund af de traditionelle kvoter og afgifter. Disse medfører, at bananer fra lande, som ikke hører under Afrika, Det Caribiske Område eller Stillehavsområdet, som for et halvt århundrede siden endnu var medlemsstaters kolonier, vanskeligt kan importeres, medmindre de falder ind under importtilladelser, der er givet til nogle store europæiske og amerikanske virksomheder.
Jeg spørger Kommissionen, om den efter denne voldgift skaber mulighed for at gå over til den schweiziske model, eller om mængderestriktionerne blot erstattes af højere importtariffer, hvorved der kun ændres lidt eller slet intet. I så tilfælde vil Europa efter de latinamerikanske landes opfattelse fortsat bryde aftalerne. 
Derek Roland Clark,
   Så er der igen problemer med en EU-importtoldordning. Før var det sukker, nu er det bananer, og det hele skal sikre harmoni i EU. Denne ordning er hæmmet af medlemsstaternes oprindelse. Mange af medlemsstaternes tidligere kolonier producerer bananer, og disse kolonier ønsker de nu forståeligt nok at hjælpe. Selv om ordningen med tre toldkontingenter var kompleks, var den effektiv, med et C-kontingent forbeholdt AVS-landene, der gav dem mulighed for at eksportere op til 750.000 t årligt til EU til nulsats. Heraf problemet - for nu ønsker landene uden for EU, navnlig Latinamerika, lighed.
Jeg foreslår to løsninger. Vi kan vælge en ren toldordning som foreslået for 2006. I oktober 2004 blev 230 euro/t foreslået, men det var for lavt for AVS og for højt for dollarlandene. Der indføres dog en fælles toldsats, der vil skade AVS-landene og medføre produktionstab og arbejdsløshed. Windward Islands har allerede rapporteret, at antallet af små producenter er faldet fra 24.000 til 7.000 under presset fra dollarlandene.
I mange AVS-lande dyrkes bananerne på jord, som er uegnet til andre afgrøder, så arbejdsløsheden stiger kraftigt. Vil disse mennesker emigrere, f.eks. til Europa og øge vores arbejdsløshed på 20 millioner, eller vil de begynde at dyrke afgrøder som kokain, der kan gro på de tidligere bananplantager?
Jeg foreslår en alternativ løsning baseret på de gentagne udtalelser om, at vi skal forestille at være et EU, der fastholder medlemsstaternes individuelle status. Hr. Barroso talte for nylig om reduktion af reguleringen. Kombinér de to ting: Drop bananimportordningen, og lad de enkelte medlemsstater selv sørge for deres egne ordninger. Vi er trods alt voksne demokratier. EU-landene kan så købe på det åbne marked eller støtte deres tidligere kolonier, nøjagtig som de ønsker, uden at det giver efterdønninger på verdensmarkedet. Det Forenede Kongerige gav Commonwealth toldpræferencer frem til 1972 uden de store problemer. Det kan godt være, det lyder lidt nostalgisk, men hvad så? Vi står i gæld til disse tidligere kolonier. Hvad er der galt med at udvise lidt menneskekærlighed og forsøge at fastholde beskæftigelsen i den tredje verden? Hellere det end Bruxelles-bureaukraternes tørre skriblerier. 
María Esther Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, aftalen fra 2001 med USA og de latinamerikanske lande, som kommissæren tidligere henviste til, og som vi troede ville føre til en ende på banankrigen, medfører nu en radikal ændring af den fælles importordning efter 2006, som den europæiske sektor skal håndtere med stor usikkerhed.
I 1993 besluttede EU at fastsætte sin egen importordning og en fælles markedsordning for bananer, der var helt forskellig fra den markedsordning, der gælder for resten af frugt- og grøntsektoren. EU gav den ang banansektoren en særlig behandling, næsten en favorisering, der i dag har vist sig at være endnu mere berettiget, for der dyrkes udelukkende bananer i EU's fjernområder.
Disse regioner - det vil jeg gerne minde Dem om - skal som fjerntliggende øer behandles anderledes, hvis vi ønsker at bevare deres landbrugsaktiviteter. Efter som min regering, Spaniens regering, har glemt det, og da det heller ikke ser ud til, at De Kanariske Øers lokalregering husker det, vil jeg sige til Dem, at bananer spiller en meget vigtig økonomisk og social rolle, og at den nye importordning kan bringe fællesskabsproduktionen i fare, hvis EU ikke fremover råder over tilstrækkelige midler til at kompensere for et stort prisfald som følge af en eventuel fastsættelse af en for lav told.
