Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Fernández Martín
Hr. formand, jeg har to bemærkninger til protokollen.
Den første er den mindst vigtige. Under det første punkt om afgørelse om uopsættelig forhandling var jeg til stede og stemte for, da der blev stemt om det første punkt om aftalen med Marokko, men det fremgår ikke af protokollen. Jeg var her, og jeg fremkom med et indlæg umiddelbart efter.
Dernæst vil jeg tale om det andet punkt. I forbindelse med den globale fond til bekæmpelse af aids, tuberkulose og malaria blev der i går givet en frist for ændringsforslag til kl. 10.00 i dag, sandsynligvis for at de kunne blive diskuteret sent i aften. Grupperne arbejdede i går på ændringsforslagene, og i dag ser jeg i protokollen, at forhandlingen finder sted på mødet onsdag den 28. november, og at fristen for ændringsforslag udløber torsdag den 22. november.
Jeg vil på vegne af Udviklingsudvalget sige, at man ikke kan arbejde med den tekst, Kommissionen har fremsendt, og som vi arbejdede med i går. Den foreligger kun på ét sprog, men på det sprog er der flere på hinanden følgende versioner, som ikke stemmer overens, de er forskellige fra hinanden.
F.eks. står der i den sidste - og det bliver mine sidste ord, hr. formand - at Kommissionen foreslår et engangsbidrag på 120 millioner. Der står ikke, om det er euro, dollars, præservativer eller ddt. Jeg mener, at Kommissionen bør levere en korrekt tekst på alle sprog med den endelige ordlyd.

Formanden
Vi vil sørge for, at Deres stemme fremgår af listen.
Hvad angår spørgsmålet om Udvalget om Udvikling og Samarbejde, så er teksten endnu ikke færdig, som De korrekt nævnte. Det var årsagen til, at det blev udsat til den 28. november. Det giver også udvalget mere tid til at drøfte sagen og sikre, at teksten er korrekt. Det var grundlaget for ræsonnementet, og jeg kan godt forstå, at De spørger.

Harbour
Hr. formand, da jeg utallige gange her i Parlamentet har opfordret Parlamentets formand til hurtigt at fremlægge en rapport om fremskridtene vedrørende reformen af tjenestemandsvedtægten, skal jeg være den første til at bifalde, at vi i går modtog en skrivelse fra formanden om dette emne. Skrivelsen var ikke dateret, men jeg antager, at den blev sendt i går. Jeg er dog bange for, at vi stadig har brug for yderligere oplysninger. Fru Fontaine anfører i skrivelsen, at det er på tide, at alle medlemmerne får alle sagens detaljer. Jeg er bange for, at skrivelsen ikke indeholder alle sagens detaljer, da halvdelen af skrivelsen er et brev til hr. Prodi.
Jeg vil gerne bede Dem, Præsidiet og Parlamentets formand om hurtigst muligt at forelægge en sammenligning af reformforslagene fra henholdsvis Parlamentets ledelse og Kommissionen for Parlamentet. Med tanke på, at Kommissionen den 28. oktober vedtog sin nye personalepolitik, vil jeg gerne opfordre til en forhandling i Parlamentet i nærmeste fremtid med deltagelse af kommissær Kinnock og formandskabet om deres reformer, så parlamentsmedlemmerne kan blive behørigt underrettet. Vi skal have mulighed for at diskutere og forstå, hvorfor Parlamentets formand på et område foreslår radikalt anderledes ændringer i forhold til Kommissionen. Jeg er på lige fod med flere kolleger bekymret over de forskellige fremgangsmåder.

Formanden
Hr. Harbour, De stiller et godt spørgsmål, som Præsidiet har forståelse for. I sidste ende er det Parlamentet, som suverænt træffer afgørelse i denne sag. Jeg skal på den mest indtrængende måde forelægge spørgsmålet for formandskabet, så vi kan få løst problemet. Jeg er overbevist om, at alle er klar over, at der i øjeblikket er en løbende diskussion inden for Kommissionen. Indtil vi har løst den overordnede situation, kan Parlamentet ikke træffe en endelig afgørelse.
Jeg har ikke skrivelsen her, men formanden pointerede i skrivelsen, at man på Formandskonferencen og i Præsidiet stort set er enige om den vedtagne holdning. Dog er det som nævnt Parlamentets suveræne afgørelse, og sagen er åben for yderligere forhandling. Det kan der ikke være tvivl om.
(Protokollen fra foregående møde godkendtes)

Det europæiske forskningsrum (rammeprogram 2002-2006)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0376/2001 af Caudron for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs flerårige rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration 2002-2006 som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum (KOM(2001) 94 - C5-0087/2001 - 2001/0053(COD));
A5-0355/2001 af Caudron for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Det Europæiske Atomenergifællesskabs flerårige rammeprogram for forskning og uddannelse 2002-2006 som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum (KOM(2001) 94 - C5-0171/2001 - 2001/0054(CNS)).

Caudron
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne som ordfører indlede mit indlæg om det sjette rammeprogram for forskning - et program, som tegner sig for en budgetramme på 17,5 milliarder euro, inklusive Euratom - med at rette en varm tak til alle, der har bidraget til at løse denne opgave. Jeg vil nævne det svenske og belgiske formandskab, Kommissionen og kommissær Busquin, formanden for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, hr. Westendorp, og dette udvalgs sekretariat, de politiske gruppers medarbejdere, min assistent, Gaëlle Le Bouler, kollegerne i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som har påtaget sig stedfortrædende ordførerskaber, kolleger, som har påtaget sig rådgivende ordførerskaber, og kolleger i rådgivende udvalg med stedfortrædende ordførerskaber samt gruppernes koordinatorer.
Jeg tør godt fastslå, at vi i fællesskab har ydet en ganske bemærkelsesværdig indsats. Det vil i øvrigt også fremgå under afstemningen, når man sammenligner med afstemningsresultaterne vedrørende det fjerde og i særdeles det femte rammeprogram.
Resultatet vidner på det formelle plan i høj grad om, at jeg som ordfører altid har givet udtryk for, at jeg ønskede at repræsentere og stå som ordfører for et bredt flertal i Europa-Parlamentet. Og på det indholdsmæssige plan vidner betænkningen om, at vi fra første færd har ønsket at støtte kommissær Busquins udkast både med hensyn til det princip, den arkitektur og det overordnede budget, der præsenteres heri. Europa-Parlamentets støtte har givet sig udslag i ændringsforslag, hvilket også vil være tilfældet fremover. Disse beror på en bred høring af de europæiske forskningskredse, af europæiske parlamentsmedlemmer og alle organer og borgere, som er berørt af europæisk forskning.
Jeg har personligt registreret mere end 250 sammenkomster, møder og samtaler i 2001 om dette spørgsmål og denne betænkning. Jeg kan tilføje, at jeg også har tilstræbt åbenhed, idet jeg via mit websted har offentliggjort alle til rådighed værende informationer og alle overvejelser om dette emne. I de seneste måneder, med undtagelse af ferieperioden, har mere end 3.000 borgere hver måned besøgt webstedet.
Vi har klart støttet virkeliggørelsen af det europæiske forskningsrum via rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling og konsekvenserne heraf, herunder støttet Det Fælles Forskningscenter. Vi har erklæret os enige i, at der er behov for at tage hensyn til den europæiske merværdi, som foreslået af Kommissionen. Samtidig anmoder vi imidlertid om, at der også tages hensyn til et andet aspekt, når det gælder merværdien, nemlig den merværdi, der ligger i en "europæisering" af forskningsaktiviteterne. Dette aspekt supplerer den økonomiske merværdi, Kommissionen omtaler. Jeg har således understreget, at det var vigtigt at undgå enhver form for udelukkelse og vigtigt at støtte de forskere, der ser et behov for at tilføje en europæisk dimension til forskningsarbejdet.
Dette har konkret udmøntet sig i to nye underpunkter under de prioriterede områder. For det første bekæmpelsen af folkesygdomme, som ligger i forlængelse af genomforskningen og dennes forventede betydning for sundheden. For det andet transporten til vands og på landjorden med henblik på intermodalitet, glidende afvikling af transporten, sikkerhed, effektivitet og sammenhæng, idet der lægges særlig vægt på kvalitet og hensynet til miljøet.
Endvidere har det udmøntet sig i forslag, som har til formål, når det gælder rammeprogrammets gennemførelse, at sikre en glidende overgang fra de virkemidler, der anvendtes i forbindelse med fjerde og femte rammeprogram om forskning og teknologisk udvikling, og de tre nye virkemidler, Kommissionen har foreslået, og hvortil jeg har tilføjet et fjerde, nemlig "ekspertisetrappen".
Ydermere har det udmøntet sig i et kompromis om særprogrammer. Der foreslås ét program, som skal styrke en sammenhængende forskningsindsats, og dette suppleres med otte undersektorer for at sikre den fornødne inddragelse og kontrol. Endelig har det udmøntet sig i konkrete foranstaltninger, som tager sigte på at forbedre forskernes vilkår og mobilitet og ligeledes tager højde for kravene om styrkelse af de små og mellemstore samt de helt små virksomheders rolle.
Når det gælder Euratom, har et flertal i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi også på dette punkt tilsluttet sig de principper og den arkitektur, Kommissionens tekst foreslår, idet der lægges særlig vægt på forsyningssikkerheden, minimering af risiciene og behandling af nukleart affald. Endvidere har et flertal i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi ønsket at understrege vigtigheden af fusionsforskningen og behovet for hurtigt at bygge en forsøgsreaktor, om muligt i Europa. Dette er afgørende af hensyn til energisikkerheden, når vi ser et halvt århundrede frem.
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, kære kolleger, Europa-Parlamentet indtager efter førstebehandlingen i dag en stærk og solid holdning. Det glæder mig i øvrigt, at man mandag aften ikke begik, hvad jeg ville have betegnet som et fejltrin, og gjorde vedtagelsen af mine betænkninger afhængig af konklusionerne fra Det Midlertidige Udvalg om Bioetik.
Jeg håber endvidere, at vi i dag kan vedtage en kompromisholdning, når det gælder etiske regler og forskning i "overskydende" stamceller fra embryoner. Vedtager vi et kompromis i dag, kan det i øvrigt bidrage til, at forhandlingen og afstemningen om Fiori-betænkningen i november i Bruxelles forløber hensigtsmæssigt. Det er vigtigt, at fornuft og tolerance sejrer, og at vi fastholder den gensidige respekt for hinandens overbevisning.
Generelt har de afgørelser, der er truffet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi den 16. og 22. oktober, allerede mødt velvilje i Rådet (forskning), når jeg læser slutkommunikéet fra mødet den 30. oktober. I december afholdes et nyt møde i Rådet (forskning), som ved den lejlighed vedtager en fælles holdning, og jeg har et begrundet håb om, at vi derefter kan nå en fælles afgørelse inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure, idet vi prioriterer de uformelle drøftelser højt. Undgår vi forligsproceduren? Jeg ved det ikke, men lad mig gentage, at jo hurtigere vi afslutter arbejdet i 2002, jo hurtigere kan man i forskerkredse forberede sig og sikre en gnidningsløs overgang fra det femte rammeprogram. Og jo hurtigere kan vi udvikle de internationale partnerskaber med ansøgerlandene og de associerede lande, samtidig med at vi fastholder alle øvrige internationale aktioner.
Jeg vil slutte, hvor jeg begyndte, med at takke alle, der har bidraget til dette arbejde, og anmode Kommissionen og Rådet om at lytte til os og ikke mindst være lydhør. Vi stiller ikke urealistiske krav og søger ikke med vores krav politisk komfortable løsninger. Forslagene afspejler borgernes ønsker, ønskerne på europæisk plan, og de er blevet til efter moden overvejelse. Vi anmoder derfor om, at de tages under overvejelse. Når de endelige kompromiser til sin tid skal vedtages, kræver det selvsagt en indsats fra alle involverede. Nu og her drejer det sig imidlertid om, at vi hver især frit præciserer vores holdning.
Afslutningsvis vil jeg erindre om det mål, vi satte os allerede i januar, nemlig at forberedelsen af det sjette rammeprogram skulle bero på en debat med borgerne for dermed at styrke den afgørende forbindelse mellem videnskaben og samfundet og overbevise om, at videnskaben ganske vist ikke har svaret på alt, men at ingen af verdens store problemer løses uden videnskaben, forskningen og forskerne. Jeg håber, at vores arbejde har bidraget til at nå dette mål, samtidig med at det har resulteret i forslag til Kommissionen og Rådet, som er fostret i europæiske forskerkredse, og som kan bidrage til at sikre, at EU i 2002 får et nyt rammeprogram, det sjette i rækken, som bringer fornyelse og er realistisk og effektivt, hvilket er det bedste middel til at skabe det europæiske forskningsrum, vi alle ønsker.

Rühle
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren. Jeg vil også gerne takke for den debat, som han har sat i gang. Han har virkelig forsøgt at gennemføre den brede borgerdebat, som han taler om. Han har forsøgt at nærme sig mange i og uden for Parlamentet og i forskerkredse for at føre en klog diskussion og forberede et godt kompromis. Fra Budgetudvalgets synsvinkel, må jeg sige, støtter jeg ordføreren, men jeg er jo i en noget splittet situation, fordi jeg samtidig må meddele, at min gruppe har betænkeligheder og ikke vil godkende denne afgørelse i sin helhed. Men jeg står her først og fremmest som rådgivende ordfører for Budgetudvalget. Så må man sige, at budgettet for dette sjette forskningsrammeprogram bevæger sig inden for en god ramme. Der er gennemført en mindre forhøjelse, men samtidig er udgiftsområdet ikke blevet sprængt, det vil sige, at programmet rent budgetmæssigt bevæger sig inden for en klog og god ramme. Jeg tror også, at vi kan skabe virkelig europæisk merværdi med dette forslag.
Sammen med Kommissionen blev det også drøftet, hvordan procedurerne kan forenkles, fordi det også var et anliggende for Budgetudvalget, så der hurtigere kan foretages bevillinger. Her er der gode forslag fra Kommissionen, og vi ser meget optimistisk på at kunne opnå denne fremskyndelse af procedurerne, så projektpartnerne hurtigere kan få adgang til deres midler. Samtidig krævede vi på vores side endnu en gang, at de små projektpartnere bliver tilgodeset rigtigt, at de små projekter ikke bliver glemt nu, i forbindelse med at procedurerne bliver begrænset, fordi der især er blevet ydet et vigtigt stykke arbejde inden for de små projekter.
Der er dog en dråbe malurt i bægeret, som først og fremmest vedrører vores gruppe, nemlig spørgsmålet om de vedvarende energikilder og spørgsmålet om Euratom-bevillingerne. Her, det må jeg sige på gruppens vegne, har vi problemer med, at de vedvarende energikilder ikke er blevet styrket i det omfang, som de burde have været styrket, og at der frem for alt er blevet bevilget for meget til fusion.

Vattimo
Hr. formand, som rådgivende ordfører for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder om hr. Caudrons betænkning vil jeg gerne på vores udvalgs vegne lykønske og takke ordføreren for det arbejde, han har udført, og som ikke var så ligetil. I sin betænkning beskriver han på en velafbalanceret måde alle de hovedpunkter, som EU-institutionerne skal fokusere på, når det gælder den videnskabelige forskning og den teknologiske og sociale udvikling, der er mulig. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder gør især opmærksom på nødvendigheden af, at det offentlige fremme af forskningen bærer mest muligt præg af gennemsigtighed og en inddragelse af borgerne. Et europæisk vidensamfund ligesom det, EU har sat sig for at skabe, kræver ikke blot nogle omfattende initiativer, hvor alle borgerne også får kendskab til videnskaben, men ligeledes borgernes stadig kraftigere og mere aktive deltagelse i beslutningerne om den retning, investeringerne på dette område skal gå i.
De borgere, som ikke er eksperter, skal med andre ord ikke nøjes med at nyde godt af eller - hvilket ofte er tilfældet - lide under videnskabens resultater, men også være med til sammen med eksperterne at træffe beslutning om de mål, der skal forfølges med forskningen. Efter vores mening bør man først og fremmest vurdere EU's videnskabspolitikker ud fra dette kriterium. I hr. Caudrons betænkning henvises der med rette til disse aspekter.
Efter min opfattelse henviser man i hr. Caudrons betænkning også til gennemsigtigheden og den demokratiske karakter af beslutningerne om videnskabelig forskning, således at man i stedet for at fastslå principper om naturlig ret, som i øvrigt kun anvendes af visse myndigheder, i tilfælde af etiske forskningsproblemer henviser til chartrene om rettigheder og til de dokumenter, som EU-institutionerne rent faktisk har vedtaget og stadfæstet. Når det gælder forskning i stamceller, betyder dette f.eks., at man på den ene side skal respektere en stor del af de europæiske borgeres følelser og forbyde fremstilling af stamceller til forskning, men at man på den anden side skal tillade, at der kan forskes i de overflødige celler, som ellers ville blive destrueret. På dette område og på andre områder bør man efter min mening følge angivelserne i hr. Caudrons betænkning.

Mantovani
Hr. formand, Kommissionen foreslår en bevilling på 17 milliarder euro, da den er fuldstændigt klar over vigtigheden af forskning og teknologisk udvikling i Europa. I dag når forskningsprojekterne desværre ofte ikke det ønskede resultat, som ville gøre det muligt at konkurrere på verdensplan, og EU er ikke attraktivt nok til at tiltrække de dygtige forskere, der har valgt at arbejde i udlandet.
Det nye program burde medføre nogle ændringer. For det første skal der udelukkende gives finansiel støtte til et begrænset og nøje fastlagt antal hovedemner for EU. For det andet skal forskerne opfordres til et tættere og systematisk samarbejde, og for det tredje skal man øge forskernes mobilitet ved at skabe et attraktivt arbejdsmiljø for dem i Europa. I forbindelse med disse prioriteringer stillede Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender 42 ændringsforslag, som for en stor dels vedkommende blev godkendt, hvilket jeg gerne vil takke ordføreren og Industriudvalget, som er det korresponderende udvalg, for.
Disse ændringsforslag drejer sig om beskæftigelse, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, handicappedes muligheder for at arbejde, de små og mellemstore virksomheder og Det Europæiske Fællesskabs forskningscentre. Hvad beskæftigelsen angår, har vi fået godkendt et ændringsforslag, der tager sigte på at lade forskningen omfatte udvikling af operativsystemer og hardware i Europa for at øge beskæftigelsen og undgå det stærke afhængighedsforhold, vi i dag befinder os i på dette område over for USA og Japan. Denne sektor er afgørende for den nye økonomi, og den indebærer betydelige risici med henblik på en økonomisk vækst og en stigning i beskæftigelsen.
Vi anmodede desuden om en indsats, når det gælder sikkerheden og sundheden på arbejdspladsen, så man også fremmer arbejdsmulighederne for de socialt udstødte og de uheldigt stillede personer som f.eks. de handicappede. Der blev også bevilget en rigelig forskningsstøtte til de små og mellemstore virksomheder - man gik fra 15% til 30% - og med en bevilling på 725 millioner euro kan det samme siges om de fælles forskningscentre.
Hr. formand, til sidst vil jeg gerne sige, at forslaget efter min mening bør vedtages, eftersom forskning og videnskab kommer alle mennesker til gode, når det gælder den ret til livet, som ingen har lov til at sætte spørgsmålstegn ved.

Liese
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har diskuteret forskningsrammeprogrammet intensivt. Vi har i den forbindelse fremlagt mange forslag til emnet bæredygtig udvikling, fødevaresikkerhed og andre emner, som for en stor dels vedkommende er blevet godkendt af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi som korresponderende udvalg, hvilket vi er meget taknemmelige over.
Vi har koncentreret os om medicinsk forskning, da vi her så det største behov for ændringer i forhold til Kommissionens forslag. Kommissionens initiativ til kun at fremme bioteknologi i forbindelse med sundhed er for snævert. Andre forskningsområder er også lovende for sundheden og må støttes. Jeg takker ordføreren, hr. Caudron, for også at have slået til lyd herfor, og jeg takker skyggeordførerne, særligt hr. van Velzen, som dette ligeledes lå på sinde.
Industriudvalget har desværre ikke fulgt os med hensyn til de etiske grænser for medicinsk forskning. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har klart udtalt sig til fordel for forskning og behandling af sygdomme, men også for klare grænser, der respekterer menneskets værdighed. Udvalget forlanger i særdeleshed, at forskning, hvor der benyttes menneskelige embryoner, bliver udelukket fra forskningsrammeprogrammet. Dette forbud er ikke kun nødvendigt, fordi der er tale om menneskeligt liv, men også fordi vi må imødegå faren for, at kvindens krop bliver betragtet som råmateriale til industrien. Forskning i embryoner er kun mulig, hvis der bliver stillet kvindelige ægceller til rådighed, og en ægcelledonation er meget belastende for en kvinde og en medicinsk risiko. Derfor er også mange feminister imod forbrugende embryonforskning.
Som sagt, fulgte Industriudvalget os ikke. Derfor har jeg sammen med hr. Fiori stillet et forslag, som ligger på linje med Miljøudvalget. Det er også den linje, som man følger i USA. Ja til stamcelleforskning, men nej til forbrugende embryonforskning. Man kan ganske vist beskylde amerikanerne for meget, men ikke for at være forskningsfjendtlige. Derfor beder jeg Dem støtte ændringsforslag 332 fra hr. Fiori, hr. Liese m.fl.

Fraisse
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke hr. Caudron for den foreliggende betænkning. Kulturudvalget glæder sig af flere årsager over denne betænkning, som omfatter flere af de områder, der i særlig grad optager Kulturudvalget, og som også kom til udtryk i min udtalelse. Det drejer sig om teknologier og infrastrukturer til digitalisering af opfindelser og værker, beskyttelse og nyttiggørelse af den historiske og kulturelle arv, dopingproblemer - idet Kulturudvalget også dækker områderne ungdom og sport - Europas historie, fjernundervisning og forskernes mobilitet. Jeg savner på denne liste digitale film, altså fremtidens filmkunst, som måske kunne kræve en særlig forskningsindsats. Jeg håber, særprogrammerne råder bod på denne udeladelse.
Lad mig tilføje, at jeg glæder mig over, at humaniora anerkendes som et forskningsområde og ikke blot ses som et instrument til brug for andre videnskaber. Der er tale om en fuldgyldig disciplin, og den omstændighed, at humaniora optræder som sådan i det sjette rammeprogram, betegner et skridt i den rigtige retning. Det syvende forskningstema bar oprindelig betegnelsen "social og kulturel forskning". Jeg beklager, at titlen er ændret til "borgere, demokrati, sociale og politiske institutioner". Den oprindelige titel var efter min opfattelse at foretrække. Og med titlen "social og kulturel forskning" havde det måske været nemmere på korrekt vis at dække også forskning vedrørende kvinder og ikke kun forskning udført af kvinder, som omtales under budgetposten videnskab og samfund. Hr. Caudron, jeg beklager, at forskning vedrørende kvinder er gledet ud, ligesom i øvrigt filosofi, der på et tidspunkt også indgik i de udkast til betænkninger, der har været fremlagt.
Afslutningsvis vil jeg påpege, at jeg også undervejs har oplevet en ændring med hensyn til spørgsmålet om ekspertisecentre, der er blevet til ekspertisetrappen. I Kulturudvalget fandt vi det særdeles vigtigt, at forskning i forbindelse med gennemførelsen af det europæiske forskningsrum ikke bliver forbeholdt en elite, men ses som en aktivitet, der også er åben for unge forskere, for mangeartede institutioner og for universitetscentre. Jeg konstaterer således, at der også er indført en ændring på dette punkt. Budgetposten videnskab og samfund er i øvrigt fordoblet, hvilket jeg glæder mig over, eftersom spørgsmålet om forskning udført af kvinder står centralt i denne sammenhæng. Det er vigtigt for Udvalget om Kvinders Rettigheder, men også for Kulturudvalget.

Gröner
Hr. formand, jeg har som rådgivende ordfører for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder fremlagt en lang række ændringsforslag, som først og fremmest tilstræbte en forankring af princippet om integrering af ligestillingsaspektet i det sjette forskningsrammeprogram. Det er immervæk det største program, som vi her vedtager i størrelsesordenen 17 milliarder.
På grund af den øgede fokusering på andre emner, som fru Fraisse netop har forklaret, er også kvindeforskningen og udnyttelsen af hele det menneskelige potentiale til forskning og videnskab blevet trængt i baggrunden. I 1999 udgjorde mænd 66% af forskningspersonalet i statsligt regi og 72% på højere læreanstalter. Kun i nogle få lande udgjorde andelen af kvinder mere end 40%, nemlig i Irland og i Grækenland. Kun på højere læreanstalter i Portugal var forholdet på samme niveau med 53%. Særligt underrepræsenteret er kvindelige akademiske lærere i Tyskland med 9%. De højeste værdier lå i Finland med 36%. Det er altså i europæisk interesse og giver merværdi, hvis kvinder inden for forskning og undervisning bliver inddraget i alle discipliner, og det fra planlægnings- og beslutningstrin til gennemførelsen af projekter samt ved initiativer fra EU vedrørende priser og konkurrencer.
Jeg krævede det allerede under plenarmødet i forbindelse med fru McNallys betænkning om kvinder og videnskab, og med henblik på gennemførelsen har Kommissionen nedsat en gender unit, som også kan melde om de første positive resultater. Ved målrettede anstrengelser er der opnået en andel af kvinder i forskningsorganerne i EU på tilnærmelsesvis 40%, ligeså ved hjælp af Marie Curie-stipendierne. De gode resultater fra det femte rammeprogram skal altså føres videre. Fordoblingen af budgettet på delområdet "Videnskab og samfund" kan benyttes hertil, og her skal der også drives kønsforskning.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning. På mit sprog skal det samlede udkast revideres i et kønsneutralt sprog, fordi vi her fastlægger retningslinjerne for fremtiden, særligt for unge kvindelige forskere.

Van Velzen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne lykønske ordføreren med resultatet, men ligeledes for det meget gode samarbejde. De har fundet en fornyende metode, som vi er taknemmelige for. Det gælder også for skyggeordførerne hr. McNally, hr. Piétrasanta og fru Plooij-van Gorsel. Vi har arbejdet godt sammen. Jeg vil endvidere gerne takke mine kolleger, som gjort en stor indsats med dette dokument. Det er et fælles resultat, og jeg håber derfor, at Kommissionen og Rådet tager det alvorligt.
Vi har således udviklet en struktur, hvormed alt bliver klarere inden for de begrænsede margener, som vi råder over. Der er i højere grad lagt vægt på biovidenskab, der er udviklet en bedre kobling mellem genomforskning og de sammenhængende sygdomme, der er større opmærksomhed for en sammenhængende pakke om industripolitik, informationssamfundet, nanoteknologi samt luft- og rumfart. Der er endvidere væsentlig større opmærksomhed omkring fødevaresikkerhed. Vi har endvidere, i modsætning til Kommissionen, givet transport meget højere prioritet samt større opmærksomhed til energi. Landbruget er ligeledes inddraget i større udstrækning. I det store hele er pakken blevet bedre.
Budgettet er også meget vigtigt. Vi har udtrykkeligt holdt vores løfte til Rådet om ikke at forhøje budgettet. Vi har flyttet prioriteringerne en anelse. Derfor anmoder vi indtrængende Rådet om at godkende vores budget og ikke begynde at købslå, for så bliver der krig.
Vi skal gøre os klart, at Unionens bidrag til forskning i medlemsstaterne af de nationale regeringer og industrien er begrænset, men alligevel af grundlæggende betydning. Netop hvis EU kan virke som et supplement, opstår der en stor merværdi.
Derfor er der medtaget et fjerde instrument for at få overgangen mellem det femte og sjette rammeprogram til at forløbe så godt som muligt, men også for at kunne gennemføre små projekter. Der er afsat mere end 15% til de små og mellemstore virksomheder, og det er ligeledes en af vores prioriteringer.
Hr. formand, decentraliseringen af det sjette rammeprogram er vigtig, men samtidig er det vigtigt, at vi ikke pålægger nye integrerede projekter, centers of excellence, meget store administrative byder. Derfor er vores ændringsforslag efter min mening meget gode.
Mit sidste punkt er, at vi har kæmpet meget med etiske principper. På den ene side skal der laves en ramme, inden for hvilken forskningen kan finde sted, og på den anden side skal der skabes plads til, at det gennem målrettet forskning bliver muligt at finde en løsning for eksisterende sygdomme med en arvelighedsfaktor. At finde denne balance var den største udfordring, og jeg håber, at det er lykkedes.

McNally
Hr. formand, jeg takker ordføreren, hr. Caudron, og kommissær Busquin, som begge har bidraget til effektiviteten, og det samme har skyggeordførerne.
Det sjetteflerårige rammeprogram er det første skridt i realiseringen af det europæiske forskningsrum, der er et resultat af Lissabon-topmødet og ønsket om en videnbaseret økonomi på grund af den stærke forbindelse mellem forskning og udvikling og økonomisk fremgang, som jeg mener er utilstrækkelig i de fleste EU-lande uden for Skandinavien.
Vi bifalder, at der nu lægges større vægt på at opnå europæisk merværdi, i stedet for at de begrænsede ressourcer spredes over en lang række forskningsområder. Jeg er således glad for, at vi nu satser på banebrydende forskning, navnlig inden for områder som nanoteknologi, der vil få stor betydning i fremtiden. Der er dog huller i forslaget, som skal fyldes. Der er selvfølgelig tale om sundhed, som ikke er direkte post-genomforskning, andre energiformer end kerneenergi samt land- og vandtransport.
Jeg kommer nu til internationale initiativer, fordi rammeprogrammet for forskning også skal række ud over EU's grænser. Det er vigtigt, at vi afsætter midler både til international kooperativ forskning - vi foreslår 400 millioner euro - og til mainstreaming af forskning, især inden for hiv/aids, malaria og tuberkulose. De lande, der lider mest under disse plager, skal inddrages i forskningen. De midler, som kommissæren afsatte i sit forslag til videnskab og samfund, var utilstrækkelige. Vi foreslår en fordobling af støtten til videnskab og samfund.
Vi tror ikke, at ét særprogram under en budgetpost vil føre til større gennemskuelighed og bedre kontrol. Derfor håber jeg, at vores forslag vil sikre både åbenhed og god ledelse i alle dele af programmerne.
Selv om vi bifalder ekspertisenet og integrerede projekter, skal vi holde fast i kendte mekanismer i de tidlige faser. Vi skal for alt i verden undgå dannelsen af videnskabelige karteller. Jeg er tilfreds med FFC's nye mål. Jeg har været medlem af hr. Davignons panel, og det er i hvert fald i tråd med panelets holdninger.
Hvad angår Euratom-delen af det sjette rammeprogram, tvivler jeg stærkt på, om ITER-projektet bliver en realitet. Min personlige opfattelse, og det er ikke ordførerens opfattelse, er, at ekstra midler derfor ikke er nødvendige. De vil under alle omstændigheder være tilgængelige. Rammeprogrammerne er en af EU's store succeshistorier. Lad os bygge videre på den succes.

Piétrasanta
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke kommissær Busquin for den måde, hvorpå forslagene er blevet udarbejdet, for lydhørhed og godt samarbejde.
Jeg vil endvidere gerne rette en oprigtig tak til ordføreren, Gérard Caudron, som på upåklagelig vis har løst sin opgave og været lydhør over for alle politiske grupper, stedfortrædende ordførere mv. Vi har haft et godt samarbejde med ordføreren, og jeg tror, han har gjort sit yderste. Der hersker ikke fuld enighed om alle konklusionerne, men arbejdet er vel udført. Tak, også til de kolleger, der som jeg har varetaget stedfortrædende ordførerskaber.
Jeg vil gerne sige, at denne betænkning om det sjette rammeprogram for europæisk forskning er en af de allervigtigste betænkninger i den aktuelle situation. Der lægges vægt på europæisk merværdi, og der lægges vægt på fornyelse, som foreslået af kommissæren, med ekspertisenet og integrerede projekter. Vi står med andre ord over for mange udfordringer. Der er endvidere tale om markante fremskridt, når det gælder de unge, stipendierne og kvinderne, for at hindre hjerneflugt. Det sjette rammeprogram vidner om fornyelse, og de mange forslag fortjener vores opmærksomhed.
De Grønne ønsker at understrege tre forhold. For det første de etiske spørgsmål. Vi ønsker ikke, at fællesskabsmidler anvendes til finansiering af forskning, som vedrører ændring af det menneskelige genom, eller som indebærer, at der skabes menneskelige embryoner til terapeutiske formål. Vi ønsker heller ikke, at fællesskabsmidler anvendes til finansiering af forskning, hvortil der anvendes "overskydende" embryoner og "overskydende" embryonale stamceller. Det er mit indtryk, at der kan opnås enighed herom blandt alle de politiske grupper.
For det andet ønsker vi, at der foretages en vurdering af konsekvenserne af ny teknologi, eksempelvis elektromagnetisk stråling. Hvilke konsekvenser har denne stråling for befolkningen, for sundheden osv.? For det tredje ønsker vi en bedre balance mellem forskningen i vedvarende energikilder og kernekraft.
Jeg tilslutter mig min kollega Eryl McNallys udsagn om, at vi ikke ønsker at tilføre flere ressourcer til budgettet for nuklear forskning eller til ITER-projektet, hvis gennemførelse ligger langt ude i fremtiden. Og vi ønsker en bedre balance mellem bevillingerne til forskning i vedvarende energikilder og forskningen i kernekraft.

Thors
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg understrege, at jeg ikke taler på ELDR-Gruppens vegne. Der er egentlig en stor del af vores ansvarlige kolleger, som har arbejdet med dette spørgsmål, og som er på vej til forhandlingen i dag, men som måske ikke når at komme til afstemningen.
Personligt mener jeg, at vi kommer til at vedtage alt for mange ændringsforslag. Hvis vi ser på forskningsprogrammer og forskningsspørgsmål, findes der næppe noget forskningsprogram i hele Europa, som er så politikerstyret. Dette står i total modsætning til bl.a. den analyse, som Manuel Castells - ja, man kan vel kalde ham samfundsforsker - har udført sammen med den finske filosof, Pekka Himanen, af, hvorfor Finland er fremgangsrigt som informationssamfund. I deres måske i øvrigt lidt vage bog konstaterer de, at vores teknologi og innovationspolitik er fremgangsrig, da vi har en fuldstændig autonom central for teknisk udvikling. Dette er noget, som efter min mening maner til eftertanke. I andre sammenhænge plejer man at hylde den finske innovationspolitik. Jeg mener, at man kan drage en vis lære heraf.
Desuden vil jeg påpege en sag, som generer mig særligt i dette forslag, nemlig at den type samfundsforskning, der foreslås, definitivt skal placeres det forkerte sted, under Generaldirektoratet for Informationssamfundet. Samfundsforskning hører ikke hjemme dér. Jeg forstår ikke rigtigt, hvordan det er blevet sådan.
Vi ved også, at interessen for forskningsspørgsmålene i meget stor udstrækning har kredset omkring stamcelleforskningen. I dag kan vi i ro og mag tage stilling til Caudron-forslaget. Personligt opfatter jeg det således, at udvalgets forslag er velafbalanceret. Udvalgets forslag viser også den ydmyghed og den respekt, som der er brug for, når vi behandler forskningsspørgsmål. Jeg mener, at de, der siger, at vi nu først og fremmest skal satse på stamceller fra voksne personer, ikke viser den ydmyghed, som vi skal have inden for dette nye område. Under arbejdet i Det Midlertidige Udvalg om Humangenetik har jeg lært, at vi ved meget lidt. Vi skal følge de gamle principper og gå videre inden for de forskellige rammer. Desuden har jeg lært, at forskningsprojekter for begge former for stamceller er afhængige af hinanden. Derfor skal de have samme prioritet. Det er efter min mening yderst vigtigt, for at vi kan gå videre som et fremgangsrigt samfund.
Jeg håber ikke, at disse kommentarer er alt for chokerende, men at de giver stof til eftertanke hos alle, som er interesseret i, at vores forskere virkelig skal kunne udføre god forskning.

Seppänen
Hr. formand, via rammeprogrammer vil der blive anvendt 17,5 milliarder euro fra midler, der stammer fra EU's medlemskontingenter, i de nærmeste år. Beløbets størrelse viser, hvor betydeligt et anliggende der er tale om. Den fælles beslutningsprocedure tager magt fra Kommissionen og giver den til Parlamentet. I dette tilfælde er det meget velbegrundet. Der er grund til at støtte hr. Caudrons model om koordinering og forvaltning af programmerne samt informering og høring af Parlamentet også ved en mere detaljeret beslutningstagning end rammeprogrammet.
De forskningsområder, som Kommissionen har prioriteret højest, er velbegrundede, ligesom Parlamentets supplerende prioriteringer, der ikke alle består af ren informationsteknologi og kunstig intelligens, også er. Et menneskes helbred er afhængigt af, hvad han/hun spiser. Der er grund til at anvende midler til forskning i hele fødevarekæden. I den nye bioteknologi er der tale om etiske principper for liv i alle dets former, og teknologien skal derfor også suppleres med antropologiske resultater. En videnskab må ikke være afhængig af storkoncerners etik, og finansieringen af den skal derfor ske med offentlige midler.
Fordi miljøsundheden i høj grad er afhængig af energiproduktionen, sigter mange af Parlamentets ændringsforslag på at forbedre forskningen i nye energiformer. Det er sikkert også begrundet i højere grad end at kanalisere midler til forskning i fusionsenergi, sådan som Kommissionen foreslår. Der er grund til at bygge en ny Tokamak til fælles brug for alle medlemsstater samt Schweiz, Canada, Japan og Rusland. Når finansieringen bliver nedskåret, forhales dette vigtige projekt, og muligheden for at producere energi ved nuklear fusion forsinkes med hele 50 år.
Ved udarbejdelsen af rammeprogrammet er der ikke i nødvendig grad taget højde for Det Fælles Forskningscenters aktiviteter. Også det tærer på de videnskabelige ressourcer. Centrets stilling inden for den fællesskabsfinansierede videnskab og forskning i EU og medlemsstaterne skal klarlægges for den kommende femårsperiode. Der skal ikke sløses med forskningsressourcerne.

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min bekymring over Kommissionens fremhævelse af større integrerede projekter, der vil have en negativ effekt på de mindre samfundsbaserede foretagender, som støttes inden for rammerne af programmer for udvikling af landdistrikterne og forskning i landbrug og den dertil knyttede fødevaresektor. Det står nu klart, at de EU-finansierede programmer, som Leader, har potentiale til at skabe bæredygtig beskæftigelse i landdistrikterne, hvor mere centraliserede programmer ville slå fejl.
Jeg har ikke tid til at gå i dybden med behovet for løbende forskning inden for fødevaresektoren og mulighederne for forbedring af produktvariation, kvalitet og forbrugertilfredshed i forbindelse med ny teknologi. Hvornår kan vi forvente en klar og endelig holdning til mulighederne ved eller andre aspekter af genforskning inden for praktisk landbrug? Forsinkelser på området skaber forvirring blandt forbrugerne og kan i sidste ende bevirke, at landbruget i EU fratages de værktøjer, som er nødvendige for at sikre bæredygtighed, kvalitet og konkurrenceevne. Hvad har vi lært af de seneste bitre erfaringer med mund- og klovsyge og BSE? Ved vi, hvad vi skal gøre for at forhindre en gentagelse af den demoraliserende oplevelse med en mund- og klovsygeepidemi, som ikke var under kontrol?
Til slut vil jeg gerne, som jeg har gjort mange gange før, give udtryk for min bekymring over forskningen i menneskelige embryoner. Parlamentet skal på det område gennemføre den strengeste kontrol.

Belder
Hr. formand, Caudron-betænkningen er ud fra en kristelig-etisk synsvinkel problematisk. Omstridte aktiviteter må ikke modtage støtte fra EU, og desuden kommer værdisamfundet, som EU jo tilstræber, bestemt i vanskeligheder. Der kan ikke forhandles om indgriben i det af Gud skabte liv. Det skal være udgangspunktet. På baggrund heraf kan det slet ikke retfærdiggøres, at forskning i restembryoner finansieres med EU-midler. Borgerne tvinges til at betale til forskning, som i en medlemsstat som Tyskland er strafbart, og som en række nationale parlamenter har udtalt sig imod.
Hertil kommer konsekvenserne for nabolandene til en medlemsstat med mindre strenge regler. Flytning af europæisk forskning til den pågældende medlemsstat undergraver således reglernes effektivitet. Forskelle i etik må ikke blive en konkurrencefaktor. Det ville medføre en forskerflugt. Gennemførelsen af ét europæisk forskningsrum skal i den forbindelse være katalysator, og derfor anmoder jeg alle parlamentsmedlemmer indtrængende om at støtte mine ændringsforslag. Formålet med dem er at undgå dette. Europa skal gøre en indsats for at finde en løsning på denne truende grænseoverskridende problematik. Har Kommissionen behandlet det?
Endelig, hr. formand, i forskningsrammen for grænseoverskridende problemer er det ikke finansiering, men samarbejde, som skal være det centrale. Finansiering af forskning i restembryoner komplicerer dette samarbejde.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, jeg hilser principielt Kommissionens forslag til det sjette forskningsprogram velkomment, især koordineringen i hele Europa og prioriteringen af grundforskning. To punkter giver mig anledning til bekymring. For det første hersker der i Parlamentet divergerende opfattelser af definitionen af de etiske grundprincipper, hvor man på den ene side vil nedlægge et absolut forbud mod embryonal stamcelleforskning og på den anden side give tilladelse hertil.
Det må vel være op til den enkelte at afgøre, hvor grænsen mellem den blotte celleklynge og menneskeligt liv skal trækkes. Det er en vidtrækkende samvittighedsafgørelse. Men jeg henleder opmærksomheden på, at embryonal stamcelleforskning er forbudt i mange medlemsstater, således også i Østrig. Det er ikke acceptabelt, at forskning, som er forbudt i én medlemsstat, bliver finansieret med EU-midler i en anden medlemsstat.
For det andet bliver der bevilget forskningsmidler på 1,2 milliarder til Euratom-programmet. Mere end to tredjedele heraf benyttes til nuklear forskning. Sikkerhedsspørgsmål spiller kun en underordnet rolle. Efter min mening er øget forskning til fordel for ikke-nukleare energiformer absolut nødvendig. Det aspekt savner jeg.

Trakatellis
Hr. formand, EU's sjette rammeprogram omfatter spørgsmål, der angår områder med høj prioritet og områder med banebrydende forskning, som vi forventer os store, videnskabelige fremskridt af. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på det banebrydende felt, der omfatter forskning i det menneskelige genom. Denne forskning forventes i fremtiden at kunne anvendes inden for fire af medicinens områder. For det første de arvelige sygdomme, for det andet de mest almindelige dødbringende sygdomme, det vil sige cancer, hjerte-kar-sygdomme og neurologiske sygdomme, for det tredje en forståelse af de forskellige sygdommes mekanismer, hvilket vil medføre nye og mere effektive behandlinger og medicinformer, og for det fjerde sygdomsforebyggelse.
Den nye viden om menneskets genetiske arvemateriale vil bidrage til en forståelse af, hvilke områder i det genetiske potentiale der er sårbare og modtagelige for påvirkninger og pres fra miljøet og fra vores livsstil, så den muliggør udviklingen af nye strategier for forebyggelse, diagnose og behandling af de sygdomme, jeg omtalte før. I øvrigt kan forskning i stamceller eventuelt føre til nye behandlingsmåder inden for sygdomme som f.eks. Parkinson, Alzheimer, leukæmi og mange andre.
Men forskningen i disse områder skal afgrænses, så den ikke kommer til at skabe etiske problemer. Det var formålet med det ændringsforslag, jeg stillede sammen med mine kolleger, hr. Nisticò og hr. Purvis. Ændringsforslaget tillader, at den banebrydende forskning udvikler sig, som jeg beskrev, samtidig med at den ikke skaber etiske problemer, når blot den er afbalanceret. Derfor ser vi frem til engang i fremtiden at få de positive resultater inden for lægevidenskaben, som forskningen lover. Jeg håber derfor, at Europa-Parlamentet vil stemme for den linje, der afgrænser og holder den rigtige ligevægt mellem fremskridt og etik.

Pohjamo
Hr. formand, jeg takker ordføreren for en god forberedelsesmetode, hvor der var vilje til at tage hensyn til kollegernes synspunkter. Der er flere af os parlamentsmedlemmer, som er bekymrede for, om virksomhederne i SMV-sektoren har mulighed for at deltage i rammeprogrammet, da Kommissionens oprindelige forslag ikke konkretiserer disse muligheder tilstrækkeligt. Kommissionen foreslår såkaldte horisontale aktiviteter, som små og mellemstore virksomheder i hvert fald i startfasen har svært ved at deltage i. Det er derfor, at de af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vedtagne ændringsforslag, der stort set går ud på en fortsættelse af de allerede eksisterende ordninger, der ligner Craft-programmer, er nødvendige. Det samme gælder også for forberedelsesmidlerne. Virksomhederne er allerede vant til disse foranstaltninger, og de har været meget gavnlige. Hvorfor skal man afslutte en god ordning? Denne sag gælder ændringsforslag 265. Der er foreslået, at virksomhedsandelen skal udgøre 15% af finansieringen. Også denne sag skal konkretiseres i de egentlige, retningsgivende finansieringstabeller, når man senere træffer beslutning om dem.

Ahern
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for den store indsats og de mange tilføjelser til Kommissionens forslag, især vedrørende sundhed, sygdom og bæredygtig transport. Dette blev imidlertid undermineret i udvalget af det, som hr. van Velzen allerede har omtalt som det fælles resultat. Forslagene om sundhed og transport fremstod klart svagere. Borgerne vil spørge, hvorfor vi bruger flere penge på rumforskning end på bæredygtig transport. Det er ikke i tråd med deres prioriteringer.
Hvad angår etik inden for bioteknologi, indeholder forslagene mulighed for støtte til forskning i ændring af menneskers genetiske arvemateriale. Det er uacceptabelt for den almene videnskab. De Grønne har stillet et ændringsforslag, som er i overensstemmelse med de fleste forskeres holdning på dette felt, og det bør støttes.
Hvad angår forskning i stamceller, er produktionen af menneskelige embryoner til forskning uacceptabel, også uacceptabel for de fleste borgere. Det Midlertidige Udvalg om Humangenetik er nået frem til en særdeles anvendelig konklusion på området, og udvalgets betænkning burde have været til forhandling her i Parlamentet. Der er dog stillet ændringsforslag i overensstemmelse med forslagene, og disse bør også accepteres af Parlamentet, ellers er vi meget langt fra vores borgere.
Med hensyn til GMO'er og plantegenetik betyder de forslag, som blev godkendt i udvalget, at vi vil få genetisk modificerede fødevarer på bordet. Disse forslag trækkes ned over hovedet på forbrugerne i EU og er i strid med manges ønsker. Her er vi igen langt fra borgerne, og det var ikke indeholdt i Kommissionens forslag.
Hvad angår energi, er der behov for tilsvarende støtte til vedvarende energi og kernekraft. Vi har støttet det nukleare område med over 1 milliard euro, men er slet ikke i nærheden af disse beløb, når det gælder vedvarende energi. Det er igen ganske uacceptabelt for borgerne. Hvis vi skal undgå en konflikt mellem videnskab og samfund, hvilket kommissæren har været meget opmærksom på, skal vi tage vores prioriteringer op til fornyet overvejelse. Forslag som fusion er f.eks. forældede. Både USA og Japan er ved at trække sig helt ud af forskningen på området.

Alyssandrakis
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, vi beskæftiger os med en meget vigtig tekst, hvis indhold ikke kun skal fastsætte EU's finansiering af forskning, men som også skal markere retningslinjer og praksisser i alle medlemsstaterne og især i dem, der ligesom Grækenland i praksis ikke har deres eget nationale forskningsprogram. En fastslået svaghed ved forskningen i EU er den lave finansiering. Alligevel svarer Europa-Kommissionens forslag til et samlet budget ikke til behovet for en betydelig stigning i finansieringen, og selv om Udvalget om Industripolitik har tilføjet nogle aktiviteter, har det desværre ikke gjort budgettet større.
Et andet alvorligt emne er, hvilken retning forskningen skal tage. Det udkast, vi drøfter, efterlader kun meget lidt plads til fri forskning, som måske ikke giver direkte anvendelige resultater, men som bidrager til at udvikle viden og lægger grunden for de kommende årtiers udvikling. Derfor mener vi ikke, at Industriudvalgets forslag om at formindske udgifterne til den såkaldte prioritet 8 går i rigtig retning. Men det er naturligvis ikke ensbetydende med, at vi er uenige i de syv foreslåede tematiske prioriteter.
Det tredje store spørgsmål er, hvem der skal have gavn af finansieringen. Strukturen i det foreslåede program er af en sådan art, at det begunstiger virksomhederne direkte og indirekte, eftersom retningslinjerne er tilpasset deres behov. Efter vores mening bør virksomhedernes forskning finansieres gennem deres eget overskud og ikke af det offentliges budget. Vi frygter samtidig, at de små forskningsgrupper får svært ved at opnå finansiel støtte, selv om Industriudvalgets ændringsforslag gør dette lettere.
En bemærkning til Euratom-programmet. Lige så forsigtig man skal være omkring sikkerheden ved atomfission, lige så meget må man forvente, at udviklingen af fusion vil give bæredygtige løsninger på energiforsyningen. Derfor glæder jeg mig over Industriudvalgets forslag om at øge finansieringen til ITER-reaktoren.
Endelig er jeg bange for, at debatten om det såkaldte etiske spørgsmål har antaget alt for store dimensioner og nærmest har virket desorienterende. Det offentliges finansiering af forskning er ikke et egnet redskab til at løse den slags problemer. Det ville være en grov forsømmelse af mig, hr. formand, hvis jeg ikke takkede hr. kommissær Busquin og hans stab samt naturligvis vores ordfører, hr. Caudron, og alle skyggeordførerne for det meget store stykke arbejde, de har foretaget.

Sandbæk
Hr. formand, både hr. Caudron og fru McNally nævnte bekæmpelsen af aids, tuberkulose og malaria. Der er afsat 400 millioner euro til dette formål, men midlerne er i ændringsforslag 339 anført under "Integration af europæisk forskning" i budgettet. Kan Kommissionen oplyse, om det betyder, at pengene kun kan bruges i Europa, eller om pengene også kan bruges til at finansiere det panafrikanske netværk til afprøvning af en malariavaccine, der i modsætning til EU er klar til at afprøve malariavaccinen nu?
Hvis de 400 millioner euro kun kan bruges i Europa, kan Kommissionen så oplyse, om det er muligt at støtte det afrikanske netværk gennem mainstreamingprincippet? Hvis ikke, opfordrer jeg hr. van Velzen til at overveje at acceptere et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 339, der placerer de 400 millioner euro under internationale aktiviteter.
Vi forhandler om et forskningsprogram, der løber indtil 2006. På det tidspunkt vil flere end 400 millioner mennesker være døde i Afrika syd for Sahara og i andre fattige lande, og mere end 50 års udviklingspolitik vil måske være spildt, hvis vi ikke støtter det panafrikanske netværk. Det her er så vigtigt, at selv om hr. van Velzen ikke støtter det mundtlige ændringsforslag, så håber jeg, plenarforsamlingen vil.

Montfort
Tak, hr. formand, og tak, hr. ordfører, det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling er afgørende for medlemsstaterne og for EU. Forskningen bør tage sigte på udvikling. Dermed kan vi også tage den udfordring op, der kommer til udtryk i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon, og gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske område, samtidig med at vi tilstræber fuld beskæftigelse. Hvilket formål tjener vel forskningen, om vi ikke alle holder os dette mål for øje? Udarbejdelsen og vedtagelsen af det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling er efter min opfattelse en anledning til at omsætte den holdning, der kom til udtryk på topmødet i Lissabon, i praksis, ligesom det er en anledning til at virkeliggøre det europæiske charter om små virksomheder, eftersom disse spiller en vigtig rolle, når det gælder udbredelsen af videnskabelig fornyelse. Jeg glæder mig derfor over, at der er afsat betydelige midler (betydelige set i lyset af de behov, der er på andre områder) til udvikling af virksomhederne, herunder i særdeleshed små og håndværksmæssige virksomheder. Der er grund til at støtte og fremme forskning og innovation i små og mellemstore virksomheder og sikre nemmere adgang til de bedste teknologier, herunder sådanne som vedrører den traditionelle sektor. Hermed kan virksomhederne opfylde kravet om fuld beskæftigelse. Blandt disse virksomheder vil jeg imidlertid fremhæve de bioteknologiske virksomheder, som kræver særlig opmærksomhed fra vores side, eftersom de beskæftiger sig med videnskaber, som vedrører levende organismer. Mennesket, uanset udviklingstrin, uanset om det drejer sig om embryoner eller voksne, må aldrig opfattes som materiale til brug for behandling af et andet menneske. Finansiering af forskning i embryonale stamceller og "overskydende" embryoner er i modstrid med princippet om menneskelig værdighed, som stadfæstet i flere af EU's basisdokumenter, herunder senest i EU's charter om grundlæggende rettigheder. En sådan forskning er i øvrigt overflødiggjort, eftersom anvendelsen af voksne stamceller tegner lovende med henblik på behandling af uhelbredelige sygdomme.

