Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 13. marts 1998, for genoptaget.

Erklæring af formanden
Formanden
Kære kolleger, for næsten ti år siden bombede det irakiske luftvåben en by i Labja i den irakiske del af Kurdistan med 50.000 indbyggere, hovedsagelig flygtninge fra omegnen og civile. At massakrere civilbefolkningen er altid en afskyelig handling, der er i modstrid med international ret. Men i dette specielle tilfælde er den særligt forkastelig. Dette bombardement blev nemlig udført med kemiske våben og resulterede i mere end 5.000 døde og titusinder af sårede. Ti år senere kan virkningerne stadig mærkes, og de børn, der fødes i dette område, er stadig uskyldige ofre for dette bombardement.
Vores Parlament har flere gange fordømt disse barbariske handlinger, navnlig i beslutningen fra sidste måned, der er dateret den 19. februar 1998. Men vi har pligt til endnu en gang og hele tiden at minde om disse kendsgerninger. Det skylder vi ofrene, så glemselen ikke beskytter de skyldige. Vi skal minde om og give liv til de værdier, der er grundstenen for den europæiske konstruktion, nemlig fred, respekten for ens medmennesker og en fredelig løsning på konflikter.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet den 13. marts er blevet omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Green
Fru formand, jeg vil gerne bede Dem om endnu en gang at drøfte problemerne med rejseforholdene med Air France, især i forbindelse med rejser fra Det Forenede Kongerige til Strasbourg. Alle direkte flyforbindelser fra London til Strasbourg er annulleret i dag, i morgen og onsdag. Det er simpelthen uacceptabelt, for der er ingen anden måde at komme direkte hertil fra Det Forenede Kongerige - en af Unionens medlemsstater. Jeg vil være meget taknemmelig, hvis De vil spørge Air France, om det kun er Det Forenede Kongerige og vores flyforbindelser, der påvirkes heraf, eller om det er generelt. Jeg mener, at det er på tide, at vi ser nøjere på rejser til Strasbourg i forbindelse med disse plenarmøder.

Formanden
Fru Green, som De sikkert kan forestille Dem, så har formandskabet naturligvis iværksat en undersøgelse lige så snart, vi fik kendskab til denne helt uacceptable situation, og jeg kan fortælle Dem nøjagtigt, hvor langt vi er kommet. Det er faktisk korrekt, at tre afgange fra London er blevet aflyst i dag. Årsagen lader til at være, at luftfartsselskaberne sprang fra i sidste øjeblik. Det beklager jeg, og vi vil protestere meget kraftigt over for det pågældende selskab.
Til gengæld kan jeg fortælle Dem, at afgangene vil blive genoptaget i morgen. Det var i det mindste det svar, vi fik på vores spørgsmål.

McIntosh
Fru formand, jeg vil gerne støtte fru Green heri. Jeg beklager at måtte sige, at de oplysninger, De har givet, ikke er korrekte. Det, jeg ønskede at understrege over for fru Green, er, at havde vi ydmyge medlemmer på sidste række f.eks. ikke fulgtes med lederen af en politisk gruppe, kunne vi være strandet. I et år, hvor Frankrig er vært for VM, er det dybt bekymrende, at kun én medlemsstat er blevet påvirket på denne måde. De oplysninger, som vi har fået, og som blev bekræftet over for mig af Air France ved min ankomst, er, at alle fly er annulleret i denne uge. Det er en meget vanskelig situation, for Air France har totalt monopol på Det Forenede Kongerige, og det ville være meget uheldigt, hvis britiske parlamentsmedlemmer afskæres fra at stemme og repræsentere deres valgkredse her på grund af et administrativt problem med en flyforbindelse. Jeg anmoder Dem om at undersøge og verificere de oplysninger, som De har fået, for jeg har fået at vide, at der ikke vil være direkte flyforbindelser til London i denne uge.

Formanden
Fru McIntosh, én ting er sikker, enten er det Deres information, der er korrekt, eller også er det vores. Vi vil selvfølgelig undersøge dette så hurtigt som muligt, og hvis forstyrrelserne fortsætter i løbet af denne uge, vil det være endnu mere utilstedeligt. Det er det allerede i dag, det er vi alle godt klar over. Vi vil holde meget opmærksomt øje med dette, hvilket jeg allerede har gjort, eftersom jeg fik nogle oplysninger for lidt siden, og eftersom jeg straks forhørte mig for at kunne informere medlemmerne af Parlamentet.

Green
Fru formand, jeg forstår, at mange af disse vanskeligheder er opstået, fordi Air France udliciterer ruten London-Strasbourg til et andet flyselskab, der nu har droppet kontrakten. Det kan meget vel være forklaringen på, at der ikke er direkte flyforbindelser fra London til Strasbourg i denne uge.
Transportkommissæren er tilfældigvis til stede. Jeg ved ikke, om han har kommentarer hertil, men vi kunne i hvert fald godt bruge hans støtte.

Formanden
Hr. Kinnock, hvis De ønsker at tage ordet for at belyse denne sag, skal De være velkommen.

Kinnock, Neil
Fru formand, som De måske kan regne ud, har jeg nogen erfaring med parlamentsmedlemmers og andres problemer med pålidelige flyforbindelser fra Det Forenede Kongerige direkte til Strasbourg og tilbage igen.
Ved tidligere lejligheder har jeg måttet korrespondere med Air France, og jeg må sige, at holdningen til at yde regelmæssige pålidelige flyforbindelser under Parlamentets sessioner fra og til Det Forenede Kongerige er et eksempel på europæisk disintegration.
Da mange har interesse i, at Parlamentet har til huse i Strasbourg - helt korrekt i tråd med parlamentarisk tradition og i integrationens ånd - håber jeg virkelig, at Air France eller andre flyselskaber vil drage fordel af disse muligheder og tilbyde regelmæssige og pålidelige forbindelser til en rimelig pris mellem Det Forenede Kongerige og andre dele af den Europæiske Union og Strasbourg.

Formanden
Tak, hr. Kinnock. Jeg kan kun tilslutte mig Deres ønske.

Janssen van Raay
Jeg bifalder helhjertet Deres indlæg om elendigheden i forbindelse med dette bombardement, men jeg retter på ny en indtrængende opfordring til Dem, for elendigheden i forbindelse med den anden verdenskrig var meget større, og Rådet undlader stadig at besvare mit spørgsmål om flagning den 15. august, den dag, krigen sluttede. Og om Japans indrømmelse af skyld i forbindelse med den elendighed, der dengang blev forårsaget, med henblik på ASEM. Jeg lader det blive ved dette for ikke at lægge beslag på Parlamentets tid, men jeg ville sætte stor pris på, at Rådet nu endelig begyndte at besvare spørgsmål, der blev stillet for et år siden.

Formanden
Hr. Janssen van Raay, vi noterer os Deres bemærkning.

Morris
Fru formand, alle i Parlamentet er klar over faren ved rygning, især passiv rygning. Jeg er opmærksom på, i lighed med andre, at der på nuværende tidspunkt ikke er nogen områder i Parlamentet - end ikke de røgfri områder - der faktisk er røgfri.
Derfor vil jeg gerne anmode kraftigt om, at der etableres røgfri områder her i Parlamentet. Midt på ugen er selv det område, hvor vi nu befinder os, mættet af tobaksrøg. Der er nogle af os, der ikke kan tåle røg.
Et andet spørgsmål: Er vi forsikret mod, at eventuelle personer, der får konstateret lungekræft, anlægger sag? Det er et spørgsmål, som vi bør have klarhed over.

Formanden
Hr. Morris, jeg må under alle omstændigheder sige, at hvis der virkelig er nogen, der har røget her i salen, så er det helt uacceptabelt. Så vidt vi ved, er det aldrig sket. Vi vil naturligvis gøre betjentene opmærksomme på dette, så de kan holde særligt øje med, at der selv i vores fravær ikke er nogen, der ryger, i det mindste ikke her i salen.

Rübig
Fru formand, i den sidste protokol er det noteret, at afvisningen af uopsættelighed hvad angår kriminaliteten henvises til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Er dette i mellemtiden sket?

Formanden
Hr. Rübig, jeg har allerede haft lejlighed til at svare Dem på dette meget alvorlige og så afgjort vigtige spørgsmål, og De må ikke tro, at Parlamentets formandskab ikke tager spørgsmålet alvorligt.
Formanden Gil-Robles har skrevet til de belgiske myndigheder. Han er stadig i kontakt med disse myndigheder og afventer deres svar. Vi har virkelig foretaget os det nødvendige, og vi vil fortsætte, for det er helt tydeligt, at det fortsat er nødvendigt at handle. Under alle omstændigheder kan jeg fortælle Dem, hr. Rübig, at De kan regne med, at formanden og Præsidiet vil foretage sig det nødvendige, så disse helt utilladelige hændelser ikke længere vil forekomme.

Thors
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Der er rejst spørgsmål om de dårlige flyforhold. Jeg overværede situationen, da fru Green, frk. McIntosh og to andre kolleger ikke kunne komme med flyet fra Paris til Strasbourg på grund af Air France's dårlige ledelse.
I forbindelse med Kommissionens og Parlamentets undersøgelse af dette beder jeg dem notere sig, at der ikke er direkte fly fra Sverige eller Finland. I dag har det taget mig otte timer at nå frem, så jeg har på en måde allerede haft min arbejdsdag. Jeg var lige ved ikke at komme med flyet, fordi det var overbooket. Vi må løse dette problem, for alle lande lider under de manglende flyforbindelser til denne ellers så smukke by.

Formanden
Fru Thors, De har helt ret. Vi ved godt, at mange af vores kolleger har reelle vanskeligheder med at komme til Strasbourg. Eftersom det forholder sig således, offentliggjorde den franske regering i det franske Statstidende, Journal officiel , i december 1997 - hvilket De sikkert ved, men jeg benytter mig af lejligheden til at minde om det, nu hvor spørgsmålet er blevet stillet - et nyt udbud, der vil gøre det muligt at få nogle regelmæssige flyafgange til Strasbourg, i det mindste fra visse byer, og det i princippet allerede fra denne uge, hvis alt går vel. Særafgangene vil med andre ord blive erstattet af nogle regelmæssige afgange til en lavere pris, og som giver mulighed for direkte flyforbindelser til en række hovedstæder. På nuværende tidspunkt er der ikke kommet svar på udbuddene vedrørende Dublin og Lissabon. Man har foretaget et nyt udbud, og vi håber, at der snarest muligt vil komme svar på dette, hvilket ville gøre det muligt at dække en række hovedstæder.
Med hensyn til de andre hovedstæder, hvor særflyvningerne gennemføres, som de skal, vil den aktuelle situation fortsætte. Vi vil se, hvordan tingene fungerer efter disse trods alt store ændringer, og hvis der stadig er forstyrrelser vedrørende den ene eller den anden destination, vil formandskabet forelægge dette for de pågældende luftfartsselskaber, så vi alle sammen kan komme til Strasbourg på den mest naturlige og mest komfortable måde. Jeg kan ikke sige mere herom i dag, men der er i hvert fald håb om en forbedring i de kommende dage, i det mindste for nogle af vores kolleger.

Van Bladel
Fru formand, jeg har ikke fået svar på mit spørgsmål om, at to nederlandske offentlige anklagere, der er involveret i den internationale arrestation af en forhenværende diktator i Surinam, er afskediget. Det kan ikke være noget tilfælde, men er i hvert fald et alvorligt slag for den internationale bekæmpelse af kriminalitet. Jeg håber, at De vil rykke Rådet for et svar til mig. Indtil nu har jeg fået de bedste svar af kommissær Van den Broek. Det er svar, som ikke er tomme, men har et nogenlunde indhold. Jeg håber, at det også kan lade sig gøre i dette tilfælde.

Formanden
Fru van Bladel, vi skal undersøge sagen, og vi håber, at det forholder sig således.
(Protokollen godkendtes)

Fortolkning af forretningsordenen
Formanden
Jeg vil gerne oplyse Dem om den fortolkning, man havde bedt Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet om give med hensyn til forretningsordenens artikel 162, stk. 3 samt stemmeforklaringerne. Udvalget fandt, at "stemmeforklaringer er tilladt i forbindelse med den endelige afstemning om ethvert spørgsmål, der forelægges for Parlamentet. Udtrykket "endelig afstemning« betegner ikke afstemningstypen, men betyder den sidste afstemning om et hvilket som helst punkt«.
Dette er således fortolkningen fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Denne fortolkning vil blive betragtet som godkendt, hvis der ikke inden godkendelsen af protokollen fra dette møde er gjort indsigelse af en politisk gruppe eller mindst 29 medlemmer. I modsat fald vil den naturligvis blive sat under afstemning i Parlamentet.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen. Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet den 26. marts i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt.
Der foreligger ingen forslag til ændringer med hensyn til mandag.
Med hensyn til tirsdag har jeg modtaget en anmodning fra PPE-gruppen om, at betænkningerne af Langen (A4-0084/98) og Miller (A4-0064/98) for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om skatter og afgifter tages af dagsordenen.

von Wogau
Fru formand, for kort tid siden var der yderligere forhandlinger i denne sag, både hvad angår betænkningen af Miller og betænkningen af Langen, hvor der muligvis under forhandlinger med Rådet kan opnås enighed. For ikke at bringe dette i fare, vil jeg som formand for Udvalget og i overensstemmelse med grupperne også foreslå, at vi udsætter behandlingen af disse to betænkninger til næste møde.

Green
Fru formand, jeg er ikke sikker på, hvorvidt vi taler om én betænkning eller begge betænkninger. Det var en forhandling under ét. Under fortolkningen fik jeg at vide, at det drejede sig om Langen-betænkningen om punktafgifter. Faktisk handler Langen-betænkningen om merværdiafgifter og Miller-betænkningen om punktafgifter. Min gruppe mener, at begge betænkninger bør udskydes.

Formanden
Fru Green, den anmodning, som vi har modtaget, drejer sig om begge betænkninger, hvilket hr. Von Wogau i øvrigt lige har bekræftet. Der er således ikke noget at være i tvivl om.

Langen
Fru formand, jeg vil plædere for, at vi trækker begge betænkninger tilbage. Det drejer sig her om spørgsmålet om, hvorvidt der kan oprettes et reguleringsudvalg for forbrugsafgifter - det er betænkningen af Miller - og for merværdiafgifter - det er min betænkning. Dette reguleringsudvalg, som skal bevirke fremskridt inden for skatteharmoniseringen, kan imidlertid kun oprettes, hvis Rådet vedtager det enstemmigt, og professor Monti har brug for mere forhandlingstid. Han har endnu ikke dette votum fra Rådet. Hvis vi afslutter vores drøftelser, kan Rådet på det næste ØKOFIN-møde den 22. april afvise hele sagen. Vi ønsker at udnytte de chancer, som ville opstå for os og for Kommissionen ved en udsættelse. Det er baggrunden.
(Parlamentet godkendte anmodningen)

Aelvoet
Fru formand, nu hvor betænkningerne af hr. Langen og hr. Miller er taget af dagsordenen, forekommer det os på sin plads, at dette tomrum udfyldes. Vi vil gerne foreslå, at i hvert fald Adam-betænkningen, som nu er opført på dagsordenen for fredag formiddag, så kommer i stedet.

Formanden
Fru Aelvoet, der er her tale om en ændring, som ikke er blevet behørigt foreslået. De foreslår den mundtligt, hvilket ikke er i overensstemmelse med forretningsordenen.

Aelvoet
Fru formand, når man nu står over for en ny situation, har man vel lov til at forsøge at finde en egnet løsning?

Formanden
Ja, det mener jeg også, men man kan ikke improvisere på den måde. Det er ikke muligt.
Vi skal se, hvad vi kan gøre, men jeg tror ikke, at vi kan improvisere og beslutte at erstatte en betænkning med en anden.

Lulling
Fru formand, hvis De gør dette, så vil jeg gerne have, at min betænkning, der kommer efter betænkningerne af Murphy, Miller og Langen, bliver rykket frem. Det vil nemlig næsten være midnat, og hvis betænkningerne fra Økonomiudvalget tager mindre tid, fordi betænkningerne af Miller og Langen bliver taget af dagsordenen, så mener jeg, at min betænkning burde opføres i stedet for disse.

Formanden
Fru Lullings indlæg bestyrker mig i den opfattelse, at det ikke ville være fornuftigt at indlede en debat om dette punkt nu.
Dagsordenen for onsdag er uændret.
Med hensyn til torsdag har jeg modtaget en anmodning fra Gruppen Nationernes Europa om at genopføre betænkningen af hr. Herman for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål på dens oprindelige plads, det vil sige som det første punkt. Det drejer sig om de forbedringer, der kunne foretages af institutionernes funktionsmåde uden at ændre traktaten. Det er betænkning A40117/98.

Van Dam
Fru formand, på det endelige forslag til dagsorden savner vi Herman-betænkningen om forbedringen af EU-institutionernes demokratiske funktionsmåde. Af uklare årsager tog Formandskonferencen i torsdags denne betænkning af forslaget til dagsorden. Ordføreren, hr. Herman, skriver i begrundelsen på side 9, at behandlingen på plenarmødet er uopsættelig, og i hvert fald skal finde sted inden beslutningstagningen om ØMU'en fra den 1. til 3. maj. Må jeg spørge ham, om han stadig er af den opfattelse? Og i benægtende fald, hvorfor ikke?
Parlamentet taler meget om demokratisk kontrol med de europæiske institutioner. Det gør sig derfor utroværdigt, når det af hemmelighedsfulde grunde tager meget vigtige betænkninger af dagsordenen. Er det ikke vores opgave at repræsentere medlemsstaternes borgere i stedet for at stikke dem blår i øjnene. Min gruppe foreslår nu, at Herman-betænkningen alligevel behandles i denne uge. Vi ser ikke nogen fornuftig grund til udsættelse.

Formanden
Tak, hr. van Dam. De har fremlagt anmodningen fra Deres gruppe. Jeg kunne godt tænke mig at henvende mig til ordføreren, hr. Herman, og spørge ham, hvad han mener?

Herman
Fru formand, hr. Herman mener overhovedet ingenting!

Formanden
Så lad os sige, at han overlader det til Parlamentet at træffe en beslutning.

Berthu
Fru formand, jeg vil faktisk gerne støtte anmodningen om at få genopført Herman-betænkningen på dagsordenen, for denne betænkning har den store fordel, at den rejser et alvorligt og presserende problem, nemlig svagheden eller endog den manglende eksistens af procedurerne for demokratisk kontrol med Den Økonomiske og Monetære Union i bred forstand, og ikke kun med Den Europæiske Centralbank, der i øvrigt er genstand for betænkningen af Randzio-Plath.
Hermans betænkning indeholder navnlig de glimrende ændringsforslag af vores kollega Hager, der er blevet vedtaget af Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, som finder det uacceptabelt, at den demokratiske kontrol skal foregå uden om de nationale parlamenter uden at blive erstattet af en tilsvarende kontrol på europæisk plan.
Vi drager naturligvis ikke de samme slutninger heraf som hr. Herman, eftersom vi for vores vedkommende mener, at det ikke er muligt at tilrettelægge denne europæiske kontrol uden at have en europæisk stat. Jeg vil gerne gentage, at denne betænkning har den fordel, at den rejser et meget presserende problem ifølge det, der stod i mødeperiodens »forpremiere«, som er et officielt dokument fra Europa-Parlamentet.

Martens
Fru formand, på Formandskonferencen var der bred enighed om at behandle Randzio-Plathbetænkningen om demokratisk kontrol i ØMU'ens tredje fase under denne mødeperiode. Jeg mener, at der også hersker meget bred enighed herom i Parlamentet. Vi tror, at det er bedst at drøfte Herman-betænkningen om følgerne inden for Den Europæiske Unions institutionelle rammer efter den historiske beslutning, som vil blive truffet den 2. maj. Der er altså ikke tale om, at Parlamentet skulle opgive en drøftelse af selve fundamenterne for den demokratiske kontrol i ØMU'ens tredje fase. Det vil således ske i denne uge. Vi tror, at det er bedre at behandle Herman-betænkningen om de institutionelle følger af de beslutninger, som Det Europæiske Råd vil træffe den 2. maj, efter at disse beslutninger er truffet. At nationernes Europa vil skabe nogen ballade inden da, forekommer indlysende, efter at jeg har hørt indlæggene. Det forekommer mig at være et argument for ikke at opføre Herman-betænkningen på dagsordenen for denne mødeperiode, men efter beslutningen den 2. maj. Det er den grund, som vi har anført på Formandskonferencen til, at Herman-betænkningen således behandles i maj.