Problemet består kort sagt i en regnskabsmæssig tilpasning, som fremtiden for banansektoren i EU afhænger af. Jo lavere tolden er, jo større bliver den finansielle indsats, der er nødvendig for at kompensere de europæiske producenter. Men der er en øvre grænse for denne indsats, og den burde være bestemmende for EU's manøvremargen, når EU giver efter for internationalt pres i internationale forhandlinger.
EU har allerede ofret en stor del af sine landbrugsproduktioner til ære for en åbning af den internationale handel, og det går altid ud over de samme, dvs. producenterne, mens det kun kommer nogle ganske få til gode i tredjelandene.
Når det drejer sig om bananer, er det desuden de store multinationale firmaer, der vil nyde gavn heraf, mens den lokale producent knapt nok vil mærke ændringen. 

Glenys Kinnock (PSE ).
   - Fru kommissær, først vil jeg gerne sige, at det er beklageligt, at Kommissionen valgte rettens vej frem for forhandlingens. Forhandlinger ville formentlig have givet en meget mere praktisk løsning og et mere tilfredsstillende resultat.
Virkeligheden er - som andre også har nævnt - at bananproduktionen i f.eks. Windward Islands beskæftiger over en tredjedel af den arbejdende befolkning og tegner sig for 50-70 % af eksportindtægterne. Det vil være en meget alvorlig sag, hvis det sættes på spil. Som De antydede, fru kommissær, generer præferenceordninger for lande såsom Windword Islands ingen og har ikke til formål at skade de latinamerikanske eller andre eksportørers handel.
Det bedste ville være at finde måder at udskyde den fælles toldsats på og at forhandle og vedtage en rimelig løsning, der giver alle leverandører mulighed for at fortsætte med at handle. Voldgiften er tydeligvis slået fejl, men Kommissionen må forsøge at sikre, at handelen kan fortsætte, indtil De, sammen med udviklings- og handelskommissæren, på bæredygtig vis kan sikre, at der kan findes andre indtægtskilder for de fattige landmænd i Windward Islands, så de fortsat har en fremtid.
Endelig er jeg bange for, at AVS-landene nok skal sørge for, at bananer og sukker kommer på dagsordenen i Hongkong. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke for landbrugskommissærens fremstilling. Jeg vil gerne minde om, at bananproduktionen i EU i dag er en vigtig produktion, at der er tusindvis af familier fra EU, der er bosiddende i de fjerntliggende regioner og lever heraf, og hvis bananproduktionen forsvandt, ville vi overlade nogle europæiske øer til deres egen skæbne, for selv om de ligger meget langt væk, er de lige så europæiske, som det sted, hvor jeg nu står og taler.
For det andet mener jeg, at vi skal være opmærksomme på, at Verdenshandelsorganisationens paneler ikke kan vælge vilkårligt. I henhold til principperne i Verdenshandelsorganisationens charter skal det tilstræbes at finde en ækvivalent told, og denne ækvivalente told er ikke vilkårlig. Den skal som minimum give os det samme beskyttelsesniveau som tidligere. Jeg ved ikke i hvilket omfang, Kommissionen tager hensyn til dette forhold.
For det tredje er tiden ved at rinde ud. Den 1. januar er lige rundt om hjørnet, og jeg er meget bange for, at vi ikke vil have nogen toldsats den 1. januar på grund af den -procedure, som Verdenshandelsorganisationens paneler bruger. Er der nogen mulighed for, at den nuværende ordning i det mindste kan bevares i en overgangsperiode? Kan Kommissionen gennemføre forhandlinger med tredjelandene med henblik på at ophæve eller afbryde forhandlingen med det formål at finde en fornuftig løsning?
Endelig vil jeg komme med en bemærkning om de kommentarer, som mine kolleger i det spanske Folkeparti er kommet med i deres indlæg. Indtil sidste år havde Folkepartiet regeringsmagten i Spanien, og indtil for et par måneder siden havde det magten på De Kanariske Øer, indtil det blev smidt ud af regeringschefen. Mit spørgsmål er, om Folkepartiets bidrag indtil nævnte datoer på nogen måde adskilte sig fra den nuværende regering og den kanariske lokalregerings indsats?
Jeg håber under alle omstændigheder, fru kommissær, at De forsvarer interesserne hos de hundredtusindvis af europæiske borgere, der afhænger af Dem for at kunne fastholde deres livsbetingelser.
