Forbindelserne EU/Tyrkiet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forbindelserne EU/Tyrkiet.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet.- (PT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først og fremmest vil formandskabet gerne takke Parlamentet og især fru Oomen-Ruijten for beslutningsforslaget om EU's forbindelser med Tyrkiet.
Formandskabet anerkender og glæder sig over Parlamentets aktive engagement i udvidelsesprocessen som et konstruktivt bidrag til forhandlingen om udvidelse i almindelighed og Tyrkiets tiltrædelsesproces i særdeleshed. Der er ingen tvivl om, at enhver forhandling er en god lejlighed til at skabe opmærksomhed om Tyrkiets optagelsesproces, få engageret medlemsstaternes og Tyrkiets borgere i processen og støtte den tyrkiske regering i dens arbejde hen imod tiltrædelse.
Jeg kan forsikre Dem om, at vi er særligt opmærksomme på Parlamentets synspunkter. Om et par dage vil Kommissionen fremlægge sin periodiske rapport om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse. Rådet vil nøje gennemgå og overveje rapporten.
I mellemtiden vil jeg gerne kort nævne et par ting i denne fase af Tyrkiets tiltrædelsesforhandlinger. Det er vores opfattelse, at det tyrkiske valg for nylig var udtryk for det tyrkiske folks ønske om demokrati, stabilitet - såvel politisk som økonomisk - og fremskridt.
Vi glæder os også over den måde, valget forløb på, den høje vælgerdeltagelse og det nye tyrkiske parlaments forbedrede repræsentativitet. Formandskabet deler Parlamentets synspunkter, hvad angår Tyrkiets reformproces. Vi mener, at den nye regering har større legitimitet og et klart mandat, der burde gøre det muligt beslutsomt at videreføre og udvide reformprocessen i Tyrkiet.
Det er altafgørende, at den nye regering sætter fornyet skub i reformerne - og gennemførelsen af dem - ved at fokusere på centrale områder. I denne forbindelse er gennemførelsen af tiltrædelsespartnerskabet - især i forhold til dets kortsigtede prioriteter - særdeles vigtig. Jeg vil gerne minde Dem om, at tiltrædelsespartnerskabet skal evalueres inden for de næste par måneder. I denne forbindelse vil jeg også gerne understrege behovet for en bred høring og national konsensus om Tyrkiets nye forfatning.
Vi deler Deres synspunkter om vigtigheden af reformer på de afgørende områder, som grundlæggende friheder og menneskerettigheder udgør. Det er vigtigt at opnå yderligere håndgribelige fremskridt, især hvad angår ytringsfrihed, religiøs frihed, kulturelle rettigheder og kvinders rettigheder, og det samme gælder en yderligere styrkelse af kampen mod tortur og mishandling. De fleste af disse spørgsmål er omfattet af tiltrædelsespartnerskabet som kortsigtede prioriteter, som Tyrkiet skal opfylde.
Især i forhold til ytringsfrihed beklager vi det manglende fremskridt trods udbredt offentlig debat om spørgsmålet, og det bekymrer os, at den voksende nationalisme fører til selvcensur. Vi tror fortsat fuldt og fast på, at paragraf 301 i den tyrkiske straffelov og andre uklart formulerede paragraffer er nødt til at blive afskaffet eller væsentligt ændret for at garantere ytringsfriheden. Fremskridt på dette område er altafgørende for tiltrædelsesforhandlingernes overordnede fremskridt.
Hvad angår religiøs frihed, er der akut behov for håndgribelige fremskridt, især efter de tragiske episoder tidligere i år. Vedtagelsen af lovgivning, der tager bredt fat på alle de problemer, ikkemuslimske samfund står over for - såsom juridisk status, registrering af ejendomme og oplæring af gejstligheden - for at sikre religiøs mangfoldighed i overensstemmelse med europæiske standarder er længe ventet.
Loven om stiftelser kunne blive et positivt, første skridt i denne retning, og den vil blive vurderet nøje, når den er vedtaget og gennemført. Højesterets kendelse for nylig om det økumeniske patriarkat giver også grund til bekymring.
Vi deler Deres synspunkter på civil-militære relationer. Udviklingen i den seneste tid - især før og under valgkampen - viser behovet for yderligere skridt på dette område, så de væbnede styrker ikke kan udøve politisk indflydelse.
Der mangler fortsat civil, demokratisk kontrol over militæret i overensstemmelse med praksis i EU's medlemsstater.
Hvad angår det sydøstlige område, fordømmer vi kraftigt terroristangrebene i den senere tid i provinsen Simak. Vi har også fordømt andre terrorhandlinger udført i Tyrkiet, og det vil vi fortsat gøre. Terrorhandlinger kan aldrig forsvares. Vi husker vores solidaritet med det tyrkiske folk i denne forbindelse. På den anden side bør terrorisme ikke få os til at glemme det akutte behov for hurtigst muligt at udvikle og gennemføre en omfattende strategi, der vil garantere det sydøstlige områdes økonomiske, sociale og kulturelle udvikling. Det er et indviklet område, som vi nøje overvåger som led i den igangværende reformproces.
Bortset fra overholdelse af de politiske Københavnskriterier vil Tyrkiets fremskridt i forberedelsen af sin tiltrædelse blive bedømt ud fra de vilkår, der tydeligt udstikkes i forhandlingsrammen. I denne forbindelse vil fremskridt på de områder, der er omfattet af erklæringen af 21. september 2005, især fuld og ikkediskriminerende gennemførelse af tillægsprotokollen til Ankara-aftalen, blive overvåget og evalueret som aftalt af Rådet i december sidste år. Beklageligvis er der endnu ikke sket fremskridt på dette område.
Jeg vil også understrege, at anerkendelse fra alle medlemsstaters side er en nødvendig del af tiltrædelsesprocessen, og at det derfor er altafgørende, at EU normaliserer relationerne mellem Tyrkiet og alle medlemsstaterne så hurtigt som muligt.
Det arbejde, der er nødvendigt for at sikre overholdelse af EU's standarder og medlemskabsforpligtelser, er vanskeligt og kræver en konstant indsats og beslutsomhed. Vi knytter særlig betydning til Tyrkiets tiltrædelsesproces, og jeg kan forsikre Dem om, at det portugisiske formandskab vil gøre sit yderste for at sikre, at forhandlingerne kan fortsætte.
Indgåede forpligtelser må overholdes. Fortsættelse af reformprocessen og overholdelse af eksisterende forpligtelser vil løfte Tyrkiets tiltrædelsesproces fremad, først og fremmest til fordel for alle tyrkiske statsborgere. Ikke desto mindre afhænger fremskridtet i tiltrædelsesprocessen grundlæggende og primært af Tyrkiets præstation.
Olli Rehn
Hr. formand! Jeg vil først lykønske fru Oomen-Ruijten med den grundige betænkning og for at have stillet et forslag, der er både stramt og fair.
Tyrkiet gennemgik en ekstremt svær periode tidligere i år med en alvorlig, forfatningsmæssig krise og kraftige, politiske spændinger. På trods af disse udfordringer gennemførte det parlaments- og præsidentvalg i fuld respekt for de demokratiske principper og med en meget høj deltagelse i befolkningen.
Resultatet var, at demokratiet fik det sidste ord. Det nye tyrkiske parlament repræsenterer i høj grad den politiske forskellighed i Tyrkiet, og som hr. Lobo Antunes sagde, kan den nye regering nu arbejde på basis af et stabilt flertal og et bredt, folkeligt mandat. Vejen frem er således banet i denne henseende. Tiden er nu kommet til at sætte nyt skub i reformprocessen.
Kommissionen deler derfor den grundlæggende holdning i beslutningsforslaget, nemlig at udfordringerne skal klarlægges, og at Tyrkiet skal opfordres til at klare disse politiske udfordringer. Det betyder støtte til den nye tyrkiske regerings forpligtelse til at styrke reformbestræbelserne og opfordring til hurtigt at omsætte denne forpligtelse til handling. Dette gælder både reformprocessen og Ankaraprotokollen.
Kommissionen bifalder, at regeringen har sat de forfatningsmæssige reformer øverst på sin dagsorden med henblik på at forstærke demokratiet og udvide de grundlæggende frihedsrettigheder. Dette bør imidlertid ikke medføre nogen form for forsinkelse i de reformer, der er stærkt brug for nu, som f.eks. revidering af den famøse artikel 301 i den tyrkiske straffelov og af andre artikler, der vedrører ytringsfrihed, eller vedtagelse af loven om stiftelser til sikring af religionsfrihed.
Der er også brug for yderligere indsats for at sikre den demokratiske overlegenhed i de civil-militære forbindelser, for at beskytte kvinders, børns og fagforeningers rettigheder, for at forbedre domstolssystemet og for at forstærke korruptionsbekæmpelsen.