Green
Fru formand, i sidste uge var der en meget sen anmodning om at fjerne Herman-betænkningen fra dagsordenen, og nu er der en sen anmodning om tage den med igen. Min gruppe er skeptisk. Vi har ingen grund til at beholde eller fjerne betænkningen fra dagsordenen. Det Europæiske Folkepartis Gruppe nærede i sidste uge et stærkt ønske om at fjerne betænkningen fra dagsordenen. For os er det vigtigste emne omhandlet i fru Randzio-Plaths betænkning. Jeg gentager, at min gruppe er skeptisk og ønsker en afstemning om spørgsmålet.
(Parlamentet forkastede anmodningen)

Formanden
Jeg har fået en anmodning til fra PPE-gruppen, der drejer sig om at opføre den mundtlige forespørgsel til Kommissionen om de sociale og regionale følger af afskaffelsen af afgiftsfrit salg, det såkaldte duty free, som det sidste punkt på dagsordenen for torsdag. Det er betænkning A4-0073/98.

Böge
Fru formand, jeg skal på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe præcisere, at det ikke ved denne mundtlige forespørgsel gælder om at genåbne hele »duty free«-sagen. Men vi vil gerne gøre opmærksom på, at der findes randregioner, hvor afskaffelsen af afgiftsfrit salg vil få betydelige virkninger for beskæftigelsen, og at disse regioner ligeledes kunne være berørt af bortfaldet af støtteordninger i den kommende Strukturfond. Derfor ønsker vi med denne mundtlige forespørgsel at sørge for, at de økonomiske og sociale følger af afskaffelsen af afgiftsfrit salg i randregioner diskuteres, og at denne diskussion forbindes med et krav til Kommissionen om at iværksætte den undersøgelse heraf, som for længst burde være foretaget.
Jeg vil også gerne præcisere, at vi dermed ikke vil gå betænkningen af hr. Garosci i bedene, men at Garosci-betænkningen, som jo kommer på dagsordenen i maj eller juni, vil kunne diskuteres langt bedre, hvis vi fra Kommissionen får mere objektive data, hvilket vi i ganske lang tid har krævet af Kommissionen.

Piecyk
Fru formand, jeg kan kun tilslutte mig kollega Böge. Vi har absolut behov for data, for at der kan finde en fornuftig diskussion sted, og for at vi i dette spørgsmål ikke kun skal være henvist til organisationernes data. Derfor har vi brug for en fornuftig diskussion og en undersøgelse af de sociale virkninger. Det må Parlamentet vel kunne sige ja til. Ellers mener jeg ikke, det vil leve op til den situation, der forestår i 1999.

Simpson
Fru formand, embedet vejer tungt! Jeg vil gerne anmode om, at Parlamentet går imod Det Europæiske Folkepartis Gruppes anmodning på nuværende tidspunkt. Jeg vil gerne understrege, at min gruppe ikke er imod undersøgelsen af de samfundsmæssige virkninger af afskaffelsen af det toldfrie salg. Faktisk går vi ind for sådanne undersøgelser, men jeg mener ikke, at det er det rette tidspunkt. Der er også en fejl i den mundtlige forespørgsel, nemlig at undersøgelsen skal være udført i juni i år. Det vil ikke være muligt.
Jeg vil gerne foreslå, at vi går tilbage til vores respektive grupper og vender tilbage med en samlet holdning på et senere tidspunkt. Så kan vi nå de fremskridt, alle ønsker med hensyn til den samfundsmæssige undersøgelse, i stedet for at træffe en forhastet beslutning om noget, vi umuligt kan nå.

Wijsenbeek
Fru formand, det er god sædvane her i Parlamentet ikke at stille spørgsmål på et tidspunkt, hvor en betænkning er under forberedelse. Garosci-betænkningen er i øjeblikket under forberedelse. Fru formand, vi kan ikke samtidig forberede en betænkning i et udvalg og tage dette spørgsmål op på plenarmødet. Det ville være imod al skik og brug, således som det er forklaret i forretningsordenen.

Formanden
Tak, hr. Wijsenbeek. Deres indlæg var på grænsen til at være et indlæg til forretningsordenen.

Garosci
Fru formand, jeg beder kun om ordet for at støtte de tanker, som kollegerne Simpson og Wijsenbeek har givet udtryk for. Jeg kan i øvrigt berolige med hensyn til spørgsmålet om en undersøgelse, for jeg har selv i min betænkning indsat en anmodning om, at der gennemføres en indgående undersøgelse. Derfor kan jeg ikke se nogen som helst grund til, at vi skal foregribe Parlamentets normale praksis.
(Parlamentet godkendte anmodningen)

Dell'Alba
Fru formand, jeg ønsker ganske enkelt at g¢re opmærksom på en fejl i den italienske udgave: uden at ville sætte mit venskab med og min respekt for kollega Crowley over styr, vil jeg understrege, at den anden betænkning, den om ændringerne af artikel 141, er en betænkning, som jeg har udarbejdet, og ikke hr. Crowley. Jeg tror i øvrigt, at denne lille trykfejl kun vedrører den italienske udgave.

Formanden
Vi skal sørge for at tillægge Dem forfatterskabet på alle sprog.
(Arbejdsplanen fastsattes)

Lindholm
Fru formand, jeg bad om ordet, da vi skulle tale om torsdagens program. På torsdag skal vi diskutere og også stemme om noget, som jeg tror, vi alle synes, er meget vigtigt, det vil sige den frie bevægelighed i Unionen. Det drejer sig om fru Schaffners betænkning om rapporten fra højniveaugruppen om fri bevægelighed for personer. Jeg vil pointere, at jeg synes, at dette er meget vigtigt, og jeg håber, at alle andre også synes det.
Problemet er bare, at rapporten, som betænkningen omhandler, ifølge oplysningerne kun findes på fransk. Når jeg forsøger at læse den, hvilket jeg faktisk vil gøre og håber, at mange andre også vil gøre, er dette umuligt. Jeg mener, vi må vide, hvad vi mener, og hvad vi stemmer om, i et så vigtigt anliggende. I den aktuelle situation tror jeg ikke, vi kan stemme om fru Schaffners betænkning, hvis vi ikke får dokumenterne på alle sprog. Nu findes de altså kun på fransk.

Formanden
Fru Lindholm, først vil jeg sige til Dem, at jeg er ked af, at jeg ikke så Dem lige før. Jeg så i øvrigt heller ikke hr. Evans, og det beder jeg Dem undskylde mig.
Når det forholder sig sådan, så er Deres indlæg fuldt ud gyldigt selv på dette tidspunkt, for hvis det viser sig, at betænkningen af fru Schaffner ikke findes på alle sprog, vil vi ikke kunne stemme om den. Vi vil undersøge sagen.

Lindholm
Fru formand, det drejer sig ikke om fru Schaffners betænkning. Betænkningen tror jeg findes på alle sprog, men det, som betænkningen handler om, det vil sige rapporten fra gruppen på højt niveau, som Parlamentet skal udtale sig om, findes kun på fransk. Det er det , der er problemet.

Formanden
Nu forstår jeg bedre, hvad problemet er, for jeg må indrømme, at jeg var forbløffet over, at betænkningen af en kollega kun skulle eksistere på ét sprog. Jeg kan godt se, hvad De mener.
Vi vil undersøge situationen og sørge for, at den rapport, som danner grundlag for betænkningen, fremstår på andre sprog.

Turisme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0071/98) af Aparicio Sánchez for Udvalget om Transport og Turisme om forbedring af sikkerhed, forbrugerrettigheder og handelsnormer inden for turistsektoren.

Aparicio Sánchez
Fru formand, hr. kommissær, denne betænkning, som fremlægges efter initiativ fra Parlamentet, anmoder de øvrige institutioner, og grundlæggende Kommissionen, om at udfylde det tomrum, der eksisterer på vores indre marked - både hvad angår politikken om brugerbeskyttelse og om turistbeskyttelse - et klarere, mere udviklet og mere udbredt regelsæt vedrørende turistbeskyttelse og beskyttelse af turister som forbrugere end det eksisterende.
Jeg vil skynde mig at sige her, at tilhængerne af subsidaritetsprincippet, som altid frygter, at de nationale politikker vil blive »europæiseret«, ikke bør være nervøse, eftersom vi, både jeg og medlemmerne af Udvalget om Transport og Turisme, virkelig har taget højde for, at vores anmodninger ikke griber ind i nogen national kompetence. På den anden side er der måske nogen, der savner, at der anmodes om en harmonisering af standarderne for modtagelsesstrukturen. Kan det f.eks. accepteres - som det jo er tilfældet i øjeblikket - at tidspunkterne for check-in og check-ud på hoteller må være forskellige inden for Den Europæiske Union, alt efter hvilken medlemsstat man befinder sig i? Men, og jeg gentager, vi har ofret mange anmodninger til fordel for absolut respekt for subsidaritetsprincippet.
Hvorfor bekræftede jeg, at der er et tomrum i dette emne? Ud fra et synspunkt om forbrugerbeskyttelse er det ikke nemt at forklare, at selvom der findes så mange bestemmelser med henblik på beskyttelse af købere af levnedsmidler, medicinalprodukter eller biler osv., er de bestemmelser, der skal beskytte turister, derimod få og for hovedpartens vedkommende ikke obligatoriske. Turister er ellers prototypen på grænseoverskridende forbrugere og endvidere de mest sårbare, ligesom de er mest udsat for kommercielle risici, eftersom de sandsynligvis hverken kender lovene, sproget eller forbrugerorganisationerne i værtslandet.
Så vidt så godt, hverken de vigtigste emner for forbrugerpolitikken 1996-1998 eller Kommissionens arbejdsprogram for 1998 nævner emnet beskyttelse af turister som forbrugere overhovedet. Trods det bør jeg erkende - og det erkendes også i betænkningen - at Kommissionen har indført foranstaltninger til beskyttelse af turister. Det er blevet sagt, at på dette område er problemet for Den Europæiske Union ikke mangelen på lovgivning, men mangelen på oplysning, og det er i denne retning - altså forbedring af oplysningen - nogle af anmodningerne i betænkningen går.
Men betænkningen er ikke kun rettet mod køberbeskyttelse, men også en styrkelse af europæisk turisme. Efter vores mening medfører alt, som forbedrer sikkerheden for ferie- eller turistrejser generelt, øget kvalitet i udbuddet af turisme. Dette vil også gøre Den Europæiske Union mere konkurrencedygtig som turistmål over for købere fra tredjelande.
Det bør også nævnes, at turismen i landene i Den Europæiske Union i dag har en høj grad af sikkerhed, men den ekstraordinære forøgelse, som forudses for de kommende år, kan betyde en stigning i mængden af transportfejl og -ulykker. Dette møde begyndte på sin vis meget belejligt med en uventet aflysning af et fly. Alt hvad der således foretages på fællesskabsniveau for at højne turistsikkerheden, vil gøre os mere konkurrencedygtige i de kommende år, og vi er derfor sikre på, at de mest dynamiske arbejdsgivere i sektoren ud fra det, vi gør i denne sammenhæng, kan se en faktor, der forbedrer turismens kvalitet i Den Europæiske Union.
En anden faktor, der er vigtig ved valget af turistmål, er prisen. Den vil mere og mere vige for vigtigheden af denne anden faktor, som består af sikkerheden under en ferie. Dette har affødt en række anmodninger vedrørende overbooking inden for luftfartssektoren, hoteloverbooking, de krav, som rejsebureauerne bør opfylde, flybilletter, tildelingen af afgangs- og ankomsttider (slots) , Fællesskabets løsninger for turister med juridiske problemer osv. Det siges, at den specifikke vægt, turismen har for De Femten, er større end den vægt, kul og stål havde for De Seks. På trods heraf har Rådet ikke vist sig villigt til at fastlægge en turistpolitik. Lad os håbe, et der er bedre tider i vente, men det er dermed ikke sagt, at beskyttelsen af turister som forbrugere kan vente.

García-Margallo y Marfil
Fru formand, først vil jeg gerne generelt sige, at hr. Aparicios betænkning skal have den ros, at den skaber røre i vande, der alt for længe har ligget stille. Men eftersom jeg vil tilvejebringe løsninger og ikke kun lovprisninger, konstaterer jeg, at denne betænkning, som er nøjagtig og klar i sine grundlæggende præmisser, sandsynligvis ikke er særlig dristig i sine konklusioner.
For det første har ordføreren ved gennemgangen af emnet turisme understreget den sociale, politiske og økonomiske vigtighed, turismen har, og dermed afslutter han sin analyse. Han erklærer dernæst, at Fællesskabets institutioner ikke har foretaget sig ret meget på dette område, men i konklusionen mangler han dristigheden til at rejse spørgsmålet, om vi vil være en Europæisk Union, der er kompetent på turistområdet. Jeg taler ikke om hvordan eller hvornår, men om princippet; om vi ønsker princippet om, at Unionen skal gribe ind.
For det andet bekræfter ordføreren med rette, at beskyttelsen af turismen er et centralt element i enhver politik af denne type, hvis vi ovenikøbet ønsker at konkurrere på kvalitet og sikkerhed med andre turistpolitikker. Han erklærer herefter som en mindre væsentlig betingelse, at politikken om forbrugerbeskyttelse for perioden 1996-98 ikke en gang omfatter turisme, på trods af at aspektet om beskyttelse sandsynligvis er den svageste del af det juridiske område, hvor fænomenet turisme udspiller sig.
Konklusionen ville være at spørge sig selv, hvorvidt vi ønsker en generel, nøjagtig, konkret og obligatorisk ramme for beskyttelse af turismen, hvorvidt vi ønkser en klar oplysningspolitik herom, en god adfærdskodeks for alle aktører i turistpolitikken, oplysning til turisterne om operatører eller udbydere af turistservice.
Hvad angår beskatning - for nu at tilføje noget, som ikke optræder i betænkningen - anmodes der ikke om, at den service, der ydes til udenlandske turister - jeg henviser her til turister fra lande uden for Unionen - betragtes som eksportydelse og skal give ret til tilbagebetaling af afgiften. Og, fru formand, der siges intet om noget, som vi har diskuteret før, nemlig hvorvidt nedlæggelse af den toldfrie handel er kædet sammen med omlægning af momsen fra destinationsafgift til kildeafgift, hvilket er blevet foreslået i en lang uendelighed. Hvorfor snakke om nedlæggelse af den toldfrie handel, når det fænomen, der kunne retfærdiggøre en sådan nedlæggelse, ikke findes?

Harrison
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Aparicio Sanchéz, med en velskrevet betænkning om beskyttelse af turister. Betænkningen cementerer nemlig, at turisme er en industri i det indre marked, selvom Ministerrådet ikke vil erkende det. Uden at være forudindtaget over for subsidiaritetsprincippet er der tidspunkter, hvor vi har brug for handling på Unionsplan - hvor handling på medlemsstatsplan ikke er nok til at beskytte turisterne. I et af mine ændringsforslag til betænkningen, der blev accepteret af Udvalget, erkender jeg, at en økonomisk og monetær union kan skabe visse problemer for turisterne. Jeg kunne nævne mange fordele ved ØMU'en, men vi må erkende nogle af problemerne: F.eks. bedrag af ældre, der ikke er fortrolige med euroen, når den træder i kraft. Kommissionen bør også tage fat i de entreprenører, der kunne være fristede til at snyde turister og forbrugere ved at runde urimeligt op i forhold til euro-kursen.
Jeg beklager, at et af mine andre ændringsforslag ikke blev accepteret. Det vedrører enlige rejsende, som ofte er kvinder. Disse kvinder påvirkes på to måder. For det første skal de betale mere for hotelværelser end turister, der rejser parvis. For det andet er der spørgsmålet om deres personlige beskyttelse. F.eks. tilbyder nogle hoteller, der er særlig initiativrige, hotelværelser nær elevatoren for at undgå, at enlige kvinder skal gå gennem lange gange, hvor de kan risikere uønskede tilnærmelser - en meget god idé, som vi måske burde kopiere andre steder.
Jeg støtter også ordførerens fremragende idé med et enkelt nummer til nødopkald - 112 - i hele Europa. Det vil være en klar fordel. Han nævnte også problemet med overbookede hoteller og fly, der er blevet understreget i aften i forbindelse med parlamentsmedlemmers problemer med at komme til Strasbourg. Vi må finde en løsning på dette problem, der påvirker 0, 04 % af turisterne. Rejsende, der ikke dukker op, og sene afbestillinger, som hoteller og flyselskaber oplever, bør tages i betragtning, når vi skal løse dette problem.
Med hensyn til børn og sikkerhed bør vi f.eks. gøre noget for at indføre de høje standarder for sikkerhed og beskyttelse, der kræves i forbindelse med svømmebassiner, for at undgå de tragiske drukneulykker, der involverer børn, og som alt for ofte ødelægger familieferier.
I min egen valgkreds var der en femårig, der var så uheldig at skære sig voldsomt på en ferie i et fremmed land inden for Den Europæiske Union. Han gled på et tæppe på et klinkegulv og røg igennem en terassedør, der ikke havde forstærket glas.
(Formanden opfordrede taleren til at afslutte sit indlæg) Fru formand, De gav 45 sekunder ekstra til den sidste taler. Jeg har fået tre minutter. Jeg vil gerne have lov at afslutte.

Formanden
Hr. Harrison, jeg skal forklare Dem hvorfor. Jeg er ked af det, men De havde kun to minutter. Eftersom De var i god tro, da De mente at have tre minutter, gav jeg Dem tre minutter, for når man har forberedt en tekst på tre minutter, er det meget svært at korte den ned til to minutter. Til gengæld er det et problem, hvis De overskrider de tre minutter.
Vi har således undersøgt det, og Deres gruppe havde desværre kun givet Dem to minutter. Jeg må bede Dem om at komme med en afsluttende bemærkning.

Harrison
Fru formand, indbyggerne i Europa har ret til sikkerhed, også når de er turister. Dette er noget, vi bør kæmpe for. Jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans gode betænkning, der vil medvirke til at opnå dette mål.

Koch
Fru formand, mine damer og herrer, turisme er erhvervsmæssig virksomhed. Men ud over den økonomiske dimension må vi her aldrig glemme den menneskelige dimension og derved tilsidesætte borgernes behov og ønsker. Når vi i den forbindelse taler om forbrugerrettigheder, bør vi ikke glemme at nævne, at der til rettigheder også altid hører pligter. Dette aspekt er tilsidesat i forslaget til beslutning. Derudover vil jeg også på et par punkter give udtryk for mine betænkeligheder, hvad angår respekten for subsidiaritetsprincippet.
Det store antal forslag fremkalder en fornemmelse af, at turismen i dag skulle være noget usikkert, som om hverken medlemsstaterne eller EU havde gjort noget essentielt, noget effektivt. Men sådan er det ikke.
Det tilsyneladende bedste er også for os som forbrugere det godes fjende. For så vidt ser jeg store paralleller med direktivforslaget om forbrugsvaregarantierne. Her såvel som der skal vi vogte os for at ødelægge balancen mellem ligemageri, retfærdighed og frihed - og dermed mellem forbrugernes og virksomhedernes berettigede interesser, rettigheder og pligter.
Inddragelse og overbetoning af ubestridt positivt ladede begreber som miljøbeskyttelse, forbrugerrettigheder og menneskerettigheder må heller ikke i turistbranchen føre til blind overregulering og dermed til hæmning af det selvstændige initiativ og til, at små og mellemstore virksomheders selvstændighed trues!
Det strategiske mål om større konkurrence og bedre kvalitet opnår vi ikke ved at frembringe en kunstigt stimuleret fuld tryghedsgaranti-mentalitet, men kun ved nøgleordet partnerskab.
Lad os bevise over for medlemsstaterne, at kompetence vedrørende turisme på fællesskabsplan ikke betyder øget bureaukrati, men tværtimod vil bidrage til deregulering og afskaffelse af bureaukrati.

