Forbindelserne EU/Rusland (forhandling)
Formanden
Det første punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens erklæringer om forbindelserne EU/Rusland.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! EU's forhold til Rusland er et af de mest udfordrende i vores tid. På den ene side har vi et indviklet net af fælles aktiviteter og forbundne interesser. På den anden side har vi begivenhederne i Georgien.
Rådet har anmodet om en evaluering af forbindelserne mellem EU og Rusland, og denne evaluering gennemføres på baggrund af de begivenheder, der har kastet alvorlige skygger over forholdet mellem EU og Rusland. Krænkelsen af Georgiens territoriale integritet med brug af magt og Ruslands ensidige anerkendelse af Abkhasien og Sydossetien er stadig uacceptabel, og vi er ikke enige i de udenrigspolitiske principper, der for nylig blev givet udtryk for i Moskva, herunder genoplivningen af indflydelsessfærer.
Den igangværende evaluering skal derfor være en ret sober vurdering af EU's egne interesser i dette forhold. Samtidig er de økonomiske og handelsmæssige forbindelser mellem EU og Rusland stærke og bliver stærkere og stærkere. Rusland er i dag vores tredjevigtigste handelspartner, og vi ser en vækstrate på op til 20 % om året. Energi er en vigtig faktor, men vi ser også imponerende vækst inden for tjenesteydelser.
Med dets nylige høje vækstrater og voksende middelklasse er Rusland et vigtigt voksende marked lige uden for døren, som tilbyder EU's virksomheder muligheder uanset virkningerne af den aktuelle finansielle krise. EU er en vigtig investor i Rusland og tegner sig for 80 % af de kumulative udenlandske investeringer. En væsentlig del af Ruslands udlandsreserver er i euro, hvilket gør Rusland til en af verdens største indehavere af aktiver i euro.
Af alle disse grunde har vi en andel i den russiske økonomis fortsatte vækst og i at støtte Ruslands modernisering, herunder udviklingen af et reelt uafhængigt retsvæsen, der kan håndhæve kontrakter. Dette er i overensstemmelse med den vægt, som præsident Medvedev tillægger betydningen af retsstaten i Rusland.
Energiforsyningssikkerhed og -efterspørgsel er en central del af vores forhold. EU's medlemsstater er vigtige aftagere af russiske energiprodukter, og det vil sandsynligvis ikke ændre sig på kort til mellemlang sigt.
Forholdet er præget af indbyrdes afhængighed, ikke afhængighed. Eksport til EU har ydet et væsentligt bidrag til de imponerende vækstrater, som Rusland har oplevet i de seneste fem til seks år. Der er dog stadig meget at gøre med hensyn til at skabe et ægte energipartnerskab baseret på principperne i energichartertraktaten, nemlig gennemsigtighed, gensidighed og ikkediskriminering.
Endnu vigtigere er det, at Rusland er en central geopolitisk aktør, hvis konstruktive involvering i internationale anliggender er en forudsætning for et effektivt internationalt samfund. Vi engagerer os derfor i Iran, Mellemøsten, Balkan og andre steder og i multilaterale fora. Vi har også en fælles interesse i at sikre ikkespredning af masseødelæggelsesvåben. På alle disse områder er samarbejdet ikke altid nemt, men vi skal fortsætte. Øget samarbejde på området for frihed, sikkerhed og retfærdighed hjælper med at håndtere de trusler, der skabes af udfordringer som terrorisme og organiseret kriminalitet.
Det er gennem dialog, som vi har opbygget, at vi kan drøfte områder, som f.eks. menneskerettigheder. Der afholdes i dag høringer i Paris. Vi vil igen minde Rusland om dets forpligtelser som medlem af Europarådet og OSCE, navnlig med hensyn til pressefrihed og de begivenheder, der finder sted i f.eks. Ingushetien, og andre menneskerettighedsspørgsmål.
For os er det klart: Europa fastholder værdier og fastlagte normer for international adfærd, og vi står ved disse under alle omstændigheder. De omfatter respekt for territorial integritet og fredelig løsning af uoverensstemmelser. Rådet har med tilfredshed bemærket, at russiske tropper er blevet trukket tilbage fra zonerne op til Abkhasien og Sydossetien som et vigtigt skridt i gennemførelsen af sekspunktsplanen. Der blev indledt forhandlinger i Genève i sidste uge, og det var endnu et vigtigt skridt fremad. Der er selvfølgelig stadig meget at gøre.
I morgen er jeg vært for en donorkonference til fordel for Georgien med det formål at skaffe finansiering til genopbygningen af beskadiget infrastruktur og reintegration af internt fordrevne mennesker og at sætte skub i Georgiens økonomiske genopretning efter konflikten. I samarbejde med Parlamentet vil jeg afsætte op til 500 mio. EUR til dette formål, og jeg vil gerne takke formændene for Budgetudvalget og Udenrigsudvalget, der har skrevet til mig og tilkendegivet deres støtte til denne foranstaltning.
Den evaluering af forbindelserne EU/Rusland, som Rådet har anmodet om, vil give en komplet oversigt over de mange strenge af forholdet lige fra vores indsats for at støtte Ruslands optagelse i WTO, til visumlempelse, toldsamarbejde, uddannelsesudveksling og samarbejde om videnskabelig forskning. Denne evaluering skal være udgangspunktet for tilgangen til vores nuværende aktiviteter med Rusland og dem, der aktuelt er indstillet. Dette vil blive drøftet på det næste møde i Rådet (almindelige anliggender) den 10. november 2008, hvor vi forhåbentlig vil kunne nå til enighed om, hvordan forhandlingerne om en ny aftale mellem EU og Rusland skal gennemføres.
Jeg siger dette, fordi jeg ikke kan se nogen bedre måde at forfølge vores egne interesser og slå til lyd for vores bekymringer. På den anden side skal vi ikke opføre os, som om intet er hændt. I alt, hvad vi gør, skal vi sikre og tydeliggøre, at vi har en meget klar vurdering af vores mål, og vi skal sikre, at EU står bag disse mål som en samlet styrke.
Det er måske passende, at vi afholder denne forhandling i dag lige før morgendagens internationale donorkonference, som jeg, som jeg tidligere sagde, vil lede sammen med Verdensbanken og de franske og tjekkiske nuværende og kommende formandskaber.
EU vil fortsat spille sin rolle, som vi har gjort under hele denne krise, som en konstruktiv, pålidelig partner, der tager udgangspunkt i sine værdier og yder et beslutsomt bidrag til stabilitet og fred.
Jean-Pierre Jouyet
formand for Rådet - (FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først og fremmest vil jeg bede Dem alle undskylde mig, og jeg vil takke fru Benita Ferrero-Waldner for at have talt inden mig, da jeg lige er kommet fra et møde i Udvalgsformandskonferencen. Samtalerne tog lidt længere tid end forventet efter denne morgens forhandling, hvor formanden for Rådet tog ordet, og der blev holdt afstemning. Så modtag min undskyldning.
Som fru Benita Ferrero-Waldner påpegede, står vi ved en skillevej i forholdet mellem EU og Rusland, navnlig efter konflikten i Georgien. Efter Rådets ekstraordinære møde den 1. september drøftede Rådet dette den 13. oktober, som fru Benita Ferrero-Waldner sagde. På det tidspunkt udtalte det efter EU's udsendelse af en uafhængig civil observatør i Georgien, at tropper var blevet trukket tilbage fra områderne ud for Abkhasien og Sydossetien. Dette markerede et væsentligt yderligere skridt i gennemførelsen af aftalerne fra den 12. august og 8. september, som blev indgået med EU som mægler, vedrørende Georgiens uafhængighed, suverænitet og territoriale integritet, som jeg allerede har haft chancen for at fortælle Parlamentets Udenrigsudvalg ved flere lejligheder.
EU vil fortsat opfordre parterne til at overholde deres forpligtelser inden for rammerne af de drøftelser, der er omhandlet i de aftaler, der blev indgået den 12. august og 8. september i år.
De er bekendt med, at disse samtaler blev indledt i Genève den 15. oktober i EU-, FN- og OSCE-regi. Med henblik på forberedelsen og gennemførelsen af disse forhandlinger har vi en særlig repræsentant for krisen i Georgien, hr. Pierre Morel, som har ydet en fremragende indsats. Det første møde, som blev afholdt den 15. oktober, gav de berørte parter mulighed for at mødes direkte.
Det vil naturligvis alt sammen tage lang tid. Det er en langvarig proces, men når man tænker på, hvad fredsprocesser normalt består af - tænk bare på Balkan - markerer blot det, at der har været et møde direkte mellem parterne, en vigtig fase, selv om vi ved, at vejen bestemt vil være lang, som jeg sagde.
Det næste møde i processen afholdes den 18. november i Genève. Vi håber, at parterne vil forpligte sig til at finde en pragmatisk løsning for fortsættelsen af drøftelserne, som vil sikre, at alle de udestående spørgsmål kan løses, navnlig ordninger vedrørende sikkerhed og stabilitet, herunder i den øvre Kodoridal og i Akhalgoriregionen, og naturligvis det presserende spørgsmål om fordrevne personer.
EU er besluttet på at overholde sine forpligtelser i processen for at løse konflikterne i Georgien og opnå en samlet løsning baseret på de folkeretlige principper.
På nuværende tidspunkt har Det Europæiske Råd mere generelt anmodet Kommissionen og Rådet om at gennemføre en fuld og grundig vurdering af forbindelserne EU/Rusland med henblik på det næste topmøde, der efter planen afholdes den 14. november. Som formanden for Rådet, præsident Sarkozy, sagde i morges, er det vigtigt at tale med Rusland, og det er i vores interesse, da forbindelserne med Rusland er så vigtige.
Fru Ferrero-Waldner mindede os om, at det er et afgørende partnerskab: EU og Rusland er afhængige af hinanden, og det er gennem dialog, at vi kan sikre, at menneskerettighedssituationen forbedres i Rusland og i regionen. Det er i vores interesse at opfordre Rusland til at forfølge det samarbejde, begge parter har brug for.
Jeg vil minde Dem om, at vi har brug for Rusland for at imødegå de globale udfordringer, f.eks. kampen mod terrorisme, klimaændringer og spredning af masseødelæggelsesvåben. EU har truffet dette valg, og vi mener, at det er i Ruslands interesse at træffe dette valg, og derfor ønsker vi virkelig at fortsætte denne dialog.
Det kommende topmøde den 14. november vil være en lejlighed til at undersøge de forskellige dimensioner af det forhold, vi skal have til Rusland, og vi skal søge et konstruktivt engagement for at afgøre, om Rusland nærer forhåbninger om at udnytte denne dialog fuldt ud. Vi skal dog fortsætte denne dialog, som formanden for Rådet sagde i morges, uden at gå på kompromis med de grundlæggende principper, der er hjertet i den europæiske integration.
Dialog med Rusland kan kun baseres på respekt for staters suverænitet, retsstatsprincippet og fælles regler. I den sammenhæng er Ruslands optagelse i en organisation som WTO i vores gensidige interesse. Det vil faktisk betyde, at en række omstridte spørgsmål, som påvirker flere medlemsstater, vil blive løst.
Jeg tænker på loven om træeksport og sibiriske overflyvningsafgifter. I overensstemmelse med denne morgens drøftelser mener vi også, at vores forpligtelse til at indgå i tættere økonomiske og handelsmæssige forbindelser med Rusland er vigtig. Her skal vi også have en zone med Rusland, som er tydeligere defineret på økonomisk og handelsmæssigt niveau, og vi skal om muligt bidrage til at skabe et fælles økonomisk rum for EU og Rusland.
I den henseende vil vi naturligvis fortsat understrege betydningen af gennemsigtighed, gensidighed og ikkediskrimination på energiområdet over for Rusland. Dette gælder også i bredere forstand for problemet med investeringer, for så vidt at virksomheder fra EU med aktiviteter i Rusland ofte møder reelle problemer, der ikke findes en tilfredsstillende løsning på i øjeblikket.
Det er også klart, at vi på topmødet skal drøfte indvirkningen af finanskrisen med Rusland. Dette er et nyt problem, et vigtigt problem for EU. Det er også vigtigt for Rusland, for investeringspolitikker og for handelsforbindelserne mellem EU og Rusland.
Vi skal som tidligere nævnt også gentage vores bekymringer over overholdelsen af forpligtelserne med hensyn til menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincippet. På internationalt plan skal vi tage fat om alle forhold vedrørende samarbejdet i vores fælles naboområde og naturligvis de aktuelle forhold vedrørende konflikten i Georgien. Vi skal dog også tage fat om internationale spørgsmål af fælles interesse, herunder Mellemøsten, Iran og Afghanistan.
Endelig vil jeg sige at en fortsættelse, ja en styrkelse, af dialogen med Rusland er i vores interesse. Det er efter vores mening den eneste mulighed, der vil sikre Rusland fremskridt og sikre, at vi har en fremtid baseret på værdier, vi i højere og højere grad deler. Vi skal lære af det, der skete i Georgien, og arbejde for at opbygge konstruktive, afbalancerede forbindelser til Rusland og forsøge at opbygge et langsigtet strategisk partnerskab med dette land. Konflikten i Georgien må endelig ikke bringe os længere væk fra dette mål, men styrke det inden for rammerne af det, som EU's identitet repræsenterer over for andre partnere, der ikke altid har de samme interesser som os i deres forbindelser med Rusland.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand! Jeg vil indlede min tale med at citere et par ord, som formanden for Rådet, hr. Sarkozy, sagde under forhandlingen her til morgen. Han sagde, at EU ikke må være medskyldig i en ny kold krig, og at det ikke på uansvarlig vis må bidrage til øget spænding, der vil skabe en krise mellem os og Rusland. Rusland opfordres faktisk på det kraftigste til at være en positiv og konstruktiv partner for EU på grund af landets strategiske betydning, dets naturressourcer, dets militære og nukleare magt, vores samhandel med Rusland - som kommissæren påpegede - og simpelthen fordi det er EU's vigtigste energileverandør.