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, i tilbageblik kan jeg se, at bananspørgsmålet altid har sat sindene i bevægelse. I 1992 hørte jeg for første gang for alvor om denne diskussion, der har varet i så mange år. Vi har faktisk endnu ikke afsluttet den.
Som svar på nogle af de bemærkninger, der er blevet fremsat her i dag, vil jeg først sige, at da vi indledte disse drøftelser umiddelbart efter, at jeg tiltrådte i november sidste år, prioriterede jeg at nå frem til en forhandlet løsning på problemet. Men det viste sig hurtigt, at der ikke engang var enighed inden for de latinamerikanske lande, så det var ikke muligt at nå frem til en forhandlet løsning på problemet i januar. Vi prøvede igen og igen, om det var muligt. Jeg vil ikke komme nærmere ind på, hvordan de forskellige store virksomheder i de latinamerikanske lande har helt modstridende holdninger til, hvad udfaldet skal være, men jeg tror ikke på dem, som siger, at mulighederne for forhandling ikke er blevet undersøgt.
Det er helt rigtigt, at Honduras har sat bananer på dagsordenen for ministerkonferencen i Hongkong. Jeg kan kun sige, at vi vil gøre vores bedste for at sikre, at dette spørgsmål ikke forstyrrer hele processen i uforholdsmæssig grad. I den forbindelse stoler vi på, at vores holdning er rimelig, på vores fortsatte vilje til at føre drøftelser med vores partnere og på AVS-landenes støtte.
Hvad angår sukker, som også er blevet nævnt, agter jeg at prøve at opnå et politisk kompromis i Rådet på mødet forud for mødet i Hongkong, så det ikke bliver et problem.
Med hensyn til tidsrammen og de forskellige scenarier er der forelagt Rådet et forslag om at gå over til en ren toldordning, og det vil danne grundlag for yderligere drøftelser. På nuværende tidspunkt kan jeg ikke gå i detaljer, for dette spørgsmål skal behandles af og forhandles med Rådet, inden jeg lægger alle tal og idéer på bordet i Parlamentet.
Vores mål er naturligvis at opnå en rimelig aftale om bananspørgsmålet. I sidste ende er det jo forbrugerne, der bestemmer, hvad der er på hylderne i supermarkedet, så de, der har en stærk interesse i dette spørgsmål, bør benytte enhver lejlighed til at opfordre forbrugerne til at gøre deres valg. Som en række talere har nævnt, er det klart, at vi er nødt til at finde den rette balance med hensyn til dette meget ømtålelige spørgsmål. I forbindelse med bananimportordningen er der en række forhold, der skal tages i betragtning, navnlig, som jeg nævnte før, ansvaret over for alle de forskellige berørte parter.
Vi er også nødt til at tage hensyn til Fællesskabets producenters interesser og forvaltningen af den fælles markedsordning for bananer med henblik på den reform, som vi forhåbentlig bliver enige med Rådet om i andet halvår 2006. Jeg kan blot forsikre dem, som har en interesse i dette vanskelige og langvarige stridsspørgsmål, om, at vi vil gøre vores bedste for at opnå et positivt resultat, så den rene toldordning kan træde i kraft pr. 1. januar 2006. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0094/2005 - B6-0338/2005) af van den Burg og Karas for Økonomi- og Valutaudvalget til Kommissionen om årsagerne til den ringe gennemførelse i medlemsstaterne af direktivet om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser. 
Ieke van den Burg (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne sige et par ord om årsagerne til, at vi stiller denne mundtlige forespørgsel.
Som vi forklarer i teksten, har mange medlemsstater ikke gennemført dette direktiv. Der føres drøftelser mellem Kommissionen, de berørte tjenestegrene og repræsentanter for medlemsstaterne samt inden for rammerne af CEIOPS. Som medansvarlig for lovgivningen bør Parlamentet dog også kræve en rolle i forbindelse med fortolkningen, hvis der virkelig er problemer med direktivet. Det er derfor, vi har bedt Dem komme og drøfte det med os, hr. kommissær.
Hvis De læser mellem linjerne, vil De også bemærke vores bekymring for, at medlemsstaterne ikke tager gennemførelsen af direktivet alvorligt. Vi opfordrer Dem også kraftigt til at gøre noget alvorligt ved pensionsdirektivet - for det er et separat anliggende, der specifikt vedrører finansmarkederne og socialpolitikken - især hvor respekten for den nationale lovgivning, sociallovgivningen og arbejdsmarkedslovgivningen står på spil, og hvor værtslandets regler gælder frem for princippet om oprindelsesland. Vi er meget interesserede i at blive tæt involveret i resultatet af gennemførelsen og de mulige fortolkninger.