Santini
Fru formand, det er meget foruroligende, at vi er i færd med at forhandle om turismen, uden at der er den mindste lovgivning herom fra Den Europæiske Unions side - og det gælder ikke blot lovgivning, men også opmærksomhed og lovgivningsmæssig og finansiel aktivitet. Det er lidt, som hvis vi var i færd med at slå med pisken uden at lægge mærke til, at der ikke er nogen hest foran os. Også ordføreren har begået den helt forståelige, men betydningsfulde fejl, at han i punkt 2 i beslutningsforslaget har anført, at Parlamentet »beklager, at Kommissionen ikke har noget handlingsprogram for turismen«. I virkeligheden var der et program, der hed PHILOXENIA. Det blev født og siden døde det, det aborterede, ja det blev nærmest myrdet; vi nåede ikke engang at lægge mærke til dets eksistens. Det blev derefter indført på ny af Kommissionen, og fik tilmed en budgetforhøjelse, men alt tyder på, at det nu igen er forsvundet.
Det er imidlertid rigtigt at understrege betydningen af turismen som en egentlig økonomisk aktivitet, og at betragte turisterne som forbrugere i lighed med alle andre forbrugere. Det skal siges, at der mellem 1995 og 1996 forekom en lovende udfoldelse af initiativer og idéer fra ikke mindst dette Parlamentets side. Derefter forsvandt alting, som offer for et ord, nemlig subsidaritetsprincippet. Det er helt klart et fejlfortolket og fejlanvendt ord. Man henviser til subsidaritetsprincippet, når man siger at fremme af turismen i Europa ikke kan generaliseres. I visse tilfælde er det rigtigt, men i andre tilfælde er det forkert. Tænk på, at Europa i forhold til USA og Japan efter de 3 %, som det mistede i 1996 har tabt yderligere 5 % i 1997. Man har på fornemmelsen, at vores kunder er gået over på den anden side af gaden, hvor de er i færd med at give os en lærestreg og stjæle en sektor af meget stor betydning, således som det er blevet nævnt.
Jeg er også helt enig i, at kun en fælles aktion vil kunne føre til, at vi kan indhente den tabte tid. I mange områder er turismen ikke en hobby, men en supplerende aktivitet, som i visse tilfælde er af vital betydning.

Wijsenbeek
Fru formand, hvad vi mangler, er en særskilt artikel om turisme i traktaten. Ikke fordi vi med hensyn til turisme absolut skal have en ny europæisk politik som sådan, men for at skabe mulighed for større sammenhæng inden for politikken på turistområdet. For nu tales der om turisme i forbindelse med dels forbrugerbeskyttelse, dels transport eller en anden slags politik, og det har bl.a. den ulempe, at turisme har været lidt af et stedbarn i GD XXIII, og at dette har haft alle mulige andre ubehagelige konsekvenser.
Det ville være godt, hvis der virkelig kunne føres en sammenhængende politik inden for Den Europæiske Union med hensyn til turisme. Det betyder således også, at vi skal begynde med harmonisering. For det er beskyttelsen af forbrugerne, når de ved, hvad de kan forvente, og hvad de har lov at forvente i hver af medlemsstaterne; det giver en sikkerhed for turisterne, som jeg mener kan fremmes.
Hr. Harrisons klage over ØMU'en og den deri anvendte euro er naturligvis fuldstændig uberettiget. Det Forenede Kongerige vil ikke være med til euroen, men når denne euro er der, er turisterne naturligvis dobbelt beskyttede, for så får de tilbudt tjenesteydelser i nøjagtig samme valuta, som de er vant til hjemmefra. Det betyder, at de udmærket kan sammenligne.
Jeg håber, at Kommissionen vil følge betænkningen og i fremtiden vil kunne begynde på en frisk i GD XXIII og føre en sammenhængende og god turistpolitik.

Theonas
Hr. formand, jeg vil først gerne takke ordføreren og Transportudvalget for det initiativ, som de har taget for at få Europa-Parlamentet til at beskæftige sig med turismesektoren, hvilket er helt i modsætning til Rådets taktik, som med sin stadige undervurdering af denne meget vigtige sektor endog ikke ønskede at beskæftige sig med et handlingsprogram, som det i virkeligheden afviste, nemlig PHILOXENIA-handlingsprogrammet.
En forudsætning, hr. formand, for en effektiv beskyttelse af forbrugernes sikkerhed og rettigheder i turismesektoren er en omlægning af hele Den Europæiske Unions og medlemsstaternes turismepolitik, samt at det monopol, som ganske få store rejsearrangører har skabt ved at sætte sig på hele markedet, nedbrydes, da de kun ønsker at påvirke turismen i den udstrækning, at de kan øge deres profitter. Herved udøver de et voldsomt pres på de helt små virksomheder og bemægtiger sig fuldstændigt de infrastrukturer, der findes på området.
Slutforbrugerne er sjældent orienterede om deres rettigheder og ledes i de fleste tilfælde direkte bag lyset med hensyn til de ydede tjenester på grund af unøjagtige reklamebrochurer og oplysninger om vilkårene for deltagelse i organiserede rejser.
Denne uacceptable tilstand rammer et stort udsnit af europæiske borgere, der rejser inden for Den Europæiske Union, men også de selv samme små og mellemstore virksomheder, der er ved at kvæles under presset fra de store rejsearrangører, som gennem skjulte karteller med store hotelkæder, luftfartsselskaber og andre turistvirksomheder i profittens navn barberer de ydede tjenester ned til det mindst mulige og især påvirker deres kvalitet negativt, hvilket igen skader såvel slutforbrugerne som arbejdstagerne i sektoren, der beskæftiges under ofte elendige vilkår uden nogen form for organisering af arbejdsmarkedet og kollektive overenskomster.
Den foreslåede gennemskuelighed af de ydede tjenester og deres priser over for de rejsende er naturligvis af afgørende betydning, i lighed med en fuldstændig dækning af udgifter i tilfælde af betalingsstandsning eller fallit af rejsearrangøren. Denne garanti må imidlertid ikke gå ud over de rejsende og føre til, at priserne øges, og at de ganske få tjenesteydelser, der endnu er tilbage, indskrænkes yderligere, og den må heller ikke være til gavn for store rejsearrangører, som i denne garanti øjner en ny profitmulighed.

Van Dijk
Hr. formand, ja, naturligvis skal vi tilbyde turister beskyttelse og sikkerhed, og naturligvis skal der være hjælp i nødstilfælde. Men turisme er også lidt eventyrlyst, og derfor rejser turister nu om dage også til Tyrkiet, Østeuropa og Californien, og hvor ved jeg i verden. Jeg vil fremsætte et par bemærkninger.
Den første om subsidiaritet. Se lige på punkt 13 og 31. I punkt 13 anmoder vi om en garantifond på europæisk plan. Er vi nu blevet fuldstændigt vanvittige? Vi bestiller rejsen i vores by eller landsby, og hvis disse garantifonde fungerer på nationalt plan, er det udmærket. I forbindelse med punkt 31 beder vi om harmonisering af erstatning ved voldsforbrydelser. Det overstiger da virkelig i allerhøjeste grad subsidiariteten. Jeg kræver ikke så hurtigt subsidiaritet, men dette går da virkelig for vidt.
Den anden bemærkning. Denne betænkning vil først og fremmest forkæle de turister, som flyver. Det er jeg ikke rigtig tilhænger af. Se på punkt 8. Der står, at turister skal holdes skadesløse i forbindelse med forsinkelse eller forstyrrelse. Jeg kan allerede se det for mig. Turister, som får en lille times forsinkelse, får en gave på hundrede gylden! I punkt 10 står der, at afgangs- og ankomsttiderne skal forbedres for turisterne. Jeg har her hørt europarlamentarikere klage over, at de ikke kunne komme til Strasbourg. Hvis vi forbedrer afgangs- og ankomsttiderne for turisterne, så må vi regne med, at Deres afgangs- og ankomsttider ville blive kl. fem om morgenen.
Endelig behøver jeg egentlig ikke gentage, hvad hr. Wijsenbeek allerede har sagt om euroen. Det er fuldstændig vanvittigt, hvad der står i punkt 33, og med hensyn til en række af disse punkter har jeg derfor anmodet om delt afstemning.

Torres Marques
Hr. formand, jeg vil gerne på det varmeste takke hr. Aparicio Sánchez for hans betænkning. Det er ikke ment som en retorisk figur: Det er virkelig en udtømmende og godt udarbejdet betænkning, hvor der ud over unionsborgerskabsbegrebet opstilles retten til en sikker og kvalitetsbetonet turisme inden for og uden for Unionen.
Der anlægges et nyt perspektiv på kvaliteten af den europæiske turisme: at turistserviceydelserne skal svare til de forpligtelser, som de udbydende virksomheder påtager sig over for turisten som forbruger. Men, pas på! Hvis det er en forholdsmæssig fordel, der kommer til udtryk i en øget troværdighed og kvalitet, forpligter den de europæiske turistvirksomheder og myndigheder til at påtage sig yderligere ansvar.
Der er så mange og så righoldige forslag, at de allerede har givet anledning til to bevægelser, som jeg håber vil sætte sig stærkt igennem i fremtiden.
For det første har den gjort det klart, at det manglende retsgrundlag i traktaten (og i dens reviderede udgave fra Amsterdam), hvad angår turistindustrien, gør det umuligt eller enormt besværligt overhovedet at udvikle noget program til at fremme den og til at styrke dens konkurrencedygtighed. Det er tværtimod turisten, der skal beskyttes og hjælpes gennem fællesskabets forbrugerbeskyttelsespolitik.
Hvis der, som det siges i betænkningen, er noget, der skal kontrolleres, er det blot, som det siges i betænkningen, at kontrollere, om den gældende lovgivning bliver korrekt overholdt samt om at ajourføre og uddybe den. Årsagen til denne situation skal findes hos de sammenslutninger i sektoren, der mod Europa-Parlamentets holdning fik påvirket regeringerne til ikke at inkludere turistindustrien i revisionen af EU's traktater.
Det andet aspekt, der er særlig interessant i denne betænkning, er, at jeg som formand for den Tværpolitiske Gruppe om Turisme, straks efter dens vedtagelse i Udvalget om Transport og Turisme, af netop disse industrisammenslutninger blev opfordret til at gennemføre en debat om dette emne med hr. Aparicio Sánchez den 2. april. Jeg opfordrer med det samme det nævnte udvalg og de parlamentsmedlemmer, der måtte ønske at uddybe denne debat, til at være til stede, og jeg takker hr. Aparicio Sánchez for med hans betænkning at have skabt forventning herom.

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i Østrig har turismen en lang tradition og er i mange regioner blevet et bærende økonomisk grundlag. Af den grund hilser jeg det særdeles velkomment, at også EuropaParlamentet i stigende grad beskæftiger sig med dette emne. Når jeg taler om, hvilken betydelig indflydelse turismen har på den østrigske økonomi, vil jeg i den forbindelse også gerne gøre opmærksom på dens betydning for landdistrikterne. Landdistrikter omfatter mere end landbruget, hertil hører i høj grad også erhvervsvirksomheder, nærforsyning, servicevirksomheder og frem for alt også turismen. Der opstår ekstra indtægtsmuligheder, forbedring af infrastrukturen, og affolkningen af disse landdistrikter forebygges.
For mindre udviklede områder kan turismen betyde et opsving. Men også i grænseoverskridede regioner kan der profiteres heraf. Østrig har for lang tid siden påbegyndt en nytænkningsproces, først og fremmest på området miljøbevidsthed og hensyn til miljøet. Jeg mener, at en skånsom omgang med de naturlige ressourcer er vigtig. Jeg vil gerne afslutningsvis gøre udtrykkeligt opmærksom på, at vi i fællesskab bør bekæmpe sexturismen.

Ribeiro
Hr. formand, dette er den anden plenarforsamling i træk, hvor turismen er et vigtigt emne. I den foregående var det »Turismen og euroen« eller omvendt. I denne er det »beskyttelse af turister som forbrugere« i den interessante betænkning af hr. Aparicio Sánchez, som jeg takker for hans arbejde.
Fremfor alt mener jeg, at det er vigtigt at understrege, at denne beskyttelse afhænger af, hvorvidt de aftaler, som turisterne træffer med rejsebureauer og med hotel- og transportvirksomheder, overholdes og respekteres. Hvad dette angår, er der uacceptable forhold - og som skal ændres - med hensyn til udførlige oplysninger om priser, gyldighed, ændringer og tilbagebetaling, den tilladte bagagevægt osv. Og med hensyn til luftfartsselskaberne spørgsmålet om brugen af fly, der tilhører andre selskaber. I den transportform, hvor sikkerhed er afgørende, fortjener disse ændringer særlig opmærksomhed, og jeg har forsøgt at understrege det i en udtalelse om lufttransport og selskabsaftaler. Også praksis med overbooking kræver, at der træffes forholdsregler, sådan som ordføreren gør opmærksom på, ikke kun, hvad angår transporten, men også med hensyn til hotellerne.
I dette korte indlæg ville jeg endvidere gerne fremhæve to aspekter, som ordføreren også omtaler, og som jeg ser som vigtige: det ene har at gøre med den opmærksomhed, som turismen i landdistrikterne fortjener, særligt på grund af den betydning, som den kan få i yderområderne. Hvad dette angår, tror jeg, at det er af største vigtighed at henlede opmærksomheden på den komponent af kulturel oplysning, der bør være en del af denne form for turisme. Det andet aspekt har at gøre med den type turisme, der medfører en stor sæson- og/eller periodemæssig tilstrømning, langt større end den, som de almindelige turiststrømme giver, der jo i sagens natur er uregelmæssige. Jeg hentyder til den religiøse turisme, der kan betyde, at en bebyggelse, der er dimensioneret til få tusind indbyggere, får en årlig befolkning på over fem millioner. Det er tilfældet i Fátima, med alt hvad det har af konsekvenser for planlægning og renovation. Det er en form for turisme, der kræver særlig opmærksomhed og beskyttelse.
Til sidst et ord om emnet »beskyttelse af turister«, som det er nødvendigt at fremføre nu. Man må rense turismen for dens meget negative aspekter, og som får samfundet til at forsvare sig mod en særlig form for turister. Jeg hentyder til den turisme, der er forbundet med pædofili, og som intet kan retfærdiggøre eller få én til at tolerere ved ikke at gribe ind, når blot det betyder fremmed valuta.

Cornelissen
Hr. formand, til sommer er det to år siden, at der skete en katastrofe på campingpladsen i den spanske by Biescas, hvor seksogfirs mennesker omkom, og hvor mange blev sårede. I sidste uge forelagde formanden for Den Internationale Turistalliance en rapport for Kommissionen med henstillinger med henblik på at forbedre sikkerheden på campingpladser ved at udvikle fælles sikkerhedsnormer for bl.a. campingpladsers placering og inddeling, deres advarselssystemer, nødbelysning og evakueringsplaner. Mit spørgsmål lyder: Hvornår kommer Kommissionen med en reaktion og med forslag med henblik på at garantere et passende sikkerhedsniveau på de europæiske campingpladser?
Mit andet spørgsmål lyder: Hvornår får vi resultaterne af den undersøgelse, der er foretaget af overbooking på hoteller? Kan Kommissionen i den forbindelse også give en vurdering af den adfærdskodeks med hensyn til overbooking, som blev aftalt for nogle år siden mellem en gruppe rejseorganisationer og den europæiske hotel- og restaurationssammenslutning?

Vaz da Silva
Hr. formand, turismen er en af Unionens økonomisk tungeste industrier. Selvom jeg går ind for de forskellige erhvervsektorers selvregulering, ved jeg, at man ikke kan sikre den europæiske turistsektors konkurrenceevne uden en indgriben fra Unionen i specifikke tilfælde.
Den eksplosive udvikling, som man kan forudse i denne sektor for de nærmeste år, vil medføre en mangedobling af problemerne. Dette kræver, at Unionen griber ind på forskellige områder. For at vurdere opfyldelsen af de gældende direktiver og forordninger. For at gennemføre forholdsregler på turistområdet som dem, der sigter mod forbrugerbeskyttelse ved at fremme samarbejdet mellem GD XXIII og GD XXIV. For at sikre en hurtig adgang til retsvæsenet for turister og turisterhvervet og skabe former for voldgift ved konflikter inden for Fællesskabets rammer. For at samle hele Fællesskabets gældende lovgivning og gøre den alment kendt hos de potentielle brugere. For at støtte uddannelsen af personale, også ud fra et turistsikkerhedssynspunkt, og sikre disse ansattes mobilitet og høje kvalifikationsniveau. For at støtte og give styrke til en »europæisk turistpræmie«, der kan opvurdere den bæredygtige turisme. For at tilskynde til en undersøgelse af, hvilke forholdsregler der kan fremme turismen inden for Fællesskabet. For at skabe midler til at fremme turismen i de indre og i de fjerntliggende områder af Unionen, som øerne i Atlanterhavet, hvor turismen udgør 75 % af økonomien.

Kinnock, Neil
Hr. formand, min kollega, hr. Christos Papoutsis, udtrykker sin ærgrelse over ikke at kunne være til stede og kommentere denne betænkning på grund af presserende arbejdsopgaver andetsteds. Han vil dog uden tvivl følge sin sædvanlige procedure og skrive til f.eks. hr. Cornelissen som svar på de tre spørgsmål, som det ærede medlem rejste i sit indlæg. Jeg er imidlertid glad for, at jeg har mulighed for at være stedfortræder for hr. Papoutsis i dag, da hr. Aparicio Sanchéz' betænkning om forbedring af sikkerheden, forbrugerrettighederne og handelsnormerne inden for turistsektoren naturligvis er af stor interesse for mig som transportkommissær og for unionsborgere.
Over halvdelen af alle mennesker i Unionens medlemsstater tog på ferie sidste år - og dette tal stiger - så turisters forbrugerrettigheder er naturligvis meget vigtigt. Der er naturligvis bred og begrundet bekymring, når turister udsættes for kriminelle handlinger, og når de oplever forsinkelser, unødig ulejlighed og ærgrelse over afbrudte rejser, kommerciel ineffektivitet eller uærlighed. Ved alle disse lejligheder fortjener offentligheden lovgivningens beskyttelse og mulighed for hurtig hjælp, og virksomheder og administrationer, der viser deres villighed til at levere dette, får naturligvis et bedre omdømme. Heldigvis oplever størstedelen af feriefolket ikke tragedier eller besværligheder, og industriens professionelle og de offentlige myndigheder bestræber sig på at forbedre kvaliteten af tjenesteydelserne og opnå højere standarder. Som hr. Sanchéz' betænkning viser, er kvalitet og konkurrencedygtighed indbyrdes afhængige, og sikkerhed er et vigtigt element af begge. På mange feriedestinationer er man meget bevidst om, at integreret kvalitetsstyring er afgørende for succes, og at mangler i ethvert led i forbindelse med rejser og behandling af turister vil påvirke turisternes holdning. Det er en af de faktorer, der sidste år motiverede Kommissionen til at foretage tre omfattende undersøgelser af integreret kvalitetsstyring med fokus på destinationer til kyster, byer og landdistrikter, med en efterfølgende konference om dette emne med det østrigske formandskab. Vi vil se resultaterne af disse aktiviteter som grundlag for udviklingen af bedste praksis og formidling af information.
Når jeg læser hr. Sanchéz' betænkning og lytter til hans indlæg, noterer jeg mig især hans observation af, at turisterne i Den Europæiske Union i de fleste tilfælde ikke mangler lovgivning, men information, og jeg er enig i, at kvaliteten af informationen til turisterne skal forbedres. Det vil naturligvis ikke komme som en overraskelse, når jeg siger, at Kommissionen på dette område såvel som på andre områder ikke vil fremsætte lovforslag om forbrugerspørgsmål, hvis problemerne kan løses effektivt på medlemsstatsplan eller industrielt plan. Samtidig vil vi imidlertid fremsætte forslag om lovgivningsmæssige ændringer, hvor det kan medføre forbedringer, og vi vil naturligvis fortsat overvåge anvendelsen af de eksisterende regler og formidlingen af bedste praksis.
Som det så venligt anerkendes i betænkningen har Kommissionen været aktiv på adskillige vigtige områder med hensyn til turister og forbrugere, og, selvom jeg gerne ville undersøge nogle af de væsentlige initiativer, er der ikke tid til omfattende undersøgelser. Det må være nok at sige, at vi fortsat vil støtte udviklingen af det indre marked, og at vi inden for hele transportområdet fortsat vil lægge meget stor vægt på sikkerhed, gennemskuelighed, tydelig information og rimelige valgmuligheder. Vi vil endvidere forsøge at sikre, at den ineffektivitet, som rejsende udsættes for, vil blive straffet. Kommissionens forslag til ændring af lovgivningen om f.eks. kompensation for ikke at kunne komme med et fly, er beregnet til at styrke rettighederne for flyrejsende ved at øge kompensationen, der skal betales straks ved check-in-skranken, og ved at øge flyselskabernes forpligtelse til at informere passagerer om deres rettigheder. Endvidere vil det glæde hr. Sanchéz at høre, at, mens pakketurspassagerer allerede er beskyttet mod rejsearrangørerne i henhold til direktivet om pakkerejser, undersøger Kommissionen i øjeblikket muligheden for at oprette et system til beskyttelse af turister, der blot har bestilt et flysæde, mod flyselskabers konkurs.
Vi lægger stor vægt på bedre information i forbindelse med disse og andre anvendelser af forbrugerbeskyttelseslovgivningen, men da jeg kan se, at jeg ikke har mere tid, vil jeg ikke gå nærmere ind på det. Jeg vil blot sige, at vi, som hr. Sanchéz har anerkendt, også har bestræbt os på at hjælpe handicappede turister, især i forbindelse med tilvejebringelse af information, der kan forbedre forholdene for handicappede rejsende, og et godt eksempel herpå er håndbogen fra 1997 om mere handicapvenlige turistforhold i Europa.
Jeg vil gerne slutte med at udtrykke min taknemmelighed over for hr. Sanchéz, fordi han har rejst spørgsmålet om et vigtigt emne og effektivt viderebragt tre budskaber, som Kommissionen især vil lægge mærke til. For det første skal vi være parate til at fremsætte lovforslag om de spørgsmål, hvor det er helt tydeligt, at den eneste effektive løsning af problemet vil være på Fællesskabsplan. For det andet skal vi sætte mere fokus på forbrugerspørgsmål ved at identificere anvendelige initiativer i medlemsstaterne, enten gennem offentlige eller private initiativer eller gennem en kombination af offentlige/private partnerskaber, og for det tredje skal vi se nærmere på informationskampagner til forbrugere støttet af Kommissionen for at undersøge, hvordan de foranstaltninger, der allerede er til rådighed under de forskellige Fællesskabspolitikker og -programmer, kan ses som sammenhængende aktioner til fordel for forbrugeren som turist.
Kommissionen vil med glæde samarbejde med Parlamentet i behandlingen af disse spørgsmål og forhåbentlig gøre store fremskridt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Lufthavnsafgifter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0088/98) af Väyrynen for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om lufthavnsafgifter (KOM(97)0154 - C4-0362/97-97/0127(SYN)).