Purvis
Hr. formand, i overensstemmelse med erklæringerne fra topmøderne i Lissabon og Stockholm og Parlamentets betænkning om fremtiden for den bioteknologiske sektor har livsvidenskaben nu højeste prioritet i det sjette rammeprogram. Prioriteringen fastholdes i hr. Caudrons fremragende betænkning. Parlamentet skal fortsætte med sin konsekvente støtte af de fremskridt, som vores videnskabsmænd og forskere leverer.
Som repræsentanter for borgerne i EU definerer Parlamentet også de grænser, der skaber en passende etisk ramme for disse fremskridt. Genforskningen er lovende, hvad angår forebyggelse og helbredelse af mange af menneskets mest frygtede arvelige sygdomme. Dog må genteknologien ikke udvikle sig til racehygiejne. Forskning i embryoner må ikke føre til bevidst frembringelse af embryoner med henblik på forskning. Vi kan dog være nødt til at acceptere, at tidlige, overflødige embryoner fra reagensglasbefrugtning, spontane aborter eller terapeutiske aborter af hensyn til moderens helbred, hvor fosteret alligevel skulle destrueres, anvendes lovligt og etisk i forskningen i medlemsstater underlagt strenge regler og kontrol.
Hr. Trakatellis', hr. Nisticòs og mit ændringsforslag 333 søger at opstille en mere klar definition af grænserne end den nuværende tekst. Jeg anbefaler det til Parlamentet.

Linkohr
Hr. formand, jeg vil starte med at sige noget om pengene. De 17,5 milliarder euro er efter min opfattelse for lidt, navnlig i betragtning af de ambitiøse mål, som europæerne sætter sig gang på gang. Hvis man betragter den kommende udvidelse af EU, så er det virkelig alt for lidt. Det er jo midler, som senere skal anvendes på 25 eller endnu flere medlemsstater, og det rækker ikke. Men sådan er det nu engang. Jeg håber under alle omstændigheder, at Rådet i det mindste godkender disse 17,5 milliarder, for ellers - her giver jeg hr. van Velzel ret - får vi problemer.
Den europæiske forskningspolitik opfattes meget stærkt på baggrund af deltagelse i forskningsprogrammerne. Her vil jeg gerne indtrængende opfordre Kommissionen til at gøre alt for at lette ansøgningsproceduren og behandlingen af ansøgningerne, så forskerne ikke skal tilbringe deres tid med at udfylde papirer, men virkelig med forskning.
Min tredje bemærkning vedrører fusion. Det skændes vi om gang på gang, og jeg respekterer også, at der er forskellige holdninger hertil. Men jeg kan ikke acceptere, at resultaterne af denne forskning er så langt væk. Vi opfordrer jo også de unge til at tænke på deres alderdomsforsørgelse i god tid, selv om alderdommen set fra et ungt menneskes synsvinkel også ligger langt, langt ude i fremtiden. Dette er på samme måde en forebyggende foranstaltning. Om der så senere bliver bygget et fusionskraftværk eller ej, det skal være op til vores efterkommere. Men vi bør give dem denne option.
Jeg har altid lagt stor vægt på, at EU også beskæftiger sig med meget følsomme spørgsmål, som hidtil har ligget uden for vores rækkevidde, f.eks. med nye metoder til detektering og fjernelse af landminer. Vi har nu i nogle år heldigvis haft et sådant program inden for EU og også opnået bemærkelsesværdigt positive resultater hermed. Jeg vil gerne plædere meget for, at dette program bliver videreført, udbygget ambitiøst og så vidt muligt også koordineret under Kommissionen. Jeg tænker her på Det Fælles Forskningscenter, hvis resultater hidtil også bør understreges her.
Et forsøg på at få forskningen i EU til at deltage i fjernelsen af masseødelæggelsesvåben, altså atomvåben, biologiske og kemiske våben, går for øvrigt i samme retning. Jeg skal desuden minde om, at Kommissionen i eftermiddag vil afgive en erklæring om forbud mod biologiske våben. Det har noget med bekæmpelsen af terrorisme at gøre. I det tidligere Sovjetunionen ligger der den dag i dag kolossale mængder biologiske og kemiske kampmidler på lager, som ikke kan blive fjernet, fordi bevillingerne og ofte også teknologien mangler. Her kunne EU også gøre noget for sikkerheden i Europa og resten af verden.
Hvad bioetikken angår, plæderer jeg for at følge forslaget fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som ganske enkelt tager hensyn til, at der hersker forskellige retsopfattelser af dette tema i vores medlemsstater, og vi som europæisk lovgiver kan ikke erstatte medlemsstaterne her. Denne respekt for suveræniteten afspejles i dette forslag.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningerne til hr. Caudron. Hr. Busquin, det sjette rammeprogram har den store ambition at gennemføre et europæisk forskningsrum, og jeg håber meget, at de små, men gode forskningshold, som er i de mere perifere regioner, også kan spille en rolle heri. Der skal tages et kvalitativt og kvantitativt skridt i den europæiske forskning. Kvindelige forskere skal kunne spille en rolle og i de kommende år bane sig vej til de ledende stillinger inden for forskningen.
Den forskning, hvormed man forsøger at afsløre livets hemmeligheder, er fortsat vigtig, ikke kun den anvendte forskning, men også den grundlæggende. Biogenetikken vil i fremtiden utvivlsomt skabe nye muligheder ved bekæmpelsen af uhelbredelige sygdomme, såsom Alzheimer, Parkinson og en række kræfttyper.
Inden for de grænser, som angives i Caudron-betænkningen, især i ændringsforslag 22, og under strengt etisk tilsyn, også fra parlamenterne, mener vi, at stamcelleforskning skal kunne finansieres inden for medlemsstaternes lovgivningsramme. Det er meget vigtigt, at vi sammen skaber denne etiske ramme og grundigt ud fra Parlamentet og medlemsstaternes parlamenter følger udviklingen inden for området, for vi skal for alt i verden undgå, at alt er tilladt for nogle, hvis det er kommercielt forsvarligt, og at det ikke er tilladt for andre. Vi skal skabe rammen sammen ud fra vores samvittighed, også selv om vi er uenige.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, medlemmerne af det italienske radikale parti støtter uden forbehold Caudron-betænkningen. Vi udtrykker vores anerkendelse af ordførerens indsats. Han har løst en vanskelig og vigtig opgave, idet der åbnes nye perspektiver for europæisk forskning. Europæisk forskning er gået i stå. Det europæiske kontinent og EU er ikke i front på dette felt. Forskningen på det videnskabelige område, og i øvrigt på en række andre områder, er blandt de bærende elementer ikke blot for videnskabelige fremskridt, men også for beskæftigelsen, og gavner såvel økonomien som menneskehedens udvikling.
Set i dette perspektiv glæder vi os ikke mindst over den holdning, Industriudvalget har indtaget med hensyn til humangenetisk forskning. Der er gjort store fremskridt, og der gøres hver dag overalt i verden store fremskridt. Forskere og videnskabsmænd, som vel at mærke er ansvarlige mennesker og ikke galninge, som nogle mener, arbejder således for, at millioner af mennesker kan undgå en ond skæbne, genoptage et normalt liv og genvinde menneskelig værdighed.
Sygdomme som Alzheimers sygdom, Parkinsons sygdom, diabetes, cancer, hjerte-kar-sygdomme, et bredt spektrum af områder er omfattet af forskningen, herunder især forskningen i stamceller. Caudron-betænkningen tager på behørig vis højde for de nye udfordringer, vi hermed stilles over for. Videnskabens fremskridt har siden Galileis tid, ja, fra tidernes morgen udfordret den bestående orden. Der er tale om fremskridt, som skaber en ny orden, og dermed nødvendigvis omstøder den eksisterende orden.
Ikke desto mindre modsætter en del at Europa-Parlamentets medlemmer sig - eller forsøger at modsætte sig - et fremskridt, som efter min opfattelse er naturligt. Uanset om Europa-Parlamentet modsætter sig betænkningen, standser udviklingen på dette felt ikke. Millioner af menneskers liv er i fare. Og disse mennesker får mulighed for helbredelse eller god behandling takket være de nye teknologier.
Jeg støtter derfor Caudron-betænkningen. Jeg støtter de perspektiver, der tegner sig ved udsigten til, at europæisk forskning kan tage den udfordring op, vi stilles over for fra USA's og andre verdensøkonomiers side, ved at investere i europæiske forskningsaktiviteter, som kan bringe vores værdier i front og give videnskabsmænd mulighed for at arbejde inden for det mest lovende felt, nemlig forskningen i embryonale stamceller. Lad os åbent erkende, at det er dette problem, som kommer til at skabe splid imellem os. Men, kære kolleger, det drejer sig om fremtiden, og den kan man ikke stille sig hindrende i vejen for. Den sejrer før eller siden.

Rovsing
Hr. formand, jeg vil først sige tak for et spændende og inspirerende og sagligt arbejde i Industriudvalget. Det har været en glæde at deltage i arbejdet omkring rammeprogrammet. Jeg vil også rette en tak til kommissær Busquin for den måde, hvorpå han startede diskussionen med nye tanker om det europæiske forskningsrum. Jeg har set, hvordan de tanker, kommissæren lancerede, har slået rod i landene og skabt en ny dynamik, som vi ikke har kendt til før, og som jeg i høj grad vil tilskrive kommissærens initiativ. Jeg glæder mig over rammeprogrammets muligheder for også at involvere lande, som ikke direkte modtager støtte fra EU - eksempelvis kan selv Iran og Taiwan deltage, for nu at nævne nogle ekstremer - hvis landene selv betaler, og hvis vi finder, at de tilfører værdi til programmerne. Det betyder udveksling af unge på områder, som er vigtige for fremtiden. Det giver mulighed for ny kreativitet og for ny forståelse inden for forskningen, som vil være meget værdifuld, især i den verden, vi har i dag.
Med hensyn til den nukleare forskning mener jeg, at Europa skal fremme den på områder, der kan bidrage til, at vi aktivt kan deltage i ødelæggelse af massedestruktionskernevåben, weapon-grade plutonium m.v. Vi har faciliteter. Vi har viden, der kan udnyttes. Den internationale stemning er i dag sådan, at der nu er en mulighed for at få disse ting destrueret. Lad os se at få dem destrueret, og lad Europa deltage i denne destruktion! Endelig håber jeg, at kommissæren vil stille sig i spidsen sammen med sin generaldirektør for den simplificering, der er nødvendig for, at små og mellemstore virksomheder og universitetsafdelinger med glæde kan deltage i programmet uden at have finansielle vanskeligheder.

Breyer
Hr. formand, kære kolleger, udkastet til det sjette forskningsrammeprogram er et etisk minefelt. Ændringsforslag 22, som omhandler bevilling af fællesskabsmidler til embryonforskning, er fuldstændig uacceptabel, for det er en eklatant krænkelse af menneskets værdighed. Embryoner må ikke degraderes til forskningsmateriale! I fire medlemsstater, herunder Forbundsrepublikken Tyskland, er embryonforskning forbudt. Vi må ikke tillade, at der her bliver finansieret noget med fællesskabsmidler, som er strafbart i disse medlemsstater. Forskningen i embryonale stamceller ville også ligefrem tilskynde til at skabe endnu flere overskydende embryoner. Derfor afviser vi det på det bestemteste!
Sågar kimcelleterapi bliver støttet med udkastet. Dermed ville Europa-Parlamentet virkelig manøvrere sig ud på et politisk og videnskabeligt sidespor globalt, for ingen i forskerkredse kræver eller forlanger kimcelleterapi, tværtimod, de kræver en fordømmelse heraf.
Derfor beder jeg Dem om følgende: Lad os fjerne disse etiske miner fra forskningsrammeprogrammet og vedtage et ansvarsfuldt forskningsrammeprogram!

Carraro
Hr. formand, først vil jeg også gerne takke kommissær Busquin og ordføreren, hr. Caudron, for det glimrende arbejde, de har udført med henblik på vedtagelsen af det sjette rammeprogram for forskning og udvikling. Der er efter min mening tale om et så flot stykke arbejde, som er fuldt af nyskabende elementer, at det næsten er en skam, at vi i parlamentsforhandlingen udelukkende fokuserer på et emne, som ganske vist er vigtigt, nemlig etik og brugen af stamceller, mens vi glemmer alle de nye og meget væsentlige aspekter, der er medtaget i det sjette rammeprogram.
Efter min opfattelse er udvælgelsen af otte hovedemner for forskningen en vigtig og positiv nyskabelse. Der er dog en risiko for, at Europas små og mellemstore virksomheder på en vis måde kommer til at stå udenfor, når der udvælges nogle emner, som strukturelt set er bedre egnet til de store virksomheder. Hr. Caudrons forslag om et instrument bestående af videnskalaer er efter min mening et fornuftigt kompromis, som jeg er enig i, men jeg vil bede Kommissionen og kommissæren om at huske altid at være mest muligt opmærksomme på de små og mellemstore virksomheders behov.
Der er stadig en overhængende fare for, at de store virksomheder ender med at sikre sig de europæiske forskningsmidler, selv om det pr. definition er de store virksomheder, der sandsynligvis har mindst brug for disse midler, hvilket også skyldes de objektive grunde, der har at gøre med deres evne til at iværksætte og administrere forskningsprogrammer.
Hvis vi derimod ønsker at skabe det vidensamfund, der blev beskrevet i Lissabon, skal forskningen omfatte hele vores samfund og således ikke mindst netop de små og mellemstore virksomheder i Europa.
Jeg vil gerne slutte af med en bemærkning om Euratom-programmet. Jeg er enig i de bevillinger, der foreslås i betænkningen. Det er nødvendigt at iværksætte ITER-projektet, som dog ikke må forveksles med de atomkraftprogrammer, vi kender i dag. Her taler vi nemlig om forskning og om den rene energis fremtid.

Nisticò
Hr. formand, først vil jeg gerne takke kommissær Busquin for hans ekstraordinære indsats og for den entusiasme, han har forstået at vække i Europa-Parlamentet, når det gælder indførelsen af et europæisk forskningsrum. Jeg vil ligeledes gerne takke ordføreren, hr. Caudron, men også skyggeordførerne, hr. van Velzen og fru McNally, for deres bidrag og for den respekt, de har udvist over for de enkelte parlamentsmedlemmer, som ønskede at forbedre dette rammeprogram med deres ændringsforslag.
Kommissionens oprindelige forslag er i høj grad blevet suppleret og ændret, dels via en bedre præcisering af forskningsprioriteterne i Europa og dels via en ændring af den oprindelige tilrettelæggelse af økonomien. Hvad den biomedicinske sektor angår, vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med den forøgede bevilling på 500 millioner euro til den biomedicinske sektor, ikke bare til genetik og postgenetik, men også til alle de former for forskning, der tager sigte på at øge forståelsen for de molekylære mekanismer, som er årsag til sygdommene.
Jeg vil gerne endnu en gang slå et fundamentalt begreb fast, som hr. Trakatellis allerede har nævnt, nemlig at den vigtigste forskning i Europa er forskningen i menneskets sundhed og dets fysiske og psykiske lidelser. Derfor vil jeg gerne på hele videnskabens vegne og på vegne af nobelpristagere som min ven Renato Dulbecco, Rita Levi Montalcini og John Vane anmode kommissær Busquin om, at man i de næste fem år fastholder denne forøgelse af de finansielle midler til biomedicinsk forskning.
Ved hjælp af den videnskabelige forskning kan vi takket være den nye teknologi endelig bekæmpe forfærdelige sygdomme, som hidtil har været uhelbredelige, f.eks. kræft, aids, Alzheimer, Creutzfeldt-Jakobs sygdom, hjerte-kar-sygdomme osv. Det kan vi også gøre ved hjælp af nogle avancerede teknologier, sådan som det f.eks. anføres i det ændringsforslag, som hr. Trakatellis, hr. Purvis og undertegnede har stillet, og som skaber en god ligevægt, der burde kunne godkendes af hele Parlamentet.

Lange
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil starte med at takke hr. Caudron for det svære arbejde. På tysk tror jeg, at vi omskriver det som følger: Det er lettere at holde styr på en sæk lopper end at forene de forskellige interesser her i Parlamentet, og for så vidt skal der lyde en hjertelig tak for, at det er lykkedes så godt.
Vi ønsker at bidrage til at styrke den europæiske industris konkurrenceevne med forskningsrammeprogrammet. Vi ønsker at underbygge og støtte vores europæiske politik gennem forskning. Men vi ønsker også, at borgerne bliver mere fortrolige med forskningen. For så vidt er jeg glad for, at vi på dette sidste delområde har forbedret Kommissionens forslag en del i tre vigtige trin.
Hertil hører for det første, tror jeg, at vi underkaster forskningen princippet om bæredygtig udvikling, således som det også er fastlagt i Amsterdam-traktatens artikel 6 eller i Det Europæiske Råds beslutning i Göteborg. Vi må forene de økologiske behov med de økonomiske og sociale behov, og for så vidt er det rigtigt og nødvendigt at give forskningen denne fortrinsstilling. Det viser sig jo også i nogle tilføjelser inden for energi og bæredygtig transport.
For det andet er det, tror jeg, vigtigt og nødvendigt, at vi sammenkobler forskning og samfund, idet vi for det første ved enhver forskningsanstrengelse overvejer, hvilke konsekvenser forskning har for samfundet, altså foretager en vurdering af virkningerne af den teknologiske udvikling, men idet vi for det andet også inddrager borgerne aktivt i en dialog om forskning og styrker dialogen mellem forskning og samfund. For så vidt er det efter min mening også rigtigt og vigtigt, at vi øger bevillingerne på dette område.
Det tredje komponent for at gøre borgerne mere fortrolige med forskningen er utvivlsomt en styrkelse af de små og mellemstore virksomheders, universiteters og små forskningsinstitutters muligheder for at deltage, fordi der her naturligvis findes et stort potentiale af innovative idéer, men også fordi mange mennesker, mange europæere, deltager. Vi må derfor sørge for, at procedurerne er enkle og gennemskuelige og afvikles hurtigt, og at først og fremmest de, som får afslag, også får et svar, at forskerne bliver taget seriøst. Hvis vi virkelig realiserer de tre punkter, spørgsmålet om bæredygtigheden, spørgsmålet om dialogen mellem forskning og samfund og den effektive omgang med SMV, så, det er jeg overbevist om, tager europæerne ikke blot forskning til sig rent forstandsmæssigt, men også med hjertet.

Niebler
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg vil starte med at takke kommissæren for hans glimrende arbejde. Jeg vil naturligvis også gerne takke vores ordfører, hr. Caudron, for hans to fremragende betænkninger. Mange tak for det gode konstruktive samarbejde i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Det har også været en stor fornøjelse for mig, også takket være vores skyggeordføreres gode arbejde.
Jeg vil gerne bringe to emner på tale, nemlig for det første genomforskning. Gen- og bioteknologien åbner store muligheder for medicinen og miljøet, og derfor er det helt sikkert rigtigt at støtte den massivt på europæisk plan. Men så snart menneskelige embryoner skal gøres til genstand for forskning, skal der efter min opfattelse trækkes klare grænser af etiske grunde. Nogle medlemsstater, herunder også Tyskland, forbyder brugen af menneskelige embryoner til forskningsformål og naturligvis også endnu mere vidtgående aktiviteter som f.eks. kloning af menneskeligt liv.
Jeg mener, at hensynet til og respekten over for de andre medlemsstater byder os at undtage aktiviteter, som berører den etiske ansvarlighed så eftertrykkeligt, fra den fælles europæiske forskningsstøtte, og beder derfor indtrængende om, at De støtter hr. Posselts ændringsforslag 334 og hr. Lieses ændringsforslag 332.
Det andet emne, som jeg gerne kort vil komme ind på, er fusionsforskning. Jeg slår her klart til lyd for støtte til fusionsforskning. Jeg tror, at nuklear fusion kan udvikle sig til at blive en af fremtidens teknologier. Vi har så godt som ingen klimabelastende kuldioxidemissioner. Vi har så godt som heller intet radioaktivt affald ved nuklear fusion og navnlig ingen nævneværdige langtidsfølger, som det er tilfældet ved nuklear fission. For så vidt bør vi europæere udnytte chancen for at fortsætte vores forskning på et område, hvor vi globalt set indtager en særstilling, og ikke nedskære budgettet på området, men i det mindste lade det blive på det oprindeligt foreslåede niveau.

Bethell
Hr. formand, da jeg selv er ramt af en neurologisk lidelse, nemlig Parkinsons syge, er jeg naturligvis partisk på dette område. Jeg er dog en smule chokeret over den hyppige brug af ord som "uacceptabel" og "værdighed" om mennesker, der gennem medicinsk forskning forsøger at løse de forfærdelige problemer, der er forbundet med neurologiske sygdomme som Alzheimer, motoriske nervecellesygdomme og Parkinsons. Der er ikke nogen værdighed forbundet med at dø af en motorisk nervecellesygdom, og der er heller ikke megen værdighed forbundet med at lide af Parkinsons syge. Derfor står jeg her i dag som repræsentant for de sygdomsramte, men også som en person, der først og fremmest er interesseret i at bevare embryonet.
Hvis jeg var overbevist om, at et foster havde de samme rettigheder som et barn eller et voksent menneske, ville jeg selvfølgelig ikke gå ind for noget, der medfører tilintetgørelse af menneskeliv. Dog har medlemsstaterne mere eller mindre i lovgivningen accepteret, at der er forskel på et foster, et befrugtet æg og en voksen eller et barn, der allerede er menneske. Den ene part har ikke helt de samme menneskerettigheder som den anden. Sådan er lovgivningen i de fleste medlemsstater. Jeg tror ikke, at grundlæggeren af kristendommen, der gjorde meget ud af at helbrede de syge, ville holde de mennesker, som virkelig ønskede at helbrede syge, tilbage. Jeg tror ikke, at det var den etiske hensigt med kristendommen.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, indledningsvis vil jeg naturligvis lykønske ordføreren, hr. Caudron. Jeg ved af erfaring, hvilket enormt arbejde der er forbundet med at fremlægge et færdigt udkast til et rammeprogram. Vi vil også vedtage dette program på værdig vis i dag eller i morgen. Det er de store ords tid, ord, som er nødvendige. Ved den lejlighed vil jeg også gerne takke for samarbejdet med Kommissionen.
Men papir er tålmodigt. Vi vil få et godt program, men arbejdet begynder nu. Hvad gør vi med alle disse mål, som står på papiret? Hvordan vil vi realisere disse mål? Det må på nuværende tidspunkt, om ikke guderne, men så tjenestemændene eller kommissæren vide. Det haster derfor meget med en konkretisering af hele dette forehavende. Vi har hårdt brug for de specifikke programmer. Det var det ene punkt. Vi har også fortsat hårdt brug for samarbejdet med Kommissionen, når det i givet fald drejer sig om at ændre disse specifikke programmer her i Parlamentet.
Det andet punkt er, at det ikke kan betale sig at bevilge 17, 18, 16 milliarder - det er endnu ikke helt afgjort - euro, når de ikke når frem der, hvor man rent faktisk har brug for dem, nemlig på universiteterne, i industrien, hos de små og mellemstore virksomheder. Derfor er det bydende nødvendigt, at de bestemmelser, som beskriver deltagelsen i dette rammeprogram, kan praktiseres, at de er meget tætte på virkeligheden i forskningens verden, at de er meget tætte på de virksomheders behov, som vil arbejde innovativt med disse midler. Vi må nemlig ikke glemme, at forskning og innovation ikke er et mål i sig selv. Målet med forskning og innovation er at bringe produkter på markedet, at forbedre vores konkurrenceevne. Det lykkes kun, hvis deltagelsen er stor, hvis udbudsinstrumenterne er gennemskuelige, og hvis enhver fra Finland og Sicilien eller Grækenland ved, hvad man har at holde sig til.
Som følge heraf er det ikke kun arbejdet for Kommissionens tjenestemænd, der starter nu, men også for os. Efter rammeprogrammet vil sige før det næste rammeprogram, men især under gennemførelsen. Her vil vi i Parlamentet se meget nøje på, hvor meget kontinuitet der er mellem det femte og sjette rammeprogram, hvor pålidelige de instrumenter er, som Kommissionen benytter, og hvordan disse penge bliver givet ud. Vi vil også foretage en kontrol efterfølgende.
Mange tak, jeg glæder mig til de kommende års samarbejde!

Scallon
Hr. formand, jeg går ind for forskning. Vi ønsker alle at kurere sygdomme, og jeg er sikker på, at alle har oplevet sorgen over en uhelbredelig sygdom i den nærmeste familie.
I Det Midlertidige Udvalg om Humangenetik og Andre Nye Teknologier inden for Moderne Lægevidenskab har vi det sidste år diskuteret forskellige måder at løse disse medicinske problemer på. Sidste uge stemte vi for at støtte finansiering af ukontroversiel forskning i stamceller med brug af placenta, navlestrenge og stamceller fra voksne. Vi stemte med tværpolitisk støtte for at forbyde finansiering af forskning, der indebærer tilintetgørelse af menneskelige embryoner, enhver form for kloning, brug af overflødige embryoner og kønscelleindgreb. Derfor afviser flertallet i det midlertidige udvalg, som skulle opstille etiske retningslinjer for EU, finansiering af forskningen, som foreslås i Caudron-betænkningen. Vi bør ikke fremme EU-finansiering af kontroversiel forskning, som er forbudt i fire medlemsstater, herunder min egen.
Respekten for menneskets værdighed er et grundlæggende princip, som fastholdes i alle europæiske og internationale aftaler. Jeg opfordrer til, at vi ikke går bort fra dette princip. Mange borgere, også jeg selv, mener, at der findes en mere acceptabel, etisk og moralsk vej frem end den, som fører til tilintetgørelsen af et uskyldigt menneskeliv for at kunne kurere et andet. Jeg opfordrer Parlamentet til at forkaste finansieringen i Caudron-betænkningen.

Posselt
Hr. formand, mine damer og herrer, forskningspolitik er et af de områder, hvor vi helt klart har brug for mere Europa. München er en af de mest moderne forskningsbyer i EU, og Franz Josef Strauß sørgede allerede for 30 år siden for, at der i dag findes en europæisk luft- og rumfartsindustri.
Det har aldrig skadet denne forskningsby, at forskningspolitikken altid har trukket klare etiske grænser. Tværtimod! Til disse klare etiske grænser hører nu engang også et forbud mod forskning i embryonale stamceller, import af embryonale stamceller og forbrugende embryonforskning, da det er intet andet end kannibalisme. For selv om menneskeligt liv bliver helbredt, ved at et andet menneskeligt liv bliver dræbt, så er det i mine øjne etisk uacceptabelt. Det er kannibalisme!
Jeg er lykkelig over, at Europa-Parlamentet har stået ved denne linje med stort flertal ved alle beslutninger siden 1988, siden Ghergo-betænkningen, og at undersøgelseskommissionen i den tyske Forbundsdag mandag aften med stort flertal, under henvisning til Fiori-betænkningen, som vi vedtog med stort flertal i sidste uge i Udvalget om Humangenetik, tilsluttede sig denne linje. Derfor ville jeg beklage det meget, hvis dette vigtige og glimrende forskningsrammeprogram blev knyttet sammen med forsøget på at sabotere Europa-Parlamentets klare etiske linje vedrørende embryonbeskyttelse, det vil sige beskyttelsen af mennesket.
Jeg appellerer til Dem om at godkende ændringsforslaget fra fru Scallon/hr. Posselt, og, såfremt det ikke skulle blive godkendt, til at støtte kompromisændringsforslaget fra hr. Liese/hr. Fiori og forkaste alle andre forslag vedrørende dette emne. Europa-Parlamentet har et omdømme at miste, det omdømme, som er blevet opbygget, ved at Parlamentet i mere end 10 år har stået i spidsen for dem, som engagerer sig for beskyttelsen af mennesket.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, det sjette rammeprogram for forskning er et seriøst og grundlæggende forehavende for EU med henblik på at opnå sine strategiske mål, nemlig inden for de næste 10 år at blive det mest konkurrencedygtige område i verden, baseret på videnøkonomi. Det tillader den desuden at blive beriget af de fremskridt, der gøres i andre dele af verden, og samtidig at bidrage til menneskehedens udvikling.
Vi bør alle på såvel europæisk som på nationalt plan være på højde med denne udfordring, der indebærer en betydelig finansiering af forskningen inden for alle områder, en koordinering af den på europæisk niveau i modsætning til den opsplitning, der foregår i dag, og en spredning af den til hele det økonomiske og sociale net. For at vores politiske og udviklingsmæssige mål skal lykkes, er vi netop afhængige af at kunne bruge forskningsresultaterne til gavn for sundheden, borgernes livskvalitet, fuld beskæftigelse og socialt sammenhold.
I mit indlæg vil jeg gerne sætte fokus på nødvendigheden af at forske på det sociale område. Vores sociale models bæredygtighed er den første forudsætning for vores udvikling. Den sociale dagsorden, som vi har godkendt og anvender, er grundlaget for politikken. Den økonomiske og sociale videreudvikling har ført vores økonomi og samfund ind i en fastlåst situation. Den demografiske aldring, de høje fattigdoms- og sociale udelukkelsesprocenter, det store antal arbejdsulykker, behovet for en vellykket integrering af store befolkningsgrupper, f.eks. sigøjnerne, integreringen af handicappede på arbejdsmarkedet, det fortsatte behov for at lette kvinders adgang til arbejdsmarkedet, de nye farer for lønarbejdernes helbred og den forøgede multikulturelisme i det europæiske samfund kræver videnskabelig forskning, som vi kan basere vores politik på i de kommende år. På den måde vil også de europæiske lande, der ikke har tradition for social forskning, blive tilskyndet, og det er netop disse lande, der har de største udviklingsproblemer.
Til sidst vil jeg gerne betone behovet for information til borgerne og forhandling om alle vores forskningsmæssige mål. Forskning på alle områder, lige fra bioteknologi til social forskning, foregår fjernt fra borgerne, den er lukket inde på laboratorier eller forskernes kontorer. Det er umuligt for borgerne at læse artiklerne ikke blot i de videnskabelige tidsskrifter, men også i de førende dagblade. Vi bliver nødt til at arbejde hårdt for en systematisk information.

Gutiérrez-Cortines
Hr. formand, betænkningen og rammeprogrammet er blevet ændret meget, siden de blev forelagt for Parlamentet.
Borgerne bør have kendskab til denne store ændring for at kunne se det gode samarbejde mellem institutionerne. Jeg mener, at det i høj grad skyldes hr. Caudrons fleksibilitet og evne til at lytte, og det skyldes også ordførere fra andre grupper, f.eks. hr. van Velzen, som har lyttet hele tiden og indarbejdet ændringsforslag og idéer fra alle medlemmer. Jeg har aldrig før arbejdet i et udvalg, hvor alle anmodninger er blevet taget så alvorligt og er blevet indarbejdet. Jeg så gerne, at denne ånd varede ved under hele gennemførelsesprocessen, for det er klart, at dette er et europæisk projekt, som skal vokse og udvikle sig.
Jeg skal også sige, at politikken gik i retning af at begrænse arbejderne, begrænse udvalgets arbejde og lave færre, men større projekter, og Parlamentet har formået at standse denne centralisering med store projekter, med store virksomheder, med nogle forskningsprogrammer, som egentlig dækker over et ofte halvstatsligt arbejde i store forskningscentre eller store industrier som luftfartsindustrien. Parlamentet har opnået, at projektet går i flere retninger, at dets prioriteringer udvides til områder, som hidtil ikke var dækket, eller som ikke blev anset for væsentlige.
Der er flere nyskabelser, som borgerne bør have kendskab til. En af dem, den efter min mening vigtigste, er indførelsen af et fjerde instrument. At indføre et fjerde instrument betyder at åbne døren for mindre projekter, at lette adgangen for små og mellemstore virksomheder, at bevirke, at det europæiske forskningsrum bliver en realitet, for Europa består af mange små stater, af mange små forskningscentre. Gennemsnittet for et europæisk forskerhold er ikke på over seks personer, mens gennemsnittet i USA er på 25 personer.
Europa har brug for beskyttelsesforanstaltninger og incitamenter, der er tilpasset dets størrelse. Europa er stadig stedet, hvor individuelle initiativer mødes. Derfor mener jeg, at instrumentet "Stairways to excellence" i ændringsforslag 305 er overordentligt relevant.
Vi har også indført aspekter, som er væsentlige for kulturen. Kulturarven tilhører de ikke-vedvarende ressourcers verden. Når en middelalderkonges grav forsvinder med hans dragter og tøj, når vraggods eller et skib forsvinder på havets bund, skal der bruges ny teknologi for at opspore dem. Arkitektur, ingeniørvirksomhed, bygningskunst er alt sammen videnskab. Vi har bidraget til, at kulturarven beskyttes, og det mener vi, at EU skal blive ved med.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har nået et afgørende punkt i den proces, der skal føre til vedtagelsen af det nye europæiske rammeprogram for forskning. Europa-Parlamentets beslutning efter førstebehandling af forslaget betegner således en afgørende fase.
Jeg vil gerne tilslutte mig de anerkendende ord, der har lydt til ordføreren, hr. Caudron. Jeg vil gerne understrege, at der ikke blot er tale om en forbilledlig betænkning i kvalitativ henseende. Ordføreren har også på forbilledlig vis præget betænkningen og med energi og stor arbejdsindsats løst denne vanskelige opgave. Som påpeget af fru Quisthoudt-Rowohl er der tale om en kompleks opgave. Ordføreren har imidlertid løst opgaven på glimrende vis, og jeg vil derfor gerne rette en særlig tak til hr. Caudron.
Jeg vil også gerne sige, at den foreliggende tekst er resultatet af en fælles indsats. Lad mig således nævne de bidrag, de stedfortrædende ordførere for de andre grupper har ydet. Jeg vil ikke nævne navne. Alle ved vist, hvem der i de seneste måneder har været involveret i dette arbejde og har bidraget til resultatet på konstruktiv vis som allerede nævnt. Jeg må selvsagt også nævne ordførerne for de forskellige udvalg og naturligvis det samlede Udvalg om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og udvalgets sekretariat, som ligeledes har deltaget i arbejdet.
Den foreliggende tekst er således af høj kvalitet og i udtalt grad resultatet af en fælles indsats.
Der er som bekendt en række ændringsforslag, som fastholdes. Jeg skal ikke forsøge at redegøre for Kommissionens holdning til de enkelte forslag. I så fald måtte man give mig to timers taletid. Men jeg kan oplyse, at Europa-Parlamentet snarest vil modtage en komplet oversigt desangående.
Jeg vil gerne generelt understrege, at Kommissionen i vid udstrækning vil følge den udtalelse, der foreligger fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Statistik kan vel altid diskuteres, men ud af 334 ændringsforslag godkender udvalget 248, enten i den foreliggende form, delvist eller principielt. Altså tre fjerdedele af forslagene. De kan således selv læse forklaringerne til de enkelte ændringsforslag og begrundelserne for, at nogle ikke findes acceptable, undertiden fordi de allerede forekommer i forslaget. Det er således vigtigt at kende begrundelserne.
I dette indlæg vil jeg derfor blot fremlægge Kommissionens holdning til tre hovedpunkter, som er defineret i de ændringsforslag, Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vedtaget.
Jeg vil dels behandle rammeprogrammets struktur, dets videnskabelige og teknologiske indhold, virkemidlerne til gennemførelse af programmet, det samlede budget og fordelingen af dette. Endvidere vil jeg behandle det etiske spørgsmål, og endelig vil jeg sige lidt om forvaltningen af programmet, hvilket selvsagt er et helt afgørende punkt, som det også er fremhævet af medlemmerne.
Hvad angår rammeprogrammets samlede struktur, deler Kommissionen Europa-Parlamentets synspunkt, som kommer til udtryk i ændringsforslag 36, der oprindelig blev stillet af hr. van Velzen. Jeg glæder mig således over, at Kommissionen og Europa-Parlamentet er enige om tanken om et overordnet særprogram for samtlige udvalgte forskningstemaer, således at der sikres tværdisciplinær sammenhæng og en strategisk vision for europæisk forskning.
Samtidig sikrer denne løsning, at Europa-Parlamentet får mulighed for at overvåge gennemførelsen ganske nøje. Hver enkelt af de otte forskningstemaer får således en særskilt budgetpost, som er omfattet af Europa-Parlamentets budgetkontrol.
Hvad angår det videnskabelige og teknologiske indhold, vedrører hovedparten af ændringsforslagene, nemlig ændringsforslagene 30 til 294, det videnskabelige indhold. Vi kan tilslutte os en række af Europa-Parlamentets forslag om forskningstemaerne 2 "Teknologi til informationssamfundet", 3 "Nanoteknologi", 4 "Luftfart og rumfart" og 7 "Borgere i det europæiske vidensamfund". Vi tænker eksempelvis på fru Schroedters ændringsforslag om respekt for privatlivets fred, når det gælder informationsteknologierne, eller på de ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forskning til støtte for målsætningerne fra Lissabon-topmødet.
Kommissionen er ikke mindst indstillet på at omstrukturere indholdet under forskningstemaerne 1 "Genomforskning i sundhedens tjeneste", 5 "Fødevaresikkerhed" og 6 "Bæredygtig udvikling" i henhold til Europa-Parlamentets forslag.
Med hensyn til forskningstema 1 kan vi fuldt ud godkende den foreslåede udvidelse af perspektivet til at omfatte genomforskning vedrørende samtlige levende organismer og den foreslåede styrkelse af aspekter vedrørende den medicinske forskning, i særdeleshed kræftforskningen, med særskilte sektioner for disse områder som foreslået af hr. van Velzen og i overensstemmelse med de ændringsforslag, der er stillet af fru Gutiérrez-Cortines og hr. Caudron.
Jeg vil i øvrigt gerne tilføje, som besvarelse af fru Sandbæks indlæg om fattigdomsrelaterede sygdomme og vacciner mod aids, tuberkulose og malaria, at der selvsagt allerede er taget højde herfor i international politik, som det også blev understreget af fru McNally, og den teknologiske indsats vedrørende aids, tuberkulose og malaria går netop i den af fru Sandbæk omtalte retning. Der skulle således allerede være fundet en løsning på problemet.
Med hensyn til forskningstema 5 sker der en styrkelse af forskningsindsatsen med henblik på fødevaresikkerheden, i overensstemmelse med bl.a. de ændringsforslag, der er stillet af Landbrugsudvalget og Fiskeriudvalget, samt de ændringsforslag, der er stillet af hr. Piétrasanta og fru Quisthoudt-Rowohl. Disse er indeholdt i forskningstema 5 "Fødevaresikkerhed".
Hvad angår forskningstema 6, sker der en omstrukturering som foreslået af hr. Caudron, hr. Lange, hr. Hyland og hr. van Velzen, således at aspekterne miljø, transport og energi udgør tre særskilte sektioner. I kapitlet om energi inkluderes selvsagt vedvarende energikilder, idet der især lægges vægt på specielle aspekter desangående. Dette er i øvrigt i overensstemmelse med de ønsker, der blev fremsat af Miljøudvalget og Transportudvalget. Forskningstemaet "Bæredygtig udvikling" underopdeles således i tre sektioner, som dækker de tre her anførte elementer.
Inden jeg går over til de generelle bemærkninger, vil jeg tilføje, at Kommissionen accepterer eller vil tage hensyn til forskellige ændringsforslag, der berører såvel indholdet som den generelle politik. Det drejer sig bl.a. om alle hr. Glantes ændringsforslag om inddragelse af ansøgerlandene, fru McNallys ændringsforslag om udelukkelse af forskningen vedrørende våben og hr. Linkohrs ændringsforslag om forskning vedrørende sikkerhedsanliggender, som kan varetages under nye forskningsområder og inden for Det Fælles Forskningscenters rammer. Vi er også særdeles opmærksomme på de små og mellemstore virksomheder, hvis betydning helt berettiget blev understreget af hr. Rovsing og hr. Carraro. Det næste rammeprogram sikrer selvsagt de små og mellemstore virksomheder en særlig rolle.
Når det gælder virkemidlerne, tilslutter Kommissionen sig i vid udstrækning den holdning, der ligger til grund for Europa-Parlamentets ændringsforslag. Grundlæggende ønsker man i en vis periode at kunne benytte de mere klassiske virkemidler, som anvendes i øjeblikket, sideløbende med de nye virkemidler med stærk integrationsfremmende effekt. Det samme foreslog i øvrigt fru McNally. Kommissionen foreslår derfor, at man med visse begrænsninger, og i overensstemmelse med den af ordføreren, hr. Caudron, foreslåede ekspertisetrappe, anvender målrettede særprogrammer og samordnede aktioner som anført i Kommissionens forslag om regler for finansieringstilskud. Dette vil i alt fald afspejle grundtanken bag forslaget om ekspertisetrappen. Det er imidlertid afgørende, at de nye virkemidler prioriteres højest i forbindelse med gennemførelsen af denne del af rammeprogrammet, idet disses strukturerende effekt er en forudsætning for virkeliggørelsen af et egentligt europæisk forskningsrum.
Hvad angår budgettet, glæder jeg mig over, at Europa-Parlamentet har lagt bånd på sig selv og holdt sig til et realistisk budget, som ligger inden for de grænser, Kommissionen har foreslået, nemlig en reel forhøjelse på 17% i forhold til det samlede budget for det tidligere rammeprogram. Det er vigtigt, eftersom de tal, Kommissionen har foreslået, og som jeg vist tidligere har nævnt, beror på en vurdering af behovet set i lyset af de finansielle overslag og de eksisterende muligheder under udgiftsområde 3 (interne politikker). Vi mener derfor, medlemsstaterne vil tilslutte sig denne linje i Rådet, eftersom den er logisk, sammenhængende og fornuftig.
Hvad angår Europa-Parlamentets forslag om forhøjelse af den samlede rammebevilling med 100 millioner euro, er der ikke tale om en væsentlig tilføjelse. For at undgå enhver form for interinstitutionel købslåen finder vi imidlertid, at vi bør holde os til de valg, der er foretaget. Kommissionen ønsker således at fastholde det oprindelige forslag på samlet 17,5 milliarder og dermed sikre den interinstitutionelle sammenhæng. Vi må efterfølgende se, hvorledes vi løser fusionsproblemet.
Vi bør, hvad angår fusionsspørgsmålet, anlægge en smidig fortolkning af princippet om anvendelse af de 200 millioner euro til ITER-projektet. Bevillingen omfatter samtlige aktiviteter i tilknytning til ITER-projektet, og ikke kun bygning af reaktoren, hvilket gør det muligt at fastholde den nuværende og fremtidige forskningskapacitet. Endvidere må vi indtage en endnu mere positiv holdning, når det gælder fortolkningen af begrebet fusion. Jeg noterede mig med glæde hr. Linkohrs fremstilling. Imidlertid vil der i de kommende 20 år også blive gennemført interessant forskning vedrørende materialer og metoder til fremstilling af magnetisk indkapsling, forskning, som vil have endnu større rækkevidde end fusionsforskningen, og som kan være nyttig i forbindelse med udviklingen af ny teknologi inden for en række andre sektorer. Vores opmærksomhed vil således være rettet mod denne type forskning, idet vi i øvrigt henholder os til, hvad der er vedtaget i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.
Endelig vil jeg i denne sammenhæng gerne påpege, at Kommissionen sammen med medlemsstaterne vil nedsætte en arbejdsgruppe, som inden for den nærmeste fremtid skal fastsætte målene frem til 2020. 2020 ligger langt ude i fremtiden, og dog så nært, og et sådant initiativ ville være mærkbart. Flere medlemsstater har i øvrigt stillet samme forslag i Rådet og ser generelt positivt på denne vision for 2020, når det gælder fusionsspørgsmålet og de i denne forbindelse helt nødvendige materialer.
Når det gælder fordelingen af bevillingerne til rammeprogrammet, er Kommissionen indstillet på at følge de overordnede retningslinjer i Europa-Parlamentets forslag. Det følger næsten automatisk af Kommissionens accept af de indholdsmæssige ændringsforslag. Accepterer vi indholdsmæssige ændringsforslag på visse områder, må vi selvsagt også sikre finansieringen heraf. På områder, hvor forskningsindsatsen udvides til at omfatte aspekter, som ikke var omhandlet i det oprindelige forslag, må budgettet selvsagt følge med, idet det ellers bliver urealistisk lavt. Kommissionens ændringer er imidlertid mindre omfattende end de af Europa-Parlamentet foreslåede. Hvorfor? For ikke at bugettere højere end det reelle behov skønnes at tilskrive, men også for ikke at fjerne alle midler fra aktiviteterne under ottende forskningstema. Dette tema har krævet yderligere forklaringer, og vi er fortsat i færd med at levere disse.
Hvorfor kan vi ikke tillade, at alle midler fjernes fra disse aktiviteter? Fordi der er tale om vigtige aktiviteter. Det drejer sig først og fremmest om forskning vedrørende reformen af den fælles landbrugspolitik, hvilket er en af de vigtige målsætninger, når det gælder de fælles politikker, og ikke mindst er den vigtig set i lyset af udvidelsen. Det drejer sig også om iværksættelse af fiskeripolitikken, politikken for folkesundheden med særligt henblik på de epidemiologiske aspekter, retspolitikken og sikkerhedspolitikken. Der er således tale om emner, som ikke kan behandles på behørig vis under de andre forskningstemaer, som er mere specifikke og ligger inden for forskningsprogrammer, som i højere grad er, om jeg så må sige, snævert defineret. Der er tale om et aktionsområde og en indsats til støtte for forsknings- og udviklingsaspekter i relation til fællesskabspolitikkerne, som bør sikres de nødvendige bevillinger. Jeg tænker ligeledes på politikkerne vedrørende udvidelsen, hvortil hr. Verheugen anmoder om støtte, ikke mindst når det gælder humaniora.
Hvad angår det etiske aspekt, har vi undersøgt det ændringsforslag, der er vedtaget i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og som fremgår af hr. Caudrons betænkning. Vi ser dog selvsagt også gerne på de ændringsforslag, som er stillet af plenarforsamlingen. Der er tale om et ømtåleligt problem, og den tekst, Kommissionen foreslår vedtaget, udelukker eksplicit anvendelsen af fællesskabsmidler til finansiering af forskning, der sigter mod kloning af mennesker med henblik på reproduktion, og forskning, som tager sigte på at ændre menneskers genetiske arvemasse. Endvidere udelukkes forskning med henblik på at frembringe menneskelige embryoner udelukkende i forskningsøjemed eller med det formål at fremstille stamceller. Det er endvidere mit indtryk, at ændringsforslagene omfatter udelukkelse af ombytning af cellekerner. Jeg henviser eksempelvis til ændringsforslag stillet af hr. Nisticò, hr. Trakatellis og hr. Purvis.
Afslutningsvis vil jeg gerne nævne endnu to punkter. For det første er der et forhold, som man måske ikke i tilstrækkelig grad har været opmærksom på, nemlig spørgsmålet om koordinering. Jeg mener, koordineringen af de nationale programmer er et centralt forhold, når det drejer sig om at skabe et europæisk forskningsrum. Koordinering af nationale og regionale programmer, fru Maes. Vi har som bekendt offentliggjort en meddelelse om "regioner og forskning" og har afsat 400 millioner euro til formålet. Disse midler kan anvendes til støtte for koordineringsaktiviteter, herunder koordinering inden for en række områder, som eksplicit omtales i og er berørt af flere af de ændringsforslag, Europa-Parlamentet har stillet. Eksempelvis bør børnesygdomme og diabetes - jeg henviser i denne forbindelse til ændringsforslag af hr. Nisticò, hr. Fiori og hr. Bowis - i højere grad være omfattet af koordineringen af de nationale politikker. Det samme gælder seismiske risici, jf. ændringsforslag af hr. Caudron og hr. Nisticò, fossile brændstoffer og måske også økologiske områder, jf. hr. Piétrasantas ændringsforlag. Jeg ved endnu ikke, om sidstnævnte forslag overtages. Der er med andre ord afgjort et område, hvor koordinering af de nationale politikker er påkrævet.
Endelig vil jeg omtale forvaltningen. Der er undertiden og med rette sat spørgsmålstegn ved forvaltningen af rammeprogrammerne, bl.a. fra Revisionsrettens side. Revisionsretten har primært kritiseret den yderst komplekse forvaltning. Vi lægger derfor vægt på at forenkle forvaltningen for de videnskabelige kredse, for virksomhederne, for de små og mellemstore virksomheder. Forenkling indebærer imidlertid også, at man begrænser kravene og accepterer en vis fleksibilitet, under skyldig hensyntagen til de offentlige midler og Revisionsrettens bemærkninger. Vi vil stille forslag desangående. Vi har foregrebet disse med de nye virkemidler. Spørgsmålet om regler for finansieringstilskud er særdeles væsentligt, og De vil skulle fastlægge reglerne herfor. Henvendt til fru Quisthoudt-Rowohl vil jeg sige, at vi er i færd med at drøfte disse spørgsmål med aktørerne i de videnskabelige kredse, virksomhederne og Parlamentet. Det er den næste opgave, vi skal have løst.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet. Der er udført et vigtigt arbejde, som vil bringe os videre på vejen mod det europæiske forskningsrum, vi vist alle ønsker. Tak for Deres arbejde, tak for Deres bidrag.
(Bifald)

Formanden
Tak for Deres indlæg, kommissær Busquin. Jeg tror, at alle parlamentsmedlemmerne takker Dem lige så varmt for Deres meget korrekte måde at følge forbindelserne med Parlamentet på.

Van Velzen
Hr. formand, nu hvor kommissæren har sagt, at han overtager så mange af Parlamentets ændringsforslag, har jeg ét relevant spørgsmål til kommissæren. Betyder det også, at De justerer de specifikke programmer, som De allerede har udarbejdet, inden de kan behandles af Parlamentet?

Busquin
Det vil være logisk, at særprogrammerne tilpasses inden for den allernærmeste fremtid i overensstemmelse med de ændringsforslag, der vedtages.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Forbindelserne EU/Latinamerika
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0336/2001) af Salafranca Sánchez-Neyra for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om et globalt partnerskab og en fælles strategi for forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Latinamerika (2000/2249(INI)).

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, det drejer sig om et indlæg til forretningsordenen. Jeg vil påpege, og denne tid bliver forhåbentlig ikke regnet for taletid, at jeg ikke har fået nogen meddelelse om, at den ansvarlige kommissær, hr. Patten, er fraværende. Jeg vil gerne vide, om formandskabet har modtaget nogen meddelelse om dette fravær, og om det kan give os nogen oplysninger. Jeg kan ikke se ham, og det undrer mig, for han plejer altid at deltage i forhandlinger om udenrigspolitik, når han har mulighed for det. Jeg vil gerne vide, om formanden eller Kommissionen har nogen oplysninger, der kan forklare - og det er sikkert tilfældet - hvorfor den ansvarlige kommissær, hr. Patten, er fraværende.

Formanden
Hr. Salafranca Sánchez-Neyra, jeg må sige, at formandskabet ikke er i stand til at besvare Deres spørgsmål. Kommissionen er under alle omstændigheder til stede, eftersom den er repræsenteret af kommissær Bolkestein, som naturligvis vil tale på Kommissionens vegne ved forhandlingens afslutning. Jeg ved ikke, om kommissær Bolkestein vil besvare spørgsmålet med det samme. Jeg giver ordet til kommissæren.

Bolkestein
Hr. formand, min kollega hr. Patten er for tiden i New York i anledning af FN's Generalforsamling. Jeg håber, at hr. Salafranca Sánchez-Neyra godtager dette som en acceptabel undskyldning for hr. Pattens manglende tilstedeværelse, og at han vil være tilfreds med mine svar på hans og andre medlemmers spørgsmål under den følgende forhandling. Jeg skal i hvert fald gøre mit bedste.