Vi har stillet to andre spørgsmål om CEIOPS' rolle og status vedrørende forsigtighedsreglerne samt medlemsstaternes eventuelle vedtagelse af supplerende kvantitative regler, men dem vil jeg ikke komme nærmere ind på.
Noget, der bekymrer mig meget, ikke kun som talskvinde for PSE-Gruppen, men også som delegeret fra Holland, er udviklingen inden for arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger, ikke kun som følge af udviklingen på finansmarkederne, men også den lovgivningsmæssige udvikling. Der er en tendens til at gå fra definerede ydelsesordninger til definerede bidragsordninger.
Denne udvikling går meget stærkt i Det Forenede Kongerige og Irland, hvor især nye deltagere ikke tilbydes en defineret ydelsesordning. Det er ikke muligt i Nederlandene, da vi har kollektive ordninger og i de fleste tilfælde obligatoriske ordninger, og dem er vi meget glade for.
Jeg er ikke enig i, at et skift fra definerede ydelsesordninger til definerede bidragsordninger er en nødvendig udvikling, og slet ikke en ønskværdig udvikling, for pensionsordningernes kvalitet er et vigtigt aktiv i den europæiske sociale model. Første søjle i Nederlandene ville være ufuldstændig og utilstrækkelig uden en anden søjle af denne høje kvalitet. Det er også vigtigt, at denne tradition giver de bedste samlede resultater. Derfor giver disse udviskede grænser i vores øjne også anledning til bekymring, og vi opfordrer Dem til at præcisere Deres fortolkning af udviklingen, og hvordan De vil drøfte dette spørgsmål yderligere med os. 
Othmar Karas (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som fru van den Burg allerede har sagt, er vi bekymret - bekymret over den manglende seriøsitet i gennemførelsen af dette direktiv siden vedtagelsen for to år siden.
Direktivet har to sider. Den ene vedrører det indre marked, som direktivet styrker for alle udbydere inden for arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, og den anden side vedrører arbejdstagernes sociale sikring med øget dialog mellem arbejdsgivere og arbejdstagere i forbindelse med etablering og videreudvikling af de arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger.
Da jeg steg ind i flyet i morges, fik jeg et tidsskrift i hånden, hvor der i overskriften på første side stod, at man ikke kommer uden om arbejdsmarkedsrelaterede pensioner i fremtiden. Hr. kommissær, som De vil have bemærket under læsningen af den nye tyske regerings arbejdsaftale, hvor to væsentlige afsnit vedrører sikring af pensionsordningerne, så er emnet bestemt ikke blevet mindre vigtigt, siden direktivet blev udarbejdet og vedtaget.
Der er stadigvæk ikke nok risikovillig kapital i EU. I USA er det, som vi ved, pensionsfondene, som gør mest for at tilvejebringe den. Det indre marked og sektoren for finansielle tjenester har stadigvæk et potentiale. Pensionsfondene - virksomhederne, som opererer inden for arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser - råder endnu ikke over et komplet indre marked.
Der tales meget om den europæiske livsmodel og den europæiske socialmodel for øjeblikket. Arbejdsmarkedsrelaterede pensioner, som indebærer mere marked og samtidig social sikring, er en væsentlig forudsætning for arbejdstagernes mobilitet og fleksibilitet samt for sikringen af pensionsordningerne og en værdig alderdom i et samfund, hvor folk lever længere og længere.
Dette direktiv tydeliggør også, at vi har en skævhed med hensyn til kompetencer og ansvar, en skævhed mellem kompetencen vedrørende det indre marked og sociale sikringssystemer. Det forsøger direktivet at rette op på, men det er også grunden til, at vi stiller denne forespørgsel, for det er medlemsstaterne, som har kompetencen til at gennemføre dette direktiv og tage højde for de ting, som vi har taget op, men som ikke er forankret i lovgivningen. De er også ansvarlige for at gøre det.
På baggrund af Deres taler og af kendsgerningerne ved vi, at kun seks stater til dato har meddelt deres gennemførelsesforanstaltninger, yderligere seks har delvist meddelt dem og 13 mangler. 13 stater havde den 23. september 2005 ikke gjort, hvad de skulle.