Vi er dog både en økonomisk og kommerciel union og en union af værdier. Vi kan derfor ikke skalte og valte mellem disse værdier afhængigt af, hvem der er mest magtfuld eller vigtig.
Værdier som frihed, respekt for demokratiske værdier, menneskerettigheder og staternes suverænitet og territoriale integritet er efter min mening værdier, der skal tages hensyn til. Vi må ikke se den anden vej og lade som om, der ikke skete noget i sommer, når vi i realiteten var vidner til en invasion og efterfølgende besættelse med magt af en suveræn stat.
Vi skal styrke vores naboskabspolitik og handle i overensstemmelse med de værdier, vi forfægter.
Der er stadig mange ting, der skal ske: den evaluering, som kommissæren og hendes tjenestegrene i Kommissionen skal gennemføre, Genèveforhandlingerne og donorkonferencen, som vil blive afholdt i denne uge i Bruxelles, som alt sammen efter min mening har stor betydning.
Jeg vil afslutte med igen at citere formanden for Rådet, der sagde, at EU skal tale med én fast stemme. Vi kan ikke tale med én fast stemme - vi vil i stedet vise tegn på svaghed - hvis EU på det næste topmøde i Nice den 14. november indleder forhandlingerne for at opnå en aftale eller et partnerskab med Rusland, uden at dette land til fulde overholder og respekterer de aftaler, som det indgik med EU den 12. august og 8. september.
Jan Marinus Wiersma
Hr. formand! Ligesom hr. José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra vil jeg tage udgangspunkt i det, som præsident Sarkozy sagde i morges: Vi skal forsøge at løse problemerne med Rusland via dialog i stedet for konfrontation. Vi skal forsøge at udvikle forbindelser i Europa, der er baseret på partnerskab, men også på princippet om lighed mellem partnere, men vi må naturligvis ikke undlade at fremsætte kritik, når det er nødvendigt.
I den forbindelse skal vi søge efter løsninger på problemerne med Georgien, og vi skal samarbejde med Rusland om en række afgørende problemer, der allerede er nævnt, internationale problemer, som f.eks. fremtiden for ikkespredningsordningen, problemerne med Iran og opfølgningen på Kyoto. Vores egne ambitioner på miljøområdet kan ikke opfyldes, medmindre vi når til enighed om dem med andre centrale partnere i verden.
Vi skal også søge at samarbejde med Rusland om finanskrisen og Ruslands rolle i G8. Den finansielle krise viser endnu engang, hvor afhængige vi er af Rusland, men også hvor afhængige Rusland er af den internationale økonomi. Det faktum, at verden har forandret sig fuldstændig i forhold til for 30-40 år siden, er en anden årsag til, at vi ikke kan vende tilbage til koldkrigstaktikkerne.
Vi vil for det andet rose det franske formandskabs indsats og EU's enstemmighed i håndteringen af konflikten i Georgien. Det er vigtigt, at vi også holder fast i denne enstemmighed i de kommende uger og måneder. Det er især vigtigt i de forhandlinger, der blev indledt i Genève, og som fortsættes i november. Forståeligt nok var der ikke umiddelbart enighed om en løsning på problemet med Georgien.
Det kan være vanskeligt at løse problemet, fordi der er grundlæggende uenighed mellem os og Rusland. Georgiens territoriale integritet skal efter vores mening opretholdes, og vi kan ikke acceptere, at Abkhasien og Sydossetien er blevet anerkendt som selvstændige lande. Forhandlingerne om disse spørgsmål vil være hårde.
Det kan i den forbindelse være vigtigt at minde os selv om behovet for en bredere debat om de eksisterende sikkerhedsstrukturer og -bestemmelser - også i Europa - inden for rammerne af Helsinkiprocessen. Russerne har fremsat forslag om at ændre og forbedre dette, men Rådet og Kommissionen har også en holdning til dette.
Det vigtigste i denne forhandling er, at vi uden omsvøb fortæller Rusland, at vi ikke ønsker strid om indflydelsessfærer, og at vi ikke accepterer dem, heller ikke i de regioner, der grænser op til både Rusland og EU. Jeg går ikke ind for at udvide NATO i den retning.
Men jeg går ind for en aktiv EU-politik for at sikre uafhængigheden for lande som Ukraine, Georgier og Moldova, og jeg håber, at de forslag, som Kommissionen vil fremsætte i efteråret omkring østligt partnerskab, vil hjælpe med at styrke båndene med disse nabolande, så vi kan hjælpe dem med at sikre deres egen udvikling og uafhængighed.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
for ALDE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. Jean-Pierre Jouyet, fru Benita Ferrero-Waldner! Først vil jeg anbefale en god bog til Deres juleferielæsning: Den fantastiske biografi af Countess of Ségur. Countess of Ségurs rigtige navn var jo Sophie Rostopchine - ja, Rostopchine - og hendes far var den mand, der satte en stopper for kejser Napoleons indtog i Rusland. Bogen beskriver på fremragende vis, hvordan det hele skete. En del af erfaringerne gælder også i dag. Det var under alle omstændigheder blot en indledning.
Først og fremmest vil jeg præcisere, at jeg på ingen måde mente, at topmødet mellem EU og Moskva ikke skulle afholdes, da jeg talte i morges. Selvfølgelig ikke. Det skal afholdes. Da jeg kun havde halvandet minut, udtrykte jeg mig måske ikke klart nok. Det, som jeg ville sige, var, at jeg af Rådets konklusioner havde udledt, at det allerede havde besluttet at føre eller genåbne partnerskabsforhandlinger, forhandlinger om en associeringsaftale, og at udfaldet af topmødet den 14. november, som sandsynligvis vil være vanskeligt, ikke vil have stor betydning, uanset hvad der sker, fordi forhandlingerne vil blive genoptaget, og Kommissionens og Rådets evaluering skal naturligvis tages i betragtning, hvilket er fuldstændig rimeligt. Jeg ønskede faktisk, at sagen skulle afklares yderligere.
Jeg ved altså ikke, om hr. Sarkozy misforstod mig bevidst eller ej. I alle tilfælde svarede han mig ikke, men jeg vil gerne have et svar, fordi jeg personligt vil beklage, hvis det allerede er besluttet at genåbne forhandlingerne under alle omstændigheder. Jeg støtter dialog med Rusland fuldt ud. Det er klart et stort land. Det er et stort land, som er meget stolt, og et stort land, der ikke viser megen medlidenhed, og som efter min mening ikke bryder sig om, at andre sætter sig i en svag position.
Hvis det derfor allerede er besluttet, at forhandlingerne vil blive genåbnet, uanset hvad der sker, allerede inden topmødet har fundet sted, udviser vi ikke de største diplomatiske evner. Men nu er min tid gået, så jeg håber først og fremmest, at jeg vil få et klart svar på den ene eller anden måde, så vil jeg være taknemmelig.
Bart Staes
Hr. formand, hr. Jean-Pierre Jouyet, fru Benita Ferrero-Waldner, mine damer og herrer! Der kan siges meget om konflikten mellem Rusland og Georgien, og det er bestemt en afgørende faktor for vores forbindelser med Rusland i dag.
Vi kan under alle omstændigheder sige, at både Rusland og Georgien har fejlet. Det er uacceptabelt, at lande bruger militære midler til at løse deres konflikter. Der er en teori i politisk videnskab, der siger, at demokratiske lande i princippet skal løse deres konflikter på en demokratisk måde via dialog og ikke ved hjælp af militære midler. Da det ikke gjorde sig gældende her, er der bestemt noget galt med demokratiet i både Georgien og Rusland. Ellers ville tingene ikke være gået, som de gjorde.
Dagens forhandling fokuserer på vores forbindelser med Rusland. Ruslands situation er mildt sagt stadig meget kritisk på områderne for demokrati, respekt for menneskerettigheder, pressefrihed og tilknytningsfrihed, situation i Tjetjenien - som måske ikke længere er forsidenyheder, men alle, der følger landet tæt, ved, at situationen i Tjetjenien stadig er meget alvorlig - og problemerne i forbindelse med forberedelserne til de olympiske vinterlege i Sochi. Disse er alle forhold, der forårsager mange problemer.
EU og Rusland er, som det allerede er sagt, afhængige af hinanden. Det er rigtigt. Hver gang vi taler om gensidig afhængighed og drøfter de tidligere nævnte problemer, skal vi dog efter min mening bringe disse andre værdier på banen, de demokratiske værdier, de typiske europæiske værdier, andre metoder til konfliktløsning, styrkelse af demokratiet og brugen af bløde magtinstrumenter.
Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance går ind for dialog, som efter min mening er et af EU's adelsmærker. EU er et skoleeksempel på fredelig konfliktløsning og -forebyggelse. Derfor kan vi, hvis alle forudsætningerne opfyldes, og hvis Rådet, Kommissionen og Parlamentet holder fast i disse værdier, indgå i dialog med Rusland, herunder om partnerskabs- og samarbejdsaftaler, med fred i sindet, beslutsomhed og vilje til at lykkes.
Adam Bielan
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Den russiske hærs aktioner i Georgien er en særlig relevant test af Ruslands aktuelle intentioner. De sætter også EU's politiske magt og grundlæggende arbejdsprincipper på prøve. Lederne af en række medlemsstater opfører sig desværre, som om Rusland aldrig har invaderet den suveræne og demokratiske stat Georgien.
Rusland ydmyger endnu engang EU ved at hævde, at det har trukket tropperne tilbage til deres stilling inden invasionen. Hvordan vil vi så forklare, at georgiske landsbyer i og omkring Sydossetien konstant underkastes brutal etnisk udrensning? Hvordan vil vi forklare, at de 200 observatører fra EU nægtes adgang til konfliktområderne? En sådan situation er lysår væk fra en tilbagevenden til status quo den 7. august, som er en betingelse for at deltage i forhandlinger med Rusland. Et af formålene med den russiske invasion af Georgien var at terrorisere nabolandene i regionen, så der kunne sættes skub i Nabuccoprojektet, som er afgørende for EU's energisikkerhed. Der er tilsyneladende ingen, der i øjeblikket skænker den gas- og olietransportkorridor, der løber igennem Georgien, en tanke. Den korridor er afgørende for os og er den eneste, der ikke er under Kremls kontrol.
Jeg vil også minde om, at der er mange med russisk pas, som lever i EU's nabolande. Jeg kan f.eks. nævne Ukraine, Belarus og de baltiske lande. Vi skal derfor huske, at Kreml til enhver tid kan påstå, at disse befolkninger har brug for dets såkaldte beskyttelse. Det er præcis, hvad der skete i Sydossetien. Igen må jeg understrege, at EU's medlemsstater og deres nærmeste naboer er under direkte trussel fra den russiske aggression.
Vi befinder os i øjeblikket i en situation, hvor Rusland i tillæg til energiafpresning har gået så langt som til at føje truslen om militære aktioner mod EU's medlemsstater og deres nærmeste naboer til sit arsenal. Den aktuelle situation i Georgien er et tydeligt eksempel. Der kan ikke være tale om et partnerskab mellem EU og Rusland under sådanne omstændigheder. Deltagelse i forhandlingerne på det kommende topmøde i Nice den 14. november ville igen vise, at EU's ledere slet ikke kan magte Rusland.
Esko Seppänen
for GUE/NGL-Gruppen. - (FI) Hr. formand, fru kommissær! Aktiemarkedet i USA er styrtdykket, aktiemarkedet i EU's medlemsstater er styrtdykket, og aktiemarkedet i Rusland er styrtdykket. Vi befinder os alle i den samme krise, der er skabt af turbokapitalisme. Trods dette ønsker visse EU-lande ansporet af de baltiske lande, hvis præsidenter er uddannet i USA, og navnlig Polen, at isolere Rusland fra EU. Først satte de bremsen i for indledningen af forhandlingerne om partnerskabsaftalen, og i dag er årsagen Georgiens og Abkhasiens konflikt med Rusland.
I mange vestlige lande har medierne præsenteret et billede af Rusland som angriber. Det er det forkerte billede. Shakashvilis hær angreb og udløste dermed den globale konflikt. Det bør han ikke belønnes for. I disse sager er Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i Parlamentet ofre for sine egne ekstremistiske elementer.
Rusland vandt selvfølgelig en militær sejr over Shakashvilis hær, en hær, som er uddannet af amerikanerne og israelerne og udrustet af ukrainerne. Det var en politisk overreaktion at anerkende Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed. Nu tager Rusland de politiske konsekvenser. Vores gruppe mener dog ikke, at isolering af Rusland bør være en af dem. Den europæiske kapitalisme har brug for Ruslands naturlige ressourcer, og Rusland har brug for Europas politiske erfaring med demokrati, frihedsrettigheder og retsstatsprincippet.
Disse mål kan ikke opfyldes gennem politisk vold, men gennem samarbejde og dialog. Det er sandsynligvis, hvad samtalerne i dag i Helsinki mellem stabscheferne general Mike Mullen og Nikolai Makarov handler om. EU bør endvidere ikke boykotte dialogen.
Vi håber, at de positive forsøg, der er foreslået af det land, der skal overtage formandskabet, vil lykkes.
Paul Marie Coûteaux
for IND/DEM-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. Jean-Pierre Jouyet! Tiden er inde til anger - det er vist stemningen i dag - eller i det mindste til at genoverveje dogmer og instinktive reaktioner. Jeg er taknemmelig for, at hr. Sarkozy i morges gav et eksempel på dette, som forekom oprigtigt. Lad os derfor genoverveje vores gamle, meget gamle mistillid til Rusland eller rettere mistillid det dette land, som - uanset om vi kan lide det eller ej - er en af vores partnere.
Fra dette synspunkt vil jeg også - lige som fru Neyts-Uyttebroeck - anbefale, at De læser en biografi om Countess of Ségur, navnlig den af fru Strich, som er offentliggjort af den fremragende Bartillat, så vil De opdage den sande betydning, der skal tillægges et ord, som De, hvis jeg hørte korrekt, sagde to gange: "indbyrdes afhængighed".