Väyrynen
Hr. formand, forslaget til Rådets direktiv om lufthavnsafgifter er ikke et forsøg på at harmonisere afgifterne. Dets hensigt er ved fastsættelse af afgifter at gennemføre tre principper: gennemskuelighed, relation til omkostninger og ikke-forskelsbehandling. Direktivet er et forsøg på at skabe et system, som udgør rammerne for, at lufthavnsmyndigheder og lufthavnsbrugere i samråd kan drøfte både afgiftsniveauet og ydelsestilbuddene.
Ved udarbejdelsen af betænkningen har jeg spekuleret over, hvorvidt direktivforslaget er hensigtsmæssigt og nødvendigt. Jeg synes, at Europa-Parlamentet altid bør forholde sig kritisk over for behovet for ny fællesskabslovgivning. Jeg er kommet til det resultat, at direktivet om lufthavnsafgifter ikke er nødvendigt, men det kan blive hensigtsmæssigt, hvis dets indhold nøje overvejes.
Kommissionens ændringsforslag er baseret på et kompromis mellem lufthavnenes og flyselskabernes synspunkter på den ene side og mellem medlemslandenes synspunkter på den anden side. Der kan kun opnås enighed om direktivet, hvis denne ligevægt kan opretholdes. Dette har været udgangspunktet for mine ændringsforslag og kompromiser.
Ved de foretagne voteringer forkastede udvalget kompromisforslaget, behandlet med ordføreren som dirigent, med en beskeden majoritet. Som resultat af disse voteringer fik betænkningen en form, som jeg ikke anser som værende acceptabel. Ved den endelige afstemning var der kun et beskedent flertal for betænkningen. Næsten halvdelen af udvalgets medlemmer undlod at stemme.
Som det værste anser jeg forkastelsen af forliget vedrørende de nationale lufhavnsnet og de lokale lufhavnssystemer, det vil sige artikel 4, ved afstemningen, som endte uafgjort mellem ja- og nej-stemmerne. I stedet blev der med én stemmes majoritet godkendt et forslag om, at i perifere lande kan man i store lufthavne fastsætte højere afgifter ved indlandstrafikken, og ved hjælp af disse afgifter vil de mindre lufthavne støttes økonomisk. Dette strider mod ét af betænkningens centrale principper, undgåelse af forskelsbehandlingen, hvorefter afgifterne bør være på samme niveau ved indenrigsflyvninger og ved flyvninger inden for EU.
Efter min mening er det nødvendigt, at der i direktivet godkendes et system, hvor landets lufthavne udgør et nationalt lufthavnsnet, som udgør rammerne for, at der kan ses bort fra en lufthavnsspecifik omkostningseffektivitet og fastsættes rimelige afgifter af regionalpolitiske grunde også i de mindre lufthavne. Systemet anvendes blandt andet i Spanien, Portugal, Grækenland, Irland, Finland og Sverige.
Jeg synes også, at det er beklageligt, at udvalget forsøger at inkludere sanktioner i direktivet, hvis det ikke efterleves. Det er heller ikke godt efter min mening, at der i direktivet forsøges inkluderet et system, hvorefter afgifterne ved uenighed kan fastsættes ved en bindende forligsmetode eller endda ved en domstol eller en administrationsretlig proces. Disse detaljer passer efter min mening ikke sammen med direktivforslagets ånd, og de bakkes næppe samstemmigt op i Ministerrådet.
Jeg appellerer til Dem, mine kolleger, om, at betænkningen forbedres ved plenarmødet. Fordi flere af afstemningerne blev afgjort enten ved lighed eller med en meget beskeden majoritet, er det muligt, at betænkningen efter afstemningen i plenarmødet får en acceptabel form. Til sidst vil jeg takke Trafikudvalgets ledelse og medlemmer for et konstruktivt arbejde ved behandlingen af denne betænkning, men som sagt håber jeg, at indholdet i betænkningen endnu på nogle punkter ændres og forbedres.

Megahy
Hr. formand, udkastet til direktivet om lufthavnsafgifter har vist sig at være en vanskelig og kompliceret betænkning for Udvalget om Transport og Turisme, hvor ordføreren har forsøgt at inkorporere de forskellige behov og systemer, der eksistererer inden for de 15 medlemsstater. Ordførerens løsning, som den blev præsenteret for udvalget, er god. Desværre, som han sagde, har vi mistet flere hovedelementer i afstemninger i udvalget, hvor stemmerne stod næsten lige. Den endelige kompromisbetænkning er ikke tilfredsstillende. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil derfor søge at genskabe mange af ordførerens idéer i originalteksten.
Der er en række hovedspørgsmål, jeg gerne vil kommentere. I artikel 1 tages minimumsstørrelsen af lufthavne, der påvirkes, i betragtning. Der har været forslag om mange tal, lige fra 5 millioner passagerbevægelser til Kommissionens 25.000. Inden for udvalget støtter De Europæiske Socialdemokraters Gruppe de mindst 2 millioner passagerbevægelser eller 50.000 t fragt. Da dette direktiv er en del af en lovgivning rettet mod forskellige lufthavnsaspekter, mener vi, at der bør være nogen overensstemmelse, og det tal, vi har valgt, er fastsat i henhold til groundhandling-direktivet.
I samme artikel støtter vi ordførerens beslutning om at indføre nationale lufthavnsnet. Jeg kan godt forstå dem, der er imod indførelsen af sådanne net. Men som ordføreren har understreget, må vi acceptere, at støtte af mindre lufthavne til fremme af social samhørighed, er fremherskende både i Unionens nordligste og sydligste del.
Ved at støtte nationale lufthavnsnet kan vi nå til enighed samtidig med, at vi opbygger og styrker betingelserne for deres anvendelse. Finansiel støtte bør tillades under omstændigheder, hvor hovedlufthavnen er overbelastet, og staten ønsker at etablere en alternativ regional lufthavn, eller hvor størstedelen af den regionale lufthavns omsætning indhentes ved at føde hovedlufthavnen. Jeg er dog imod PPE-gruppens forsøg på at begrænse nationale lufthavnssystemer til perifere områder eller indenrigsruter.
Jeg støtter kompromisændringsforslag 3, der omhandler ændringer til artikel 4(1). I lufthavne, der drives som erhverv, er det vigtigt, at de er fleksible med hensyn til at anvende indtægter, der ikke kommer fra lufthavnsafgifter, til støtte af lufthavnsafgifter efter eget skøn. Derfor bør artikel 4(1) også indeholde ordene: «Lufthavnens forvaltningsorgan skal tage højde for alle eller en del af lufthavnens indtægter, der ikke kommer fra lufthavnsafgifter, ved fastsættelse af det samlede afgiftsniveau«.
Det er endnu vigtigere at genetablere de øvrige ændringsforslag mellem kompromisændringsforslag 3 og 9, især det forslag, der tager højde for omkostningerne til finansiering, og som størstedelen af brugerne og deres forvaltningsorganer går ind for i henhold til artikel 7. Den oprindelige ordlyd, som er udarbejdet af Kommissionen, er flertydig og kan føre til en forhaling af udviklingen. I Det Forenede Kongerige, f.eks., er British Airways nødt til at finansiere det indledende arbejde i forbindelse med etableringeen af Terminal 5. Brugerne accepterer, at dette kan indhentes via afgifter, uanset hvordan projektet skrider frem, da de støtter projektet. Hvis sådanne omkostninger ikke kan indhentes, vil lufthavnene ikke have noget incitament til at investere i udvikling.
Endelig støtter jeg forslagene til samråd som forelagt af ordføreren. Jeg er imod bøder, og vores gruppe stemmer imod bøder, som alligevel skulle betales af lufthavnen, og vi støtter det oprindelige Kommissionsforslag vedrørende datoerne for gennemførelse.

Stenmarck
Hr. formand, lad mig indlede med at rette en tak til ordføreren, hr. Väyrynen, for det meget konstruktive arbejde, han har lagt i denne betænkning.
Lufthavne spiller en stadig større rolle i en verden, hvor antallet af rejser hele tiden stiger. Dette er en udvikling, som simpelthen vil fortsætte. Vi ser i dag en udvikling, som indebærer, at antallet af flyrejsende stiger i størrelsesordenen 4-5 % om året. Det indebærer en fordobling fra det aktuelle niveau frem til årene umiddelbart efter år 2010.
Lufthavnsafgifter spiller i denne sammenhæng en vigtig rolle. En lufthavn stiller lufthavnsanlæg og lufthavnstjenester til rådighed. I den afgift, som flyselskaberne betaler, indgår udgifter, som er forbundet med de anlæg og tjenester, som lufthavnen stiller til rådighed. Der findes i det foreliggende direktivforslag en ambition fra Kommissionens side om at finde fælles løsninger for hele Unionen, hvilket selvfølgelig er positivt.
Der findes i dag store forskelle mellem de forskellige afgiftssystemer i Unionen. Der er forskelle både mellem medlemslandene og i visse tilfælde også mellem lufthavnene i samme land. Da en meget stor del af flytrafikken sker mellem medlemslandene, bliver det naturligt så vidt som muligt at stræbe efter et fælles og sammenhængende system.
Der findes en del i denne betænkning, som jeg synes er meget væsentligt. Forskellige lande kan i forskellige sammenhænge have meget forskellige forudsætninger. Der er f.eks. forskel på forudsætningerne i et tæt bebygget land og et land, som i stor udstrækning består af tyndt befolkede områder. Der er også en afgørende forskel mellem et land, der ligger i midten af EU og et land i EU's periferi. Disse to forskellige forudsætninger er der faktisk grund til at tage hensyn til. Finland og Sverige er to af de lande, som i denne henseende har andre forudsætninger end de fleste andre medlemslande. Kommissionen har også i en vis udstrækning tilgodeset dette, men som jeg og PPE-gruppen ser det, sker det på en unødvendig måde: Det bør nemlig kun gælde for de perifere medlemsstater og kun for indenrigstrafik. Ssidstnævnte er principielt meget væsentligt. Det, der vedrører indenrigstrafikken, bør rimeligvis være noget, som hvert land selv kan afgøre. For mit vedkommende bliver det noget helt andet, når en person f.eks. starter sin flyrejse i Heathrow i London og flyver til Arlanda i Stockholm. Hvis den person aldrig nogensinde sætter sin fod i en anden svensk lufthavn, hvorfor skal han så være med til at finansiere den? Det gør, at den begrænsning, vi har foreslået med hensyn til artikel 4, forekommer meget vigtig.

Querbes
Hr. formand, de principper, der gælder for Kommissionens direktivforslag, er ikkeforskelsbehandling, forholdet til omkostningerne og gennemskuelighed. Vi mangler dog stadig at blive enige om indholdet af disse bestemmelser og om deres anvendelse.
Gennemskueligheden skal ikke kun gå én vej. Udvekslingen af informationer mellem luftfartsselskaberne og lufthavnens ledelse skal være baseret på en reel gensidighed. Den kan ikke kun angå lufthavnens ledelse. Luftfartsselskaber og lufthavnenes ledelse har alt at vinde ved at forsøge at supplere hinanden. På dette punkt indebærer hr. Väyrynens betænkning nogle risici, idet den ønsker at gå længere end Kommissionens forslag, navnlig med hensyn til artikel 6 og 7, der giver luftfartsselskaberne mulighed for at udøve et stærkt pres på lufthavnenes ledelse og investeringer. Lufthavnene skal kunne bevare kontrollen over afgifterne, da disse udgør en stor del af omsætningen for mange lufthavne.
Afskaffelsen af det toldfrie salg ville i den forbindelse fratage lufthavnene en væsentlig indtægtskilde, for slet ikke at tale om de alvorlige konsekvenser, som det ville få for beskæftigelsen. Det toldfrie salg skal bevares, og jeg glæder mig over, at transportministrene har bedt om en undersøgelse af de økonomiske og sociale konsekvenser af en sådan foranstaltning. Lufthavnene skal også foretage nogle betydelige investeringer, der skal ske gradvist over flere år. En sammenhængende indfaldsvinkel kræver en større fleksibilitet samt respekt for subsidaritetsprincippet. Det er medlemsstaternes ansvar at bidrage til en fysisk planlægning, der er solidarisk, og til at miljøet respekteres. De skal i den forbindelse have en reel indflydelse med hensyn til fastlæggelsen af afgifterne, så det vigtige reguleringsprincip sikres. Samme fremgangsmåde skal gælde for alle transportinfrastrukturerne, nemlig tog, havne og motorveje. Det samme er tilfældet med samråd. Det er nødvendigt med samråd, men i tilfælde af at der skulle opstå uenighed mellem brugerne og lufthavnens ledelse, er det den nationale offentlige myndighed, der skal tage sig af denne. Vi er derfor modstandere af ændringsforslaget til artikel 7, der fratager myndigheden denne rolle.

Van Dijk
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte to bemærkninger. Den første vedrører artikel 1, hvori Udvalget om Transport og Turisme begrænser direktivets anvendelsesområde temmelig meget ved at forhøje antallet af passagerbevægelser fra 250.000 til en million. Jeg må sige, at jeg ikke kan se meningen med dette. Jeg synes endda, at det virker stik modsat.
Den anden er, at det ikke lykkedes i Udvalget om Transport og Turisme at inddrage miljøkomponenten stærkere i disse lufthavnsafgifter, selvom der således findes en lille mulighed i artikel 5 om alligevel at gøre det. Jeg har med henblik herpå på ny stillet et ændringsforslag, fordi jeg alligevel synes, at gener faktisk skal spille en rolle i forbindelse med lufthavnsafgifter. Endelig forholder det sig jo således, at én lufthavn volder mange flere gener end en anden, fordi den nu engang ligger i et område, hvor mange flere mennesker er koncentreret. Det må altså spille en rolle. Derfor håber jer, at dette ændringsforslag alligevel bliver vedtaget.

Ewing
Hr. formand, jeg håber at trænge igennem til kommissær Kinnock. Under denne slags forhandlinger kommer der ofte en følelse af uvirkelighed over mig. Hvor mange har været i lufthavne som Campbeltown, Islay, Tiree, Wick, Lerwick, Kirkwall, Inverness, Barra, Benbecula, Stornoway, for ikke at glemme de ruter, der flyver til Shetland fra mange øer, med ruter til Lerwick, samt ruterne på Orkney til Kirkwall? Meget få af disse ruter går til en større lufthavn som Glasgow, men derimod går mange af dem til Inverness.
Når jeg så læser om krydssubsidiering, forundres jeg over artikel 4(2), der omhandler perifert beliggende stater. Jeg går ikke ud fra, at der er nogen, der vil hævde, at Det Forenede Kongerige er en perifert beliggende stat, men der er vel ingen, der vil være uenige i, at den nordlige del af Skotland er et perifert beliggende område i stat. Jeg vil gerne anmode om, at vi ser på problemet med disse meget små luftfartsselskaber. Jeg vil gerne lykønske Frankrig, Spanien, Portugal og andre lande, der accepterer behovet for social samhørighed og har lufthavnsnet. Jeg er enig i hr. Megahys bemærkninger i denne forbindelse.
Jeg vil gerne anmode kommissæren om at fortælle os, hvad han mener om Det Forenede Kongeriges undvigelsesmanøvre i forbindelse med forsøget på at indføre social samhørighed. Jeg støtter ændringsforslag 20, der genindsætter kommissærens ordvalg, til dels fordi ændringsforslaget henstiller til brug af mindre lufthavne, der ikke er så belastede. Jeg tilføjer hermed en ny dimension til problemet. Der findes ikke kun regionale lufthavne, som har ruter til større lufthavne, men også regionale lufthavne, som har ruter til andre regionale lufthavne, og det giver kolossale vanskeligheder. Jeg vil derfor gerne spørge kommissær Kinnock om støtteforanstaltningerne. Har en lokal myndighed ret til at hjælpe med støtte i særlige tilfælde?
Jeg kan forstå, at en analyse af lufthavnsafgiftssystemer inden for EU afslører, at lufthavnsafgifter ofte ikke afspejler de reelle omkostninger ved faciliteter. Lad mig give kommissæren følgende eksempel. I Inverness opkræves der tilsyneladende samme afgifter som i Aberdeen, men Inverness kan på ingen måde tilbyde de samme faciliteter til brugerne som Aberdeen. I starten af mødet, da hr. Kinnock var til stede, hørte vi mange eksempler på politikernes vanskeligheder her. Men deres vanskeligheder - med undtagelse af det finske medlems - var intet mod mine vanskeligheder. British Airways aflyste flyforbindelser fra Inverness til Heathrow og Stansted. Det sidste fly fra Inverness til Amsterdam var om lørdagen. Det var overbooket. Mit sidste forsøg på at nå Aberdeen - jeg kunne nemlig ikke komme til Inverness - gav samme resultat, flyet var overbooket. Faktisk forklarede personalet helt uanfægtet omkring ti af os, som alle havde betalt fuld billetpris, at det er flyselskabets politik at overbooke, det gør alle flyselskaber. Personalet sagde det klart og tydeligt foran disse meget vrede og forsinkede passagerer. Måske kan hr. Kinnock fortælle os, om der kan gøres mere i forbindelse med dette problem, som de fleste flyselskaber ikke undskylder - men nærmest praler med.
Det tager mig to dage at nå frem til Parlamentet. Når jeg hører om alle disse direkte flyforbindelser fra London hos Air France, der bliver aflyst, har det ingen betydning for en person, der vover at bo i det nordlige Skotland, og som samtidig er politiker i Parlamentet. Jeg anmoder hr. Kinnock om at forsøge at løse dette problem.

Van Dam
Hr. formand, af en undersøgelse foretaget af Kommissionen fremgår det, at lufthavnsafgifterne i Fællesskabet er for høje i forhold til udgifterne i forbindelse med de ydede tjenester. De er endda diskriminerende og uigennemsigtige. Denne undersøgelse foretaget af Kommissionen bekræfter den uafhængige undersøgelse foretaget af Cranfield University med den konklusion, at lufthavnsafgifterne er 40 % højere i Unionen end i USA.
Der er derfor bestemt anledning til forslaget om at basere lufthavnsafgifterne i Unionen på samme behandling for samme service, knytte afgifterne til de afholdte udgifter og gøre dem gennemsigtige. Jeg har dog indvendinger imod den måde, hvorpå Kommissionen udformer disse principper. Således er formuleringen »i rimeligt forhold til omkostningerne« for vag. Desuden er det medlemsstaterne selv, som bestemmer, hvad et rimeligt forhold er. På denne måde vil lufthavnsafgifterne ikke hurtigt afspejle de virkelige omkostninger.
Jeg er heller ikke glad for den af Kommissionen tilladte differentiering på grundlag af eksterne omkostninger. Jeg tilslutter mig helhjertet princippet med at vælte miljøudgifterne over på brugeren. Men så bør Kommissionen jo først angive rammer for beregningsmåden for at undgå vilkårlighed. Jeg ser derfor frem til en grønbog med titlen »Mod ærlige og hensigtsmæssige priser inden for lufttransporten«.
Kommissionen kan således i nogen grad bebrejdes udformningen af principperne, men Udvalget om Transport og Turisme synes slet ikke at tage dem alvorligt. Det nationale lufthavnsnet, som Transportudvalget anmoder om, gør det umuligt, at brugerne betaler for benyttelsen af installationer og tjenesteydelser. Det foreslåede system betyder krydssubsidier mellem lufthavnene. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik skriver med rette i sin udtalelse, at dette ville forstyrre konkurrencen mellem lufthavnene endnu mere.
Transportudvalget krænker også princippet om samme behandling for samme tjenesteydelser, hvis det i ændringsforslag nr. 10 tillader perifere medlemsstater at skelne mellem indenrigs- og udenrigsflyvninger. Hvordan rimer det med det indre marked?
Også på dette punkt kan jeg udmærket tilslutte mig Økonomiudvalgets udtalelse. Dette udvalg skriver, at det ved fastsættelsen af lufthavnsafgifterne ikke må spille nogen rolle, om det drejer sig om en indenrigsflyvning, en flyvning inden for Unionen eller en flyvning fra et tredjeland.