Derfor, hr. kommissær, spørger vi Dem, hvilke foranstaltninger De foreslår truffet, hvis ikke alle medlemsstater har gennemført direktivet inden årets udgang. Hvorfor er det så vanskeligt for dem at gøre det? Hvis jeg er korrekt informeret, har der i oktober 2004 og april 2005 fundet møder sted mellem medlemsstaterne og Kommissionen, hvor det blev klart, at det frem for alt var bestemmelserne vedrørende socialsikring og arbejdsret, som var årsagen til de fleste problemer. Vi må vedstå os det spændingsfelt, som de to områder udgør. Det ene må ikke være en undskyldning for at blokere det andet, hverken på det indre marked eller med hensyn til de nødvendige sikringsforanstaltninger, som vi tog op i vores direktiv. Vi spørger Dem derfor, hvilke konklusioner De drager heraf, om De mener, at der vil være behov for yderligere foranstaltninger, og hvilken rolle den uens skattelovgivning spiller for direktivets gennemførelse. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, de medlemsstater, der ikke har eller kun delvis har underrettet Kommissionen om gennemførelsesforanstaltninger, vil blive genstand for overtrædelsesprocedurer for manglende underretning i medfør af EF-traktatens artikel 226. Det bør understreges, at sådanne overtrædelsesprocedurer kun vedrører underretningen om nationale foranstaltninger og ikke gennemførelsens kvalitet. Når Kommissionen har modtaget fuldstændig underretning, undersøger den de nationale gennemførelsesforanstaltninger, hvilket på et senere tidspunkt kan føre til overtrædelsesprocedurer på grund af ukorrekt gennemførelse af direktivet.
Direktivet tillægger ikke Kommissionen komitologibeføjelser. Det er ikke et "Lamfalussy"-direktiv. Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger - CEIOPS - tildeles således intet mandat, og Kommissionen vedtager heller ikke gennemførelsesforanstaltninger. Da man endnu ikke har nogen praktisk erfaring med direktivet, er det for tidligt at tage stilling til behovet for komitologi og dermed den rolle, som CEIOPS kan spille i den henseende.
CEIOPS har dog en vigtig funktion i forbindelse med direktivets artikel 21, stk. 2, og tilsynsmyndighederne har pligt til at arbejde "tæt sammen om at lette tilsynet med arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers aktiviteter". I den forbindelse er CEIOPS' udvalg for arbejdsmarkedspensioner i øjeblikket ved at udarbejde en multilateral samarbejdsprotokol svarende til den, der allerede eksisterer for forsikring. Et udkast er nu sendt til den anden åbne høring blandt interessenterne. Det forventes vedtaget på CEIOPS' møde i februar 2006.
I de forløbne to år har Kommissionen holdt to møder med medlemsstaterne for at hjælpe dem med at gennemføre direktivet. Drøftelserne var koncentreret om det, som medlemsstaterne, Kommissionen og andre interessenter anså for potentielle årsager til problemerne med gennemførelse, og som kan give anledning til divergerende fortolkninger i medlemsstaterne. På grundlag af disse møder har Kommissionen konkluderet, at selv om nogle artikler tilsyneladende giver problemer, er det ikke tilfældet for alle medlemsstater. Det er derfor svært at identificere nogle særligt problematiske bestemmelser. Det er ikke overraskende, da medlemsstaternes pensionsstrukturer og -ordninger er meget forskellige. Alligevel er der grund til at antage, at gennemførelsen af artikel 20 om grænseoverskridende virksomhed skaber problemer for mange medlemsstater. Det er dog for tidligt at vurdere, om årsagen til disse problemer ligger i formuleringen af Europa-Parlamentets og Rådets forslag til retsakt eller bare i de forskellige medlemsstaters forskellige fortolkninger.
I 2006 vil der blive holdt et første møde med henblik på yderligere drøftelse af nogle af de punkter, som er blevet identificeret som problematiske og væsentlige ved undersøgelsen af de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Den indgående analyse af de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktivet er endnu ikke påbegyndt. På nuværende tidspunkt er indsatsen rettet mod kvaliteten af den delvise eller fulde underretning. Først når de fleste medlemsstater har givet underretning, kan man danne sig et billede af, i hvilket omfang medlemsstaterne har vedtaget supplerende kvantitative investeringsregler og elementer, der kan hæmme direktivets funktion. Eftersom Kommissionen forventer, at en lang række medlemsstater vil underrette Kommissionen om deres lovgivning inden årets udgang, kan man først danne sig dette billede i løbet af 2006.