Formanden
Tak, kommissær Bolkestein. Hr. Salafranca Sánchez-Neyra fik efter min mening et klart og tilfredsstillende svar, og det gjorde alle vi andre også.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, mange tak til Dem og også til kommissær Bolkestein for hans venlighed og vilje til at stå til rådighed. Jeg forstår naturligvis Deres begrundelse for hr. Pattens fravær.
Som De alle sammen ved, besluttede EU's stats- og regeringschefer for snart længe siden, i juni 1999, at oprette et globalt partnerskab, et strategisk partnerskab mellem EU og Latinamerika. Der er gået mere end to år, og sandheden er, at vi må erkende, at der ikke er sket de store fremskridt for at opnå det mål, der blev skitseret af vores stats- og regeringschefer.
Det er netop grunden til, hr. formand, at Europa-Parlamentet har ønsket ikke bare at diskutere, men også vedtage en initiativbetænkning for at sætte gang i debatten om det kommende topmøde - det andet topmøde mellem stats- og regeringschefer, som finder sted til foråret - og forelægge et dokument, der kan give et strategisk syn på forbindelserne, så EU ikke møder tomhændet op på topmødet, i hvert fald hvad angår vores institutions ansvar.
Jeg vil allerførst takke for den samarbejdsvilje, som alle de politiske grupper har udvist under udarbejdelsen af denne betænkning. Betænkningen blev vedtaget i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik med et overvældende flertal (48 stemmer for, 0 imod og 2 stemmeundladelser). Jeg takker også de udvalg, som er blevet bedt om at afgive udtalelse, for deres samarbejde.
I denne betænkning, hr. formand, anmoder vi om en grundlæggende ting, nemlig at EU på samme måde, som det har en fælles strategi for forbindelserne med Rusland, Balkanlandene, Middelhavsområdet og Ukraine, også får en fælles strategi for forbindelserne med landene i Latinamerika.
Denne strategi, hr. formand, skulle efter min mening omfatte følgende tre aspekter: for det første på det politiske område revision og ajourføring af den biregionale dagsorden, for det andet genoptagelse og ajourføring af den politiske dialog på ministerplan og for det tredje nedsættelse af en euro-latinamerikansk transatlantisk forsamling gennem undertegnelse af en euro-latinamerikansk fredspagt og iværksættelse af et euro-latinamerikansk politisk og sikkerhedspolitisk partnerskab.
På det økonomiske, finansielle og handelsmæssige område, hr. formand, mener vi, at EU skal afslutte de igangværende forhandlinger om aftaler med Mercosur og Chile. Disse aftaler bør naturligvis indgås hurtigst muligt og på en afbalanceret måde som selvstændige aftaler. Vi mener ikke, at man - i hvert fald fra EU's side - kan skelne mellem lande eller grupper af lande af første og anden rang. Derfor anmoder vi Kommissionen om på mellemlang sigt at forelægge nye forhandlingsmandater med henblik på at indgå nye aftaler med Andesfællesskabet og landene i Mellemamerika.
Jeg taler, hr. kommissær, om kort og mellemlang sigt, for på kort sigt mener vi - her i Europa-Parlamentet - at de fordele, som den generelle præferenceordning giver, skal bibeholdes.
På samme måde, hr. formand, anmoder vi om, at der indgås en global interregional partnerskabsaftale, som kan give forbindelsen med subkontinentet en institutionel overbygning og fuld geografisk dækning, bl.a. for ikke at sakke agterud i forhold til den udvikling, som USA forestår. Vi anmoder også om, at der oprettes et fælles velstandsområde gennem styrkelse af de regionale markeder omkring 2010.
Jeg vil gerne tilføje, hr. formand, at det er en skam, at der er et eneste land i Latinamerika, som, selv om vi har diplomatiske forbindelser med det og anvender Fællesskabets generelle præferenceordning på det, ikke er knyttet til EU gennem en aftale. Jeg tænker naturligvis på Cuba. Derfor mener jeg, at vi - i EU's ideologiske ånd i almindelighed og i den ånd, som Parlamentet tidligere har givet udtryk for i Newens-betænkningen, i særdeleshed - bør finde en metode, der naturligvis med respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder gør det muligt for os at skabe en institutionel ramme for forbindelserne med landet.
På det sociale og kulturelle område, hr. formand, foreslår vi en resolut og ambitiøs udviklingssamarbejdspolitik inden for sociale anliggender, kultur, uddannelse, migration samt retlige og indre anliggender med en lang række konkrete initiativer, som jeg ikke vil tale om her på grund af tidnød.
Hr. formand, jeg mener - og jeg tror, at mine kolleger mener det samme - at forpligtelserne fra topmødet i Rio og hele den skitserede strategi om den nye forpligtelse over for Latinamerika bør komme hurtigt til udtryk og tilskynde stærkt til, at forbindelserne med denne region forbedres, selv om det bare er for ikke at sakke agterud i forhold til de økonomiske sektorer og det civile samfund. Det kommende topmøde mellem stats- og regeringschefer skal efter vores mening være en klar succes og udsende et tydeligt budskab om Europas nye forpligtelse over for Latinamerika.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne lykønske hr. Salafranca Sánchez-Neyra med hans omfattende og klare betænkning. Det er virkelig også på tide, at EU reviderer sin strategi for forbindelserne til Latinamerika. Især på området økonomisk samarbejde er der stadigvæk meget, som skal forbedres, og det indbefatter for os socialdemokrater også Cuba, som vi nu omsider må optage forhandlinger om en rammeaftale med, og det uden at stille betingelser på forhånd.
Det økonomiske samarbejde skal foregå under inddragelse og hensyntagen til passende sociale og økologiske minimumsstandarder, for vi ønsker jo ikke at øge de sociale modsætninger i Latinamerika, men til gengæld bidrage til at mindske dem, for landene dér er stadigvæk præget af enorme sociale forskelle. Der findes rige industrialiserede enklaver, omgivet af enormt fattige regioner. Derfor kræver vi også, at der tilstræbes en bæredygtig økonomisk udvikling, som med hensyn til de strukturfremmende foranstaltninger særligt støtter små og mellemstore virksomheder. Hvor det er hensigtsmæssigt og nødvendigt, skal først og fremmest de berørte grupper og det civile samfund, navnlig de oprindelige befolkningsgrupper, allerede inddrages i den indledende planlægningsfase. Det må også gælde helt særligt for Puebla-Panama-planen. Den bør EU kun deltage i med indholdsmæssigt klart definerede aftaler. Teknologi og videntransfer, men også åbning af det europæiske marked for partnerlandenes produkter er yderligere skridt, der skal tages fat på hurtigt. Europa-Parlamentet ønsker et ligeberettiget økonomisk partnerskab med borgerne i Latinamerika og ikke kun med nogle store virksomheder.

Stenzel
Hr. formand, vi må senest siden terrorangrebene den 11. september være bevidste om, at globale kriser har globale følger, og at EU ikke længere kan tillade sig eurocentrisme. Det betyder ikke, at vi relativerer udvidelsen af EU og stabiliseringen på Balkan, det betyder kun, at Rio-processen ikke må lide samme skæbne som Barcelona-processen eller Middelhavspolitikken. Det burde ikke have været nødvendigt med et terrorangreb, før forbindelserne til disse europæiske randregioner eller den latinamerikanske region, som historisk og befolkningsmæssigt er forbundet med europæerne, bliver skænket behørig opmærksomhed.
Hr. Salafrancas initiativbetænkning kommer derfor lige netop i rette tid før topmødet i Madrid til maj næste år som efterfølger for Rio-topmødet. Vi har brug for en strategi og en opprioritering af vores Latinamerika-politik på alle planer for at bekæmpe fattigdommen på dette kontinent, styrke demokratiet, bekæmpe den organiserede kriminalitet og narkotikahandel og endelig for at varetage vores økonomiske interesser. Indgåelsen af frihandelsaftalen med Mexico har haft en positiv virkning på europæisk erhvervslivs tilstedeværelse i dette land, til gavn for begge parter. Frihandelsaftalen med Chile bliver forhåbentlig underskrevet i maj i Madrid.
Desværre står forhandlingerne med Mercosur i stampe, og her må man håbe, at Kommissionen og Europa-Parlamentet gør alt for at rydde forhindringerne vedrørende Argentina og Brasilien af vejen. Frihandel er ikke en ensrettet vej, og mere eller mindre skjult protektionisme burde høre fortiden til. Vi må også udbygge kendskabet til den latinamerikanske region. Oprettelsen af et center for euro-latinamerikanske studier ville blive hilst velkommen. Men Latinamerika har ikke kun brug for frihandelsaftaler, men også strategier til fremme af et investeringsvenligt klima, hvilket kun kan opnås med politisk stabilitet, samt et stop for kapitalflugten. Man bør ikke overføre hver en dollar, som er blevet tjent, til Miami med det samme.

Menéndez del Valle
Hr. formand, Salafranca-betænkningen kommer på et belejligt tidspunkt. Et globalt partnerskab og en fælles strategi for Latinamerika på Europas foranledning har altid været værd at iværksætte, men nu mere end nogensinde før efter den 11. september, hvor de internationale forbindelser helt tydeligt er under forandring. Jeg siger strategi og partnerskab på Europas foranledning i en tid, hvor en partner på andre områder gennemlever en vanskelig tid, som alle ved.
Som europæere bør vi imidlertid have klare idéer. Den partner, jeg hentyder til, vil overstå krisen og igen rette sin opmærksomhed mod Latinamerika. Det har den ret til, men Europa har værdier og interesser, som ikke altid stemmer overens med amerikanernes. Det er nok at nævne den blotte eksistens af Mercosur eller FTAA eller bare vores forskellige holdninger til spørgsmål som dødsstraf og Den Permanente Internationale Straffedomstol.
Hvad angår de mål for den fælles strategi, som nævnes, er det naturligvis prisværdigt at stræbe efter, at der oprettes et euro-latinamerikansk område for fred og stabilitet, og at der undertegnes en fredspagt, en efter min mening vanskelig opgave, men ikke så vanskelig som det at opnå de tilsvarende mål gennem Barcelona-processen for Middelhavslandene, hvis gennemførelse indtil videre ikke har gjort det muligt at løse konflikten i Mellemøsten.
Samtidig går jeg ind for idéen om at dele velstanden ved at oprette et frihandelsområde omkring 2010. Jeg vil imidlertid igen henvise til Barcelona-processen for at gøre opmærksom på, at der i den proces, vi stræber efter for Latinamerika, skal tages højde for uligheden, det vil sige partnernes forskellige økonomiske vægt, for den kan føre til, at handlen i teorien bliver fri for alle, men i praksis er underlagt den mest tyngende byrde, nemlig den reelle ulighed, der, som vi alle ved, nogle gange er kolossal på det kontinent, vi taler om. Det kan komme til at gøre den såkaldte frihandel til et simpelt slogan. Når man forsøger at skabe et partnerskab mellem tilsyneladende lige medlemmer, og det bliver tydeligt, at de ikke er lige, er det derfor vigtigt at gribe til et grundlæggende instrument.
Jeg tænker på en ægte udviklingssamarbejdspolitik, som er det eneste, der - desværre nok ikke inden 2010 - kan udjævne de enorme socioøkonomiske skævheder, der i dag er mellem Unionen og Latinamerika og mellem de latinamerikanske partnere indbyrdes.
Til sidst vil jeg gøre de ultraliberale opmærksom på, at udviklingsbistand på ingen måde er uforenelig med frihandel, tværtimod er frihandel afhængig af udviklingsbistand - medmindre man ved frihandel forstår fri, men kynisk og tilmed grusom udøvelse af uretfærdighed. Nogle gange er redelig handel ikke mulig, uden at et effektivt og gennemsigtigt udviklingssamarbejde forudgående skaber grundlaget for, hvordan det frie, men rene spil skal foregå.

Di Pietro
Hr. formand, kære kolleger, jeg kan kun lykønske hr. Salafranca Sánchez-Neyra varmt med det grundige arbejde, han har udført. Det er sandt, at det for at føre det ud i livet, der blev vedtaget i Rio de Janeiro på det første topmøde mellem EU's, Latinamerikas og Vestindiens stats- og regeringschefer, er nødvendigt, at de højtidelige erklæringer konkret kommer til udtryk i handlinger, strategier og muligheder, som sætter nyt skub i dialogen mellem EU og Latinamerika.
Derfor skal vi ikke være overraskede over, at man i hr. Salafranca Sánchez-Neyras betænkning kraftigt understreger, at EU's eneste instrument til gennemførelsen af et ægte strategisk biregionalt partnerskab er en stærk og beslutsom iværksættelse af en ny fælles strategi, og at den bedste lejlighed til dette måske netop er topmødet i Madrid i maj 2002. Derfor er det rigtigt af os, at vi allerede nu skaber grundlaget og finder frem til de enkleste instrumenter, som er umiddelbart forståelige for både EU-borgerne og Sydamerikas borgere. Det er således en god idé at oprette én euro-latinamerikansk transatlantisk forsamling med et meget bredt virkefelt, som ikke mindst omfatter bekæmpelsen af fattigdom, social udstødelse, narkotika og organiseret kriminalitet, og hvor man også nøje prioriterer det grundlæggende område med uddannelse, kultur og frihandel, der, sådan som taleren før mig sagde, under alle omstændigheder skal eksistere, uden at der opstår uligheder.
Sådan som ordføreren foreslår, kunne strategien netop bestå i én biregional solidaritetsfond, som er velidentificeret og derfor nemmere at kontrollere. Men ud over de tekniske og finansielle instrumenter er det afgørende, at der er en klar politisk vilje, og at man påtager sig nogle større udgifter, hvilket EU kan og skal gøre for at iværksætte en stærk politik for udviklingssamarbejdet. De historiske, kulturelle og familiære bånd, der forbinder mange europæere til det latinamerikanske kontinent, gør, at vi føler os hjemme, hver gang vi er i Latinamerika, hr. formand. Disse bånd giver os en moralsk og ikke bare politisk pligt til fortsat - og med fornyet styrke - at forsvare Europas specifikke rolle, som bygger på disse værdiers gyldighed, værdier, der har været en kilde til vores integrationsprojekt. Også derfor vil jeg på ELDR-Gruppens vegne gerne give udtryk for vores fulde støtte til denne betænkning.

Frassoni
Hr. formand, den fælles strategi over for Latinamerika er en strategi, som måske indeholder nogle meget nyskabende elementer for Europa i denne stadig mere komplicerede verden. Og disse nyskabelser viser sig i tilrettelæggelsen af forbindelserne mellem Europa og Latinamerika, hvor man vil fokusere på tre emner. Det første emne er drøftelsen af globaliseringsprocessens spilleregler og ikke mindst af spørgsmålet om demokrati og en reduktion af fattigdommen. Det andet emne er spørgsmålet om den regionale politiske integration, og det tredje emne er den fælles administration af de vigtige og uopsættelige miljøspørgsmål.
I den henseende medtager hr. Salafranca Sánchez-Neyras betænkning - selv om vores gruppe støtter den generelle holdning heri - nogle aspekter, som efter vores mening stadig er et udtryk for en indfaldsvinkel, hvor man netop ikke er tilstrækkeligt opmærksom på de nye ting i de spørgsmål, vi bliver nødt til at løse. Min gruppe sætter navnlig et stort spørgsmålstegn ved den vægt, der lægges på den handelsmæssige dimension af forbindelserne mellem EU og Latinamerika, og særligt ved nødvendigheden af at lade disse forbindelser være omfattet af Verdenshandelsorganisationens nuværende regler. Det er regler, som der ikke bare i udbredt grad protesteres imod i Latinamerika, men også i Europa.
Vi er heller ikke enige i den på forhånd positive vurdering af Puebla-Panama-planen, som er en plan for nogle omfattende infrastrukturer, der vil få betydelige sociale og miljømæssige konsekvenser. Før EU kan bidrage til planens succes sammen med det internationale finanssamfund, sådan som der står i betænkningen, bør vi efter min opfattelse være i stand til at foretage en nøje vurdering af disse konsekvenser.

Marset Campos
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske og takke hr. Salafranca for hans meget gennemarbejdede, gode og belejlige betænkning, for nu da udvidelsesprocessen er sat på skinner, er der to løse ender: Euro-Middelhavsstrategien og denne strategi for Latinamerika. Og netop Latinamerika med dets tiltagende organisering tilbyder flere muligheder og har samtidig en international indflydelse, som vi bør vurdere positivt.
Jeg tror, at der er håb om, at EU's indflydelse på Latinamerika i FN-regi kan føre til en fredelig løsning på konflikterne i stedet for den militarisering og aggressive brug af magt, som USA praktiserer for øjeblikket.
Derfor mener jeg, at betænkningen er vigtig og belejlig, og Parlamentet viser på denne måde, at det er på højde med situationen.
Som følge heraf vil vores gruppe helt sikkert støtte hr. Salafrancas forslag uforbeholdent.
Der er nogle meget konkrete punkter, hvorpå vi er uenige, men det skal vi tale om senere. Vi tænker på inddragelsen af Cuba, som for os er helt afgørende, og også på satsningen på en fredelig løsning på konflikten i Colombia, som EU's satsning på det område.

Carrilho
Hr. formand, landene i Latinamerika og EU har en fælles kulturel baggrund, der gør kontakten mellem vores folk enkel og ligetil. Selv om der tegnede sig en del lovende perspektiver efter det første topmøde mellem EU, Latinamerika og Vestindien i 1999 i Rio de Janeiro, som gik i retning af et strategisk partnerskab på det økonomiske, sociale og økologiske plan, har de konkrete resultater, der indtil i dag er blevet opnået, langtfra været tilfredsstillende. Grundene til denne manko er forskellige, og ansvaret ligger flere steder. Hvad EU angår, synes det undertiden, som om vi selv pålægger os hæmninger, måske også på grund af den geostrategiske forrang - og ikke kun dét - som USA har i den del af verden.
Som bekendt står de latinamerikanske lande over for at indtræde i den amerikanske frihandelszone, hvilket kan ske allerede i 2005 (så vi er tæt på!). I en tid, hvor det mere end nogensinde siden den kolde krig er afgørende at etablere stærke partnerskaber på den internationale scene, må EU ikke afvise hverken det ansvar eller de udfordringer, som vi stilles over for. Og noget af det vigtigste er netop at kunne definere sammenhængende fælles strategier og give dem et effektivt politisk indhold.
De forslag, som hr. Salafranca - der skal have tak for det fremragende arbejde - fremsætter i denne initiativbetænkning, fortjener vores fulde støtte. Ikke kun fordi betænkningen uddybende behandler praktisk talt alle de aspekter, der bør tages op med hensyn til en fælles strategi for udvidelse af forbindelserne mellem EU og Latinamerika, men fordi forslagene fremsættes på det rigtige tidspunkt, nemlig inden forberedelserne går i gang til det andet topmøde mellem stats- og regeringschefer, der skal finde sted i maj måned.

Mayol i Raynal
Hr. formand, der er efter min opfattelse et aspekt, man overser i den foreliggende betænkning. Det drejer sig om indianerne. Indianerne, det omhandlede subkontinents oprindelige befolkning, overses alt for ofte, selvsagt fordi indianerne til en vis grad er vores dårlige samvittighed.
Hvordan kan vi glemme denne befolkning, når vi drøfter forbindelserne til Latinamerika? De lever for størstedelens vedkommende i den største fattigdom, hvis de da ikke er udryddet af vores såkaldte civilisation.
Denne forglemmelse påpeges netop i udtalelsen fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde. I betænkningen, under betragtning G, punkt 50, opfordres eksempelvis til, at EU bidrager til gennemførelse af Puebla-Panama-planen. Hvordan kan man støtte denne plan, når den vedrører områder, hvor indianerne er i flertal, i Chiapas eller i Guatemala, og når de berørte indianere ikke har været hørt?
Jeg kan dårligt stemme for denne betænkning.

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, fastlæggelsen af en fælles strategi mellem EU og Latinamerika, som det blev vedtaget i Rio de Janeiro i 1999, er et spørgsmål om retfærdighed, der endelig giver nogle interregionale forbindelser, som op gennem historien er blevet undervurderet, de rette dimensioner.
Den Socialdemokratiske Gruppe i Udvalget om Udvikling og Samarbejde går ind for målene i den beslutning, som Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik foreslår, og som jeg vil lykønske hr. Salafranca med.
Vi mener, at det er nødvendigt at udvide den politiske dagsorden og uddybe dialogen på alle politiske og institutionelle planer inden for rammerne af et reelt partnerskab. Vi mener, at det er nødvendigt, at der indgås partnerskabsaftaler med Andesfællesskabet og Mellemamerika med henblik på oprettelse af et euro-latinamerikansk frihandelsområde.
Vi mener imidlertid også, at det er vigtigt at prioritere løsningen af de udviklingsproblemer, der stadig er i mange lande i Latinamerika, hvor der er 200 millioner fattige. Andesområdet, Mellemamerika og Vestindien bekymrer os særligt. I Andesområdet bør de ustabile forhold, den strukturelle vold, problemerne med narkotikahandel og forvaltningen af migrationsstrømme behandles ud fra et globalt perspektiv, der omfatter udviklingssamarbejde, handelsliberalisering, institutionel omstilling, menneskerettigheder og især de oprindelige folks rettigheder.
Oprettelsen af et euro-latinamerikansk område for fred og stabilitet skal bygge på menneskerettigheder, demokrati og bekæmpelse af narkotikahandel. I Mellemamerika skal bistand til social udvikling og fattigdomsbekæmpelse gå forud for andre initiativer, f.eks. det om informationssamfundet. Det modsatte ville svare til at opføre taget først, når man bygger et hus.
Jeg vil også særligt nævne Vestindien, nærmere betegnet Cuba, som allerede er blevet nævnt i formiddag. Cuba er ikke med i Cotonou-aftalen og har heller ikke nogen institutionaliseret forbindelse med EU. Vi mener, at udviklingsperspektiverne for Cuba - hvor europæiske virksomheder i længere tid har investeret - og situationen for landets befolkning fortjener en opmærksomhed fra EU's side, der går langt ud over den ligegyldighed, vi hidtil har udvist over for Cuba.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Salafranca med hans glimrende betænkning og også hr. Kreissl-Dörfler med hans udtalelse på vegne af Udvalget om Industripolitik om dette emne.
Hr. Salafrancas betænkning er en meget omfattende og temmelig ambitiøs betænkning. Jeg vil kun tale om et spørgsmål, nemlig betænkningens afsnit 60 om nødvendigheden af en passende finansiel bevilling, og jeg vil relatere det til den årsberetning, som formanden for Revisionsretten forelagde for os i går om den økonomiske forvaltning i 2000.
I afsnit 5.5.8 i beretningen nævnes noget meget alvorligt, nemlig at mere end 25% af forpligtelsesbevillingerne afsat til Latinamerika i 2000 ikke kunne anvendes. Og de kunne ikke anvendes på grund af administrative svagheder.
Det fremgår ikke særlig klart af Revisionsrettens beretning, om de administrative svagheder udelukkende kan tillægges de lande, der modtager fællesskabsstøtte, eller Fællesskabets egen administration.
I Kommissionens svar nævnes en række foranstaltninger, som kan forhindre, at det gentager sig i år og næste år, og hr. Salafranca nævner selv et andet spørgsmål, nemlig behovet for mere personale i Direktoratet for Latinamerika.
For lang tid siden sagde direktøren for nævnte direktorat til mig - det er over 10 år siden - at direktoratet ikke havde brug for flere penge, men mere personale. Jeg ved ikke, om det flaskehalsproblem er løst nu.
Endelig går et af Kommissionens forslag ud på at styrke delegationernes decentraliseringsfunktioner.
Og jeg vil også understrege noget, som hr. Salafranca har fremhævet, og det er, at et meget vigtigt land i Latinamerika, som vi har nogle privilegerede forbindelser med - det drejer sig om Ecuador - stadigvæk ikke har en delegation til trods for de aftaler og forpligtelser, som Parlamentet og Kommissionen selv har indgået tidligere.

Howitt
Hr. formand, jeg er sikker på, at hr. Salafranca har forståelse for, at jeg i den tid, der er til rådighed, koncentrerer mig om beslutningens artikel 7 om det presserende og altoverskyggende behov for at fastholde fredsprocessen i Colombia som en af strategiens prioriteter.
Jeg vil især berøre to punkter. For det første er præsident Pastranas personlige løfte til Parlamentet om afvæbning af paramilitære grupper endnu ikke indfriet og bliver det formentlig heller ikke. Det siger FN's særlige udsending for menneskerettigheder, den mexicanske observationskommission og slægtningene til de 10 fiskere, som blev dræbt i Santa Marta, og de 18 mennesker, som blev tvunget ned på maven med ansigtet mod jorden, skudt og dræbt af paramilitære grupper i Buga alene inden for den sidste måned. Det er endnu en grov overtrædelse af menneskerettighederne. Som den britiske ambassadør har udtalt, er guerillasoldater og paramilitære grupper i disse vanskelige tider at betragte som terrorister, der skal bekæmpes med alle midler som et led i det nuværende antiterrorprogram. Det føler vi især efter drabet på den britiske rygsækrejsende Jeremy Parks den 28. oktober.
Det belgiske formandskab inddrog i august i år med rette foranstaltninger mod paramilitære grupper som en af sine fire prioriteter for Colombia. Kan kommissæren informere Parlamentet om de opnåede fremskridt som følge af det pres, landet har været under?
For det andet støtter vi kommissær Pattens forslag om et fredslaboratorium i Magdalena Medio. Det er et stort bidrag til fredsprocessen i modsætning til USA's militære støtte under Plan Colombia, som vi i store træk har fordømt. Magdalena Medio-regionen har været genstand for indfald fra selvsamme guerillasoldater. De er i området og truer bønderne til at dyrke koka, ellers bliver de dræbt. De er i området og driver deres egen forretning med eget skattesystem. De ønsker at lægge pres på ngo'erne for at sikre, at EU's penge går til dem, så de kan undergrave fredsprocessen snarere end at støtte den. Jeg beder kommissæren om at gøre rede for, hvilke kontrol- og verifikationsforanstaltninger han påtænker at indføre, så EU's penge bruges til at fremme fredsprocessen og ikke misbruges af paramilitære grupper til at undergrave EU's mål.

Velkomstord
Formanden
Jeg vil gerne byde velkommen til en delegation fra Det Blandede Parlamentariske Mercosur-udvalg.
Delegationen, som ledes af den fungerende formand, hr. Washington Abdala, består af 12 parlamentsmedlemmer og senatorer fra parlamenterne i Uruguay, Paraguay og Brasilien.
I anledning af dette besøg vil delegationens medlemmer deltage i det fjerde interparlamentariske møde mellem førnævnte Blandede Parlamentariske Mercosur-udvalg og Delegationen for Forbindelserne med Landene i Sydamerika og Mercosur. Disse møder begyndte i 1996.
Dette er en meget vigtig periode for forbindelserne mellem Mercosur og EU, eftersom vi nu er nået til sjette runde af forhandlingerne om et frihandelsområde, og disse forhandlinger fortsætter i et stabilt tempo.
Jeg vil således gerne byde denne delegation velkommen på Europa-Parlamentets vegne og give udtryk for Parlamentets håb om et givtigt forhandlingsforløb.

Forbindelserne EU/Latinamerika (fortsættelse)
Bolkestein
Hr. formand, lad mig starte med at takke hr. Salafranca Sánchez-Neyra for en fremragende betænkning. Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af den vanskelige opgave, som ordføreren har påtaget sig, nemlig at få de forskellige aspekter af vores forbindelser med Latinamerika til at gå op i en højere enhed. Betænkningen er visionær i sine ambitiøse bestræbelser på at sætte liv i og yderligere styrke vores allerede stærke forbindelser med Latinamerika. Betænkningen har en bred indgangsvinkel til de mål, som skal forfølges inden for forbindelsernes rammer, og Kommissionen deler denne holdning.
De politiske, økonomiske og samarbejdsmæssige aspekter kan ikke skilles ad, hvis vi ønsker en afbalanceret udvikling i forholdet. I denne forbindelse er et af de største fremskridt i de senere år oprettelsen af et strategisk, biregionalt partnerskab, som blev vedtaget på det første topmøde mellem stats- og regeringscheferne fra EU, Latinamerika og Vestindien. Betænkningen understreger betydningen af prioriteterne, som blev vedtaget på topmødet, og benytter dem som et springbræt til at foreslå specifikke politiske, økonomiske, sociale og kulturelle mål.
På det politiske felt støtter vi og deler vi ønsket om en udvidet biregional politisk dagsorden og en ajourføring af den politiske dialog på ministerplan. Politisk dialog er det vigtigste redskab til at strukturere og forme indholdet af det strategiske partnerskab. Partnerskabet bygger på fælles værdier, som omfatter mangfoldighed, tolerance, humanisme og solidaritet. Det giver begge regioner mulighed for at forfægte deres fælles holdninger om og fælles interesse i internationale og multilaterale spørgsmål, der rækker ud over grænserne.
Mange af disse spørgsmål behandles i betænkningen, og en række af dem, f.eks. konfliktforebyggelse og bekæmpelse af terrorisme, har fået en ny betydning. På det økonomiske, finansielle og handelsmæssige plan kan jeg kun dele ønsket om, at de igangværende forhandlinger med Chile og Mercosur afsluttes snarligt og med et godt resultat. Ikrafttrædelsen af aftalen med Mexico har allerede haft en yderst positiv effekt på vores handelsforbindelser og på investeringerne. Dog tror jeg, vi skal være forsigtige med at anvende modellen for Mercosur, Chile og Mexico på andre regioner i Latinamerika. Vi skal altid tage hensyn til hver enkelt regions særlige karakteristika, økonomiske udviklingstrin, handelsstruktur og grad af regional integration. Vi har derfor foretaget en grundig undersøgelse af vores nuværende og fremtidige handelsforbindelser med Mellemamerika og Andesfællesskabet. På baggrund af undersøgelsen kan vi beslutte, hvordan vi fremover skal udvikle de økonomiske og handelsmæssige forbindelser med disse regioner.
Jeg vil nu beskæftige mig med samarbejdsspørgsmålet, som er behandlet i betænkningen. Lad mig starte med at nævne den positive effekt, som gennemførelsen af reformen af den eksterne bistandsforvaltning vil få. De nye programmerings- og forvaltningsmekanismer vil forbedre samarbejdsprogrammernes sammenhæng, komplementaritet og effektivitet.
Jeg vil også gerne slå fast, at vægtningen af sociale aspekter, især sundhed, uddannelse og bekæmpelse af fattigdommen, også er en af Kommissionens prioriteter. Vi støtter i øjeblikket et forum til udveksling af idéer mellem de forskellige aktører i det civile samfund om spørgsmål i relation til social lighed, så konklusionerne herfra kan medtages på topmødet i Madrid. Social lighed bør være omdrejningspunktet for dialogen mellem regeringscheferne, og topmødet bør fremvise konkrete initiativer på dette felt.
Jeg er taknemmelig for støtten til Kommissionens tiltag på uddannelses- og kulturområdet. Inden årets udløb planlægger Kommissionen at vedtage et ambitiøst pilotprogram med stipendier til postgraduate studerende fra latinamerikanske lande, så de kan færdiggøre deres studier i EU. Jeg er også taknemmelig for ordførerens og Parlamentets støtte til et program til fremme af Latinamerikas deltagelse i informationssamfundet.
Jeg håber, jeg har gjort det klart, at Kommissionen er enig i de fleste af betænkningens mål, og at vi sætter stor pris på forslagets kvalitet og ambitionsniveauet. Ikke desto mindre er jeg i tvivl om, hvorvidt det er nødvendigt med en fælles strategi for at nå disse mål. Vi må ikke glemme vores forbindelsers dynamiske natur. Den dynamik er i høj grad et resultat af en lang række regionale og underregionale mekanismer, som vi råder over. De giver os mulighed for at udvikle en fleksibel politisk dialog, der nemt kan overføres på nuværende forhold og prioriteter.
Styrken i vores forbindelser er i stor udstrækning et resultat af beslutningen om at fortsætte på basis af et strategisk partnerskab, der bygger på et ligeværdigt forhold. Prioriteterne for det strategiske partnerskab er defineret af regionernes stats- og regeringschefer. Jeg er derfor af den overbevisning, at vi, før vi starter nye initiativer op, skal sikre, at den proces, vi lige har startet, fortsat er med til at videreudvikle den nuværende dialog og det nuværende partnerskab.
Jeg vil gerne takke Parlamentet for dette værdifulde bidrag. Med betænkninger som denne, viser Parlamentet fortsat en klar vision for vores forbindelser med en region, der udvikler tættere politiske og økonomiske bånd til EU.
Endelig er jeg klar over, at en række af spørgsmålene var tiltænkt hr. Patten. Jeg er sikker på, at han gerne svarer skriftligt på især hr. Medina Ortegas spørgsmål, men også på andre af talernes spørgsmål, og jeg kan forsikre Parlamentet om, at det vil modtage fyldestgørende svar inden for de næste par uger.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, eftersom adel forpligter, bør jeg leve op til hr. Bolkesteins positive og konstruktive indlæg. Som ordfører vil jeg sige til ham, at jeg næsten ikke har savnet hr. Pattens tilstedeværelse. Jeg vil også takke alle mine kolleger.
Jeg vil gerne præcisere, at det under forhandlingen er blevet sagt, at den store forglemmelse i betænkningen er, at de oprindelige folk ikke er blevet nævnt. Jeg vil læse afsnit 27 højt, hvori der står: "anmoder om, at den nye fælles strategi prioriterer uddannelse, sundhed og kultur og fastsætter konkrete foranstaltninger til støtte for de latinamerikanske lande, der har behov herfor, herunder især de etniske mindretal og de oprindelige befolkningsgrupper".
At sige, at der er sket en forglemmelse, når vi anmoder om, at de oprindelige mindretal prioriteres højt inden for rammerne af den nye fælles strategi, er efter min mening en indlysende selvmodsigelse, selv om jeg naturligvis respekterer alle mine kollegers holdninger.

Formanden
Tak, hr. Salafranca Sánchez-Neyra. Jeg er ked af, at det parlamentsmedlem, som kom med denne bemærkning, ikke er til stede og således ikke kan høre, hvad De siger, men han vil uden tvivl blive informeret.

Skibsbygningsindustrien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0373/2001) af Riis-Jørgensen for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien (KOM(2001) 401 - C5-0393/2001 - 2001/0153(CNS)).

Randzio-Plath
Hr. formand, kære kolleger, betænkningen om forslaget til Rådets forordning om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien er af særlig betydning, fordi skibsbygningsindustrien i EU er en strategisk vigtig sektor. Jeg vil gerne redegøre for holdningen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, som beklageligvis ikke stemmer overens med ordførerens. Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Riis-Jørgensen, for hendes glimrende arbejde, som hun har præsteret på meget kort tid. Det vil jeg gerne takke hende for, også selv om hun har problemer med at anerkende lovligheden af dette forslag. Vi har som udvalg naturligvis undersøgt dette og er af den opfattelse, at der er valgt det rigtige retsgrundlag, og at der med urette er blevet næret betænkeligheder ved forslagets lovlighed.
Derfor vil jeg gerne kort sige noget om indholdet i forslaget og i betænkningen. Men jeg vil i den forbindelse ikke undlade at henvise til det gode samarbejde med Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg mener, at vi har fremlagt et godt forslag. Jeg håber, at Kommissionen også godkender Parlamentets ændringsforslag.
I sine konklusioner fra 5. december 2000 bekræftede Rådet (industri, energi) i overensstemmelse med Rådets afgørelse fra 1998, at driftsstøtte til skibsbygning skulle ophøre fra og med den 1. januar 2001. Men allerede dengang blev der gjort opmærksom på, at Kommissionen kunne indtage en anden holdning efter en revision, hvis forhandlingerne med Korea skulle strande. Vi må konstatere, at Korea ikke har overholdt aftalen fra 2000 om forpligtelser med hensyn til priser og støtte. Derfor måtte Kommissionen altså undersøge, om der skulle foreslås en midlertidig støtteordning for den europæiske skibsbygningsindustri, hvis forhandlingerne med Korea strandede, som stadigvæk bryder de gældende handelsaftaler ved statssubsidiering.
Nu har vi forslaget, fordi forhandlingerne er strandet, og den foreslåede defensive ordning skal vurderes. Efter udvalgets opfattelse er forslaget utilstrækkeligt, fordi det er begrænset til containerskibe, produkttankskibe og kemikalietankskibe, dog ikke skibe af rustfrit stål.
Ifølge forslaget skal en driftsstøtte på 6%, i særlige tilfælde på op til 14%, være tilladt. Der skal også indledes en tvistbilæggelsesprocedure ved WTO. Disse støttemuligheder skal kun gælde, indtil proceduren er afsluttet, senest frem til den 31. december 2002.
Vi er af den mening, at Europa-Parlamentet bør fastholde sin holdning om at indlede en tvistbilæggelsesprocedure. Det fremlagte forslag om en midlertidig defensiv ordning trænger dog til forbedringer, da de tre skibstyper, som det omfatter, kun tegner sig for 20% af den europæiske skibsbygning. Til gengæld er så godt som alle skibstyper i EU ramt af den illoyale koreanske konkurrence. Der skal navnlig inddrages de skibstyper, som også er medtaget i klagen indbragt for WTO. Kun da er vores budskab til Korea tydeligt og overbevisende. For så vidt tror jeg, hr. kommissær, at Deres godkendelse af ændringsforslagene 2, 3, 4, 5 og 6 er af central betydning.
Også løbetiden forekommer os at være utilstrækkelig. Vi foreslår derfor, at den defensive ordning skal løbe mindst lige så længe som den gældende forordning 1540/98 om støtte til skibsbygningsindustrien, som udløber den 31. december 2003, eller eventuelt sågar indtil WTO-proceduren er afsluttet.
Europa-Parlamentet, EU må ikke tillade, at illoyal handelspraksis skader den europæiske økonomi og bringer arbejdspladser i fare, ellers forekommer en sådan illoyal handelspraksis også i andre sektorer og skader væksten og også arbejdspladserne. Men samtidig må vi også foretage en nøje afvejning mellem en berettiget defensiv ordning og en markedsfjendsk beskyttelse af bestemte sektorer gennem statssubsidieringer, som forhindrer fair konkurrence.
Jeg mener, at det fremlagte forslag fra udvalget tager højde for dette anliggende, og anmoder om, at dette betænkningsforslag bliver godkendt, og Kommissionen erklærer sig villig til at godkende ændringsforslagene.

Langen
Hr. formand, jeg er stedfortræder for ordføreren for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og for hr. Valdivielso de Cué, ikke fordi han er imod betænkningen, men fordi han ikke kan være til stede. I Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi var der et bredt flertal for de forslag, som fru Randzio-Plath har fremlagt, nemlig 39 for og 9 imod.
Det handler om, at vi tilkendegiver afstandtagen fra Sydkoreas dumpingpolitik, som i de seneste årtier har bragt den europæiske skibsbygningsindustri på randen af ruin, idet det har opretholdt støtte og begunstigelser til virksomheder, som er ved at gå konkurs. Vi har nu i over et år fulgt en politik, hvor vi har søgt at opnå enighed med Sydkorea. Den 5. juni 2000 forelå der en sådan protokol. Sydkorea har ikke overholdt den. Vi besluttede i december 2000, at vi ville indbringe sagen for WTO. Sydkorea har ikke reageret. Derfor besluttede Kommissionen i juli med rette, at der midlertidigt kan betales støtte til skibsbygningsindustrien på op til 14% for et bestemt antal skibe frem til udgangen af 2002 af de nationale myndigheder - ikke af fællesskabsmidler. Ikke af fællesskabsmidler. Det er det spørgsmål, det drejer sig om.
I tråd med det, som fru Randzio-Plath har foreslået, vil vi udvide skibene til færger til tog, personer og personbiler, til LNG- og LPG-tankskibe, og vi vil forlænge fristen til 2003, ønsker altså en toårig frist. De anmodes om at følge dette udkast til betænkning og klart afvise Den Liberale Gruppes forslag om at forkaste udkastet til betænkning i sin helhed.
Det er op til Sydkorea. Ingen af os ønsker permanente subsidier. Men det er vores eneste mulighed for at udøve et pres på vegne af den europæiske skibsbygningsindustri i denne vanskelige sag.

Formanden
Forhandlingen er afbrudt. Den vil blive genoptaget i eftermiddag kl. ca. 16.45 efter forhandlingen om den internationale situation, hvor Kommissionen deltager.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
Formanden
Vi går nu over til afstemning.
Procedure uden forhandling:
Indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (11253/1/2001 - C5-0474/2001 - 2000/0211(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 70/220/EØF om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0364/2001) af Meijer for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om medlemsstaternes håndtering af krav vedrørende offentlig trafikbetjening og indgåelse af kontrakter om offentlig trafikbetjening inden for personbefordring med jernbane og ad vej og indre vandveje (KOM(2000) 7 - C5-0326/2000 - 2000/0212(COD))

Fatuzzo
Hr. formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 75.
Efter afstemningen om ændringsforslag 130 Formanden. Beklager, hr. Fatuzzo, det betyder, at ændringsforslag 75 bortfalder.

Fatuzzo
Hr. formand, det er ikke "beklageligt", for det, jeg ønskede, er indeholdt i ændringsforslaget - det omhandler pensionister.
(Latter og bifald)

Formanden
Vi er her for at hjælpe.
Inden afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning

Meijer
Hr. formand, jeg vil gerne anmode Dem om at udsætte afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning på grund af fru de Palacios meddelelse fra i går om, at hun ikke vil acceptere det, som et stort flertal i Parlamentet har vedtaget. Jeg mener, at vi skal have tid til at drøfte videre med fru de Palacio om denne procedure, fordi hun ellers om et par måneder stiller et forslag om en forordning, men i en anden form end den, som Parlamentet nu har vedtaget. Derfor foreslår jeg, at afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning udsættes.

Jarzembowski
Hr. formand, kære kolleger, min side har ganske vist tabt i en afgørende afstemning, men processen må fortsætte. Vi skal nu se, at Rådet danner sig en mening. Hvis vi udskyder og skubber det, kan Rådet fortsat gemme sig bag sin uvirksomhed. Derfor anmoder jeg om, at vi afviser ordførerens forslag og gennemfører den endelige afstemning nu, så bolden kommer over på Rådets banehalvdel. Vi har stadig andenbehandlingen og forligsproceduren tilbage. En forsinkelse på nuværende tidspunkt hjælper ikke i sagen. Vi vil gerne videre i sagen, og derfor anmoder jeg om at afvise hr. Meijers forslag.

Piecyk
Hr. formand, jeg vil gerne støtte hr. Jarzembowski af en anden grund. Plenarforsamlingen har med stort flertal ændret et forslag fra Kommissionen substantielt. Kommissionen skal nu engang også godkende, at Parlamentet ændrer et forslag fra Kommissionen substantielt. Derfor bifalder jeg, at processen fortsætter.

(Forslaget om udsættelse af afstemningen forkastedes)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Formanden. Før vi går videre, vil jeg gerne lykønske hr. Poettering, som jeg kan forstå lige er blevet genvalgt til gruppeformand.
(Kraftigt bifald)
Betænkning (A5-0354/2001) af Jarzembowski for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om markedsadgang for havnetjenester (KOM(2001) 35 - C5-0078/2001 - 2001/0047(COD))
Inden afstemningen om ændringsforslag 47

Jarzembowski
Hr. formand, jeg vil gerne spørge Den Liberale Gruppe, efter at vi har vedtaget ændringsforslag 48 og 49, om ændringsforslag 47 nu ikke bortfalder automatisk. Det er mit spørgsmål, for vi har besluttet, at Kommissionen skal stille tilsvarende forslag. Dermed bør ændringsforslag 47 egentlig bortfalde.

Formanden
Jeg tror, det bortfalder, men hvis Den Liberale Gruppe ønsker at støtte mig, er jeg da taknemmelig for deres støtte.
(Latter og bifald)

Sterckx
Ikke altid, hr. formand. Hr. formand, ordføreren har desværre ret. Jeg troede, at mit ændringsforslag var meget bedre, men okay, hans er allerede blevet vedtaget, så jeg tror ikke, at det kan betale sig at stemme om mit. Jeg gør imidlertid opmærksom på, at Kommissionen har sagt, at hans ikke er korrekt, men at mit er.

Formanden
Ændringsforslag 47 bortfalder.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0359/2001) af Berenguer Fuster for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forsikringsmæglervirksomhed (KOM(2000) 511 - C5-0484/2000 - 2000/0213(COD))
Inden afstemningen

Tannock
Hr. formand, jeg har en bemærkning til PPE-DE's indstillede stemmeliste. Der var en fejl i ændringsforslag 8 som følge af en fejl i originaludkastet, der nu er blevet korrigeret. Ændringsforslag 8 bør derfor nu støttes af de kristelige demokrater som en henstilling.
Der er også en fejl i den engelske oversættelse af ændringsforslag 57, 13, 46 og 47, som gør dem meningsløse. Ordet "by" skal erstattes af "to" i den relevante betragtning (c). Ordføreren, hr. Berenguer Fuster, støtter mig i begge forhold.

Formanden
Vi skal sørge for, at sprogversionerne bliver korrigeret og gjort samstemmende.

Berenguer Fuster
Hr. formand, den mundtlige ændring til ændringsforslag 55 går egentlig ud på at tilføje en tekst, som må være blevet glemt, for den forekommer ikke. I slutningen af ændringsforslag 55 skal følgende ord tilføjes: "i så tilfælde skal navnet på forsikringsselskabet angives".

Formanden
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det mundtlige ændringsforslag som godkendt.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)

Berenguer Fuster
Hr. formand, efter min mening er ændringsforslag 60 ikke uforeneligt med ændringsforslag 41, og der kan stemmes om det som en tilføjelse. Jeg vil gerne høre, hvad den gruppe, der har stillet forslaget, mener.

Hautala
Hr. formand, denne foreslåede ændring passer meget vel som en tilføjelse, så kan vi stemme om den som en tilføjelse.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Formanden. Kære kolleger, vi skal kun stemme om de to Caudron-betænkninger nu. De resterende punkter udsættes til afstemningen i morgen.

Bourlanges
Hr. formand, vi er midt i vores stemmeseddel. Jeg vil bare understrege, hvor absurde disse møder er, hvis vi ikke får fredagen. Under disse møder kan vi ikke holde os til dagsordenen på en tilfredsstillende måde.
(Vedvarende bifald)

Swoboda
Hr. formand, på grund af det store antal afstemninger, som der stadig er tilbage, beder jeg indtrængende om, at vi begynder med afstemningerne i morgen tidlig, ellers kan vi ikke klare dem alle sammen!

Formanden
Vi vil behandle forslaget, og medlemmerne vil blive informeret om resultatet.
Betænkning (A5-0376/2001) af Caudron for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs flerårige rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration 2002-2006 som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum (KOM(2001) 94 - C5-0087/2001 - 2001/0053(COD))
Inden afstemningen

Gröner
Hr. formand, det er blevet oplyst, at ændringsforslag 35 ikke bliver behandlet, fordi det ikke vedrører alle sprogversioner. Men det handler i den forbindelse om indførelsen af et kønsneutralt sprog i hele forslaget, og jeg anmoder om, at man i hvert fald sørger for, at der anvendes et kønsneutralt sprog i hele forskningsrammeprogrammet.

Formanden
Vi vil sikre, at alle termer er kønsneutrale.
Inden afstemningen om ændringsforslag 322 og 333

Caudron
Hr. formand, efter min mening får vedtagelsen af ændringsforslaget fra udvalget, der drejer sig om det samme emne, de to andre til at falde bort.
Dette drejer sig om samme afsnit.

Formanden
Beklager, jeg er ikke enig, da afstemningen er om tilføjelser.

Van Velzen
Hr. formand, de principper, som er medtaget i Caudron-betænkningen, er præcis de samme som dem i ændringsforslagene af medlemmerne hr. Liese, hr. Nisticò, hr. Fiori og hr. Trakatellis, bortset fra at der er tilføjet én ting i ændringsforslagene, nemlig at vi også skal tage hensyn til FN-konventionen om barnets rettigheder. Det er det eneste ekstra punkt, og jeg håber derfor, at vores socialdemokratiske kolleger samt andre støtter dette.

Formanden
Jeg takker for præciseringen. Er De enig, hr. Caudron?

Caudron
Hr. formand, jeg er enig i, hvad hr. van Velzen lige har sagt. Der er denne lille tilføjelse, som han lige har gjort os opmærksom på. Vi kan derfor stemme for den, og jeg stemmer for.

Formanden
Tak. Vi tager resten senere, når vi kommer til de andre dele af ændringsforslag 332 og 333. I øjeblikket stemmer vi kun om denne.

McNally
Hr. formand, jeg tror, ordføreren ønsker at få ordet.

Formanden
Hr. Caudron, fru McNally kan læse Deres tanker.

Caudron
Ja, jeg havde faktisk en kommentar, men når man sidder på anden række, kan man bedre blive set, end hvis man sidder lidt længere væk.
Ordførerens meddelelse går vedrørende de tre dele ud på at stemme for den første, at stemme for den anden, og, i modsætning til et notat, der er blevet sendt til formanden, at stemme imod den tredje del, den, som - hvilket er klart for enhver - præciserer, at arbejdet skal dreje sig om embryoners stamceller eller fostre fra ufrivillige aborter eller aborter, der er foretaget for at redde moderen. Det drejer sig om en formulering fra tidligere.
Ja, jeg er ked af det, for under denne forhandling er vi i gang med at genoptage debatten om abort, og det bekymrer mig meget.

Formanden
Hr. Caudron, jeg tror måske, De blander to ting sammen. Vi stemmer i øjeblikket om del 3 - stamceller. De har nu rejst spørgsmålet om embryoner. Vi stemmer på nuværende tidspunkt kun om den del af ændringsforslaget, som vedrører stamceller, nemlig ændringsforslagets del 3.

Caudron
Nej, jeg har ikke taget fejl, hr. formand, det er i afsnit 3, i sidste del af afsnit 3. Det drejer sig ikke om afsnit 4.

Formanden
For at være helt sikker, drejer det sig om ordlyden: "to ensure the mother's health may be funded" (af hensyn til moderens helbred kan støttes).

Caudron
Ja, det er den del, hr. formand, som jeg ikke ønsker vedtaget.

Formanden
Nu har jeg i det mindste forstået det.
Inden afstemningen om ændringsforslag 330 Turmes (Verts/ALE). (EN) Hr. formand, dette ændringsforslag handler om teknologivurdering. Alle grupperne er principielt enige, men vores ændringsforslag er en smule ufleksibelt, hvad angår de finansielle implikationer. Der står: "a minimum of 3%" (et minimum på 3%). Jeg foreslår derfor et mundtligt ændringsforslag, som lyder: "activities in all thematic areas should be supported only if a certain percentage of the respective project is used for technological impact assessment" (aktiviteter inden for alle tematiske områder bør kun modtage støtte, hvis en vis procentdel af det pågældende projekt anvendes til teknologikonsekvensevaluering).

Formanden
Det er meget tydeligt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det mundtlige ændringsforslag som godkendt.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges) Ændringsforslag 33

Van Velzen
Hr. formand, jeg vil gerne anmode ordføreren om at stille sit mundtlige ændringsforslag til 335. Det var aftalt med ordføreren, at han skulle erstatte ordet "og" med "eller". Det er et meget lille mundtligt ændringsforslag, og jeg ved, at ordføreren er enig.

Formanden
Mener De "fisk eller dyr", eller er det "nye eller forbedrede"?

Caudron
Hr. formand, efter min reaktion at dømme kan De se, hvor lidt jeg har arbejdet på denne betænkning.
Vores mundtlige ændringsforslag drejer sig om anden del af ændringsforslag 335, "nye eller forbedrede racer", jeg tror, at det faktisk er mere logisk at skrive et "eller" end et "og", fordi ordlyden "nye og forbedrede racer" ikke går an. Vi kan simpelthen ikke sætte den mennskelige race i den kategori.

Formanden
Udmærket, "nye eller forbedrede". Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det mundtlige ændringsforslag som godkendt.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges) Ændringsforslag 320

Caudron
Hr. formand, med hensyn til 320 kan jeg acceptere det, der foreslås tilføjet om kvaliteten ud fra en ernæringsmæssig synsvinkel, men jeg kan ikke acceptere de udeladelser, der er foretaget i dette ændringsforslag. Hvis de, der har stillet dette ændringsforslag, gerne vil have det, kan jeg acceptere den supplerende del i forhold til teksten.

Formanden
Kan De Grønne acceptere det mundtlige ændringsforslag som en tilføjelse?
(Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance godkendte det mundtlige ændringsforslag)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0355/2001) af Caudron for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Atomenergifællesskabs flerårige rammeprogram for forskning og uddannelse 2002-2006 som bidrag til realiseringen af det europæiske forskningsrum (KOM(2001) 94 - C5-0171/2001 - 2001/0054(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Formanden. Hermed er afstemningen afsluttet.
StemmeforklaringerBetænkning af Meijer (A5-0364/2001)

Ortuondo Larrea
Hr. formand, vi har vedtaget den nye forordning om medlemsstaternes håndtering af liberaliseringen af offentlig trafikbetjening inden for personbefordring med jernbane og ad vej og indre vandveje for at konsolidere den som et nyt europæisk indre marked. Og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har bidraget med flere ændringsforslag, som har til formål at beskytte miljøet og bæredygtigheden på transportmarkedet, f.eks. rationel energiudnyttelse og overholdelse af standarder for kontrol med emission af luftforurenende stoffer, drivhusgasser, støj osv., og prioritere de transportalternativer, som bidrager bedst til den forventede nedbringelse af trafikpropper.
Vi har argumenteret for, at kvaliteten af transporten skal bevares, hvad enten operatørerne er offentlige eller private, og vi har erklæret, at der er en snæver sammenhæng mellem de sociale standarder inden for sundhed og sikkerhed for de ansatte i nævnte virksomheder og kvaliteten af den tjenesteydelse, virksomhederne tilbyder. Vi mener ligeledes, at liberaliseringen ikke må føre til, at personbefordring ikke længere opfattes som et socialt instrument til støtte for de svageste befolkningsgrupper, det vil sige skoleelever, lærlinge, pensionister og handicappede personer, som alle fortsat bør beskyttes gennem takstbegrænsninger.
Taksterne bør harmoniseres for at lette integrationen og interoperabiliteten af de forskellige transportformer og især den grænseoverskridende, hvor køreplaner, tjenestenetværk osv. også skal tilpasses.
Transport bør udbydes og være til rådighed i alle regioner og over hele området, og det skal garanteres, at den også når ud til de tyndest befolkede og mindst begunstigede områder og til overkommelige priser.
Det, der ikke kan accepteres, er, at by-, lokal- og regionaltransport liberaliseres, men at nogle regeringer afviser at liberalisere den statslige transport, f.eks. personbefordring med jernbane. Selv om det bliver på en kontrolleret måde, bør markedet være åbent for fri konkurrence i hele Unionen.