Lad mig sige et par ord om de nylige begivenheder og den nuværende situation. Vi koordinerer meget tæt om disse emner med formandskabet og hr. Solana, og vi har taget Parlamentets synspunkter til efterretning. Tyrkiet oplever fortsatte terrorangreb hen over grænsen fra PKK, som står på EU's liste over terrororganisationer. EU fordømmer alle terrorangreb og forstår Tyrkiets behov for at beskytte sine borgere.
EU og Tyrkiet er begge engageret i Iraks uafhængighed, suverænitet, enhed og territoriale integritet. Vi opfordrer fortsat Tyrkiet og Irak indtrængende til at klare dette problem gennem et samarbejde mellem de relevante myndigheder og ved at overholde folkeretten. Den nylige bilaterale aftale mellem Tyrkiet og Irak om bekæmpelse af terrorisme udgør et grundlag herfor.
Forståeligt nok forsøger de tyrkiske myndigheder at få USA såvel som de irakiske og irakisk-kurdiske myndigheder til at engagere sig i deres bestræbelser, og på det seneste har der været tegn på fremskridt. Den beslutning, der blev vedtaget i parlamentet i sidste uge, bør ses som en del af denne overordnede, politiske strategi.
Tyrkiets udsigt til at komme ind i EU har vist sig at være en væsentlig tilskyndelse til reformer i landet. I tråd med vores grundlæggende konditionalitetsprincip i udvidelsespolitikken er gennemførelse af reformer på stedet afgørende for fremskridtene i tiltrædelsesforhandlingerne.
For at vi kan bruge dette princip effektivt til at opnå en seriøs, politisk magt til at tilskynde til reformer, skal EU imidlertid selv overholde sine egne forpligtelser. Vi skal holde ord - pacta sunt servanda.
Alle medlemsstater støtter fortsat tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, og det er afgørende for EU's troværdighed, at processen fortsætter i overensstemmelse med forhandlingsrammen af 3. oktober 2005 og Rådets beslutning af 11. december 2006. Disse beslutninger blev enstemmigt vedtaget af alle 27 medlemsstater.
Vi bør derfor åbne nye kapitler, når de er klar teknisk set. Mindst to kapitler - forbruger- og sundhedsbeskyttelse og transeuropæiske net - ville kunne åbnes i de kommende uger. Vi opfordrer også Tyrkiet til at arbejde på at overholde de indledende standarder, der allerede er fastlagt for 13 kapitler.
Sidst, men ikke mindst, kan De være sikker på, at der vil blive taget behørigt hensyn til Deres bidrag i den forestående rapport om udviklingen i Tyrkiet, som Kommissionen vil vedtage den 6. november.
Ria Oomen-Ruijten
Hr. formand! Jeg takker både Rådet og Kommissionen for de venlige ord. Forhandlingen i dag og beslutningsforslaget, som vi vedtager om lidt, er faktisk i første række rettet mod Kommissionen, fordi vi agter at give input til fremskridtsrapporten.
Men de er også rettet mod Rådet, som i anledning af fremskridtsrapporten træder sammen igen i december. Hvad gør vi i beslutningsforslaget? Hvad gør vi i teksten? Vi beskriver de fremskridt, der er gjort, og de aftaler, som vi har indgået. Vi beskriver også, hvad der er kommet ud af den forpligtelse, som Tyrkiet har indgået.
Beslutningsforslaget er således en kompilation af, hvad der er opnået, men der står også mange ting i det, som ikke er opnået. Hvad der ligeledes står i det, er, hvad vi forventer af den tyrkiske regering, fordi der nu er mulighed for at give reformprocessen en ny impuls.
For det tredje vil jeg sige, at vi har forsøgt at uddybe og udvide debatten med Tyrkiet. Det betyder derfor, at jeg henleder opmærksomheden på social samhørighed, logistik, transport og energi.
Ytringsfrihed og religionsfrihed indtager med rette en fremtrædende plads i vores tekst. Forfatningen, den nye forfatning, må ikke være nogen som helst undskyldning for ikke øjeblikkeligt med alle mulige midler at sørge for, at alle nødvendige reformer gennemføres, især i forbindelse med artikel 301.
Et andet punkt, som jeg vil nævne, er forbindelsen med naboerne. Gode forbindelser med naboerne er absolut nødvendige. Når jeg ser på Tyrkiet og Armenien, betyder det, at grænserne skal ophæves. Enhver økonomisk blokade skal stoppes. Men desuden - min sidste sætning - har et folk, som ikke anerkender sin fortid, ingen fremtid. Derfor anmoder jeg Kommissionen om også på dette punkt at støtte Tyrkiet og Armenien.
Jeg kan ikke sige mere om PKK, fordi jeg har for lidt taletid på grund af procedurerne her i Parlamentet.
Hannes Swoboda
for PSE-Gruppen.- (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at gratulere fru Oomen-Ruijten med denne glimrende betænkning, og jeg takker hende for det fortrinlige samarbejde.
Betænkningen indeholder en række budskaber, og da jeg besøgte Tyrkiet sammen med Martin Schulz, kunne jeg videregive disse budskaber til de tyrkiske myndigheder. For det første skal reformerne ikke kun fortsættes, de skal optrappes. Kommissæren har allerede nævnt paragraf 301 i den tyrkiske straffelov og andre reformer, der skal sikre fuld og ægte ytringsfrihed og meningspluralisme i Tyrkiet. Det samme gælder naturligvis religionsfrihed og mange andre områder, som vil blive taget op af andre kolleger senere i forhandlingen. Reformprocessen skal op i et højere gear.
For det andet: det kurdiske spørgsmål. Her vil jeg gerne gøre det helt klart, hvor jeg står. I mange år nu, faktisk i årtier, har jeg forsøgt at spille min rolle i forhold til at hjælpe med at få løst det kurdiske spørgsmål, men nu er det blevet muligt at opnå en politisk og parlamentarisk løsning på det kurdiske spørgsmål og opgive volden. Derfor forstår jeg ikke, hvorfor PKK fortsætter med terrorisme. Jeg kan forstå det, fordi PKK ikke ønsker en fredelig løsning, og der kan meget vel være folk i militæret, der heller ikke ønsker en fredelig løsning.
Ikke desto mindre bør vi udsende et klart signal om, at vi ønsker en fredelig løsning, og at Irak gør det samme. Vi mødtes med en repræsentant for præsident Talabani i Ankara, og han gjorde det også helt klart, at det, de ønsker, ikke er fortsat PKK-terrorisme, men en politisk løsning. Jeg håber, at repræsentanterne for den kurdiske regionale regering vil lægge godt mærke til budskabet om, at fortsat PKK-terrorisme ikke kun skader Tyrkiet, men også Irak.
Det er derfor, jeg selv og Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet kun kan støtte denne opfordring. Tyrkiet og Irak må finde sammen i et fredeligt samarbejde, som skal omfatte den kurdiske regionale regering, om at få sat en stopper for terrorisme. Samtidig må Tyrkiet komme den kurdiske befolkning i Tyrkiet i møde, så de føler sig godt tilpas der og kan betragte Tyrkiet som deres hjem.
Alexander Lambsdorff
for ALDE-Gruppen.- (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne starte med at takke ordføreren, Ria Oomen-Ruijten, men også Jos Lagendijk og Hannes Swoboda for det glimrende samarbejde om udarbejdelsen af denne beslutning. Efter min mening har vi skrevet en god tekst med en overraskende høj grad af konsensus, og det synes jeg, er en vældig god ting.
Jeg vil gerne fremhæve og understrege de centrale punkter endnu en gang for min gruppe. For det første er denne beslutning et positivt og konstruktivt signal til Tyrkiet. Det glæder os, at den forfatningsmæssige krise fra i sommer er overstået, og det glæder os, at den nye regering har et stærkt og tydeligt mandat til yderligere reformer. Men vi opfordrer utvetydigt og indtrængende regeringen til at bruge dette mandat til reelt at fortsætte reformerne.
Det vigtige i denne sammenhæng er - som beslutningen siger - at disse reformer er yderst vigtige for selve Tyrkiet, for det tyrkiske folk, for det tyrkiske samfund og for den tyrkiske økonomi. Tyrkiet må af egen drift fortsætte med støt at forbedre sig, og det glæder mig at se, at der er voksende konsensus om dette spørgsmål i Tyrkiet som udtrykt i aprilprogrammet. Det er godt, at det fortsat er tilfældet.
Det vigtige for os er, at Københavnskriterierne fortsat vil være standarden for forhandlingerne, ligesom EU's egen absorptionskapacitet stadig er et vigtigt og ufravigeligt kriterium.
Der er akut behov for reformer, især inden for følgende områder, hvoraf nogle allerede er blevet omtalt. Straffeloven: Paragraf 301 er allerede blevet nævnt, det er tydeligt. For min skyld kunne vi også godt begynde at inddrage paragraf 252 i debatten. Den omhandler fornærmelse af Mustafa Kemal Atatürks minde, og den er problematisk, fordi den også begrænser ytringsfriheden.