En række definerede ydelsesordninger udnyttede 1990'ernes hausse-marked til at reducere bidragenes størrelse eller endda standse bidragsbetalingen midlertidigt i stedet for at opbygge deres finansielle reserver. Da den uundgåelige markedsnedgang kom, var nogle af disse reserver utilstrækkelige. De pensionstegnende virksomheder og medlemsstaternes tilsynsmyndigheder anvendte forskellige løsninger på problemet: øgede bidrag, supplerende betalinger, mindre dyrtidsregulering af pensioner, ændring af pensionsordningernes regler og lukning af ordninger for nye medlemmer.
Uanset hvilke midler der blev brugt, indså alle interessenter atter en gang, at en pensionsordning indebærer en langvarig forpligtelse over for arbejdstagere og pensionister. Denne erkendelse er kun blevet styrket af udviklingen på andre områder, herunder anvendelsen af IAS 19 i forbindelse med pensionstegnende virksomheder og strengere regler for tilsynsmyndighedernes vurdering af tekniske hensættelser. De pensionstegnende virksomheder har indset behovet for forbedret omkostningsstyring og mere stabile indtægter for at kunne opfylde deres pensionsløfter.
Der kan ganske rigtigt konstateres et skift fra traditionelt definerede ydelsesordninger til pensionsordninger, hvis omkostninger lettere kan styres. Der er dog tydelige tegn på, at dette skift ikke udelukkende har været til rent individuelle definerede bidragsordninger. Der findes også hybridordninger, som kombinerer definerede ydelses- og definerede bidragselementer. Alle disse ændringer sigter mod bedre omkostningsstyring og mere stabile indtægter for den pensionstegnende virksomhed.
Der er en tendens til, at grænsen mellem de tre pensionssøjler, ikke kun mellem anden søjle med arbejdsmarkedspensionsordninger og tredje søjle med individuelle ordninger, men også mellem anden søjle og første søjle med lovpligtige ordninger, til en vis grad udviskes. Det er ikke noget problem, eftersom søjlestrukturen kun er et generelt klassifikationssystem, og ordninger, hvor aktiver tildeles enkeltpersoner, findes under alle tre søjler. Det er ikke tilfældet i alle medlemsstater, da pensionsordningerne afspejler specifikke kulturelle og historiske situationer. Selv om de grundlæggende forskelle mellem første, anden og tredje søjle består, kan de relevante løsninger således være ens.
I de 25 medlemsstater er der truffet forskellige valg med hensyn til anvendelse af statslige pensionsordninger, arbejdsmarkedsordninger og individuelle ordninger og deres størrelse og finansiering. Der er ikke et samlet EU-svar på udfordringerne ved et aldrende samfund. Passende løsninger må tilpasses efter medlemsstaternes forskellige pensionssystemer. Derfor ligger det endelige ansvar hos medlemsstaterne.
Kommissionen kan hjælpe medlemsstaterne ved at sikre, at det europæiske regelsæt for finansielle tjenesteydelser fremmer sikre markedsbaserede måder at finansiere pensionsordninger på. Flaskehalse skal fjernes, så aktiver, der er øremærket til pensionsordninger, kan forvaltes så effektivt som muligt, så europæerne kan få de højeste mulige pensionsudbetalinger og livrenter. Direktivet opfylder denne målsætning. I andet halvår 2006 vil Kommissionen forelægge en hvidbog om institutter for kollektiv investering i værdipapirer (UCITS), der også spiller en rolle på pensionsområdet.
Andre initiativer, der skal forbedre de europæiske pensionssystemer, omfatter det nyligt vedtagne forslag til et direktiv om en styrkelse af retten til at overføre supplerende pensionsrettigheder og de igangværende overtrædelsesprocedurer vedrørende skattemæssig ligebehandling af pensionsbidrag. 
Harald Ettl,
   Hr. formand, hr. kommissær, det var en meget teknisk beskrivelse af en sag, som ikke kommer nogen vegne. En så langsommelig gennemførelse af direktivet om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser er ikke blot skuffende, men også - efter min mening - skødesløst.
De arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger eksploderer i EU, og selve direktivet giver nationalstaterne spillerum nok til at organisere dem ordentligt. Den demografiske situation ændrer sig dramatisk, og mange lande trækker sig af ideologiske grunde gradvis tilbage fra pensionsområdet og sundhedssektoren, og det er idéen, at private pensionsordninger skal lukke hullet. For at fremtidssikre pensionerne, skal andre områder inden for kapitalskabende pensionsordninger fremmes og forfølges på det kraftigste.