McMahon
Hr. formand, lufthavne er meget vigtige for Unionens økonomi, og regionale lufthavne er yderst vigtige. I mit eget land, Skotland, viste en ret vigtig statistik i en undersøgelse om beskæftigelse, velstand og økonomiske aktiviteter, der er genereret af lufthavne, hovedsageligt inden for turisme, at GBP 1, 4 milliarder kom fra aktiviteter i lufthavnene Glasgow, Edinburgh og Aberdeen. 20.000 lufthavns- og turistrelaterede arbejdspladser er involverede.
Regionale lufthavne er derfor af stor betydning inden for Unionen. Betænkningen, som vi drøfter her, omhandler spørgsmålet om afgifter, og jeg er enig med hr. Megahy om, at betænkningen har mange fejl. Kommissionens oprindelige forslag er helt klart bedre, og den endelige betænkning er noget rod og bør ændres.
Det vigtigste er spørgsmålet om perifert beliggende nationer, som nogle af mine kolleger har nævnt. Ligesom fru Ewing mener jeg, at det burde være perifert beliggende lufthavne, for hvis vi ser på spørgsmålet om den nedre grænse, som PPE stemte for i udvalget, ville dette betyde, at mindre lufthavne, som hr. Hume, fru Ewing og hr. Gerry Collins bruger, ville være dækket af lovgivningen. Disse er alle mindre lufthavne, men meget vigtige for deres regioners økonomi. Det er vigtigt, at vi går ind for den højere grænse, som De Europæiske Socialdemokraters Gruppe foreslår.

McIntosh
Hr. formand, jeg er glad for at kunne sige, at jeg støtter hr. Väyrynens betænkning og Kommissionens forslag. Det er helt klart, at sådan et direktiv er påkrævet, men direktivet bør ikke pålægge begrænsninger på kommerciel drift af lufthavne eller unødvendige administrative byrder på lufthavne eller på dem, der forvalter disse.
Det er meget vigtigt at hæve servicestandarderne, men at lade lufthavnene tage beslutning om erhvervsmæssige spørgsmål i samråd med både flyselskaberne og andre relevante forbrugerorganisationer. Det væsentligste spørgsmål, som jeg gerne vil understrege over for både Kommissionen og ordføreren, er, at grænsen for gennemførelse i direktivet, især i forbindelse med passagerer, er for lav. Grænsen for passagerer bør mindst ligge på 1 million passagerer. I direktivudkastet er der efter Parlamentets opfattelse ikke taget tilstrækkelig højde for gennemskuelighed af forvaltningen i lufthavne og samråd med brugerne.

Simpson
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med hans arbejde, som jeg ved har været vanskeligt og teknisk.
Vi har et stort problem, når vi taler om luftfart, især når det drejer sig om lufthavnsafgifter, for flyselskaberne mener altid, at lufthavnene pålægger for store afgifter, og lufthavnene mener, at flyselskaberne altid vil have alting billigt. Sådan er det inden for luftfartsindustrien.
Jeg vil gerne sige til de medlemmer, der har udtalt sig, at det altid er let at se på de nationale situationer, men i hele dette spørgsmål må vi se på den europæiske situation, og se, hvad vi kan gøre for at forsøge at udjævne de store forskelle i lufthavnsafgifter. Husk på, at det er en betænkning om lufthavnsafgifter og ikke en betænkning om de problemer, som medlemmer oplever i forbindelse med at nå fra punkt A til punkt B til et mandagsmøde i Strasbourg. Det er vigtigt at have gennemskuelighed i forbindelse med lufthavnsafgifter, men vi skal sikre, at lufthavnene ikke udnytter deres position, og at flyselskaberne - især de store nationale flyselskaber - ikke misbruger deres position.
Regionale lufthavne er vigtige, især i perifert beliggende områder, og derfor tror jeg, at krydssubsidiering, hvis denne er gennemskuelig, er acceptabel inden for en national lufthavns net.
Jeg er enig med min kollega hr. Megahys analyse af, at det, der er kommet fra udvalget, ikke blot er uacceptabelt, men efter min opfattelse ubrugeligt. Derfor har PSE-gruppen fremsat ændringsforslag til afhjælpning af denne situation.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg er ordføreren, hr.Väyrynen, meget taknemmelig for hans grundige arbejde og samarbejdsvillige holdning. Jeg ville ønske, at jeg kunne være lige så samarbejdsvillig, når jeg skal besvare de forskellige interessante spørgsmål, der er fremkommet i løbet af forhandlingen, især fra fru Ewing. Hvis jeg ikke svarer, er det ikke, fordi hun ikke er trængt igennem - det gjorde hun for længe siden - men simpelthen på grund af tidsmangel. Jeg vil derfor skrive til hende vedrørende alle de spørgsmål, hun rejste.
Dette forslag skal fastsætte de tre internationalt anerkendte principper for relation til omkostninger, gennemskuelighed og ikkeforskelsbehandling som basis for opkrævning af afgifter for anvendelse af lufthavne i Unionen, og jeg er naturligvis glad for, at Udvalget om Transport og Turisme deler disse mål.
For tydelighedens skyld tager jeg hvert ændringsforslag efter tur. Under forudsætning af nogen omformulering kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 4 og 6. Ændringsforslag 5 henviser til konceptet om net, men den største begrundelse for disse net - sammenhæng - mangler i ændringsforslaget, og jeg må derfor forkaste det. Det glæder mig, at der er konsensus - selvom man kunne forledes til at tro, at der ikke er, når man lytter til forhandlingen om fastsættelse af antallet 1 million passagerbevægelser som en generel grænse for anvendelse af hovedprincipperne, og jeg kan acceptere dette som en del af ændringsforslag 8.
Den nye henvisning til net i artikel 1 er imidlertid malplaceret, som udvalget selv har erkendt i senere ændringsforslag ved at behandle spørgsmål om krydssubsidiering og net hver for sig. Så den del af ændringsforslag 8 samt ændringsforslag 18 må forkastes.
Under forudsætning af nogen omformulering, men med undtagelse af henvisningen til fragtfaciliteter i definitionen af lufthavnsafgifter, kan ændringsforslag 9 og 21 accepteres.
Et af de vanskeligste spørgsmål i dette forslag omhandler naturligvis betingelserne for krydssubsidiering mellem større og mindre lufthavne inden for samme net som omhandlet i artikel 4 i udkastet til direktivet og i ændringsforslag 10, 20 og 26. Kommissionen accepterer naturligvis idéen om at definere net. Med hensyn til disse ændringsforslag kan Kommissionen dog ikke acceptere idéen om, at mulighederne for subsidiering - det vil sige opkrævning af afgifter, der er højere end normalt, i større lufthavne - skal være åbne uden sikkerhed eller betingelser for krydssubsidiering. Sådan en praksis kan naturligvis føre til misbrug.
Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere idéen om helt at udelukke disse praksisser eller at begrænse dem til indenrigsruter. Praksisser med tydelig og gennemskuelig krydssubsidiering kan være vigtige og i nogle tilfælde gavnlige for de fleste flyselskaber i alle større lufthavne, da alle flyselskaber modtager passagerer fra flyruter, der ganske enkelt ikke ville eksistere, hvis ikke der var mindre lufthavne. Endvidere ville en begrænsning af krydssubsidiering modsige selve princippet om ikke-forskelsbehandling.
Med hensyn til graduering af afgifter kan jeg acceptere idéen om, at miljøafgifter kun løser lokale problemer - og det er jo kernen i vores forslag - men jeg kan ikke acceptere ændringsforslag 11, da det kun vedrører specifikke og håndgribelige miljømæssige omkostninger. Som Parlamentet ved, anvendes graduering af afgifter i mange lufthavne som styreinstrumenter i forbindelse med mindskelse af støj, forurening eller overbelastning, og det er en praktisk måde at sikre, at brugere betaler for de belastninger, de pålægger, og det udstyr, de har valgt at anvende. I henhold til forslaget skal disse varierende afgifter være indtægtsneutrale og ikke en kilde til yderligere indkomst for lufthavne, så brugernes interesse beskyttes via et gennemskueligt og retfærdigt system. Principielt kan jeg imidlertid acceptere klarlæggelsen af rabatter.
Med hensyn til artikel 6 i vores forslag, der omhandles i ændringsforslag 12, kan jeg acceptere nogle tekstmæssige klarlæggelser, men ikke støtte bestemmelserne om, at alle lufthavne skal afgive oplysninger i et standardformat. Som Parlamentet ved, er vores forslag ikke udarbejdet for at harmonisere lufthavnssektoren i Europa, men for at sikre klarhed og gennemskuelighed i forbindelse med fastsættelse af afgifter.
Med hensyn til artikel 7 om samrådsprocedurer anmodes der om en uafhængig voldgiftsret. Der er imidlertid et lovmæssigt problem med denne type myndighed, da den kunne træde i stedet for et nationalt retssystem og være den endelige fortolker af Fællesskabsret. Kommissionen kan ikke acceptere dette, selvom jeg må sige, at vores største bekymring i forbindelse med denne artikel er voldgiftsret, og størstedelen af ændringsforslaget er en absolut nødvendig klarlæggelse af vores oprindelige tekst.
Ændringsforslag 14, 15 og 24 omhandler timing med henblik på en reduktion af tidsplanen for gennemførelse af direktivet med to år. Jeg kan kun sige, at vi har fastlagt datoerne, så de ikke falder sammen med gennemførelsen af groundhandling-direktivet. Ved nærmere eftertanke er jeg sikker på, at Parlamentet kan se, at det er den mest praktiske løsning.
Jeg kan hurtigt gennemgå de resterende ændringsforslag. Jeg kan acceptere ændringsforslag 16, 17, 22 og 23, men ændringsforslag 19 må jeg forkaste, da formuleringen af ikke-forskelsprincippet er uacceptabel. Endelig må jeg forkaste ændringsforslag 25, da formålet med direktivet ikke er at straffe transportsektoren, men at etablere en ramme, der garanterer visse grundprincipper.
De foreslåede ændringsforslag har generelt været meget konstruktive, selv i sager, hvor jeg ikke har kunnet acceptere dem. De fokuserer især på resultater, som vi vil opnå med direktivet, og jeg er taknemmelig for de udtrykte holdninger. Jeg kan kun håbe, at Rådet vil have samme positive og konstruktive holdning som Parlamentet. Jeg er ordføreren og dennes kolleger taknemmelig og beklager ventetiden i forbindelse med svaret, men det er vel uundgåeligt, når det drejer sig om detaljerede ændringsforslag om et teknisk emne.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Parkeringskort for handicappede
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0098/98) af Megahy om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Rådets henstilling om parkeringskort for mennesker med handicap, samt Rådets begrundelse herfor (C4-0033/98-95/0353(SYN)).

Megahy
Hr. formand, der er millioner af handicappede mennesker i hele Den Europæiske Union, og mange af dem er afhængige af transport med bil. Alle medlemsstater har parkeringsfaciliteter til sådanne personer i form af parkeringskort til handicappede. Reglerne for anvendelse af disse kort fastsættes af medlemsstaterne. I denne henstilling respekteres helt korrekt retten hertil.
I en Europæisk Union under udvikling skal handicappede have samme muligheder som andre europæiske borgere for at rejse frit omkring i hele Unionen. Denne henstilling gør det muligt for handicappede med parkeringskort. I øjeblikket er det f.eks. ikke sikkert, at et tysk eller britisk køretøj, der viser sit nationale kort og parkerer på de gule striber i Strasbourg eller Bruxelles, ville undgå at få en bøde eller blive slæbt væk. Når dette forslag træder i kraft, bør det ikke længere kunne ske. Jeg siger »bør «, for vi kender alle til nidkære parkeringsvagter. Men nu vil der være et europæisk kort, som kan anvendes sammen med regionale eller nationale kort i en overgangsperiode fastsat af medlemsstaten.
Transportudvalget accepterer enstemmigt dette forslag og alle tilhørende detaljer. Jeg kan også sige, at den fælles holdning er en stor forbedring af den oprindelige henstilling, som blev forelagt før førstebehandlingen. De fleste af Parlamentets ændringsforslag er accepteret, enten ord for ord eller indholdsmæssigt. Vi har nu en henstilling, der understreger, at definitionen af handicap overlades til den enkelte medlemsstats kompetence. Henstillingen giver imidlertid også en bredere definition end før, så personer, hvis handicap kan føre til nedsat bevægelsesfrihed, omfattes.
Endvidere kan det nye europæiske kort ifølge henstillingen benyttes parallelt med eksisterende kort i en overgangsperiode. Dette er vigtigt for handicapgrupper i medlemsstaterne, der har arbejdet hårdt for anerkendelse af de eksisterende kort, og også for lokale myndigheder og andre organer, der bliver pålagt omkostninger, hvis kortene ændres for hurtigt.
Ifølge henstillingen skal der ved udstedelse af kortet gives oplysninger om anvendelsesbetingelser i de forskellige medlemsstater. Jeg mener, at det er vigtigt. Men allervigtigst er det, at den fælles holdning omfatter vores ændringsforslag til kortets format. Det oprindelige indregistreringsnummer er fjernet, så kortet nu henviser til en person og ikke blot et køretøj. Endvidere er adresse og fødselsdato fjernet fra bagsiden af kortet. Både Parlamentet og diverse handicapgrupper har foreslået dette af sikkerhedshensyn.
I Parlamentet er det min erfaring, at Rådets fælles holdning ikke altid er bedre end det oprindelige forslag, men i dette tilfælde forholder det sig sådan. Transportudvalget har støttet den fælles holdning enstemmigt. Da det er en henstilling og ikke et direktiv, har den naturligvis en svagere juridisk form. Jeg tror imidlertid ikke, at der er noget til hinder for, at en sag af denne type kan gennemføres hurtigt. Jeg ser det som et lille, men betydningsfuldt skridt i retning af anerkendelse af lige rettigheder for handicappede på unionsplan. Jeg ser frem til en hurtig gennemførelse af de forskellige medlemsstater i overensstemmelse med direktivet, så handicappede kan bruge deres standardkort i alle lande i Den Europæiske Union.

Schmidbauer
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne som det første takke kollega Megahy for hans udmærkede arbejde, for det er jo ikke så tit, vi har opnået det resultat, at Rådet overtager næsten alle Parlamentets ændringsforslag - i det mindste hvad indholdet angår. Det er vel et tegn på, at der er ydet et godt stykke arbejde.
Vi kan nu som modydelse vedtage Rådets fælles holdning ved andenbehandlingen og har så forhåbentlig omsider det europæiske parkeringskort for mennesker med handicap, som har været lovet i 20 år. Rådet har i sin udtalelse overtaget, at kortet kan benyttes uafhængigt af køretøjet, altså knyttet til personen og ikke til køretøjet, at adressen af sikkerhedshensyn ikke skal anføres på kortet, og at der samtidig med kortets udstedelse også udleveres information om brugen. Rådet foreslår også, at det europæiske kort kan anvendes parallelt med de nationale kort. Det er der mening i, i det mindste i en overgangsperiode.
Vi skal i denne uge også diskutere rapporten fra gruppen på højt niveau om den frie bevægelighed for personer. For de handicappede borgere er fri bevægelighed i grunden kun en drøm. Virkeligheden volder dem endnu større problemer, og der er for dem et endnu større antal forhindringer end for de såkaldte normale borgere. Måske giver dette europæiske kort en mulighed for at rydde de første små forhindringer af vejen.
I min tale i december 1996 under førstebehandlingen af betænkningen kritiserede jeg, at dette kort egentlig er at stikke folk blår i øjnene, og det er jeg nødt til at bekræfte igen i dag. For det er stillet de enkelte stater frit, om de vil indføre det, og det gælder stadigvæk kun i henhold til de pågældende staters respektive bestemmelser, og disse er ikke harmoniseret. Alligevel er kortet et første skridt i den rigtige retning, og jeg håber, det vil blive til fordel for alle.

Koch
Hr. formand, mine damer og herrer, for kun få dage siden foranstaltede jeg en kongres om emnet »for at handicappede mennesker kan få plads i vores midte«. Det var ganske interessant at se, hvor stor betydning der blev tillagt det synspunkt, at handicappede mennesker rent faktisk diskrimineres i forbindelse med rejser i EU på grund af, at der ikke findes et europæisk parkeringskort. Emnet forøgelse af mobiliteten ved stadig bedre tekniske foranstaltninger på den ene side og en vis usikkerhed angående rettigheder og pligter som trafikant EU på den anden side blev hurtigt et centralt punkt i diskussionen. Der blev her også givet udtryk for de berørte personers bekymring for overregulering, men også frygt for, hvorvidt deres ønsker og forhåbninger, som jeg som deres talsmand i Bruxelles fremfører, overhovedet bliver set og hørt på fællesskabsplan.
Jeg anbefaler at vedtage den nu foreliggende fælles holdning uden forbehold. De af Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen, som er vigtige for mig, er overtaget enten ordret eller indholdsmæssigt. Af særlig vigtighed er her efter min opfattelse følgende: For det første afgørelsen til fordel for en personrelateret og imod en køretøjsrelateret løsning. For det andet den særlige hensyntagen til sikkerhedsaspekter med henblik på beskyttelse af indehaverens personlige data og for det tredje, at vores krav om subsidiaritet, tæthed ved borgerne og gennemsigtighed udgør et reelt grundlag, idet på den ene side fællesskabsmodellen kan benyttes som supplement til allerede eksisterende regionale eller nationale kort, og på den anden side udstedelsen af denne nye model er sammenkoblet med en pligt til at informere om betingelserne for anvendelse af parkeringskortet i de enkelte medlemsstater. Betingelserne for adgang til et sådant parkeringskort er desværre ikke harmoniseret i henstillingen.
Desuden og netop fordi jeg kommer fra en by, som i 1999 skal være Europæisk Kulturhovedstad, nemlig Weimar, anbefaler jeg medlemsstaterne at gennemføre dette direktiv hurtigt, for at handicappede mennesker også reelt snart får adgang til pladsen i vores midte.

Van Dijk
Hr. formand, det ville have tjent til Den Europæiske Unions ære, hvis den kunne have truffet beslutning om et parkeringskort til handicappede på mindre end 20 år. Og så taler vi ikke engang om et stykke lovgivning, som foreskriver noget, men om en henstilling. Hr. formand, Den Europæiske Union har overordentlig stor brug for, at almindelige mennesker, som kæmper med alle mulige problemer, kan have tillid til denne Union. Vi må virkelig spørge os selv, om det, hvis det bliver ved henstillingen, og hvis det ikke vil føre til harmonisering af dette parkeringskort, vil fremme Unionens troværdighed. Jeg synes egentlig, at det er uforståeligt, at medlemsstaterne ikke har været i stand til sammen med Parlamentet og Kommissionen hurtigt og ordentligt at klare denne simple, nemme sag med hensyn til harmoniseringen af parkeringskortene for handicappede. Jeg synes ærligt talt, at det er en skændsel. Jeg håber, at vi får dette kort, og selvfølgelig er også min gruppe enig i hr. Megahys betænkning.