Fatuzzo
Hr. formand, som parlamentsmedlem og som repræsentant for Pensionistpartiet vil jeg gerne give udtryk for min personlige tilfredshed med, at man i denne betænkning om offentlig trafikbetjening i hele EU inden for befordring med jernbane, ad vej og indre vandveje har vedtaget ændringsforslag 130 fra De Grønne, som jeg gerne vil takke for dette ændringsforslag. Det blev sat under afstemning før det mundtlige ændringsforslag, der ligesom De Grønnes ændringsforslag tog sigte på også at give pensionisterne mulighed for at rejse frit med de offentlige transportmidler.
Jeg vil således gerne takke alle de parlamentsmedlemmer, der stemte for, navnlig parlamentsmedlemmerne fra Den Norditalienske Liga - hr. Gobbo, hr. Borghezio og hr. Speroni - og selvfølgelig først og fremmest parlamentsmedlemmerne fra De Grønne, som stillede det ændringsforslag, der blev sat under afstemning. Jeg vil ligeledes gerne takke alle dem, der stemte for ændringsforslaget, især Den Socialdemokratiske Gruppe.

Bonde, Esclopé, Farage og Titford
Dette forordningsforslag forekommer os at være en sand trussel imod den offentlige persontransport i byerne, idet det fratager os friheden til at forvalte de lokale offentlige organer. Revurderingen af dette væsentlige princip i mange medlemsstater, der endog kan føre til forfatningsmæssig anerkendelse, sætter valgfriheden i et dårligt lys og derudover friheden til at organisere de offentlige lokale tjenesteydelser, og således røres der ved selve tjenesten.
Vi kan dog kun være enige i udelukkelsen af langdistancejernbanetjenesterne på grund af de eksklusive rettigheder uden kompensation, som de er genstand for.
Vi godkender ligeledes alle de ændringsforslag, der går i retning af at sikre opretholdelsen af de sociale klausuler.
Af sikkerhedsmæssige årsager og af hensyn til forvaltningsoverensstemmelsen, som ville blive taget op til revurdering i tilfælde af en opdeling af linjerne, forekommer det os til gengæld uacceptabelt at optage jernbanetransport over korte afstande under denne forordnings anvendelsesområde.
Det er formålet med vores forslag om at forkaste denne lovtekst, der hverken er acceptabel eller ønskelig for persontransportens lokale offentlige ydelsers levedygtighed!

Bordes, Cauquil og Laguiller
I lange tider har regeringerne overalt i Europa lukket jernbaner for på alle måder at fremme de private bilfabrikanters interesser, hvilket er årsag til de tragiske uheld i Mont Blanc- og Sankt Gotthard-tunnellen og de ernorme menneskelige og sociale omkostninger ved de mere "almindelige" ulykker.
I dag er vejnettet ved at blive kvalt, så megen privatkapital vender sig mod jernbanen for at opnå nye profitter, hvilket de bliver hjulpet med både af de europæiske instanser og de nationale regeringer.
Hverken brugerne eller befolkningen generelt kan vente sig noget godt af privatiseringen af de offentlige tjenesteydelser. Og ej heller arbejderne i denne sektor, der fordømmer og bekæmper privatiseringen og dens konsekvenser for beskæftigelsen og arbejdsvilkårene.
Ordføreren er godt nok bekymret over skaderne ved "den løsslupne liberalisering" og forudser muligheden for de kommunale myndigheder for at modsætte sig den, men det forhindrer ham ikke i at placere sig blandt dem, der anerkender privatiseringen som en kendsgerning og nedbrydningen af de offentlige tjenesteydelser som uundgåelig, og som blot forsøger at regulere denne proces en lille smule.
Idet vi er for udviklingen af den offentlige kollektive transport både på de store internationale jernbanelinjer og på de lokale og regionale net, vil vi hverken direkte eller indirekte gå med til nedbrydningen af de offentlige serviceydelser, for selv om nedbrydningen er reguleret, er den skadelig for brugerne og for denne sektors arbejdere, og så udgør den en alvorlig social tilbagegang.
Dette er grunden til, at vi ikke har stemt for denne betænkning, og vi bekræfter på ny, at de offentlige tjenesteydelser overalt skal udtænkes og iværksættes for at imødekomme brugernes behov og ikke for at skabe profit til de private virksomheder.

Figueiredo
Denne betænkning søger at forbedre Kommissionens forslag, der, trods dets titel, har til hensigt at fremme privatiseringen af passagertransporten. Selv om der er vedtaget vigtige forslag, som vi har stemt for, er forholdet det, at indførelsen af konkurrence kan sætte eksisterende rettigheder over styr for brugerne (rabatkort) og for de beskæftigede, hvilket der ikke er taget tilstrækkelig højde for i denne betænkning, og som der ganske sikkert vil blive taget endnu mindre hensyn til i Kommissionens og Rådets praktiske gennemførelse af forslagene. Der kan således opstå større vanskeligheder for brugernes mobilitet, selv om nogle af de forslag, som Parlamentet har vedtaget, er positive, fordi de går i modsat retning. Samordningen mellem de forskellige transportmidler er heller ikke sikret, ligesom der ikke gives ordentlige løsninger for de brugere, der bor i mindre lønsomme områder, og som private operatører ikke måtte finde rentable og derfor opgive at betjene.
Vi stemmer imod forslaget til lovgivningsmæssig beslutning også på grund af den frygt, som vi nærer, hvis Kommissionens forslag gennemføres, og vores frygt for de følger, som det måtte få for de beskæftigede og for brugerne, idet forslagene kan betyde ophør af kvalitetstransport til lave priser. Det skal i øvrigt bemærkes, at selv om Kommissionen satser på privatisering af trafikbetjeningen, skal en del heraf stadig understøttes af offentlige midler, hvilket er uacceptabelt.

Krivine og Vachetta
Forslaget understreger klart, at det har til formål at udvikle konkurrencen inden for transport. I modsætning til det, der tit bliver mindet om, tyder alt på, at inden for den "regulerede konkurrence" har denne åbning af markedet hverken givet gode resultater eller forbedret tjenesteydelsernes effektivitet. Tværtimod.
Liberaliseringens almindelige gang er, at den går imod en forbedring af tjenesteydelsen for brugerne, imod en forbedring af arbejdsvilkårene, imod miljøhensyn, imod sikkerhed for bevægelighed og imod en egnsudviklingspolitik, der ikke pålægges af markedets forpligtelser.
Vi er imod enhver form for liberalisering af transporten, og vi er for, at den bliver ved med at være offentlig, og vi er for et samarbejde mellem de offentlige virksomheder på EU-plan. Vi er imod enhver form for hjælp, der tages fra staten og gives til private operatører, der i øvrigt ikke er parate til at kaste sig ud i investeringer i nødvendig infrastruktur.
Derudover er vi for en øjeblikkelig renationalisering af alle private jernbanelinjer og -net i EU og en renationalisering/kommunalisering af al bytransport og transport over korte afstande. Hovedproblemet er, at man ikke kan indgå forlig med markedets logik. Når den anvendes, er det til skade for en anden logik, nemlig de offentlige tjenesteydelsers. Det er grunden til, at vi har stemt imod denne betænkning.
Betænkning af Jarzembowski (A5-0354/2001)

Ortuondo Larrea
Hr. formand, fri markedsadgang for havnetjenester og lige muligheder på dette område er, ud over at være hensigtsmæssigt, et krav i Unionens traktater. Derfor er det nødvendigt at regulere og kontrollere, at ingen stat yder støtte til sine havne, for det er et angreb på den frie konkurrence mellem de forskellige havne i Fællesskabet.
Der er imidlertid aspekter, som ikke udelukkende bør reguleres af Unionen. Medlemsstaterne og deres forfatningsmæssige organer med beføjelser på området bør bibeholde deres bemyndigelse til at indføre specifikke bestemmelser for udbud af havnetjenestekontrakter og til beskyttelse af de berørte arbejdstagere.
Lodstjenester, fortøjningstjenester og lasthåndtering, herunder stevedoring, stuvning og omladning, bør, fordi de er obligatoriske tjenester, ikke indgå i fællesskabsdirektivet om liberalisering af havnetjenester, men overlades til medlemsstaterne og disses havnemyndigheder af hensyn til søtransportsikkerheden.
I en lufthavn ville der opstå kaos, hvis der var mere end én lufttrafikkontroltjeneste. I en havn bør der af samme årsag kun være én lodstjeneste og én fortøjningstjeneste.

Fatuzzo
Som De ved, hr. formand, er jeg født i Genova, hvor jeg boede, til jeg var 21 år. Jeg beundrede Genovas havn hver morgen, når jeg kiggede ud over byen. Jeg boede nemlig på et meget berømt højdedrag, hvorfra jeg netop kunne skue ud over det smukke landskab med Genovas havn, som trods alt er en meget travl havn ligesom mange andre af EU's havne. Jeg havde dog gerne set, at der i denne betænkning om havnenes tilrettelæggelse, havnetjenesterne og deres sikkerhed var taget højde for en større indsats og en større økonomisk deltagelse fra EU's side, så alle Europas havne - såvel havnene i Nordeuropa som havnene i Middelhavsområdet - modtog økonomisk støtte, sådan som vores konkurrenter i Sydkorea gør med deres lands skibsværftsindustri. Vi bør også støtte vores havne og vores søfart.

Alavanos
Det at åbne havnetjenesterne for konkurrence og nærmere bestemt på den måde, som Kommission ønsker, vil få en række alvorlige og negative følger
a) for kvaliteten i den måde, havnene anvendes på, og de standarder, der anvendes på grund af deres indbyrdes konkurrence, og på ansættelsen af ufaglært personale,
b) for arbejdsforholdene og havnearbejdernes fremtidige beskæftigelse, idet det sætter deres helbred og sikkerhed på spil, afskærer dem fra erhvervsmæssig uddannelse og svækker deres dygtighed,
c) for sikkerheden af søtransporterne og deres indhold på grund af den generelle forringelse af de udbudte tjenester.
Selv om Transportudvalgets forslag til afstemning indfører visse forbedringer gennem de ændringsforslag, der er blevet vedtaget, holder det stadig fast ved samme filosofi som Kommissionen, idet det især formindsker de offentlige myndigheders kontrolområder, og derfor har vi stemt imod det.

Alyssandrakis
Under den vage titel på det fællesskabsdirektiv, vi forhandler, skjuler der sig et stort skridt hen imod en privatisering af havnene og nærmere bestemt de tjenester, de tilbyder, såsom losning, bugsering og anløb af skibe, lastning og losning, lagring af varer og transport af passagerer. Det mål, man stræber efter, er ikke at forbedre de tilbudte havnetjenester, men at sælge ud af endnu en sektor af offentlig karakter til kapitalen og at overlade en færdig infrastruktur til de private monopoler, så de kan udnytte dem og profitere af dem. Uundgåelige følger vil være en omstyrtelse af de arbejdsmæssige relationer og landvindinger og en tragisk forringelse af sikkerhedsniveauet for lønarbejderne, passagererne på skibene og de tilbudte tjenester.
Vi må med det samme betone, at vi er kategoriske modstandere af direktivet og Jarzembowski-betænkningen, og at vi forkaster dem i deres helhed. Vi nægter at deltage i en logik, der accepterer privatisering som uundgåelig og forsøger at redde enkelte deltjenester. Tværtimod støtter vi ufravigeligt offentlige havnetjenester og havne, der er organisk integreret i en samlet udviklingsplan, der udnytter hvert enkelt lands muligheder, styrker økonomien og beskæftigelsen, og som sikrer livet i havnen og til søs. Det er yderst ømtålelige emner for Grækenland, der har store øgrupper og Ægæerhavet, der er et økonomisk, socialt og nationalt sikkerhedsmæssigt ømtåleligt område. Desuden bemærker vi os, at havne med mange forskellige funktioner kun kan udføre deres rolle effektivt, når de bevarer deres offentlige karakter, som eksempel kan nævnes Piræus' havn, hvor der foregår bygning og reparation af skibe.
Det, man forsøger at gøre, er mere end ophidsende og provokerende. Man griber ind i selve erhvervsenheden, havnen, og forbyder den at gøre, hvad enhver virksomhed gør, nemlig at fungere som en samlet enhed. Man pålægger opsplitning og intern konkurrence mellem de forskellige tjenester inden for den samme institution! Desuden taler direktivet endog om forudsætningerne for "offentlige tjenester", samtidig med at det overlader dem til privates kompetence!
Grækenlands Kommunistparti kæmper sammen med lønarbejderne for havnetjenester, der er samlet og 100% offentlige, så de er i stand til at fungere, at udvikle sig og knytte sig til andre sektorer inden for økonomien. Ordentlig funktion, sikkerhed, koordinering og udvikling kræver, at man støtter en samlet, integreret tjeneste, der som eneste aktivitet har at hjælpe og støtte den anden. I modsat fald sætter man områdets harmoniske og effektive funktion på spil, undergraver og ødelægger enhver koordinerende aktivitet og åbner vindenes sæk mod sikkerheden, der kommer ind under profit- og konkurrencelovenes tag og overlades til virksomhedernes gode vilje.
Af omtalte grunde har vi stemt imod Jarzembowski-betænkningen.

Carlotti
Udkastet til betænkning, som bliver præsenteret for os, er ikke acceptabelt, som det foreligger.
For det første fordi det giver et forvirrende svar på de grundlæggende spørgsmål om konkurrencen mellem de europæiske havne og om den finansielle gennemsigtighed i tildelingen af støtte til dem. Men også, og især, fordi liberaliseringen uden skelnen mellem samtlige servicydelser til skibe udgør en farlig trussel for sikkerheden, miljøet og beskæftigelsen.
Med hensyn til sikkerheden, fordi åbningen for konkurrencen for meget specialiserede tjenesteydelser (såsom lodsning), der kræver en specifik kompetence, og som er tilpasset hver havn, bærer kimen til risikoen for en alvorlig forværring af de sikkerhedsforhold, som disse erhverv udføres under. Med hensyn til miljøet, fordi liberaliseringen ikke gør det muligt at tage den i betragtning på en mere tilfredsstillende måde. På disse to punkter står betænkningen og direktivet i modsætning til den politik, der skal forstærke "sikkerheden til søs" og formindske risiciene for miljøet, der blev lanceret af EU efter Erika-katastrofen.
Endelig med hensyn til beskæftigelsen, fordi åbningen for konkurrencen for serviceydelser til skibe - især dem, der bruger mest arbejdskraft som godsbehandling - risikerer at trække de europæiske havne ind i en farlig spiral af "social underbydning". En sådan udvikling ville være uantagelig i områder, der ofte er følsomme, eller i beskæftigelsesområder, som allerede er stærkt berørt af de industrielle omlægninger.
Jeg kan derfor ikke tilslutte mig nogen af disse forslag, der ville udmunde i en åbning for konkurrencen, uden modydelser og uden sikkerhedsnet, for samtlige serviceydelser til skibe. Det er grunden til, at jeg har stemt for samtlige ændringsforslag, der sigter mod at udelukke serviceydelser til skibe (lodsning, bringning af skibe til og fra kajplads og godsbehandling) fra det liberaliseringsområde, der er foreslået i direktivet. Eftersom disse ændringsforslag ikke er blevet vedtaget, har jeg stemt imod denne betænkning.

Darras
Først af alt vil jeg gerne takke både vores ordfører i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, Georg Jarzembowski, og hele dette udvalg for det fine arbejde, det har præsenteret os for.
Der er flere grunde, der leder mig til at stemme imod denne betænkning.
At stemme imod denne betænkning, det er faktisk først og fremmest, for mig, at nægte liberaliseringen af serviceydelser inden for havne, det vil sige at gå imod den obligatoriske privatisering af erhverv som godsbehandling og bringning af skibe til og fra kajplads.
Lodsning, fordi det er den eneste, der er blevet anerkendt blandt serviceydelser inden for havne som en nødvendig offentlig tjenesteydelse og som en aktivitet, der nødvendiggør megen opmærksomhed med hensyn til sikkerhed, er den eneste serviceydelse inden for havne, der fortsætter med at blive kontrolleret af medlemsstaterne, og som derfor udelukkes fra direktivets anvendelsesområde.
Men at f.eks. de, der bringer skibe til og fra kajplads, og som sikrer en service af almen interesse, der er anerkendt internationalt, ved bl.a. at sikre en uundværlig hjælp både med hensyn til forebyggelse inden for miljøbeskyttelse og iværksættelse af den bedst mulige sikkerhed, nu er underlagt konkurrencen, er for mig ganske enkelt uforståeligt.
At stemme imod denne betænkning, det er også for mig at nægte liberaliseringen mellem havnene, det vil sige at forkaste konkurrencen mellem havne, en konkurrence, der kun kan have en skadelig og katastrofal virkning, og det både hvad angår kvaliteten af de tjenester, der ydes, og selve arbejdsvilkårene. At stemme imod denne betænkning, det er derfor at føre banner for et øget samarbejde mellem havnene, det er at anerkende, at havnene er et element, der i hele deres udstrækning hører ind under egnsudvikling, og eftersom det er tilfældet, skal de ikke underlægges en konkurrence, der kunne risikere at give dem tab.
Her er altså kort gennemgået mine to væsentligste grunde til ikke at stemme for denne betænkning her til sidst.

Esclopé
Dette forslag til liberalisering af serviceydelser til skibe taler fra starten til os med hensyn til de konkrete konsekvenser, det risikerer at medføre. Faktisk forekommer det os fuldstændig ubelejligt at åbne op for konkurrencen for samtlige serviceydelser til skibe, ligegyldigt hvilke der er tale om, idet et vist antal af dem, på grund af deres særlige forpligtelser, har karakter af offentlig tjenesteydelse.
Ud over de nationale forskelle i opfattelsen af selve begrebet offentlig tjenesteydelse, der bliver brugt om serviceydelser til skibe, må det dreje sig om at sikre en optimal sikkerhed i alle stater, for at de selv kan definere og tilrettelægge begrænsninger eller en definition på deres aktiviteter på tværs af offentlige tjenesteopgaver og ved hjælp af arbejdsmæssige kvalifikationer. Den økonomiske logik til fordel for brugerne må på ingen måde prioriteres højere end den udvidede sikkerhed i bred forstand, personsikkerhed, miljøsikkerhed og materiel sikkerhed.
Med andre ord, ligegyldigt om det drejer sig om losning, bringning af skibe til og fra kajplads eller andre ydelser, skønner vi, at dette forslag skal udelukke samtlige ydelser, der ifølge hver stats normer har karakter af offentlig tjenesteydelse. Det er ikke tilfældet, så derfor stemmer vi imod denne tekst.

Figueiredo
Vores stemmeafgivning afspejler vores holdning til en dybt kontroversiel betænkning, der ikke accepteres af nogen sektor inden for havnetjenesterne. Som bekendt tager Kommissionens forslag sigte på at åbne vigtige sektorer, der har med havnesikkerheden at gøre, for konkurrence, mens det ikke sikrer lønmodtagernes rettigheder. Selv om betænkningen indeholder nogle positive overvejelser, bevarer den negative dele, der afspejler Kommissionens synspunkter. For lande som Portugal kan dette forslag få meget negative følger for en sektor, der allerede er blevet ramt af andre lige så negative foranstaltninger, hvorfor vi har stemt imod.

Krivine og Vachetta
Efter at have angrebet den offentlige jernbanetransport kaster ordføreren Georg Jarzembowski sig i dag over serviceydelser til skibe. Logikken, der stadig er den samme, placerer sig i direkte linje med liberaliseringen af telekommunikation, transport, energi og postvæsen. Det drejer sig om at sætte organiseringsmyndigheder, infrastrukturer og fagfolk under markedets åg. Der er tale om aktører, som sikrer offentlige tjenesteydelser, ofte i offentlig sammenhæng.
300 havne i EU samt alle havneaktiviteter som godsbehandling, lodsning, bugsering, fortøjning og serviceydelser inden for lastning og losning ville blive omfattet af dette direktiv.
Dog viser en nylig meningsundersøgelse bekræftet af succesen bag havnearbejdernes eurostrejke den 6. november i år, at disse forslag massivt forkastes af fagfolkene inden for serviceydelser til skibe. Den lange kamp om ændringsforslag, der har fundet sted i Transportudvalget, har godt nok gjort det muligt, at konkurrencen i øjeblikket ikke længere udøves inden for havnene, men mellem havnene. Men disse resultater er ikke tilfredsstillende, og fordi vi kræver opretholdelse af de offentlige tjenesteydelsers forpligtelser, hvad angår sikkerhed, regelmæssighed, kontinuitet, kvalitet, pris, miljøhensyn samt harmonisering af havnearbejdernes sociale goder, således at de opnår den mest gunstige status, har vi forkastet Jarzembowski-betænkningen.

Nicholson
Langt de fleste britiske havne drives kyndigt og har vind i sejlene, fordi private operatører har overtaget dem efter økonomisk trængte lokale myndigheder. Havnene drives nu som fremgangsrige forretninger. Kommissionens forslag om et direktiv, der skal øge konkurrencen inden for havnetjenester i EU, truer med at vende denne udvikling.
Det vil gøre de britiske havne sårbare over for overtagelser i lighed med Electricité de Frances overtagelser af forskellige el-selskaber.
Det vil medføre unødvendigt bureaukrati for det i forvejen stærkt konkurrencedygtige og fremgangsrige britiske havnemarked.
Det vil være en trussel mod britiske havnes selvstændige, kommercielt baserede og tilskudsfrie natur.
Jeg ser gerne, at private havneoperatører undtages fra direktivets anvendelsesområde.

Piétrasanta
Bringning af skibe til og fra kajplads er en service af almen interesse anerkendt af en dom afsagt af EF-domstolen i Luxembourg den 18. juni 1998.
Inden for denne ramme kan bringning af skibe til og fra kajplads kræves af havnemyndigheden for at afhjælpe ethvert sikkerhedsmæssigt problem, og dette uden forpligtelse til aflønning.
Bringning af skibe til og fra kajplads sikrer alle fartøjer en ensartet servicekvalitet takket være et meget indgående kendskab til den havn, den sikrer sin service i.
Denne permanente service, personalets arbejdsmæssige kvalifikationer, opretholdelsen af de lokale forskelle, den væsentlige rolle, som bringning af skibe til og fra kajplads spiller inden for havne- og søfartssikkerhed, gør denne aktivitet til et væsentligt og afgørende element for beskyttelsen af miljøet. Forringelsen af handelsflåden i sit hele og den mere og mere åbenlyse overdrevne drift af skibe med besætning, der ofte er fejl ved, viser, hvor meget de, der bringer skibe til og fra kajplads, i de kommende år kommer til at spille en væsentlig rolle på grund af deres store tekniske viden forbundet med et indgående kendskab til deres arbejde.
Derfor skal bringning af skibe til og fra kajplads samt losning udelukkes fra EU-direktivet, og det er grunden til, at Verts/ALE-Gruppen har stemt for ændringsforslag 66 og 67 i denne betænkning.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, det er klart, at den europæiske havnepolitik med indførelsen af havnepakken har fået et nyt incitament. Betænkningen om markedsadgang for havnetjenester har skabt stor røre i Parlamentet, ikke mindst fordi Kommissionens forslag især drejer sig om konkurrence i havnene. Man har helt udeladt Parlamentets ønske fra 1997 om at udarbejde en regelramme for konkurrence mellem havnene. I den forbindelse blev der anmodet om klare spilleregler med hensyn til finansiel gennemskuelighed og statsstøtte i havnesektoren.
VVD-medlemmerne i ELDR-Gruppen slår til lyd for at sikre mere gennemskuelighed i forbindelse med statsmidler i havne og anmoder Kommissionen om, før ikrafttrædelsen af nærværende direktiv, at stille et forslag herom. Ellers er spørgsmålet, om direktivet har en merværdi for de europæiske havne og brugere.
Inden for min gruppe er der forskellige meninger om, hvilke tjenester der skal omfattes af direktivet. VVD støtter ordføreren i at begrænse det til de teknisk-nautiske tjenester. Lodstjenester hører efter vores mening dog hjemme i direktivet. Lasthåndteringstjenester er på grund af deres karakter bundet til jorden og hører ikke hjemme i dette direktiv. Desuden skal havneforvaltere og brugere investere relativt meget i infrastruktur og suprastruktur. Udlicitation af lasthåndtering vil især føre til bureaukratisk besvær. Denne administrative byrde står ikke i forhold til det tilsigtede resultat og skaber usikkerhed hos de investerende myndigheder. Det overlapper endvidere kommunernes byplanlægningskompetence, som de fleste havne i Nederlandene fortsat er underlagt. VVD er imod medtagelsen af lasthåndteringstjenester i dette direktiv.

Vlasto
Jeg vil gerne lykønske ordføreren for det arbejde, han har udført om dette meget følsomme emne. I modsætning til, hvad vi er vant til, har skellene ikke været politiske, men nationale, og det kompromis, vi er kommet frem til, viser sig som helhed at være positivt.
Dette direktiv var nødvendigt, idet åbningen for konkurrencen for serviceydelser til skibe skal ske, og de europæiske havne har brug for et europæisk regelsæt for serviceydelser til skibe.
Hvis man fremmer konkurrencen, er det nødvendigt at gøre det inden for en passende ramme. Der skal dog tages hensyn til hver aktivitets forskelle. Jeg tænker i særdeleshed på losning og bringning af skibe til og fra kajplads, der af sikkerhedsmæssige årsager skal fortsætte med at høre ind under havnemyndigheden.
Denne forvaltningsmetode fungerer fint i Frankrig, og selv om der åbnes op for konkurrencen for disse aktiviteter i andre EU-lande, er jeg for, at de i dag udelukkes fra direktivets anvendelsesområde. Vi står over for serviceydelser til skibe af almen interesse. Hvis man fastholder disse tjenesteydelser inden for direktivets anvendelsesområde, mister begrebet havnemyndighed sin betydning.
Til gengæld godkender jeg liberaliseringen af godsbehandling, for vi står her over for en serviceydelse af handelsmæssig karakter, og åbningen for konkurrencen burde udmunde i flere arbejdspladser i havnene.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg har støttet de ordninger, der fremmer en større gennemsigtighed af de økonomiske relationer mellem havnene og medlemslandene. Af hensyn til den juridiske sikkerhed og den loyale konkurrence mellem de europæiske havne bør den støtte, der udbetales af de nationale myndigheder, kunne blive kontrolleret mere.
Betænkning af Berenguer Fuster (A5-0359/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for reguleringen af forsikringsmæglervirksomhed. Jeg vil benytte lejligheden til at give udtryk for ønsket om, at EU også snart regulerer mæglingen af den offentlige sikring. "Hvilken offentlig sikring?", vil De så spørge, hr. formand. Den offentlige sikring, det er naturligvis den sociale sikring og sygesikringen. Også på disse områder har borgerne ret til at få korrekt information om, hvad den offentlige sektor tilbyder dem, når de bliver pensionister, og hvor meget de skal betale nu, hvor de er arbejdstagere, for at kunne få pension i fremtiden.
Desuden burde man i hele Europa også regulere arbejdstagernes og pensionisternes information om deres pensionsrettigheder og forbedre denne information på enhver tænkelig måde.

Kauppi
Grænseoverskridende forsikringsvirksomhed øger forbrugerens muligheder for at vælge mellem forskellige forsikringsudbydere. Det foreliggende forslag til direktiv muliggør nu, at registrerede forsikringsmæglere også kan arbejde i andre medlemsstater. Ved sit valg mellem forskellige udbydere skal unionsborgeren dog kunne stole på, at vi europæiske lovgivere garanterer forbrugerbeskyttelsen ved at sikre, at forsikringsmæglerne har et højt fagligt niveau.
Betænkningen, som vi i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har udarbejdet om direktivet om forsikringsmæglervirksomhed, er generelt set tilfredsstillende. Vi sikrer, at forsikringsmægleren besidder den fornødne generelle, erhvervsmæssige og faglige kundskab og kunnen, erhvervsansvarsforsikring eller tilsvarende garanti og tilstrækkelig finansiel kapacitet. Forsikringsmægleren skal desuden have et godt omdømme og må ikke være erklæret konkurs.
Samtidig skal vi dog sikre, at EF-reglerne ikke medfører unødigt bureaukrati. Vores udvalg er kommet med mange ændringsforslag, som efter eksperternes mening klart rationaliserer direktivet og giver medlemsstaterne mulighed for at vælge løsninger, hvor der tages hensyn til nationale forhold. Vi har opnået kompromiser, som majoriteten af medlemsstaterne også ser ud til at hælde til i Rådet.
Det er vigtigt, at personer, der ikke har forsikringsmæglervirksomhed som hovederhverv, ikke er omfattet af direktivet. Her mener jeg specielt de rejsearrangører, som tilbyder deres kunder rejseforsikringer som et led i en rejsepakke. Disse er en stor hjælp for kunderne og er f.eks. i Finland overvåget af myndighederne. Ofte omfatter rejseforsikringer også ulykkesforsikringer, som indebærer ydelser i tilfælde af død. Det må præciseres, at sådanne forsikringer ikke er livsforsikringer i henhold til direktivet.
Det var sikkert mere fordelagtigt, hvis direktivet ikke omfatter de mæglere, som handler under forsikringsselskabets fulde ansvar, eller hvis virksomhed forsikringsselskabet efter den nationale lovgivning er ansvarligt for, og som selskabet tilbyder en relevant uddannelse til. For selv om det desværre har været umuligt helt at fritage forsikringsmæglere, der handler på accessorisk basis under selskabets ansvar for at blive omfattet af direktivet, har det dog været godt at kunne slække på registreringspligten, som udvalget har foreslået.
Forholdet mellem ændringsforslag 14 og ændringsforslag 13 samt 6 forbliver uklart, fordi det i ændringsforslag 14 tillades, at f.eks. rejse- og dyreforsikringer ikke er omfattet af direktivet, når forsikringsmæglerne, der formidler pågældende forsikringer, ved andre punkter kun skal fritages for registreringspligt.
Hvis det endnu er muligt at komme med forslag, vil jeg foreslå, at ændringsforslag 18 og 22 udelades. Bankformidlet forsikringsvirksomhed er samme form for forsikringsmæglervirksomhed som de andre og behøver ikke at have egne bestemmelser.
Betænkning af Caudron (A5-0376/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, hvad er den subsidiaritet, som man taler så meget om i EU, for noget? Her vil De svare mig, hr. formand, at subsidiaritet betyder, at man skal handle på EU-plan, når dette giver alle de europæiske borgere de største fordele. Hvordan skal vi så foretage den videnskabelige forskning i EU? Med 15 forskellige projekter i 15 forskellige lande, som fremover bliver til 15 plus de 12 ansøgerlande, det vil sige 27 lande? Eller ville det ikke være bedre med én fælles forskningsfond? Hvad er bedst - at træffe én samlet beslutning om, hvordan alle de 27 medlemsstaters penge skal bruges - nemlig de 15 nuværende medlemsstaters og de 12 ansøgerlandes - eller at lade der være 27 forskellige udgiftsposter? Vi bør beslutte os til, at der skal være én fælles europæisk forskningsfond.

Schierhuber
Hr. formand, jeg har stemt mod betænkningen, da delresultaterne af afstemningen er uforenelige med min personlige indstilling til etik og moral. Desuden er det uforståeligt for mig, at der kun er marginale tiltag, hvad angår forskningen i land- og skovbrug, selv om det netop på dette område er uomgængeligt for land- og skovbrugets fremtid at fastsætte nødvendige forskningsprioriteter!

Bordes, Cauquil og Laguiller
Denne betænkning placerer sig i lige linje med EU-institutionernes politik, dér hvor den lægger vægt på hjælpen til arbejdsgiverne under påskud af forskning, og hvor den sigter mod at knytte tættere bånd mellem forskning og private interesser, selv om den af og til skjuler det under en modebeklædning, om den så er økologisk eller regionalvenlig.
Denne betænkning er heller ikke fritaget for eftergivenhed over for visse oplysningsfjendske idéer, om de så er religiøse eller ej. Med hensyn til budgettet for det sjette rammeprogram straffer det økonomisk visse forskningsenheder, hvis arbejde ikke skønnes højt prioriteret, eftersom det ikke er rentabelt på kort eller mellemlang sigt for den private sektor.
Den eneste grund til, at vi har stemt for denne betænkning, er, at vi ikke vil skade visse forskningsretninger, som den støtter, og som går i retning af videnskabelige, medicinske eller teknologiske fremskridt, og vi vil heller ikke risikere at fratage forskerne i den offentlige sektor de finansieringer, de har brug for.
Og vi har ligeledes vedtaget alle de ændringsforslag, der kunne udgøre et fremskridt i forhold til den nuværende situation.

Damião
Trods den indsats, som ordføreren og flertallet af medlemmerne i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har ydet, er der ikke sikret ikke-diskriminering af lande og regioner, hvis virksomhedsstruktur gør, at de, selv om der findes videnskabelige ressourcer, ikke kan deltage i programmer, der skal sørge for hurtig overførsel af viden inden for teknologisk innovation.
EF-traktatens bestemmelser til fremme af samhørighed kommer til kort over for den konkurrence, som vil gøre sig gældende. Lissabon-strategien havde som mål fuld beskæftigelse og indsats mod udstødelse, ikke det modsatte. Hvis de ringest stillede regioner ikke delagtiggøres i viden og deltager i programmerne, vil de blive sat uden for den økonomiske og sociale konvergens.

Grossetête
Jeg har stemt for denne betænkning.
Jeg har i lang tid støttet forskningsindsatsen på EU-plan. Derfor glæder jeg mig over den vilje, som Parlamentet lægger for dagen til at skabe og udvikle dette fællesskabsområde, hvor der hersker indbyrdes disciplin.
Bl.a. i Frankrig konstaterer vi et foruroligende fald i antallet af forskere. På grund af skuffende indenrigspolitik rejser de mest kompetente ofte ud af landet og kommer kun alt for sjældent tilbage. Derfor gør den ordning, der er omfattet af denne betænkning, og som vedrører forskernes bevægelighed og hjælp til at komme tilbage, det muligt, håber jeg, at afhjælpe visse regeringers svigten.
At stimulere forskningen, det er også at sikre en uafhængig uddannelsespolitik ved at støtte sig til den kompetence, der findes i EU.
Hvis lovgiverne får til opgave at tilrettelægge forskningen, er der risiko for at lukke den inde i en for snæver bås. Derfor må forskningens EU favoriseres, og arbejdet med bioteknologi, der repræsenterer fremtiden, bør fremmes. Ligeledes skal der på en gang gives støtte til den grundlæggende forskning i EU, der befinder sig i hjertet af vores industriers konkurrencedygtighed, og de mange arbejdsopgaver, der udføres af de små og mellemstore virksomheder, hvis nødvendige bidrag til opdagelse og fornyelse vi kender.
Forskning vedrører ligeledes europæernes dagligdag, og alle de højt prioriterede områder som fødevaresikkerhed, bekæmpelse af store farer og forbedringen af folkesundheden viser viljen til at forene forskning og velvære.
Jeg kommer ligeledes med stor tilfredshed ind på den støtte, der foreslås at bibringe udviklingen af forskning inden for børnesygdomme, der er et område, hvor de nationale politikker ofte har fejlet. Det er grunden til, at jeg venter på, at Kommissionen kommer med nogle forslag om børnemedicin.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Forskning og udvikling er af afgørende betydning for, at Europa kan blive et kontinent præget af økonomisk vækst og velfærd. Den internationale konkurrence, ikke mindst fra USA, øger behovet for nye og forstærkede forskeraktiviteter. Kommissionen har i sit forslag til sjette rammeprogram identificeret flere vigtige problemer og forskningsområder, som Europa skal satse på. Selvfølgelig er det vigtigt, at Europas forskere samarbejder, og at forskningsaktiviteterne til en vis grad koordineres. Det er også af stor vigtighed, at vi ikke kun fremmer forskernes fysiske mobilitet, men også letter spredningen af forskningsresultater.
Det, som bekymrer os, er, at rammeprogrammet indebærer en betydelig centralisering af forskningen. Der satses mange ressourcer på få udvalgte områder. Dermed styres forskningen på en uheldig måde, da medlemslandenes egne forskningsorganer vil blive styret af Kommissionens prioriteringer. For små lande med et begrænset forskningsbudget risikerer EU dermed at blive hovedfinansier for forskningen, hvilket skaber en uheldig centralisering.
Som liberale hylder vi princippet om fri forskning. Den frie forskning har fra et effektivitetssynspunkt vist sig at være den politisk styrede forskning langt overlegen. Det samfund, der giver forskerne stort spillerum, når det handler om at vælge materialer og metoder, opnår i det lange løb bedre resultater end det samfund, hvor politikerne angiver retningen. Den principielle idé om den frie informationssøgning har gennem århundreder præget forskningen i Europa stærkt. Højskoler og universiteter spiller en vigtig rolle i samarbejdet med den offentlige sektor og erhvervslivet, men deres vigtigste opgave skal ikke være at tage imod ordrer fra disse.
Vi mener, at det sjette rammeprogram skaber en alt for stor centralisering af den frie forskning. Vi har derfor valgt at undlade at stemme for Caudron-betænkningen.

Montfort
Som medlem af Industri- og forskningsudvalget og af Det Midlertidige Udvalg om Humangenetik (Bioetik) har jeg fundet denne betænkning særligt vigtig, under dets to hovedaspekter:
betingelserne for støtte ydet til forskning i EU og
den etiske ramme, som Europa-Parlamentet foreslår at opstille, for at den kan blive realiseret.
Som det fremgår af ændringsforslagene, har det væsentligste i denne forhandling koncentreret sig om den del, der omhandler den "etik", der bruges ved bioteknologi.
I det omfang, at størstedelen af stemmerne har tilladt at gøre mennesket til et instrument, via tilladelse til brug af menneskeembryoner, i det foreliggende tilfælde undfanget i forbindelse med "behandling af sterilitet" ved in vitro-befrugtning, til skade for fremme af menneskets integritet og værdighed, mener jeg, at den etiske ramme, der af flertallet er fastholdt under førstebehandlingen, giver et negativt billede af hele betænkningen og herunder de tekniske foranstaltninger.
For at opsummere mener jeg, at de såkaldte "etiske" ordninger, på trods af gode tekniske foranstaltninger, skader hele betænkningen ved ikke at respektere mennesket.

Moreira da Silva

Det ville derfor være forkert, hvis lovgiverne, fordi de i den grad ønsker at give grønt lys for denne teknik, undlod at lovgive bredt og med en længere tidshorisont (hvilket på et område præget af så hurtig udvikling er så meget desto mere påkrævet) og derved gav videnskaben og industrien det signal, at man bør vælge at udvikle teknikker, hvor der - selv om nogle af disse er lidet udviklede og meget dyre (f.eks. manipulation af voksne celler) - stadig foreligger et omfattende udnyttelsespotentiale. Vi må ikke undlade at kæmpe for, at der kommer teknikker, som rummer de fordele, som manipulering af menneskelige embryoner har, men ikke indebærer samme etiske spørgsmål.
På den anden side ville skabelse af embryoner gennem overførsel af cellekerner lette kloning med henblik på reproduktion (generelt betragtet som forkasteligt).
Juridisk går jeg derfor ind for, at EU forbyder skabelse af menneskelige embryoner ved kloning (såvel til terapeutiske formål som med henblik på reproduktion). Der bør dog være to undtagelser fra dette forbud, nemlig overskydende embryoner og de 64 disponible cellelinjer. Med hensyn til forskningens finansiering og særlig inden for det sjette rammeprogram (som Caudron-betænkningen omhandler) mener jeg, at Fællesskabets finansiering bør prioritere forskning, der anvender voksne kimceller til terapeutiske formål.

Sacrédeus
Caudron-betænkningen tager stilling til, hvilke prioriteringer og inden for hvilke rammer vi skal udføre forskning i Europa, finansieret af fællesskabsmidler fra det sjette rammeprogram.
Som kristelig demokrat mener jeg, at vi har brug for etiske rammer i samfundet. Der skal også være etiske rammer for forskningen. Det mest grundlæggende af disse aspekter er respekten for menneskeværdigheden. Hvor behjertet målet end kan være, retfærdiggør det ikke, at vi bruger mennesker som middel.
Forskning, hvor der anvendes stamceller fra embryoner, er etisk meget kontroversiel og desuden forbudt i fire medlemslande. Dette er ikke tilfældet, når det handler om anvendelsen af stamceller fra voksne. Det er derfor min hensigt, at forskning, som bruger stamceller fra voksne, bør prioriteres, mens den etisk dybt kontroversielle forskning i stamceller fra embryoner ikke skal tildeles midler fra rammeprogrammet. Det forhindrer ikke nationale regeringer i inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet at vælge at støtte forskningen.
Midlerne fra rammeprogrammet er trods alt begrænsede. Vi tvinges til at foretage prioriteringer. Her bør vi ikke støtte forskning, som rent etisk er så kontroversiel, og som desuden åbenbart strider mod flere medlemslandes lovgivning. Jeg har derfor valgt at støtte ændringsforslag 334, som jeg selv underskrev, hvor det i punkt 4 siges, at
"forskning i stamceller fra embryoner ikke skal finansieres med fællesskabsmidler, da medlemsstaterne er uenige i dette spørgsmål".

Van der Laan
En række nederlandske kolleger har i medierne påstået, at Den Liberale Gruppe ikke vil sætte etiske grænser for videnskabelig forskning. At det ikke er rigtigt, fremgår af vores stemmeadgivning.
For det første kommer det vedtagne ændringsforslag 41 fra liberal side. Heri kræves det, at der både ved gennemførelsen af programmet og ved resultaterne skal holdes fast ved etiske grundprincipper såsom beskyttelse af menneskets værdighed, af personoplysninger og privatlivet. Med hensyn til stamcelleforskning skal retningslinjerne fra Den Europæiske Stiftelse for Videnskabs etiske udvalg overholdes.
Endvidere ville vores grupper stemme for ændringsforslag 22 fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. På den måde kommer forskningsaktiviteter med sigte på kloning af mennesker til forplantningsformål samt dannelsen af menneskelige embryoner til forskningsformål og eugeniske ændringer i arvematerialet ikke i betragtning for finansiering.
Desværre er den restriktive tekst i ændringsforslag 322 blevet vedtaget, hvorved også terapeutisk kloning udelukkes. Det er beklageligt, fordi netop terapeutisk kloning giver reelle muligheder for Alzheimer-, Parkinson-, diabetes- og aids-patienter. Derfor undlod vi at stemme ved den endelige afstemning.
Betænkning af Caudron (A5-0355/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, da jeg var meget ung - jeg har vel været en 10-11 år - fik jeg en dejlig illustreret bog af Walt Disney forærende. Den hed "Vor ven atomet" og var illustreret på den glimrende måde, som Walt Disney plejede at illustrere sine værker - det kan vi godt kalde dem - på. Disse værker er efterhånden kendt i hele verden. Jeg var fascineret af denne videnskabsbog, som forklarede tingene så godt for et ungt menneske som mig. Siden da har jeg været tilhænger af atomkraft, og derfor stemte jeg for denne betænkning, ikke mindst fordi den fremmer undersøgelser og forskning inden for atomkraftssektoren i Europa, som vi efter min mening burde fremme yderligere.

Raschhofer
Hr. formand, jeg betragter Euratom-traktatens udløb som en mulighed for at tage afsked med atomkraft i Europa. I dagens afstemning om Euratom-programmet blev den fortsatte finansiering af forskningen i atomkraft dog vedtaget. Det hedder bl.a. i ændringsforslag 12, at forskning i sikkerheden omkring de nuværende reaktorer med prioritering af reaktorer i ansøgerlandene samt reaktorer af den nye generation skal støttes. Altså sikkerheden omkring fremtidige atomkraftværker. Forskningen skal bruges til fordel for ikke-nukleare energikilder, især vedvarende energikilder, for dermed at bidrage til det gradvise ophør af atomkraft i Europa. Derfor har vi i dagens afstemning ikke kun afvist ændringsforslag 12, men hele Euratom-programmet.

Titley
Jeg bifalder meget Caudron-betænkningen, som anbefaler en ændret fordeling af midlerne i Kommissionens forslag om et forskningsbudget på 16 milliarder euro. Det er på høje tid, at programmets dagsorden for sundhedsforskning udvides til også at omfatte mere almindelige sygdomme. De fleste mennesker har, enten på nært hold eller perifert, været i berøring med sygdomme som kræft, degenererende sygdomme og hjerte-kar-sygdomme. Ved at støtte forskningen i disse sygdomme viser EU, at det beskæftiger sig med almindelige sager, der påvirker almindelige menneskers liv. De etiske, retlige og sociale aspekter vedrørende forskningsspørgsmål spiller en stadig større rolle, og er måske lige så vigtig som selve forskningen. Derfor viser udvalget med sit forslag om støtte til disse områder, at det er opmærksomt på den betydning, som disse nye emner tilægges.
Ønsket om at tildele midler til informationssamfundet viser en ægte vilje til at fremme EU's erklærede mål, som blev præsenteret på topmødet i Lissabon, også kaldet dot-com-topmødet, om at gøre EU til en af mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomier i verden. Der er ingen anden mulighed. Hvis EU ønsker at blive en mere troværdig global aktør i den nye økonomi og informationssamfundet, skal EU hurtigst muligt investere en klækkelig sum penge i dette område.
Endelig skal tildelingen af midler til forskning altid ske under hensyntagen til miljøet. Ved at afsætte midler til forskning i vedvarende energi viser betænkningen, at den er både afbalanceret og miljømæssig fornuftig.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.51 og genoptaget kl. 15.00)

Sterckx
Fru formand, ved eftermiddagens afstemning er der desværre opstået en del forvirring i vores gruppe i forbindelse med Jarzembowski-betænkningen. Gruppens holdning var, at vi skulle stemme imod, hvis lasthåndtering ikke blev medtaget i direktivet. Vi troede, at det var tilfældet, men det var det ikke. Derfor var der en del forvirring. Det var gruppens hensigt at støtte betænkningen ved den endelige afstemning og ikke stemme imod, sådan som vi har gjort, og jeg anmoder om, at det medtages i protokollen.

Formanden
Hr. Sterckx, vi tager meget gerne Deres gruppes vilje til efterretning.

Den internationale situation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den internationale situation.
Jeg giver straks ordet til formanden for Rådet, fru Durant.

Durant
Fru formand, mine damer og herrer, som De ved, har det internationale samfund siden attentaterne den 11. september befundet sig i en alvorlig krisesituation. Formålet med mit indlæg er at gøre en form for status over denne situation og informere Dem om de initiativer, der er blevet taget, og som vil blive udviklet af Rådet. Mit indlæg vil således koncentrere sig om Afghanistan, som er brændpunktet i den aktuelle krise, men jeg vil ligeledes beskæftige mig med situationen i Mellemøsten.
Med hensyn til Afghanistan, der befinder sig i en nødsituation, har Rådet reageret med beslutsomhed og klarhed. På sine møder den 21. september og 19. oktober fastlagde Det Europæiske Råd følgende ramme for EU's aktiviteter: For det første solidariteten med USA og en støtte til aktiviteter i form af et legitimt forsvar og i overensstemmelse med resolution 1368 vedtaget af FN's Sikkerhedsråd under den forudsætning, at det drejer sig om målrettede aktioner, der sigter på at skåne civilbefolkningen. For det andet et bidrag til koalitionen imod terrorisme oprettet i FN's regi. Trojkaen besøgte i slutningen af september Pakistan, Iran, Saudi-Arabien, Syrien og Egypten, hvor den i øvrigt mødtes med lederne af Den Arabiske Liga. For nylig har den gennemført en rundrejse til de centralasiatiske lande. Topmøderne EU-Rusland den 3. oktober og Europakonferencen den 20. oktober gav mulighed for at drøfte den indsats, der skal ydes på internationalt plan. Generalforsamlingens møde i november vil på ny give mulighed for at styrke denne koalition.
Helt konkret har EU givet udtryk for sin strategi i Afghanistan samlet i fem hovedpunkter. Disse består af en prioritering af den humanitære nødhjælp, FN's centrale rolle, en stræben efter at opnå en varig og retfærdig intern politisk løsning, det vigtige i en genrejsningsplan for landet og endelig nødvendigheden af at give stabiliseringsplanen en regional dimension. Det skal bemærkes, at disse fem grundelementer helt klart er blevet godkendt af Rådet (almindelige anliggender) den 17. oktober i Luxembourg og på det uformelle topmøde i Gent den 19. oktober.
Hvad angår den humanitære nødhjælp, er der indtil nu mobiliseret ca. 320 millioner euro til hjælp til flygtninge og hjemløse og til at afhjælpe hungersnøden. Den største vanskelighed består i at få adgang til de nødlidende befolkningsgrupper, hvilket kræver et tæt samarbejde med Afghanistans nabolande. Formandskabet har taget forskellige initiativer i den forbindelse. Med hensyn til mobilisering og distribuering af hjælp er der sørget for en tæt koordination mellem medlemsstaternes samarbejdsorganisationer, ECHO og de forskellige internationale humanitære organisationer, hvad enten det drejer sig om FN's højkommissariat for flygtninge eller verdensprogrammet for fødevarebistand uden at glemme ICRC og de mange ngo'er.
For det andet FN's centrale rolle. EU anerkender FN som den eneste organisation med international legitimitet til at søge en intern politisk løsning. FN's rolle vil ligeledes være afgørende med hensyn til at iværksætte en genrejsningsplan for landet. EU støtter sig således til generalsekretæren og dennes repræsentant for Afghanistan i alle deres bestræbelser. EU er endvidere specielt opmærksom på den plan, der netop er blevet fremlagt af FN's generalsekretariats særlige repræsentant, hr. Brahimi. Rådet vil finde den bedste metode til at bidrage til gennemførelsen af denne plan.
Hvad angår den interne politiske løsning, er det vigtigt for EU, at de fremtidige afghanske myndigheder bliver valgt af afghanerne, at de repræsenterer de tilstedeværende etniske grupper, samt at de respekterer og fremmer menneskerettighederne, de humanitære rettigheder og retsstaten generelt, at de endelig afviser ethvert samarbejde med terrorismen, og at de opretholder harmoniske forbindelser med nabolandene og på den måde bidrager til en generel stabilisering. EU foretrækker på nuværende tidspunkt ikke at udtale sig åbent til fordel for den ene eller den anden løsning, idet det overlader dette arbejde til FN's generalsekretariats særlige repræsentant og afghanerne selv.
Med hensyn til genrejsningsplanen finder EU i forbindelse med den interne politiske udvikling i Afghanistan, at det haster med at udarbejde en sådan plan for landet. Det ønsker at blive tilknyttet denne plan på samme måde som en lang række andre aktører, herunder donorlande og internationale organisationer. Det mener i øvrigt, at det drejer sig om et langsigtet arbejde, der indebærer et langtidsengagement for alle, der deltager i planen.
Hvad angår den regionale strategi, finder EU, at ingen form for fred i Afghanistan er mulig, medmindre man angriber problemet på regionalt plan. Det handler derfor med andre ord om at overbevise Afghanistans nabostater samt andre magter i området om, at fred i dette land også vil være til deres fordel. Der må tages legitimt hensyn til disse staters prioritering af sikkerhed for at undgå en fortsættelse af den indblanding udefra, der så ofte har undermineret Afghanistan og holdt landets interne konflikter ved lige.
EU anser følgende lande og internationale organisationer for at være afgørende elementer i enhver regional strategi i det afghanske spørgsmål: Pakistan, Iran, Indien, Usbekistan, Tadsjikistan, Turkmenistan, Kina, Rusland og Den Islamiske Konference.
Jeg kan naturligvis ikke undgå at komme ind på den aktuelle situation, der netop i disse dage har udviklet sig lynhurtigt med indtagelsen af Mazar-i-Sharif og Kabul. Begivenhederne dokumenterer, at Taleban-styret og terroristernes netværk gradvist er i gang med at miste kontrollen med Afghanistan. De er endvidere et skridt på vejen frem mod den internationale koalitions mål, som netop er at udslette dette netværk.
I disse timer, der er afgørende for Afghanistans fremtid, mindede rådsformanden, hr. Verhofstadt, i går om Rådets holdning, der giver udtryk for, at der aldrig bliver opnået stabilitet i dette land, medmindre der indsættes en stabil, legitim og demokratisk regering, der repræsenterer alle de etniske grupperinger. Det vil også være bedst, at denne regering fuldt ud overholder menneskerettighedsprincipperne.
Han mindede endvidere om, at det er op til FN at spille en central rolle med hensyn til at hjælpe afghanerne med at danne en regering. Unionen agter at støtte FN's planer i denne retning og anmoder indtrængende Den Nordlige Alliance om uden forbehold at bidrage til denne indsats. Unionen holder sig i øvrigt parat til at hjælpe Afghanistan med at udforme og gennemføre en omfattende genrejsningsplan, der er en uomgængelig måler for fredsprocessen. Dette projekt ændrer på ingen måde den vægt, der lægges på den humanitære nødhjælp, som de afghanske befolkningsgrupper mere end nogensinde har behov for.
Formanden for Det Europæiske Råd har endelig stået fast på den regionale dimension i det afghanske spørgsmål. Selv om det er indlysende, at afghanerne selv bør beslutte, hvem der skal regere dem i fremtiden, er det ikke desto mindre nødvendigt, at alle lande i regionen kan føle sig beroliget ved en ny afghansk regering. Det er ud fra denne tankegang, at formanden for Det Europæiske Råd sammen med formanden for Kommissionen nu vil indlede besøg i Indien og Pakistan henholdsvis den 23. og 24. november.
Endelig er EU stadig meget bekymret over situationen i Mellemøsten. Volden og manglen på tillid mellem parterne forhindrer en genoptagelse af den politiske dialog, der bør begynde med gennemførelsen af Tenet-planen og henstillingerne fra Mitchell-rapporten og på længere sigt munde ud i en retfærdig og varig løsning på konflikten baseret på FN's Sikkerhedsråds resolution 242 og 338 samt på principperne fra Madrid og Oslo.
Hvad angår en aktiv diplomatisk strategi, hvad enten det drejer sig om repræsentanter for medlemsstaterne eller Rådet, er Unionen konstant til stede i området. Indsatsen fra den højtstående repræsentant, hr. Solana, den særlige udsending, hr. Moratinos og adskillige europæiske ministre har efter mange dramatiske begivenheder især gjort det muligt at afholde mødet mellem Peres og Arafat den 26. september. Det er desværre ikke lykkedes israelere og palæstinensere at omsætte dette nye forsøg på at bringe en våbenhvile i stand til handlinger.
Euromed-konferencen, der fandt sted den 5. og 6. november i Bruxelles, gav mulighed for en bred udveksling af synspunkter angående stabilitet og sikkerhed i Middelhavsområdet. Den gjorde det bl.a. muligt for hovedpersonerne at gå endnu et skridt længere frem mod at genskabe en dialog på højt plan, hvilket igen på længere sigt kan genskabe den nødvendige tillid til at genoptage forhandlingerne om den endelige status.
Formanden for Det Europæiske Råd samt den fungerende rådsformand rejser igen til Mellemøsten i denne uge. De bliver ledsaget af formanden for Kommissionen og den højtstående repræsentant, hr. Solana, hvis vigtige rolle anerkendes af samtlige parter. Denne mission, der indgår i det mandat, det belgiske formandskab fik på det uformelle topmøde i Gent, giver lejlighed til endnu en gang at minde parterne om EU's klare holdning til de mål, de endelige forhandlinger bør nå. Det betyder for palæstinenserne oprettelsen af en levedygtig demokratisk stat samt en afslutning på besættelsen af deres territorium og for israelerne retten til at leve i fred og sikkerhed inden for internationalt anerkendte grænser.
EU minder endvidere om, at en søgen efter en overordnet og varig fred i regionen kræver, at der bliver taget behørigt hensyn til det israelsk-syriske og det israelsk-libanesiske spørgsmål i konflikten, hvor løsningen bør være inspireret af de samme principper.
Til slut har EU, som De kan se, indtil nu ikke sparet sig i forsøget på at tilnærme synspunkterne i Mellemøsten, og den vil fortsætte ad dette spor, så længe det er nødvendigt. I øvrigt vil EU fortsat tæt følge udviklingen af situationen i Afghanistan og i hele den centralasiatiske region. I forbindelse med den internationale koalition imod terror vil Unionen fortsætte arbejdet med at bekæmpe enhver form for støtte til den internationale terrorisme.