Et andet vigtigt punkt er forbedring af kvinders situation. Antallet af æresdrab giver fortsat grund til alvorlig bekymring. Den forfatningsmæssige reform skal fortsætte. Grundlæggende menneskerettigheder og personlige friheder skal beskyttes. Lad mig tilføje, at set fra vores synspunkt er valgloven også et problem. En spærregrænse på 10 % er helt uhørt andre steder i OSCE.
Lad mig konkludere ved at sige, at vi er nødt til at vise en vis forståelse for den vanskelige situation i Tyrkiet, især i lyset af de dramatiske begivenheder i den sydøstlige del af landet på grænsen til Irak. Vi fordømmer utvetydigt PKK's terroristaktiviteter i de seneste uger, og jeg vil gerne viderebringe min gruppes kondolence til de dræbte soldaters familier.
Vi opfordrer indtrængende den tyrkiske regering til at fare med lempe i denne situation. Indtil nu har der ikke været tegn på, at det ikke har været tilfældet. Ikke desto mindre skal tiltagene til at afbøde truslen mod tyrkisk territorium overholde følgende betingelser. De skal være passende, stå i et rimeligt forhold til truslen og være tidsmæssigt begrænsede. EU forstår den vanskelige situation i Tyrkiet. Det er vigtigt for Tyrkiet at bevare denne forståelse. En fredelig løsning er naturligvis vores vigtigste mål.
Dagens beslutning er et oprigtigt, konstruktivt signal om positiv dialog med Tyrkiet. Tyrkiet vil fortsat være en meget vigtig partner for EU og må nu i egen interesse presse beslutsomt på med reformer.
Sebastiano  Musumeci
Hr. formand, mine damer og herrer! Et år efter den sidste beslutning, som Europa-Parlamentet vedtog om forbindelserne mellem EU og Tyrkiet, må man med beklagelse konstatere, at der stadig er nogle grundlæggende spørgsmål, som er uhyggeligt aktuelle. Tyrkiet anerkender ikke Cypern, som er et fuldgyldigt medlem af EU, pressefriheden er stadig truet, eftersom artikel 301 i straffeloven endnu ikke er blevet ændret, og Tyrkiet nægter stadig at anerkende det folkedrab, som i 1915 gik ud over det armenske folk.
Det dramatiske terrorattentat fra PKK's side for nylig, den tyrkiske hærs jernhårde reaktion på dette og truslen om en intervention på nordirakisk område, såfremt PKK ikke definitivt standser sine terroraktiviteter, forværrer reelt den farlige og delikate geopolitiske situation, som den tyrkiske stat befinder sig i.
Der er ganske vist sket nogle fremskridt, og her tænker jeg navnlig på den øgede andel af kvinder i det nyvalgte tyrkiske parlament, i den økonomiske sektor og i det akademiske miljø, men i dag er vi mere end nogensinde nødt til at spørge os selv, om fremtidens Europa skal være en stor politisk enhed eller en stærk kulturel identitet, for Tyrkiet lever højt på denne usikkerhed og vil ikke give afkald på at være sig selv.
Joost Lagendijk
Hr. formand! Denne forhandling står desværre i skyggen af terrorangrebene i Tyrkiet. Jeg ville meget hellere have talt om det ønskelige i at tage tråden op igen, når det gælder reformerne. Desværre må jeg konkludere, at der til trods for mange flotte ord stadig er kommet alt for lidt ud af det i praksis. Men jeg tror, at det centrale spørgsmål nu skal være, hvad vi synes, at Tyrkiet skal gøre.
Lad os fjerne alt hykleri fra denne forhandling. Vi ved alle, eller vi burde alle vide, at der ikke findes nemme svar på dette djævelske dilemma. På den ene side er vi klar over, og ved vi, at ethvert land, hvor der i den sidste måned er dræbt 50 mennesker, skal gøre noget for at reagere, og samtidig er mange af os klar over - også i den tyrkiske regering, tror jeg - at omfattende militære operationer ikke er nogen løsning. De udrydder ikke PKK, men anretter stor diplomatisk og politisk skade, og, hvad der i sidste instans er det vigtigste, de gør en løsning af det kurdiske problem i Tyrkiet endnu vanskeligere.
Lad os derfor håbe, at alle forsøg, som nu gøres på at finde en diplomatisk og politisk løsning, lykkes. Problemet findes, når alt kommer til alt, ikke i de irakiske bjerge, men i Tyrkiet. Løsningen af dette problem - det kurdiske problem - er imidlertid ikke tyrkerne over for kurderne. I mine øjne drejer det sig om på den ene side de mennesker i Tyrkiet, både tyrkere og kurdere, som ved, at der kun findes en politisk løsning på dette problem - AKP og DTP - og på den anden side de radikale, både på den tyrkiske og på den kurdiske side, som slet ikke er interesserede i en politisk løsning, og som tror, at militær vold kan hjælpe, nemlig på den tyrkiske side hæren og en del af oppositionen og på den kurdiske side PKK.
Lad det være klart, at PKK's nuværende angreb selvfølgelig er rettet mod den tyrkiske stat, men de er også er angreb på det kurdiske parti DTP i parlamentet, som søger en politisk løsning på problemet. Derfor er det så vigtigt, at Parlamentet faktisk kraftigt fordømmer PKK og dets terrorangreb, mens det samtidig fortsætter med at give udtryk for støtte til alle dem på den kurdiske side og på den tyrkiske side, som søger en fredelig politisk løsning på dette problem.
Kyriakos Triantaphyllides
for GUE/NGL-Gruppen.- (EL) Hr. formand! Med klart henblik på udsigten til Tyrkiets tiltrædelse af EU opfordres Kommissionen og dermed hele EU til inden for de næste par dage at fuldføre bedømmelsen af Tyrkiets fremskridt eller mangel på samme inden for de forskellige områder, hvor landet er forpligtet til harmonisering med det europæiske regelværk.
Vi har erklæret, at forudsat at Tyrkiet lever op til samtlige Københavnskriterier og de forpligtelser, landet har accepteret i henhold til forhandlingsrammen og tillægsprotokollen, bør landet kunne tiltræde EU. Efter vores mening vil en kompromisløsning hverken medføre de resultater, som Tyrkiet eller EU håber på. Vi vil gerne gøre opmærksom på, at Tyrkiet har opnået visse fremskridt, men vi gentager, at hvis landets tiltrædelse skal fortsætte gnidningsløst, må landet gøre det samme, som de foregående tiltrædelseslande har gjort: overholde sine konventionsbestemte forpligtelser over for hele EU. Derfor skal Tyrkiet overholde sine forpligtelser over for Cypern. Tyrkiet skal åbne sine havne og lufthavne for skibe og fly fra Republikken Cypern og hæve sit veto mod Cyperns deltagelse i internationale organisationer og multilaterale traktater.
Som en venstreorienteret gruppe, og især som AKEL (Cyperns progressive arbejderparti) føler vi os overbeviste om, at Tyrkiets udsigt til at tiltræde EU vil sikre overholdelse af landets forpligtelser, især hvad angår en afslutning på tyrkiske troppers besættelse af Cypern.
Vi mener også, at ved at tilskynde Tyrkiet til at fortsætte sin kurs mod Europa kan vi udøve pres på landet, forudsat at det samtidig lever op til sine forpligtelser til EU. Tyrkiet må følgelig opfylde følgende forpligtelser: forsvare og respektere menneskerettighederne for alle, der bor der, herunder kurdere og andre minoriteter, anerkende folkedrabet på armenierne samt åbne sine grænser til Armenien med alle de socioøkonomiske konsekvenser, dette vil medføre.
Hvis Tyrkiet vil gøre sig håb om at fortsætte og fuldføre sin kurs mod tiltrædelse, står det fuldstændigt klart, at de tiltag og politikker, landet vedtager, skal føre til fuld overholdelse af det europæiske regelværk og absolut respekt for folkeretten, som i sidste ende regulerer EU's arbejdsgange.
Georgios Georgiou
for IND/DEM-Gruppen.- (EL) Hr. formand! Det, vi har hørt, er forbløffende, og det kom fra ingen anden end den kompetente kommissær, som var mere end villig til at stemple dem, der påstår at kæmpe for frihed, som terrorister. Jeg spekulerer på, om vi ikke er overivrige efter at beskrive Tyrkiet som under angreb fra alle sider. Det er et land, der har tropper i et EU-land, og det er hverken det første eller eneste land, der tilpasser EU's krav.
Jeg vil runde af med et langt mere teknisk spørgsmål. Kort før Tyrkiets eventyr ved sin østlige grænse var olieprisen i Tyrkiet 76 USD pr. tønde i Europa. Nu er prisen steget til over 90 USD pr. tønde på grund af landets våben, som det altid tyer til, når det skal løse sine problemer.
(Formanden afbrød taleren)
Philip Claeys
Hr. formand! Under drøftelsen af dette beslutningsforslag i udvalget så det ud, som om hele Parlamentet blundede. Rent proforma udtrykkes der en vag kritik, men bortset fra det ser det ud, som om vi er nødt til at acceptere Tyrkiets tiltrædelse som en fuldbyrdet kendsgerning.