Hvis arbejdsmarkedsrelaterede pensioner skal udgøre en stabil supplerende alderdomsforsørgelse, så skal det sikres, at arbejdstagernes risici bliver reduceret i praksis, for de risikerer allerede at miste deres job, og de skal ikke også risikere, at deres egne frivillige bidrag og de bidrag, som deres arbejdsgivere har ydet, bliver sat på spil. Derfor skal det sikres, at der er en klar adskillelse mellem virksomhederne og de arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, så de optjente pensionsrettigheder ikke går tabt f.eks. i tilfælde af en virksomhedskonkurs, eller hvis arbejdstageren frivilligt skifter arbejdsplads.
Et indre marked for arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser organiseret i hele EU ville være ensbetydende med større mobilitet for arbejdstagerne, og det er jo præcist det, de ønsker. Ud over afkoblingen af arbejdstagernes jobrisiko fra risikoen med hensyn til deres pensionsrettigheder i tilfælde af en virksomhedskonkurs skal der være minimumsstandarder for arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser med klare informationsrettigheder for både tilsynsmyndigheder og arbejdstagere.
Både de pensions- og ydelsesberettigede skal være berettiget til informationer om, hvordan kapitalen i deres pensionsordning er investeret, eller om situationen på kapitalmarkedet. Om muligt bør arbejdstagerne også have medindflydelse på deres virksomheds udvælgelse af disse institutioner. Hvis målene nævnt i betragtning 18-23 bliver nået, så giver det ikke kun arbejdstagerne øget sikkerhed, men er også udtryk for det, som kræves af moderne tilsyn med kapitalmarkedet i Fællesskabet. Hr. kommissær, tiden er nu inde til at skride til handling, og handling plejer vi jo at se fra Deres side. 
Sharon Margaret Bowles,
   Hr. formand, vi er alle sammen enige med kommissæren i, at det er af allerstørste betydning, at tegning af pensionsordninger fremmes, især hvad angår frivillige pensioner, om det så er i medfør af dette direktiv eller på anden måde. Incitamenterne til at tegne pensionsordninger hører dog, som han ganske rigtigt sagde, stadig under medlemsstaternes kompetence, da de kan være forbundet med skatte- og dagpengesystemet. Jeg foreslår ikke, at dette skal ændres. Men det er vigtigt, at vi udveksler bedste praksis. Kan Kommissionen derfor tilkendegive, om den allerede overvåger incitamenterne eller har planer om det? Kan den forestille sig en mekanisme til udveksling og og fremme af bedste praksis?
Med hensyn til grænseoverskridende bestemmelser, som vi gerne vil fremme for at opnå et bedre og mere pulserende pensionsmarked, er offentlighedens tillid til alle regulerende myndigheder og de underliggende garantier - ikke kun dem i ens egen stat - meget vigtig. Det er også vigtigt, især i forbindelse med pensionsordninger for selvstændige erhvervsdrivende, at man er klar over, at de oplysninger, som de forskellige lande stiller til rådighed, skal være sammenlignelige. Ifølge direktivets artikel 9 skal medlemmerne have tilstrækkelig information om risici. Ifølge artikel 10 skal årsregnskaberne give et retvisende og omfattende billede. I andre artikler fastsættes, at medlemmerne skal have adgang til disse regnskaber. Dette giver dog anledning til spørgsmålet om, hvad der udgør tilstrækkelig information, og hvorvidt der vil blive taget hensyn til forskellene mellem gældende praksis i medlemsstaterne, eller i det mindste, hvorvidt potentielle investorer vil blive gjort opmærksom på eventuelle forskelle på områder, som ikke er direkte sammenlignelige.
Det er naturligvis også vigtigt, at den løsning, der findes, ikke medfører en mangedobling af reguleringen, og at CEIOPS tager højde herfor i eventuelle kommende protokoller. 
Graham Booth,
   Hr. formand, måske kan kommissæren forklare, hvad han mener, når han omtaler den tredje søjle som en "tird pillar". Det lyder ret usmageligt i mine ører.