Busquin
Fru formand, fru minister, ærede parlamentsmedlemmer, som De ved, udvikler situationen i Afghanistan sig meget hurtigt. Næsten hver time får vi friske og dramatiske nyheder. Den militære strategi over for talebanerne er en succes. Ikke desto mindre er det vigtigt at holde fast i, at opgaven trods den opmuntrende udvikling de seneste dage langtfra er afsluttet. Det militære element i kampagnen har endnu ikke nået alle sine mål, og vi har hele tiden klart givet udtryk for, at den humanitære og diplomatiske del var afgørende vigtig.
På baggrund af, hvad der er sket, vil det være en fordel at fordoble indsatsen på dette område. Der er i øvrigt grund til at intensivere bestræbelserne på at etablere en bredt funderet regering for det afghanske folk. Som fru Durant netop har understreget, støtter vi kraftigt det arbejde, der udføres af FN under ambassadør Brahimis ledelse. Vi bør endvidere udnytte den nye militære stilling med henblik på at forøge vores humanitære bestræbelser. Kommissionen spiller en aktiv rolle på disse to fronter. I sidste uge mødtes hr. Patten med formanden for Verdensbanken, hr. Wolfensohn, og i denne uge har han haft møde med ambassadør Brahimi i New York.
Kommissionen vil arbejde tæt sammen med Verdensbanken og de øvrige parter for at evaluere behovene og bidrage til genrejsningen af Afghanistan. Kommissionen har ikke på nuværende tidspunkt til hensigt at spekulere i de præcise beløb, der indgår. I første fase bør det internationale samfund evaluere de mest påtrængende behov og i samarbejde med det afghanske folk fastlægge, hvilke behov der reelt er tale om. I mellemtiden bestræber vi os på at sørge for, at støtten på 52 millioner euro tildelt under ECHO-programmet for 2001 og de 22,5 millioner euro, der i 2001 er afsat til hjemløse, når frem til dem, der har behovet. Derudover er vi takket være Verdensfødevareprogrammet i færd med at stille 23,5 millioner euro til rådighed i fødevarebistand, hvilket svarer til 36.300 t, og vi yder 4,5 millioner euro til ngo'erne for at forsyne befolkningen med fødevarer, frø og redskaber, i alt et samlet beløb på ca. 100 millioner euro i støtte i år. Endvidere har vi allerede nu sikret, at dette niveau i det mindste vil blive opretholdt i 2002.
De ved, at Kommissionen ikke har sparet på anstrengelserne siden den 11. september. De er også klar over, at vi i løbet af nogle dage var i stand til at fremlægge nye foranstaltninger til at bekæmpe terrorismen i Europa, specielt en fælles definition på terrorhandlinger, en arrestordre på EU-plan i stedet for det tunge system for udlevering af kriminelle, der for øjeblikket gælder mellem medlemsstaterne, en stramning af bestemmelserne om hvidvaskning af penge samt endelig en juridisk bestemmelse, der gør det muligt hurtigt at fastfryse enkeltpersoners eller organisationers indeståender i hele EU fra og med det øjeblik, det konstateres, at de udgør en potentiel kilde til finansiering af terrorisme. Kommissionen har i øvrigt haft travlt med at indføre tiltag, der forbedrer sikkerheden ved flyrejser, og som spænder fra adgang til cockpitterne til overvågning af bagagen. Parallelt hermed har EU's ministre kollektivt besluttet, at medlemsstaterne bør kunne beskytte luftfartsselskaberne imod de værste følger af den 11. september ved f.eks. at kunne forsikre dem imod terrorhandlinger, hvilket de kommercielle forsikringsselskaber ikke længere tilbyder, samtidig med at man undgår en krig på tilskud, der forvrider konkurrencen.
EU yder ligeledes en massiv humanitær bistand, både i og uden for Afghanistan. Unionen og dens medlemsstater har således allerede mobiliseret omkring 310 millioner euro for at lette det afghanske folks lidelser. Denne indsats, der kun overgås af USA's, er i store træk ukendt, men den har allerede reddet menneskeliv. Endvidere har Kontoret for Humanitær Bistand, ECHO, handlet imponerende hurtigt for at omsætte forpligtelserne til handlinger.
Under formanden Romano Prodis ledelse deltager Kommissionen også i de afgørende diplomatiske bestræbelser, og minister Durant har allerede nævnt de rejser, hr. Prodi vil foretage i løbet af de kommende dage og uger. En sådan aktivitet er et klart bevis på EU's vilje til at udøve et internationalt afbalanceret diplomati. Som De ved, rejste Chris Patten sammen med udenrigsminister og repræsentant for det belgiske formandskab for EU's Råd, Louis Michel, og hr. Solana til Pakistan, Iran, Egypten, Saudi-Arabien og Syrien i dagene umiddelbart efter attentaterne. Overalt fik de den samme besked. Den samlede menneskehed bør stå sammen i bekæmpelsen af terrorismen. De diskuterede nødvendigheden af at styrke samarbejdet i regionen. Unionen tog fra dette øjeblik et vigtigt handelspolitisk initiativ, idet den forbedrede Pakistans eksportadgang til EU, og vi håber meget snart at kunne afslutte en aftale om fri vareudveksling med de seks stater i Golfstaternes Samarbejdsråd. Vi vil i øvrigt snart fremsætte forslag, der sigter på at indgå en handels- og samarbejdsaftale med Iran. Endvidere spiller vi fuldt ud vores rolle i de bestræbelser, der udfoldes for at genstarte fredsprocessen i Mellemøsten, ikke kun med henblik på at yde finansiel støtte til en palæstinensisk autoritet, der plages af enorme vanskeligheder, men også gennem arbejdet med at få gennemført Mitchell-rapporten, som EU er medunderskriver af. Som fru Durant fremhævede det, har både Peres og Arafat i denne uge deltaget i en EU-Middelhavskonference, der blev afholdt i Bruxelles.
Som De kan se, fører EU en fælles udenrigspolitik, men der er ikke tale om en enhedspolitik. Det enkelte land og den enkelte institution udnytter sine egne aktiver og tilbyder sine egne ressourcer i den fælles sags tjeneste. Forskellige medlemsstaters beslutsomme handlinger har styrket den fælles indsats og omvendt. At medlemsstaterne tager selvstændige initiativer, især i en krisesituation, er ikke et tegn på Unionens nederlag, men derimod en illustration af dens iboende natur.
Til slut kan jeg sige Dem på Kommissionens vegne, at vi alle er bevidste om, at begivenhederne den 11. september har ændret tingenes tilstand, og vi har erkendt, at attentaterne imod New York og Washington repræsenterer et angreb, ikke blot på USA, men ligeledes på ethvert frit og åbent samfund. Truslen er en fælles trussel, og det er grunden til, den kræver et samordnet modspil. EU og især Europa-Kommissionen bidrager fuldt ud til at opnå dette mål, og vi har til hensigt at gå frem ad denne vej.

Poettering
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, i forgårs styrtede et fly ned over New York, og vi holdt alle vejret på ny, fordi vi frygtede, at der igen var tale om et terrorangreb. Gudskelov var det ikke noget terrorangreb, selv om hændelsen alligevel var forfærdelig. Men denne formodning i mandags viser dog, at terrorismen påvirker vores liv, og at vi ikke bare må gå over til dagsordenen. Derfor skal vi sige, at vi betragter terrorisme som en enorm udfordring, en åndelig, politisk, økonomisk og også militær udfordring. Jeg bifalder det, De har sagt, fru rådsformand. Det er identisk med de stikord, jeg har skrevet ned: Man skal eliminere terrornetværkene. Det handler det også om i Afghanistan nu. Vi har jo set billederne, billederne af glæde i Kabul, men også af de døde, som klart er blevet massakreret, og vores krav til Den Nordlige Alliance, som har stået under ledelse af Ahmad Shah Massoud, som vi kunne byde velkommen her i april, en ansvarlig personlighed, lyder, at den skal forholde sig således i Afghanistan, i Kabul, at den er en god repræsentant, også for menneskeværdigheden og en bedre fremtid for dette hårdt prøvede land.
Det, som vi har brug for nu - og her er jeg enig med rådsformanden - er handling fra FN's side. Det er godt, at vores amerikanske venner integrerer FN på denne måde. Men det, vi også har brug for, og her skal EU spille en vigtig rolle, er en alliance, en koalition for genopbygning af Afghanistan. Vi må ikke begå den samme fejl som i 1980'erne og 1990'erne, nemlig at vi lader Afghanistan alene, vi skal derimod hjælpe Afghanistan.
EU's rolle, fru rådsformand, er snarere trist i hele denne konflikt. Naturligvis er de militære spørgsmål først og fremmest nationale spørgsmål. Vi er endnu ikke nået så vidt, at vi som europæere virkelig optræder i fællesskab på dette område. Men det, som nogle lande i EU har præsteret i de sidste uger, finder jeg meget pinligt. Der har først været mødet mellem de tre i anledning af rådsmødet i Gent, og så har der været mødet i London. Jeg må sige til Dem, at jeg syntes, det var pinligt. Vi har ikke nogen selvudnævnte chefer i EU, men vi har et EU med et rådsformandskab og med en Kommission. I London inviterede personerne inklusive rådsformanden sig selv, hvilket jeg fandt særligt pinligt. I London var Storbritannien, Frankrig, Italien, Spanien, Tyskland, Nederlandene og det belgiske formandskab repræsenteret. Grækenland, Portugal, Østrig, Finland, Sverige, Luxembourg, Irland og Danmark var ikke repræsenteret. Jeg ville have ønsket, at det belgiske formandskab - og jeg har en meget positiv indstilling til dette formandskab, netop også til premierminister Guy Verhofstadt - havde protesteret mod et sådant møde, for det ville have været rådsformandskabets opgave at invitere til et sådant møde og ikke at bede om en invitation, således at man også kunne være med i London. Jeg håber, at vi får andre fremgangsmåder i fremtiden, og at det ikke endnu en gang fører til en sådan splittelse i EU.
Man skal naturligvis også lære af sine fejl. Jeg håber, at man lærer af disse fejl nu. For vores gruppe er det afgørende, at det handler i fællesskab og ikke kun på regeringssamarbejdsplan. Vi ønsker et fælles Europa og forventer også beslutsom og modig handling fra rådsformandskabets side. Vi står bag rådsformandskabet, hvis det handler sådan, men også bag Kommissionen. Hr. Busquin, jeg opfordrer også Kommissionen, dets formænd og hele kollegiet til følgende: Gør Europas stemme tydelig! Kommissionen skal blande sig, den skal sige sin mening, og den må ikke blot acceptere tingene, hvilket vi har set i de sidste uger og måneder. Vi har en chance, hvis vi selv er beslutsomme, og jeg kan sige Dem på vores gruppes vegne, at vi helt afgjort vil støtte både rådsformandskabet og Kommissionen, hvis EU's fællesskabsinteresse gøres tydelig. Det vil vi gerne opfordre Dem til. Hvis De gør det, har De os på Deres side!

Barón Crespo
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, godt to måneder efter angrebene den 11. september har vi alle sammen, også USA, forstået, at det for at bekæmpe den globale terrorisme er nødvendigt at formulere en politik med mange dimensioner: den militære, den sikkerhedsmæssige, den efterretningsmæssige, den humanitære og tillige den kulturelle og andre. Og at have en fælles vilje, nemlig viljen til koalition med FN som referenceramme eller grundlag.
De seneste dages nyheder bekræfter, at der er et spirende håb i Afghanistan, og der er noget, som bør være helt klart: De første ofre og de første gidsler for terrorismens aggressive fundamentalisme har været afghanerne, og især kvinderne, for det er dem, der har lidt mest under disse forhold. Et bevis på det er de billeder, vi ser på tv, af kvinder - og mænd, men især kvinder - som nu kan færdes frit uden slør for ansigtet. Det er den første kendsgerning.
Nu er vi forpligtede til - sammen med FN - at finde en politisk løsning på i første omgang situationen i Afghanistan og dernæst i hele det centrale Asien. EU skal fortsætte samarbejdet om humanitær bistand, samarbejdet med UNHCR, for at løse problemet med flygtninge og fordrevne og også for at sikre, at der under FN's auspicier udarbejdes en stabilitetsplan og en plan for en demokratisk fremtid i Afghanistan.
For det andet skal vi intensivere vores aktion, så EU kan bekæmpe terrorismen. Politisamarbejdet er ved at blive bedre. I går blev 11 medlemmer af bin Ladens net anholdt i Spanien, og der går ikke en dag, uden at det sker i andre lande i Unionen. Generelt garanterer vi rettighederne for dem, der ønsker at nedbryde vores demokratiske og pluralistiske system, og det tjener os til ære, men det skaber problemer. Og i Parlamentet forsøger vi sammen med Kommissionen hurtigt at formulere en fælles antiterrorpolitik. Det er vejen frem.
For det tredje kan vi konstatere vores manglende fælles kapacitet på det militære område. Vi har til en vis grad kompenseret for denne mangel med andre politikker, men det retfærdiggør ikke tomrummet i sikkerheds- og forsvarspolitikken. Hellere end at genopfriske, hvem der mødtes i Gent, eller - ihukommende den gamle film Gæt, hvem der kommer til middag - regne ud, hvem der var i London, og hvem der ikke var der, skal Europa-Parlamentet sige til Rådet og Kommissionen, at vi ønsker, at sikkerheds- og forsvarspolitikken inddrages i traktaterne.
Jeg vil benytte lejligheden til at sige til kommissæren, at min gruppe - og sikkert hele Parlamentet - håber, at Kommissionen, idet den gør brug af sine beføjelser som vogter af traktaterne og sin initiativret, med henblik på Laeken og konventet har en klar holdning til disse spørgsmål. Der vil vi støtte dem, og på den måde vil vi kunne klare den aktuelle situation: ved at ajourføre vores sikkerheds- og forsvarspolitik, ajourføre Petersberg-opgaverne og sammen slå det fast. Det er på den måde, der skal reageres.
En sidste kommentar, fru formand, om et helt afgørende punkt, som vi fik lejlighed til at tage op i Euro-Middelhavsforummet - som efterfulgte Rådets forum - hvor vi kunne tale med vores kolleger, med parlamentarikere fra begge sider af Middelhavet. Der var fra arabisk, israelsk og europæisk side enighed om, at vi skal fortsætte bestræbelserne - og EU spiller for første gang en central rolle - på at få en israelsk stat med sikre grænser og samtidig en palæstinensisk stat, der også har sikre grænser. Det vil være det eneste grundlag for en stabil løsning i Mellemøsten.
Derfor skal vi herfra resolut støtte vores repræsentanters arbejde både her og i Mellemøsten.

Cox
Fru formand, krigen i Afghanistan giver nu militære resultater, hvilket vi har kunnet se de seneste 48 timer ved Taleban-styrets voldsomme og hurtige sammenbrud, på trods af at de stadig står forholdsvis stærkt i store dele af landet, og at de terrorister, de har hjulpet, stadig ikke er fundet.
Der er dog andre aspekter af krigen end terroraspektet, som er blevet holdt skjult for os, og en gruppe, som jeg gerne vil nævne - som De, fru formand, hyldede i mandags - er de journalister, der har betalt den højeste pris for at få historien frem til os. Vi ved så lidt om moderne krig, og myndighederne er så sparsomme med oplysningerne, at vi ikke ville vide, hvad der foregik, hvis ikke det var for journalisternes engagement og professionalisme. Vi skal gentage, at vi står i stor taknemmelighedsgæld til dem.
Vi ved om den relative succes i Mazar-i-Sharif og nu i Kabul og selv fra rapporter fra frontlinjen, der går helt til Kandahar, at der hele tiden dukker nye forhindringer op. Den internationale koalition, og navnlig USA, ikke mindst præsidenten, har antaget, at Den Nordlige Alliance til en vis grad er medgørlig, at den vil gå med til visse ting, men ikke til andre. Vi fik altså at vide med en vis sikkerhed, at Alliancen ikke ville indtage Kabul. Men nu står den i byen. For mig ser Alliancen ikke ud til at være helt så medgørlig, som mange i koalitionen antydede eller håbede. Det gør det endnu mere presserende at få diplomatiet til at skabe respekt for retsstaten og en stabil regeringsproces, selv om der endnu ikke findes en stabil regering. Det bliver stadig vigtigere, fordi nye former for frihed viser sig, som jeg står her, hvilket kan ses på fjernsynsbillederne fra Kabul. Vi hører også om nye former for frygt, fordi Afghanistan har en brutal fortid, som ikke kun skyldtes Taleban-styret. Så det haster meget.
Den anden udfordring er den humanitære krise, som allerede eksisterede før krigen, men kun er blevet værre. Nu hvor en større del af landet ikke længere er under talebanernes kontrol, skal vi hurtigst muligt på en synlig måde vurdere, hvad der er brug for, samt være synlige på landjorden. Vores støtte til de humanitære bestræbelser skal omsættes til reelle handlinger. Kommissæren talte om usædvanlig store beløb, som jeg tror, at han sagde ikke blev lagt mærke til. Desværre går EU's bidrag i disse situationer ofte upåagtet hen, og vi skal være langt mere synlige på stedet og vise solidaritet, ikke blot på den militære front, men også i forhold til humanitær hjælp.
Jeg vil gerne slutte af med to bemærkninger. Den ene omhandler Mellemøsten. Jeg har stor respekt for det stille, men effektive diplomati, som udøves af hr. Solana, hans kolleger, det belgiske formandskab, Kommissionen og andre. Mens USA har valgt en anden vej, er det lykkedes os at nedtrappe de værste spændinger som en nødvendig optakt til Mitchell-processen, der er vejen mod en mere varig fred.
EU's sikkerheds- og forsvarspolitik er blevet nævnt. Min gruppe går stærkt ind for den og bifalder tiltagene i den retning. Vi troede, at det var det, ESFP betød, indtil vi for nylig i Downing Street opdagede, at det stod for EU's sikkerheds- og frokostpolitik.
Fru formand, jeg vil gerne høre Deres kommentarer til EU's sikkerheds- og frokostpolitik, som er stik imod konceptet for EU's sikkerheds- og forsvarspolitik, der er for alle og ikke forbeholdt de få.

Lagendijk
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil gerne koncentrere mig om Afghanistan. Det er meget vanskeligt at stille spørgsmål om den militære situation, fordi den er så omskiftelig. Jeg har imidlertid ét spørgsmål, og det vedrører et element, som efter min mening fortsat vil stå øverst på dagsordenen i de kommende dage. Det drejer sig om idéen om at sende en FN-fredsstyrke til Kabul for at sørge for, at situationen ikke løber løbsk. Har Rådet på en eller anden måde og på noget tidspunkt talt om, at europæiske lande eller EU måske som helhed kan bidrage til FN-fredsstyrken, eller mener Rådet, at det er bedre, at styrken kun består af repræsentanter fra muslimske lande? Med andre ord, skal EU involveres i FN-fredsstyrken?
Så er der det humanitære aspekt. Det er klart, at det fortsat er nødvendigt med omfattende bistand, samt at Den Nordlige Alliances erobring af store dele af Afghanistan øger mulighederne for at yde den hjælp. Ved Kommissionen, om det i øjeblikket eller i de kommende dage er muligt at yde den hjælp, som Kommissionen vil yde, på en hurtig og effektiv måde, eller er der fortsat hindringer? Hvis det er tilfældet, hvilke hindringer er det så?
Endelig er der det politiske og diplomatiske plan. Min gruppe er bange for, at politikerne løbes over ende af militæret. Situationen er således, at de militære erobringer går forud for de politiske. Min gruppe er bange for, at det bliver vanskeligt og måske endda umuligt at finde en politisk løsning, hvis Den Nordlige Alliance rykker endnu mere mod syd. Jeg ved, at EU og EU-medlemsstaterne, ud over FN-repræsentanten Brahimi, gør en indsats for at komme frem til det, som De kalder en stabil regering. Hvilken konkret indsats gør EU i øjeblikket og i de kommende dage for at opnå denne politiske løsning, som efter min mening har meget høj prioritet? Måske er det vigtigere end en militær løsning. Hvis der ikke opnås en politisk løsning, er alle militære erobringer nyttesløse.
Endelig en bemærkning om London. Det foruroliger mig ikke så meget, at en række lande, som bidrager i militær henseende, har holdt møde der. Det foruroligende er, at Mellemøsten-politikken også stod på dagsordenen i London. Jeg vil gerne spørge bl.a. Dem, fru rådsformand, om Mellemøsten-politikken laves i London eller i Bruxelles?

Wurtz
Fru minister, hr. kommissær, lad os ikke skjule vores glæde over igen at høre musik i den afghanske hovedstads gader og en kvindestemme i Radio Kabul. Den følelse af frihed, som vi kan læse i afghanernes ansigter og den totale opløsning af undertrykkerne, der er blandt de mørkeste og grusomste på planeten, gør os alle sammen godt.
Men lad os dog også uden at spilde tiden se situationen og alle virkelighedens facetter klart i øjnene for at undgå, at der efter håbet en dag følger et nyt mareridt.
For det første er kampene desværre endnu ikke afsluttede. Samlet i den sydlige del af landet og ved den pakistanske grænse vil talebanerne sætte alt på et kort for uanset til hvilken pris at forsøge at redde det, de endnu har tilbage af magt og mulighed for at gøre fortræd. Det ville være en katastrofe, hvis det lykkes dem at samle pashtunske befolkningsgrupper, der føler sig udstødte af de nye magthavere i landet.
Lad os også vogte os for at idealisere de forskellige fraktioner, der tilsammen udgør Den Nordlige Alliance. Kvindernes skæbne i visse provinser, som de kontrollerer, giver os ikke grund til at slappe af. I øvrigt giver deres tidligere opførsel, der ikke går mere end fem år tilbage, samt skræmmende oplysninger fra Mazar-i-Sharif, os desværre ikke mulighed for at se bort fra, at de før eller senere vil udføre blodige afregninger i de generobrede territorier.
Erfaringen viser os, at effektive hjælpetjenester under en militæraktion kan forvandle sig til alvorlige forhindringer ved en politisk løsning. Men det er netop den politiske udgang, der siden begyndelsen har været det afgørende spørgsmål.
Lad os for det andet måle det afghanske folks angst knuget af fem års terror, måneders tørke og elendighed og endelig fem ugers intense bombardementer. I dette ødelagte land vurderer FN, at 7,5 million mennesker er truet af sult. Dets særlige repræsentant, Lakhdar Brahimi, har for øvrigt i den forbindelse mangedoblet sine opfordringer til at afslutte krigen hurtigst muligt.
Det er tværtimod en ambitiøs nødhjælp og støtte til udvikling, dette land har brug for. Lad os ikke glemme, at formålet med den internationale mobilisering var at neutralisere terroristernes netværk, udtørre deres kilder, især de økonomiske, der nærer dem, samt at tørlægge den politiske og sociale grobund, fra hvilken de trives. Dette retfærdige og ambitiøse mål er i dag på ingen måde nået, og ethvert nederlag omkring den politiske løsning af det afghanske problem vil kun fjerne os endnu længere fra målet.
Dette er den rolle, der påhviler en international aktør som EU og især FN gennem dets medlemsstater, men også i vores forbindelser med de amerikanske ledere samt med landene i regionen med henblik på at fremme en løsning, der udgår fra afghanerne i al deres mangfoldighed, og for de afghanere, der, for indtil nu at have været de første ofre for Taleban-styret i dag bør regnes blandt ophavsmændene til ændringen, haster det med at give dette folk stabilitet, værdighed og fred.

Bonino
Fru formand, der er et tabubelagt ord, som jeg ikke har hørt nogen sige i løbet af den time, forhandlingen har varet, og som jeg ikke hører nogen sige på de forhandlingsmøder, der finder sted i Rom, Peshawar, Islamabad eller New York. Der er et tabu, som jeg - og som vi - har til hensigt at tage op, og det er kvindernes deltagelse, nemlig kvindernes væsentlige deltagelse i Afghanistans midlertidige regering.
FN's generalsekretær ønsker en midlertidig regering med en ligelig etnisk sammensætning. Rådet, som her repræsenteres af fru Durant, har fortalt os, at det ønsker en retfærdig og holdbar sammensætning. Men hvilken retfærdighed taler vi om? Hvilken ligevægt taler vi om? Millioner af afghanske kvinder var ikke alene de første ofre, men har i alle disse år også været vigtige ophavskvinder til en ikkevoldelig modstandsbevægelse i hele verden. De kender godt disse kvinder. Det er kvinderne fra Negar og RAWA, og de har besøgt Europa-Parlamentet. Det er de kvinder, som styrede landet før Taleban-styret. De udgjorde 40% af lægestanden, 50% af lærerstanden og 70% af den offentlige forvaltning, mens mændene var i krig med hinanden. Alligevel er det kun mænd, der er med ved forhandlingsbordet. Deres skæg er mere eller mindre langt eller kort, men jeg har ikke set nogen af de fantastiske kvinder, som vi har mødt.
Jeg ved udmærket godt, at jeg vil blive mødt med små og store smil over hele linjen. Jeg ved godt, hvordan jeg følte mig, da jeg blev mødt med disse smil i 1997 og 1998, hvor Parlamentet og Kommissionen, så vidt jeg ved, var de eneste institutioner, der har støttet kampagnen "En blomst til kvinderne i Kabul" siden 1997. Kære kolleger, dette mod fra Deres og vores side bør efter min mening fortsætte. Nu er det nok med al den snak, nu er det nok med diskriminationen og udtalelserne om, at kvinderne er nogle stakler! Nej, nu må det være slut! Vi vil have, at de afghanske kvinder påtager sig et synligt politisk ansvar for deres lands genopbygning i den midlertidige regering.
Jeg er klar over, at dette ikke er tilstrækkeligt, og at det er nødvendigt at mobilisere befolkningen. Derfor afholder vi den 24. november en international fastedag i hele verden, en international satyagraha, netop for at kvinderne endelig kan komme med i denne midlertidige regering.
Jeg håber ikke, at man som sædvanlig latterliggør vores forslag. De, der beskæftiger sig seriøst med menneskerettigheder, har ofte en meget større evne til fremsynethed, gennemførelse og virkeliggørelse end dem, der altid tror, at de ved alting, og at verden i dag ganske enkelt kan fortsætte med den traditionelle realpolitik. Sådan forholder det sig ikke! Det er mennesket selv, der skaber sin fremtid. Men hvilken fremtid kan det blive, hvis halvdelen af befolkningen ikke er med? Derfor er den 24. november en international fastedag, for kvinderne skal med i denne midlertidige regering.

Morillon
Fru formand, da vi i april måned modtog Ahmad Shah Massoud her i denne sal, forudsagde han Taleban-styrets uundgåelige fald, så snart det blev umuligt for den pakistanske regering at yde det fuld politisk og især militær støtte. Hr. Massoud bad ikke det internationale samfund og EU om andet end et effektivt diplomatisk pres for at få Pakistan til at standse enhver indblanding i Afghanistans indre anliggender. Han stolede på sin viden om det afghanske folks ophidselse imod talebanerne for at forudsige sit oprør, herunder i de sydlige landområder med pashtunflertal. Han forsikrede os, at han havde oprettet et landsdækkende støttenetværk, der garanterede indsættelsen af en bred national samlingsregering. De hurtigt indtrufne begivenheder i de seneste 48 timer har kun overrasket de af vores lærde specialister, der uden nogensinde at have været i området, åbent udtalte, at alliancen imod Taleban-styret kun bestod af et sammenskrab af krigsherrer, der var lige så barbariske som talebanerne selv og endda endnu farligere, fordi de kun var drevet af lysten til at overtage en magt, som de straks ville begynde at skændes om.
Som et ekko af den usikkerhed, der er givet udtryk for i Islamabad, udbreder disse eksperter, der er etablerede i deres fastlåste meninger, sig endda stadig i dag i medierne for at advare om, at Den Nordlige Alliance kun repræsenterer en meget lille procentdel af holdningen hos det afghanske folk, der stadig søger den fred, som kun talebanerne havde forstået at give dem. De folkelige jubeldemonstrationer i Kabul, det oprør, der er på vej selv i Kandahar, den tilbagevenden, der allerede er indledt for tusinder af flygtninge, er tilstrækkeligt til at vise, at disse Cassandraer var dårligt underrettede. De, der sammen med Dem, fru formand, var intelligente nok til at lytte til hr. Massoud, vil ikke glemme at glæde sig over dette.
Ja, situationen er endnu politisk skrøbelig. Det er op til det internationale samfund og EU på sin side at hjælpe med at installere denne samlingsregering, som den tidligere konge, Zahir Shah, er parat til at stå som garant for.
Ja, vi skal også give det afghanske folk enhver materiel hjælp, der er nødvendig for at rette op på en katastrofal humanitær situation, som vi kan frygte - hr. Wurtz har allerede nævnt det - vil true 1,5 millioner personer med sultedøden og mere end 6 millioner afghaneres sundhedstilstand, idet de i dag lider af en alvorlig underernæring. Vi håber, fru formand for Rådet, hr. kommissær, at Rådet og Kommissionen vil være parate til at forpligte sig uden at afvente disse perspektiver. Jeg takker Dem for her at have bekræftet dette.

Rod
Fru formand, Afghanistan lever for øjeblikket i en usikker tid, der vil vise sig at være afgørende for fremtiden. Slutningen på talebanernes diktatur åbner døren for en demokratisk genopbygning, der dog langtfra er sikret. Der er mulighed for en islamisk guerilla som i Algeriet, imod hvilke massive bombardementer er ineffektive, og som derfor må stoppes.
EU bør indtage en klar og fast holdning, for som Emma Bonino og Francis Wurtz sagde det, skal kvinderne ikke ofres under den politiske genopbygning. Kvindernes deltagelse er nøglen til en varig genopbygning af Afghanistan. De skal være til stede lige fra de første forhandlinger, og de må lige fra den første dag opfordres til at deltage i en ny regering. Det er den eneste løsning, der kan garantere beskyttelsen af og respekten for kvindernes rettigheder og alle menneskerettighederne. EU kan ikke støtte et forslag til en regering, der ikke tager hensyn til denne essentielle dimension. En integration af kvinderne er også det første skridt på vejen mod demokrati. Dette demokrati kan desværre ikke tilpasse sig krigschefer, der er blevet fundet skyldige i gentagne overtrædelser af menneskerettighederne og mange tilfælde af pengeafpresning, og som uanset deres tilholdsforhold bekymrer sig mere om at forsvare deres etniske gruppe end om landets fremtid. Der må sættes en stopper for denne straffrihed. Afghanerne bør repræsenteres af en regering, der er blandet, demokratisk og repræsentativ for samtlige etniske grupper, og som respekterer menneskerettighederne.

Collins
Fru formand, de seneste begivenheder har vist verden, at den militære strategi, som USA benytter i Afghanistan, bærer frugt. Fjernelsen af Taleban-styret fra magten i Afghanistan er et legitimt mål. Taleban-styret skjuler den internationale terrorist Osama bin Laden, som står bag grufulde terroraktioner ikke kun i år, men også i de senere år. At skjule terrorister er i sig selv en forbrydelse.
Denne uges tab af de strategisk vigtige nøglebyer i Afghanistan vil klart hjælpe med til at nedbryde Taleban-styrets magt. Men vi har stadig et meget stort arbejde foran os, hvis vi skal vælte Taleban-styret i den nærmeste fremtid. Det er en militær magt, som man skal regne med, og det har stor militær erfaring. Jeg håber, at Taleban-styret kan væltes og erstattes af en bredere alliance af politiske grupperinger i Afghanistan. Det bliver ikke en nem opgave, men det er et militært mål, som skal forfølges konsekvent.
I henhold til FN's resolution 1373 er alle forpligtet til at sørge for, at de mennesker, der begik de modbydelige terrorhandlinger i USA i september, bringes for retten. Vi skal også forhindre flere terrorangreb, og det kan vi kun, hvis det internationale samfund fortsætter det tætte samarbejde.
Et emne, som tydeligvis bør tages op i forbindelse med krigen i Afghanistan, er det afghanske folks humanitære behov. Det internationale samfund, under FN's auspicier og via EU, skal udarbejde en klar og gennemførlig strategi, der garanterer, at humanitære forsyninger når frem til befolkningen i Afghanistan. En klar humanitær strategi er en absolut nødvendighed, hvis den afghanske befolkning skal overleve den meget kolde vinter. Der skal etableres en sikker og konstant forsyning af nødhjælp til de nødlidende. Det kan kun gøres i samarbejde med det internationale samfund og større ngo'ere.
FN og EU skal med tiden tildeles positive roller i takt med udviklingen af nye politiske strukturer i Afghanistan. Vi skal alle gøre vores til at sikre, at international terrorisme bekæmpes. Det er klart, at der er behov for en flerstrenget fremgangsmåde, hvis vi effektivt skal fjerne fundamentet for international terror.
Endelig er det meget vigtigt, at vi atter en gang understreger, at krigen mod terrorisme ikke er en kamp mod islam. Der bor millioner af muslimer i EU, som er fuldt integreret i samfundet og bidrager positivt til udviklingen i EU. EU er som politisk enhed en ven og vil altid være det muslimske folks ven. Dette skal understreges ved enhver lejlighed.

Brok
Fru formand, kære kolleger, jeg mener, at det har vist sig, at strategien med antiterrorkoalitionen i Afghanistan er det rigtige. Det har også vist sig, at det ikke blot er en jagt på terrorister, men også en befrielse af befolkningen fra dens egen regering, som ikke er afholdt af sin egen befolkning. Det viser sig helt åbenlyst, og efter min mening bør vi også sige det helt åbent for på denne måde at understrege, at vi ikke har noget imod en islamisk befolkning, men derimod ønsker at opbygge en fremtid i frihed sammen med den.
Det betyder naturligvis også - og det viser den afghanske historie - at vi bør gøre dette med landets egen regering, idet dens egne beslutninger respekteres, og at vi ikke skal blande os i detaljerne. Jeg mener også, at det er overordentligt vigtigt, hvis det skal lykkes at stable en genforsoningens regering i Afghanistan på benene.
Her skal EU med dets muligheder for forebyggelse og civil krisestyring skride ind og hjælpe for på denne måde at være med til at organisere opbygningen af dette land, så vidt de berørte dér ønsker det.
I øvrigt har det vist sig i disse uger, at EU kan yde et betydeligt bidrag dér, hvor det har sit virke. Jeg tror ikke, at antiterrorkoalitionen var bragt i funktion i Det Nære Østen og i Mellemøsten, hvis ikke EU og trojkaen med sine rejser dertil havde været der.
På den anden side er vi nødt til at indse, at vi på det militære område, hvor vi er særligt svage, har tilladt os særlig bilateral optræden og løsninger på chefniveau. Jeg mener, at det viser sig, at vi på hele det sikkerheds- og forsvarspolitiske område i højere grad skal finde frem til fællesskabsmetoden, og at det skal understreges, at også de større blandt EU's stater, der mener at spille en rolle, i virkeligheden ikke har haft nogen indflydelse på alle de strategier, der er blevet gennemført, og at vi af denne grund kun vil spille en rolle, hvis vi handler i fællesskab, hvis vi i fællesskab opnår vores mål inden 2003 om at opstille 60.000 mand til rapid deployment forces og troværdigt underbygger området inden for forebyggelse og civil krisestyring med denne tredje komponent.
Jeg mener også, at dette skal drøftes i betydeligt omfang med henblik på Laeken og inden for rammerne af post-Nice-processen. Vi ser jo igen og igen, når vi er udenrigspolitisk aktive, hvordan vores manglende strukturer hindrer os i virkelig at sætte alle kræfter ind. Jeg tænker på det organisatoriske kaos på Balkan, som så ofte har været der, spørgsmålene om konkurrence, ikke mellem hr. Solana og hr. Patten, men mellem strukturerne, som opbygges parallelt med hinanden, som efter al erfaring i længden arbejder mod hinanden og ikke med hinanden. Disse strukturer skal sammenfattes, f.eks. under Kommissionen, med egen legimitationsbinding til Rådet.
Jeg mener, at dette er læren af de sidste to måneder, og at vi følgelig bør stille krav over for de regerende i vores lande, og at det er nødvendigt at pleje denne fællesskabsmetode i fremtiden med henblik på vores befolkningers fremtid, også i forbindelse med udenrigs- og sikkerhedspolitikken i fremtiden.

Van Velzen
Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, jeg håber, at jeg kan få lov til at tale et halv minut længere. Eftersom hr. McMillan-Scott ikke var til stede, kan vi måske tage et halvt minut af hans tid.
For det første vil jeg gerne sige, at formålet med bekæmpelsen af den internationale terrorisme desværre ikke er opnået med Kabuls fald eller Kandahars mulige forestående fald. Vi skal naturligvis fokusere på mange andre betingelser. Det er meget vigtigt at opspore terrorceller i bl.a. Europa, at indefryse finansieringskilderne for den internationale terrorisme og i det hele taget at føre debatten, også i vores samfund, om, hvilke grupper der reelt er aktive i vores samfund, og hvordan vi på de områder kan standse disse grupper.
Jeg mener endvidere, at der i Afghanistan skal skabes en række betingelser for at kunne fjerne disse grobunde for international terrorisme. En multietnisk regering er logisk, men der skal tillige opnås en særlig løsning for Kabul. Der skal skabes fred med landene omkring Afghanistan for at sørge for, at der opstår et område med stabilitet og fred. Flygtningene skal være i stand til at vende tilbage, og der skal investeres utroligt mange penge i genopbygningen af Afghanistan. Endelig skal vi sørge for, at der kommer en regering, som respekterer menneskerettighederne. Det er en samlet pakke.
Årsagerne kan indirekte føres tilbage til Mellemøsten. Det er ikke rigtigt, men det argument bruger bin Laden. Derfor har fredsprocessen i Mellemøsten brug for et ekstra incitament, og er det ikke på tide nu? Det er et spørgsmål til rådsformanden, hvis hun hører efter. Kan De ikke sammen med Kommissionen sørge for, at der langt om længe vedtages en FN-resolution om en palæstinensisk stat? Er det ikke på tide, at der på det punkt forceres et gennembrud, sådan som vi gjorde for år tilbage med Israel? Er det ikke nødvendigt med en evaluering af Saudi-Arabiens rolle i finansieringen af alle mulige institutioner i Vesteuropa, hvilket der kan sættes spørgsmålstegn ved? Syriens stilling er allerede blevet nævnt. Jeg mener - formanden pegede på det - at det ligeledes er nyttigt og nødvendigt netop at hjælpe den unge Assad, så han kan spille den meget mere positive rolle, som vi alle havde forventet af ham, men som han indtil nu ikke har kunnet spille på grund af forskellige omstændigheder. Syrien spiller en meget vigtig rolle, og derfor skal der ske meget mere der.
Hvis EU vil spille en rolle, også i den samlede fredsproces, skal vi være opmærksomme på, hvad vi foretager os, bl.a. i forbindelse med våbensalg eller levering af varer, der kan anvendes til flere formål, til Iran. Det er Israel meget foruroliget over, og jeg mener, at den type signaler er af stor betydning.
Endelig, fru formand, har næsten alle sagt det, og jeg vil ikke gentage det, men det er uacceptabelt, at EU fortsat giver et splittet billede. Vi skal være enige, og vi skal handle i fællesskab med hensyn til udenrigs-, freds- og sikkerhedspolitik. Hvis vi endnu ikke har forstået budskabet, hvordan kan vi så spille en rolle på den store verdensarena? Derfor opfordrer jeg, også formandskabet, til at gøre store fremskridt inden for det område.

De Sarnez
Fru formand, jeg glæder mig over forhandlingerne her i dag på et tidspunkt, hvor situationen udvikler sig time for time, forhåbentlig positivt, i Afghanistan.
Jeg ved, at EU har to forpligtelser over for Afghanistan. Vi skal sammen med FN presse på for en politisk løsning af konflikten, for at der, som Guy Verhofstadt udtrykte det, kan dannes en regering, der er stabil, legitim, demokratisk og i store træk repræsentativ for alle de etniske grupper, og som respekterer menneskerettighedsprincipperne.
Men jeg mener også, vi har en anden forpligtelse over for Afghanistan, og jeg taler her om nødhjælp. Vi ved, den humanitære situation i Afghanistan er tragisk. Det skyldes en kombineret virkning af en krig, der har sønderlemmet dette land gennem 23 år, og en tørke, der har hærget i tre år. Vi ved, at 7 millioner personer var afhængige af humanitær bistand, allerede inden de militære operationer begyndte. Vi ved også, at op mod 100.000 børn kan dø denne vinter, hvis tilstrækkelige mængder fødevarer ikke når frem til dem i løbet af de kommende uger. Det er årsagen til, vi anmoder om, at EU indleder en omfattende nødhjælpsaktion over for dette humanitære drama.
Inden for rammerne af et samarbejde, som vi ønsker skal være permanent, mellem EU, USA, Afghanistans nabolande, FN's specialiserede kontorer og de ngo'er, der arbejder i Afghanistan, beder vi - som De har gjort det adskillige gange fru formand - om, at der oprettes beskyttede humanitære korridorer, der gør det muligt at styre en nødhjælp af levnedsmidler og husly til de hjemløse afghanere. Dette er ikke kun en nødsituation, det er simpelthen en pligt for EU's befolkninger, som vi repræsenterer her.

Durant
Fru formand, jeg vil nu svare, eller i hvert fald forsøge at give nogle svarelementer til de bemærkninger, der er blevet fremsat i løbet af disse forhandlinger, så meget mere interessant som de kommer på et tidspunkt, der på en gang er fyldt med håb, men hvor udgangen på den anden side ikke på nogen måde er sikker.
Jeg vil gerne først vende tilbage til dette berømte møde i London, som adskillige af Dem har taget op, og nævne, at dette ikke på nogen måde drejede sig om et møde, der var tilrettelagt på formandskabets initiativ. Formandskabet har til opgave at indbyde til og lede møder for 15 lande. I Gent derimod var der tale om et møde indkaldt ud fra militære motiver eller sagt med andre ord, de, der ønskede at mødes i Gent, angav militære grunde. Med hensyn til London-mødet vil jeg også gerne understrege, at formandskabet, der altså ikke tog initiativ til dette møde alligevel blev inviteret til at deltage. Så snart han var blevet inviteret, tog formanden for Det Europæiske Råd, Guy Verhofstadt, naturligvis øjeblikkelig kontakt til sine forskellige kolleger for at kende hver enkelts holdning. Da han blev kraftigt opfordret til at deltage i mødet, forpligtede han sig øjeblikkeligt, og dette blev rent faktisk ført ud i livet på COREPER-mødet dagen efter, til at aflægge rapport om alt, hvad der blev sagt på London-mødet, og han valgte at blive ledsaget af hr. Solana, idet han fandt, at disse spørgsmål var yderst vigtige, da de var knyttet til sikkerheden.
Det var nogle kendsgerninger som hjælp til at sætte London-mødet ind i en kontekst, hvilket giver mig lejlighed til at gentage, at EU's rolle helt klart er diplomatisk og politisk, men også humanitær, og dette er ikke en parentes, men en klar bekræftelse. Jeg erklærede i min indledning, og hr. Busquin sagde det også på Kommissionens vegne, at vi lægger meget stor vægt på de humanitære spørgsmål, ikke kun hvad angår ord og økonomiske midler, men også og især hvad angår handlinger. Vi vil holde øje med, at de bliver gennemført. De kan være overbevist om, at Rådets formandskab og Kommissionen er fast besluttede på at gå fremad ifølge en metode, der er meget konkret, præcis og hurtig i forhold til de svar, der skal gives, og at de vil forsøge at gøre dem så synlige som muligt. Det er meget vigtigt, at man ved, og at man ser, uafhængigt af de opgaver, der skal udføres, at EU ønsker at spille og vil komme til at spille en rolle i den henseende.
Jeg er også enig med hr. Poettering i nødvendigheden af, at EU taler med en stemme. Jeg kan i den forbindelse forsikre Dem, at Rådets formandskab har udfoldet store anstrengelser for, at dette rent faktisk er tilfældet, især i forbindelse med London-mødet, som vi ikke havde indkaldt til, men hvor formanden var blevet opfordret til forinden at rådføre sig med de øvrige medlemsstater og at deltage sammen med hr. Solana.
Dette var kommentarerne til London, Gent og disse spørgsmål.
Hvad angår spørgsmålet fra hr. Lagendijk om bl.a. FN-styrker og styret efter Taleban, har Rådet endnu ikke diskuteret EU's deltagelse i en FN-styrke og har således endnu ikke på nuværende tidspunkt fastlagt sin holdning. Det kan jeg derfor ikke tilbagevise. Det forekommer mig derimod, at stabiliseringen af post-Taleban-styret nødvendigvis må foregå gennem et samarbejde med landene i regionen i FN-regi og dermed under dets sikkerhedsråd.
Når vi nu taler om dette post-Taleban-styre, som vi alle håber vil blive stabilt, multietnisk og demokratisk, samtidig med at vi også ved, at vejen fremad bliver vanskelig, vil jeg gerne her især holde fast i en ting, der ligger både mig og Rådets formandskab meget på sinde, nemlig den menneskelige sammensætning. Når det drejer sig om at arbejde for en repræsentation eller en regering, der er mere demokratisk, stabil osv., drejer det sig også om at se på kønssammensætningen. Hverken jeg eller Rådets formandskab kan forstå, at de afghanske kvinder, der har været de første ofre for Taleban-styret, hvad angår en lang række afsavn, især berøvelse af rettigheder, samtidig med at de har påtaget sig enorme ansvarsområder, bliver holdt uden for dannelsen af denne regering og dens videre aktiviteter.
Endelig tror jeg, at alle eller næsten alle indgreb har gjort det helt klart, i hvor høj grad vi har behov for mere EU inden for den fælles sikkerhed. Der er behov for handling på EU-plan. Det belgiske formandskab er overbevist om dette, og jeg ønsker virkelig, at dette spørgsmål kommer på dagsordenen på topmødet i Laeken. De seneste begivenheder har gjort det tilstrækkeligt klart, at vi må gå fremad sammen, mere harmonisk og inden for Fællesskabets rammer.
Dette var de elementer, jeg ønskede at tilføre forhandlingerne, som jeg mener har lagt vægt på principper, der er utroligt vigtige for de kommende dage, uger og måneder.

Busquin
Fru formand, jeg ønsker blot at klargøre tre punkter. Som fru Durant understregede, er spørgsmålet om humanitær hjælp helt klart altafgørende, og som mange talere har påvist, er det en prioritet på et tidspunkt, hvor vinteren nærmer sig og truer befolkningen.
Jeg kan kun bekræfte viljen til at frigøre de beløb, der er afsat. Jeg gentager, at det drejer sig om 100 millioner euro for 2001, der forvaltes af World Food Organisation og også af ngo'er. Hvis endvidere de sikrede korridorer bliver oprettet, tror jeg, at det er vores pligt gennem ECHO-mekanismen at sørge for, at hjælpen gennemføres på den mest effektive måde. Det er under alle omstændigheder Kommissionens ønske, og det kan jeg kun bekræfte.
På samme måde evaluerer Kommissionen med det internationale samfund og det afghanske folk, herunder naturligvis kvinderne, de behov, der vil fremme en genopbygning, som vi i øvrigt har gjort det i Serbien, hvor den samme proces anses for at være et aktuelt eksempel på effektivitet.
Endelig er især hr. Prodi og hr. Patten naturligvis rede til på det diplomatiske plan at svare på opfordringer fra EU's formandskab, som det vil fremsætte i løbet af de kommende dage.

Formanden
Jeg takker Dem, kommissær Busquin.
Forhandlingen er afsluttet.

Forhandlinger inden for rammerne af konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben på baggrund af de nylige udbrud af miltbrand
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forhandlinger inden for rammerne af konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben på baggrund af de nylige udbrud af miltbrand.
Jeg giver straks ordet til fru minister Durant, der udtaler sig på Rådets vegne.

Durant
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne gå ind på spørgsmålet om forhandlingerne om konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben.
Attentaterne den 11. september har kun styrket os i troen på, at de multilaterale instrumenter, der sigter på en nedrustning og ikkespredning af kernevåben, er mere nødvendige end nogensinde tidligere. Det bedste ville faktisk være at sætte alt ind på at forbyde terrororganisationer og deres medlemmer adgang til mere potente midler for at udføre deres kriminelle aktiviteter.
Kampen mod de biologiske våben bør i dette perspektiv følges op med endnu større intensitet især med henblik på truslen om eventuelle biologiske terrorattentater. Konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben udgør i den forbindelse et grundlæggende instrument, og EU og dets medlemsstater har forpligtet sig til at fremme det overalt.
EU fremsætter med henblik på den femte konference om revision af konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben, der afholdes i Genève fra den 19. november til den 7. december 2001, en ny opfordring til de stater, der endnu ikke har tiltrådt konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben, om at ratificere den hurtigst muligt. En styrkelse af denne konvention er i øvrigt en af Unionens prioriteter inden for nedrustning. Rådet lægger således meget stor vægt på at fuldføre de forhandlinger, der har fundet sted i Genève i ad hoc-gruppen om en juridisk bindende protokol, der opretter en effektiv ordning, der gør det muligt at sørge for, at konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben overholdes.
Derudover bekræftede Det Europæiske Råd i sine konklusioner af 11. juni 2001 sin forpligtelse til at bidrage til at udforme en protokol indeholdende en række konkrete tiltag, som det havde fastlagt i sin fælles holdning af 17. maj 1999 som essentielle for at gennemføre et effektivt instrument. I den forbindelse beklager Unionen, at det ikke lykkedes den særlige gruppe at udfylde sit mandat, som bestod i at fuldføre disse forhandlinger om en juridisk bindende protokol før begyndelsen af den femte revisionskonference. Unionen gav reelt udtryk for sin skuffelse over USA's afvisning af den samlede tekst fremlagt af formanden for den særlige gruppe. Rådet fastholder således sin holdning. Den trussel, de biologiske våben udgør, kræver et passende multilateralt svar. Rådet vil fortsat understrege, hvor stor vægt det lægger på det arbejde, der må føre frem til et juridisk bindende instrument, og især på at bevare den særlige gruppe.
Unionen har noteret sig erklæringen fra USA, ifølge hvilken USA støtter enhver nuværende multilateral mekanisme, der har til hensigt at styre ikkespredningen af kernevåben og kontrollere våbeneksporten, samt deres alternative forslag. Vi har allerede diskuteret disse med USA, og vi vil fortsætte med at gøre det under forberedelsen af revisionskonferencen. Unionen forbeholder sig ret til at fremsætte egne forslag.
Endelig ønsker Unionen, at forhandlingsresultatet bevares, og at revisionskonferencen kan tage beslutninger, der tilbyder perspektiver for en hurtig genoptagelse af forhandlingerne inden for konventionens multilaterale ramme med deltagelse af alle de stater, der er parter.