Camisón Asensio
Hr. formand, jeg er fuldstændig enig med ordføreren i, at dette er et væsentligt emne, netop på grund af den sociale dybde i det forslag, der er forelagt her i dag. Jeg glæder mig derfor over, at Rådet i sin fælles holdning har indtaget den ikke så sædvanlige holdning at acceptere størstedelen af Parlamentets ændringsforslag og især dem, der drejer sig om, at kortet bør tilhøre indehaveren og ikke det konkrete køretøj, eller det andet ændringsforslag, der fjerner adresse og fødselsdato, tydeligvis af sikkerhedsgrunde.
Det er også meget positivt at konstatere, at det accepteres, at definitionen af kapacitet bør udvides, at brugen bør være parallel med andre kort, der allerede er i brug i nogle stater, og tilgængeligheden til information, som bør gives i det øjeblik, kortet udstedes.
Som andre talere også har sagt, beklager vi også og på trods af den sociale dybde i forslaget det, som ordføreren kalder juridisk svaghed, nemlig at det kun drejer sig om en henstilling. Vi tror, at det ville have kunnet betale sig at lægge en mere vægtig juridisk grund i betragtning af - og jeg insisterer - den store sociale betydning. Vi støtter imidlertid forslaget som fremlagt for denne forsamling og lykønsker naturligvis ordføreren.

Flynn
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Megahy og alle de personer, der har bidraget til forhandlingen. Som medlemmerne ved, har alle medlemsstater særlige parkeringsfaciliteter til personer med nedsat bevægelsesfrihed, der på grund af deres tilstand ikke kan anvende offentlige transportmidler og er afhængige af muligheden for personlig individuel parkering. Retten til disse særlige parkeringsfaciliteter demonstreres ved fremvisning af et parkeringskort for handicappede i køretøjet. Udformningen af disse parkeringskort varierer dog meget i medlemsstaterne, og det kan skabe problemer, når brugerne af kortet befinder sig i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor kortet er udstedt.
Variationerne af kortet gør det vanskeligt for parkeringsvagterne at vide, om en person har ret til de særlige parkeringsfaciliteter eller ej. Derfor forpligtede Kommissionen sig i sit sociale handlingsprogram på mellemlangt sigt at fremsende et udkast til henstilling til medlemsstaters gensidige anerkendelse af parkeringskort for mennesker med handicap. Ud over den gensidige anerkendelse af kort, der er udstedt i individuelle medlemsstater, foreslog Kommissionen, at der skulle være et standardiseret parkeringskort inden for Fællesskabet, og detaljerne for udformningen af et sådant kort er beskrevet i henstillingen. Henstillingen er behandlet af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, Udvalget om Regionalpolitik og Parlamentet. Under førstebehandlingen den 13. december 1996 forelagde Parlamentet adskillige ændringsforslag til Kommissionens forslag. Kommissionen accepterede med glæde de fleste forslag og vedtog på min anbefaling et ændret forslag den 4. marts 1997. Rådet tog endvidere højde for Parlamentets ændringsforslag ved vedtagelse af den fælles holdning om henstillingen den 18. marts 1997. Siden da har Parlamentets Udvalg om Transport og Turisme på mødet den 17. marts enstemmigt accepteret vedtagelse af den fælles holdning. Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og især ordføreren, hr. Tom Megahy, for den positive reaktion og stærke støtte til forslaget.
Rådets endelige vedtagelse af henstillingen vil naturligvis sikre, at mennesker med handicap kan drage fordel af parkeringsfaciliteter overalt i Europa. Dette vil give disse mennesker større bevægelsesfrihed og dermed bedre muligheder for beskæftigelse, indkøb og fritidsaktiviteter. Et lille, men efter min opfattelse vigtigt skridt i retning af fjernelse af forhindringer, der står i vejen for fuld deltagelse i det europæiske samfund. Det har taget lang tid, men nu kan vi endelig lade emnet hvile, og jeg vil gerne takke alle, der har gjort dette muligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kontrolapparatet inden for vejtransport
Fomanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0119/98) fra Udvalget om Transport og Turisme om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport og direktiv 88/599/EØF om gennemførelse af forordningerne (EØF) 3820/85 og 3821/85(Ordfører: Wijsenbeek).

Wijsenbeek
Hr. formand, Transportudvalget har sendt mig haltende ind på plenarmødet som ordfører. Jeg ved godt, at det somme tider er svært med alt det rejseri, som vi skal foretage, og flyene eller togene, som ikke er der, men det er alligevel i det mindste mærkværdigt, at den forsinkede ankomst af tre medlemmer, to fra UPE og et fra PSE, medens afstemningen fandt sted, ændrede flertallet for denne betænkning. Det viser altså også, at betænkningen er overordentlig kontroversiel, og at der er mulighed for forskellige meninger om den, for der var næsten stemmelighed.
Hvad drejer det sig om? I virkeligheden er der endda tale om noget nyt. I hvert fald har jeg endnu aldrig oplevet noget lignende. Kommissionen havde fremsat et forslag, der sigtede mod en forbedring af det eksisterende kontrolinstrument, den klassiske fartskriver, med tilføjelse af ekstra apparatur, hvori et førerkort blev anbragt.
Parlamentet var derefter under førstebehandlingen med det størst mulige flertal af den opfattelse, at også bordcomputeren eller den digitale fartskriver indebar en forbedring af det klassiske instrument og simpelthen skal kunne bruges i stedet for dette klassiske instrument. Jeg må sige Dem, at jeg syntes, at det var et ganske acceptabelt forslag. Jeg syntes, at det var en pæn tilføjelse fra Parlamentets side, og selv Kommissionen var enig heri.
Derefter bestemmer Rådet i den fælles holdning, at udelukkende bordcomputeren må bruges i nye biler. Rådet gjorde dette med fjorten stemmer for og en, der hverken stemte for eller imod. Egentlig kan Parlamentet godt tilslutte sig denne fælles holdning, det er den hidtil mest moderne teknik, som nu anvendes. Alligevel rejser der sig i denne forbindelse to problemer.
For det første vedrører det tilpasningen og kontrollen i de øvrige AETR-lande, som endnu ikke er medlem eller ikke vil blive medlem af EU. Med hensyn til AETR har Transportudvalget stillet et ændringsforslag, og det kunne godt tænkes, at det resulterer i, men det får jeg nok at høre om lidt af kommissæren, at vi alligevel bliver nødt til at acceptere noget af det gamle apparat.
Det andet problem vedrører »retrofit«. Jeg synes personligt, at det er uacceptabelt, at netop de gamle lastbiler, som jo ifølge erfaringerne overtræder køre- og hviletiderne mest, i al evighed får lov at køre videre med det gamle apparat, som er sårbart over for svig. Og så siger mange, at problemet er løst om fem eller syv år, men det er jo stadig fem til syv år, og så genbruges disse biler for det meste også, ofte i medlemsstater omkring Middelhavet.
Nu kommer jeg alligevel lige tilbage til det, der halter ved mit forslag. I de første tre ændringsforslag samt i fru Langenhagens ændringsforslag, 19 til og med 22, forekommer også 1A-forslaget og henvisningen til det dertil hørende bilag, de er i øvrigt ikke optaget, lige så lidt som bilaget er optaget. Det siger sig selv, at jeg overlader det til Parlamentets kloge vurdering, om man vil acceptere fru Langenhagens forslag, men jeg vil i hvert fald selv som ordfører efter afstemningen om forslag 2 og 4 rejse mig op og sige, hvordan den videre logiske rækkefølge så bør være i afstemningens videre forløb.
Jeg vil gerne af kommissæren høre noget om »retrofit« og AETR, men jeg synes også, at kommissæren i hvert fald skylder os nogle mere indgående oplysninger om hele artiklens oprindelse og grundlag, nemlig en ny ordning for køre- og hviletider. For vi taler nu kun om kontrolinstrumentet, og i virkeligheden skal ordningen for køre- og hviletider kontrolleres ved hjælp af dette, som skal ændres. Kommissionen er i færd med at overveje det, men jeg synes, at de to skal gå hånd i hånd.
Jeg kommer nu til mine konklusioner. Vi er overraskede, ikke engang ubehageligt, over den fremadstræbende fælles holdning. Vi må se på, om vi nu fortsætter med at overveje begge muligheder, 1 A og 1 B, eller om Parlamentet udelukkende fortsætter med 1 B. Men hvad der end sker: Transporten vil i hvert fald blive og skal blive mere sikker og mere social som følge af dette forslag, uanset hvordan det ender.
Til sidst vil jeg gerne takke kommissæren mange gange for hans samarbejdsvilje, men i særdeleshed dem i GD VII, som har hjulpet den simple jurist, som jeg jo er, med at beherske dette vanskelige, tekniske emne.

Castricum
Hr. formand, nu hvor hr. Wijsenbeek har skitseret den tekniske baggrund så fortræffeligt, kan jeg nøjes med en mere politisk betragtning. Det synes så enkelt. Lastbiler over en bestemt vægt og busser med et bestemt antal siddepladser har i årevis skullet være udstyret med et apparat, som registrerer køre- og hviletiderne. Det er et flot stykke teknik, som i løbet af de foregående årtier hele tiden er blevet forbedret af dygtige mennesker, dog først og fremmest i deres egne øjne dygtige virksomhedsledere. Chauffører, for øvrigt med undtagelse af de gode - det understreger jeg - styrer ofte bogstaveligt talt teknikken. Myndigheder, som tager sig selv alvorligt, forsøger at gøre noget ved det. Det synes enkelt, men De forstår nok, at hver har sin mening, og at det er svært at rede trådene ud.
Ordføreren, hr. Wijsenbeek, har mere eller mindre peget i retning af den digitale tidsalder. Det roser vi ham for. 14 medlemsstater kunne derefter vælge et entydigt fremskridt, kommissæren og Udvalget om Transport og Turisme tilsluttede sig dette, selvom vi er nødt til at afvente afstemningerne for at se, om det også sker på dette plenarmøde. Men det har hr. Wijsenbeek allerede sagt noget om.
Hr. formand, avisen Frankfurter Allgemeine Zeitung skrev allerede i sidste måned nostalgisk om det gode gamle diagramark, som vil blive skiftet ud med et digitalt system i år 2000, og nævner også, at den tyske industri er parat til det. Kinsel havde netop som den første foreslået en 1 B-løsning. Hvis det er nødvendigt, stod der i samme artikel, kan man også stadig hente 1A-løsningen ud af skabet.
Det er på denne baggrund også beroligende, at teknikken for den digitale fartskriver åbenbart ikke længere er noget problem. Det fremgår ikke blot af denne artikel, men jeg siger det også, fordi jeg går ud fra, at Kommissionen og Rådet er kloge kolleger, der er omgivet af overordentlig megen ekspertise, som selvfølgelig ikke kan tillade sig nogen fejltagelser på dette punkt, den tekniske gennemførlighed af det forslag, som nu foreligger. Efter at alt dette er sagt, vil jeg ikke glemme, at der også i vores kreds hersker tvivl om det valg, der er foretaget, navnlig også på de punkter, som ordføreren netop nævnte. Jeg håber helhjertet, at denne tvivl i de kommende år vil blive fjernet gennem praksis. Den brede støtte, som der synes at være til stede til overgangen til den digitale tidsalder, bør ikke længere bringes i fare.
I stedet for at undersøge tidspunktet, hvor den nye digitale fartskriver vil og kan blive indført, bør vi snarere undersøge nye forslag med hensyn til en effektiv og mere harmoniseret kontrol. Inden det seneste nederlandske formandskab blev håndhævelsessystemet inden for Unionen kortlagt på initiativ af det nederlandske kontrolorgan, den nationale trafikinspektion. Hvad vi allerede vidste fra de ofte stærkt forsinkede rapporter fra Kommissionen, blev bekræftet. På papiret er reglerne de samme, men det er også det hele. Man er i for ringe grad klar over, hvor meget tanken om det indre markeds samlede Europa herved udhules. Hvordan ærlige virksomhedsledere og de chauffører, der overholder reglerne, hver dag kan føle sig krænket, også af myndigheder, som ikke er i stand til eller har viljen til at skille fårene fra bukkene.
Hr. formand, under rådsmødet, hvor den fælles holdning blev vedtaget, anmodede Rådet Kommissionen om at forelægge en beretning, om nødvendigt ledsaget af passende forslag, om effektiviteten og ensartetheden af den kontrol, som medlemsstaterne foretager. Dette »om nødvendigt« havde efter min mening ikke behøvet stå der. Jeg går derfor ud fra, at Kommissionen hurtigt vil fremsætte forslag. Oven i købet er det i høj grad et spørgsmål om, hvilken mening der er med en ny fartskriver, hvis alt bliver ved det gamle med hensyn til håndhævelse i praksis.

Langenhagen
Hr. formand, hvad ligger der bag? Kommissionen forelagde i 1994, altså for fire år siden, et forslag, som i øget grad tager hensyn til færdselssikkerheden generelt og de sociale forskrifter for langturschauffører i særdeleshed, nærmere bestemt ved at indføre en ny fartskriver, fordi den hidtil gældende anses for alt for nem at manipulere med. Egentlig er det ganske enkelt. Alle implicerede, hvad enten det drejer sig om chauffører, fagforeninger, vognmandsfirmaer og trafikanter, som jeg har udspurgt, går ind for en forbedring. Denne forbedring forelagde Kommissionen os også i sit særdeles fornuftige forslag fra juli 1994, men så ville Parlamentet have mere. Ved førstebehandlingen i sommeren 1995 stemte Parlamentet ikke kun for et mindre manipulerbart apparat, men samtidig for, at der skulle udvikles en super-blackbox med omfattende infrastruktur hos virksomhederne og hos kontrolmyndighederne.
En global styring af vognparken burde ikke længere være en vision. To år senere - så sent som 1997 - fik vi så forelagt Rådets fælles holdning. Denne er i mange henseender utilstrækkelig. Jeg spørger Dem og Rådet, hvordan det er kommet dertil, at dette, Rådet, i sidste ende kun har stemt om super-blackbox'en og ikke samtidig også om vores tilstrækkelige, omkostningseffektive, solide, gennemførlige og acceptable løsning, som er foreslået af Parlamentet. Hvem har her fejet noget ind under gulvtæppet, og hvorfor?
Da jeg hørte om Rådets beslutning, troede jeg, jeg drømte, og jeg håber stadigvæk, at det hele kun er en fejltagelse, og at denne fejl ikke også yderligere følges op af Parlamentet i morgen. Jeg går ind for en moderne færdselssikkerhed støttet på teknologi, men hver virksomhedsejer skal på vores frie marked selv afgøre, om han vil have en superbox eller den lige så attraktive såkaldte forbedrede løsning.
Virksomhedsejeren ved dog til syvende og sidst bedst selv, hvor mange omkostninger han kan byde sig selv og sin virksomhed. Hvis Rådets fælles standpunkt bliver til virkelighed i morgen, vil den hidtidige manipulerbare fartskriver og den nye superbox, som indtil i dag ikke er klart defineret, og hvis lovkraft heller ikke er efterprøvet, det vil sige det gamle og det nye apparat, altså eksistere side om side i ti år eller længere. De to apparater har intet til fælles. Tværtimod tilskyndes der til, at en chauffør stiger fra et gammelt køretøj over i et nyt, fordi han ved, at de to kontrolapparater ikke kan sammenlignes med hinanden, og at han ikke kan drages til ansvar for manglende overholdelse af køre- og hviletiderne.
Når Rådet med 14 stemmer mod 1 har udtalt sig imod den fornuftigste løsning men til fordel for superbox'en, så betyder det, at man overhovedet ikke ønsker en øget kontrol og dermed heller ikke en forbedret færdselssikkerhed. Eller hvordan ser De på det, mine damer og herrer? Jeg håber, at vores afstemning i morgen ikke bliver til et mareridt, og at vi stemmer som ved førstebehandlingen, for jeg mener som De, hr. Wijsenbeck, at den rigtige løsning hedder 1A og 1B.

Santini
Hr. formand, jeg troede, at jeg ville være den eneste, der ikke sang med i koret, men fru Langenhagen foregreb min holdning ved at indføje visse elementer af forsigtighed i forbindelse med denne stimulerende teknologiske nyskabelse. Som alle de teknologiske nyskabelser medfører også denne visse konsekvenser af økonomisk art, og derfor bør vi være forsigtige. Der er således fare for, at vi i dette tilfælde kan komme til at favorisere en part, nemlig fabrikanterne af disse nye apparater, og samtidig også en bekymring hos den anden part, nemlig dem, der skal købe apparaterne, selvom de endnu ikke har fuld sikkerhed for ikke alene, om de fungerer, men også om troværdigheden af de kontroller, som man kan udføre med disse apparater.
Transporterhvervene, og ikke kun de italienske, har allerede udtrykt alvorlig bekymring over en investering, der kan føre til en underskudsforretning, for så vidt som den skal fornyes, endda med korte mellemrum. Vi er ikke modstandere - jeg personligt og til dels også min gruppe - af indførelsen af 1B-apparatet, men vi ønsker en form for gradvis indførelse, også fordi ikke alle er enige om resultaterne af de hidtil gennemførte prøver. Derfor foreslår vi, at man indfører en overgangsperiode, en slags frit valg, først til medlemsstaterne og siden også til virksomhederne i disse medlemsstater, om, hvorvidt de ønsker at anvende dette nye apparat eller foretrækker at beholde 1A-apparaterne, der så vil blive tilføjet en digital læsningsenhed, i det mindste for en nærmere fastsat periode.
Der er øjensynligt nogenlunde samme udgifter forbundet med begge muligheder, men den første - tilføjelse af en digital læsningsenhed til det gamle system - giver i øjeblikket større sikkerhed, indtil vi venter på den officielle indførelse af 1Bapparatet.
Det er klart, at dette vil kunne komplicere kontrolsystemerne, og derved arbejdet for dem, der på vejene skal kontrollere ikke blot, om disse apparater virker, men også om dem, der anvender apparaterne, er ærlige. I dette tilfælde vil vi - i modstrid med hvad vi slog til lyd for i forbindelse med et tidligere indlæg om turismen - gå ind for subsidaritetsprincippet, der ikke alene må forsvares, men i dette tilfælde også anvendes, fordi der er tale om forsvar af princippet om retten til frit at vælge.
På et så følsomt område, som rammer inden for en sektor, der allerede er belastet af andre elementer, som f.eks. forhøjelsen af motorvejsgebyrerne, bør der være mulighed for, at dem, betaler udgifterne til denne reform, frit kan vælge.

Van Dam
Hr. formand, sagkyndige anser manglende overholdelse af reglerne for at være et af transportsektorens alvorligste problemer. Jeg deler den opfattelse, at dette problem ikke i første række forårsages af et mangelfuldt kontrolapparat, fartskriveren. Efterforskningsinstansernes mangelfulde funktion betragter jeg som hovedårsagen. Desuden er reglerne med hensyn til køretider utilstrækkeligt afpasset efter landevejstransportens kendetegn, og det fremmer overtrædelser.
Jeg er ikke desto mindre ligesom Rådet af den opfattelse, at fartskriveren som kontrolinstrument skal erstattes af én bordcomputer eller sort kasse. Fartskriverens teknik er forældet. Instrumentet er sårbart over for svig og kan i modsætning til bordcomputeren ikke bruges til at forbedre ledelsen af virksomheden. Hvis prisen på bordcomputeren desuden er den samme som prisen på fartskriveren, med eller uden chipkort, så er det nærliggende at vælge bordcomputeren.
Nu hvor Rådet også har valgt den, vil jeg ikke holde fast ved Parlamentets oprindelige valg, som under førstebehandlingen ville overlade det til transportvirksomhederne at vælge mellem en forbedret fartskriver eller en bordcomputer. Sideløbende anvendelse af tre systemer, traditionel fartskriver, digital fartskriver og bordcomputer, kan kun vanskeliggøre kontrollen.
Jeg beklager, at Rådet ikke har truffet beslutning om en »retrofit«. Ved indførelse af et nyt apparat er det uundgåeligt, at det gamle og det nye bruges sideløbende i nogen tid. Men Rådet skulle have fastsat en frist for brugen af fartskriveren. Nu vil vi i lang tid blive konfronteret med fartskivere i gamle lastbiler, som snart ingen mere kan læse, og ifølge ordføreren er det navnlig de gamle lastbiler, som overtræder køre- og hviletider. Et ændringsforslag fra mig om efter nogle år at gøre bordcomputeren obligatorisk, fik imidlertid utilstrækkelig støtte i Transportudvalget. Jeg vil hellere undvære en »retrofit« end have en »retrofit«, som betyder en opvurdering af den gamle fartskriver. Hvis Rådet allerede nu i 1998 med stort flertal foretrækker en bordcomputer, forekommer det mig tåbeligt i næste århundrede at udstyre gamle lastbiler med en teknologi, som faktisk allerede nu er forældet.