Er problemet med gennemførelse af direktivet om arbejdsmarkedspensionsordninger i virkeligheden ikke, at der ikke er politisk vilje til dets gennemførelse? Vesteuropa har et alvorligt demografisk problem, eftersom befolkningen bliver stadig ældre, samtidig med at fødselstallet fortsætter med at falde i EU's førende industrilande. Der er tale om en alvorlig pensionskrise, som de nationale regeringer simpelthen ikke tager sig af. I forbindelse med slutlønsordningerne og ikke mindst tjenestemandspensionerne er konceptet, at de unge betaler for de gamle - at den ene generation forsørger den anden.
Det er ikke kun de demografiske forhold, der er ugunstige for de gamle økonomier i Vesteuropa, men også den såkaldte sociale model. Denne meget lovpriste sociale model består tilsyneladende af 40 % ungdomsarbejdsløshed, modtagelse af overførselsindkomster og opløsning af den traditionelle familie. Takket være Parlamentets, og de nationale regeringers, økonomiske tåbeligheder kan vi ikke længere regne med det generationsbaserede forsørgersystem.
I Det Forenede Kongerige står det politisk endnu værre til: Der er ufinansierede tjenestemandspensioner på over 800 milliarder engelske pund, og tilgangen til den offentlige sektor er ude af kontrol. Pensionskasserne i den private sektor er blevet beskattet siden 1977, og der tages således 5,5 milliarder pund af almindelige menneskers opsparing hvert år, mens politikerne nyder godt af privilegerede pensionsordninger på bekostning af de hårdt pressede skatteborgere. Hvis offentlige virksomheder nu undlader at vise pensionsforpligtelser i deres regnskaber, risikerer direktøren fængsel, men finansministeren blæser dagligt på reglerne.
I min egen valgkreds er der en virksomhed, Ballast Nedam, der har svigtet sine pensionister på det skammeligste og har oprettet en ny virksomhed for at unddrage sig sine forpligtelser. Det er helt imod det direktiv, som ikke er blevet gennemført.
Er det ikke interessant, hvor ivrige regeringerne er efter at standardisere bilradiatorer, vinduesviskere og spiritusflasker, men når rigtige mennesker behøver hjælp, glimrer EU som sædvanlig ved sit fravær? 
Katerina Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, først skal vi afklare arbejdsmarkedspensionskassernes rammer og fordele. Der er tale om finansmarkedsinstitutioner, og man kan ikke antyde, at de gradvist kan opnå en sådan rækkevidde, at de blot delvist kan erstatte socialsikringsordningerne.
Socialsikringsordningerne skal fortsat sikre generel dækning af arbejdstagere, og de er offentlige ordninger. Med andre ord skal staten, hvis ikke garantifonden kan udbetale pensioner og pensionsudgifter, opfylde dens finansielle forpligtelser.
Hvis til gengæld arbejdsmarkedspensionskasserne ikke kan opfylde deres forpligtelser, er der ingen finansiel intervention eller garanti fra statens side.
Jeg støtter imidlertid klart det faktum, at disse fonde er nyttige som kreditinstitutioner, der påtager sig at garantere hjælpepensioner, for så vidt som de er vedtaget inden for rammerne af kollektive overenskomster.
Det skal selvfølgelig understreges, at de kun tilbyder en pensionsindkomst til arbejdstagere, hvilket er en form for forskelsbehandling af dem, der ikke er i stabil beskæftigelse, eller som har deltidsarbejde.
Det skal også understreges, at disse kreditinstitutioner, disse fonde, kun giver denne mulighed for grænseoverskridende samarbejde til lande i det nuværende euroområde.
På baggrund af disse karakteristika og udviklingen i anvendelsen af lovgivningen til medlemsstaterne tilrådes det, at direktivet fremmes i alle medlemsstater, men at det gøres mere fleksibelt.
Vi ønsker at integrere direktivet i den nationale lovgivning, og vigtigst af alt ønsker vi, at det bliver accepteret af arbejdsmarkedets parter, af arbejdstagere og af arbejdsgivere.
I den retning giver det ikke mening at bruge middelværdier for at forvisse sig om de pågældende fondes dækningsgrad af arbejdsstyrken eller om kapitaliseringen af disse fonde og deres akkumulerede reserver som en procentdel af BNP eller pr. forsikringstager.
Tværtimod er det også utroligt vigtigt at fremhæve de faktorer, der bidrog til udviklingen af institutionen i de enkelte lande, hvor arbejdsstyrkens tillid når op på en gennemsnitsværdi på 45 %.
Det er nødvendigt at afskaffe de parametre, der bidrager til den alvorlige uensartethed i direktivets anvendelse i de forskellige medlemsstater.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 