Busquin
Hr. formand, fru minister, mine damer og herrer, jeg vil ikke tilføje meget til det, fru Durant netop har sagt. Jeg vil blot simpelthen bekræfte, at EU altid på sin side er gået stærkt ind for en kompromistekst, idet det er overbevist om vigtigheden af aftaler om ikkespredning af våben, så meget mere som disse ledsages af muligheder for en effektiv kontrol.
Unionen er overbevist om, at et negativt signal om fremskridt i de internationale forpligtelser inden for ikkespredning af våben generelt er skadeligt for den globale sikkerhed.
Som det er blevet sagt, blev kompromiset ikke accepteret. Der bliver således naturligvis ikke tale om nogen resolution den 19. november, men kontakterne fortsætter regelmæssigt mellem USA og EU angående dette emne. USA mener i øvrigt ikke, at begivenhederne den 11. september og de, der fulgte efter, ændrer noget i deres holdning til protokollen for kontrol udarbejdet i ad hoc-gruppen.
Derimod fastholder EU på sin side, at denne kompromistekst ville have givet mulighed for et større fremskridt på et specielt kritisk tidspunkt. Unionen finder ligeledes, at dynamikken i ad hoc-gruppen bør bevares, selv om det er muligt, at form og procedure skal tilpasses omstændighederne.
USA er i færd med at udarbejde nye forslag om tiltag, der skal beskytte mod risikoen for et biologisk angreb, idet de holder fast i nødvendigheden af at forsvare sig imod risikoen for terrorangreb. EU mener, at visse af USA's forslag skal vurderes positivt, og det ønsker også at tilføje andre, der sigter på at forbedre konventionen og at fremme udviklingen på meget lang sigt af et juridisk bindende instrument, men her er vi netop ved problemets kerne.
Unionen vil også foreslå en mekanisme, der gør det muligt at fortsætte dialogen med jævne mellemrum, og som åbner den for alle parter. Disse tiltag vil helt sikkert indgå i diskussionerne på den femte revisionskonference.
Jeg vil slutte med at gentage, hvad man har sagt tidligere. En ting er sikker: Der bliver ikke på kort sigt tale om nogen kontrolprotokol for den biologiske konvention. Vi vil sørge for at fastholde de allerede opnåede resultater i ad hoc-arbejdsgruppen. Der afholdes jævnligt møder med USA, og vi forsøger ud fra deres forslag at supplere disse med vores egne forslag, hvilket er en metode til at bevare en åben og regelmæssig dialog med alle parter i konventionen, hvilket i vores øjne er nøglen til et multilateralt samarbejde.

Morillon
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, man siger, at ordsprog er et udtryk for nationernes visdom, og et fransk ordsprog siger, at intet er så galt, at det ikke er godt for noget. Hvis man skal finde noget positivt ved den forfærdelige katastrofe i World Trade Center og nogle vanvittige personers igangsætning af miltbrandforgiftningskampagnen, har de i hvert fald vækket den offentlige opinion og derigennem de ansvarlige politikere og gjort disse mere bevidste om faren ved udviklingen af en international terrorisme, der er fast besluttet på at tvinge sit syn på verden igennem med alle midler. Det er nok i den forbindelse at minde om de seneste pralerier fra Osama bin Laden. Jeg håber virkelig, at de i parentes bemærket reelt bliver de sidste, for han bør ikke slippe for om kort tid at fortælle om sine forbrydelser ved den internationale domstol. Men jeg håber, at det internationale samfund efter dette nært forestående fald vil forstå at fortsætte sit arbejde med at skabe kontrol med og bandlyse biologiske og kemiske våben for at få denne skrækindjagende trussel til at forsvinde.
Det er i den forbindelse, Parlamentet har udarbejdet et forslag til beslutning, som i morgen vil blive fremlagt til godkendelse af vores kolleger. Vi glæder os over den ændrede holdning hos den amerikanske regering, der i juli trak sig ud af forhandlingerne om at afslutte en gennemførelsesprotokol for konventionen - hr. kommissær, De har netop mindet os om det - og vi håber, at den nye konference, der skal afholdes i Genève, og som De har berettet om, fru rådsformand, fra og med næste uge vil varsle godt for fremtiden.
Vi takker Rådet, som De repræsenterer, fru Durant, for at have forsikret os om dets vilje til på det område at koordinere medlemsstaternes regeringers indsats. I den forbindelse opfordrer vi Kommissionen til at oprette og kontrollere et specialiseret kontor, der vil være i stand til at gribe ind hurtigt, hvis der opstår mistanke om overtrædelse af konventionen. Kan De på dette punkt, hr. kommissær, give os Deres personlige mening?

Wiersma
Fru formand, tidligere i år udtrykte vi vores skuffelse over den manglende støtte fra USA til styrkelse af konventionen om biologiske våben. På grund af begivenhederne den 11. september og miltbrandangrebene på USA er spørgsmålet om biologisk terror pludselig blevet meget aktuelt. Biologiske våben er ved at blive en del af den asymmetriske krigsførelse, som kendetegner bekæmpelsen af terrorisme. Konventionen tager naturligvis sigte på stater, men en hensigtsmæssig gennemførelse heraf gør det også vanskeligere for terrorister at få disse våben i deres besiddelse. Våbnene har længe været forbudte, men er desværre fortsat disponible, og derfor slår vi til lyd for bindende internationale regler for at forbedre kontrollen med konventionen.
Amerikanerne er heldigvis vendt tilbage til forhandlingsbordet. De har et problem, som de ikke kan løse alene. De forslag, som de har stillet, indeholder imidlertid for mange huller. Jo strammere og gennemskueligere kontrollerne er, desto bedre, og det skal derfor være Unionens indlæg på den kommende revisionskonference senere på måneden. Konventionen skal være et middel i jagten på producenterne af biologiske våben, men endvidere ved opsporingen af gamle forråd. Rusland har haft omfattende programmer. Hvordan er de blevet afsluttet, og hvad er der sket med den opbyggede viden? Man hører rygter om videnskabsmænd, som har arbejdet på disse programmer og efterfølgende har tilbudt deres tjenester til andre.
Miltbrandangrebene i USA tvinger os på ny til at undersøge, hvordan vi kan stoppe Iraks våbenprogrammer. FN skal i den forbindelse tage nye initiativer. Konventionen giver naturligvis ikke tilstrækkelig beskyttelse imod biologisk terror, imod de såkaldte ikke-regeringsmæssige aktører. Derfor er det nødvendigt med et forstærket og bedre samarbejde mellem politi og efterretningstjenester samt bedre opsporingsmetoder. Bedre beskyttelse af borgerne imod mulige angreb og følgerne heraf er påbudt. Mange lande træffer forberedelser til at kunne forsvare sig bedre imod miltbrand eller kopper, og det koster rigtig mange penge. De penge har de fattige lande ikke, og derfor kan de blive det største offer for en mulig koppeepidemi som følge af biologisk terror. Jeg vil gerne opfordre EU og EU-landene til ikke kun at undersøge den mulige beskyttelse af deres egne borgere, men ligeledes undersøge, om udviklingslandene kan hjælpes ved gennemførelsen af programmer til beskyttelse af de landes befolkninger i tilfælde af eventuelle terrorangreb med biologiske våben.

Newton Dunn
Hr. formand, min gruppe, Den Liberale Gruppe, har tre bemærkninger, hovedsagelig i form af spørgsmål.
Den første bemærkning indgår i kompromisbeslutningen, som endnu ikke er trykt, men den er i hvert fald medtaget i vores egen beslutning. Min kollega, baronesse Nicholson of Winterbourne, påpeger, at FN reagerer særdeles langsomt, eller har gjort det tidligere, på forlydender om brud på bestemmelserne om brug af disse våben. Da Saddam Hussein f.eks. først i 90'erne anvendte disse våben i marsken, tog det FN tre en halv uge at få inspektører ind i landet, hvilket gav Saddam Hussein rigelig tid til at fjerne beviserne på hans forbrydelser. Jeg beder Rådet om at påpege over for FN, at vi har brug for hurtigere reaktioner end tre en halv uge i tilfælde af lignende episoder i fremtiden, hvilket vi kan frygte.
Den anden bemærkning indgår i Den Liberale Gruppes beslutning og også i kompromisbeslutningen og drejer sig om problemet med miltbrand i USA, som har gjort os opmærksom på behovet for hurtige reaktioner og for at analysere, hvad der sker. Der findes ikke et fælles EU-agentur til at tage sig af sådan noget, skønt man i USA har Centre for Disease Control i Atlanta. Vil Kommissionen påtage sig at foreslå oprettelsen af et EU-agentur, under dens ledelse, for koordinering af arbejdet i medlemsstaternes nationale agenturer i forbindelse med smitsomme sygdomme? Det ville sætte fart i vores reaktioner og være til hjælp på EU-plan.
Mit tredje spørgsmål er rettet til Rådet. Jeg håber, det er et hypotetisk spørgsmål. Hvis undersøgelserne i USA viser, at udbruddet af miltbrand stammer fra Irak, og den offentlige mening i USA kraftigt går ind for at angribe Irak - og jeg tror, at George Bush ville have svært ved at modstå et sådant folkeligt pres - hvad er så Rådets holdning? Vil vi opfordre EU til også at angribe Irak, eller vil vi forsøge at holde George Bush tilbage? Har Rådet overvejet denne situation?

Maes
Fru formand for Rådet, hr. kommissær, Gud bevare os for de våben, som tjener og er designet til vores beskyttelse. Efter angrebene den 11. september på Manhattan blev den amerikanske befolkning lammet af angst på grund af miltbrandangrebene, som ikke krævede så mange ofre, men alligevel havde en enorm psykologisk virkning til langt ud over USA's grænser. Det dødelige produkt, som blev anvendt, peger i sin koncentration og renhed på laboratorier i USA selv, der som det eneste i verden skulle kunne fremstille produktet. Det viser helt klart, at de risici, som vores befolkning løber på grund af fremstillingen af kemiske og biologiske våben, ikke kan fjernes i tilfredsstillende grad af den nuværende lovgivning. Om kort tid finder der en konference sted herom i Genève, og vi minder om, at især USA trak sig tilbage fra forhandlingerne i juli i år om den foreliggende protokol.
Parlamentet vedtog den 14. juni i år en beslutning om at støtte vedtagelsen af den protokol. Vi er overbeviste om, at både fremstillingen og anvendelsen af kemiske og biologiske våben skal forbydes helt af det internationale samfund, og forbuddet skal være forpligtende. De disponible forråd skal destrueres sagkyndigt, og jeg er bange for, at heller ikke protokollen er tilstrækkelig hertil.

Papayannakis
Hr. formand, i lang tid har vi haft en aftale om forbud mod biologiske våben og toksinvåben. Dens anvendelse og kontrollen med dens anvendelse er ikke mulig uden en protokol, der fastsætter de måder, det skal ske på. Det har vi forsøgt at få i årevis. Det er ikke lykkedes for os. USA har saboteret protokollen, spørg mig ikke af hvilken grund. Jeg har læst amerikanske analytikere, der udtaler, at de ikke har nået at afslutte nogen af de igangværende programmer for en sådan krig.
Efter de forfærdelige begivenheder i New York og efter miltbrandudbruddene i USA bør vi under alle omstændigheder hurtigst muligt igen tage fat på protokollen om overvågning og anvendelse af denne aftale. Jeg hørte med stor forundring kommissæren sige, at USA's indstilling ikke er ændret, og at vi altså ikke får nogen protokol i nærmeste fremtid om fastsættelse af, hvordan aftalen skal overvåges og anvendes.
Ærede medlemmer, jeg tror, at vi bliver nødt til at fjerne det igen, som vi har givet udtryk for i forslaget til fælles beslutning, vi fremlægger for Dem, nemlig at vi hilser ændringen i USA's indstilling velkommen. Der er tale om en fejl! Vi bliver nødt til at ændre det i morgen med et mundtligt ændringsforslag.
For det andet, fru rådsformand, har De ikke fortalt os, på hvilke måder De kan og har i sinde at lægge større pres på USA, som hele sagen jo afhænger af. Og jeg tvivler på, at drøftelser alene kan være tilstrækkeligt.
For det tredje er der også fremkommet nye oplysninger, hr. formand. Det har vist sig, at denne form for masseødelæggelsesvåben kan produceres ved at anvende genetik på grundlag af forskning, der egentlig skulle fremstille vacciner og andre medikamenter, eller reel forskning, der meget let kan ændres til militære formål. Jeg har udformet et ændringsforslag til vores afstemningsforslag i morgen, som jeg synes, at vi skal vedtage. Men desuden mener jeg, at EU bør sætte emnet på dagsordenen.
Endelig, ærede medlemmer, hvis det viser sig, at miltbrandbakterierne er produceret og stammer fra USA, sådan som FBI påstår, ville der så være nogle medlemmer her i salen, der ville foreslå, at en eller anden, jeg ved ikke hvem, skulle bombardere USA?

Mussa
Hr. formand, eftersom det er første gang, at jeg tager ordet her i Parlamentet, tillader jeg mig at hilse på formandskabet, Rådet og de andre parlamentsmedlemmer.
Revolutionære gruppers eventuelle brug af militær teknologi og biologiske og kemiske våben er ikke længere en teoretisk risiko, men et reelt problem, hvor det gælder om at beskytte civilbefolkningen. Det er efterhånden blevet opklaret, at militærhemmeligheder er sluppet ud, og at terroristerne råder over eksperter og udstyr, og dette er det egentlige grundlag for, at terrorstrategien kan ramme civilbefolkningerne, som står forsvarsløse over for sådanne nye angreb.
For at kunne imødegå dette nye krigsscenario, hvor fjenden er godt gemt i det civile samfunds netværk og beskyttet af de frihedsrettigheder, han kæmper imod, og hvor det ikke længere kun går ud over militæret, men også over civilbefolkningen, er det af afgørende vigtighed at have kendskab til truslerne for borgernes sikkerhed. I betragtning af at nogle lande, som ikke er med i Genève-konventionen om kemiske og biologiske våben, og som derfor - sådan som det blev sagt - fortsat har udviklet disse krigsteknologier, anmoder vi USA, landene i det tidligere Sovjetunionen og under alle omstændigheder alle de lande, der ikke har tilsluttet sig eller deltaget i Genève-konventionen, om at give det internationale samfund deltaljerede oplysninger om de biologiske og kemiske stoffer, som de har kendskab til, og som terroristgrupper på en eller anden måde kunne være kommet i besiddelse af eller have stjålet.
Formålet med alt dette er, at vi snarest muligt får de nødvendige oplysninger til at forebygge fremstilling, opbevaring og udbredelse af sådanne masseødelæggelsesmidler, og at vi samtidig forbereder den nødvendige information af personalet i civile og paramilitære institutioner, så de på en effektiv og hurtig måde bliver i stand til at imødegå disse nye katastrofescenarier, som skrupelløse mennesker står bag.

Swoboda
Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, det er historiens tragik, at netop det land, som har nægtet at indføre virkelig effektiv kontrol, hvad angår anvendelsen af biologiske våben og toksinvåben, blev første offer for uhyggelige attentater. Det forhindrer os naturligvis ikke i at henvende os til USA's befolkning og især til de berørte familier med sympati. Jeg mener imidlertid, at dette tegn på isolation, unilateral optræden, som stadigvæk er meget stærk i USA, skal udnyttes af EU og især af Rådet til ikke blot i dette tilfælde, men også hvad angår Den Internationale Straffedomstol, at få USA til efter disse frygtelige attentater med meget intens kraft at tale for internationale - altså for effektive internationale - aftaler og for kontrol med disse aftaler.
Det er grotesk, at der netop i disse dage diskuteres en lov i Kongressen, som egentlig vender sig voldsomt mod etableringen af Den Internationale Straffedomstol, en straffedomstol, som i tilfælde af, at der opstår en sag, også skulle træffe en afgørelse ved sådanne forseelser, især hvis de støttes og gennemføres af stater.
Det andet, som er vigtigt - her vil jeg især også henvende mig til Kommissionen - er spørgsmålet om, hvorvidt vi i Europa, så vidt det er menneskeligt muligt, er rustede til at vægre os mod sådanne attentater eller at reducere effekten til et minimum. Det er allerede blevet nævnt: USA har et tilsvarende agentur i Atlanta - et disease control center. Mener Kommissionen også, at vi skal overveje dette i Europa? Jeg ved dog, at man, hvis der er et problem, forlanger et ekstra EU-agentur, som igen skaber nye problemer med kontrol og tilsyn. Jeg mener dog, at der i tilfælde af en sådan udvikling absolut er adskillige argumenter for sådan et agentur.
Jeg mener i det hele taget, at Kommissionen bør foretage sige mere, hvad angår sikkerheden over for sådanne terrorangreb, hvad enten det er biologiske angreb eller angreb, som vedrører den nukleare sikkerhed. Det er ikke blot en opgave, som vi kan overlade til de enkelte medlemslande. Vi burde netop også i Europa fastsætte visse sikkerhedsstandarder på disse områder i betragtning af den aktuelle terror.
Jeg mener også, at Kommissionen sammen med Rådet skal overveje, hvordan vi ved anlæg, virksomheder, laboratorier, som omgås sådanne farlige produkter, især også med genetisk modificerede produkter, uden at trænge alt for meget ind i de beskæftigedes privatsfære kan klare at opnå et vist minimum af gennemsigtighed, af beskyttelse, af forebyggende foranstaltninger. Nogle af dem, der arbejder på sådanne anlæg, må også erklære sig indforståede med en vis kontrol i den forbindelse.
Til sidst endnu en gang spørgsmålet til Kommissionen om, hvad den virkelig vil gøre for at skabe denne beskyttelse, ikke kun generelt, men også for at fastsætte konkrete foranstaltninger i de kommende år.

Brie
Hr. formand, hr. kommissær, fru minister, der er ikke noget af det, der er blevet sagt i denne debat, som jeg ikke kan støtte. Jeg vil dog tilføje tre punkter, hvor der efter min mening skal lægges betydeligt større pres. For det første kan vi ikke forvente en anden sikkerhedspolitik af andre stater i længden end den, vi selv praktiserer. Hvis vi ikke ønsker en fortsat udbredelse af masseødelæggelsesvåben, f.eks. på dette område, skal det udtrykkes tydeligere af EU og dets partnere.
For det andet er der tydeligt et paradigme- og strategiskifte i verifikationsspørgsmålet i USA i forhold til 1980'erne. I betragtning af det dramatiske i disse spørgsmål, som har vist sig efter den 11. september, er EU's diplomatiske tilbageholdenhed, som jeg ofte forstår, fejlanbragt i denne sag, og jeg håber, at den netop omtalte unilaterale optræden i USA overvindes af egen erfaring.
Det tredje problem er det afgørende. Det er forkert kun at henvise til USA. Dette paradigmeskifte har også tydeligt fundet sted her i Vesteuropa. Når jeg ser på den model, som også er til diskussion for B-våben-konventionen, nemlig kontrolorganisationen for kemiske våben, har vi for øjeblikket en finansiel krise, som medlemslande i EU også har andel i. Vi har oplevet en forværring af kontrolbestemmelserne siden den oprindelige vedtagelse af konventionen. Det er måske symptomatisk, fru minister. Jeg spurgte Rådet om disse forhold i maj. Jeg har hidtil ikke fået noget svar og formoder simpelthen, at det eftertryk, som vi arbejder med dette emne på, også er for svagt hos os.

Busquin
Hr. formand, fru minister, mine damer og herrer, jeg ønsker blot at svare på spørgsmålene over temaet "kontor eller ikke kontor", som hr. Morillon, hr. Swoboda og hr. Dunn har talt om. Hvad angår konventionen om forbud mod biologiske våben og toksinvåben, var der helt klart ikke tale om at oprette et kontor. Unionens holdning bestod i at foreslå en mekanisme med henblik på at fortsætte dialogen ud over revisionskonferencen, enten i form af årlige møder med parterne som for den kemiske konvention eller i form af ekspertmøder, hvilket vil sige en fortsættelse af den tidligere ad hoc-gruppe, som vi forklarede i den aktuelle situation i diskussionen om denne konvention. Jeg vil i øvrigt gerne meddele, at Kommissionen fra og med topmødet i Gent og selvfølgelig på opfordring fra EU's formandskab har gennemgået dette spørgsmåls forskellige aspekter og udarbejdet inventarlister for laboratorierne samt forsøgt at se, hvilken type svar vi kan levere, og på mødet i Kommissionen i går blev der i øvrigt fremlagt en fælles informationsnote fra kommissæren for sundhed og forbrugerbeskyttelse, hr. Byrne, hr. Liikanen og mig selv for at se, hvordan vi på EU-plan og selvfølgelig i enighed med medlemsstaterne kan iværksætte en bedre koordination for at nå målene uden nødvendigvis at skulle oprette et kontor. Dette er på en måde den vej, vi vil gå. Jeg kan i den forbindelse nævne, at vi inden for forskningen, og dermed potentialet for viden på dette område, har planlagt et møde den 13. december i Bruxelles, hvor alle eksperter fra medlemsstaterne vil behandle dette spørgsmål.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, indleveret i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Skibsbygningsindustrien (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0373/2001) af Riis-Jørgensen for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets forordning om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien (KOM(2001) 401 - C5-0393/2001 - 2001/0153(CNS)).

Pérez Álvarez
Hr. formand, efter at have lykønsket ordføreren vil jeg indlede mit indlæg med at understrege, at den europæiske skibsbygningsindustri i hele Europa står over for en alvorlig krise, som kan få indflydelse på EU's troværdighed og måske bringe denne sektors overlevelse i Unionen i alvorlig fare på grund af Sydkoreas illoyale konkurrence. Men at den desuden kan være en opfordring til, at den illoyale koreanske praksis udvides til at omfatte andre økonomiske sektorer som automobil-, elektronik- og stålindustrien. En opfordring, der naturligvis ikke indskrænker sig til Korea, men breder sig til andre lande i især det område.
Gennemsigtigheden giver os en udfordring, nemlig fri konkurrence på et frit marked. Men et frit marked betyder de samme love for alle, og da det ikke eksisterer i øjeblikket, kan vores gennemsigtighed i en bestemt verden og på et bestemt tidspunkt, hvor andre forudsætninger for nævnte frie marked ikke opfyldes, ud over oprigtighed medføre en reel fare for katastrofe og tillige være tegn på manglende solidaritet fra EU's side over for medlemsstaterne og disse staters byer. Det er tilfældet med en by som min - Vigo - i det nordvestlige Spanien, hvor virksomheder og familier har gjort en enorm indsats og bragt store ofre for at blive konkurrencedygtige.
Af solidaritetsgrunde kræves der derfor forsvarsforanstaltninger for en sektor, der også er strategisk vigtig for Europa. Foranstaltninger, som kræver, at den defensive støtteordning udvides til at omfatte alle de skibstyper, der bygges på koreanske værfter, og som ligeledes kræver, at den defensive ordnings gyldighedsperiode forlænges til den 31. december 2003, som også er gyldighedsperioden for forordning (EF) nr. 1540/98, eller alternativt til WTO-proceduren mod Korea er afsluttet.
Det er det, hr. formand, vores fremtid, vores staters fremtid og de europæiske befolkningers fremtid afhænger af. Om 20 år vil det være for sent. Jeg mener, at det af solidaritetsgrunde må forlanges og forventes, at Kommissionen og Rådet handler derefter. Det er de begrundelser, som sektorens virksomheder og arbejdstagere giver de steder i Europa, hvor skibsbygningsindustrien har stor betydning.

Berenguer Fuster
Hr. formand, de af Dem, der kender mig, ved, at jeg ikke plejer at gå ind for offentlig støtte, som skaber konkurrenceforvridning. Det betyder ikke, at jeg ikke erkender, at visse former for offentlig støtte er fornuftige og fortsat bør eksistere, hvis de tjener traktatens formål.
Til trods for det og netop fordi det er et af de tilfælde, støtter jeg fuldt ud Kommissionens forslag og de ændringsforslag, som de ansvarlige udvalg har stillet, om en defensiv og midlertidig ordning for skibsbygningsindustrien for at imødegå Republikken Koreas illoyale konkurrence. I denne sag duer det ikke med løsninger som forslaget fra Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, der, under påskud af en ekstremt ortodoks holdning imod offentlig støtte, ville få katastrofale følger for den europæiske skibsbygningsindustri.
Det synes at være et ubestrideligt faktum, at Republikken Korea praktiserer dumping i sektoren, og at det er grunden til, at den europæiske industri ikke kan konkurrere. Det er rigtigt, at Kommissionen har indledt en procedure inden for rammerne af WTO for at bekæmpe den illoyale konkurrence, men det er også rigtigt, at den europæiske skibsbygningsindustri kan ende med at forsvinde, mens sagen behandles, og det kan få alvorlige følger for beskæftigelsen.
Vi må tage i betragtning, at støtten har to karakteristika, som gør den rimelig. For det første er den midlertidig - den vil kun blive ydet, indtil WTO har bilagt konflikten - og for det andet er den defensiv - den er en reaktion på et angreb i form af Republikken Koreas illoyale konkurrence - og på netop de betingelser er den helt acceptabel.
De ændringsforslag vedtaget af det korresponderende udvalg, der inddrager skibstyper, som også er ramt af Koreas illoyale konkurrence, er ligeledes acceptable.
Ordføreren er blevet gjort opmærksom på, at der muligvis findes en juridisk redegørelse fra Rådets tjenestegrene, der taler imod de foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået. Da vi ikke kender de juridiske ræsonnementer, kan vi roligt holde os til Europa-Parlamentets og Kommissionens egne juridiske redegørelser, hvori der gives udtryk for berettigelsen af denne støtte på de betingelser, som Kommissionen har fastlagt, og som ikke fordrejes eller ændres væsentligt af de forslag, der er blevet vedtaget i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.

Riis-Jørgensen
. Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg protesterer imod, at Rådet ikke er til stede i dag for at give den af os krævede juridiske vurdering. Det er uacceptabelt, at vi som Parlament ikke har adgang til de samme oplysninger som Rådet. Det er en uacceptabel forskelsbehandling af de to institutioner. Jeg havde gerne set, at vi her i Parlamentet havde udsat behandlingen af forslaget, til vi havde modtaget Rådets juridiske vurdering. Det har de to store politiske grupper desværre ikke ønsket. Det vanlige krav om åbenhed er åbenbart ikke så vigtigt, når der er penge på spil og nationale interesser at pleje.
Jeg har derimod modtaget svar fra Kommissionen om forordningens overensstemmelse med WTO-reglerne. Kommissionen ser ingen problemer. Det er jeg uenig i. Kommissionen siger, at forordningen ikke vil have nogen negativ effekt for tredjelande. Det er forkert. Fremover skal f.eks. et japansk skibsværft konkurrere med europæiske skibsværfter, der modtager statsstøtte. Så har forordningen jo en negativ effekt for tredjelande, eksempelvis Japan. Kommissionen siger også, at den foreslåede forordning ikke kan betragtes som en ensidig handling fra EU's side mod Sydkorea, hvilket ville være i strid med WTO's regler. Der står helt specifikt i forordningen, at europæiske skibsværfter alene kan modtage statsstøtte, såfremt de konkurrerer direkte med koreanske skibsværfter. Korea er altså specifikt nævnt. En mere ensidig handling kan man ikke forestille sig.
Med dette forslag foretager vi os i EU noget direkte ulovligt. Jeg opfordrer kraftigt til at forkaste, hvad der blev vedtaget i Parlamentets udvalg, ligesom jeg allerhelst så, at Kommissionen trak sit forslag tilbage og i stedet koncentrerede sig om at føre en WTO-sag mod koreanerne. Hvad vil Kommissionen stille op med de mange ændringsforslag, som vil udvide antallet af skibstyper, der kan modtage støtte og forlænge forordningens løbetid? Vil Kommissionen i dag bekræfte, at den under ingen omstændigheder vil honorere Parlamentets krav? Vil Kommissionen be- eller afkræfte, at den har planer om at fremsætte et ændret forslag, hvor LNG-tankskibene indgår? Jeg håber meget, at Kommissionen vil svare på disse spørgsmål.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, de europæiske værfter har i årevis beklaget sig over Sydkoreas dumping af salgspriserne på de skibe, der bygges i landet. Efter alle de klager, der er blevet fremført, har Kommissionen endelig med Rådets samtykke forelagt et initiativ og foreslået os nogle foreløbige foranstaltninger i form af en midlertidig defensiv ordning med henblik på at dæmme op for den illoyale koreanske konkurrence, så længe klagesagen verserer inden for rammerne af WTO.
Kommissionen inddrager imidlertid kun containerskibe og olietankskibe i sit forslag til støtte til skibsbygningsindustrien. Vi forlanger, at specialskibe til transport af andre former for gas fremstillet på basis af olie og til transport af flydende naturgas samt færger, bulkskibe og ro-ro-skibe, som alle sammen indgår i klagen indbragt for WTO, også inddrages.
Det er på tide, at Korea får at vide, at Unionen er fast besluttet på at forsvare sin skibsbygningsindustri imod et hvilket som helst andet lands illoyale konkurrence.

Figueiredo
Hr. formand, dette forslag fra Kommissionen er en følge af de problemer, der skyldes de aftaler om liberalisering, som den har indgået inden for OECD, sideløbende med at den har begrænset statsstøtten til værfterne, befordret disses koncentration og senere fjernet driftstøtten. Nu hvor der er store problemer for denne sektor, som er af strategisk betydning for EU, er det især for at sikre forsyningerne på hensigtsmæssig vis og undgå en uforholdsmæssig stor afhængighed af tredjelande nødvendigt at støtte den europæiske skibsbygningsindustri, så den kan modstå den koreanske dumping.
Kommissionens forslag er trods dets umiddelbare betydning kun midlertidigt og partielt, og det sætter faktisk ind på samme punkt som den koreanske dumping. Det er derfor vigtigt, at der i hvert fald tages hensyn til ordførerens forslag, herunder forlængelsen af driftstøtten på 6% og i særlige tilfælde op til 14%, hvor også andre skibstyper kan komme i betragtning. Vi støtter derfor denne betænkning for at undgå, at de økonomiske og sociale problemer, der allerede findes på dette område, på kort sigt skal forværres yderligere.

Blokland
Hr. formand, gemt er glemt nu, hvor Kommissionen foreslår at tildele skibsbygningsindustrien støtte på ny. Vi har tidligere klart aftalt, at støtten til skibsbygningsindustrien skulle standse medio 2001. At der på ny tildeles midlertidig støtte, er imod de indgåede aftaler og derfor uacceptabelt.
Støtte til skibsbygningsindustrien er overflødigt og uønskeligt. Overflødigt, fordi skibsbygningsindustrien i Europa tager sigte på bygningen af teknologisk avancerede skibe og ikke på den enkle serieproduktion som i lavtlønslande. Det er derfor ikke en løsning på problemerne i sektoren. Støtte er uønskeligt, fordi usunde virksomheder fortsat kan producere på grund af støtten. Effektiv produktion er hermed udelukket. Sektoren drager ikke fordel af ikke-generisk støtte. Strukturelle løsninger på problemerne i den europæiske skibsbygningsindustri ligger i sund konkurrence og strukturelle reformer. Med Kommissionens forslag ødelægges disse forhold i lang tid. Det indre marked bliver forstyrret, idet medlemsstaterne selv kan fortolke forordningen, og gennem ikke-generisk støtte opstår der et unfair konkurrenceforhold.
Europa placerer sig med dette forslag i en uholdbar situation. Det er utroværdigt at indgive klager til WTO, hvis Kommissionen, som foreslået, holder fast i midlertidige støtteforanstaltninger. Ligesom den oprindelige ordfører fru Riis-Jørgensen har vi derfor uoverkommelige problemer med forslaget. Jeg kan faktisk ikke forestille mig, at den kompetente kommissær, hr. Bolkestein, er af en anden mening.

Kauppi
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, EU har foreløbig haft resultatsløse forhandlinger med Sydkorea med henblik på etablering af en sund konkurrence inden for den globale skibsbygningsindustri. Nu har Kommissionen godkendt den strategi, at der indledes en WTO-tvistbilæggelsesprocedure i sagen. Jeg er for denne beslutning, og jeg takker alle de kommissærer, som aktivt har medvirket til, at denne beslutning er taget. Samtidig stillede Kommissionen imidlertid et forslag, hvorefter en midlertidig produktionsstøtte til private skibsværfter kan tillades, mens WTO-processen foregår. Ifølge Kommissionens forslag til forordning er støtteordningerne selektive og midlertidige, og de gælder kun for begrænsede skibstyper.
Kommissionsforslaget kan til at starte med virke retfærdigt, men i virkeligheden fordrejer det konkurrencen såvel på verdensmarkedet som inden for EU, og det mangler en kompetent, retlig begrundelse. Forbindelsen mellem støttemekanismen og WTO-proceduren er fuldkommen kunstig. Disse anliggender har ingen naturlig indbyrdes forbindelse, og disse spørgsmål bør derfor behandles separat. Alle os, der deltager i et politisk arbejde, forstår, at det her gælder politik, der er ikke tale om en lovlig proces. Hvis vi ønsker at læne os op ad WTO, skal vi selv agere i overensstemmelse med WTO-reglerne. Ved at bevilge støtte er EU selv skyld i en aktivitet, der fordrejer handlen, hvilket det nu beskylder Korea for. Dette sætter os i et dårligt lys og forringer vores forhandlingsposition i WTO.
Jeg sagde, at kommissionsforslaget også fordrejer den interne konkurrence i EU. Selv om støtte kun bevilges til bestemte skibstyper, drager værfterne, der modtager støtte, altid nytte af støttemidlerne og står således stærkere end andre værfter. Det er specielt dette, som vanskeliggør situationen for den højteknologiske værftsindustri, der helt principielt har svaret på den hårdere konkurrence ved netop at koncentrere sig om produkter, der indebærer en mere krævende teknologi. Bl.a. har mit hjemland, Finland, helt fra starten reduceret værftsstøtten som aftalt, og vi har satset meget stærkt på produktion af krydstogtskibe og andre skibe med højteknologi. Finske værfter har derfor ved disse foranstaltninger opnået en verdensomfattende konkurrenceevne, som Kommissionen nu ved dette forslag prøver at tage fra os.

Caudron
Mine kære kolleger, jeg vil gerne til at begynde med udtrykke min tilfredshed med de positive ændringer, udvalget har foretaget af fru Jørgensens betænkning, der vil gøre det muligt at etablere en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien.
Enhver kender de vanskeligheder, denne sektor har oplevet i årevis, vanskeligheder, der skyldes illoyal konkurrence fra Korea. Enhver ved også, at Korea fortsat arbejder med priser, der ligger under indkøbsprisen, at de koreanske myndigheder yder direkte og skjult indirekte støtte til skibsindustrien, at der holdes liv i fallerede skibsværfter, og at den sydkoreanske produktionskapacitet er steget med 170% i perioden 1988-1997, mens produktionen i EU i samme periode styrtdykkede med 30%. I samme periode forsvandt støtten i EU i øvrigt. Alle forsøg på at finde en mindelig ordning har vist sig at være forgæves, og vi har derfor været nødt til at indsende en klage til WTO. Jeg er glad for, at denne klage nu ledsages af et forslag om en midlertidig defensiv ordning. Proceduren i WTO vil uden tvivl vare tre år. Det ville være absurd at efterlade EU's industri uden forsvar i denne periode. Kommissionen foreslår en defensiv ordning i form af en støtteordning. Jeg støtter forslaget, men jeg vil tilføje, at den koreanske konkurrence også går på metantankerne. En koreansk virksomhed, der havde en gæld på 5 milliarder dollar opsuget af de statslige banker, underbød samtlige priser og tegnede sig alene for halvdelen af den industrielle tonnage i 2000. På et tidspunkt, hvor konsekvenserne af attentaterne den 11. september medfører en pause i efterspørgslen efter passagerkrydsere, en sektor, der ikke har behov for hjælp, er ordrer på metantankere nødvendige. Derfor tror jeg, det er nødvendigt at integrere denne sektor i den defensive ordning. Jeg ønsker også Parlamentets massive støtte til Kommissionens forslag.

Schmidt, Olle
Hr. formand, jeg vil først takke ordføreren, fru Riis-Jørgensen, for hendes ihærdige og modige kamp for en fri markedsøkonomi. Ordføreren ved noget, som de øvrige kolleger i Økonomiudvalget og Kommissionen burde kende til: Statssubventioner af hvad som helst er til skade for økonomien, til skade for et velfungerende marked og til skade for forbrugerne. Subventioner skaber ineffektivitet og øger omkostningerne. Det dystre er, at vores kolleger her i Parlamentet nu vil gøre et dårligt forslag endnu dårligere.
Jeg kommer fra Sverige. I 1970'erne var det verdens næststørste skibsbygningsnation efter Japan. Mit første arbejde var på et af Sveriges på den tid største skibsværfter. Vi byggede den største olietanker nogensinde. Da konkurrencen skærpedes fra lande som Portugal, Japan og Sydkorea, satsede den svenske stat i alt 2 milliarder euro for at redde skibsbygningsindustrien. Ingen industrisatsning i Sverige har været så ulykkelig, kostet så meget og givet så lidt. Den nødvendige omstrukturering af erhvervslivet stoppede, og der blev ikke skabt nogen nye job.
Hvis vi i EU i dag ønsker at vise virkelig solidaritet med værftsarbejderne og deres familier, skal Kommissionens og udvalgets forslag selvfølgelig afvises. Det ville være en satsning for fremtiden.

Bouwman
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil komme til sagen med det samme. Vores gruppe støtter Kommissionens forslag med ændringsforslag. Der er naturligvis en række spørgsmål, og de vedrører den måde, som vi anvender defensive mekanismer på, når der er tale om uklar og illoyal konkurrence.
Ordføreren foreslog ikke at udarbejde generiske foranstaltninger, sådan som de er blevet foreslået, nemlig efter skibstype og eventuelt en udvidelse heraf, men efter regioner og værfter. Særskilt støtte skal gives inden for de aftaler, som vi har truffet herom. Så er det spørgsmålet, på hvilken måde de mennesker, som, lad os sige, vil holde De Liberale princippet højt, skal optræde i det øjeblik, der opstår skader. Jeg vil give ét eksempel. I øjeblikket har Kommissionen iværksat en procedure imod Schelde-Damen-konstruktionen, det vil sige, at Damen har overtaget virksomheden Schelde for 1 nederlandsk gylden. Man har spurgt, om det er acceptabelt. Mit spørgsmål er, om det i det foreslåede direktivs ånd er muligt, at Kommissionen også - lad os sige bare - ser den anden vej ved konstruktioner, som anvendes inden for disse rammer, også i ovennævnte tilfælde?

Korakas
Hr. formand, et forbud mod statsstøtte til de offentlige skibsbygningsvirksomheder, et afslag på at slette den gæld, som deres tidligere, private ejere har opbygget, samt den næsten gratis overgivelse af dem til andre privatpersoner er EU's politiske midler, der sammen med landenes regeringer er medskyldige i at have ført denne sektor med strategisk betydning ud i et sammenbrud.
De allerede dårlige forhold er blevet endnu værre med den politiske dumping, især af Sydkorea. Angrebet, der startede med det syvende direktiv, har været katastrofalt for Grækenlands yderst udviklede skibsbygningsindustri. Tusindvis af arbejdspladser er gået tabt, sektorens arbejds-, sikkerheds- og helbredsforhold er blevet forværret, og forleden begræd vi yderligere fem arbejderes død, der blev ofret på den kapitalistiske profithungers alter inden for skibsbygningssektoren.
I dag foreslår man hyklerisk at give den tidligere forbudte støtte til de nu privatiserede skibsbygningsvirksomheder, da det er deres eneste redning. Endnu en gang ser man EU's hang til at tjene storkapitalen. Efter Grækenlands Kommunistpartis mening er den eneste bæredygtige løsning oprettelsen af en fælles offentlig institution, der skal kunne tackle den internationale konkurrence, samtidig med at den skal tjene beskæftigelsen og økonomien.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, under forhandlingen er der nogle ting, som er blevet klarlagt, og som der er almindelig enighed om. Der er almindelig enighed om, at krisen rammer EU's skibsbygningsindustri, der er enighed om, at denne krise bl.a. skyldes Republikken Koreas illoyale konkurrence, som ifølge hr. Caudron skyldes tre ting: priser, der ligger under omkostningerne, værftsstøtte og opretholdelse af konkursramte værfter.
Det er også blevet understreget, at krisen er alvorlig. I de seneste 10 år har Korea øget sin kapacitet med 180%, mens vi har reduceret vores med 30%. Hvad har vi gjort indtil videre? Indtil videre har vi undertegnet en aftale med Sydkorea, som landet ikke har overholdt. Vi har fremført en klage, som endnu ikke er behandlet. Og for nylig er der blevet truffet beslutning om aktion i to henseender: for det første indbringelse af sagen for WTO og for det andet iværksættelse af den selektive og midlertidige defensive ordning, som vi taler om.
Det er, som om kommissær Bolkestein i forbindelse med Koreas overtrædelser er kommet i tanker om Ciceros catilinariske taler: "Quousque tandem abutere Catilina patientia nostra?" (Hvor længe vil Catilina misbruge vores tillid?).
Jeg vil minde dem, der har talt imod denne beslutning, næsten alle sammen fra lande i Nord, om en militær aforisme, der siger, at artilleriets opgave består i at bombardere infanteriet, for det kunne være fjenden. I dette tilfælde er skytset fra landene i Nord rettet mod EU's stillinger, i mange tilfælde under henvisning til Japans eller andre industriers situation.
Hvad ønsker Europa-Parlamentet at gøre? Vil det støtte hr. Bolkestein af hele sit hjerte og anmode ham om at være mere generøs? Om at være mere generøs, hvad angår anvendelsesområdet og - som hr. Ortuondo har understreget - udvide det til også at omfatte skibe udsat for illoyal konkurrence, skibe, der transporterer gas, ro-ro-skibe osv., og være mindre nærig med gyldighedsperioden, så fristen for denne midlertidige defensive foranstaltning forlænges til 2003. Hvis det er sådan, hr. Bolkestein, så Gud velsigne Dem.

Damião
Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen, der for skibsbygningsindustrien foreslår en forordning, der godt nok kun er midlertidig og partiel, men som dog alligevel - og endnu en gang - hjælper med til at mindske virkningerne af den protektionisme, der findes hos flere handelsblokke i verden og ikke kun i Korea. Ja, i Korea drejer det sig jo slet ikke om protektionisme, men om en ret omfattende overtrædelse af WTO's regler. Og vi vil gerne tro på, at den fremsatte klage kommer til at betyde effektivitet og disciplin i denne sektor.
Kommissionen lader dog forstå, at den anser den foreslåede ordning for utilstrækkelig, og at der kun er tale om et skridt og et skridt, der har alle de negative aspekter, som et hasteindgreb har, når skibsbygningsindustriens umiddelbare vanskeligheder - og flere af disse er allerede nævnt, så jeg skal ikke gentage dem - er overstået. Selv om det er rigtigt, at de nordiske lande satser på investering og alternativ teknologi og ad den vej får indtjening, så de kan forblive på markedet uden store sociale omvæltninger, så gælder dette ikke for andre dele af EU, f.eks. de sydeuropæiske lande, hvor denne sektor er den største arbejdsgiver, og hvor den også har betydning for en lang række andre virksomheder inden for industri og serviceerhverv. Ofte er det den eneste aktivitet, der skaber udvikling i disse egne, hvorfor det ville være en social tragedie for visse regioner i mit eget land, Portugal, og i Spanien og Grækenland, hvis deres skibsbygningsindustri skulle forsvinde. Vi forventer således, at Kommissionen gennemfører denne forordning med virkning i hvert fald indtil 2003, men vi forventer os meget mere på længere sigt og også et andet syn på denne sektor.

Grönfeldt Bergman
Hr. formand, den 5. december 2000 besluttede Rådet, at tilsagnsgivningen til driftsstøtte på op til 9% til skibsbygning skulle ophøre for alle EU-lande med udgangen af 2000, og det af to grunde. Det havde vist sig, at statsstøtten ikke havde nogen større effekt på branchens overlevelsesmuligheder, og der var en principiel overbevisning om, at statsstøtten skulle reduceres så meget som muligt og helst ophøre. Parlamentet var så sent som sidste år enigt i denne opfattelse.
Statsstøtte til værfter strider desuden mod internationale handelsaftaler, hvilket i og for sig fremgik af Kommissionens forsøg i efteråret 1999 og foråret 2000 på at opnå en forhandlingsløsning med Sydkorea, fordi landet brød med gældende handelsaftaler på grund af omfattende statsstøtte. Da dette mislykkedes, stiller Kommissionen nu i stedet for et forslag om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien med driftsstøtte på mellem 6 og 14%. I udvalgets forslag skal dette finde sted frem til udgangen af 2003, og dette samtidig med at der indledes en WTO-procedure mod Sydkorea, fordi landet handler i strid med gældende handelsaftaler.
At genindføre omfattende statsstøtte i EU øger næppe forudsætningerne for at løse striden med Sydkorea. Det ville være mere rigtigt at afvise Kommissionens forslag og lægge alle kræfter i WTO-proceduren mod Sydkorea.
Afslutningsvis vil jeg gerne stille kommissær Bolkestein følgende spørgsmål: Hvordan forholder dette forslag sig efter Deres mening til EU's konkurrencepolitik, hvor vi forsøger at reducere, helst at afskaffe, statsstøtte til industrier for at skabe en retfærdig og sund konkurrence mellem virksomheder?

Bolkestein
Hr. formand, min kollega hr. Monti har bedt mig om at undskylde hans fravær i Parlamentet i dag og svare på hans vegne. Jeg vil gerne på vegne af hr. Monti takke fru Riis-Jørgensen for hendes store indsats og væsentlige bidrag til betænkningen. Vi er meget taknemmelige for Parlamentets hurtige behandling af denne sag. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at gøre rede for Kommissionens holdning til betænkningen over for Parlamentet.
Ideelt set burde Kommissionen ikke være nødsaget til at stille dette forslag. Jeg understreger, at driftsstøtte er en særlig ødelæggende form for hjælp, fordi den ikke giver noget incitament til at forbedre effektiviteten og ikke medfører øget konkurrence for værfterne ved f.eks. at tilskynde til uddannelse eller forskning og udvikling. Den hjælper heller ikke miljøet. Af disse årsager, og efter at have ydet driftsstøtte til skibsbranchen i mange år, besluttede Kommissionen endelig at forbyde den fra slutningen af sidste år.
For at citere en kendt filosof, så lever vi ikke i den bedste verden. Når det nu forholder sig sådan, er det kun rimeligt, at EU træffer foranstaltninger mod illoyal konkurrence, og det er i den kontekst, at forslaget om den defensive ordning skal ses.
Forslaget er en del af en tostrenget strategi rettet mod den koreanske praksis og har til formål at støtte EU's klage mod Korea i WTO. Det er et usædvanligt tiltag, som kun tages i brug i lyset af en situation, som fik en af repræsentanterne til med rette at citere Cicero: "Quousque tandem abutere Catilina patientia nostra?".
Det er som sagt et usædvanligt tiltag, som skal tvinge Korea til forhandlingsbordet med EU og presse landet til at afskaffe illoyale handelspraksis.
Hvad angår Kommissionen, er dette ikke starten på en ny og potentielt åben driftsstøtteordning. Det er overhovedet ikke Kommissionens hensigt.
Jeg har bemærket, at ændringsforslagene til Kommissionens forslag vedrører tre hovedspørgsmål. For det første er der ordningens anvendelsesområde. For det andet er der oplysningerne til medlemsstaterne og til tredjeparter via medlemsstaterne. For det tredje er der spørgsmålet om løbetid. Jeg vil gerne besvare spørgsmålene i den rækkefølge.
Først vedrørende udvidelsen af anvendelsesområdet. Betænkningens ændringsforslag betyder en stor udvidelse af ordningens anvendelsesområde, der kun dækker de markedssegmenter, hvor Kommissionen i sin rapport om forordningen vedrørende handelshindringer har påvist, at EU's skibsbygningsindustri har lidt betydelig skade som følge af Koreas illoyale handelspraksis. Forslaget er afbalanceret ved på den ene side at fastsætte en maksimal støtte på 14% og på den anden side begrænse anvendelsen. Derfor har det især til hensigt at forhindre illoyal koreansk praksis. En udvidelse af anvendelsesområdet risikerer at ændre forslagets natur.
Jeg henleder Parlamentets opmærksomhed på forslagets artikel 2, stk. 6, i henhold til hvilken Kommissionen vil føre tilsyn med de markedssegmenter, der er støtteberettigede, for at afsløre klare beviser for, at et specifikt markedssegment i Fællesskabet er blevet direkte ramt af illoyale og uigennemsigtige konkurrencevilkår. Kommissionen vil i overensstemmelse hermed overvåge situationen og holde Parlamentet orienteret om mulige undersøgelser i henhold til bestemmelsen.
Det andet spørgsmål omhandler oplysningerne til medlemsstaterne og til tredjeparter via medlemsstaterne, det vil sige fjernelse af navn og adresse på det skibsværft, der ansøger om støtte, og på den fremtidige køber. Det er hensigten med ændringsforslagene.
De oplysninger, som er specificeret i artikel 2, litra a), i Kommissionens forslag, er det minimum, som er nødvendigt, for at tredjeparter kan give Kommissionen brugbare oplysninger, og for at sikre en effektiv gennemskuelighedsprocedure. Formålet med bestemmelsen er at fremskynde proceduren. Alternativet er at indlede en formel undersøgelsesprocedure i alle tilfælde, hvor Kommissionen er i tvivl om støttens forenelighed. Det ville medføre fuld offentliggørelse af detaljerede oplysninger vedrørende anmeldelsen.
For det tredje er der forlængelsen af udløbsfristen til den 31. december 2003. Visse parlamentsmedlemmer har anført, at udløbsfristen er for kort. Vi vil dog i slutningen af 2002 have et godt indtryk af, hvordan WTO-sagen forløber. Det er et godt tidspunkt at tage bestik af situationen og vurdere, hvorvidt der stadig er behov for særlige foranstaltninger for skibsbygningsindustrien.
Kommissionen kan på det tidspunkt foreslå Rådet at forlænge den defensive ordning.
I tillæg til, hvad jeg lige har sagt på vegne af min kollega hr. Monti, vil jeg gerne gå i dybden med to eller tre spørgsmål, som blev stillet Kommissionen for lidt siden.
For det første hævder hr. Blokland, at der er behov for strukturelle ændringer og ikke yderligere støtte til skrantende industrier. Jeg er enig med ham i, at støtte ideelt set skal supplere strukturelle ændringer. Lad os håbe, at det er tilfældet her.
Flere medlemmer har rejst spørgsmålet om forenelighed med WTO's regler. Efter Kommissionens opfattelse er forslaget om en midlertidig defensiv ordning fuldt ud foreneligt med WTO's regler om subsidier, forudsat at det ikke drejer sig om forbudte subsidier, at de ikke har negative virkninger, og at de er legitime instrumenter i den nationale politik, hvad angår WTO. Fællesskabet har således ret til at bevilge støtte til skibsbygningsindustrien. Fællesskabet har rent faktisk bevilget en sådan støtte til sin skibsbygningsindustri i mange år indtil den 31. december 2000. For så vidt subsidier ikke er sanktioner i den betydning, de har i henhold til proceduren for bilæggelse af tvister, er de tilladte politiske foranstaltninger. Derfor kan anvendelsen af tvistbilæggelse på ingen måde ses som en begrænsning af de normale rettigheder og forpligtelser for medlemmer i henhold til WTO-aftalen.
Til sidst som svar på fru Riis-Jørgensens spørgsmål om, hvorvidt Kommissionen af de nævnte årsager vil stille et nyt forslag, kan jeg sige, at Kommissionen ikke ser grund til at ændre forslaget. Kommissionen har således ingen planer om et nyt forslag.
Kommissionen er taknemmelig for Parlamentets støtte indtil nu. Af ovennævnte årsager kan Kommissionen ikke acceptere de stillede ændringsforslag. Ikke desto mindre håber jeg, at Kommissionen kan regne med Parlamentets fortsatte støtte i sagen.

Riis-Jørgensen
ordfører. (EN) Hr. formand, jeg er glad for, at hr. Bolkestein bekræftede, at han ikke vil stille et nyt forslag. Dog henviste han også til forslagets revisionsklausul. Kan De garantere, hr. Bolkestein, at De ikke giver efter for Frankrig og tillader landet at støtte sine skibsværfter for at opnå enighed i Rådet til december? Kan De bekræfte, at De ikke vil indgå aftaler med Frankrig før mødet?

Bolkestein
Som svar på fru Riis-Jørgensens spørgsmål skal jeg gentage, at Kommissionen står ved den holdning, jeg lige har skitseret. Yderligere forhandlinger kan, hvad angår Kommissionen, ikke komme på tale. Vi vil se, hvad der sker i Rådet (industri) i begyndelsen af december. Hvad angår en bestemt medlemsstats situation, har Kommissionen ingen yderligere kommentarer.

Kauppi
Hr. formand, mit indlæg gælder arbejdsplanen. Jeg mener, at det er meget utilfredsstillende for parlamentsmedlemmernes arbejde i EU, at betænkningerne konstant flyttes til helt nye tidspunkter på plenarmødets dagsorden. Peijs-betænkningen var oprindeligt sat til at blive behandlet på eftermiddagsmødet. Så får vi besked om, at den er flyttet til plenarmødet, der starter kl. 21.00. Så kommer der pludselig en meddelelse kl. 17.15 om, at behandlingen af den påbegyndes allerede nu. Den form for boldkastning kan ikke accepteres af hensyn til organisering af medlemmernes tidsplaner.
En anden ting, som jeg gerne vil påpege, er Rådets fravær. Rådets spørgetid begynder nu. Rådet havde sikkert mulighed for at komme en halv time tidligere til f.eks. forhandlingen om skibsbygningsindustrien, et meget vigtigt anliggende. Men Rådet glimrer igen ved sit fravær. Jeg er meget ked af det.