Tyrkiet har trods alt næppe gjort fremskridt siden begyndelsen af forhandlingerne. Jeg henviser f.eks. til en nylig rapport fra Amnesty International om menneskerettighedssituationen og behandlingen af mindretal. Tyrkiets holdning til Cypern tales der næsten ikke om. Desuden er der en stor risiko for, at Tyrkiet snart foretager et omfattende militært angreb på Irak. Vi kommer da til at opleve, at et kandidatland ikke blot holder en del af en eksisterende medlemsstats territorium militært besat, men desuden også vil føre en slags lokal krig i et andet naboland, denne gang Irak.
Størstedelen af Europas befolkning er imod Tyrkiets mulige tiltrædelse. Det skyldes, at Tyrkiet ikke er et europæisk land og derfor ikke hører hjemme i EU. I stedet for at bringe Europas troværdighed yderligere i fare skulle vi derfor hellere helt åbent og klart stræbe efter et privilegeret partnerskab med Tyrkiet i stedet for et fuldgyldigt EU-medlemskab.
Jim Allister
- (EN) Hr. formand! Jeg aner, især fra Kommissionen, en tendens til at præsentere det ikkeeuropæiske Tyrkiet i det bedst mulige lys. Det er måske ikke overraskende i betragtning af de millioner, vi hælder i som bistand forud for en tiltrædelse, men der er ubehagelige kendsgerninger, som skal ses i øjnene. Det, jeg er mest bekymret over, er æresforbrydelser, grove krænkelser af menneskerettighederne, manglende beskyttelse af ikkemuslimske mindretal, ikkeeksisterende religionsfrihed og angreb og propaganda mod kristne.
I år har der fortsat været dødbringende angreb på kristne, som f.eks. mordet på tre mænd i Malatya i april. Ægte religionsfrihed er ofte en prøvesten på, om et land står ved sin forpligtelse i forhold til menneskerettighederne. I Tyrkiets tilfælde er der meget at gøre, herunder religiøse grupperingers retmæssige status og ejendomsret, men grundlæggende skal retten til fri gudsdyrkelse og retten til at konvertere respekteres.
Werner Langen
(DE) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne takke fru Oomen-Ruijten for at have udarbejdet denne betænkning, som bliver fremsendt til Kommissionen som Parlamentets bidrag til den kommende statusrapport.
Tyrkiet har overvundet indenlandske problemer, regeringen har et klart mandat, folkeafstemningen i søndags om forfatningsmæssige ændringer vedrørende valg af præsidenten gav det rigtige resultat, og der er ikke længere nogen grund til at udsætte reformerne. Jeg vil derfor starte med en appel til den tyrkiske regering: Hvis den virkelig ønsker at blive medlem af EU, er den nødt til at intensivere reformerne.. Der skete ikke særlig meget her sidste år, som vi alle ved.
For det andet skal reformerne først og fremmest være til gavn for det tyrkiske folk. De er ikke et mål i sig selv eller et kneb fra Europas side. De har til formål at gøre noget ved de mangler, der ikke burde eksistere i et demokrati, primært i forhold til meningsfrihed, religionsfrihed, kvinders rettigheder, mindretalsrettigheder, valglove osv. Tyrkiet må tage hånd om disse ting og eliminere disse mangler på egen hånd.
Jeg vil også gerne nævne et andet emne, nemlig det armenske spørgsmål. Som tysker synes jeg, vi kan tillade os at forvente en klar erkendelse af det historiske ansvar fra Tyrkiets side. Landets afvisning af at udtale sig om sagen og fjerne blokaden mod Armenien er et spørgsmål, der fortsat må tages op under drøftelserne. For tiden er der - som hr. Swoboda lige har sagt - bekymring for, at en militær konflikt i det kurdiske område vil brede sig til Irak. Her foretrækker vi klart en diplomatisk løsning, en forhandlingsløsning, i stedet for en militær løsning. Jeg støtter fuldt ud Parlamentets socialdemokratiske gruppes standpunkt i denne sag.
I sidste ende må Tyrkiet selv beslutte, om og hvordan landet ønsker at fortsætte ned ad vejen mod Europa. Set fra vores synspunkt er fuld tiltrædelse af EU ikke den eneste mulighed. Forhandlingerne er med vilje forblevet åbne, og det er i sidste ende op til Tyrkiet, om landet ønsker at forfølge denne rute proaktivt. Det handler ikke kun om, hvorvidt Europa har kapacitet til at lade Tyrkiet tiltræde.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Hr. formand! Også jeg vil give ordføreren, fru Oomen-Ruijten, en kompliment. Jeg vil med det samme reagere på hr. Langens bemærkning og sige, at det i min gruppe netop drejer sig om, at forhandlingerne rettes mod medlemskab af EU!
Det beslutningsforslag, som vi i dag drøfter, er en opfordring til den tyrkiske regering om frem for alt at fortsætte ad denne vej. Premierminister Erdogan har af de tyrkiske vælgere fået et stærkt mandat til at gøre dette. Det sætter ham faktisk i stand til at give reformerne en impuls. Vi forventer, at der nu hurtigt kommer resultater, og vi forventer derfor, at Kommissionen snart fremlægger en fremskridtsrapport herom.
Presserende sager må selvfølgelig ikke blive overset. Jeg tror, at det symbolsk ville være et uhyre vigtigt skridt, men også ville få en enorm virkning, hvis den tyrkiske regering gjorde noget ved artikel 301, f.eks. ophævede den eller omformulerede den. Det ville skabe den nødvendige åbenhed for debatten i Tyrkiet, også om spørgsmål fra fortiden, og det får mig til at komme ind på det armenske spørgsmål. Vi synes, det er meget vigtigt, at der finder en intern debat herom sted i Tyrkiet, men det er først og fremmest op til Tyrkiet selv at tilrettelægge dette og ikke så meget Europa-Parlamentet eller det amerikanske Repræsentanternes Hus, som skal forsøge at gennemtvinge det. Det er frem for alt et internt anliggende, som vi kan hjælpe med, men det er ikke særlig hensigtsmæssigt, at vi konstant presser på udefra.
Den nye forfatning er bebudet. Det giver efter vores mening også muligheder for omsider at søge en politisk løsning på det kurdiske spørgsmål. Jeg er enig med dem, som siger, at vi skal gøre alt for at forhindre, at der finder en militær eskalering sted i det nordlige Irak, men det kan vi kun gøre, hvis vi først og fremmest også selv tager afstand fra PKK's terrorangreb og kræver, at PKK ophører med disse.
For det andet skal vi også støtte Tyrkiet i dialogen med Irak og de irakiske myndigheder, men ligeledes i dialogen med de regionale myndigheder i den kurdiske del af Irak med henblik på samarbejde i praksis for at bringe disse angreb til ophør. Vi glæder os over nye diplomatiske initiativer, men det gælder for os først og fremmest om praktisk samarbejde i selve regionen for at formindske volden og bringe den til ophør.
Marco Cappato
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Rådsformanden sagde, at "det afhænger af Tyrkiet", og mange af parlamentetsmedlemmerne gentog dette synspunkt, hr. Langen, nemlig at "det er dem, der skal bestemme". Jeg mener nu ikke, at det forholder sig sådan, men at det er Europa, der skal påtage sig sit ansvar.
Der er ikke kun tale om et problem med Tyrkiet og med respekten for de formelle tiltrædelseskriterier. Sandheden er, at Europa og de europæiske regeringer - og det gælder ikke mindst den franske præsident, men det gælder ikke kun ham - i de sidste par måneder har sendt det signal, at Tyrkiet ikke kommer med i EU. Fru Oomen-Ruijtens betænkning er således udarbejdet i denne kontekst, og det er sandsynligvis den bedste tekst, som vi kunne udarbejde her i Parlamentet, men det er konteksten, som vi skal være modige nok til at ændre. Den politiske og militære krise, der i dag udspiller sig ved grænserne mellem Tyrkiet og Irak, er nemlig også EU's ansvar og skyldes også den dør, som vi politisk set har smækket i for næsen af Tyrkiet, selv om forhandlingerne på dette område fortsætter.
Det, der er brug for, er et stort kvalitetsløft, hvor EU og regeringerne giver udtryk for deres klare ønske om politiske forbindelser, der vedrører de tyrkiske borgeres individuelle ret til demokrati og retsstat i et europæisk perspektiv. Dette kan hjælpe Tyrkiet med at gå i en europæisk retning i stedet for at gå i en mellemøstlig retning.
Feleknas Uca
(DE) Hr. formand! Beklageligvis overskygges dagens afstemning om Parlamentets beslutning om Tyrkiet af meget sørgelige og bekymrende begivenheder.