Lüttge
Hr. formand, hvem i dette Parlament tror egentlig stadig, at de krav, der er formuleret af kollega van Dam om forbedring og harmonisering af køre- og hviletiderne og forbedring af kontrolsystemerne, kan gennemføres? Jeg har været medlem af dette Parlament siden 1989, og siden da er dette krav blevet rejst gentagne gange. Vi ved, at kontrollen udføres ganske forskelligt i Den Europæiske Union. Jeg kan, set fra et tysk perspektiv, bestemt også bedømme dette ganske godt. Fordi det ikke fungerer og ikke vil komme til at fungere, skal vi have et forbedret kontrolsystem i køretøjerne.
Det digitale system er et rigtigt skridt, men det må ikke indføres, uden at de brugte køretøjer samtidig udrustes med chipkortet til chaufføren. Fartskriveren skal moderniseres, vi har de teknologiske muligheder herfor. De frister, der er nævnt her, nemlig indtil år 2003, er alt for lange. Desuden er begrænsningen for de køretøjer, der er indregistreret fra og med 1996, fuldkommen vanvittig, fordi vi helt præcist ved, at der i Central- og Østeuropa køres med 10 og 15 år gamle køretøjer, og de vil også køre en del år endnu.
Jeg skal endvidere gøre opmærksom på en anden ting, netop hvad situationen i de central- og østeuropæiske lande angår. I 1995 blev fartskriveren indført. Jeg mener, at det næsten er en overbebyrdning nu i ét skridt at foreskrive det digitale system for efter fem år at skifte til et nyt omkostningseffektivt system. Her ville mellemløsningen sikkert være mere acceptabel. Der opstår - eller kunne opstå - følgende paradoks: Eksempelvis ville nye køretøjer, som fra år 2000 er udstyret med det digitale system, eventuelt ikke mere kunne køre ind i de central- og østeuropæiske lande, fordi man dér ikke har de rigtige læseapparater, og politiet dér ikke er udrustet med de nødvendige instrumenter. Man er jo nødt til at forestille sig, hvilke udviklinger vi eventuelt står over for!
Den chance for at komme frem til en omfattende løsning, f.eks. med mellemtrin, hvad angår en bedre overvågning af køre- og hviletider og indførelse og gennemførelse af bedre sociale forskrifter, er ikke blevet udnyttet. Afslutningsvis, kollega Frits Castricum, følgende: Det er ikke kun den tyske industri, der er parat, men vi ved, at også virksomheder i Storbritannien, Holland, Italien og Frankrig er parate og har den tekniske og teknologiske know-how!

Stenmarck
Hr. formand, lad mig starte med at rette en tak til ordføreren, hr. Wijsenbeek, for det mangeårige arbejde, han har lagt i denne sag.
Spørgsmålet om fartskrivere går hånd i hånd med det uløste spørgsmål om køre- og hviletider. Med hensyn til det sidstnævnte venter Europa-Parlamentet stadig på Kommissionens forslag om, hvilke ændringer man anser for nødvendige. Det ville have været positivt, hvis vi havde fået mulighed for at behandle disse spørgsmål i en sammenhæng.
Det er nødvendigt at stille krav til fungerende udstyr i lastbilerne. Samtidig er det også vigtigt, at den teknik og de systemer, man har investeret i måske samtlige virksomheder i et land, også kan bruges i dets levetid. Alt andet ville være sløseri med ressourcer. Det ville være direkte urimeligt at kræve nysatsninger og nyinvesteringer i andre systemer for allerede hårdt belastede virksomheder. Det er en helt anden sag, at når der skal ske nyinvesteringer, så skal det ske i den bedste tilgængelige teknik og med systemer, som bliver ens for samtlige medlemslande.
Til det mere langsigtede arbejde hører også lovgivningen på dette område, når det gælder de medlemskabsforhandlinger, som nu skal startes, men også vedrørende bilaterale forhandlinger med tredjelande i Øst- og Centraleuropa. Det er i højeste grad værd at stræbe efter, at vi så småt får fælles regler både med hensyn til køre- og hviletider og med hensyn til tekniske systemer for fartskrivere. I et indre marked og i et i praksis grænseløst Europa samt set i et noget længere tidsperspektiv bliver dette nødvendigt.

d'Aboville
Hr. formand, det forslag, som vi har fået forelagt, tager sigte på at indføre et nyt måleapparat inden for vejtransport for at kontrollere førerens køre- og hviletid, sådan som ordføreren mindede om. Hvad forlanger man af denne nye fartskriver? Man forlanger, at den er fuldstændig pålidelig, at den ikke kan forfalskes, og at den er teknologisk udviklet, så man ikke sætter spørgsmålstegn ved den i de kommende år.
Det apparat, der foreslås i bilag Ib), opfylder disse krav til fulde. Det er nemlig et helt elektronisk apparat, hvis numeriske princip garanterer en total sikkerhed. Ydermere gør den det muligt at lagre information for en periode på 365 dage. Disse data er yderst værdifulde for virksomhedernes administration. Både de seriøse transportfirmaer og de ansvarlige chauffører er således tilfredse med dette apparat.
Der er dog nogle, der foretrækker en mellemløsning, nemlig den såkaldte 1A), der består i at tilslutte en enkel elektronisk kasse til de nuværende kontrolapparater, der, som alle ved, er nemme at manipulere med. Et af deres argumenter er de lavere omkostninger.
Jeg mener ikke, at de har ret. Faktisk ville omkostningerne ikke alene blive de samme, hvilket Kommissionens sagkyndige undersøgelser har fastslået, men det ville også kun dreje sig om et overgangssystem, der på længere sigt skal erstattes af en helt elektronisk enhed. Endelig ville vi navnlig ikke nå vores væsentlige mål, nemlig uforfalskeligheden, eftersom selve apparatets centrale del, fartskriveren, ville være den samme som den, vi kender i dag, og som netop ikke giver en tilstrækkelig sikkerhed på dette punkt.

Cornelissen
Hr. formand, på det sidste møde gik Parlamentet ind for at tage kraftigt fat på den manglende trafiksikkerhed. En del af de af os foreslåede foranstaltninger er bedre overholdelse af køre- og hviletiderne inden for lastbil- og bustrafikken. Dertil er der behov for bedre kontrol, idet apparatur, der ikke kan svindles med, kan hjælpe. Jeg har seks ganske korte spørgsmål til kommissæren.
For det første, er det rigtigt, at den digitale fartskriver, 1B i dokumenterne, i denne henseende er klart bedre end den forbedrede konventionelle fartskriver 1A. For det andet, er det rigtigt, at udviklingen af de to fartskrivertyper er således, at det ikke vil føre til forsinkelser, hvis type 1B gøres obligatorisk fra år 2000. For det tredje, hvad er sandt af nogle kollegers udtalelser om, at landene i Centraleuropa er rede til at medvirke til installeringen af 1A og ikke af 1B. For det fjerde, hvad er kommissærens mening om, at der ikke er nogen som helst bestemmelse med hensyn til eksisterende køretøjer? Hvor stor er risikoen for, at ærlige transportvirksomheder snart får konkurrence af transportvirksomheder, som kører med gammelt materiale uden en forbedret fartskriver. For det femte, har jeg forstået det ret, at chancen for nu på kort sigt endelig at nå frem til en beslutning er størst, hvis vi vælger 1 B, i betragtning af opfattelserne i Ministerrådet. For det sjette, det centrale spørgsmål til kommissæren, under henvisning til hr. Langenhagens indlæg, hvad er trafiksikkerheden og den ansvarlige sociale adfærd bedst tjent med?
Endelig afhænger resultatet, uanset hvad der vælges, af en ordentlig kontrol i alle medlemsstater.

McIntosh
Hr. formand, jeg vil gerne hilse hr. Wijsenbeeks betænkning velkommen og lykønske ham med det store arbejde. Jeg hilser især forslagets målsætning velkommen - den fælles holdning - nemlig at forbedre håndhævelsen af bestemmelserne om kontrolapparater. Vi er alle enige om, at den sociale lovgivning omkring erhvervschaufførers arbejdstider misbruges i høj grad under det nuværende system. Min bekymring er imidlertid, at der er for mange tvivlsspørgsmål vedrørende 1B. Jeg tror, at det vil være bedst at lade 1A og 1B fortsætte i mellemtiden.
Det er f.eks. ikke sikkert, at det tekniske udvalg når at færdiggøre den tekniske specifikation for digitale kontrolapparater i år. Jeg kan forstå, at Kommissionen måske kan blive nødt til at ansøge om en udskydelse af tidsfristen - medmindre Kommissionen her i aften kan modsige mig på dette punkt. Jeg mener, at Kommissionen og Rådet ligesom Parlamentet bør anerkende dette.
De tekniske krav i 1B er strenge. Køretøjets registreringsudstyr skal kunne oplagre data for et års køretid, og førerkortet skal kunne oplagre mindst 28 dages data. Desværre deler jeg ikke hr. Castricums tillid til, at ministrene vil løse dette i tide - det vil sige spørgsmålet om den tekniske specifikation. Vi er alle enige om, at det nuværende system baseret på kontrolapparater har fejl, der forhindrer effektiv håndhævelse af den eksisterende Fællesskabslovgivning vedrørende køretid. Den fornuftigste vej frem er at foreslå en overgangsperiode, hvor 1A og 1B fortsætter parallelt, indtil den nye teknologi - som vi alle er enige om skal være sikker og ikke kunne misbruges - er på plads.
Jeg håber meget, at Kommissionen og Rådet kan acceptere dette forslag.

Kinnock, Neil
Hr. formand, indførelsen af en ny generation af kontrolapparater er naturligvis en håndgribelig forbedring af vejsikkerheden, som flere medlemmer har nævnt i løbet af forhandlingen. Det er en forbedring af førernes sociale forhold og helt klart af konkurrencen inden for både vejtransport og mellem de forskellige former for vejtransport. Jeg er meget taknemmelig for Parlamentets store interesse og især for den enorme indsats, som ordføreren, hr. Wijsenbeek, har ydet.
Alle kan sikkert huske, at Parlamentet ønskede en ændring af Kommissionens oprindelige forslag i 1995 ved at tilføje muligheden for at indføre fuldt digitaliseret udstyr, det såkaldte 1B-forslag. Siden den første undersøgelse af teknisk formåen er der gjort et stort arbejde inden for de involverede sektorer, herunder håndhævelsesmyndighederne, arbejdsmarkedets parter og industrien, med det resultat, at Kommissionen og Rådet nu er overbevist om, at anvendelse af 1B alene er den rigtige fremgangsmåde. Vi lærer af vores erfaringer, og mange af Parlamentets indledende argumenter har været lærerige. Det vil ikke komme som en overraskelse, at jeg allerede var åben over for disse argumenter.
Kommissionen vil således ikke støtte ændringsforslagene til genindførelse af 1A. Selvom vi er enige om, at det ville være bedre end de nuværende kontrolapparater, er det en sammenstrikket løsning, der ikke udnytter den bedste teknologi og ikke giver samme fordele som 1B med hensyn til sikkerhed og fleksibilitet for brugerne. Ændringsforslag 1, 2 4 og 19-22 kan derfor ikke accepteres.
Jeg vil gerne svare de ærede medlemmer, der rejste spørgsmålet om efterfølgende tilpasning, ved at understrege, at et godt kontrolsystem er meget afhængigt af det antal køretøjer, der er udstyret hermed. Jeg har derfor argumenteret vedvarende i Rådet for en form for efterfølgende tilpasning, som kunne have givet den rette balance mellem bedre håndhævelse og rimelige omkostninger for operatørerne. Jeg må imidlertid beklage, at en stor spærreminoritet ikke har kunnet acceptere et sådant kompromis. Diskussioner om efterfølgende tilpasning bør naturligvis ikke give anledning til indførelse af de nye kontrolapparater i nye køretøjer.
I betragtning af, at den fremherskende holdning til spørgsmålet om efterfølgende tilpasning er, at vi endnu ikke er enige - hvis jeg skal udtrykke det på en pæn måde - bør det fortsat ligge hos Rådet. Så vil det i det midste være muligt for Kommissionen at vende tilbage til spørgsmålet senere, og det vil Kommissionen helt sikkert, eventuelt på baggrund af et modificeret forslag. Med hensyn til efterfølgende tilpasning har vi derfor måttet arbejde ud fra det, vi højst sandsynligt kan opnå, og ikke det, vi gerne ville opnå. Jeg håber, at Parlamentet deler vores synspunkt om, at det er bedre at fortsætte ud fra det.
Ændringsforslag 3 forkastes, da det allerede i store træk er dækket af den fælles erklæring i forbindelse med den fælles holdning, som fastsætter, at Rådet og Kommissionen vil tage skridt til at gennemføre ændringsforslag 3 om AETR, som er nødvendigt set i lyset af de nye kontrolapparater.
Som svar til andre ærede medlemmer vedrørende AETR-spørgsmålet, har Kommissionen og Rådet gjort klart, at der ikke er nogen grund til, at køretøjer i Den Europæiske Union, der er udstyret med nye digitale kontrolapparater, skulle have problemer i AETR-lande. Køretøjer, der er udstyret med bedre midler til håndhævelse, bør accepteres, fordi de naturligvis skal følge samme regler som de eksisterende kontrolapparater. Udbyttet af det nye system, det vil sige udskrifterne, vil desuden være meget lettere at fortolke end de eksisterende udskrifter. De samme piktogrammer anvendes til at vise de samme oplysninger. Det vil være mere end tilstrækkeligt, især når vi tager i betragtning, at skulle de nuværende kontrolaparater ikke fungere, kræver AETR-aftalen blot en håndskrevet logbog fra førerne, og det er værre end ingenting.
Den største udfordring vil være at bede tredjelandene om at indføre det nye system for deres egne køretøjer. Det vil kræve en overgangsperiode, som det er foreslået i dagens forhandling. Men både Rådet og Kommissionen har forpligtet sig til at tage alle nødvendige skridt til at opnå dette. På den baggrund hilser jeg erklæringen til den fælles holdning velkommen, og jeg håber, at den vil bidrage til at berolige de ærede medlemmer, der har udtrykt tvivl og bekymring i forbindelse med dette.
Jeg vil gerne svare på mindst ét af hr. Cornelissens andre spørgsmål, og det vedrører spørgsmålet om, hvorvidt 1B vil fungere. Svaret er helt klart Ja, og der er foretaget afprøvning og demonstration gentagne gange i funktion og under meget realistisk simulering. Så det kan han være sikker på, men jeg er glad for, at han rejste spørgsmålet blandt adskillige andre spørgsmål.
Jeg vil afslutte med at sige, at det glæder mig at kunne informere Parlamentet om, at jeg kan acceptere ændringsforslag 5-17, og det må vist være en slags verdensrekord! Ændringsforslagene klarlægger eller styrker driftsmæssige eller sikkerhedsmæssige bestemmelser i den fælles holdning. Jeg vil gerne takke Udvalget om Transport og Turisme og især ordføreren, hr. Wijsenbeek, for arbejdet med dette forslag, der vil være et betydningsfuldt bidrag til yderligere og fordelagtig udvikling, ikke blot af den fælles transportpolitik, men også af standarder for konkurrence, sikkerhed og ærlighed i forbindelse med godstransport ad landeveje i Den Europæiske Union.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Social sikkerhed for arbejdstagere, der flytter inden for Fællesskabet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0052/98) af Oomen-Ruijten for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (KOM(97)0378 - C4-0450/97-97/0201(CNS)).

Oomen-Ruijten
Hr. formand, årsberetningen og også en debat om forordning nr. 1408/71, koordineringen af social sikkerhed for arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, generer mig egentlig. Som ordfører, men endnu mere som valgt parlamentsmedlem, der bor i et grænseområde, kender jeg problemerne for de mange, som bor på den ene side af grænsen og arbejder på den anden side. For øvrigt problemer, som kun bliver større, når man holder op med at arbejde, hvad enten det er nødtvungent på grund af sygdom, eller måske endda også på grund af glædelig pension. Hr. formand, jeg kan ikke længere forklare det derhjemme. Man konstaterer med rette, at Europa udbygges, vi får en euro, prima. Men hvordan står det nu til med løsningen af mine dagligdags problemer? Jeg konstaterer, at grænsearbejderne på grund af den voksende beskatning af de sociale sikringsordninger, en forordning, som kun koordinerer den sociale sikring, somme tider har fordele, men for det meste har mange ulemper deraf. I den årsberetning, som vi fremlægger, gør jeg da også igen et forsøg på at foreslå nogle ændringer. Dem kommer jeg til nu.
Ifølge den nuværende ret gælder forordningen ikke for EU-statsborgere, som ikke er erhvervsaktive, og som ikke er et familiemedlem til en erhvervsaktiv. Også særordningerne for tjenestemænd falder uden for anvendelsesområdet. Desuden er heller ikke statsborgere fra tredjelande, som opholder sig lovligt i en medlemsstat og jo opfylder forpligtelserne med hensyn til den sociale sikring og skattepolitik, omfattet af nr. 1408. Med hensyn til statsborgere fra tredjelande er der nu en diskussion i Rådet. Med hensyn til tjenestemændene vil jeg gerne have at vide af Kommissionen: Hvad er nu den præcise situation. Vi har allerede talt om Deres forslag fra 1991. I denne betænkning bliver dette spørgsmål besvaret. I denne betænkning anmoder jeg udtrykkeligt om en ændring af udvidelsen af nr. 1408 for studerende og andre personer, som har opholdsret i Unionen, og som, hvis de i det mindste råder over tilstrækkelige midler til livets ophold, alligevel ikke falder ind under samordningen med alle de problemer, som dette medfører. Ændringsforslag 1 og 2.
Det er egentlig en historie uden ende, hvor jeg som ordfører, men ligeledes mange kolleger, til stadighed ikke bliver hørt. Det drejer sig her om en grænsearbejderes ret til at kunne benytte grænseoverskridende sundhedspleje for de pågældende, men hvor afhængige familiemedlemmer stadig er undtaget. Jeg foreslår, at pensionister og dem, der er afhængige af dem, beholder denne valgmulighed. For så vidt angår ændringsforslag 3 og 4, som forsøger at løse dette problem, vil jeg af Kommissionen nu virkelig klart have at vide, hvorfor direktivforslaget, som man jo havde lovet os tidligere, stadig ikke er helt klart formuleret.
Jeg konstaterer - det har jeg ofte gjort - at samarbejdet med Kommissionens tjenestegrene er overordentligt godt. Også Deres tjenestegrenes lydhørhed over for spørgsmål fra de pågældende og deres organisationer, er virkelig udmærket, hr. kommissær. Europa-Parlamentet og Kommissionen er for det meste enige om den tekniske sag nr. 1408. Alle forslag er imidlertid blokeret af Rådet. Jeg spørger derfor: Kan kommissæren måske skaffe os en oversigt over, hvorfor nogle medlemsstater netop nu blokerer nogle direktiver. Jeg tror, at en sådan oversigt godt kan anvendes nyttigt i de forskellige valgkampagner.Hr. formand, jeg har til sidst to bemærkninger. Ordføreren fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, Wolfgang Ullmann - jeg takker ham - konstaterer, at den fælles beslutningstagning, som i Amsterdam-traktaten finder anvendelse på denne forordning, ikke vil betyde noget virkeligt fremskridt, fordi beslutningerne i Rådet jo skal være enstemmige. Jeg er mere optimistisk, måske er det min natur. Der vil jo komme en ende på de lukkede møder, og vi vil i Europa-Parlamentet med al mulig magt sørge for, at man ikke længere kan gemme sig i skyttegraven uden at fremkomme med rimelige argumenter for, hvorfor man er imod en ordning om efterløn, imod udvidelse af retten til sundhedspleje i det land, hvor man er beskæftiget, og ordninger om bibeholdelse af arbejdsløshedsydelser for arbejdende studerende, pensionister og tjenestemænd. Hr. formand, hvis sorteper skal søges andre steder, må vi gøre det sammen, men jeg forventer derfor, at Kommissionen også helt klart vil oplyse, også over for Parlamentet, hvorfor noget er blokeret, og også med Parlamentet vil begynde at søge mulige løsninger.