Formanden
Jeg forstår udmærket Deres bekymring, kære kollega, men jeg må fortælle Dem, at spørgsmål til Rådet ligeledes indgår i dagsordenen på et klart fastlagt tidspunkt, nemlig kl. 17.30. Det betyder, at de kolleger, der har stillet spørgsmål, vil indfinde sig om nogle minutter, og vi bliver nødt til at give dem plads. Derudover ved De, at vores forhandlinger er planlagt i dagsordenen, men at man aldrig med en margen på nogle minutter eller et kvarter kan forudsige deres nøjagtige længde, især fordi kommissærerne og ministrene anvender en taletid, der undertiden er meget længere end forudset i mødetjenesten. Det er grunden til, jeg beder Dem udvise forståelse og smidighed. Klokken er nu 2-3 minutter i halv seks. Jeg udsætter derfor mødet, mens vi venter på, at spørgsmålene til Rådet kan begynde.
(Mødet udsat kl. 17.27 og genoptaget kl. 17.30)

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0338/2001).
Vi takker formanden for Rådet, fru Durant, for hendes tilstedeværelse. Hun er vicepremierminister og minister for mobilitet og transport.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 1.
Eftersom vi i dag er begyndt til tiden, er nogle kolleger sandsynligvis blevet overrasket, fordi de altid regner med en forsinkelse, men det skete altså ikke i dag.
Spørgsmål nr. 2 er trukket tilbage.

Chris Davies
Spørgsmål nr. 3 af (H-0778/01):
Om: Retningslinjer for Cardiff-integrationsprocessen Hvordan vil Rådet udvikle et fælles sæt retningslinjer for den korrekte evaluering, opfølgning og overvågning af såvel Rådets ni strategier som den generelle Cardiff-miljøintegrationsproces? Vil der herigennem anbefales en mere gennemsigtig proces samt større deltagelse af de interesserede parter i udviklingen og gennemførelsen af disse strategier? Hvordan vil Rådet sikre Europa-Parlamentets fulde engagement i Cardiff-processen?

Durant
Hr. formand, kære kolleger, Rådet vil gerne indledningsvis minde om, at Cardiff-processen har ført til, at seks sammensætninger af Rådet har forelagt Det Europæiske Råd strategier til integration af miljøet i deres politik for de respektive sektorer. Disse strategier vedrører transport, energi, landbrug, industri, indre marked og udviklingssamarbejde. Rådet agter i sammensætningerne almindelige anliggender, Økofin og fiskeri at forelægge de tre sidste strategier for Det Europæiske Råd i Barcelona i foråret 2002. De ni integrationsstrategier skal på de enkelte områder udmøntes i konkrete aktioner, som skal vedtages af et flertal i fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet.
Det skal understreges, at sideløbende med Cardiff-processen foregår Lissabon-processen, som omfatter den sociale proces fra Luxembourg 1997, og som gælder beskæftigelse, samt den økonomiske proces fra Köln 1999. Sidstnævnte fik i Göteborg en tredje dimension, nemlig miljø, i form af strategien for bæredygtig udvikling, som også tilsigter en integration af miljøet i sektorpolitikkerne. Det er alt dette, EU skal forelægge på verdenstopmødet for bæredygtig udvikling, der som bekendt skal afholdes i Johannesburg i september 2002.
Ved at lægge denne strategi for bæredygtig udvikling har Det Europæiske Råd på miljøområdet prioriteret klimaændringerne, miljømæssig bæredygtig transport, ansvarlig forvaltning af naturressourcerne og styring af trusler mod folkesundheden.
Lige siden Cardiff-processen startede i 1998, er den blevet evalueret og fulgt op, hvilket nu indgår i den udvidede Lissabon-proces, samtidig med at den udgør et selvstændigt hele. Som det blev besluttet i Göteborg, skal iværksættelsen af strategien for bæredygtig udvikling baseres på fire punkter.
For det første skal Kommissionen aflægge en sammenfattende årsrapport om Lissabon-processens tre dimensioner, herunder strategien for bæredygtig udvikling. En sådan rapport skal også forelægges Det Europæiske Råd i Barcelona. For det andet skal der foretages en evaluering og lægges politiske retningslinjer på Det Europæiske Råds forårsmøder. For det tredje skal strukturelle indikatorer på bæredygtig udvikling på basis af en meddelelse fra Kommissionen godkendes af Rådet og derefter forelægges Det Europæiske Råd i Laeken. Og for det fjerde skal Kommissionen udarbejde en meddelelse om en forbedring af lovgivningsprocessen, hvorunder alle væsentlige forslag fra denne institution forudgående skal vurderes for deres virkninger på strategien for bæredygtig udvikling, herunder integration af miljøhensyn.
Rådet er i gang med at arbejde på iværksættelsen af konklusionerne fra Det Europæiske Råd om strukturer og arbejdsmetoder. Her vil der særligt blive taget hensyn til principperne om styreformer med hensyn til åbenhed, aktionærdeltagelse, bedre lovgivningsteknikker og tilpasning af Fællesskabets politikker.

Davies
Det er ikke nogen nem opgave at forsøge at omsætte principper om bæredygtigt miljø til praksis. Rådet er faktisk i gang med at opfinde den dybe tallerken.
Det indtryk, som mange af os har, er, at diskussionen foregår bag lukkede døre. Jeg gad vide, om formandskabet forsøger at åbne op for diskussionen, øge processens gennemsigtighed og måske inddrage andre organisationer som ngo'erne i udarbejdelsen af strategier.
Jeg vil gerne spørge især formanden, hvad der gøres for at presse arbejdsgrupperne til at opstille specifikke mellemlange målsætninger, klare mål og handlingsprogrammer, så vi kan få noget at arbejde med og får et håndgribeligt system til måling af fremskridt og resultater.

Durant
 Jeg går ligesom De ind for gennemsigtighed, åbenhed og brug af indikatorer og konkrete fakta. Jeg deler ligeledes Deres ønske om at tage hensyn til udtalelser, rådgivning og konkrete oplysninger fra ikke mindst ngo-aktører.
Jeg noterer mig Deres forslag om større åbenhed ved inddragelse af dem, som er med til at udarbejde strategier for bæredygtig udvikling i lokalområder. Jeg håber, at Rådet netop for at øge åbenheden vil kunne medtage de elementer, De nævner, for at sikre, at de indikatorer på bæredygtig udvikling, som er under udarbejdelse, og som skal forelægges i Laeken, kan blive forbedret i løbet af processen med henblik på Barcelona. Det drejer sig om øget åbenhed og konsekvensvurdering samt hensyntagen til bidrag fra alle dem, som arbejder konkret med bæredygtig udvikling i praksis.

Rübig
Hr. formand, fru formand for Rådet, mine damer og herrer, Cardiff-processen er af helt afgørende betydning for en bæredygtig udvikling. Europa-Parlamentet, især Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, har ydet et godt stykke forarbejde her, og jeg mener, at gennemsigtighed og naturligvis også dialog egentlig er en selvfølge her i Parlamentet. Vi afholder også meget ofte høringer her og bestræber os på at optimere dialogen med ngo'erne så meget som muligt.
Mit spørgsmål går i denne retning. Vi har nu netop afsluttet WTO-forhandlingerne. Hvordan er i Deres øjne mulighederne for at koordinere Cardiff-processen i en høring med WTO-organisationerne?

Durant
Hr. formand, De fremsætter et vældig interessant ønske om såvel åbenhed som overensstemmelse eller sammenhæng med på den ene side resultaterne af Doha-topmødet, hvorfra vi afventer de sidste resultater, og på den anden side strategierne for bæredygtig udvikling.
Som vi har set i Doha, er det vanskeligt, men alligevel interessant at sætte miljøpolitikkerne ind i en mere multilateral sammenhæng. Det er et stort fremskridt i forhold til vores udgangspunkt.
Jeg synes, vi er kommet et godt stykke videre, og at vi nu efter Doha skal udnytte de resultater, der blev nået her, og anvende dem i forbindelse med de aktioner, som skal sættes i værk i EU for at sikre, at en bæredygtig udvikling ikke blot fastholdes som en generøs og modig ambition for os alle, men først og fremmest for at den kan udmøntes i konkrete aktioner i praksis med respekt for princippet om åbenhed og efter en konstruktiv dialog.
Jeg mener således, at der er god sammenhæng mellem det, der er opnået i et bredere forum, og de resultater, der er nået eller ved at blive nået i EU, i særdeleshed det, som skal opnås på rådsmøderne i Laeken og Barcelona. Der skabes således gradvis en struktur, som kan fremme en konkret integration af bæredygtig udvikling i alle de politikker, som iværksættes af Rådet og generelt af EU.

Formanden


Manuel Medina Ortega
Spørgsmål nr. 4 af (H-0781/01):
Om: Landsætning af et stort antal illegale indvandrere på De Kanariske Øer I henhold til nylige oplysninger anvendes moderskibe til at landsætte et stort antal illegale indvandrere fra det afrikanske kontinent på De Kanariske Øer. Hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe til at sikre EU-farvandenes integritet i dette område?

Durant
 Hr. formand, Rådet har gentagne gange besvaret spørgsmål fra medlemmer af Europa-Parlamentet om ulovlig indvandring ad søvejen fra det afrikanske kontinent. Jeg tillader mig specielt at henvise til svarene på de mundtlige spørgsmål H-2701, H-0330/01 og H-0699/01 om ulovlig indvandring til EU og til svarene på de skriftlige forespørgsler E-0085/01 og E-1045/01, som også tog disse problemer op.
Rådet har truffet flere foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig indvandring. Et godt eksempel herpå er udarbejdelse af handlingsplaner for de lande og regioner, de ulovlige indvandrere og/eller asylansøgere kommer fra, i Gruppen på Højt Plan om Asyl og Migration. Et andet eksempel er det tidlige varslingssystem, som er udviklet i CIREFI.
Inden for Schengen-samarbejdet er der truffet foranstaltninger til forbedring af medlemsstaternes kontrol med søgrænserne. Med Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse er disse tiltag en del af fællesskabsretten. Udførelse af kontrolforanstaltninger påhviler naturligvis medlemsstaterne, og overvågning og kontrol af territorialfarvandet henhører således under deres kompetence. Rådet understreger endvidere, at dets administration for indeværende arbejder på en oversigt over bedste praksis for at give medlemsstaterne vejledning i gennemførelsen af kontrollen.

Medina Ortega
Hr. formand, fru formand for Rådet, Rådets formandskab er nok klar over, at jeg ikke kan være tilfreds med henvisninger til simple skriftlige erklæringer.
Der finder i øjeblikket en sand invasion af De Kanariske Øer sted. Hver uge kommer der ca. 100 mennesker ind, som vi så sender videre til resten af Fællesskabet. For en uge siden sendte borgmesteren i Las Palmas på Gran Canaria 200 indvandrere til Madrid på enkeltbillet.
Hvis EU ikke passer på denne grænse, kan jeg forsikre Dem for, at vi vil få en sand invasion, som vil ændre alle parametre.
Måske er tillægsspørgsmålet - i tilknytning til nogle svar, som kommissær Vitorino gav mig i går om Kommissionens nye forslag - om Rådet er i gang med at overveje Kommissionens forslag om kontrol ved de ydre grænser, om aftaler om indvandring med lande, der grænser op til EU, og om udvisning til hjemlandene af indvandrere, der er kommet illegalt ind i vores område.

Durant
 Hr. formand, jeg har forståelse for, at det svar, jeg giver på Rådets vegne, kan forekomme Dem utilstrækkeligt i forhold til en situation, som bekymrer Dem, og som er vigtig for Dem. Som jeg netop har sagt, kan jeg kun henvise til medlemsstaternes kompetence, når det gælder gennemførelse af de beslutninger, som er truffet på fællesskabsplan. Ifølge subsidiaritetsprincippet er det dem, det påhviler at gennemføre de nødvendige foranstaltninger, som besluttes på fællesskabsplan.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 5 af , overtaget af Ortuondo Larrea (H-0783/01):
Om: Henvisningen til nationalisme i konklusionerne fra det Europæiske Råd den 21. september 2001 Efter de forfærdende terrorattentater og tragedien den 11. september, reagerede det amerikanske folk med stort mod og udviste klart en nationalisme eller patriotisme, som byggede på de demokratiske og moralske værdier, der er grundlæggende i det amerikanske samfund. Det var en tilsvarende demokratisk nationalisme som modstykke til enevælden, der lå til grund for tilblivelsen af flertallet af de nuværende EU-lande. Den kendsgerning, at nogle europæiske stater har udvist en imperialistisk aggressivitet, som har ført til de tragiske krige i Europas historie, har intet at gøre med den fredelige stræben efter frihed, som er karakteristisk for den demokratiske nationalisme i flertallet af Europas lande. Det er derfor overraskende, at i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde den 21. september 2001, der netop fandt sted som et resultat af attentaterne mod de amerikanske byer, nævnes begrebet nationalisme kun én gang sammen med racisme og fremmedfjendtlighed. Det er en fornærmelse af de europæere, der opfatter sig som fredelige, demokratiske og solidariske medlemmer af en nation og en national kultur og på samme tid som medlemmer af det europæiske fællesskab og af verdenssamfundet.
Er det ikke Rådets opfattelse, at denne vilkårlige sammenblanding af nationalisme med racisme og fremmedhad er klart ubegrundet?

Durant
 Rådet minder om, at det ikke tilkommer det at kommentere Det Europæiske Råds konklusioner. Men det skal dog understreges, at Det Europæiske Råd i sine konklusioner af 21. september 2001 understregede, at enhver yderliggående nationalistisk, racistisk eller fremmedfjendsk tendens skulle bekæmpes. Jeg understreger: enhver yderliggående nationalistisk tendens, hvilket ikke er det samme som nationalisme. Begrebet "nationalisme" forekommer i øvrigt ikke i teksten. Der står kun "enhver form for uheldig nationalistisk, racistisk og fremmedfjendsk udvikling". Derfor mener jeg ikke, at den holdning, Rådet har indtaget, er i modsætning til den, De selv har givet udtryk for i Deres spørgsmål.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, fru formand for Rådet, Det Europæiske Råd har forstået at skelne mellem arabisk og muslimsk samfund og religion på den ene side og fanatiske grupper, islamiske terrorister, på den anden. I sine konklusioner fra den 21. september giver Det Europæiske Råd, som De sagde, imidlertid udtryk for nødvendigheden af at bekæmpe enhver form for uheldig nationalistisk udvikling, som om det at være nationalist i sig selv var en forbrydelse eller en krænkelse af menneskerettighederne.
Er Rådet ikke enigt i, at det at understrege nødvendigheden af at bekæmpe en fredelig nationalisme, der ad udelukkende demokratisk vej forsvarer noget, som FN vedtog som folkenes universelle ret til fri selvbestemmelse, kunne være et tegn på intolerance og fascisme fra EU's regeringers side?
Selv om det er rigtigt, at der er radikale nationalistiske grupper - som støtter terrorisme - er der også voldelige grupper med unionistisk eller grøn ideologi, som også udfører voldelige handlinger. Mener Rådet dermed, at den britiske unionisme f.eks. eller økologismen i alle dens afskygninger skal bekæmpes? Ville det ikke være bedre at udvise besindighed og demokratisk respekt i enhver henvisning til nationalisme, unionisme, økologisme eller andre ideologier?

Durant
 Jeg bekræfter, hvad jeg lige har sagt: Der står intet om, at nationalisme som sådan skulle være en udemokratisk bevægelse. Det, der her sigtes mod, er yderliggående, uheldige tendenser, hvad enten der er tale om racisme, fremmedhad eller andre former for udelukkelse af bestemte grupper. Nationalisme udpeges ikke i sig selv som årsag til en sådan uheldig udvikling. Derimod kan nationalisme til tider bruges til formål, som er langt mere yderliggående, og som bestemt må fordømmes. Det gælder i øvrigt alle politiske aktioner - de er generelt til fordel for demokratiet som helhed og ytringsfriheden i særdeleshed. Men hver gang de udvikler sig uheldigt, er de farlige og skal bekæmpes.

MacCormick
Jeg er taknemmelig for formandens sidste bemærkninger. Jeg tilhører en national bevægelse i mit eget land, Skotland, som igennem de sidste 100 år har gennemført store forfatningsmæssige ændringer, uden at det har medført blodsudgydelser eller vold. Der er, som hun ved, andre steder, hvor tilsvarende forfatningsændringer er gennemført og stadig gennemføres.
Måske Rådet og formanden med vilje overser meningen med hr. Nogueira Románs spørgsmål. Det er en stor fejl at sige, at der er visse mål, som har tendens til at tiltrække terrorisme og derfor er selvdestruktive. Sandheden er, at en terrorist er en person, som mener, at målet helliger midlet. Det er absurd at tro, at hvis blot målet er nobelt, så retfærdiggør det ethvert middel. De, som tror det, vanærer alle deres mål. Jeg ville ønske, at Rådet var knap så selektivt i sin holdning til sådanne spørgsmål.

Durant
Jeg er enig i Deres synspunkt, og jeg vil i betragtning af den debat, vi lige har haft om den internationale situation, tillade mig at minde om, at der må sondres, hvad enten det gælder nationalisme eller andre områder som religion. Jeg tager religion som eksempel, fordi det er højaktuelt i forbindelse med det, der foregår nu i Afghanistan. For Rådet står det klart, at en ting er religion, som henhører under privatlivets fred og den enkeltes frie valg, og jeg kan her nævne islam. Noget helt andet er det oprørende misbrug af religionen, som bl.a. terrorister gør sig skyldige i ved en skændig udnyttelse af religionen til helt andre formål. Til Deres spørgsmål kan jeg kun gentage, at det er Rådets overbevisning, at det i Europa og i hele verden handler om at respektere det demokratiske islam, som klart henhører under privatlivets fred, og som bruger lovlige udtryksmidler, men det handler også om at bekæmpe enhver form for religiøst udtryk, som forfølger andre mål, som er forkastelige og skal undertrykkes.

Stihler
Jeg ønsker at præcisere bemærkningerne fra min ærede kollega, hr. MacCormick. Det var faktisk valget af en Labour-regering i 1997, der førte til det historiske skotske parlament, som blev demokratisk valgt i 1999. Havde det ikke været for Labour-regeringen, havde vi ikke et skotsk parlament.

Formanden
Jeg vil minde Dem om, at spørgetiden udelukkende er til spørgsmål.
Sådanne oplysninger kan De give bagefter ude på gangen.

Formanden


Antonios Trakatellis
Spørgsmål nr. 6 af (H-0784/01):
Om: Illegal indvandring til Grækenland via Tyrkiet - krænkelse af tiltrædelsespartnerskabet Den illegale indvandring, hvor tusinder af illegale indvandrere fra de tyrkiske kyster kommer frem til Grækenland om bord på tyrkiske smugleres både, har nu nået et eksplosivt omfang. De tyrkiske myndigheder gør intet for at forhindre den illegale indvandring, hvilket er en krænkelse af tiltrædelsespartnerskabet, og de forholdsregler, de græske myndigheder træffer, er utilstrækkelige, med det resultat, at der foregår en systematisk og massiv tilstrømning af indvandrere til græsk territorium og dermed til EU.
Under henvisning til den generelle usikkerhed, som den ukontrollerede tilstrømning af indvandrere til EU fremkalder, en usikkerhed, som er blevet forstærket efter terrorangrebet på USA, hvad er da Rådets holdning til den illegale indvandring fra Tyrkiet? Da Tyrkiet er et land, som har ansøgt om EU-medlemskab, hvilke skridt har Rådet da til hensigt at træffe på grundlag af betingelserne i tiltrædelsespartnerskabet, som vedrører forebyggelse af illegal indvandring og styrkelse af grænseforvaltningen med henblik på overtagelse af Schengen-aftalens regelværk, for at forhindre illegal indvandring til Grækenland og garantere EU-grænsernes sikkerhed?

Durant
Til dette spørgsmål fra hr. Trakatellis kan jeg sige, at Rådet ofte har udtrykt sin bekymring over den illegale indvandring, hvilket bl.a. fremgår af konklusionerne fra De Europæiske Råd i Tammerfors, Santa Maria da Feira og Nice. De aktioner, Rådet har ført og fremdeles fører på dette område, er tidligere omtalt i Rådets svar på de mange spørgsmål, som medlemmer af Europa-Parlamentet har stillet om illegal indvandring. Rådet minder om, at Det Europæiske Råd i Helsinki besluttede at betragte Tyrkiet som et ansøgerland, der vil kunne tiltræde EU på grundlag af de samme kriterier som dem, der gælder i forhold til de andre ansøgerlande. Det Europæiske Råd i Helsinki bestemte, at (citat): "Med henblik på at intensivere tilpasningen af Tyrkiets lovgivning og praksis til gældende fællesskabsret opfordres Kommissionen til at forberede en proces for analytisk gennemgang af gældende fællesskabsret." I overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Feira vil Kommissionen aflægge rapport for Rådet om fremskridt i arbejdet med at forberede den analytiske gennemgang af gældende fællesskabsret med Tyrkiet. Rådet vedtog formelt tiltrædelsespartnerskabet med Tyrkiet den 8. marts 2000. Som følge af tiltrædelsespartnerskabet har Tyrkiet vedtaget et nationalt program til overtagelse af gældende fællesskabsret. Her er fastlagt en ramme for den politik, som skal føres, en tidsplan for lovgivningsarbejdet samt de administrative og budgetmæssige krav, som skal opfyldes, for at Tyrkiet kan overtage gældende fællesskabsret.
I overensstemmelse med den praksis, som er etableret for alle ansøgerlandene, skal Kommissionen evaluere Tyrkiets nationale program for overtagelse af gældende fællesskabsret i den regelmæssige rapport 2001 på grundlag af tiltrædelsespartnerskabet. EU vil nøje følge den konkrete gennemførelse af de forskellige tiltag, som er nævnt i denne sammenhæng.
Det nationale program for vedtagelse af gældende fællesskabsret omfatter forskellige foranstaltninger på området retlige og indre anliggender. I 2001 er arbejdet på at nå følgende overordnede mål indledt: styrkelse af grænsekontrol og harmonisering af visumlovgivning og -praksis med EU's på området gældende ret samt vedtagelse af gældende fællesskabsret vedrørende migration, bl.a. med det formål at forebygge illegal indvandring.
Rådet har endnu en gang udtrykt sin bekymring over den massive tilstrømning til græsk område af ulovlige immigranter med oprindelse i Tyrkiet eller i transit gennem dette land. EU har anmodet Tyrkiet om at træffe de nødvendige foranstaltninger, som omtales i EU's rapport fra november 2000. Det er i øvrigt parat til at yde finansiel støtte til Tyrkiets gennemførelse af de anbefalede tiltag i henhold til tiltrædelsespartnerskabet. Rådet har desangående med interesse noteret sig, at Tyrkiet på mellemlang sigt agter at hæve det geografiske forbehold til Genève-konventionen fra 1951 om flygtninges status.
Rådet har endvidere indledt en aktiv dialog med oprindelseslande for asylansøgere og/eller indvandrere i Gruppen på Højt Plan for Asyl og Migration. Denne gruppe, som blev nedsat af Rådet i december 1998, har til opgave at udarbejde handlingsplaner for visse lande, som jeg i øvrigt sagde i mit svar på et spørgsmål fra et andet medlem om De Kanariske Øer. Til udarbejdelse af disse handlingsplaner har gruppen valgt en helhedstilgang, som går på tværs af søjlerne, og som tager højde for aspekter vedrørende udenrigspolitik, økonomisk udvikling og styring af migrationsstrømmene. Blandt de lande, der er udvalgt til sådanne handlingsplaner, er Irak som oprindelses- og transitland for indvandrere. Tyrkiet er i kraft af sin geografiske beliggenhed naturligvis et vigtigt transitland. Rådet har således indledt en dialog med Tyrkiet med henblik på at gennemføre EU's handlingsplan for Irak af 26. januar 1998. Et af de tiltag, der indgår i planen, er forhandling af en transitaftale med Tyrkiet.

Trakatellis
Jeg takker for det omfattende svar fra Rådets side, men jeg vil gerne stille to yderligere spørgsmål. Som Grækenlands premierminister, hr. Simitis, har udtalt, er det et faktum, at man i år forventer, at der vil komme 260.000 illegale indvandrere. 260.000 illegale indvandrere, der passerer gennem Tyrkiet, og, som De nok kan forstå, er det helt umuligt, at det kan foregå ubemærket. Så hvilke eksakte skridt har Rådet truffet over for Tyrkiet, der jo anses for et kandidatland, og som De har et partnerskab med, med henblik på at beskytte vores grænser bedre, så vi undgår et så voldsomt antal illegale indvandrere?
For det andet, og det er vigtigere, hvad har Rådet i sinde at gøre? Er det i stand til at udarbejde en samlet politik, så problemet løses på en tilfredsstillende måde, hvilket selvfølgelig må betyde, at man kan kontrollere både grænserne og den illegale indvandring? De, der søger politisk asyl, vil selvfølgelig altid være der, men derudover bør der være en eller anden form for kontrol.

Durant
Hr. formand, jeg vil gerne bekræfte, hvad jeg lige har sagt om Rådets aktion med henblik på en faktisk gennemførelse af det, som er besluttet under den tyrkiske handlingsplan. Vedrørende det mere generelle indvandringsspørgsmål er det rigtigt - og det anerkender Rådet uforbeholdent - at Tyrkiet i kraft af sin geografiske beliggenhed er et land, der befinder sig i en særlig situation. Den situation, De omtaler, er et velkendt fænomen. Jeg vil på den baggrund gerne gøre opmærksom på, at det belgiske formandskab for nogle uger siden afholdt en konference i Bruxelles, hvor indvandringsspørgsmålet for første gang blev taget op. Det var en europæisk konference med det formål at bidrage til overvejelserne om migrationsstrømmene. Vi kan ikke komme uden om at drøfte spørgsmålet, og det belgiske formandskab har ønsket at indlede den diskussion, uafhængigt af de beslutninger, der er truffet i forhold til Tyrkiet eller Irak i forbindelse med de diskussioner, EU fører henholdsvis med Tyrkiet, som har fået en særlig status, og med ikke-europæiske lande, som ikke er ansøgerlande, for at tilstræbe en bedre håndtering af de problemer, der er forbundet med migrationsstrømmene.

Alavanos
Jeg vil gerne fortælle ministeren, at der findes en stor modsætning i forbindelse med Tyrkiet. På den ene side er det et stort gennemgangsland for indvandrere, men på den anden side kommer der også en strøm af politiske flygtninge, der enten stammer fra Tyrkiet selv eller fra et andet land, men som er ude for forfølgelser i Tyrkiet, f.eks. kurdere fra Irak, der på grund af deres aktivitet kunne forfølges i Tyrkiet. Hvorledes skal disse to ting kunne forenes? Nemlig at Tyrkiet på den ene side standser sin reeksport af illegale indvandrere til Fællesskabets territorium, til græsk territorium, og på den anden side at der skabes sikkerhed for dem, der søger politisk asyl, da Tyrkiet jo er et land, hvor man stadig har dødsstraf, og hvor der, som vi så det i går i Kommissionens rapport om landets fremskridt, findes meget store demokratiske mangler.

Formanden
Formanden anser det ikke for hensigtsmæssigt at besvare det næste spørgsmål. Hun mener sandsynligvis, at det ikke er et spørgsmål, men en erklæring, som fremføres af parlamentsmedlemmet. Det ligger inden for formandens kompetence.

Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 7 af (H-0788/01):
Om: Erklæringer fra Berlusconi For nylig afgav den italienske premierminister Berlusconi nogle erklæringer, hvori han reelt identificerede terrorismen med de store demonstrationer og demonstranternes krav om en anden form for globalisering. Han drog en række sammenligninger mellem den vestlige kultur og kulturen i de islamiske lande og fældede nogle domme, der savner ethvert historisk grundlag, og som Rådets formand, den belgiske udenrigsminister Michel, betegnede som "nærmest barbariske, tåbelige og historisk ukorrekte".
Kan Rådet på baggrund af, at Berlusconis erklæringer er i skarp modstrid med EU's charter om de grundlæggende rettigheder, som er underskrevet og proklameret af formændene for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen på Det Europæiske Råd i Nice den 7. december 2000, officielt og kollektivt tage stilling i dette spørgsmål?

Durant
Hr. formand, det tilkommer naturligvis ikke Rådet at udtale sig om hr. Berlusconis erklæringer. Rådet skal her minde om den formulering, Det Europæiske Råd anvendte i sine konklusioner ved afslutningen af det ekstraordinære møde, det holdt i Bruxelles den 21. septemer 2001. Her appellerer Det Europæiske Råd til det internationale samfund om at fortsætte dialogen og forhandlingerne i alle multilaterale fora med henblik på, såvel hos os som andre steder, at opbygge en verden med fred, ret og tolerance. I den forbindelse understreger Det Europæiske Råd nødvendigheden af at bekæmpe enhver form for uheldig racistisk og fremmedfjendsk udvikling og forkaster ethvert lighedstegn mellem terrorisme og den arabiske og muslimske verden.
Det står derfor urokkeligt fast, at den officielle og kollektive holdning, De efterlyser, blev fastlagt af Rådet på mødet den 21. september 2001.

Papayannakis
Fru formand for Rådet, mit spørgsmål indeholdt to punkter. Det ene angik hr. Berlusconis, om jeg så må sige, synspunkter om araberne og islam. Jeg kan ud fra det, De har fortalt mig, konstatere, at Rådet er imod, for ikke at sige fordømmer disse synspunkter. Det glæder mig. Men jeg stillede Dem også et andet spørgsmål, fru rådsformand. I sine udtalelser identificerede hr. Berlusconi terrorismen med de store demonstrationer, der fra tid til anden organiseres over hele verden, både i Europa og i USA, af dem, der mener, at globaliseringen også kan have et andet ansigt og gå i en anden retning. Han identificerede disse demonstrationer med terrorisme. Hvad mener Rådet om det spørgsmål, der er overordentligt vigtigt, og som vi også i fremtiden vil blive stillet over for?

Durant
Hr. formand, jeg vil gerne slå fast, at det ikke tilkommer Rådet at udtale sig om erklæringer fra hr. Berlusconi eller andre, hverken vedrørende aspekter af islam eller lighedstegn mellem terrorisme og den arabiske verden eller vedrørende globaliseringen. Jeg holder mig derfor til Rådets aktioner og holdninger, som de blev fastlagt den 21. september 2001, og som efter min opfattelse klart viser, at Det Europæiske Råd ubetinget forkaster ethvert lighedstegn, der sættes på dette område. Det tilkommer ej heller Rådet at udtale sig om eller kommentere hr. Berlusconis erklæringer om andre emner.

Formanden


Ioannis Marinos
Spørgsmål nr. 8 af (H-0791/01):
Om: Medtagelse af supplerende oplysninger i de nye EU-identitetskort Terroraktionerne i USA for nylig har fremkaldt intense drøftelser af, om det er nødvendigt at medtage udførlige oplysninger om indehaverens identitet og herkomst på identitetskort i EU-medlemsstaterne. Ifølge oplysninger i den græske presse skulle dette spørgsmål drøftes i begyndelsen af december måned i år i Bruxelles på mødet mellem de 15 EU-landes justitsministre og ministre for områderne indre anliggender og offentlig orden.
Kan Rådet derfor oplyse, om man under de drøftelser, som skal finde sted mellem de pågældende ministre, også vil overveje, om følgende supplerende oplysninger skal medtages med henblik på mere tydeligt at definere EU-borgernes identitet og mere generelt identiteten for personer, som er bosiddende i EU: fingeraftryk, øjen- og hårfarve, højde, vægt, blodtype og -undertype, synlige ar og andre fysiske særlige kendetegn, hårvækst, handicaps, nationalitet, fødested, religion, civilstand, erhverv, eksaminer? Jeg vil gerne have et specifikt svar vedrørende hver enkelt af de ovennævnte oplysninger. Vil Rådet ligeledes oplyse, om det vil blive drøftet at supplere de pas, som allerede gælder i alle FN's medlemslande, med yderligere karakteristika, og i så fald hvilke?

Durant
Tak for Deres spørgsmål, som giver Rådet lejlighed til at rydde en gevaldig misforståelse i den græske presse af vejen.
På Rådets (retlige og indre anliggender, civilbeskyttelse) særlige møde den 20. september 2001 efter begivenhederne den 11. september drøftede det indgående, hvilke foranstaltninger der skulle træffes til bekæmpelse af den internationale terrorisme. Det er rigtigt, at Rådet drøftede biometriske data, men det gjaldt visa udstedt til statsborgere fra tredjelande.
Som følge af denne debat har Kommissionen netop forelagt Rådet et forslag til forordning med det sigte at gøre denne kategori af visa mere sikre ved indsættelse af et fingerfoto med det formål at sikre, at passets indehaver faktisk er den person, som dokumentet er udstedt til. Rådet ville sætte meget pris på, at Parlamentet hurtigt udtalte sig om dette nye forslag.
Afslutningsvis skal jeg sige, at jeg går ud fra, det er Dem bekendt, at identitetskort for medlemsstaternes egne statsborgere er et område, som henhører under de enkelte medlemsstaters enekompetence.

Marinos
Jeg vil gerne takke rådsformanden for hendes meget klare svar på mit spørgsmål. Hun bekræftede, at der foregår drøftelser i Rådet om, hvorvidt der også skal medtages andre oplysninger i pas eller visa såsom, efter hvad hun sagde, et digitalt fotografi, som er et meget vigtigt element, og yderligere identificerende oplysninger.
Kan De, fru minister, være mere specifik med hensyn til, hvilke supplerende oplysninger der drøftes, og om der blandt dem ud over fingeraftrykket også er omfattet andre identificerende oplysninger, eller om der også skal medtages religion. Det er nemlig et spørgsmål, der især interesserer mit land. Jeg vil også gerne spørge, hvorfor De påtænker kun at kræve supplerende oplysninger på de identitetskort, der ejes af personer, der stammer fra tredjelande, og ikke af personer fra EU, for så vidt jeg ved, har EU også en del terrorister, f.eks. i Spanien, men også i mit eget fædreland, Grækenland. Men det er måske ikke nødvendigt, at man gør det lettere for de europæiske politimyndigheder at lokalisere de europæiske terrorister?

Durant
Jeg ville naturligvis sikre mig, at mit svar var præcist. Det er rigtigt, at det kun drejer sig om visa, og de data, der skal angives, er udelukkende fingeraftryk. Jeg kan straks berolige dem vedrørende f.eks. religion. Som jeg sagde før, mener jeg, det er vigtigt, at Parlamentet hurtigt udtaler sig om dette forslag, så der kan arbejdes videre med det. Men som sagt kan jeg forsikre Dem om, at det kun drejer sig om fingeraftryk.

Formanden


Catherine Stihler
Spørgsmål nr. 9 af (H-0795/01):
Om: Forskelsbehandling på grund af alder Agter Rådet at ændre sin nuværende praksis med at diskriminere mod jobansøgere på 45 år og derover på baggrund af Den Europæiske Ombudsmands igangværende undersøgelse af, om en sådan aldersdiskrimination er ensbetydende med fejl eller forsømmelser i forhold til fællesskabsretten?

Durant
Rådet finder ikke, at en aldersgrænse på 45 år for ansættelse af tjenestemænd på nederste trin i sig selv er diskrimination, for dels er den forskellige behandling, som denne grænse indebærer, i overensstemmelse med EF-traktaten og med vedtægten for tjenestemænd, og dels er den baseret på objektive grunde, specielt karrierebegrebet, som er centralt i ansættelsesforholdet i EU. Denne betragtning er to gange bragt til ombudsmandens kendskab.
Det skal i øvrigt understreges, at aldersgrænsen systematisk hæves med indtil seks år af familiemæssige hensyn, herunder børns skolegang, værnepligt eller fysisk handicap. Aldersgrænsen sættes også op i visse andre tilfælde for at opfylde et specifikt behov i tjenesten eller nye behov i institutionen. Det har f.eks. været tilfældet ved ansættelse af oversættere af skandinaviske sprog, ligesom det for nylig har været anvendt til de stillinger, der blev opslået på det politisk-militære område. Rådets Generalsekretariat ønsker ikke at afskære sig fra den erfaring, ældre ansøgere sidder inde med, når denne er nødvendig, men må samtidig påse, at der finder en løbende generationsfornyelse sted på institutionens faste opgaveområder, f.eks. oversættelse og sekretariat.
Endelig har De henledt opmærksomheden på, at den igangværende administrative reform og styrkelsen af det interinstitutionelle samarbejde bl.a. betyder oprettelse af et interinstitutionelt udvælgelseskontor. Spørgsmålet om en aldersgrænse er endnu ikke blevet afgjort under det forberedende arbejde med oprettelsen af dette kontor. Endvidere er det et spørgsmål, som muligvis bliver taget op i forbindelse med forslag til ændring af vedtægten, som Rådet i givet fald skal udtale sig om som lovgiver.
Før dette arbejde har frembragt resultater, som forhåbentlig kan munde ud i fælles regler for alle institutionerne, ville det ikke være hensigtsmæssigt at ændre den nuværende praksis i Rådets Generalsekretariat ved ansættelse af tjenestemænd på basistrin. Denne praksis synes at være i overensstemmelse med såvel retsreglerne som institutionens interesse.

Stihler
Jeg takker formanden for svaret. Jeg blev gjort opmærksom på problemet med forskelsbehandling på grund af alder i Rådet på det forrige møde, hvor jeg blev spurgt om min mening. Min umiddelbare reaktion var, at vi på den ene side opfordrer til ligebehandling af ældre medarbejdere og på den anden side diskriminerer mod dem, som er fyldt 45 og derover, i en - og ifølge ministeren mere end én - af vores EU-institutioner. Det er trist, når mennesker over 45 ikke anses for egnede til ansættelse. Af den grund går vi glip af evner, viden og erfaring!
Jeg vil gerne spørge formanden, hvilke tiltag man gennemfører, for at alle jobansøgere behandles lige? Det var interessant at høre om det interinstitutionelle ansættelseskontor. Hvad er tidsrammen for oprettelsen heraf, og hvilke fælles regler vil gælde for alle institutioner?
Jeg vil lige bede Dem afklare noget, De nævnte. Gennemsnitsalderen er steget med seks år. Betyder det, at den er steget til 51, eller er 39 steget til 45?

Durant
Hr. formand, jeg ville blot besvare et af de præcise tillægsspørgsmål, som er stillet. Det er korrekt, at grænsen er sat ved 45 år, og det er ikke muligt at gå længere end til 51 år. Det var i hvert fald et konkret svar på et af de præcise spørgsmål, som blev stillet mig i anden runde.

Formanden
Da spørgsmål 10 og 11 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 10 af (H-0796/01):
Om: Særlige foranstaltninger for asyl og hjælp til Afghanistans befolkning Den aktuelle situation udgør en fare for en sand humanitær katastrofe i Afghanistan. Hvilke effektive forholdsregler vil Rådet tage for at undgå, at tusindvis af kvinder og uskyldige mennesker bliver ofre for vilkårlig vold, kulde og sult? Vil Rådet etablere korridorer og søge at nå frem til politiske og humanitære løsningsmuligheder?

Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 11 af (H-0825/01):
Om: En bølge af afghanske flygtninge, der banker på Europas dør I adskillige år har Tyrkiet været en af de vigtigste indgangsveje til Den Europæiske Union for indvandrere af økonomiske årsager eller politiske flygtninge. Efter terrorangrebene i USA har hovedparten af flygtningestrømmen bestået af albanere, der dels er på flugt fra talebanernes brutale styre, men hovedsagelig på grund af krigen. Ifølge pålidelige kilder er titusindvis af afghanske flygtninge parate til at sætte over fra Tyrkiet til de græske kyster og til Italien.
Hvad mener Rådet om de afghanske flygtninge? Mener Rådet, at de har ret til politisk asyl, og undersøges muligheden af at optage flygtningene i de europæiske lande i kvoter? Foregår der noget samarbejde med de tyrkiske myndigheder? Hvad mener Rådet om de forhold, som man viser dem "gæstfrihed" under i Italien og Grækenland (modtagelsescentre for indvandrere osv.), og hvilke foranstaltninger har Rådet mulighed for at træffe i samarbejde med de græske og italienske myndigheder?

Durant
Hr. formand, som det fremgår af tidligere svar fra Rådet om det samme emne, deler Rådet fuldt ud Deres bekymring over den katastrofale humanitære situation i Afghanistan.
På mødet den 8. og 9. oktober 2001 bekræftede Rådet endnu en gang, at EU og medlemsstaterne vil sætte alt i værk for at undgå en humanitær katastrofe i Afghanistan og i de tilgrænsende lande, hvilket skal ske i tæt samarbejde med UNHCR og andre specialiserede organer, Røde Kors, USA, grænselandene og andre partnere blandt multilaterale organisationer.
Rådet påpegede ved denne lejlighed, at EU og dets medlemsstater allerede har afsat et beløb på 316 millioner euro til at imødegå den humanitære krise. Rådet bifalder de første tiltag, Kommissionen har taget for at hjælpe flygtningene, og har opfordret den til hurtigt at fremlægge nye foranstaltninger. Jeg skal i den forbindelse understrege, at det ved budgettrilogen den 15. oktober 2001 blev vedtaget at bruge et beløb på 25 millioner euro af nødhjælpsreserven til humanitær hjælp til den afghanske befolkning. Endvidere fastslog Rådet EU's vilje til, når tiden er inde, at støtte en politisk proces i Afghanistan med støtte fra FN for således at bidrage til genopbygning, modernisering, udvikling og åbning af landet. Den nuværende situation viser, at det er nødvendigt at arbejde i den retning.
Rådet går ind for åbning af humanitære korridorer, men understreger, at det forudsætter et samarbejde med kræfter, som kontrollerer situationen på stedet. I den forbindelse beklager Rådet dybt, at talebanerne flere gange har hindret den humanitære hjælp i at nå frem, har forulempet ngo'erne, ødelagt de humanitære infrastrukturer, nægtet at samarbejde med de internationale institutioner og på det sidste har krævet, at de konvojer, som forsøger at bringe den humanitære hjælp frem til de nødlidende afghanerne, skal betale en afgift.
Under hensyntagen til den nuværende situation i Afghanistan er det naturligvis svært at garantere, at nogen foranstaltning kan være absolut effektiv. Men det er Dem sikkert bekendt, at EU samtidig med at yde fuld støtte til indsatsen for at udrydde terrorismen efter attentaterne den 11. september 2001 deltager aktivt i den humanitære aktion for at komme de fordrevne befolkningsgrupper i regionen til hjælp. Rådets faste holdning i sådanne situationer har været at arbejde for at fastholde de fordrevne i de tilgrænsende regioner for at gøre det lettere for dem at vende tilbage, så snart omstændighederne tillader det. Jeg skal minde om, at Rådet den 20. juli 2001 vedtog et direktiv om midlertidig beskyttelse på medlemsstaternes område i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer.
Da dette direktiv først træder i kraft i december 2002, har Kommissionen på Rådets møde den 27. og 28. september 2001 erklæret sig parat til at fremskynde anvendelsen af direktivets regler, hvis det bliver nødvendigt, for at se, hvordan de kan gennemføres. Med dette for øje har Kommissionen netop anmodet medlemsstaterne om hver anden uge at sende statistiske data til Eurostat om asylansøgninger og ulovlig indrejse af afghanske statsborgere.
Rådet har ingen oplysninger om forholdene i modtagelsescentrene. Jeg kan desangående oplyse, at der internt i Rådet for indeværende arbejdes på et forslag til direktiv med minimumstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne.
Vedrørende relationerne med Tyrkiet skal jeg minde om, at der regelmæssigt afholdes møder mellem rådsorganer og Tyrkiet i forbindelse med gennemførelse af handlingsplanen for Irak, udarbejdet af Gruppen på Højt Plan for Asyl og Migration, som jeg i øvrigt har forklaret i et svar på et tidligere spørgsmål. Det næste møde finder med stor sandsynlighed sted i slutningen af november.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, fru formand for Rådet, mange tak for Deres svar.
Vores alvorlige problem er, at al EU's humanitære bistand, en formue på millioner af euro, ledes gennem Pakistan.
Pakistan er det eneste land - sammen med Saudi-Arabien og De Forenede Arabiske Emirater - der har støttet Taleban-styret. Det er en fejl at overlade nøglen til og forvaltningen af den humanitære bistand til Pakistan. Det er imidlertid det, der sker, og denne politiske fejl er årsagen til, at bistanden ikke når frem til alle de afghanere, som skulle modtage den.
Fru formand, kunne De ikke, nu hvor Kabul er faldet, lave om på det, så EU's humanitære bistand ikke ledes gennem Pakistan, som det sker nu, og vi ikke overlader nøglen og forvaltningen til Pakistan, men bistanden ydes direkte, så den når frem til befolkningen i Afghanistan?

Alavanos
Jeg vil for det første gerne takke rådsformanden og hele det belgiske formandskab, som måske på grund af sin kvindelige sammensætning giver os så gode svar. Det var en meget interessant udtalelse, at bestemmelserne i direktivet om massetilstrømning af fordrevne personer kan tages i anvendelse, inden det er trådt i kraft i medlemslandene. Derfor vil jeg gerne spørge: I tilfælde, som det i Grækenland, hvor der ankom 700 mennesker til øen Zakynthos, som for hovedpartens vedkommende kom fra Afghanistan og det irakiske Kurdistan, kunne Grækenland så have anvendt direktivets bestemmelser og herunder også gjort brug af midlerne i Den Europæiske Flygtningefond?

Durant
Jeg vil gerne minde om, hvad jeg i mit første svar på det fælles spørgsmål sagde om en fremskyndet anvendelse af direktivet. Det gælder naturligvis for alle medlemsstater. Det er i øvrigt i det perspektiv, at vi har anmodet om, at der løbende indsendes data til Eurostat for at gøre det muligt at anvende direktivet tidligere på grund af en situation, som ikke på det tidspunkt kunne forudses.
Det henhører hovedsageligt under Kommissionens kompetenceområde at sørge for, at den humanitære hjælp når frem, og Rådet kan derfor vanskeligt tage stilling. Jeg noterer mig Deres bemærkninger om transport af hjælpen.

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 12 af (H-0797/01):
Om: Dødsstraf mod 16 afghanere for at skifte religion I Afghanistan har en anklager stillet 16 afghanere for retten i Kabul med krav om dødsstraf. Tiltalen lyder på ændring af religion fra islam til den kristne tro, som anklageren ifølge Taleban-regimets islamiske ret bruger som grundlag for at kræve dødsstraf for samtlige tiltalte. I en tilsvarende retssag i Kabul er otte bistandsarbejdere ved hjælpeorganisationen Shelter Now International tiltalt for kristen missionsvirksomhed. Anklageren begærer også i denne sag dødsstraf for samtlige tiltalte i henhold til landets islamiske lovgivning.
Tyskland, USA og Australien engagerer sig diplomatisk til fordel for de otte bistandsarbejderes sag og retssikkerhed. Kommissionen har redegjort for mig i et svar til Parlamentet, at de lande har meddelt, at EU derfor ikke behøver at engagere sig i sagen. Der har imidlertid ikke været nogen diplomatisk indsats for de 16 afghanere hverken fra enkelte stater eller EU.
EU arbejder aktivt imod dødsstraf i verden og for religionsfrihed, der bygger på tolerance og respekt for forskellige trosretninger. Hvordan er dette kommet til udtryk i Rådets handling i sagen med de 16 afghanere, som har skiftet religion? Hvordan følger, overvåger og handler Den Europæiske Union via Rådet i retssagen mod de 16 afghanere i Kabul, der er tiltalt med krav om dødsstraf, og hvilke konkrete foranstaltninger er blevet truffet for at sikre de udsattes retssikkerhed, beskyttelse og liv?

Durant
Rådet deler Deres frygt angående de afghanske statsborgere og de udenlandske bistandsarbejdere, som talebanerne har anklaget for religiøs omvendelse og missionsvirksomhed, og som er ramt af den dybt alvorlige trussel om dødsstraf.
Rådets holdning til dødsstraf er velkendt. Fremme af og respekt for de grundlæggende menneskerettigheder, herunder religions- og trosfrihed, er en væsentlig del af EU's politik over for tredjelande og indgår således også i EU's fælles holdning til Afghanistan. De vigtigste folkeretlige instrumenter garanterer enhver person retten til tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed. Denne ret omfatter retten til at skifte religion eller tro og friheden til at udøve sin religion eller tro alene eller kollektivt, offentligt eller privat.
EU har meddelt sin bekymring over menneskerettighedssituationen i Afghanistan i internationale fora, specielt i FN's generalforsamlings tredje komité, hvor alle EU's medlemsstater støttede det italienske forslag til resolution om krænkelser af menneskerettigheder i Afghanistan. Da EU's medlemsstater ikke anerkender Taleban-regeringen, er det yderst vanskeligt at kommunikere med den og få adgang til de områder, den kontrollerer. Det gjaldt i øvrigt allerede før den 11. september 2001.
De bilaterale diplomatiske bestræbelser, som er udfoldet fra Islamabad af tyske, amerikanske og australske diplomater for at beskytte de udenlandske bistandsarbejdere, har hidtil ikke givet konkrete resultater. Siden starten af de militære aktioner i Afghanistan den 7. oktober er det selvsagt blevet endnu sværere at følge de i spørgsmålet omtalte 16 afghaneres skæbne på tæt hold og at bidrage til at finde en politisk løsning på sagen. Det beklager jeg oprigtigt, men De vil også kunne forstå, at situationen i dag er endnu vanskeligere at vurdere end tidligere.

Sacrédeus
Jeg vil takke det belgiske formandskab varmt for dette svar. Det er præget af et engagement og en oprigtig vilje til at gøre det bedste for disse mennesker.
Kabul er faldet. Taleban-styret flygter. Afghanistan går en ny fremtid i møde. I dette scenario vil jeg virkelig ønske, at det belgiske formandskab gør alt, hvad det kan, for at få adgang til informationer om de 16 afghanere, som trues med dødsstraf. Er de stadig i Kabul? Er de taget til Kandahar? Kan vi redde dem? Hvad er der sket med de otte bistandsarbejdere fra Shelter Now International?
Jeg ville blive meget glad, hvis det belgiske formandskab her i Parlamentet kunne fortælle, at alle disse 24 mennesker er blevet fundet igen, at de er frie mennesker, og at de er i live. Det er mit ønske, at det belgiske formandskab gør alt, hvad det kan. Der er opstået nye muligheder nu, hvor Kabul er åbnet. Jeg vil spørge, om De tror, at De kan få besked før årsskiftet.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 13.

Pat the Cope Gallagher
Spørgsmål nr. 14 af (H-0806/01):
Om: Prioriteringer i fiskerisektoren under anden halvdel af det belgiske formandskab Vil Rådet under det belgiske formandskab redegøre for sine prioriteringer for fiskerisektoren under anden halvdel af formandskabsperioden under hensyntagen til de særlige krav i lande med beliggenhed i et randområde som f.eks. Irland, der tegner sig for 11% af fællesskabsfarvandene, men kun 4% af fællesskabskvoterne?

Durant
Rådet henviser til sit svar på det samme spørgsmål under spørgetiden i september 2001, såvel vedrørende formandskabets intentioner og tidsplanen for Rådets drøftelser af Kommissionens grønbog, forlængelse af de flerårige udviklingsprogrammer og genopretning af de truede bestande som vedrørende spørgsmålet om nye muligheder for de fartøjer og fiskere, som var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentsformanden for hendes svar, selv om det var meget kort og studst. Er Parlamentsformanden enig i, at fiskeri er vigtigt for perifere kystområder i hele EU, hvor der ikke er alternative beskæftigelseskilder? Er hun også enig i, at fiskeindustrien i mit land, Irland, ikke har haft fordel af EU-medlemskabet, fordi de rigeste fiskebanker inden for en rimelig kystgrænse plyndres af grådige søfartsnationer i EU?
Vil formanden i løbet af sit formandskab fra nu af til slutningen af året undersøge, hvad vi kan gøre for områderne omkring den irske kyst, inklusive mit eget område vest for Irland, der engang havde rige fiskebanker, og som i hvert fald ikke er plyndret af vores egen lille kystfiskerflåde? Er hun også enig i, at regionale udviklingspolitikker og fiskeripolitikker ikke skal ses isoleret, men samlet?

Durant
Rådet har flere gange tidligere besvaret dette spørgsmål, som jeg naturligvis forstår er meget vigtigt og relevant for spørgeren. Jeg kan kun holde mig til, hvad jeg allerede har redegjort for, og hvad Rådet i øvrigt har erklæret som svar på andre spørgsmål vedrørende dets hensigter om forlængelse, årsprogrammer, genopretning af bestande og nye muligheder for fartøjer og fiskere. Jeg kan derfor kun bekræfte Rådets tidligere svar på det samme spørgsmål, samtidig med at jeg har fuld forståelse for, at dette spørgsmål vækker stor bekymring hos den, der lige har stillet det.