I onsdags stemte Tyrkiets Store Nationalforsamling med overvældende flertal for et tyrkisk militært indfald i det nordlige Irak. Siden da har vi hørt sørgeligt nyt om døde og kvæstede på grænsen mellem Tyrkiet og Irak, om blodige slag og kampe, og vi har hørt, at det tyrkiske militær skyder på landsbyer i Nordirak. Vi har hørt om angreb på kurdiske institutioner og DTP-kontorer og om rasende nationalister, der forsøger at lynche deres kurdiske medborgere. Og det på trods af, at de signaler, Tyrkiet udsendte efter afslutningen på den forfatningsmæssige krise sidst i august, var vældig lovende. Der var tale om en ny civil forfatning, yderligere reformer og en intensiveret reformindsats for at tage hånd om de fortsat uløste problemer. Fru Oomen-Ruijten og mange af mine kolleger i Parlamentet ønskede at tage disse positive signaler og udviklinger i Tyrkiet i betragtning, efter reformindsatsen i landet gik i stå sidste år.
Beslutningsforslaget er afbalanceret og retfærdigt i sin vurdering og evaluering. Men set i lyset af Tyrkiets beslutning for nylig og af den åbenlyse trussel om et militært indfald, som krænker Iraks territoriale integritet, undrer jeg mig over, hvilke mål Tyrkiet faktisk forfølger. Handler det virkelig om PKK? Sagen er, at det tyrkiske militær har gennemført 24 operationer ind over grænsen i de seneste år, og ikke én af dem har haft nogen varig effekt. Hvorfor skulle det være anderledes denne gang? Eller kunne det have noget at gøre med oliereserverne i området omkring Kirkuk og om, at Tyrkiet har til hensigt at ophæve den autonome status for kurderne i Nordirak?
Under alle omstændigheder står det klart, at det kurdiske spørgsmål ikke kan løses med et indfald i Nordirak. Men set fra mit synspunkt er det også klart, at Tyrkiet ikke for øjnene af EU og det internationale samfund kan bryde folkeretten og krænke Iraks suverænitet. Europa må nu tage ansvar og deltage aktivt i udviklingen af en strategi til løsning af det kurdiske spørgsmål, for det er nøglen til at opnå ægte fred og demokrati i Tyrkiet.
Bastiaan Belder
(NL) Hr. formand! I et nyligt interview i de nederlandske medier har kommissær Rehn utvetydigt oplyst, hvilke reformer i Tyrkiet der er mest presserende for EU, og jeg citerer: "De findes på området ytringsfrihed og religionsfrihed, som er demokratiets væsentligste principper."
Jeg er kommissæren taknemmelig for denne tydelige holdning. Den giver mig også anledning til at gøre ham opmærksom på et dokument fra Alliancen af Protestantiske Kirker i Tyrkiet. Dokumentet er dateret den 1. september 2007, og det beskriver de alvorlige problemer og bekymringer, som de tyrkiske protestanter har, hvad angår manglende religionsfrihed. Hr. kommissær, jeg stoler på, at De over for Deres tyrkiske samtalepartnere kraftigt vil påtale de tyrkiske protestanters, eller de tyrkiske kristnes, sårbare stilling i det tyrkiske samfund.
Symptombehandling er imidlertid ikke nok. Medier og politikere skaber et meget intolerant, farligt klima for ikkemuslimske mindretal i Tyrkiet. Også her er en hurtig aktion fra Bruxelles over for Ankara påkrævet. Jeg vil overrække kommissæren et andet dokument herom og afventer en hurtig skriftlig reaktion fra ham.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! For et par dage siden var jeg i den tyrkiskbesatte del af Cypern, hvor jeg fik et førstehåndsindtryk af den systematiske ødelæggelse af omkring 500 græskortodokse kirker og ødelæggelsen af europæisk kulturarv, som aldrig kan genskabes. Efter min mening er det i lige så høj grad i strid med den europæiske ånd som den fortsatte mangel på tolerance over for kristne og andre minoriteter eller for den sags skyld den lovovertrædelse, det er at "fornærme den tyrkiske identitet", som bruges til at undertrykke menings- og pressefriheden, for slet ikke at tale om de fortsatte krænkelser af menneskerettighederne, det fortsat manglende initiativ i forhold til at tage sagen med folkedrabet på armeniere op, og den igangværende islamificering.
Det er ganske uacceptabelt, at en tiltrædelseskandidat stadig besætter områder i en EU-medlemsstat, nærmere bestemt Nordcypern, for ikke at nævne, at det planlægger et militært angreb mod et andet land, hvilket er tilfældet i øjeblikket med Irak.
Bruxelles bliver aldrig træt af at understrege, at overholdelse af grundlæggende rettigheder, især religions- og ytringsfrihed, er af allerstørste vigtighed for at kunne tiltræde EU. I forhold til Tyrkiets aspirationer om medlemskab er der tydeligvis kun tale om tomme ord.
Ioannis Kasoulides
(EL) Hr. formand! Lad mig begynde med at gratulere fru Oomen-Ruijten med hendes betænkning.
Og nu til et aktuelt emne: Hvad vil der ske, hvis Tyrkiet, et kandidatland, ignorerer EU's formaninger og invaderer Nordirak? Hvad er Tyrkiets hensigt? Er det måske at skabe endnu en Cypern-situation eller at besætte et område i det kurdisktalende Irak og derved yderligere vanskeliggøre den indsats, mange, herunder europæiske lande, gør for at stabilisere Irak? Hvordan kan man tillade, at medlemsstater eller kandidatlande fungerer som destabiliserende faktorer i et område, hvor europæiske soldater mister livet i et forsøg på at skabe stabilitet?
Må jeg minde om, at tyrkiske tropper har besat 40 % af Cypern. Det har ikke forhindret landet i at indlede tiltrædelsesforhandlinger. Må jeg minde om, at Tyrkiet stadig ikke har opfyldt EU's anmodning om at udvide Ankara-protokollen. Jeg spekulerer på, hvad Kommissionens rapport, som ventes den 6. november, har at sige om det. Hvis det er et budskab om tolerance, hvorfor så ikke være tolerant på så mange andre principielle områder og værdier, der ligger EU's hjerte nær?
Til syvende og sidst er det centrale spørgsmål: Taler vi om at udbrede EU's værdier eller om at mindske deres indflydelsessfære?
Béatrice Patrie
- (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg lykønske fru Oomen-Ruijten med det konstruktive budskab, vi belaver os på at sende ikke alene til Rådet og Kommissionen, men også til den tyrkiske regering og det tyrkiske parlament.
Jeg beklager imidlertid, at vores Parlament ikke har udtrykt sig mere klart om et spørgsmål, som ganske vist er følsomt, men ikke desto mindre centralt. Jeg mener det armenske folkedrab. Lige siden 1987 har Parlamentet betegnet massakren mellem 1915 og 1917 som folkedrab, hvor 1,2 millioner armenier mistede livet, dvs. to tredjedele af den armenske befolkning, der dengang levede i Det Osmanniske Rige. Det har det amerikanske Senat og Repræsentanternes Hus også netop gjort, og jeg beklager, at Parlamentet underbyder amerikanernes stillingtagen på dette punkt.
Som det for nylig blev påpeget i en meddelelse fra Det Internationale Menneskerettighedsforbund forfølges adskillige tyrkiske borgere for at håne tyrkisk identitet efter straffelovens § 301. Hvis denne periode i historien skal kunne omtales offentligt, synes jeg altså, den paragraf skal ophæves hurtigst muligt. Vi gør ikke vores tyrkiske venner nogen tjeneste ved at lade dem glemme deres historie. Denne pligt til at huske er også en pligt over for efterkommerne af dem, der overlevende folkedrabet, og over for selve det internationale samfund. Derfor opfordrer jeg Parlamentet til at støtte ændringsforslagene om at kræve anerkendelse af folkedrabet på armenierne og om at understrege nødvendigheden af, at religionsfriheden og mindretallenes rettigheder respekteres.
Marios Matsakis
- (EN) Hr. formand! Tyrkiet er et vigtigt land af politiske, økonomiske, militære og kulturelle grunde, og det er derfor vigtigt for EU. Det er i dette lys, EU har besluttet at indlede tiltrædelsesforhandlinger. Vejen mod tiltrædelse har ikke været særligt jævn, men den har bidraget til at igangsætte et meget nødvendigt, demokratisk reformprogram i Tyrkiet.
Sådanne reformer hilses velkommen af både EU og borgerne i Tyrkiet. Disse reformer skal fortsætte, og i det mindste af den grund skal vores støtte til Tyrkiets tiltrædelse være fast. Ingen er blinde for, at der er problemer. Mit land Cypern er midtpunkt for et af disse problemer, men jeg, som de fleste mennesker her i salen, er klar over, at problemer ikke løses via konflikter, men via fredelige forhandlinger.
Det er meget bedre at diskutere og løse problemer med et mere europæisk Tyrkiet, og jeg støtter således fuldt ud Tyrkiets tiltrædelse af EU. Jeg giver derfor min opbakning til det kompromis, der er opnået gennem fru Oomen-Ruijtens kloge håndtering og via det ærlige og frugtbare samarbejde mellem alle disse interesserede kolleger, som kan have forskellige meninger om visse specifikke emner, men som alle er enige om princippet om, at EU kan opnå mere ved at samarbejde konstruktivt med det tyrkiske folk end ved at modarbejde det på en destruktiv måde.