Ja, vi er indbyrdes afhængige, men ikke kun i kampen mod terrorisme eller masseødelæggelsesvåben. Vi er indbyrdes afhængige i alle henseender: hvad angår energi, for at nævne det åbenlyse, men også hvad angår forskning, industri og politik, naturligvis på en mangefacetteret måde.
Lad os overveje, hvordan Europas ansigt vil se ud i det 21. århundrede, afhængigt af om vores nationer stadig skal være involveret i at fremme de enorme rigdomme i Sibirien. Lad os holde op med at forsvare stridigheder, der ikke tilhører os, men en tredje magt, der har en interesse i at splitte Europa for at dominere det. I den henseende tænker jeg på Europas interesser, tro mig, hvis De vil godtage, at franske suverænister også tænker på dem.
Jana Bobošíková
- (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at Rådets beslutning om ikke at forny forhandlingerne med Rusland om et strategisk partnerskab er dum, kortsynet og skadelig for EU's borgere. Vi bør erkende, at dette er en partner, som Europa er afhængig af, når det kommer til råvareforsyning. Det handler ikke kun om gas og olie. Uden titan fra Rusland kan vi f.eks. ikke producere et eneste Airbusfly. Endnu værre er det, at det nuværende europæiske Ruslandshad ikke er baseret på kendsgerninger, men på den måde, landet præsenteres gennem politikker og medierne. Vi skal være opmærksomme på, at konflikten i Kaukasus blev startet af Georgien uanset resultatet, og ikke af Rusland. Jeg har desuden ikke hørt en konkret begrundelse for, at uafhængigheden af Abkhasien og Sydossetien ikke skal respekteres, da en række medlemmer af EU med stor jubel omgående hilste Kosovos uafhængighed velkommen. Det glæder mig, at hr. Václav Klaus, præsidenten for Tjekkiet, som jeg repræsenterer, beskrev situationen i realistiske vendinger, da han sagde, at det ikke var et spørgsmål om Georgien på de godes side og Rusland på de ondes side. Han stod desværre alene. Hvis EU virkelig ønsker at være en strategisk partner og en global aktør, skal det anerkende Rusland på lige fod. Konfrontationspolitik vil ikke gavne nogen.
Elmar Brok
- (DE) Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet! En af de tidligere talere sagde, at princippet bag alt dette skal være "ingen tvang". Ingen tvang fra nogen side i overensstemmelse med den internationale ret. Vi skal insistere på, at den internationale ret opretholdes, herunder territorial integritet, ikkeindgriben i en anden stats indre anliggender, ingen udøvelse af indflydelse og overholdelse af aftalerne fra august og september. Jeg håber, at dette fortsat vil gælde i Genève.
Vi skal fortsat sikre, at Rådets beslutninger af 1. september og de resolutioner, som Kommissionen har forhandlet vedrørende associeringsaftaler, frihandelsaftaler og et europæisk økonomisk samarbejdsområde plus, eller hvad det kaldes, overholdes, så de enkelte lande kan styrkes, stabiliseres og involveres uden at provokere andre lande, og så det nødvendige arbejde kan udføres på donorkonferencen.
Samtidig skal vi give de østeuropæiske medlemsstater en følelse af sikkerhed og solidaritet i EU og NATO. Dette er efter min mening også vigtigt af psykologiske årsager.
Jeg er glad for, at kommissæren henviste til vores indbyrdes økonomiske afhængighed, som er den bedste sikkerhedspolitik, vi kan have. Jo mere denne indbyrdes afhængighed styrkes, og jo mere den bliver en del af begge parters interessesfære, og disse bliver forbundet med hinanden, jo vanskeligere vil det være for os at trække os ud af denne afhængighed med ikkefredelige midler. I dette tilfælde skal vi vise vejen. Vi skal også støtte ethvert tiltag med retlige forpligtelser, som omfatter Rusland, sammen med WTO og partnerskabsaftaler med tilsvarende forpligtelser. Når vores indbyrdes afhængighed understøttes af retlige og kontraktlige forhandlinger på denne måde, kan vi opnå fremskridt.
Dette skal dog tage udgangspunkt i vores interesser. Energisikkerhed er ét punkt, og på det område er der udfordringer i hele verden. Ikke uden grund har de 5+1 igen haft møde om Iran og derefter gået videre med deres normale arbejde. Det sker også på andre niveauer. Jeg har hørt, at et af Parlamentets udvalg igen har besøgt Moskva. Iran, Mellemøsten, klimaændringer og mange andre spørgsmål: Rusland er en vigtig del af det hele.
Vi skal være åbne for drøftelser. Et sikkerhedspartnerskab med Rusland vil kun fungere, hvis det ikke gennemføres på bekostning af eksisterende alliancer og ved at holde USA ude af Europa. Det er en forudsætning for et partnerskab af denne type.
Reino Paasilinna
- (FI) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Begge sider handlede urigtigt og brød internationale aftaler. Nu er det et spørgsmål om, hvor hurtigt vi kan komme videre og genoprette en stabil situation.
Til det formål har vi også brug for samarbejde med Rusland. Det er et grundlæggende krav. Faktisk er mange af Ruslands mål de samme som vores i Lissabontraktaten. Præsident Medvedev har sagt, at der er behov for institutionelle reformer. Det er rigtigt. Det næste punkt, han nævner, er reformer af infrastrukturen. Et tredje er investeringer. Det er ting, vi ved noget om. Så er der innovation, som vi i al beskedenhed ved meget mere om. Det er ting, vi har til fælles. De ønsker at spille en rolle i indsatsen for at overvinde den internationale finansielle krise, og de har begrænset kapital til at gøre det. De ønsker derfor ikke at blive holdt ude, det er klart, og vi skal svare gennem samarbejde, som vil sætte os i stand til at styre Rusland i den retning, vi ønsker.
Rusland ønsker ikke at tale om ideologi, men det gør EU i dag. Vi ønsker, at landet skal være demokratisk. Det er vores ideologi. Rusland ønsker praktiske løsninger, og begge disse mål er sandsynligvis værd at harmonisere, og på den måde vil vi opnå fremskridt. Vi har brug for endnu et "i", dvs. integration, efter hr. Medvedevs fire "i'er", så vi også kan påvirke Ruslands fremtid positivt fra vores eget standpunkt og øge stabiliteten.
Janusz Onyszkiewicz
- (PL) Hr. formand! Når vi taler om konflikten mellem Rusland og Georgien, glemmer vi ofte, hvad der skete i Abkhasien frem for Ossetien. Der skete faktisk noget meget væsentligt i Abkhasien. Russerne har netop en grund til at hævde, at deres aktion, om end uden for enhver proportion, blev gennemført som en reaktion på et forsøg på at løse problemet i Ossetien med militære midler. Hvad angår Abkhasien, var dette slet ikke tilfældet. De russiske troppers masseinvasion, flådens tilstedeværelse langs Georgiens kyst og den militære erobring af territorium, der kontrolleres af georgiske myndigheder, viser, at Rusland er parat til at bruge kampstyrker under påskud af forebyggende foranstaltninger. Det betyder, at en sådan aktion kun kan klassificeres som berettiget af en ensidig vurdering af udenrigspolitiske ressourcer.
I sin erklæring vendte præsident Medvedev tilbage til idéen om et fælles sikkerhedsområde fra Vancouver til Vladivostok. Jeg spørger: Hvordan kan man regne med fælles indsats på dette fælles sikkerhedsområde, hvis Rusland viser, at det selv er en kilde til trusler? Hvad angår de andre spørgsmål, som præsident Medvedev ønsker omfattet af en potentiel aftale, skal vi erindre, at de allerede indgår i den aftale, der allerede er i kraft. Denne aftale blev vedtaget i 1990 og har titlen "Parischartret for et nyt Europa". Det, som det i virkeligheden handler om her, er ikke dialog, men retten til veto i forbindelse med forskellige aktioner, som NATO måtte gennemføre.
(Bifald)
Rebecca Harms
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne henvise til hr. Bart Staes' bemærkning om andre konflikter, der stadig hersker i Kaukasus.
Hvis vi skal genoptage forhandlingerne med Rusland - hvilket vi støtter - er det efter vores mening meget vigtigt, at vi ikke glemmer, at der også er Karabakh, Tjetjenien, Moldova og Transdnestrien, og at vi i det næste årti også skal håndtere en meget vanskelig konflikt om Crimea i Ukraine. EU må ikke begå den samme fejl, som det begik inden krigen i Georgien, ved ikke at tage denne konflikt alvorligt nok.
Der skal efter vores mening derfor tages fat om alle disse konflikter. Kaukasus og andre naboregioner er meget vigtige regioner. De ligger alle i Europa og skal derfor behandles af Europa, af EU, med meget højere prioritet, og det skal vi gøre i samarbejde med Rusland.
Det er uvist, om vi kan løse konflikterne i disse regioner på en tilfredsstillende måde - jeg er ikke sikker i øjeblikket, men jeg er ret sikker på, at denne fornemmelse af kold fred, der har krøbet gennem Europa og hele EU, og som også har skabt alarm i Rusland, var tilstrækkelig advarsel, og at de forskellige parter nu vil vende tilbage til forhandlingerne med større oprigtighed.
Fra vestens synspunkt er det også meget interessant, at Rusland i den finansielle krise redder hele stater for selv at håndtere krisen. I globaliseringens tidsalder er vores økonomier langt mere sammenhængende, end vi drøftede tidligere i forbindelse med energi.
Hvis vi kan finde en bedre tone, og hvis vesten måske ikke altid insisterer på, at dens system har været det sejrende system siden slutningen af 1980'erne, kan vi skabe et bedre udgangspunkt for håndteringen af uenigheden.
Konrad Szymański
(PL) Hr. formand! Rusland har måske haft størst gavn af den finansielle krise. På det seneste er vores opmærksomhed i markant grad flyttet væk fra Ruslands aggression mod Georgien til de problemer, som vores banker står over for. Denne ændring var tydelig under denne morgens forhandling.
Vi må dog ikke glemme, at Rusland stadig har udstationeret mere end 7 000 tropper i Abkhasien og Ossetien. Det er mere end det tredobbelte af det antal soldater, der var udstationeret der den 7. august, og Rusland overholder derfor ikke fredsaftalen, som det burde. Det betyder, at forbindelserne mellem EU og Rusland stadig befinder sig i et dødvande. Det betyder også, vi øjeblikket ikke har grund til at genoptage den politiske dialog inden for rammerne af fælles europæisk-russiske organer. Der er intet grundlag for at genåbne forhandlingerne om partnerskabsaftalen. Endelig skuffer det os, at visse medlemsstater mener, at den russiske aggression mod Georgien kan ignoreres, og at dette problem blot er et spørgsmål om tid. Denne passive politik kan vise sig at blive meget dyr for EU's udenrigspolitik som helhed.
Vittorio Agnoletto
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi må anerkende, at Rådet har håndteret forbindelserne med Rusland på en mere afbalanceret måde end den beslutning, som Parlamentet har vedtaget om begivenhederne i Georgien. I denne beslutning blev alle beskyldninger rettet mod Rusland alene, og selv Georgiens angreb den 7. og 8. august blev retfærdiggjort.
Hvis vi reelt ønsker stabiliserende fred, skal vi dog klart afvise enhver associering af Georgien eller Ukraine med NATO. Vi ved, at dette kun vil destabilisere hele regionen og øge sandsynligheden for yderligere krige markant. Forhandlinger med Rusland skal genoptages, ikke kun af økonomiske grunde, men også fordi ting først går væk, når man taler om dem, og det er altid den bedste løsning.
Samtidig skal vi stå fast, når det gælder menneskerettigheder, informationsfrihed og politiske frihedsrettigheder, som bestemt ikke er normen i Rusland. Vi kan bedst beskytte rettigheder, hvis vi ikke tages som energigidsler. Hvis vi vil ud af vores afhængighed af Rusland, skal vi ikke blot sprede vores energiforsyningskilder - vi skal også investere i alternative rene energier.
Jeg har en sidste bemærkning. Jeg har hørt både Kommissionen og Rådet sige, at de har enorm tillid til, at Rusland vil blive optaget i WTO. Jeg vil gerne minde om, at de samme bemærkninger blev fremsat, da Kina blev optaget i WTO, og vi har set de frygtelige konsekvenser, som Kinas optagelse har haft for den europæiske økonomi og de europæiske arbejdstagere. Vi skulle måske lede efter løsninger andre steder: Måske det rent faktisk er hele WTO-systemet, vi burde sætte spørgsmålstegn ved.
Gerard Batten
(EN) Hr. formand! Kreml har fået alt det, de ønskede fra aftalen med præsident Sarkozy. Præsident Sarkozys "fred i vor tid"aftale gav dem det, de ønskede, og den diplomatiske udvej. Siden Anden Verdenskrig har det grundlæggende princip i de internationale relationer været, at aggression ikke må kunne betale sig, eller at der ikke gøres politiske indrømmelser til aggressorer, men Moskva har sejret, og NATO er blevet ydmyget, mens EU har spillet på begge sider.
Som institution er EU ikke kun på det demokratiske vestens side i den nye kolde krig. EU tilhører ikke den frie verden. Det er antidemokratisk, udemokratisk og imperialistisk. Institutionelt stiller det sig ofte på samme side som andre antidemokratiske imperier, ikke frie nationer. EU styres ikke af lovgivning, men af ideologi.
Desværre vil de europæiske regeringer - som gode europæere - vælge at følge EU's katastrofale holdning til Rusland i stedet for deres egne kollektive nationale interesse.
Sylwester Chruszcz
(PL) Hr. formand! Sammen med USA er Den Russiske Føderation en af EU's vigtigste partnere. Rusland er en strategisk partner og leverandør af råstoffer til energiproduktion i EU's medlemsstater, herunder mit eget land Polen. Samarbejde med Rusland er en kendsgerning, og det er i begge parters interesse, at dette samarbejde lykkes. Georgiens angreb mod Sydossetien og den efterfølgende eskalering af konflikten har i alvorlig grad truet forholdet mellem Bruxelles og Moskva.