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, først mange tak, fru Oomen-Ruijten, De har jo her allerede flere gange udtalt Dem om dette emne, forordning nr. 1408. Jeg takker Dem også for Deres stædighed og udholdenhed, hvad dette emne angår. De ved jo, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe - og jeg tror, hele Parlamentet - støtter Dem i denne sag. De tekniske ændringer i det foreliggende direktiv er i princippet alle rigtige og burde for længst have været gennemført. Desværre har Kommissionen endnu en gang udvist ringe mod. Derfor har vi støttet nogle af Deres ændringsforslag. Jeg mener også, at disse var nødvendige for at signalere og tilkendegive over for særlige grupper såsom studerende, pensionister eller arbejdsløse, hvor alvorligt vi mener det med den frie bevægelighed.
Retten til fri bevægelighed er allerede fastlagt i Rom-traktaten. Men det er til stadighed overraskende at konstatere, hvilke hindringer og barrierer medlemsstaterne bygger op mod denne, og hvor nølende de gennemfører den sociale ligestilling. En række kommissionsforslag og parlamentsudtalelser ligger og samler støv i Rådet. De bliver ikke gennemført, formodentlig fordi den politiske vilje mangler. Jeg hilser Deres krav velkomment, fru Oomen-Ruitjen, om, at vi nu endelig får en oversigt over, hvilke medlemsstater der her blokerer så kraftigt. Jeg hilser det velkomment, ligegyldigt hvem forbryderne er!
Også Kommissionen er på nogle punkter en smule for sendrægtig og forsigtig. Det viser også det nye handlingsprogram for fri bevægelighed, som ikke arbejder for den sociale sikkerhed med samme engagement som for den frie bevægelighed for kapital, varer og tjenesteydelser. Vores mål som Parlament, som parlamentsmedlemmer, er at garantere arbejdstagernes ret til fri bevægelighed, fjerne diskriminationer og derudover forberede og foretage et modigt skridt i retning af yderligere integration og ikke, som det så ofte er sket, først vente, til Den Europæisk Domstol har taget et skridt fremad. Jeg mener, det er en falliterklæring for parlamentarikere, hvis det er Den Europæiske Domstol eller nationale domstole, som skal bringe os videre i den europæiske integration. Det er en politisk opgave og egentlig ikke nogen opgave for retsvæsenet.
Jeg håber, vi kommer de mål, jeg netop har nævnt, et lille stykke nærmere med denne forordning. Men jeg håber også, at vi omsider kan notere en sejr, og at en ændring til en forordning, som er forelagt af Kommissionen, og som vi har vedtaget enstemmigt i Parlamentet, derefter også gennemføres af Ministerrådet. Hvis det er tilfældet, så er jeg sikker på, at også en del af den skepsis, der findes hos arbejdstagerne i Europa og hos borgerne, vil blive nedbrudt.

Imaz San Miguel
Hr. formand, først vil jeg takke fru Oomen-Ruijten for hendes fremragende betænkning, hvor hun endnu en gang her i Parlamentet forsvarer vandrende arbejdstagere, herunder grænsearbejdere, for der findes ikke noget reelt Europa, før vi afskaffer de praktiske forhindringer, som dem, der skal over grænsen hver morgen for at komme på arbejde i en anden medlemsstat, døjer med.
Betænkningen godkender de tekniske ændringer, der blev foreslået af Kommissionen som forbedring af forordningerne om koordinering af den sociale sikkerhed for vandrende arbejdstagere, men foruden disse tekniske tilpasninger fremlægger fru Oomen-Ruijten ændringsforslag af mere politisk dybde. Grundlæggende drejer det sig om dem, der kræver konkrete handlinger for at afhjælpe de eksisterende mangler i den grænseoverskridende sygesikring.
Kommissionen bør fremlægge et seriøst forslag og lade det omfatte det, som Parlamentet vil godkende i ændringsforslagene til denne betænkning. Det drejer sig grundlæggende om, at grænsearbejdere, deres familier eller deres efterladte skal kunne nyde disse sygesikringsydelser i deres bopælsstat i samme udstrækning som i de lande, hvor de arbejder. Endvidere bør denne rettighed udvides til arbejdsløse eller pensionerede grænsearbejdere, dog altid på baggrund af de pågældendes faglige aktiviteter i arbejdslandet, for kun således kan vi opnå et forskelligartet, men forenet Europa, hvor grænserne ikke begrænser borgernes rettigheder.

Garosci
Hr. formand, Kommissionen anmoder os i overensstemmelse med sædvanlig praksis om at tage stilling til opdateringen af forordningerne om social sikring for arbejdstagere, der flytter mellem to fællesskabsmedlemsstater. Det er nu 25 år siden, at forordningen udarbejdedes, og der er sket en næsten total omlægning af forholdene i mellemtiden. Vi ønsker således alle, at de europæiske arbejdstagere frit kan bevæge sig mellem medlemsstaterne, som om de var i deres egen medlemsstat, og ved samme lejlighed opretholde og endog forbedre deres sociale rettigheder.
Vi er derfor enige med ordføreren - og takker hende for det arbejde, hun har udført - med hensyn til at anmode om en større beskyttelse af de vandrende arbejdstagere og deres familiemedlemmer. Vi støtter derfor de to ændringsforslag, som er fremsat ud over de ændringer, som også er fornuftige, som Kommissionen selv har foretaget, navnlig med hensyn til godtgørelser i forbindelse med sygesikring og barsel.Den første nødvendige ændring er indføjelse af studenter blandt de personkategorier, der kan modtage social sikring.
Den anden ændring vedrører såvel grænsearbejdere og deres ret til pension på grundlag af lovgivningen i den medlemsstat, hvor de har arbejdet som grænsearbejdere, som deres familiemedlemmers og arvingers sociale rettigheder.
Afslutningsvis er det vores opgave at sikre, at den fri bevægelighed og respekten for de sociale rettigheder bliver omsat til konkret praksis.
Grænsearbejderne og studenterne udgør nutidens og fremtidens arbejdsmarked inden for det indre fællesskabsmarked, som vi foretrækker at kalde det indre marked.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, hr. kommissær, hvert år holder vi her i Parlamentet en debat om tekniske ændringer i forordning nr. 1408/71. Det er godt, at vi gør dette, men jeg tror, at disse debatter frem for alt har en funktion med hensyn til at tydeliggøre en række vanskelige flaskehalse, som ikke længere blot kan løses med tekniske ændringer og lovgivning. Jeg takker derfor ordføreren, som har stillet en række ændringsforslag, hvormed diskussionen om fundamentale problemer med hensyn til grænseoverskridende social sikring muliggøres. Alligevel tror jeg, at Rådet på ny ikke vil overtage disse ændringer. Der ligger egentlig det springende punkt i denne debat. Medlemmerne af Europa-Parlamentet bliver konstant gjort opmærksom på problemerne, og det er frem for alt medlemsstaterne, som også bilateralt kunne gøre meget.
Inden for disse rammer vil jeg sige noget om grænseoverskridende sundhedspleje. Jeg støtter ændringsforslag 3 af fru OomenRuijten om at give grænsearbejdere mulighed for også at få sundhedspleje på den anden kompetente stats område. Det samme gælder for ændringsforslag 4, hvori der garanteres ret til sundhedspleje i den medlemsstat, hvor pensionister har arbejdet. Det gælder dog her igen for pensionister. Problemet med de selvstændige, som arbejder meget i andre lande, er så igen ikke løst.
Medlemsstaterne i Den Europæiske Union tænker stadig i for høj grad ud fra regionale sundhedsområder, som er fastsat på grundlag af nationale kriterier. Forandringer er imidlertid uundgåelige i forbindelse med udviklingen af et indre marked. Sundhedsområder behøver ikke pr. definition at stoppe ved landegrænserne. Lad mig nævne min egen region som eksempel. Jeg bor i Zeeland, dette område gennemskæres af en stor flod, og faciliteterne i Belgien er meget nærmere end i Nederlandene. Jeg mener således, at der må kunne søges løsninger, f.eks. inden for allerede eksisterende euroregioner. Jeg tror, at kommissæren endnu en gang kunne sætte også dette punkt højt på Ministerrådets dagsorden.
I denne tid, hvor teknologisk fornyelse er nært forbundet med øget mobilitet, og hvor afstand spiller en stadig mindre rolle, må vi have politisk mod og dristighed til at betragte grænseoverskridende samarbejde også på sundhedsområdet som en chance og ikke som en trussel. Indførelsen af euroen vil fremskynde denne proces, idet priserne i medlemsstaterne nemmere kan sammenlignes med hinanden. De forskellige medlemsstater bliver nødt til at give flere muligheder for grænseoverskridende sundhedspleje. Herunder falder også indkøb af medicin i udlandet.
At jeg ikke står alene her, fremgår af mine kollegers indlæg, men også af, hvad der er nævnt over for Domstolen i sagerne Becker og Kohll. Jeg er absolut overbevist om, at vi ikke hele tiden skal vente, til der igen kommer en afgørelse fra Domstolen, men at politikerne må foregribe tingene i den slags sager. Netop på grund af indførelsen af euroen må vi politikere gå i spidsen.

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg kan her nu kun kort give udtryk for min lidenskabelige støtte. Dog må jeg sige, at den er blandet med en god portion vrede. Realismen slår her virkelig om i minimalisme. Det er jo klart, at studerende, flygtninge, ikke-erhvervsaktive pensionister og efterlønsmodtagere skal være omfattet. Egentlig er det også klart, at tjenestemænd, tredjelandsstatsborgere og selvstændige, som ikke ligefrem har store kapitalkræfter i ryggen, bør være omfattet. Men, hr. kommissær, hvad mon der skal ske, for at Rådet omsider går i gang med at løse disse problemer? Det er jo ikke første gang, vi diskuterer dette.
Det indre marked, kære kolleger, befinder sig her umiddelbart før euroen i en dårlig tilstand. Jeg ved ikke, om De en gang har haft en hundehvalp, som tumler sig på grønsværen - på fire ben. Det indre marked halter ganske forfærdeligt - og det gør ondt at være tilskuer til det -, fordi det fjerde ben, den frie bevægelighed for arbejdstagere, er halt. Ganske vist vælter det indre marked ikke, det kan strengt taget godt gå på tre ben, men det er en ynk. Vi må omsider vænne det indre marked af med denne gangart, for det sker først og fremmest på bekostning af det afhængige arbejde i alle dets former. Atypiske arbejdsformer, som breder sig, har vi slet ikke talt om endnu. Og det kan vi ikke forsvare i en situation, hvor det indre marked skal udvides med euroen. Jeg mener, at det her virkelig er i allersidste øjeblik, og hvis der ikke snart sker noget, så sker der noget....

Tatarella
Hr. formand, det forslag til Rådets forordning, som denne betænkning behandler, er fornuftigt og vinder grundlæggende støtte fra medlemmerne af Alleanza Nazionale. Vi er enige om behovet for at tilpasse de pågældende fællesskabsforordninger for at tage højde for de forandringer, der er sket i de nationale lovgivninger samt inden for en række bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne på det pågældende område.
En effektiv fri bevægelighed for personer internt i Den Europæiske Union er en af hovedmålsætningerne for Fællesskabets indsats og er forankret i unionstraktaterne: Det er en målsætning, som imidlertid endnu ikke helt er nået, navnlig med hensyn til lønmodtagernes og de selvstændiges frie bevægelighed. Med henblik herpå er en klar og enkel lovgivningsmæssig referenceramme et sikkert udgangspunkt for at fjerne hindringer og vanskeligheder på vejen for arbejdstagernes mobilitet inden for Den Europæiske Union.
Medlemmerne af Alleanza Nazionale er endvidere enige i de ændringsforslag, der er indføjet i betænkningen. Det er rigtigt, at også de studerende bør indgå i de sociale sikringsordninger i lighed med pensionister og andre persongrupper, idet der naturligvis skal være tilstrækkelige ressourcer til rådighed med hensyn til sygesikring og barsel.
De primære betingelser er, at disse personer er undergivet lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og at de er borgere i en af medlemsstaterne, idet denne betingelser også gælder for deres familiemedlemmer. Det er ligeledes rimeligt, at grænsearbejderne får ret til pension på grundlag af lovgivningen i den medlemsstat, hvor de har ydes deres arbejdsindsats.
Det er endvidere nødvendigt at fastsætte samlede regler for overførsel af pensionsrettigheder, hvad enten der er tale om obligatoriske ordninger eller supplerende, frivillige pensionsordninger. Sidstnævnte type bliver stadig mere almindelig, især blandt højt uddannede lønmodtagergrupper, der især er interesseret i disse mobilitetsmuligheder.
Medlemmerne af Alleanza Nazionale vil imidlertid gerne gøre opmærksom på, at industrierne, så længe der ikke findes en europæisk aftale om beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder, tvinges til at flytte til områder, hvor arbejdskraften er billigere og mindre beskyttet, hvilket indebærer en risiko for, at de nationale systemer harmoniseres på det laveste niveau med hensyn til sikkerhed og social beskyttelse.
Vi er bekymrede for, at man i kampen for at styrke de nationale industriers fortrinsstilling på markederne ender med at overse de sociale spørgsmål. Der er således en tendens blandt de nationale regeringer til at skære ned på disse udgifter i et forsøg på at forblive konkurrencedygtige. Hvis vi vil undgå en sådan udvikling, er det nødvendigt, at Den Europæiske Union spiller en ganske konsekvent rolle på området sikkerhed og social beskyttelse. Når vi har opbygget et økonomisk og monetært Europa er der så meget desto mere grund til at fastsætte sociale standarder, der kan forsvares overalt på europæisk plan. Kun på denne måde kan vi virkelig fastholde Den Europæiske Unions økonomiske og sociale samhørighed.

Flynn
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke alle, der har bidraget til dette. Jeg ved, hvor frustrerende, det sommetider kan være for dem, der konstant har henvist til emner, som de har taget op igen i aften. Jeg vil især gerne takke fru Oomen-Ruijten i forbindelse med dette emne. Jeg forstår præcis, hvad hun mener, når hun siger, at hun har problemer i forbindelse med grænsearbejdere. Vi prøver at løse disse problemer, og dette er mit forslag.
Vi hilser Parlamentets positive holdning vedrørende dette forslag velkommen, for Parlamentet deler Kommissionens opfattelse af, at forordning 1408/71 og især forordning 574/72 om koordination af sociale sikringsordninger skal opdateres på grund af ændringer i national lovgivning.
Der er også enighed om forenklingen af refusion af syge- og moderskabsforsikring som en konsekvens af modifikationen af gennemførelsesforordningen nr. 574/72, 1995.
Kommissionen noterer sig endvidere, at Parlamentet mener, at der er behov for en tydelig og omfattende angivelse af begrundelserne for fremtidige forslag for at kunne identificere deres formål.
Fru Oomen-Ruijten foreslår fire ændringsforslag. Jeg vil gerne gennemgå dem. Første og andet ændringsforslag omhandler udvidelsen af forordningen til at omfatte andre kategorier af personer, der ikke er i aktiv beskæftigelse. Kommissionen har allerede forelagt et forslag til Rådet den 13. december 1991 til udvidelsen af forordning 1408/71 og 574/42, således at alle forsikrede personer omfattes. Da dette forslag i øjeblikket drøftes i Rådet, vil det ikke være hensigtsmæssigt at forelægge et nyt forslag med samme mål på dette tidspunkt.
Med hensyn til tredje og fjerde ændringsforslag er formålet med disse at udvide retten til sociale ydelser, så de også omfatter grænsearbejderes familiemedlemmer og tidligere grænsearbejdere, der har bopæl eller opholder sig i en medlemsstat, der ikke er den kompetente medlemsstat. Kommissionen er helt klar over Parlamentets synspunkter og deler Parlamentets holdning i dette spørgsmål. I 1995 forelagde Kommissionen et lignende forslag til Rådet, som desværre blev forkastet. Det vil imidlertid være meget vanskeligt for Kommissionen at medtage disse ændringsforslag i forslaget, da punkterne vil gå ud over anvendelsesområdet for Kommissionens forslag, der naturligvis er begrænset til en ajourføring af den gældende tekst i forordningerne.
Jeg vil imidlertid gerne understrege følgende: Kommissionen støtter Parlamentets idéer i betænkningen. Det er Kommissionens hensigt at omfatte dem alle i et forslag til en grundlæggende revidering af forordningerne, som vi præsenterede i slutningen af året. Det er vigtigt at huske, at dette forslag udelukkende er teknisk. Vi taler her om en ajourføring af de eksisterende forordninger. Ændringerne er nødvendige på grund af medlemsstaternes modifikationer af egen lovgivning. Vi taler ikke om nye punkter i dette forslag, men det vil vi som sagt gøre senere på året.
Som svar til fru Oomen-Ruijten vil jeg gerne sige, at der er forsinkelser, som til tider kan være frustrerende, men hun må huske, at der skal være enighed i Rådet vedrørende disse emner, og at det er meget vanskeligt at opnå enighed om spørgsmål, som vedrører sociale sikringsordninger. Fru Oomen-Ruijten spurgte om historien bag nogle af forslagene. Visse medlemsstater blokerer, og det forhindrer enstemmighed.
Der skal nævnes fire ændringsforslag her. Jeg taler om arbejdsløshedsbidrag, det vil sige eksporten heraf. Der er to medlemsstater, der blokerer for det. Dernæst er der spørgsmålet om beregning og eksport af førtidspensionsbidrag. De nordiske lande plus et andet land er imod dette. Vedrørende spørgsmålet om tjenestemænd vil jeg gerne sige, at der sker store fremskridt i forbindelse med dette forslag - det er et forslag til indførelse af disse kategorier i 1408/71. Med hensyn til ændringsforslaget om studerende og arbejdsløse blokerer nogle af de nordiske lande og et andet større land for dette.
Til fru Weiler vil jeg gerne sige, at jeg forstår, hvor vigtigt dette er i forbindelse med fri bevægelighed for personer. Men som svar til fru Boogerd-Quaak, der foreslog, at vi gik forud for Domstolen, vil jeg sige, at vi afventer Domstolens afgørelse om de to verserende sager før sommer. Det giver os mulighed for at holde, hvad jeg her lover, nemlig at udarbejde et forslag, der dækker alle disse spørgsmål. Men jeg må sige, at Domstolen er vigtig i denne forbindelse. Domstolen fastsætter grænserne med hensyn til fortolkning af traktaten. Så hvis jeg fremlagde et forslag for kollegiet forud for hændelserne i de næste par måneder, og hvis det var forkert, kunne jeg risikere at skulle udarbejde hele forslaget på ny, når Domstolens fortolkning forelå.
Jeg vil derfor gerne sige til ordføreren og medlemmerne, at jeg personligt vil tage mig af disse spørgsmål. Vi gør fremskridt i forbindelse med nogle af dem. Kravet om enighed står i vejen for fremskridt, men når vi løser det problem, vil vi kunne udarbejde et omfattende forslag - langt mere omfattende end det rent tekniske forslag, som er drøftet her i aften.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg kan altid sige til min landsmand, at Kommissionen har forståelse for de problemer, som vi har. Men jeg tror, at jeg må være lidt mere tilbageholdende, når jeg hører det svar, som De netop har givet: Jeg er enig i de første to ændringsforslag, men det står allerede i vores forslag. Parlamentet fremsætter dette forslag, fordi en del af Deres sidste forslag muligvis fører til endnu større problemer og måske ikke vil blive accepteret; kan den mulighed, som nu tilbydes, ikke hjælpe Dem med at udvide ordningen til også at omfatte studerende? Derfor siger jeg altså: Tænk alligevel endnu en gang over det og se, om De har et bedre svar i morgen inden afstemningen.
For det andet adgangen til sundhedspleje. Jeg tror, at fru Boogerd-Quaak ved det endnu bedre end jeg fra Limburg, fordi hun bor på en ø. Det er absolut nødvendigt, at De opfylder det løfte, som De har afgivet på dette punkt.
For det tredje: Tjenestemænd - fremskridt? Det er da ganske simpelt, for der verserer en retssag ved Domstolen, eller der foreligger en afgørelse fra Domstolen. Det er ikke et rigtigt fremskridt. Hvad jeg gerne ville have, og det gentager jeg, er den skriftlige information om alle disse emner, og fortæl os venligst, hvilke lande der blokerer hvad og hvilken del af dette forslag..

Formanden
Jeg kan ikke forestille mig, at kommissæren ikke har hørt Deres spørgsmål. Han vil formodentlig ikke svare på det!

Flynn
Årsagen til, at jeg gerne vil svare fru Oomen-Ruijten, er følgende: Jeg vil gerne have, at hun er helt sikker på følgende to ting. For det første støtter kommissæren og Kommissionen Deres holdning. Det er vigtigt, at dette føres til protokols. For det andet vil vi udarbejde et forslag. Men det pågældende forslag her er et teknisk ændringsforslag - en justering i overensstemmelse med løbende ændringer, der er nødvendige på årlig basis. Så det er ikke det rette tidspunkt.
Med hensyn til medlemsstater, der blokerer for visse af disse forslag, vil jeg med glæde oplyse fru Oomen-Ruijten herom.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00
(Mødet hævet kl. 20.30)