Tyrkiet er inde i en vanskelig periode lige nu, og EU's brug af mere gulerod og mindre pisk er for øjeblikket den hensigtsmæssige fremgangsmåde. Lad vores overvældende støtte til denne betænkning være et bevis over for det tyrkiske folk på, at vi faktisk ønsker dem ind i EU, og lad det være en hjælp til større og hurtigere reformer i Tyrkiet og til at gøre det lettere at løse Cypern-problemet, som har eksisteret alt for længe.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Mange af os sagde, at Tyrkiets optagelse i EU ikke var nogen god idé af geopolitiske årsager. I dag viser begivenhederne, at vi havde ret, eftersom Ankara som en elefant tramper ind og ødelægger den delikate irakiske ligevægt, hvor vores soldater hver eneste dag sætter livet på spil og kæmper for det irakiske folks frihed.
Jeg mener nu, at vi bør tænke os om, for Deres kære demokratiske Tyrkiet, som er et paradis på jord for menneskerettighederne, banker på netop på Europas dør på et tidspunkt, hvor landet indleder et forfærdeligt, uforudsigeligt og dramatisk krigsscenario ved den irakiske front.
Og når De rejser tilbage til Bruxelles, så gør som jeg: Tag ud og besøg den armenske restaurant. Er armenerne måske ikke også Deres venner fra tredjelandene? Deres restaurant er blevet ødelagt af tyrkiske bøller og forbrydere, som sætter ild til en restaurant i Europas hovedstad, bare fordi den er armensk. Det er sådan, de nationalistiske tyrkere ser på demokratiet! Hvorfor skal vi optage dem, når de stadig ikke - og jeg opfordrer Dem til at stemme for mit ændringsforslag - vil anerkende det armenske folkedrab?
Gerard Batten
- (EN) Hr. formand! I beslutningen understreges det, at Tyrkiet skal opfylde Københavnskriterierne fuldt ud som grundlag for sin tiltrædelse af EU. I betænkningen opfordres den tyrkiske regering også indtrængende til at bringe sin holdning til religionsfrihed på linje med de principper, der er defineret af EF-Domstolen.
Efter Kemal Atatürk har Tyrkiet fastholdt en sekulær stat mod den fundamentalistiske og bogstavtro islams voksende magt. Jeg gad vide, om tyrkerne er bevidste om, at ved at komme med i EU vil de i bund og grund underminere deres mulighed for at modstå den militante islam. Hvis Tyrkiet kommer med i EU, vil deres islamister bruge menneskerettighedslovgivningen som et skjold, i ly af hvilket de kan fremme deres jihad i Tyrkiet og Europa.
Det britiske folk er ved at indse, at hvis Tyrkiet kommer med i EU, vil 70 millioner mennesker mere få ret til at komme til Storbritannien. Tyrkisk tiltrædelse vil være en katastrofe for tyrkerne og en katastrofe for Storbritannien.
Koenraad Dillen
(NL) Hr. formand, mine damer og herrer! I forhandlingen om beslutningsforslaget af Florenz blev det i går med rette bemærket, at et stort flertal af befolkningen er tilhænger af strenge foranstaltninger for at begrænse rygning på arbejdspladsen og inden for hotel- og restaurationsbranchen.
Jeg havde håbet, at også dette beslutningsforslag ville tage hensyn til et overvældende befolkningsflertals holdning, nemlig at Tyrkiet ikke kan blive medlem af EU. Men jeg nærer åbenbart for mange illusioner. Når det gælder væsentlige sager såsom forfatningen eller Tyrkiets tiltrædelse af EU, betyder befolkningens mening pludselig ikke længere noget.
Tyrkiet, en venligsindet nation, er ikke et europæisk land. Punktum finale. Dermed burde diskussionen være slut. Men ikke blot nægter Parlamentet endnu en gang at påtage sig sit ansvar, det er atter blindt for visse nylige udviklinger, som igen meget tydeligt viser, at Tyrkiet ikke hører hjemme i EU, og at beslutningen om at indlede tiltrædelsesforhandlinger var en fejl.
Hvorfor siges der i dette beslutningsforslag ikke et ord om AKP's modstand mod en forfatningsmæssig bestemmelse, som ikke længere gør det strafbart at gå over til en anden religion? Hvorfor er man stadig så vag, når det gælder det armenske spørgsmål og Cypern? Her ser vi atter et eksempel på europæisk realpolitik, som vi melder pas over for.
Charles Tannock
- (EN) Hr. formand! Ifølge avisen The Times i London var den amerikanske kongres' nylige vedtagelse om det armenske folkemord forfærdende timet. Så hvornår er det et passende tidspunkt at tale om folkemord?
Den armenske lobby er så højrøstet her i Parlamentet netop på grund af det tilsyneladende tavshedskomplot, der har omgivet spørgsmålet om folkemord i næsten et århundrede. Mordet på den tyrkisk-armenske journalist Hrant Dink burde have foranlediget en periode med national refleksion, men det skete beklageligvis ikke.
Ikke desto mindre er en forsoning mellem Tyrkiet og Armenien, herunder en genåbning af den lukkede grænse, et vigtigt element i Tyrkiets bestræbelser på at komme med i EU. Men efter min mening kan intet virkeligt demokrati fornægte sin fortid, end ikke sine dybeste og mørkeste hemmeligheder.
En varig bilæggelse af konflikten i Cypern er lige så vigtig. Konflikten er stadig i et dødvande på grund af besættelsestroppers tilstedeværelse i en EU-medlemsstat og manglende gennemførelse af Ankaraprotokollen.
Rettighederne for de religiøse mindretal, især det kristne, giver også anledning til bekymring. F.eks. har det græskortodokse seminarium i Halki været lukket siden 1971; de assyriske kristne, som flygtede til Tyskland og Sverige under krigen med PKK, er blevet frataget deres tyrkiske statsborgerskab, hvilket forhindrer dem i at kræve at få deres hjem tilbage, som de mistede under konflikten. Og Tyrkiet ser ikke alevitterne som værende anderledes end det sunni-muslimske flertal og anerkender derfor ikke deres særlige religiøse behov.
Straffelovens artikel 301 om fornærmelse af tyrkiskhed har medført mange domfældelser, og - hvilket jeg finder ret bizart - i marts afgav en domstol i Istanbul kendelse om at nægte adgang til videohjemmesiden YouTube, da der blev fremsat påstande om det moderne Tyrkiets grundlægger, Kemal Atatürks seksualitet.
Idet jeg taler helt på egne vegne og ikke for mit parti eller min gruppe, så er der tydeligvis stadig meget, der skal gøres.
Maria Eleni Koppa
(EL) Hr. formand! Dagens diskussion giver os lejlighed til at udtrykke vores tilfredshed med valgresultatet i Tyrkiet og at hilse det tyrkiske folks udtrykkelige ønske om at fortsætte reformerne velkommen.
Udsigten til Tyrkiets tiltrædelse af EU, hvilket fortsat er målet, har åbnet for forsøg på en reform. Desværre har indsatsen nået et højdepunkt og har mistet hastighed. Den nye regering med sit nye, stærke mandat skal have fart på, hvis den vil gennemføre alle bestemmelserne i associeringsaftalen og dens tillægsprotokol fuldt ud.
Reformprocessen handler først og fremmest om demokratisering, grundlæggende menneskerettigheder og religiøse friheder. I overensstemmelse hermed er det afgørende vigtigt at afskaffe paragraf 301 i straffeloven og at reagere med bestemthed på det økumeniske patriarkats anmodning. Desværre har den tyrkiske regerings holdning til sagen hidtil muliggjort ekstremistiske handlinger. Vi er også nødt til at nævne de tyrkiske myndigheders uforklarlige insisteren på at holde det teologiske fakultet i Halki lukket.
Et andet problem, der bekymrer os, er den anspændte situation i det sydøstlige Tyrkiet. Jeg mener ikke, at kulturen med at afgøre stridigheder ved hjælp af vold skal have lov at være fremherskende, fordi det vil skabe ustabilitet i hele området. Det er den siddende regerings ansvar at gribe til handling med henblik på at nå en fredelig løsning af det kurdiske spørgsmål, og det forudsætter dialog mellem de to parter. Det internationale samfund må spille en fredsbevarende rolle i denne potentielle krise.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi forventer, at Tyrkiet overholder alle sine forpligtelser, så landet kan fortsætte sin støtte udvikling frem mod en fremtidig integration i Europa.
Giorgos Dimitrakopoulos
(EL) Hr. formand! Lad mig begynde med at gratulere fru Oomen-Ruijten med hendes fortrinlige arbejde.