Det betyder dog ikke, at vi, som visse europæiske politikere ville ønske, skal vende ryggen til Rusland eller indstille alle forbindelser med landet. Rusland har ydet en betydelig indsats i de sidste 20 år for at komme med i cirklen af demokratiske europæiske stater, og der er ingen tvivl om, at den russiske befolkning stærkt støtter den nuværende og tidligere præsident for Den Russiske Føderation, selv om der stadig er lang vej igen. Jeg håber, at EU og Rusland trods visse hindringer vil fortsætte deres vellykkede samarbejde, da det er i begge parters interesse.
Ria Oomen-Ruijten
- (NL) Hr. formand, hr. Jean-Pierre Jouyet, fru Benita Ferrero-Waldner, mine damer og herrer! Der er ingen tvivl om, at forbindelserne med Rusland har ændret sig på det seneste. Lad mig tilføje, at isolation af Rusland efter min mening ikke er en mulighed. Samtidig er det vanskeligt at tale om partnerskab, hvis medlemsstaterne nærer så stor mistillid til Rusland.
Jeg mener dog som formand for Delegationen til Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland, at vi skal holde forhandlingerne på sporet. Det er, hvad Rådet og Kommissionen gør, og det er også, hvad vi burde gøre i Parlamentet. Det har faktisk været genstand for en særdeles ophedet diskussion i delegationen i forbindelse med det besøg i Moskva, vi har planlagt i slutningen af denne uge. Resultatet af denne drøftelse var, at vi skal forsætte dialogen, men at vi skal fortælle vores partnere, at det ikke er "business as usual". Vi skal sige dette direkte og forsøge at indgå i konstruktiv høring.
Vi forventer meget mere fra Rusland. Tilbagetrækningen af tropper fra bufferzonen var kun det første skridt. Spændingen kan kun mindskes, hvis antallet af tropper i Abkhasien og Sydossetien reduceres, eller hvis disse soldater helt trækkes ud. Selv om det ikke er anført bogstaveligt i aftalerne, er det i overensstemmelse med aftalernes ånd, og jeg vil gerne høre hr. Jean-Pierre Jouyets mening om dette.
EU, navnlig formandskabet, har i de seneste måneder været utrolig direkte og beslutsomt. Det er efter min mening noget, vi skal fastholde.
Tilbage har jeg tre spørgsmål. Først og fremmest vedrørende optakten til topmødet: Hvilke specifikke signaler og foranstaltninger er efter Deres mening nødvendige for at genoptage forhandlingerne? Hvordan vil De for det andet inddrage Parlamentet i dette? For det tredje vil jeg spørge: Rusland deltager ikke i traktaten om klyngebomber, der underskrives i Oslo. Det viser sig nu, at en nederlandsk journalist er blevet dræbt af en russisk klyngebombe. Hvordan kan vi efter kommissærens mening inddrage Rusland i denne nye traktat, der underskrives i Oslo?
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Hr. formand! Det franske formandskab spillede en eksemplarisk rolle i håndteringen af krisen i Georgien. Vi ved, hvordan vi skal håndtere kriser, men vi er endnu ikke i stand til at forebygge dem. Lad mig minde Parlamentet om, at det var en af EU's udenrigsministre, hr. Steinmeier, den tyske udenrigsminister, der fremlagde en meget alvorlig løsningsplan, der blev accepteret af alle sider med undtagelse af Tbilisi. Det er en historisk kendsgerning. Det er beklageligt, fordi den kunne have forhindret krigen. Jeg er overbevist om, at hr. Steinmeiers plan stadig kan bruges som hovedgrundlag for en forhandlingsløsning, selv om situationen er meget vanskeligere i dag, hvor Abkhasien og Sydossetien indtager en helt anden holdning. Jeg vil straks tilføje, at forhandlinger ikke kan gennemføres uden at inddrage befolkningerne i disse to lande, Abkhasien og Sydossetien. Deres holdning er ligesom deres forbindelser til Rusland afgørende.
Vi kan bestemt ikke blot fortsætte fra der, hvor vi var. Rusland er stadig en strategisk partner, men vores tillid er blevet undermineret, selv om vi ikke kan isolere landet. Rusland skal ligesom os lære af disse begivenheder, og vi skal specifikt erkende, hvorfor Rusland i meget højere grad tolererer, at Ukraine og Georgia nærmer sig EU, end at de nærmer sig NATO. Det er noget, både amerikansk politik og vi skal lære af, hvis vi vil normalisere det strategiske partnerskab mellem Rusland og EU.
Henrik Lax
- (SV) Hr. formand! Ruslands angreb på Georgien er ikke en isoleret hændelse. Det, som vi oplever, er en holdningsændring i Ruslands forbindelser med dets nabolande - en holdningsændring, der kan have alvorlige konsekvenser, hvis EU ikke handler klogt. Vi befinder os virkelig ved en skillevej, som hr. Jean-Pierre Jouyet sagde. Jeg er bekymret, fordi mange EU-ledere allerede taler om at vende tilbage til "business as usual" i EU's forbindelser til Rusland. De handler, som om krigen i Georgien ikke har fundet sted, men russiske tropper, så mange som 8 000 soldater, befinder sig stadig i de besatte områder. Etnisk udrensning foregår stadig.
EU skal sende et klart budskab og stærkt fordømme Ruslands imperialistiske politik, som får det til at tro, at det har ret til at beskytte "dets" borgere ved at besætte suveræne stater. Georgien i dag, Ukraine og Belarus i morgen. Jeg vil gentage dette på mødet med den russiske delegation i Moskva på fredag. Hvis EU indleder ubetingede forhandlinger om en aftale med Rusland på de præmisser, der gør sig gældende i dag, godkender vi Ruslands aktion i Georgien og giver Rusland tilladelse in blanco til at fortsætte dets imperialistiske politik. EU har pligt til at hjælpe ofrene, ikke angriberne. Jeg vil gerne lykønske kommissær Ferrero-Waldner med hendes forslag om 500 mio. EUR, og jeg håber, at donorkonferencen i morgen bliver vellykket.
Tatjana Ždanoka
(EN) Hr. formand! Jeg taler i dag ikke kun som repræsentant for min egen politiske gruppe og medlem af Delegationen til Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland, men også som det eneste medlem af Parlamentet, der taler russisk.
Nogle politikere glemmer, at Rusland faktisk er Europas største land, hvad angår befolkning, og at de russisktalende er EU's største minoritetsgruppe - op til 10 mio. mennesker. Mange af dem, der taler om Ruslands ressourcer, tænker desværre blot på råstoffer og glemmer den menneskelige dimension. Vi skal huske, at mennesker er grundlaget for forbindelserne mellem EU og Rusland. De russisktalende i EU går ind for forbindelser mellem EU og Rusland baseret på et strategisk partnerskab. Vi støtter ikke kun et indre marked mellem EU og Rusland, som præsident Sarkozy sagde i dag, men også friere bevægelighed for borgerne. Vi støtter menneskerettigheder, som hr. Sarkozy også nævnte, men vi er imod dobbelte standarder, hvor de europæiske institutioner vender det blinde øje til krænkelserne fra de russisktalende borgeres rettigheder i de baltiske lande.
Ģirts Valdis Kristovskis
. - (LV) Hr. formand! Er de konkurrenter eller partnere, smarte spillere eller afhængige tossehoveder? Jeg taler om forholdet mellem vestligt demokrati og russisk autokrati. Det minder om kattens leg med musen. To måneder efter den militære aktion i Georgien foreslår hr. Medvedev komisk nok en ny europæisk sikkerhedsaftale. Hr. Sarkozy er meget imødekommende og ser ikke, at Rusland har øget sin militære tilstedeværelse i Abkhasien og Sydossetien. Er der nogen grund til at stole på Rusland? Kosovoprocessen og konflikten i Georgien burde give et fingerpeg. Hvad foranlediger denne optimisme blandt de europæiske ledere? Rusland vil effektivt udnytte den vestlige godtroenhed. Det kræver hævn mod vesten, hvor der er muligt. Den politik om udlændinge, som Rusland har erklæret for Ossetien, Abkhasien og Ukraine, udgør en betydelig risiko, og der kæmpes nu en kamp i cyberspace. Det er ikke for ingenting, at befolkningen i Rusland og deres massemedier, herunder i de baltiske lande, støtter Ruslands invasion af Georgien. På nuværende tidspunkt bør vi ikke haste med at genoptage omfattende forhandlinger med Rusland. Rusland skal først gennemføre Kaukasusfredsplanen.
Roberto Fiore
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne udrydde idéen om, at Rusland angreb Georgien. Vi bør efter min mening tage imod russernes forslag om at nedsætte et tribunal, der kan afgøre, hvem der egentlig var ansvarlig for at starte krigen.
Når det er sagt, er det på et tidspunkt, hvor den kreative regnskabsførelse er kollapset, efter min mening vigtigt, at vi tænker på den realøkonomi, vi har udsigt til, som udgøres af råvarer, land og arbejdskraft, og som nu for Europa i realiteten omfatter Rusland. Jeg vil også gerne sige, at dette ikke kun er en økonomisk kendsgerning: Vi har et vestligt Europa, der er baseret på katolicisme, som kan forenes med et østligt Europa, der er baseret på ortodoksi, og dette ville effektivt være en union af Europas to lunger - dets åndelige lunger.
Det er derfor i Europas interesse at samarbejde med Rusland, og det er i Rusland interesse at samarbejde med Europa.
Zbigniew Zaleski
- (FR) Hr. formand, hr. minister! Efter at hr. Sarkozy i morges sagde, at Europa skal tale med en stærkere stemme, har jeg et par bemærkninger på polsk.
- (PL) Hr. formand! Indtil for nylig var forholdet til Rusland et andet. Europa var delt. Det talte ikke med én stemme. Kommissær Mandelson sagde, at spørgsmålet om embargo mod polsk kød var et bilateralt spørgsmål. Det er ikke den type Europa, jeg ønsker, og der er ikke plads til sådan et Europa her.
Krisen i Georgien åbnede midlertidig Vesteuropas øjne, navnlig vores socialdemokratiske kollegers, for, hvad Rusland kan være. Det kan nemlig være attraktivt, fascinerende, men også uforudsigeligt, men ikke nødvendigvis et land, der overholder de aftaler, det har indgået, og dets holdning til medlemskab af WTO kan næppe kaldes entusiastisk. Rusland ønsker at fastholde sine egne regler, så det får frie muligheder for at træffe de beslutninger, der gavner landet. Vi kan ikke opnå de fredelige aftaler, vi har brug for, hvis vi ikke erkender dette. Rusland er vores nærmeste nabo, et land med et enormt potentiale og en vigtig kulturarv, en stolt nation - stolt af dets land fra Østersøen til Beringstrædet. Vi har brug for en dialog med Rusland, der omfatter respekt for det russiske folk, men også en beslutsom, fælles holdning til dets ledere, navnlig hr. Medvedev og hr. Putin, hvor vi ikke hele tiden lever i frygt for, at russerne vil lukke for gashanerne.
I vid udstrækning afhænger de russiske borgeres levestandard af importen af varer fra EU for at opfylde deres behov. Denne kendsgerning bør give vores ledere styrke og selvtillid i vores forhandlinger med en stærk partner. I stedet for at kravle på knæene skal vi i stedet sidde som partnere omkring forhandlingsbordet i Kreml. Endelig understreger formanden for Rådet, at Ruslands tilbagetrækning fra bufferzonen har været en succes, og at denne aktion var et positivt tegn. I stedet burde vi måske se det som et skridt bagud, et skridt, som kun tilsyneladende gør indrømmelser, da Rusland ikke har trukket sig ud af Ossetien eller Abkhasien og heller ikke har til hensigt at gøre det. Lad os være realistiske og forsøge at forudsige deres næste skridt.
Hannes Swoboda
- (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! Der er mange forskelle mellem USA og Rusland. Frem for alt ville jeg gerne se et frit præsidentvalg i Rusland, som jeg i det mindste ville forvente i USA i dag.
Stormagterne har dog også visse ligheder, og jeg håber, at mange af Dem snart vil se tv-portrætprogrammet af Henry Kissinger, som kanalen ARTE sender. Med hensyn til interventionen i Chile og de fortsatte interventioner i Latinamerika sagde Henry Kissinger og general Alexander Haig følgende: Hvis USA forstyrres af noget, vil det gribe ind og foranledige en regimeskifte. De erklærede, at de havde ret til at træffe sådanne foranstaltninger. Vi kan måske sige noget lignende om Rusland, om end sandsynligvis i færre tilfælde end USA.
Begge stormagter er heller ikke helt i overensstemmelse med den internationale lovgivning. Navnlig interventioner i Latinamerika var bestemt i strid med den internationale lovgivning. Krigen i Irak var klart i strid med den internationale lovgivning, og Ruslands aktioner i Abkhasien og Sydossetien var også i strid med den internationale lovgivning. Hvad angår Kosovoproblemet, må vi vente og se, om Den Internationale Domstol finder, at aktionen var i strid med den internationale lovgivning.
I begge tilfælde vil jeg understrege, at hr. Zaleski, som jeg nærer stor respekt for, havde helt ret, da han sagde, at det er et fascinerende og stærkt land, men uforudsigeligt. Det gælder i lige så høj grad for USA som for Rusland, og det vi skal reagere overfor.
I begge tilfælde mener jeg dog, at det ville være forkert at afbryde dialogen. Efter den klare overtrædelse af den internationale lovgivning med krigen i Irak - og det var en enorm krænkelse, hvor tusinder af mennesker blev dræbt - sagde vi ikke, at "nu vil vi afbryde dialogen med USA". Vi fortsatte naturligvis drøftelserne med dette land.