Det folkelige mandat, Erdoganregeringen og hr. Erdogan i særdeleshed har fået, gør det muligt at fortsætte på den reformkurs, Tyrkiet har befundet sig på, siden udsigterne til, at landet kan få opfyldt sit krav om en plads i Europa, blev forbedret. Samtidig inspirerer mandatet til et nyt ønske om en retfærdig og varig løsning på Cypernspørgsmålet med tilbagetrækningen af tyrkiske tropper fra Cypern som første krav.
Der er et nyt ønske om ægte, godt naboskab, både i al almindelighed og med Grækenland i særdeleshed.
Takket være mandatet respekteres menneskerettighederne i henhold til nye love såsom loven om religiøse stiftelser og lovene til beskyttelse af rettigheder og friheder. Det er en historisk forsoning med fortiden, og folkedrabene på armeniere, pontiske grækere og assyrere bliver anerkendt.
Takket være mandatet ses det kurdiske spørgsmål i et nyt lys. Den potentielle invasion af Nordirak er en sag, EU bør se med alvor på. Et sådant skridt kan ikke tillades, fordi nødvendigheden af at bekæmpe terrorisme, som vi alle er enige om, aldrig må bruges som påskud for at skabe et fait accompli i form af et besat område i Nordirak, som det skete i Cypern.
Richard Howitt
- (EN) Hr. formand! Jeg er ikke sikker på, hvad denne formiddags forhandling tilføjer til det tyrkiske tiltrædelsesspørgsmål, ud over at et lille antal indædte modstandere af tyrkisk tiltrædelse får lejlighed til at gentage deres argumenter her i salen. Selvfølgelig bør vi opfordre Tyrkiet indtrængende til at vise tilbageholdenhed og reagere i rimeligt forhold til terrortruslen fra Nordirak, men jeg bemærker, at denne formiddags kritik fremsættes af de selvsamme mennesker, som under andre forhandlinger har været imod EU's bidrag til genopbygningen i Irak.
Jeg bifalder det strategiske partnerskab mellem Det Forenede Kongerige og Tyrkiet, som premierministrene Brown og Erdogan bekendtgjorde i går i London, herunder et positivt samarbejde om bekæmpelse af organiseret kriminalitet og terrorisme. Jeg opfordrer andre medlemsstater til at gøre det samme.
Jeg byder velkommen til det yngste, kvindelige parlamentsmedlem valgt i Tyrkiet, Ayla Akat, der var i Bruxelles i sidste uge som én af et antal kurdiske parlamentsmedlemmer, der er vendt tilbage til det tyrkiske parlament for første gang i 14 år, og som giver os håb om, at problemet med kurdernes kulturelle og politiske rettigheder vil kunne løses på demokratisk og ikkevoldelig vis.
Josef Zieleniec
(CS) Hr. formand! Fru Oomen-Ruijten udførte et fantastisk stykke arbejde, da det lykkedes hende at opnå et kompromis om en formulering vedrørende et emne, der deler Parlamentet.
Men det er min overbevisning, at vi i fremtiden bør undlade at vedtage sådanne beslutninger og betænkninger, der søger at opnå kompromiser på bekostning af at udtrykke Parlamentets synspunkter på centrale, omstridte spørgsmål. Vores anstrengelser for at opnå enstemmighed sender et signal til Tyrkiet, som ikke i tilstrækkelig grad afspejler de forskellige holdninger til tyrkisk medlemskab, der findes, både her i Parlamentet og i den europæiske offentlighed.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg anser selve det at indlede tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet for en fundamental fejl. Samtidig er jeg klar over og respekterer, at ikke alle i Parlamentet deler dette synspunkt.
Den europæiske offentlighed er stærkt splittet i dette spørgsmål af meget central betydning for den europæiske integrations fremtid. Det er vores pligt at afspejle denne polaritet. Derfor håber jeg, at vores fremtidige beslutninger og betænkninger tydeligt afspejler Parlamentets uenighed om et muligt tyrkisk medlemskab af EU. Kompromisser er ganske vist en positiv ting på mange andre områder, som Parlamentet behandler, men Tyrkiets medlemskab og EU's relationer med Tyrkiet er ikke et af dem.
Lad os ændre vores tilgang. Lad os holde op med at udarbejde betænkninger og beslutninger, der forsøger at give indtryk af enighed og enstemmighed. Lad os i stedet gennem enighed eller uenighed med klart formulerede standpunkter vise, at der er uenighed blandt os i sagen om tyrkisk medlemskab.
Det er et spørgsmål om vores ansvarlighed både over for EU's borgere og Tyrkiet, som ikke fortjener halve sandheder. Jeg er sikker på, at det tyrkiske folk vil se med langt større tilfredshed på et budskab om splittelse end på en fortielse af den faktiske situation, hvilket er, hvad både Parlamentet og et samlet Europa har gjort i lang tid.
Vural Öger
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Med fru Oomen-Ruijtens betænkning om Tyrkiet sender Parlamentet et positivt signal og har dermed indledt en ny fase med konstruktiv dialog i sit forhold til Tyrkiet. Tyrkiet er i øjeblikket midt i en intens debat om interne reformer.
Tyrkiet har nu en regering ved magten, som har et klart, folkeligt mandat, og som kan gå i gang med arbejdet. Det er en chance for at sætte fornyet skub i tiltrædelsesprocessen på adskillige centrale områder. Det virker mod hensigten at opfordre til, at der skal opfyldes yderligere krav, som ikke er en del af tiltrædelsesforhandlingerne. I Tyrkiet har udarbejdelsen af en ny forfatning nu højeste prioritet. Man kan allerede skelne hovedtrækkene i denne forfatning.
Tyrkiet overvejer opfordringen til at revidere paragraf 301 i den tyrkiske straffelov. Nu har Tyrkiet brug for yderligere, positive signaler fra EU. Vi må tilskynde Tyrkiet til at fortsætte denne reformproces med stor ildhu.
Kommissionens statusrapport forventes klar den 7. november, og jeg mener, at det er meget vigtigt, at den afspejler Tyrkiets aktuelle, positive udvikling.
Yiannakis Matsis
(EL) Hr. formand! Tyrkiet er kandidat til tiltrædelse af et forenet Europa. Det har rettigheder og forpligtelser. Ordføreren har fremlagt en afbalanceret interimsbetænkning. Det giver Tyrkiet endnu en chance for at komme videre med reformerne og opfylde sine forpligtelser, der primært vedrører økonomiske ændringer, respekt for Københavnskriterierne samt menneske- og minoritetsrettigheder og religiøse rettigheder.
Vi ønsker, at Tyrkiet skal forandre sig, fordi Tyrkiet selv beder om forandring, og fordi tiderne kræver det. Forandring i Tyrkiet betyder, at landet skal opfylde sine forpligtelser over for Cypern ved at anerkende Republikken Cypern og afslutte besættelsen af Cypern. Det fremgår korrekt af betænkningen, at tilbagetrækningen af den tyrkiske hær vil være medvirkende til at nå en løsning, og at den tyrkiske hær kan erstattes af en lille europæisk styrke under ledelse af sikkerhedsrådet. Tyrkiet må opfylde følgende forpligtelser: afslutte koloniseringen og ændringen af Cyperns demografiske karakter, hjemsende kolonisterne, som udgør det store flertal i de besatte områder og er en tidsindstillet bombe, der ligger og venter på at underminere enhver løsning, afslutte beslaglæggelsen af græskcypriotiske ejendomme i det besatte Cypern samt standse ødelæggelsen af vores kulturarv. Som et første skridt må Tyrkiet respektere FN's beslutninger og give byen Famagusta tilbage til dens retmæssige indbyggere.
Ankara anser tyrkiskcyprioterne for at være isolerede på grund af tilstedeværelsen af 45.000 tyrkiske soldater, der holder græskcyprioterne væk fra deres hjem og ejendomme. Tyrkiet sidder med nøglen til såvel landets tiltrædelse til Europa som til løsningen af Cypernspørgsmålet. Den tyrkiske politik med at dele Cypern i to stater er ikke en løsning. Vi lever i foreningens tidsalder, ikke opdelingens. Vi siger ja til et europæisk Tyrkiet og ja til en europæisk løsning, som ikke har meget til fælles med delelinjer og zoner. Som ordføreren korrekt understreger, bør de baseres på princippet om et forenet Europa. Det vil skabe en levedygtig modelstat for hele Europa, hvor græske og tyrkiske cyprioter og kristne og muslimer kan leve fredelige og produktive liv baseret på gensidig respekt for et forenet Europas principper og værdier.
Carlos Carnero González
. - (ES) Hr. formand! Som bekendt er udvidelsen af EU med et nyt land altid en dialektisk proces, hvor kandidatlandet skal gøre en håndfast indsats, men EU's indsats skal også være klar.
Jeg vil gerne sige, at når EU får en ny reformtraktat, der vil gøre unionen mere demokratisk og effektiv, vil den også være bedre i stand til at fortsætte sin egen udvidelse.
Det er tilfældet efter Lissabonaftalen. Tyrkiet gør store fremskridt. Vi støtter alle den tyrkiske regering og det tyrkiske folk i bekæmpelsen af terrorismen, men for at landet kan fortsætte de fremskridt, jeg henviste til, bør vi dog anmode om fastholdelse, mådehold og overholdelse af folkeretten. En omfattende militær intervention i det nordlige Irak ville være som at kaste brænde på bålet, og det ville også skabe alvorlige problemer for Tyrkiet.
Endelig vil jeg gerne lykønske fru Oomen-Ruijten med beslutningen, men jeg savner et emne, nemlig hvorfor vi igen og igen glemmer, at Tyrkiet ikke kun er et kandidatland, men også en vigtig Euro-Middelhavs-partner i Barcelonaprocessen? Teksten mangler imidlertid endnu en gang dette spørgsmål. Tyrkiet spiller en central rolle i denne proces, og vi spiller også en central rolle for Tyrkiet i Euro-Middelhavsprocssen.
Emine Bozkurt
(NL) Hr. formand! Jeg takker fru Oomen-Ruijten for hendes afbalancerede beslutningsforslag. For halvanden uge siden var jeg i Tyrkiet, hvor jeg talte med medlemmer af den nye tyrkiske regering og af det nye parlament. Jeg understregede nødvendigheden af at fortsætte med reformerne, med særlig vægt på ytringsfriheden.
Justitsministeren og andre regeringsmedlemmer forsikrede over for mig, at artikel 301 vil blive ændret. Endvidere lovede den nye regering reformer på vej mod EU-medlemskab. Beslutningsforslaget nævner også dette medlemskab som det endelige mål. Beslutningsforslaget vil dermed direkte bidrage til reformerne i Tyrkiet, også når det gælder kvinders rettigheder, fagforeningsrettigheder og social lovgivning.
Men for at gennemføre reformer er der behov for ro, og i øjeblikket hersker der angst og vrede i Tyrkiet. Angst for attentater fra PKK's side og vrede, som kan føre til en eskalering. For at undgå dette skal Tyrkiet og EU alliere sig for på diplomatisk og politisk vis at forhindre og straffe terror.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet.- (PT) Hr. formand, mine damer og herrer! Denne livlige forhandling var meget udbytterig for formandskabet. Den viste tydeligt, hvis der var nogen tvivl, hvor forskellige de mange medlemmers holdninger og synspunkter er i forhold til forhandlingerne om Tyrkiets tiltrædelse af EU. Men uanset hvor mange forskellige holdninger, der findes til sagen, føler jeg, at denne forhandling tydeligt har vist, at Tyrkiet allerede er en meget vigtig strategisk partner for EU på det politiske, økonomiske og også på det sikkerhedsmæssige område.
Jeg føler også, at det tydeligt fremgår af forhandlingen, at udsigten til, at Tyrkiet bliver medlem af EU, har været den drivende kraft bag grundlæggende politiske og sociale reformer i Tyrkiet. Der er tydeligvis nogen, der er utilfredse med, at disse reformer ikke er sket lige så hurtigt eller i lige så stort omfang, som man kunne have håbet på, men sagen er, at det tyrkiske folk og den tyrkiske regering gør gradvise fremskridt langs den rute, vi har udstukket i retning af et stadig mere demokratisk og pluralistisk samfund, der i højere grad respekterer retsstatsprincipperne.
Som retningslinje eller referenceramme for hele forhandlingsprocessen er Københavnskriterierne ekstremt tydelige for såvel Tyrkiet som andre kandidatlande: Kun lande, som helt tydeligt respekterer vores økonomiske principper og især og måske endnu vigtigere vores politiske principper, kan være medlemmer af EU. Hvis Tyrkiet overholder kriterierne fuldt ud, kan landet naturligvis blive medlem af EU. Det står fuldstændig fast og kan derfor ikke, eller burde i hvert fald ikke, give anledning til tvivl.
Hvad angår PKK's terrorangreb på grænsen mellem Tyrkiet og Irak vil jeg gerne henlede opmærksomheden på formandskabets erklæring af 22. oktober om dette emne. I erklæringen fordømte formandskabet fuldstændig den terroristiske vold, PKK havde forøvet, og vi udtrykte vores aktive solidaritet med ofrenes familier. Vi bemærkede også, at det er afgørende vigtigt for det internationale samfund at støtte Tyrkiets bestræbelser på at bekæmpe terrorisme, samtidig med at retsstatsprincipperne overholdes og international fred og stabilitet og den regionale stabilitet bevares, og naturligvis, samtidig med at Tyrkiet opfordres til at afholde sig fra uforholdsmæssige militære aktioner. Vi opfordrer også både den tyrkiske regering og den irakiske regering til at samarbejde effektivt om problemet og især om at forhindre, at irakisk territorium bruges til terroristangreb mod Tyrkiet.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand, ærede medlemmer! Jeg vil gerne takke Dem for denne meget væsentlige og opportune forhandling, kort før vi udsender vores rapport om fremskridt vedrørende Tyrkiet den 6. november - dvs. om to uger. I Kommissionen bestræber vi os på at fremlægge en rapport, der er lige så objektiv og fair som den betænkning, der er afgivet af fru Oomen-Ruijten.
Med dagens forhandling og Deres efterfølgende beslutning sender Parlamentet nogle meget klare beskeder til Tyrkiet. Først og fremmest tror jeg, vi alle er enige om, at tiden nu er inde til at optrappe reformtiltagene i landet, både til gavn for de tyrkiske borgere og for at skabe reelle fremskridt i tiltrædelsesforhandlingerne med EU. Især er der lagt meget stærk vægt på reformer uden unødig forhaling, hvad angår ytringsfrihed, den famøse artikel 301 og andre tilsvarende artikler samt religiøse frihedsrettigheder. Ligeledes skal vi se fremskridt, hvad angår kvinders rettigheder, fagforeningsrettigheder og kulturelle og religiøse rettigheder og internationale forpligtelser i Tyrkiet.
Desuden fordømmer vi terrorangreb, og vi forstår Tyrkiets behov for at beskytte sine borgere, men vi opfordrer også Tyrkiet indtrængende til at søge en politisk løsning i samarbejde med regionale myndigheder i Irak og det internationale samfund og til at vise proportionssans i sine reaktioner på PKK-terrorisme.
Hvad angår det armenske spørgsmål, støtter Kommissionen Parlamentets krav, som udtrykt i Deres forslag til beslutning, om en forsoningsproces mellem Tyrkiet og Armenien. Det er den bedste og mest effektive vej, som med tiden kan føre til virkelige resultater via forsoning og retfærdighed.
Vi mener også, at alle spørgsmål i Tyrkiet, herunder det armenske spørgsmål, bør drøftes åbent og fredeligt i det tyrkiske samfund i ytringsfrihedens navn. Derfor er en reform af artikel 301 også nødvendig, så der kan skabes en seriøs og effektiv debat om det armenske spørgsmål, som vil kunne føre til en ægte forsoning.
De nuværende begrænsninger i ytringsfriheden har en neddæmpende effekt og bidrager endda til at skabe en intolerant og hadsk atmosfære, sådan som det desværre og ulykkeligvis viste sig i tilfældet med drabet på Hrant Dink tidligere i år.
Endelig må vi huske én ting. Jeg stiller, og De har også stillet, meget stærke krav til Tyrkiet hvad angår reformprocessen, og det gør vi ret i. Samtidig skal vi huske, at regnestykket kun går op, hvis begge sider gør, hvad de skal gøre. Dvs. at når vi står fast, skal vi også være fair. Vi skal holde ord og fastholde den udsigt til tiltrædelse for Tyrkiet, som er skitseret i forhandlingsmandatet.
(Bifald)
Ellers kan vi råbe så højt, vi lyster, men det ville være som at råbe i skoven. Der ville ikke komme noget svar, kun en lang tavshed.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget to beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Richard Corbett  
skriftlig. - Tyrkiet har stadig en lang vej at gå, før det opfylder betingelserne for et EU-medlemskab. Trods betydelige fremskridt i de senere år er der stadig uafklarede spørgsmål om ytringsfrihed (især artikel 301 i straffeloven), menneskerettigheder og Armenien.
Imidlertid afviser jeg de argumenter, som fremføres af nogle, der siger, at Tyrkiet aldrig burde få adgang, fordi det ikke er et europæisk land. Vi har accepteret Tyrkiet som fuldt medlem af Europarådet i mere end et halvt århundrede. Vi har påbegyndt tiltrædelsesforhandlinger og derved principielt anerkendt dets kvalifikation til at komme med i EU. De, der hævder, at Tyrkiet ikke er europæisk, mener i virkeligheden, at det ikke er kristent. Men hvorfor skulle det være et kriterium? EU's motto er "enhed i mangfoldighed" - vi forsøger ikke at standardisere kulturer, men at finde måder at samarbejde på, mens vi beholder vores forskellige sprog, religioner osv. At acceptere en sekulær stat, hvis befolkning hovedsagelig er muslimsk, ville forstærke dette princip.