Jeg sammenligner ikke den interne struktur i USA og Rusland, kun deres adfærd på internationalt plan. Præsident Sarkozy har helt ret - og jeg vil takke ham for hans pragmatiske og klare politik: Vi skal klart engagere os i denne dialog.
Det andet punkt, jeg vil tale om, er at vi skal styrke nabolandene, navnlig da de også er vores naboer. Vi skal styrke Ukraine og Georgien, så de også kan klare deres vanskelige nabo, Rusland. Vi skal dog sikre, at vores indsats er rationel, og hr. Saakaschwilis indsats var ikke rationel. Hr. Juschtschenkos opførsel over for fru Timoschenko er f.eks. heller ikke rationel. Vi skal sikre, at vores naboer handler rationelt. Hvis de gør det og har vores styrke bag sig, så kan de også modstå Rusland, som endnu engang forsøger at spille stormagt.
Andrzej Wielowieyski
- (FR) Hr. formand, fru kommissær, hr. minister! Jeg er meget taknemmelig for, at hr. Hannes Swoboda ikke ønsker at afbryde dialogen med USA, men lad os vende tilbage til det aktuelle emne. Det er klart, at begge parter, dvs. EU og Rusland, har brug for et loyalt og effektivt samarbejde, navnlig på energiområdet.
Uden vores teknologiske assistance ville Rusland i realiteten bestemt ikke kunne udnytte sine ressourcer. Det er dog også klart, at vi har brug for den fælles og effektive energipolitik, som vi mangler i øjeblikket, hvilket allerede er blevet understreget i denne forhandling.
Når det drejer sig om at sikre fred i Kaukasus, er det også nødvendigt med en fælles politik. Gennemførelse af de aftaler, som præsident Sarkozy og præsident Medvedev har indgået, herunder med hensyn til tilbagetrækningen af de russiske tropper i Abkhasien og Ossetien - hvis antal nu er tredoblet i forhold til for tre måneder siden - er nødvendig, netop for at sikre vigtigt bevis for velvilje samt loyalt og troværdigt samarbejde.
Russernes ansvar, hvad angår situationen i Kaukasus, er indlysende. Den russiske militære tilstedeværelse i de seneste 16 år har ikke medvirket til at mindske konflikterne. I stedet har den været et instrument for den imperialistiske politik, som dette store land har ført for at opnå gavn af disse konflikter. Som nogle af mine kollegaer allerede har sagt, bør en reduktion af antallet af russiske soldater i Abkhasien og Ossetien til niveauet inden konflikten i august bane vejen for effektive forhandlinger.
Hanna Foltyn-Kubicka
- (PL) Hr. formand! Da præsident Sarkozy talte her i Parlamentet i dag, sagde han, at Rusland havde opfyldt sine forpligtelser med hensyn til tilbagetrækning af tropper til deres stilling før den 7. august, og han opfordrede til en genoptagelse af de normale forbindelser med Rusland. En sådan handling ville være en alvorlig fejl og ville i realiteten give Den Russiske Føderations regering en fornemmelse af komplet straffrihed.
Jeg vil minde om, at der i øjeblikket er udstationeret 8 000 russiske tropper i Abkhasien og Sydossetien, herunder på steder, hvor de var til stede, inden konflikten startede. Brutal etnisk udrensning har fundet sted i grænselandsbyer. Abkhasiske soldater har besat den georgisk kontrollerede Kodoridal. Mere end 200 EU-observatører har endnu ikke fået adgang til nogen af de to republikker, som Rusland har anerkendt som selvstændige stater. Det forekommer mig, at denne status for situationen ligger langt fra situationen den 7. august 2008.
Der kan heller ikke være tale om at vende tilbage til normale forbindelser, mens Rusland fortsat ignorerer sine forpligtelser. Hvis EU vælger at tage et sådant skridt, risikerer vi at blive til grin, og vi viser, at vi før eller siden vil legitimere enhver aktion, Rusland gennemfører, selv den allerfarligste.
Bastiaan Belder
- (NL) Hr. formand! EU's medlemsstater har gennem reaktionen på den ensidige territoriale opdeling af Georgien under russisk opsyn ikke udvist enighed. Endnu engang har vi ikke set noget tegn på et fælles og slet ikke fast europæisk svar på Kremls magtdemonstrationer. Det centrale spørgsmål er derfor stadig: Hvad mener EU med et strategisk partnerskab med Den Russiske Føderation? Med andre ord: Er Moskva virkelig en uundværlig partner for Bruxelles, eller berører jeg et politisk ømt punkt i Europa ved at sige dette?
Faktum er, når alt kommer til alt, at Rusland indtil nu har saboteret en effektiv international reaktion mod de iranske og nordkoreanske atomprogrammer. Samtidig har Moskva heller ikke ligefrem vist sig at være en uundværlig partner i den blodige kamp mod islamisk terrorisme i f.eks. Afghanistan.
Kun på energiområdet antyder de kolde tal, at der sandsynligvis er tale om et strategisk, endda uundværligt, partnerskab mellem EU og Rusland: I dag er de 27 EU-medlemsstater op til 70 % afhængige af den russiske olie- og gaseksport. For sin egen skyld bør EU sænke den betydelige afhængighed så hurtigt som muligt. Moskva har trods alt indrømmet, at landets energireserver vil være udtømt om 10-15 år.
Hvor er Rådets og Kommissionens strategi for energimæssig diversificering nu? Den nye opdagelse af gas i Turkmenistan sætter vel skub i indsatsen.
Josef Zieleniec
- (CS) Hr. formand! På et ekstraordinært topmøde den 1. september forpligtede EU sig til at genoptage forhandlingerne med Rusland om en ny partnerskabsaftale, når de russiske tropper var trukket tilbage fra georgisk territorium til deres stilling før den 7. August. For at EU kan holde sit ord og vise, at det er en pålidelig partner, bør det eneste kriterium for at indlede drøftelser være en vurdering af, hvorvidt de russiske tropper er tilbage bag deres stilling fra før den 7. august. Rusland har endnu ikke opfyldt denne betingelse. Genoptagelsen af forhandlinger må under ingen omstændigheder tolkes som et samtykke fra vores side til den russiske politik i Kaukasus og til fortsættelsen af blokaden af forhandlingerne om de fremtidige ordninger i regionen. Vi skal trække en fast linje fra genoptagelsen af forhandlinger til deres videre fortsættelse.
Aftalen om partnerskab og samarbejde er et centralt dokument for vores forhold til Rusland. Den nye partnerskabsaftale er nødvendig både for EU og endnu mere efter min mening for Rusland selv. En ny aftale, som forbedrer den eksisterende tekst både kvalitativt og kvantitativt, er en forudsætning, som også afspejler kvaliteten af vores forbindelser med Den Russiske Føderation. Det er derfor vigtigt, at vi tydeliggør vores holdning og værdier under forhandlingerne. Efter en objektiv og enstemmig vurdering, der viser, at Rusland har trukket sig tilbage til sin stilling fra før den 7. august, bør EU efter min mening indlede forhandlingerne som lovet. Fortsættelsen af forhandlingerne skal dog som minimum være betinget af et klart løfte fra russisk side om, at landet ikke vil benytte magt over for Georgien eller andre naboer, og at stridigheder, der påvirker vores fælles naboregioner, skal løses i enighed med EU. Lakmusprøven for fortsættelsen af forhandlinger med Rusland skal være Ruslands parathed til at nå frem til en fælles tilgang til løsningen af problemerne med Kaukasus, Ukraine og Moldova i stedet for at fortsætte unilateralt med magtanvendelse.
Libor Rouček
- (CS) Hr. formand! Sammen med resten af verden står Europa over for en række alvorlige globale problemer. De omfatter spredning af atomvåben, international terrorisme, global opvarmning, uløste konflikter i Mellemøsten og Afghanistan, den globale finansielle krise osv. EU kan ikke løse nogle af disse problemer alene. Det er nødvendigt med samarbejde med andre aktører på den internationale arena, herunder Rusland. Rusland har brug for samarbejde og dialog. Rusland har brug for at sælge sine mineralske råstoffer. Det har brug for at købe vestlig teknologi, ekspertise, forbrugerprodukter og mange andre ting. Først da vil Rusland have en chance for at modernisere og gradvis reformere både økonomien og samfundet. Samarbejde med Rusland vil skabe en fælles fremtid for EU og Den Russiske Føderation. Dette forudsætter dog dialog, dialog på alle niveauer lige fra energipolitik til gensidige investeringsaktiviteter. Her må vi naturligvis ikke glemme dialogen om menneske- og borgerrettigheder og demokrati.
EU's beslutning om at fortsætte med at evaluere forbindelserne EU/Rusland inden det kommende topmøde i Nice er efter min mening rigtig. EU har givet et klart signal om, at det er villigt til at genoptage forhandlingerne med Rusland om en ny partnerskabs- og samarbejdsaftale. Forudsætningen må dog være, at Rusland opfylder aftalerne fra den 12. august og 8. september.
István Szent-Iványi
- (HU) Hr. formand! EU stræber efter partnerskab og samarbejde med Rusland, men vi kan ikke tale om partnerskab, medmindre det er baseret på gensidighed, international lovgivning og overholdelse af aftaler. Ruslands aktioner i Georgien ødelagde det vigtigste psykologiske grundlag for et partnerskab: tillid. Denne tillid kan kun genoprettes, hvis sekspunktsaftalen gennemføres i alle detaljer og i sin helhed. Der kræves ikke skridt fremad eller bevægelser i den rigtige retning. Der kræves reel og total overholdelse. Rusland skal endelig beslutte, om det vil betragte Europa som en partner, en rival eller en modstander. Moskva skal vide, at - uanset om det vælger at betragte os som partnere eller modstandere - fremtiden og uafhængigheden for Ukraine, Georgien og andre nabolande ikke kan gøres til genstand for magtaftaler. Europa vil aldrig give sit samtykke til en ny opdeling af kontinentet, til en ny Yaltaaftale. Vi ønsker reelt partnerskab, men et partnerskab baseret på gensidighed og gensidig respekt.
Laima Liucija Andrikien
- (EN) Hr. formand! Krigen mellem Rusland og Georgien og dens eftervirkninger viser, at det politisk er nødvendigt for EU at tage sine forbindelser med Rusland op til alvorlig genovervejelse, som kommissæren med rette påpegede i dag. Desuden bør "business as usual" suspenderes, indtil Europa får klare svar fra Rusland på nogle meget vigtige spørgsmål.
Det skal siges, at Europa skal tale med Rusland med en ny, anderledes og stærkere stemme. Det skyldes, at Rusland er vendt tilbage til tilgangen baseret på det 19. århundredes "indflydelsessfærer" eller kort sagt doktrinen om realpolitik. Ruslands tale om privilegerede interesser i sit naboområde vidner om dette. Denne realpolitik næres af aggressiv nationalisme hjemme og af Ruslands fjendemærkning af de omkringliggende lande. I et sådant lys er det vigtigt, at Europa indser, at det skal gennemføre dets hårdere magtinstrumenter.
Den europæiske reaktion på konflikten mellem Rusland og Georgien har været blandet. Nogle mener, at forholdet mellem EU og Rusland er ved at vende tilbage til det normale. Det sker, selv om Moskva endnu ikke fuldt ud har overholdt sine forpligtelser vedrørende tilbagetrækning af tropper og endnu vigtigere anerkendt Abkhasiens og Sydossetiens selvstændighed. At vende tilbage til det normale, inden Moskva har opfyldt alle sine forpligtelser, nærmer sig eftergivenhed. Europa skal inddrage Rusland, men det skal være på en konsekvent måde baseret på principper.
EU's indflydelse på Rusland er begrænset. Alligevel ville Rusland bestemt lægge vægt på et fælles vestligt standpunkt. Rusland er meget følsomt over for spørgsmål vedrørende landets internationale anseelse og præstige, herunder f.eks. overvejelser om G7 i stedet for G8. Teknologirelaterede forskningsprogrammer, handelsaftaler og kernebrændsel er andre områder, som Moskva er interesseret i.
EU skal forblive stærkt og konsekvent for at forbedre sin vision af, hvordan partnerskabet med Rusland skal udvikle sig.
Ioan Mircea Paşcu
- (EN) Hr. formand, hr. Jean-Pierre Jouyet, fru kommissær! EU's forbindelser med Rusland trængte til en evaluering inden begivenhederne i Georgien. Energi, sikkerhed og fælles naboskabsproblemer kræver en fælles tilgang, som endnu ikke findes. I EU foretrækker man stadig bilateral, i stedet for multilateral, indsats, der mindsker effektiviteten af vores tilgang. På grundlag af forskellige erfaringer i EU er der endvidere stadig ikke enighed om Rusland mellem øst og vest som en forudsætning for en fælles holdning. Lad mig sige det klart: I øst hælder vi mindst mod en konfrontation, fordi vi ville være de første til at tabe. Vi er ligeledes mindst tilbøjelige til at tillade, at uacceptable russiske handlinger ignoreres, fordi vi igen ville være de første til at tabe, hvis de blev gentaget.
Generalisering i nogen af retningerne er forkert. På den ene side bør forbindelserne med Rusland ikke blive taget til gidsel for begivenhederne i Georgien. Det, der skete i Georgien, må på den anden side ikke ignoreres for at undgå berøring af vores bilaterale forhold. Vi skal ikke afbryde forbindelserne til Rusland. Vi har trods alt tidligere overlevet værre. Vi har brug for en oprigtig dialog baseret på vores styrker - tilsyneladende det eneste, som Rusland respekterer - hvor vi viser Rusland, hvad vi kan acceptere, og hvad vi ikke kan acceptere, og hvor Rusland endelig fortæller, hvad det ønsker fra os. Jeg håber, vi begge kan leve med det.
Alexander Graf Lambsdorff
- (DE) Hr. formand! Der er en tradition i europæisk udenrigspolitik, som i væsentlighed er formet af hr. Hans-Dietrich Genscher, som forhandlede med Sovjetunionen under selv de vanskeligste perioder i den kolde krig, men altid på grundlag af en sober analyse af de russiske interesser. På det tidspunkt var forsvar af status quo Sovjetunionens primære mål, mens det primære mål for Rusland i dag er at ændre status quo til sin egen fordel. Det er en helt anden situation, hvad angår Ruslands interesser. Rusland har en objektiv interesse i fastfrosne konflikter og i kritikken af Parischartret gennem anerkendelse af Abkhasien og Sydossetien. Deri ligger dets interesser. Det er interesseret i et ustabilt Ukraine.
Intet af dette er godt. Det er en udfordring for os. Det er dog bedre end den eksistentielle trussel fra Sovjetunionen, og selv dengang deltog vi i drøftelser med russerne. Én ting er derfor klar efter vores mening: Vi ønsker ingen koldkrigsretorik, men vi ønsker heller ikke naivitet. Vi ønsker en kritisk dialog med Moskva. Vi går ind for det langsigtede mål om et strategisk partnerskab, men ikke for den naive antagelse, at vi allerede har nået dette mål.
Jeg vil tilføje, at det ville have glædet mig, hvis vi havde haft denne forhandling i Bruxelles og ikke i Strasbourg.
Francisco José Millán Mon
(ES) Hr. formand! Rusland er en vigtig global aktør og permanent medlem af Sikkerhedsrådet. Det har et enormt kernevåbenarsenal, et kæmpe territorium og rige naturressourcer, herunder gas og olie. Dets samarbejde er afgørende for at håndtere udfordringer, som f.eks. fredsprocessen i Mellemøsten eller det iranske atomproblem og kampen mod organiseret kriminalitet, terrorisme, klimaændringer og spredning af atomvåben.
Vi må efter min mening derfor ikke isolere Rusland, men i stedet søge at etablere en dialog og et samarbejde med landet. Vi kan også etablere et forhold på et andet mere ambitiøst niveau. Den Russiske Føderation er en europæisk nabo, som i det sidste årti har indledt den lange vej mod demokrati, menneskerettigheder og en økonomi baseret på privat initiativ efter en lang periode med politisk totalitarisme og økonomisk centralisme.
Hvis Rusland fortsætter med at efterstræbe disse idealer, bør landets forhold til EU være dybt som en af vores sande naboer og partnere baseret på fælles grundværdier. Krisen i Georgien var bestemt meget alvorlig. For os som medlemmer af EU skal de grundlæggende principper være ikkeanvendelse af magt, respekt for staters suverænitet og territoriale integritet og overholdelse af internationale aftaler i god tro.
Ruslands fremfærd denne sommer var ikke i overensstemmelse med disse principper. Aftalerne fra den 12. august og 8. september er tilsyneladende ikke blevet gennemført på fuldstændig tilfredsstillende vis af Rusland, som muligvis har udnyttet en række tvetydigheder i disse aftaler.
Genèvekonferencen er heller ikke blevet indledt på en særlig god måde. Hvis de russiske myndigheder ønsker at opbygge et forhold til os, EU, baseret på ægte samarbejde og tillid, må de ikke opføre sig som i de seneste måneder. De skal internt sikre, at princippet om respekt for menneskerettigheder og retsstaten, som præsident Medvedev selv erklærede, da han tiltrådte, overholdes.
Dette er efter min mening et afgørende øjeblik. Vi skal være på vagt og overbevise Rusland om, at et intenst forhold baseret på gensidig tillid mellem ægte partnere og europæiske naboer kræver, at vi deler grundlæggende principper og regler.
Kristian Vigenin
- (BG) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Problemet med forbindelserne med Rusland drøftes ofte her i Parlamentet, hvilket i sig selv viser, hvor vigtigt dette problem er, ikke kun for institutionerne, men også for EU's borgere. Jeg glæder mig over kommissærens tilgang, fordi vi er nødt til at leve i den virkelige verden, og fordi vi fuldt ud skal være opmærksomme på risiciene for og de negative konsekvenser af en åben konfrontation med Rusland. Vi skal forsøge at lære fra hver konfliktsituation ved at omsætte dem til en fremtidig styrke. Vi undervurderer ikke alvoren af den militære indsats i Georgien. Forebyggelse er den eneste politik, der kan hindre, at lignende begivenheder udvikles i nabolandene.
For to måneder siden spurgte jeg hr. Solana, om han forventede, at Rusland i højere grad ville overholde sine forpligtelser og være parat til at indgå kompromis efter krigen i Georgien, eller om landet ville fortsætte med at handle på en mere konfrontationssøgende og overlegen måde. Han svarede naturligvis ikke, men i dag kan jeg konkludere, at det negative scenario ikke vil finde sted. Det er dog generelt op til os. Jeg mener, at vi nu skal finde frem til, hvordan vi opbygger nye og pragmatiske forbindelser med Rusland uden at gå på kompromis med de værdier, som EU er baseret på. Det er derfor vigtigt, at vi har en klar strategi, der kan sikre, at alle skridt på vej mod samarbejde om økonomiske, energimæssige og udenrigspolitiske spørgsmål og om løsning af problemer vil blive fulgt op af et skridt hen imod fremme af menneskerettigheder og demokratisk reform i Rusland.
Endelig vil jeg påpege, at det er vigtigt, at vi bringer problemstillinger på banen, som kan inddrage Rusland i gennemførelsen af de politikker, vi har til fælles - jeg vil ikke opremse alle disse problemstillinger her. Den tilgang, Kommissionen og Rådet har benyttet indtil videre, skal efter min mening fastholdes og vil lykkes.
Toomas Savi
(EN) Hr. formand! Parlamentet er den eneste EU-institution, der vælges direkte af borgerne i EU. Det kaldes også Europas samvittighed. Denne samvittighed har i årenes løb været tynget af de konflikter, som Rusland har fremprovokeret. Husk krigen i Tjetjenien. Husk Ukraine. Husk lastbilerne, der holdt i kø i ugevis ved de finske, estiske og lettiske grænser, den fastfrosne konflikt i Transdnestrien, cyberangrebene på Estland og forbuddet mod polsk kød. Oven i alt dette kommer nu Ruslands aggression mod Georgien.
Jeg er bekymret for, at EU kun kommer med vage reaktioner og lister forsigtigt rundt i stedet for at drøfte sanktioner. Vi opmuntrer kun Rusland til at opføre sig endnu mere uansvarligt. Jeg er overbevist om, at en ren samvittighed i forholdet til Rusland ikke er en luksus, som EU ikke har råd til.
Ari Vatanen
(EN) Hr. formand! I næste uge begynder de at anlægge en formel 1-bane i Moskva. Når man anlægger en bane, skal man holde sig til banearkitektens plan. Der er ikke to muligheder. Vi burde være demokratiets arkitekter her i Parlamentet, og måske vi burde tale ikke så meget om forbindelserne mellem EU og Rusland, men om forbindelserne mellem EU og Kreml, fordi lederne af Kreml vil ændre sig på et tidspunkt, og vi håber, at de vil ændre sig til det bedre.
Vi ønsker naturligvis Rusland ind, og vi ønsker Kreml ind. Det kan ingen bestride, men spørgsmålet er: På hvis betingelser? Det må ikke være på deres betingelser. Det skal være på de universelle værdiers universelle betingelser. Vi skal forsvare selve fundamentet for EU. Hvis man er spejdermedlem, skal man være et lovlydigt spejdermedlem. Hvis vi tolererer Kremlstyrets nuværende - hvordan skal jeg udtrykke det - fremfærd, er vi på vej til at fjerne EU's eksistensberettigelse. Vi forråder også den russiske befolkning, fordi vi skal støtte demokratiske kræfter i hele verden. Ingen dobbelte standarder. Vi skal give håb til disse mennesker, som kæmper for de grundlæggende værdier i livet. Det er vores pligt.
Hvis Rusland bliver demokratisk, skal vi hilse landet velkommen i alle internationale strukturer. Vi skal se langt frem, som vores forfædre gjorde. Hvorfor skulle Rusland ikke en dag blive optaget i et reformeret EU eller NATO? Vi får det aldrig at vide. Hr. Monnet og hr. Schuman var meget visionære mennesker. Det er vejen frem. Denne forhandling er ved at blive meget alvorlig, så jeg vil minde Dem, når jeg tænker på vores forhold, om en enkelt russisk anekdote. En kylling sagde til en gris: "Lad os danne et joint venture. Vi laver en morgenmadsrestaurant. Jeg kommer med æg, og du kommer med bacon".
Katrin Saks
- (ET) Hr. formand! Det er klart, at vi ikke kan tale om genopbygning eller forbedring af forbindelserne til Rusland, hvis der ikke er gensidig tillid, og tillid kan ikke skabes uden fuld gennemførelse af fredsplanen. Jeg ser forbindelserne med Moskva fra to perspektiver. Først og fremmest på medlemsstatsniveau, hvor jeg er enig i, at det er mere fornuftigt at tale om sådanne emner end at afbryde forbindelserne. På EU-plan er vores budskab dog, at EU skal tage hensyn til de forhåbninger og den frygt, der findes i vores små lande, som har gennemlevet en meget vanskelig historie. Aggressiv russisk udenrigspolitik eller krænkelser af menneskerettigheder kan ikke være det eneste budskab, og EU-interesser, der handler hen over hovederne på de svageste, dvs. de østeuropæiske lande, kan heller ikke være den eneste handlemåde.
Jeg syntes om det, den højreorienterede franske præsident, hr. Nicolas Sarkozy, sagde i dag: Han understregede behovet for dialog i stedet for modangreb. Han mindede os om, at der er nogen, som mente, at det var meningsløst at rejse til Moskva, men at man derved alligevel standsede de russiske styrker. Vi har naturligvis ikke brug for en ny kold krig, men vi skal forsvare vores europæiske principper om suverænitet, territorial integritet og værdibaseret politik og demokrati.
Jeg opfordrer EU til at fortsætte med at føre en bæredygtig udenrigspolitik over for Rusland og ikke afbryde forbindelserne. Medlemmerne af Parlamentet er forpligtede til at afhjælpe spændinger. Vi har brug for diplomati og også populært diplomati, hvor et godt eksempel er den meget succesrige russiske teaterfestival, der netop er afsluttet i mit land, Estland. Jeg vil også opfordre lederne i Europa, formandskabet og lederne af Parlamentets grupper til ikke at glemme deres naboers frygt og gru, som Rusland fortsat skaber ved at føre aggressive politikker. Det er klart, at der i øjeblikket er meget lidt tillid og respekt i forholdet mellem EU og Rusland som følge ...
(Formanden afbrød taleren)
Jerzy Buzek
- (PL) Hr. formand! Tak for lejligheden til at drøfte dette spørgsmål. Jeg mener, at vi alle her i Parlamentet ønsker det samme. Vi ønsker samarbejde med Rusland. Vi ønsker også en stabil, forudsigelig politisk situation i Europa. Rusland har bestemt brug for os - EU - da det ønsker at sælge gas og råolie, men først og fremmest fordi det har sine egne interne og eksterne problemer. Rusland har brug for vores stabilitet, ansvarlighed og styrke. Hvordan adskiller vi os så her i Parlamentet? Det, der adskiller os, er den måde, hvorpå vi ønsker at videreudvikle forbindelserne med Rusland for at nå EU's mål, ikke kun økonomisk, men også med hensyn til overholdelse af de principper og værdier, vi tror på.
Jeg vil komme med et eksempel fra mit eget land. I 2001 var forholdet mellem Rusland og Polen bestemt meget godt, og den polske udenrigsminister blev modtaget med æresvagt i Moskva. Den russiske premierminister kom til Warszawa og forhandlede om vigtige spørgsmål vedrørende vores gensidige forhold, navnlig på energiområdet. Han forlængede endda sit besøg med en dag, hvilket sker meget sjældent under normale omstændigheder. Dette skete, selv om Polen mindre end to år tidligere i 1999 havde udvist omkring en halv snes russiske diplomater, der var involveret i forskellige aktiviteter, som ikke havde noget med diplomati at gøre. Der fulgte derefter en kort krise, indtil russerne endelig anerkendte, at vi var værd at tale med og udføre fælles projekter med, og det skyldes, at vi har ret, at vi har styrken til at stå fast.
Russerne er stolte mennesker med lange traditioner. De sætter pris på beslutsomhed og styrke hos andre snarere end komplicerede forklaringer, der siger, at "sort ikke er helt sort". Når vi tydeligvis har ret, er et klart og fast standpunkt den eneste løsning.
Maria-Eleni Koppa
- (EL) Hr. formand! I dag står EU over for at skulle genopbygge dets forbindelser med Rusland. Dette forhold skal være baseret på respekt for menneskerettigheder og overholdelse af international lovgivning. Den internationale udvikling kræver, at der dannes et nyt strategisk forhold mellem EU og Rusland. Et forenet Europa uden tidligere tiders skillelinjer er det ultimative mål.
Vi skal samarbejde tæt inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik for at skabe stabilitet i området, da ingen af de fastfrosne konflikter i Kaukasus reelt kan løses uden Rusland. Vi har en interesse i at søge fælles løsninger på fælles problemer, at fortsætte partnerskabsforhandlingerne så hurtigt som muligt og at indgå i en dialog i en ånd af gensidig forståelse og gensidig respekt. Kun derved kan vi nære håb om at finde løsninger på selv de vanskeligste problemer på en måde, der tjener vores gensidige interesse. Vi har også brug for denne interne stabilitetspolitik i Europa som helhed.
Vi skal få landene i Kaukasus og USA til at forstå, at bredere euro-atlantiske forbindelser skal gå side om side med normaliseringen af forbindelserne med Moskva. Hvis målet reelt er sikkerhed, så har vi brug for alles samarbejde og deltagelse. Ellers vil en tilbagevenden til en koldkrigsmentalitet være en ensrettet vej.
Gunnar Hökmark
- (SV) Hr. formand! Europakortet er formet gennem væbnede angreb og krig. Med denne aktion har Rusland vist, at det er parat til at bruge militær magt til at opnå politiske mål. Vi må ikke lade det blive skubbet til side i dagens forhandling. Det påvirker naturligvis vores syn på Rusland, men det påvirker også de forskellige krav, der skal stilles i forbindelse med et eventuelt samarbejde i fremtiden. Jeg vil mane til forsigtighed med at sammenligne denne situation med andre forhold. Hr. Swoboda bør ikke sammenligne denne situation med Irak. Irak var et diktatur af den mest brutale slags, som var i konflikt med det internationale samfund. Vi har muligvis forskellige meninger om, hvad der skete, men vi kan ikke sammenligne Irak med et europæisk demokrati og en europæisk suveræn stat.
Der er ingen undskyldning for det, der blev gjort mod Georgien. Forsøg ikke at undskylde, hvad der ikke kan undskyldes. Hverken Rusland eller et andet land har legitime sikkerhedsinteresser i noget andet europæisk land. Det skal være udgangspunktet for ethvert europæisk samarbejde. Ellers vil grundlaget for samarbejde blive undermineret, og vejen kan blive åbnet for yderligere vold.
Der er en række områder, hvor vi deltager i vigtigt samarbejde, som skal involvere Rusland. Disse omfatter energisektoren, Iran og klimaændringer. Europa og EU bør efter min mening være åbne for samarbejde, men vi skal stille de krav, der skal danne grundlaget for samarbejdet. Vi bør glæde os over samarbejde, men vi skal stå fast med hensyn til de krav, der skal opstilles. På den måde kan vi også yde et bidrag til at hjælpe Rusland med at udvikle en accept af demokrati og en respekt for de grundlæggende rettigheder. Dette skal danne grundlaget for en europæisk politik i forhold til Rusland.
Ioannis Varvitsiotis
- (EL) Hr. formand, hr. minister, fru kommissær! Jeg kan forstå, hvorfor adskillige medlemmer udtaler sig imod Rusland. De led i fortiden. I Grækenland havde vi en borgerkrig, der varede i fire lange år og krævede mange ofre.
Så vi kan ikke blive ved med at se tilbage. Vi skal også anerkende, at Rusland har ret. Har vi glemt, at præsident Putin advarede om, at anerkendelse af Kosovo kunne give bagslag? Har vi glemt, at præsident Bush brød FN's løfte om, at ΝΑΤΟ ikke ville udvide sig mod øst?
Der er kun én politik, vi skal følge, og det er den politik, som præsident Sarkozy i dag formulerede, da han sagde, at det ville være uansvarligt, hvis vi lod en krise udvikle sig i forbindelserne mellem EU og Rusland.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Rusland er ikke længere det frie, demokratiske Europas sovjetiske fjende. Rusland er endnu ikke EU's strategiske partner. Vi skal komme væk fra denne dobbelttydighed. Rusland er for stort til at blive isoleret. Rusland er for vigtigt til at blive ignoreret. EU skal basere sig på disse realiteter.
De geopolitiske kriser i Sydkaukasus og Vestbalkan viser, at Rusland og de euro-atlantiske demokratier uafhængigt kan gennemføre unilaterale foranstaltninger efter eget ønske uden at tage hensyn til hinandens prioriteter.
Den nylige finansielle og økonomiske globale krise har vist, at Rusland og EU er indbyrdes afhængige. Vi skal derfor indkalde til en ny konference om sikkerhed og samarbejde i det bredere Europa - denne gang fra Vancouver til Shanghai - for på ny at grundlægge de principper og regler om internationale forbindelser og international lovgivning for internationale organisationer ...
(Formanden afbrød taleren)
Bogusław Rogalski
- (PL) Hr. formand! Trin for trin er Rusland ved at genvinde kontrollen over sine naboer og gennemføre sine mål på det udenrigspolitiske område. Det præsenterer verden for udførte missioner, mens de europæiske politikere blot udgyder hykleri og svaghed. Den franske præsident faldt næsten over sig selv for at rose Rusland, og alligevel trak Rusland ikke sine tropper ud af oprørsregionerne i Georgien og anerkendte deres selvstændighed. Den tyske kansler forsikrede i Tbilisi, at Georgien ville blive optaget i NATO. Et par uger senere forsikrede hun præsident Medvedev om, at der ikke var nogen grund til at haste tingene igennem.
Ja, Rusland ved bestemt, hvordan sådan loyalitet skal belønnes. Det tyske selskab E.ON har fået adgang til sibiriske reserver og energimarkedet, og de to lande vil i fællesskab opbygge en gasrørledning, en navlestreng, under Østersøen. Den franske præsident har underskrevet milliardkontrakter i Moskva om modernisering af det russiske jernbanesystem. Det mest skamfulde eksempel på Europas opførsel over for Rusland var, da præsident Sarkozy udtalte, at Rusland havde ret til at forsvare sine egne borgere.
Skal vi tro på, at formanden for Rådet ikke vidste, at Rusland har brugt dette trick flere gange tidligere? Dette er et nyt Yalta ...
(Formanden afbrød taleren)
Formanden
Mine damer og herrer! Jeg må sige, at der er ingen tolkning, når De taler så hurtigt som den forrige taler, fordi tolkene naturligvis ikke kan følge med. De kan ikke benytte catch the eye-proceduren til at snyde Dem til taletid, når De ikke har fået tildelt tid. Vi vil forelægge proceduren for Præsidiet, fordi flere og flere medlemmer udnytter dette. Når 14 eller 15 medlemmer anmoder om ordet på denne måde, har vi simpelthen ikke plads til det hele. Under alle omstændigheder skal De være opmærksom på, at kun De og Deres landsmænd kan forstå, hvad De siger, fordi ingen tolk kan følge med den hastighed.
Christopher Beazley
(EN) Hr. formand! Jeg har tre spørgsmål til kommissæren. Hun talte for genoptagelsen af forhandlinger efter hr. Gunnar Hökmark. Hvilke EU-interesser vil hun forfølge i disse forhandlinger? Vil hun kræve, at de russiske tropper - hvoraf 8 000 stadig befinder sig på georgisk territorium - trækkes tilbage, navnlig fra Kodoridalen, som abkhasiske tropper har besat ulovligt og overtaget fra georgiske tropper?
For det andet: Vil Rusland overveje at bidrage til de midler, der kræves for at udbrede de skader, landets tropper har påført borgerne og infrastrukturen i Georgien?
Endelig: Har hun oplysninger om, at - mens Saakashvili beskyldes for at være drikfældig, der faktisk var 400 russiske kampvogne ...
(Formanden afbrød taleren)
Miloš Koterec
- (SK) Hr. formand! Vi tager udgangspunkt i et falsk præmis, hvis vi vil behandle Rusland som en fjende. Som det allerede er sagt, deler vi mange strategiske interesser med Rusland. Globaliseringen er en kendsgerning, og vi skal være opmærksomme på, hvad de reelle risici er for fremtiden, for freden, for udviklingen og for selve vores eksistens.
Jeg er enig. Lad os fordømme den proportionsløse reaktion i Georgien og alt andet af den type. Men hvad kunne vi forvente? Vi kritiserer, og vi reagerer, men lad os samarbejde med Rusland som en lige og muligvis strategisk partner, og lad os bidrage til de foreslåede løsninger på topmødet i november. Derved vil vi i det mindste varetage vores egne interesser.
Reinhard Rack
- (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! Denne forhandling har tydeligt vist, at vi har mange kontaktpunkter med Rusland, og at mange af disse kontaktpunkter tilsyneladende også er konfliktpunkter: Situationen i Kaukasus og Georgien og energispørgsmålet er blevet drøftet mange gange, og spørgsmålet om vores fælles interesser i den finansielle krise er også med rette bragt på banen igen.
Min opfordring til Kommissionen og Rådet skal være - og dette var præsident Sarkozy kort inde på - at Europa skal holde op med blot at reagere på situationer og i stedet forsøge aktivt og proaktivt at tage initiativet og indgå i drøftelser om en række forhold, der er vigtige for os. Der kræves en konstruktiv dialog med Rusland, men den skal ikke altid være betinget af den ene sides handlinger.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Det største problem er efter min mening ikke Rusland, men EU's personlighedsspaltning - spaltningen mellem værdier, fristelser og behovet for at gøre, som man plejer. Løsningen er klart at demonstrere, at EU for alvor ønsker at gennemføre sine universelle værdier - det handler ikke om EU-værdier eller russiske værdier - og at sikre, at invasioner som i Georgien aldrig vil ske i Europa igen. Georgien er en del af Europa.
Hvordan gør vi det? Ikke ved at liste omkring, som hr. Toomas Savi sagde, men ved at klart at tage stilling til, hvordan vi forhindrer sådanne begivenheder i fremtiden.
Mit spørgsmål vedrører også donorkonferencen. Skal vi bede Rusland dække en del af skaderne ...
(Formanden afbrød taleren)
Czesław Adam Siekierski
- (PL) Hr. formand! Opbygning af gode forbindelser med Den Russiske Føderation er en enorm udfordring for EU. Den Russiske Føderation er en af vores mægtigste partnere, både politisk, økonomisk og militært.
De seneste begivenheder i Georgien har i alvorlig grad undermineret vores tillid til vores nabo mod øst. Den russiske udenrigspolitik har afsløret Kremls ønsker, nemlig at genopbygge et vidtstrakt, globalt imperium uden den nødvendige respekt for internationale aftaler. Moskva demonstrerede klart sin indflydelsessfære. Den placerede EU i en meget vanskelig situation, om end det var en situation, hvor vi heldigvis talte med én stemme, selv om den var noget afdæmpet.
Efter begivenhederne i Georgien skal vi overveje, hvordan vi kan fastholde en ensartet politisk over for Rusland. Spørgsmålet om sikkerhed er et område, der i dag kræver omgående handling fra vores side.
(Formanden afbrød taleren)
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne hylde hr. Sarkozy, som under der franske formandskab sikrede, at 90 % af sekspunktsplanen er blevet opfyldt, hvad angår tilbagetrækningen af tropper fra Georgien. Det russiske lederskab under hr. Putin og hr. Medvedev har efter min mening på det seneste indset, at deres uforholdsmæssige aggression i Georgien var en fejl, da de stadig har brug for gode forbindelser med vesten. I modsat fald udsættes de for økonomisk ruin. Kun Venezuela, Nicaragua og terrororganisationen Hamas har faktisk anerkendt Abkhasien og Sydossetien, hvilket er pinligt for deres regering, og deres nærmeste allierede, som f.eks. Belarus og Usbekistan, har modstået presset til at gå med i Ruslands nye og netop opdagede opfattelse af selvbestemmelse, der aldrig fandt anvendelse for Tjetjenien.
Rusland må forstå, at indflydelsessfærerne fra det 19. århundrede ikke gælder for den moderne verden. Hænderne væk fra Ukraine og navnlig Crimea. Hænderne væk fra Moldova og republikkerne i Sydkaukasus i fremtiden. Deres territoriale integritet skal respekteres af Moskva i ...
(Formanden afbrød taleren)
Jean-Pierre Jouyet
formand for Rådet - (FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg må sige, at det i betragtning af EU's karakter var forventet, at vi skulle høre et bredt udvalg af holdninger her i Parlamentet. Denne forhandling - og det glæder mig at kunne sige det - var af høj kvalitet bortset fra hr. Gerard Battens bemærkninger, som jeg personligt fandt chokerende. Bortset fra den tale har de øvrige dog været fuldstændig legitime. Jeg vil også gerne takke fru Neyts og hr. Couteaux for deres anbefalinger til læsning, der vil sætte os i stand til at berige vores syn på forbindelserne mellem Napoleon og Rusland, og som vil give fru Benita Ferrero-Waldner og jeg bedre kendskab til forbindelserne mellem Østrig og Rusland.
Hvad mere grundlæggende angår oprindelsen og udviklingen af konflikten, har jeg tre bemærkninger vedrørende formandskabet: Den første er, at brugen af magt selvfølgelig var en fejl. Den anden er, at det var en uforholdsmæssig reaktion fra russisk side, men for at der kan være tale om en reaktion, skal der, som det blev understreget i morges, have været en handling, selv om reaktionen stadig er uforholdsmæssig. Den tredje er, at EU ønsker en uafhængig undersøgelse af konfliktens oprindelse og udvikling.
Hvad angår omfanget af den russiske tilbagetrækning og stabiliteten i Kaukasus, vil jeg også sige, at vi heller ikke må lade, som om der ikke er sket noget. Vi har fået at vide: "Formandskabet opfører sig, som om forbindelserne var normale". Nej, der er trods alt sket visse ting siden august. For to måneder siden stod vi over for en væbnet konflikt. Den 10. oktober kunne vi se den russiske tilbagetrækning fra de tilstødende zoner. Som jeg sagde, er det et vigtigt yderligere skridt.
Det betyder ikke, at Rusland har opfyldt alle sine forpligtelser. Det er vi fuldt ud opmærksomme på, og jeg henvender mig her til de talere, der understregede, at der i øjeblikket er problemer i Akhalgoriregionen, men at det vigtigste i øjeblikket er at indlede en politisk proces. Det er målet for de forhandlinger, der aktuelt er undervejs i Genève. EU's budskab er, at der ikke længere skal være indflydelsessfærer på dette kontinent. EU og Rusland tilhører det samme nabolag, og vi skal nu samarbejde - ikke modarbejde hinanden - til fordel for dette nabolag.
Hvad angår genoptagelsen af forhandlingerne om partnerskab, vil jeg sige, at forhandlingen om den fremtidige aftale er blevet udskudt, ikke suspenderet, af de juridiske grunde, der også blev nævnt i denne morgens forhandling, og fortsættelsen af disse forhandlinger vil, som Rådet sagde den 15. oktober, omfatte den evaluering, som Kommissionen og Rådet er blevet anmodet om at foretage. Dette er helt logisk, som også fru Neyts understregede. Vi skal efter min mening klart skelne mellem genoptagelsen af forhandlingerne og afholdelsen af topmødet mellem EU og Rusland den 14. november. Dette topmøde vil blive afholdt, og det er vigtigere end nogensinde før, hvilket denne forhandling har vist. Topmødet i sig selv er ikke tænkt som en øvelse i at forhandle en kommende partnerskabsaftale.
Jeg vil også vende tilbage til det, som flere talere sagde om begrebet indbyrdes afhængighed. Det er korrekt, at en sådan indbyrdes afhængighed skal ses i en bred forstand. Den findes på alle områder: Den findes naturligvis på energiområdet, og jeg vil endda sige, at det for visse EU-medlemsstater er en afhængighed, som vi skal løse ved at sprede forsyningskilderne. Vi er også afhængige på området for international sikkerhed, og derfor må EU ikke lade forslagene fra den russiske præsident, hr. Medvedev, om en ny europæisk sikkerhedsramme stå ubesvarede, selv om EU's synspunkt ikke nødvendigvis er det samme som Ruslands.
Jeg vil i den henseende ligesom en række talere påpege vores overholdelse af slutakten fra Helsinki og Parischartret, dokumenter, som også Rusland har underskrevet, hvilket hr. Janusz Onyszkiewicz med rette understregede. I den sammenhæng har vi, som flere af talere understregede, brug for en sober analyse af vores forbindelser med Rusland. Der kan ikke være tale om at vende tilbage til den kolde krig, eller at vi går på kompromis med vores værdier og vores principper. For at sikre dette er det dog mere nødvendigt end nogensinde før, at vi indgår i en dialog med Rusland.
Jeg vil takke alle, der lykønskede det franske formandskab med dets arbejde, og navnlig hr. Andrzej Wielowieyski og hr. Charles Tannock. Det franske formandskab har handlet så effektivt, og det vil jeg gerne afslutte med, fordi det har kunnet regne med støtten fra alle medlemsstaterne, fra Kommissionen og fra Parlamentet. Splittelse i EU ville uden tvivl have været Ruslands bedste metode til at svække EU.
I lyset af den meget skarpe polarisering af forhandlingen mellem de medlemsstater, der senest er blevet medlem, og de ældre medlemmer af EU skal det understreges, at vi nu mere end nogensinde før har brug for enighed i vores håndtering af krisen i Georgien og enighed i vores dialog med Rusland, hvilket denne forhandling også har vist: enighed fra EU's side i fordømmelsen af parternes magtanvendelse og krænkelsen af territorial integritet; enighed i EU om indsatsen, dvs. udstationeringen af civile observatører i feltet, og endelig enighed i EU om definitionen af EU's interesser, navnlig på energiområdet og på det globale område for international sikkerhed. Det er på grundlag af en sådan enighed, at forhandlingerne om en fremtidig aftale med Rusland vil blive genoptaget, når den tid kommer.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Dette var en meget interessant forhandling, men en forhandling, der viste, at der er stor forskel på overvejelserne - der er forskellige synspunkter og forskellige aspekter. Vi ser på samme måde forskellige aspekter under forhandlingen i Rådet. Jeg er helt enig med formanden for Rådet og vores ven i, at det vigtigste er, at vi taler med én stemme og med en stærk stemme. Dette bør ske på det næste europæiske topmøde med Rusland.
Hvad er vores interesser? Det mener jeg, at jeg udtrykte klart i mit første indlæg. Da vi er så indbyrdes afhængige, er der alle de vigtige interesser på det økonomiske område og energiområdet, men der er også globale interesser. De er blevet nævnt - klimaændringer, energisikkerhed, spørgsmålet om, hvordan vi kan nå til enighed i København. Hvad gør vi med hensyn til Iran og Mellemøsten? Vi har en klar interesse i alle de forskellige områder, og det er, hvad jeg ville understrege og gentage.
Vi skal på det næste møde i Rådet (generelle anliggender og eksterne forbindelser) den 10. november have en meget vigtig drøftelse, og jeg håber, vi vil finde frem til, hvordan forhandlingerne om den nye aftale mellem EU og Rusland skal forløbe, fordi de kun er blevet udskudt. Jeg mener, at formanden sagde det meget tydeligt. Jeg siger det, fordi det efter min mening er den bedst mulige vej frem, men samtidig skal vi også stå fast. Vi skal behandle Rusland, som det er, og ikke sådan, som vi ønsker, at Rusland skal være. Det er også klart. Det kræver en dialog om menneskerettigheder som beskrevet i dag, og det kræver, at vi taler om alle forskellene. Det er, hvad vi har gjort på de sidste topmøder, som jeg personligt deltog i.
Hvad angår de alle spørgsmål, jeg er blevet stillet om de 8 000 tropper, har Rådet givet et klart svar på det og har med tilfredshed bemærket, at de russiske tropper er blevet trukket tilbage fra zonerne op til Abkhasien og Sydossetien som et væsentlig yderligere skridt i gennemførelsen af aftalerne fra den 12. august og 8. september, ligesom de internationale Genèvedrøftelser, som er omhandlet i disse aftaler, er blevet indledt. Genève er efter min mening stedet for at fortsætte samtalerne om en politisk løsning. De blev indledt på et vanskeligt tidspunkt, men processen er startet, og nu ønsker vi at komme videre. Det var mit første punkt.
Dernæst vil Rusland ikke deltage i donorkonferencen - for at give Dem et klart svar - men det vil efter min mening ske, når spørgsmålet om erstatninger skal bringes på banen, og der derefter skal gennemføres en international undersøgelse. Det er allerede blevet drøftet i Rådet, og Rådet gik ind for en sådan international drøftelse.
Nu vil jeg sige et par ord om menneskerettigheder. Som jeg sagde tidligere, er der en række forhold i Rusland, der vækker bekymring, navnlig nogle journalisters voldelige dødsfald, begrænsninger for ngo'er, situationen i det nordlige Kaukasus generelt og i Ingushetien i særdeleshed. Vi har også krævet udførlige undersøgelser af sager, som f.eks. Anna Politkovskayas død og det nylige drab efter politiets arrestation af Magomed Yevloyev. Den sidste runde af høringerne om menneskerettighederne finder som sagt sted i dag og vil bestemt være en lejlighed til at nævne disse bekymrende forhold.
Vi har også over for Rusland understreget, at landet fuldt ud skal samarbejde med Europarådet og ratificere protokol 14 om Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og protokol 6 om dødsstraf.
Hvad angår optagelse i WTO: Vi, EU, er stærke tilhængere af optagelse i WTO, fordi det efter vores mening vil skabe et ens grundlag, som er nødvendigt for Det Europæiske Fællesskab, og vi mener, at det er i vores interesser, at en stor handelspartner som Rusland optages i et regelbaseret system. Men det er også vigtigt med henblik på videreudviklingen af vores bilaterale forbindelser. Det er derfor af største betydning, at vi fortsat støtter dette spørgsmål. Vi skal fortsat engagere os åbent i den russiske side i denne vigtige proces, men det er klart, at vi skal finde løsninger i tide med dem og for dem.
Spørgsmålet om energisikkerhed og ren energi blev nævnt. Jeg vil sige, at vi også har en energidialog og en miljødialog. Spørgsmålene om energieffektivitet, ren energi osv. er allerede behandlet på forskellige G8-møder og på vores EU-topmøder, og de vil bestemt være et af de centrale temaer i optakten til København, hvor vi også har brug for Ruslands samarbejde. Kommissionen har støttet fælles gennemførelsesprojekter under Kyotoprotokollen og er parat til at gøre mere, fordi det efter vores mening er et vigtigt spørgsmål.
Hvad angår den europæiske sikkerhedsarkitektur, ville jeg blot præcisere, at præsident Medvedev allerede nævnte dette på topmødet mellem EU og Rusland i Khanty-Mansiysk i juni - ikke efter krisen i Georgien, men før. Jeg var der, og jeg er udmærket klar over det, så jeg ville blot nævne det som en uddybning. Dette er en gammel russisk idé, der er blevet bragt på banen igen, og det er interessant, at præsident Sarkozy har foreslået eventuelt at tale om den på et OSCE-topmøde i 2009. Så langt er vi ikke endnu, men det er yderst vigtigt, at spørgsmålet om et sikkerhedspartnerskab drøftes, men altid på baggrund af alle eksisterende sikkerhedsforhold. Det er også en klar linje, vi skal trække.
Endelig vil jeg sige, at det er af største betydning, at vi bringer de fastfrosne konflikter på banen - det er klart - og jeg vil i nær fremtid, dvs. udgangen af november/begyndelsen af december, foreslå en meddelelse om det østlige partnerskab. Vi har allerede drøftet den i Rådet, og den vil også have en meget stærk sikkerhedskomponent, men vi har også andre institutionelle mekanismer, f.eks. Minsk-Gruppen, som derfor ikke bør udelukkes.
Mine sidste ord vedrører klyngebomber, fordi de også blev nævnt. Vi beklager dybt, at begge parter har anvendt klyngebomber og derved lagt store hindringer i vejen for de internt fordreven personers hjemvenden. Vi ønsker derfor at samarbejde med internationale organisationer med aktiviteter på dette område for at rydde de berørte områder, men også for at sikre, at disse klyngebomber ikke findes i fremtiden.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Alexandra Dobolyi  
skriftlig. - (EN) De nylige begivenheder har skabt tvivl om karakteren af vores forbindelser på både kort og lang sigt. Vi skal gå videre og se fremad. Forhandlingerne mellem EU og Rusland om en ny strategisk partnerskabsaftale bør fortsættes. Det er i begge parters interesse, at vi indgår denne aftale. EU har alle interesser i at fremme et ægte "strategisk partnerskab" med Moskva. Vi skal være pragmatiske og realistiske og forfølge en resultatorienteret politik. EU skal finde den bedste fælles tilgang, så vi sammen med Rusland kan håndtere spørgsmål, som f.eks. de aktuelle globale økonomiske udfordringer, energi, den indbyrdes økonomiske afhængighed, ikkespredning, terrorisme og klimaændringer, fordi disse forhold grundlæggende er i begge parters interesse. Vi har ikke råd til at marginalisere Rusland. Vi skal engagere os i Rusland på en konstruktiv måde. Nu kræves der mere end nogensinde før dialog og langsigtet samarbejde. Isolation af Rusland hjælper ikke. Forbindelserne skal styrkes på mange områder af fælles interesse, navnlig håndteringen af den aktuelle finansielle krise og etablering af en ny global finansiel struktur, hvor samarbejde med Rusland samt Kina og Inden er absolut nødvendigt, og vi skal sikre stabilitet og sikkerhed i EU's og Ruslands fælles naboregioner.
Lasse Lehtinen  
skriftlig. - (FI) Den vestlige verden har endnu engang bedraget sig selv i sin tiltro til Rusland. Efter Sovjetunionens splittelse troede man, at Rusland, som nu var fri af sine ideologiske lænker og havde forkastet kommunismen, samtidig ville frigøre sig fra totalitarisme, autoritarisme og forfølgelse af systemkritikere. Man troede som så ofte før, at Rusland ville komme endnu tættere på Europa og dets værdier. Rusland blev dog ikke en demokratisk markedsøkonomi, men en form for kapitalistisk udnyttelsesdiktatur, hvor civile rettigheder viger for loven om en større magt.
I forhandlinger kan det være svært at skelne naiv ønsketænkning fra beregnende pragmatisme. EU's medlemsstater har reageret på krigen i Georgien på mange forskellige måder. Nu må vi f.eks. spørge, om den selektive holdning til Rusland, der vægter økonomiske værdier, ikke kompromitterer vores fælles værdigrundlag. EU er baseret på fælles værdier og idéen om, at alle praktiske problemer skal løses gennem forhandling, ikke krig. Institutionen skal holdes i live, så de mindste medlemmer af EU og dem, der ønsker at blive optaget, også kan holdes i live. Der må ikke gives køb på disse fælles principper i medlemsstaternes bilaterale forbindelser med Rusland.
Andres Tarand  
skriftlig. - (ET) Flere medlemmer af Parlamentet har anført, at grådighed er årsagen til den aktuelle finansielle krise. I sin artikel, som blev offentliggjort dette forår, beskriver hr. Schöpflin dette velkendte fænomen som en vigtig faktor i forbindelserne mellem EU og Rusland. Jeg vil sige, at jeg samtidig med offentliggørelsen af hans artikel nåede til samme konklusion efter overvejelse af de energirelaterede forbindelser mellem en række EU-medlemsstater i de senere år. I de seneste uger - efter det første chok over begivenhederne i august - ses det samme fænomen også i forbindelse med Georgien. Visse politikere kunne - for at lette deres kollektive samvittighed - overbevise hinanden og sig selv om, at hovedskurken i konflikten var Saakashvili. Måske Saakashvili også tilrettelagde deportationen af georgiere fra Moskva for to år siden og indsættelsen af Pskovs faldskærmstropper i område umiddelbart inden kampene? Vi bør efter min mening snarere se dette som resultatet af den farlige politik vedrørende genoprettelse af de russiske indflydelsessfærer, og vi bør reagere i overensstemmelse hermed.
Bernard Wojciechowski  
Dette manifesterer sig i den økonomiske sektor i Ruslands behov for EU-investeringer og -teknologi. EU har brug for Ruslands råstoffer. I 2001 tegnede EU's medlemsstater sig for 79 % af de udenlandske investeringer i Rusland, som beløb sig til næsten 30 mia. USD. I maj 2004 var de 25 EU-medlemsstaters andel af den russiske udenrigshandel på 55 %.
Det er ikke i EU-medlemsstaternes interesse, at vores forbindelser med Rusland forværres. EU skal sprede sin forsyning af råolie og naturgas. Rusland er en seriøs partner for EU takket være landets politiske og økonomiske potentiale. Hvis EU ønskede at fremme idéer på den internationale arena, som adskiller sig fra USA's, kan Ruslands politiske støtte være nøglen til deres gennemførelse. Kyotoprotokollen trådte f.eks. i kraft efter Ruslands ratificering af dokumentet, hvorefter EU til gengæld accepterede Ruslands optagelse i WTO.