Sacrédeus
Hr. formand, De gav ikke det belgiske formandskab mulighed for at svare på mit tillægsspørgsmål efter mit spørgsmål nr. 12. Normalt besvares et tillægsspørgsmål, netop nu besvares et tillægsspørgsmål til spørgsmål nr. 14. Jeg synes, det var lidt uhøfligt ikke at give det belgiske formandskab denne mulighed.

Formanden
Hr. Sacrédeus, formanden for Rådet, fru Durant, har i nogle tilfælde afvist at besvare et spørgsmål, fordi hun mente, at det var blevet besvaret, men jeg vil gerne viderebringe Deres anmodning til hende.
Det er op til fru Durant at tage stilling til, om der er noget spørgsmål, eller om et spørgsmål allerede er blevet besvaret.
Men hvis De, fru Durant, har noget, De vil sige til medlemmet, et eller andet svar, giver jeg Dem ordet.

Durant
Hr. formand, jeg vil blot bekræfte, at ligesom jeg har besvaret Deres spørgsmål om de 16 personer ret udførligt, ønsker jeg naturligvis som alle tilstedeværende, at de kan bevare livet. Det siger sig selv. Der arbejdes med bilaterale kontakter på trods af den nuværende vanskelige situation - selv om der nu muligvis er positive tegn, da vi i løbet af det sidste døgn har været vidne til befrielsen af Kabul, måske følger Kandahar, og det kan føre til talebanernes fald. Jeg håber virkelig, at alt vil blive gjort for at identificere disse personer og redde deres liv, men jeg kan ikke forpligte mig til konkrete aktioner. De skal i hvert fald vide, at alt, hvad der kan gøres, skal gøres, men at situationen på stedet er fuldstændig kaotisk i dag.

Sacrédeus
I min bemærkning til forretningsordenen påpegede jeg netop, at jeg i mit tillægsspørgsmål kommenterede, at der er opstået en helt ny situation i Afghanistan og i Kabul, efter at Taleban-styret er flygtet fra hovedstaden. Situationen var anderledes, da dette spørgsmål blev stillet til det belgiske formandskab for en måned siden, og da det belgiske formandskab forberedte sit svar. Der er opstået en ny åbning. Jeg takker derfor for det tillægssvar, jeg har fået af det belgiske formandskab, nemlig at det vil handle i forhold til den nye situation i Afghanistan.

Formanden


Miguel Angel Martínez Martínez
Spørgsmål nr. 15 af (H-0807/01):
Om: Ændring af den fælles holdning til Cuba Den 11. juli spurgte jeg Rådet om dets planer vedrørende en ændring af EUs holdning til forbindelserne til Cuba. Den 5. september modtog jeg et udførligt og tilfredsstillende skriftligt svar. Endvidere glæder det mig meget, at det belgiske formandskab har taget initiativ til at genoptage dialogen med Cuba, der udviser den største interesse i at samarbejde med Europa, og som har EUs medlemslande som sine vigtigste økonomiske partnere. Nu da formandens mission til Havana er overstået og forløbet af den fremlagt for Rådet, vil jeg gentage mine spørgsmål: Er det ikke utidssvarende og urimeligt, at Cuba er det eneste latinamerikanske land, som EU ikke har samarbejdsaftaler med? Dette skyldes for en stor del Unionens fælles holdning over for Cuba. Mener Rådet ikke, at det er på tide at ændre og opdatere denne fælles holdning, som jo ikke repræsenterer de enkelte medlemslandes holdning til Cuba? Den fælles holdning forekommer utidssvarende og har jo end ikke haft den ønskede virkning, som dens fortalere forventede. Er det korrekt, at det er et enkelt medlemsland, der modsætter sig en ændring af den fælles holdning til Cuba, når dette er til debat i Rådet, og således i realiteten hindrer den ajourføring af den fælles holdning, som jeg anser for retfærdig, nødvendig og uundgåelig?

Durant
Endnu en gang opfordrer Parlamentet Rådets formandskab til at tale om forholdet mellem Cuba og EU. Jeg vil derfor gerne benytte lejligheden til at minde om et par punkter og måske rydde nogle misforståelser af vejen vedrørende dette forhold. EU's fælles holdning til Cuba hviler på grundlaget for EU's politik over for dette land. Som det fremgår af traktaten om Den Europæiske Union, er de fælles holdninger et blandt flere instrumenter i EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (jf. artikel 12), og beslutninger vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik træffes med enstemmighed (jf. artikel 23).
Ved Rådets niende revision af den fælles holdning over for Cuba den 25. juni 2001 fandt Rådet, at denne stadig var gyldig. EU's mål i forhold til Cuba er fremdeles at opmuntre til en fredelig overgangsproces mod demokratisk pluralisme og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
Sideløbende hermed har Rådet hele tiden vist, at det var indstillet på at føre en åben og konstruktiv dialog om alle anliggender af fælles interesse. I juni 2001 fastslog det endnu en gang, at det agtede at holde fast ved denne fremgangsmåde. Det udtalte sig også samstemmende om at føre en åben politisk dialog og arbejde på en rammeaftale for samarbejde baseret på respekt for de demokratiske principper samt menneskerettigheds- og retsstatsprincipperne. Det er i øvrigt med dette for øje, at EU's trojka den 23. og 24. august 2001 foretog en sonderende rejse til Havana under ledelse af vicepremierminister og udenrigsminister Louis Michel. Endvidere opfordrede Rådet ved den niende evaluering af den fælles holdning Kommissionen til at styrke indsatsen for samarbejde, specielt med civile og ikke-statslige organisationer i Cuba, for gennem en forøget tilstedeværelse af aktører fra EU på stedet at bidrage mere effektivt til at nå de mål, der er sat i den fælles holdning. Endvidere har Cuba, som De selv påpeger, EU's medlemsstater som sine vigtigste økonomiske partnere. Det skal imidlertid ikke glemmes, at det er de cubanske myndigheder, som har afbrudt dialogen mellem EU og Cuba, da de praktisk talt dagen før aflyste det EU-trojkabesøg på generaldirektørniveau, som var planlagt til den 27. og 28. april 2000. Det var også de cubanske myndigheder, som i maj 2000 trak deres ansøgning om tiltrædelse til Cotonou-aftalen tilbage. Som Rådet allerede noterede sig ved den niende revision af den fælles holdning, kan der endvidere stadig ikke konstateres nogen tegn på reelle ændringer i den cubanske regerings politik i retning mod den målsætning, der er indeholdt i den fælles holdning. På Cubas anmodning skal et nyt møde finde sted mellem den cubanske udenrigsminister og EU's trojka i forbindelse med FN's 55. Generalforsamling, som finder sted i disse dage, og jeg kan naturligvis endnu ikke meddele noget resultat af dette andet møde.

Martínez Martínez
Hr. formand, ministerens svar får mig til at spørge hende, om hun ved, at en delegation fra Europa-Parlamentet besøgte Cuba for nogle uger siden. Under det besøg holdt kollegerne møde med de cubanske myndigheder, med kirken, med ngo'er og med de 11 ambassadører fra lande i Unionen, som bor i landet. De var alle undtagen en enige om, at den fælles holdning er ubrugelig, fordi den hverken bidrager til forbedringer for cubanerne eller til forbedring af forbindelserne mellem EU og Cuba.
Derfor, fru minister og formand for Rådet, må De være klar over, at den fælles holdning er forældet, at den er utidssvarende, og at det desuden er en anakronisme, en uretfærdighed og en tåbelighed, at Cuba er det eneste land i Latinamerika, som EU ikke har en samarbejdsaftale med, hvilket gør det vanskeligt for os - i den katastrofale situation, som Cuba befinder sig i for øjeblikket - at hjælpe med at genopbygge det, som orkanen Michelle har ødelagt.

Durant
Hr. formand, som jeg sagde i mit svar til Dem, mener jeg, at EU-trojkaens besøg for nylig og det møde, som nu finder sted i forbindelse med FN's generalforsamling, uden tvivl også kan give Rådet stof til videre arbejde på dette område. Ikke desto mindre må jeg her henholde mig til vores vilje og vores mål med det sigte at opmuntre til en fredelig overgangsproces og især til udvikling af en dialog, der skal være så åben, oprigtig og konstruktiv som muligt, om alle spørgsmål af fælles interesse.
Jeg kan derfor kun bekræfte, at der kan være interesse i sådanne bilaterale kontakter, og håbe, at de kan give stof til Rådets kommende holdninger.

González Álvarez
Mange tak, fru formand for Rådet, Deres svar var virkelig meget interessant. Jeg var medlem af den delegation, som Miguel Ángel Martínez talte om, og jeg kan bevidne, at ngo'er, ambassadører og tillige de såkaldte dissidenter i Cuba er enige om, at den fælles holdning er meget lidt brugbar.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, fru formand, at når mange medlemmer af Parlamentet finder den fælles holdning til Cuba urimelig, er det, fordi vi f.eks. har en toldaftale med Tyrkiet, og vi ved alle sammen, at Tyrkiet ikke overholder de grundlæggende menneskerettigheder. Faktisk er det kurdiske parlamentsmedlem Leyla Zana, som har modtaget Sakharovprisen, i fængsel, og en europæisk delegation har ikke fået lov til at besøge hende i de seneste dage. Vi har også helt specielle aftaler med Marokko, der heller ikke overholder menneskerettighederne.
Det, vi siger, er, at det i den fælles holdning til Cuba forlanges, at landet skal indføre ændringer, før der kan blive tale om en samarbejdsaftale, og det er det, vi finder uretfærdigt, fru rådsformand. Derfor lægger vi til stadighed vægt på, at revisionen - som bliver den tiende - skal tage alle disse i Cuba bosiddende menneskers holdning i betragtning, og vi kan også konstatere, at der er to målestokke.

Formanden
Selv om det ikke drejer sig om et spørgsmål, har fru Durant lov til at komme med sine betragtninger, hvis hun finder det hensigtsmæssigt.

Formanden


Liam Hyland
Spørgsmål nr. 16 af (H-0810/01):
Om: Ændring af tendensen til affolkning i landdistrikterne Har Rådet under det belgiske formandskab og i samråd med det kommende spanske formandskab drøftet behovet for en aktiv EU-politik med det sigte at ændre tendensen til affolkning i landdistrikterne i medlemsstaterne, bl.a. Irland, og vil det fremsætte en udtalelse om de spørgsmål, der skal drøftes, f.eks. finansielle aspekter, pilotprojekter, undersøgelser og deltagelse af de relevante ikke-statslige organisationer, og vil det opfordre Kommissionen til at udsende en meddelelse om politikker med det formål at ændre tendensen til affolkning i landdistrikterne?

Durant
Indledningsvis vil jeg gerne minde om, at der i EU's regionalpolitik, specielt i den nuværende programmeringsperiode 2000-2006, er en mulighed for at støtte økonomisk og social omstilling i landdistrikter under mål 2 med en befolkningstæthed på under 100 indbyggere pr. km2. Rådet vil desuden henlede Deres opmærksomhed på, at efter Kommissionens forelæggelse af den anden beretning om økonomisk og social samhørighed mødtes repræsentanter for medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet i juni 2001 på det svenske rådsformandskabs initiativ i Lycksele i Nordsverige for at udveksle erfaringer og drøfte fremtiden for de affolkede områder, herunder landdistrikter. Denne fremtid arbejder vi videre med under dette halvårs formandskab.
Rådet er af den opfattelse, at det på nuværende tidspunkt først og fremmest gælder om at udnytte den nu eksisterende lovgivning bedst muligt for at bekæmpe affolkning og forarmning af visse landdistrikter. Det er en opgave, som hovedsagelig påhviler medlemsstaterne, som skal respektere de kriterier, der er fastlagt på EU-plan. I betragtning af at Kommissionens forslag til næste programmeringsperiode først kan forventes i 2004, finder Rådet, at det er for tidligt nu at igangsætte en ny debat om iværksætelse af en EU-politik til fordel for landdistrikter, som er affolket eller er under affolkning, ud over det, som er i kraft for indeværende.

Hyland
Jeg takker parlamentsformanden for hendes svar. Er hun enig i, at der er behov for større koordination mellem de nationale politikker og udviklingspolitikkerne for landdistrikterne, at der skal mere fokus på decentralisering og skabelse af nye beskæftigelsesmuligheder i regionerne?
Hvilke nye initiativer kan der tages for at fremme og nå dette mål? Vil parlamentsformanden sikre, at dette spørgsmål sættes på dagsordenen til yderligere behandling under det spanske formandskab?

Durant
Jeg kan kun bekræfte, hvad jeg lige har sagt, nemlig at jeg i lighed med Rådet mener, at det nuværende regelsæt skal udnyttes bedst muligt. Eftersom der på fællesskabsplan er lagt en ramme, inden for hvilken medlemsstaterne skal gennemføre konkrete aktioner, går jeg ind for at udnytte de nuværende bestemmelser bedre frem for på et tidspunkt, hvor tiden endnu ikke er moden til det, at kaste sig ud i en debat om iværksættelse af en ny politik til fordel for disse områder. Jeg mener, at den eksisterende ramme kan udnyttes bedre, ikke blot på EU-plan, men først og fremmest på det subsidiære niveau, det vil sige i medlemsstaterne. Det er deres opgave at forsøge at gennemføre politikkerne inden for den ramme, som er lagt af de på EU-plan fastlagte kriterier.

Formanden


Brian Crowley
Spørgsmål nr. 17 af (H-0814/01):
Om: Europæisk statsborgerskab, studerende og statsstøtte Har Rådet drøftet de konklusioner, De Europæiske Fællesskabers Domstol stadfæstede i en dom den 20. september 2001 (i forbindelse med en klage fra en fransk studerende, der studerer i Belgien, som var blevet nægtet mindste bistand), hvori det bekræftes, at studerende, der bor i en anden medlemsstat end deres egen, havde ret til samme støtte som værtslandets statsborgere, samt at dommen havde tilbagevirkende kraft, og hvilke umiddelbare indvirkninger er der for alle medlemsstaterne som følge af denne dom?

Durant
Dom EF 184/99, som De omtaler, er først blevet afsagt den 20. september 2001. Rådet har derfor endnu ikke haft tid til at undersøge alle dommens virkninger. I hvert fald vil Rådet behørigt respektere Domstolens dom og drage alle konsekvenser af den. Under alle omstændigheder påhviler det medlemsstaterne at drage konsekvenserne af dommen. Dette svar er lidt kort, hvilket hovedsagelig beror på, at dommen er afsagt for ganske nylig.

Crowley
Jeg erkender og forstår de begrænsninger, som rådsformanden er underlagt i forbindelse med dette spørgsmål. Parlamentet har imidlertid ved flere lejligheder rejst spørgsmålet om især Erasmus-studerende, som er blevet behandlet forskelligt i de forskellige medlemsstater. En af følgerne af denne dom er, at alle medlemsstater nu er forpligtede til at sikre, at der findes et fælles system, som hjælper de studerende under Erasmus-programmerne, eller dem, som studerer på fuld tid i et andet land end hjemlandet.
Jeg vil derfor gerne bede rådsformanden om hurtigst muligt at rejse spørgsmålet på Rådets næste møde, så der om muligt ikke bliver flere forsinkelser, og de mange studerende, der ikke hidtil har haft gavn af dette, ikke længere nægtes muligheder, eller hvis forældre har måttet betale for deres studier i udlandet, og så disse skævheder og uligheder fjernes fremover.

Durant
Jeg kan kun notere mig Deres udtrykkelige anmodning om, at dette spørgsmål omgående tages op. Jeg gentager, at Rådet vil respektere Domstolens dom, så snart det har undersøgt alle dens konsekvenser og virkninger. Men jeg noterer mig, at De insisterer på, at Rådet skal behandle sagen.

De Rossa
Jeg vil gerne spørge rådsformanden, om hun kan bekræfte min tro på, at de europæiske borgere har ret til at drage nytte af denne dom, uanset om medlemsstaterne har indført bestemmelser om fortolkningen af denne dom. Har jeg ret i, at borgerne har ret til at nyde fordel af dommen fra datoen for denne?

Durant
På nuværende tidspunkt, hvor Domstolens dom er så ny, ønsker jeg virkelig at holde mig til det, jeg allerede har sagt, men jeg forstår udmærket, hvorledes De ønsker at fortolke dommen. Jeg ønsker virkelig, at Rådet kan få tid til at se nærmere på dommens virkninger og konstatere, om det spørgsmål, De tager op, kan bekræftes, afkræftes, eller hvorledes det kan fortolkes. Jeg ønsker derfor, at Rådet får den nødvendige tid til rådighed til at undersøge virkningerne og dermed konsekvenserne af denne dom fra Domstolen fra september 2001.

De Rossa
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Til orientering henviser jeg til en af Domstolens tidligere afgørelser, hvor det blev afgjort, at borgerne, uanset om en medlemsstat havde iværksat gennemførelsesbestemmelser på baggrund af egne afgørelser eller afgørelser i Rådet eller Kommissionen, har ret til at nyde fordel af de afgørelser.
Jeg spørger blot rådsformanden, om hun kan bekræfte, at resultatet af denne domstolsafgørelse betyder, at borgerne nyder fordel af den, uanset hvad de fordele måtte være, fra datoen for afgørelsen, og at ingen medlemsstater har ret til at begrænse dette.

Formanden
Som mødeformand noterer jeg mig Deres fortolkning.
Jeg skal viderebringe den til Rådet.

Durant
Jeg noterer mig Deres udsagn, men holder mig til det svar, jeg allerede har givet.

Formanden
Da spørgsmål 18 og 19 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

James (Jim) Fitzsimons
Spørgsmål nr. 18 af (H-0816/01):
Om: Sellafield-anlægget og terrortruslen Det Europæiske Råd erklærede på sit møde den 21. september 2001 efter de frygtelige hændelser i USA, at terrorisme er en reel trussel for verden og for Europa. Som et afgørende skridt til imødegåelsen af denne udfordring har det truffet foranstaltninger til at sætte en stopper for finansieringen af terroristorganisationer.
Hvilke beredskabsplaner har Rådet overvejet som svar på terroristernes trusler om angreb på nukleare anlæg i EU, navnlig på Sellafield-anlægget, også i betragtning af den britiske miljøministers fuldstændig uacceptable beslutning om den 3. oktober 2001 at give grønt lys for ibrugtagningen af MOX-anlægget (blandede oxider) i Sellafield, efter at den officielle godkendelse heraf var blevet forsinket på grund af British Nuclear Fuels dokumentfalskneri? Vil Rådet nu bruge sin bona officia for at få den britiske regering til at trække sin seneste beslutning tilbage, og vil det anmode Kommissionen om at træde ind i sagen, og accepterer det, at den eneste løsning er en lukning af Sellafield-anlægget?

Proinsias De Rossa
Spørgsmål nr. 19 af (H-0824/01):
Om: MOX-brændselsanlægget på Sellafield Vil Rådet på baggrund af den britiske regerings godkendelse den 3. oktober 2001 af opførelsen af en ny plutoniumbrændselsfacilitet i Sellafield-atomkomplekset oplyse, hvordan det forholder sig til dette forslag, navnlig for så vidt angår sikkerhedsaspekterne på baggrund af foruroligende meldinger om, at en sådan facilitet vil øge den globale handel med plutonium, at en sådan handel vil udgøre en endnu større trussel mod den globale sikkerhed, at transport af materiale "der kan anvendes til våben", er sårbar over for terroristangreb, og at de forfærdelige begivenheder den 11. september øger risikoen for, at Sellafield kan blive et mål for terrorister med katastrofale konsekvenser til følge for befolkningen i Det Forenede Kongerige, Irland og globalt.
MOX-brændselsanlægget til £470 mio, som blev opført for fem år siden af det statsejede British Nuclear Fuels plc, men som stadig ikke er i drift, har endnu ikke, som det kræves i henhold til EU-retten, godtgjort, at de økonomiske fordele ved et sådant anlæg opvejer de sundheds- og miljømæssige skader.

Durant
På sit ekstraordinære møde den 21. september 2001 besluttede Det Europæiske Råd, at bekæmpelse af terrorisme mere end nogensinde før skal være et højt prioriteret mål for EU. At Rådet tillægger denne kamp stor vægt, fremgår endvidere klart af en hel række møder, som forskellige rådssammensætninger og Det Europæiske Råd har holdt eller skal holde om dette emne under det belgiske formandskab. Der er ligeledes i den forbindelse grund til at minde om, at EU i konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender) den 8. og 9. oktober 2001 bekræfter sin aktion for ikkespredning og nedrustning.
For mere præcist at besvare de to spørgsmål, der er stillet, skal Rådet henlede opmærksomheden på, at foranstaltninger vedrørende anlægs fysiske sikkerhed i hovedsagen henhører under medlemsstaternes kompetence. Uafhængigt af de specifikke omstændigheder, De omtaler, findes retningslinjerne for kontrol af sikkerheden omkring nukleart materiale til civil anvendelse i EU i Euratom-traktaten, det vil sige alle de tiltag, der muliggør en kontrol af, at nukleart materiale og udstyr ikke anvendes til andre formål end de tiltænkte, som naturligvis er fredelige. Det påhviler Kommissionen at overvåge gennemførelsen af disse bestemmelser og de deraf afledte fællesskabsbestemmelser, specielt forordning 3227/76 om anvendelse af Euratom-bestemmelserne om sikkerhedskontrol. Særligt Euratoms kontor for sikkerhedskontrol har til opgave at kontrollere ved om nødvendigt at udsende inspektører, at driften af nukleare anlæg sker under overholdelse af kontrolforpligtelserne i traktaten og i forordning 3227/76.
Internationalt findes der flere juridisk bindende instrumenter, som Det Forenede Kongerige og de andre medlemsstater er parter i, f.eks. konventionen om fysisk beskyttelse af nukleart materiale af 3. marts 1980, som f.eks. indeholder flere bestemmelser om tyveri eller enhver anden form for ulovlig fjernelse af nukleart materiale og kræver samarbejde med og bistand fra de andre kontraherende stater til den part, som er offer for disse handlinger. Mere generelt indeholder traktaten om Den Europæiske Union bestemmelser om politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager mellem medlemsstaterne, især i artikel 29.
Det er på dette grundlag, at Rådet er i gang med at behandle et forslag til rammebeslutning fra Rådet om bekæmpelse af terrorisme. Dette forslag omfatter bl.a. bestemmelser med en liste over terrorismelovovertrædelser i artikel 3 og en liste over minimumstraffe og -sanktioner i artikel 5, bestemmelser om udlevering og retsforfølgelse i artikel 11 og samarbejde mellem medlemsstaterne i artikel 12.

Fitzsimons
Jeg takker formanden for hendes lange svar, hvoraf meget var kendt stof.
Er rådsformanden bekendt med, at British Nuclear Fuels er formelt insolvent? Er hun klar over, at dets forpligtelse til at rense op efter lukningen af nukleare anlæg og afskaffelsen af nukleart affald løber op i 34 milliarder engelske pund, mens der på balancen er anført en egenkapital på 235 millioner engelske pund? Er hun, under de omstændigheder, ligeledes enig i, at der ikke er den mindste økonomiske begrundelse for at fortsætte Sellafield-anlægget, for slet ikke at tale om at udvide de nukleare operationer i fremtiden, og at anlægget bør lukkes? Hvis Kommissionen - som vi i årevis har anmodet om - havde et uafhængigt nukleart inspektorat, som kunne se på driften af Sellafield, ville de have fundet ud af dette for flere år siden. Det kan de måske nu.

De Rossa
Jeg vil gerne henlede rådsformandens opmærksomhed på, at hun ikke har svaret på anden del af mit spørgsmål om, at British Nuclear Fuels endnu ikke som krævet i henhold til EU-retten har godtgjort de økonomiske fordele ved MOX-brændselsanlægget, før det kan tages i drift.
Jeg vil også gerne henlede hendes opmærksomhed på STOA-udvalgets rapport. Det er et forskningsudvalg, som har bestilt en omfattende rapport om både Sellafield-anlægget og Cap de la Hague-anlægget og har skabt ret alvorlig bekymring over emissionen i luft og vand fra begge anlæg. Den henleder opmærksomheden på Kommissionens manglende evne til at udføre sine funktioner i henhold til Euratom-traktaten og har ligeledes henledt opmærksomheden på en tysk undersøgelse, som har indikeret, at både Cap de la Hague-anlægget og Sellafield-anlægget udsender omkring 10 gange den tilladte radioaktive forurening i luften.

Durant
Mit svar er, at det er Kommissionens opgave at udføre den kontrol og den sikkerhedsbedømmelse, De efterlyser. Jeg er ikke i stand til i dag at præcisere yderligere på Rådets vegne.

De Rossa
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg har spurgt, om rådsformanden ville svare på anden del af mit spørgsmål, og det har hun hverken gjort i sit første eller andet svar.

Formanden
Det er op til rådsformanden at vurdere, om hun har besvaret spørgsmålet tilstrækkeligt.

Durant
Hr. formand, faktisk var den anden del mere en konstatering, som De lagde ind i Deres spørgsmål. Om denne konstatering kan jeg kun gentage, at sagen har større relevans for Kommissionen end for Rådet, idet jeg understreger, at det er et spørgsmål om overholdelse af fællesskabslovgivningen.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 20.

Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr.21 af (H-0820/01):
Om: Nye dioxinbestemmelser truer fiskeriet i Østersøen Et forslag fra Kommissionen om grænseværdier for dioxin i fisk kan blive ødelæggende for det svenske fiskerierhverv. Totalforbud mod at sælge laks eller ål fra Østersøen bliver ifølge det svenske fiskeriministerium givetvis et resultat af forslaget. Risiko for forbud vil også omfatte salg af sild og strømming fra Østersøen til konsum. I værste fald vil et par tusind fiskere miste deres job. Sverige bliver det land, som rammes hårdest, da Finland og Danmark har fiskefarvande så langt ude som i Atlanterhavet.
Det er vigtigt, at man ikke forhaster sig på dette område. Den svenske holdning er, at det indtil videre er bedre med ernæringsråd om, hvor ofte fisk bør spises, samt en skærpet kamp mod dioxinudslip end at indføre grænseværdier. Dette betragtes som værende tilstrækkeligt ud fra et folkesundhedssynspunkt, da der er tale om meget små mængder gift og fisken er en vigtig ernæringskilde.
Er det muligt i Rådet at mildne Kommissionens forslag, for at ikke store dele af Sveriges fiskerierhverv ødelægges?

Durant
Rådets formandskab koncentrerer nu sin indsats om at opnå en afbalanceret kompromisløsning, som gør det muligt at beskytte folkesundheden og samtidig undgå at skabe økonomiske kriser i bestemte områder som dem, De har omtalt. Formandskabet er derfor i tæt kontakt med såvel Kommissionen som Rådets medlemmer for at nå frem til en løsning, der kan vedtages af Rådet inden udgangen af november 2001, som er den frist, Rådet har til at udtale sig om de forslag, Kommissionen forelagde i slutningen af august 2001.

Sjöstedt
Jeg vil gerne takke Ministerrådet for svaret. Jeg mener, at det er meget positivt, at man forsøger at finde et kompromis. Jeg har tænkt mig at spørge Ministerrådet, om dette kompromis er baseret på, at man skal anvende kostanbefalinger, når det handler om at spise østersøfisk, i stedet for absolutte grænseværdier. Er det den type kompromis, man tænker på?
Jeg vil også understrege, at muligheden for at spise sild fra Østersøen ikke kun er et økonomisk spørgsmål, men også et vigtigt kulturelt spørgsmål. At forbyde østersøfisk ville næsten være som at forbyde muslinger og pommes frites i Belgien, hvilket jeg kan forestille mig ville være utænkeligt.

Formanden
Fru formand, det er et spørgsmål med et vist kulturelt element i sig.
De kan besvare det, som De finder det bedst efter først at have rådført Dem grundigt med de øvrige medlemmer af Rådet.

Durant
På nuværende tidspunkt er det vanskeligt for mig at præcisere, hvordan disse henstillinger vil komme til at se ud. I øvrigt kan jeg bekræfte, at jeg ville anse et Belgien uden pommes frites som et alvorligt nationalt problem. Det ville dog være underordnet i forhold til det problem, De har fremhævet, men som jeg ikke har mulighed for at reagere på her. Det er både et spørgsmål om, hvilke henstillinger der bliver vedtaget, og om at finde et kompromis, som i videst muligt omfang tager hensyn til de økonomiske forhold.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 22.

Luis Berenguer Fuster
Spørgsmål nr. 23 af (H-0838/01):
Om: Det belgiske formandskab: forordningen om varemærker og design Har det belgiske formandskab haft held til at overbevise den medlemsstat, som med sin holdning blokerede for vedtagelsen af forordningen om varemærker og design?

Durant
Rådet kan besvare Deres spørgsmål med, at det på mødet den 27. september i Rådet (det indre marked, forbrugerbeskyttelse og turisme) konstaterede, at der ikke længere er hindringer for vedtagelse af forslaget til forordning om varemærker og design. Forslaget er nu til behandling hos juristlingvisterne og ventes at blive vedtaget formelt i Rådet i slutningen af denne måned eller i begyndelsen af december.

Berenguer Fuster
Jeg vil indlede med at lykønske det belgiske formandskab med, at det har formået at overtale den belgiske regering til at tage de sproglige indvendinger tilbage, som ifølge tidligere oplysninger var dem, der blokerede for vedtagelsen af forordningen om varemærker og design.
Desuden vil vi sætte pris på, at denne forordning, som er så nødvendig for det indre markeds funktion - og også for funktionen af Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked i Alicante - vedtages omgående, mens formandskabet endnu er belgisk.

Formanden
Det er ikke et spørgsmål, og derfor kan vi, medmindre rådsformanden har en kommentar, afslutte spørgetiden ved i henhold til forretningsordenen at erklære, at da den tid, der var afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 24-27 skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Rådet afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.02 og genoptaget kl. 21.00)

Grænseoverskridende betalinger i euro
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0357/2001) af Peijs for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om grænseoverskridende betalinger i euro (KOM(2001) 439 - C5-0379/2001 - 2001/0174(COD)).

Peijs
Hr. formand, i 1990 offentliggjorde Kommissionen en grønbog om betalingstrafikken, og derefter startede forhandlingerne med bankerne, bl.a. om grænseoverskridende betalinger. I starten havde bankerne en række berettigede indvendinger, og vi har i årevis arbejdet på at imødekomme disse indvendinger. Nu er der et internationalt bankkontonummer, IBAN, en bankidentifikationskode, BIC, en dispensation på op til 12.500 euro fra indberetningspligten til betalingsbalancestatistikken, og det hænger sammen med hvidvaskningsdirektivets frie rum. Der er et system til at videresende betalinger helt automatisk. Til min skuffelse resulterede det kun i stadig dyrere overførsler. Ved udgangen af 2000 stod hr. Bolkestein og jeg i Parlamentet, og kommissæren lovede ved den lejlighed, at han ville træffe foranstaltninger, hvis der i første halvdel af dette år ikke var ændret noget. I juli konstaterede Kommissionen og Parlamentet efter hver deres omfattende undersøgelse, at der ikke var ændret noget. Tværtimod, situationen var blevet værre. Kommissionen holdt sit ord og udarbejdede forordningen, og jeg konkluderer, at bankerne i løbet af den tid har undladt at udnytte to muligheder. I november 2000 og i juli i år var der endnu mulighed for at opnå seriøs selvregulering, som alle parter havde foretrukket frem for dette rap over fingrene. European Banking Association har gjort et modigt forsøg på at lave en billig betalingsstruktur, STEP 1 fulgt af STEP 2. ECB har lykønsket dem med dette initiativ i sin årsberetning for 2000. Det tilslutter jeg mig, men jeg vil samtidig udtrykke min overraskelse over, at kun meget få banker har tilsluttet sig initiativet.
Til Parlamentets store glæde støttede Rådet i Gent forordningen, og vi håber, at det vil have en positiv indflydelse på Rådet (det indre marked).
Jeg går videre med ændringsforslagene. Jeg kan ikke støtte ændringsforslag 9 om selvregulering. Som sagt tidligere er tanken om selvregulering sympatisk, men så skulle alle banker have støttet forslaget. Det skulle omgives af kontrol, garantier, sanktioner osv. Det liberale ændringsforslag skaber imidlertid forvirring om ikrafttrædelsestidspunktet, og lovteknisk er noget sådant ikke til at medtage i denne forordning. De andre nye ændringsforslag er resultatet af det gode samarbejde mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Jeg vil gerne takke rådsformanden for det gode samarbejde. Jeg er nu optimistisk med hensyn til, at Rådet (det indre marked) den 26. november opnår den aftale, som man opfordrede til på topmødet i Gent. De forandringer, som jeg foreslår med hensyn til Kommissionens holdning, er følgende:
For det første har jeg foreslået en ændring af ikrafttrædelsestidspunktet, 1. marts i stedet for 1. januar. Den 1. marts har alle lande overstået deres overgangsperiode. Desuden kan vi rent praktisk ikke nå den 1. januar med offentliggørelse i EF-Tidende. Jeg stiller en række ændringsforslag, 10, 13 og 16, i forbindelse med checks. Jeg slår til lyd for, at checks ikke omfattes af princippet om lige udgifter, hvilket der er tale om i artikel 3, fordi stadig flere banker gerne vil af med grænseoverskridende checks. Garantierne omkring checks er meget forskellige i alle lande. Checkene skal fortsat omfattes af forordningens gennemskuelighedsdel, som er artikel 4.
Et andet ændringsforslag vedrører pligten til i IBAN- og BIC-koden at kommunikere med banklandet. En række banker, såsom Postbank og internetbankerne, har deres egne koder og skal ikke pålægges IBAN- og BIC-koden.
Endelig det tidligere ændringsforslag af fru Torres Marques. En række medlemsstater havde problemer med endnu et nyt institut, og det var heller ikke vores hensigt. Det har vi løst med en betragtning om afhjælpningsprocedurer og en artikel om sanktioner, som vi tillægger stor betydning.
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Bolkestein for hans mod og for, at han har holdt sit løfte. Hans tjenester var altid disponible for samråd, og ovenstående kan føre til, at forordningen kan afslutte sin gang gennem institutionerne positivt. Det forventes, at der er bred støtte i Parlamentet.

Wieland
Hr. formand, vi har allerede haft en tæt pakket dagsorden i dag. Vi har haft Caudron-betænkningen om forskning, vi har stemt om Jarzembowski-betænkningen om havnetjenester, vi har haft Riis-Jørgensen-betænkningen om skibsbygning, og når jeg betragtede personerne på scenen, må jeg sige, at det alt sammen var vigtige emner i økonomisk og samfundsmæssig henseende, men i stor udstrækning forstod tilhørerne ikke, hvad der blev sagt.
Det forholder sig anderledes med dette emne. I Østrig kom jeg i sommer ubevidst til at parkere et sted, jeg ikke måtte, og jeg følte mig forfærdelig skyldig. Men den dårlige samvittighed over denne ulovlige parkering blev meget hurtigt fortrængt af bekymringen for, hvad det ville koste at overføre 200 østrigske schilling for dette bødeforlæg fra Tyskland til Østrig. Derfor gik jeg med det samme hen til de østrigske myndigheder og betalte kontant, fordi jeg frygtede, at gebyrerne for dette bødeforlæg muligvis ville være højere end selve bøden. Det sker for mange borgere! Det afgørende er - og det skal vi også altid tage hensyn til her i Parlamentet - hvordan dette Europa konkret optræder over for den enkelte borger, og det viser sig, at der mange steder er alt for mange svage punkter.
Den 1. januar får vi euroen. På tysk er der et ord, der hedder "begribe" i betydningen at forstå, men i dette "begribe" ligger der også noget med at berøre. Man kan røre ved euroen, og derfor vil tilliden til euroen stige fra dette tidspunkt. Men vi må også stille det tilsvarende univers til rådighed for borgeren, så han kan forholde sig til betalinger både i Europa og betalinger i hjemlandet. Derfor er denne forordning utrolig vigtig, og jeg beklager meget, at Kommissionen først i dag har fået den idé. For trekvart år siden var jeg rådgivende ordfører. Dengang sagde Kommissionen til mig, at mellem bankerne er der klatrestier, og jeg sagde, at hvis der kan tjenes penge på klatrestier, så kan der tjenes penge på klatrestier. Hvis der kan tjenes penge på motorveje, så kan der tjenes penge på motorveje. Også inden for banksektoren har vi brug for motorveje.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, fru ordfører, først vil jeg gerne takke Dem for Deres stædighed og konsekvens, der jo allerede har resulteret i en del. Om 47 dage kan alle borgere i eurozonen benytte euromønter og eurosedler som en fælles valuta, hvilket må være det største identitets- og integrationsprojekt i EU. Eurozonen bliver til et hjemmemarked i det indre marked. Alle opfordres til at gøre noget for at fjerne hindringer for det finansielle hjemmemarked - og ikke kun i forbindelse med de grænseoverskridende betalingssystemer. Forskellene i omkostningerne mellem nationale overførsler og grænseoverskridende overførsler på hjemmemarkedet er i modstrid med vores målsætninger.
Kommissionen har foretaget en undersøgelse, som viser, at der siden 1993 ganske vist kan noteres en konstant reduktion af omkostningerne, men alligevel må borgerne i mange banker i dag betale op til 24 euro for at overføre 100 euro til en anden EU-medlemsstat. Derfor er Kommissionens forslag og betænkningen nødvendig. Alligevel vil jeg gerne på vegne af min gruppe sige, at vi gerne ser, at resultatet bliver en selvregulering af bankerne, der er bæredygtig, omfattende og troværdig. De aktuelle forslag udvikler ganske vist en slags selvregulering, men vi mener, at de er utilstrækkelige. Det er også en grund til, at vi fremsætter denne betænkning.
Hvis det skulle resultere i en troværdig og bæredygtig selvregulering, kunne vi overveje at stemme imod forordningen ved den næste behandling, og Kommissionen vil så ikke have mulighed for at gennemføre sit forordningsforslag. Men vi venter på bankerne. De skal have en chance. Vi må bevæge os i denne retning, fordi alle hidtidige foranstaltninger har været utilstrækkelige.

Santos
Hr. formand, jeg taler på vegne af fru Torres Marques, der af tvingende årsager ikke kunne være til stede, idet jeg tilslutter mig hendes tanker og indholdet i hendes indlæg. Europa-Parlamentet og særlig Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har i årevis ønsket, at bankerne oprettede betalingssystemer inden for eurozonen, så borgerne kunne benytte euroen, som om den var en national valuta. Trods faste vekselkurser mellem eurozonens forskellige valutaer foregår de grænseoverskridende overførsler ikke med de samme omkostninger som de indenlandske betalinger. Og det forstår borgerne ikke. Hvorfor skal betalingerne inden for eurozonen foregå, som om det drejede sig om grænseoverskridende betalinger? Er der, eller er der ikke en betalingszone i euro? Bankerne har strømlinet deres betalingssystemer gennem kreditkort og elektroniske penge, de har strømlinet deres internationale operationer, og de har glemt eurozonen. Vi ser denne zone som et område med en fælles valuta, der skal have fælles pengeregler, som borgerne let forstår. Heldigvis har en undersøgelse, der for nylig er udarbejdet for Kommissionen, og som viser, at omkostningerne ved pengeoverførsler inden for eurozonen slet ikke er gået ned, men har holdt sig på et højt niveau, afstedkommet dette forslag til forordning, som vi har under behandling, og som fra januar 2002 vil ligestille omkostningerne ved grænseoverskridende betalinger via kreditkort med det, som den enkelte bank praktiserer på hjemmemarkedet. Kommissionen foreslår, at det samme skal ske fra januar 2003 med bankoverførsler og checks.
De Europæiske Socialdemokrater er enige i ordførerens forslag, hvorfor vi støtter denne forordning, idet vi forventer, at der kan nås til enighed med Rådet allerede under førstebehandlingen. Gennemførelsen af denne forordning må under ingen omstændigheder betyde højere indenlandske omkostninger. De grænseoverskridende betalinger udgør nemlig kun 1% af bankernes samlede betalinger, og der er tale om elektroniske betalinger, som indebærer en faktisk personalebesparelse for banksystemet.
EU's institutioner må derfor kategorisk afvise ethvert forsøg på at benytte denne forordning til at pålægge de indenlandske betalinger gebyrer. Borgerne har jo allerede afvist det. Af de vedtagne ændringsforslag fremhæver vi det om de sanktioner, der skal anvendes, hvis nogen bankvirksomhed overtræder forordningens bestemmelser, ligesom angivelsen af de procedurer, der skal følges i andre situationer, og som skal sikre de borgere, der benytter euro.
Jeg mener, at Parlamentet med vedtagelsen af denne forordning bidrager til en god introduktion af den nye fælles valuta over for borgerne ved at tilføre euroen troværdighed og styrke samt lette den uundgåelige kulturelle og økonomiske overgang. Vi håber, at Det Europæiske Råd i Gent betyder, at denne lovgivning kan vedtages hurtigst muligt. En sådan politisk beslutning vil være god for eurozonen, men den vil især være god for EU.

Maaten
Hr. formand, i politik er man til tider nødt til at vælge mellem pest og kolera, og sådan en situation er vi i nu.
En løsning på problemet med grænseoverskridende betalinger er nu i syne, og det er godt. Bl.a. på grund af Parlamentets fastholdenhed er der truffet en ordning, og jeg tror, at ordførerens navn altid vil være tæt knyttet til den. Hendes fastholdenhed har i høj grad ført til, at der foreligger et forslag, som tager fat på problemet. Forbrugerne og virksomhederne skal kunne påregne effektive, sikre og billige tjenester med hensyn til grænseoverskridende betalinger i det indre marked efter indførelsen af den fælles mønt. Euroen gør det muligt reelt at bringe Europa tættere på borgerne, hvilket netop blev sagt, samt at gøre Europa håndgribeligt. Derfor skal mønten også som europæisk mønt kunne anvendes uden hindringer eller alt for høje udgifter. Ingen borgere vil kunne forstå, hvorfor der skal betales så store udgifter for overførslen af euroen fra et land til et andet. Problemet ligger hos bankerne, men det er naturligvis ikke bankerne, som i sidste ende får skylden, men politikerne. Vi har jo sørget for euroen, og derfor er det vores problem.
Men det er ikke kun vores problem, det er også bankernes. Derfor skal omstillingen først og fremmest forløbe så smidigt og let som muligt, og derfor er det godt at sætte alt ind på det. Bankerne skal helt kunne koncentrere sig om den succesfulde introduktion af eurosedler og -mønter i starten af næste år, og når det er sket, kan euroområdet med hensyn til betalingstrafikken udvikle sig til ét land med ét marked. Jeg mener, at de nye ændringsforslag fra ordføreren med hensyn hertil er meget gode, og derfor støtter vi dem.
Det, som vi ikke er tilfredse med i forslaget, er, at det fører til en situation, hvor også de indenlandske betalinger, som i øjeblikket for det meste er gratis eller tilsyneladende er det, bliver dyrere for forbrugerne. Det vil ikke gøre euroen mere populær, og derfor skal den situation undgås.
Afslutningsvis, hvorfor er det et valg mellem to onder? Hr. formand, vi er ikke bankfolk. Jeg ved ikke, hvordan bankgebyrerne skal beregnes, og det vil jeg ærligt talt heller ikke vide, for det har vi bankfolk til. Derfor foretrækker min gruppe helt klart selvregulering, og det har vi stillet et ændringsforslag om. Hvis det ikke lykkes - og bankerne har hidtil ikke gjort væsentlige anstrengelser for at gøre noget ved det - så er disse foranstaltninger desværre uundgåelige.

Blokland
Hr. formand, indførelsen af euroen skaber store forventninger hos borgerne. En af forventningerne er, at der ved anvendelsen af euroen i de involverede medlemsstater skal betales samme pris for anvendelsen af betalingsmidler. Det er derfor ikke godt, at spørgsmålet om gebyrerne for grænseoverskridende betalinger endnu ikke er løst tilfredsstillende kort før indførelsen af euroen.
Det er i høj grad bankernes og de finansielle institutionernes skyld. Selvregulering i sektoren virker tilsyneladende ikke. Derfor værdsætter jeg meget hr. Bolkesteins og fru Peijs' indsats for at komme frem til en løsning.
Der er gode argumenter for bankerne for ikke at opkræve gebyrer for elektroniske grænseoverskridende betalinger. Den nuværende teknik gør det muligt at gennemføre betalingsoverførslerne til lave udgifter, og den samme teknik kan ligeledes anvendes til at gennemføre grænseoverskridende betalinger. Anvendelsen af forskellige gebyrer er uønskelig og i strid med idéen om det indre betalingsmarked og den fælles mønt. For bankerne betyder elektronisk betaling en besparelse, idet mindre arbejdsintensive automatbetalinger fremmes. Jeg støtter derfor Kommissionens og fru Peijs' hovedlinje, og jeg håber, at en hurtig indførelse af foranstaltningen vil øge forbrugernes tillid til euroen.

Berthu
Hr. formand, her i Parlamentet redegjorde jeg allerede den 26. oktober 2000 for, hvordan bankgebyrer på grænseoverskridende betalinger i Europa med det niveau, de nu ligger på, udgør tekniske hindringer, som forhåbentlig forsvinder med tiden, men som i dag ikke er til at komme uden om.
Når der i denne situation nu er nogle, der udskriger dem som roden til alt ondt, beror det både på, at de er besat af tanken om at få total ensretning på det indre marked, og på, at europropagandaen, som lovede umulige mirakler, har givet bagslag. Da jeg altså tidligere har behandlet disse punkter, skal jeg ikke komme tilbage til dem.
Det forslag til forordning, vi behandler i dag, tilhører næste etape. Da markedet gør modstand, vil man med magt tvinge det til at give efter ved at dekretere, at gebyrerne skal være de samme for bankoverførsler på tværs af grænserne som for indenlandske overførsler. Det er en rigtig dårlig ide, ikke kun fordi den ser helt bort fra markedets realiteter, som snart vil hævne sig på den ene eller den anden måde, men også af fire andre grunde.
For det første er det en krænkelse af subsidiariteten, for dette spørgsmål henhører med rette under medlemsstaterne. For det andet er det en krænkelse af den frie prisdannelse, som man ellers troede, Kommission var den årvågne vogter af, men når det gælder euroen, er der vel ingen grænse for, hvilke flotte principper man vil give køb på. For det tredje er det en krænkelse af de gentagne tilsagn om at bruge forordninger mindst muligt som lovgivningsinstrument, idet forordninger har direkte retskraft i medlemsstaterne, og det er ensbetydende med omgåelse af de nationale parlamenters helt legitime beføjelser til at gennemføre EU-retten i national lovgivning. Og endelig vil det for det fjerde føre til mange mere eller mindre skjulte former for forskelsbehandling af borgerne, da de faktiske, men forbudte omkostninger ved grænseoverskridende betalinger nødvendigvis skal væltes over på andre bankprodukter.
Hr. formand, det var langt flere grunde end nødvendigt til at forkaste denne forordning.

Kauppi
- (FI) Hr. formand, Parlamentet har allerede i flere år krævet, at Kommissionen skal iværksætte foranstaltninger, hvorved forbrugernes bankgebyrer i euroområdet kan nedsættes. Situationen i dag, hvor bankgebyrerne for en overførsel på 100 euro beløber sig til hele 23 euro, er uholdbar. Dette bliver også påpeget af andre kolleger. Desuden bliver problemet efter årsskiftet større, når 12 af euroområdets medlemsstater går over til brug af eurokontanter. Udviklingen af bankernes betalingssystem og ad den vej nedsættelse af forbrugernes omkostninger er derfor ét af højst prioriterede anliggender på Økonomiudvalgets uopsættelighedsliste.
Kommissionen kan sikkert tilslutte sig til vores mål, men midlerne til at opnå målet afviger delvis fra Parlamentets oprindelige mål. Strukturelle problemer bør ikke løses med tvang. Grænseoverskridende bankbetalinger kan kun og udelukkende nedsættes holdbart, hvis man i euroområdet er i stand til at skabe tekniske standarder, hvorved betalingerne kan håndteres automatisk. De høje omkostninger i dag skyldes, at betalingerne skal håndteres manuelt. Dette oldnordiske papirnusseri koster både tid og penge.
Da bankbranchen imidlertid ikke har tilstrækkelig konsensus til at tilvejebringe en sådan teknisk standard, har Parlamentet i flere betænkninger, der gælder dette anliggende, fremhævet ECB's rolle i udviklingen af et betalingssystem. Parlamentet krævede allerede ultimo sidste år, at ECB skal indkalde eksperter fra branchen til at danne en arbejdsgruppe, der tildeles den opgave at skabe en anvendelig standard. Parlamentets idé var, at arbejdsgruppen skulle have arbejdet i år, og at forslaget blev offentliggjort endnu før jul. Således ville en ny standard, der forpligter alle banker, faktisk have været klart før årsskiftets e-stund, hvorefter bankforretninger er frit stillet til at ibrugtage systemet efter deres ønskede tidsplan. En ordning som denne kan naturligvis også udgøre en konkurrencefordel for de finansieringsinstitutter, der er i stand til at overgå til det nye system hurtigere end andre.
Det er en skam, at dette ikke er nået. Denne gang skal vi altså støtte kommissionsforslaget, der virkelig ikke stemmer overens med Parlamentets oprindelige ønsker.

Randzio-Plath
Hr. formand, jeg mener, at Kommissionens forslag netop kommer på det rigtige tidspunkt - bedre sent end aldrig - og det viser klart, at Den Monetære Union ikke kun gennemføres i markedernes og virksomhedernes interesse, men også i forbrugernes interesse.
Jeg vil gerne minde om, at vi i over 10 år har beskæftiget os med dette emne, som ordføreren så rigtigt sagde, og vi har altid satset på selvregulering og frivillig aftale, men det har altid været nødvendigt med en lovgivning inden for denne sektor for f.eks. at organisere en hurtigere og mere sikker overførsel og frem for alt en billigere overførsel. Her tænker jeg netop på de dobbeltgebyrer, som modtager og afsender måtte betale. Dette hører heldigvis fortiden til, men Europa-Parlamentets erfaringer var netop, at det er nødvendigt med en lovgivning. Derfor hilser jeg indholdet og udformningen af denne forordning velkommen. Den er ikke et prisdiktat, men den udtrykker meget klart, at indenlandske overførsler og overførsler ved grænseoverskridende betalingssystemer skal ligestilles, fordi vi befinder os i et indre marked. Dette indre marked har brug for et europæisk betalingssystem, ikke kun som target ved store betalinger, men også ved detailbetalinger og overførsel af mindre beløb.
Alle vil blive berørt af det. Det gælder faren eller moren, der har børn, der uddanner sig eller studerer i udlandet, de af os, der bestiller bøger eller vil betale en rejse eller et hotel i et andet europæisk land. Det gælder de personer, der har en ferielejlighed eller sågar et feriehus. Alle lider under denne situation, også grænsearbejderne, der får deres løn i et land og sender den hjem til familien i et andet land. Dem må vi tænke på. At betale 24 euro for at overføre 100 euro er ganske enkelt for meget, og det er ikke acceptabelt. Jeg forkaster i den grad hr. Maatens forslag. Der er taget mange tiltag, men nu må vi træffe nogle beslutninger. Jeg må også sige, at jeg ikke forstår hr. Karas' forklaring. Hvorfor skulle der lige netop i de næste to eller tre uger komme et forslag, som vi burde have haft for over 15 år siden! Jeg må også sige, at forslagene om at udskyde det hele til 2005 er helt uacceptable. Det eneste, der efter min mening er acceptabelt, er ordførerens argumentation, og derfor mener jeg, at vi her i Parlamentet skal skabe et bredt flertal for dette store projekt, for et europæisk betalingssystem ville allerede have været en realitet i lang tid, hvis banker og sparekasser havde ønsket det.

Ilgenfritz
Hr. formand, bankerne har tilsyneladende puslet med dette emne i årevis og til sidst også sat det over styr, så en lovpligtig bestemmelse nu har været nødvendig i form af en forordning. Det er uacceptabelt, at der skal betales 18 euro i bankomkostninger ved overførsel af f.eks. 100 euro, og ofte betales det to gange - én gang af modtageren og én gang af afsenderen. Det er uacceptabelt, fordi pengeinstitutterne allerede i lang tid har haft de tekniske muligheder til rådighed, så de hurtigt og billigt kan foretage overførsler, udbetaling af check og kortbetalinger. Men vi skal også være opmærksomme på - og det er allerede blevet pointeret flere gange - at en nedsættelse af udlandsgebyrerne ikke medfører, at indlandsgebyrerne forhøjes. Hvis dette sker, må indlandsgebyrerne fremover også reguleres lovpligtigt på grundlag af en forordning. Dette punkt bør også belyses.
En dråbe malurt i bægeret er det, at man går ind for at udskyde denne tidsfrist med to måneder. Her kan jeg desværre ikke følge ordføreren. Bankerne har jo hele tiden kunnet hæve renterne og også omkostningerne fra den ene dag til den anden. Nu vil det også blive muligt for dem at reducere deres omkostninger til et normalt leje inden for et tidsrum på halvanden måned. Jeg håber ikke, at et flertal vil støtte de pågældende forslag.

Thyssen
Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen for det modige forslag om en forordning, og jeg vil ligeledes gerne lykønske fru Peijs med hendes årelange indsats i denne sag, uden hvilken vi ikke kunne have overbevist Kommissionen og Rådet om nødvendigheden af dette lovgivningsinitiativ. Jeg støtter i øvrigt alle de ændringsforslag, som fru Peijs har stillet på vegne af vores gruppe. Alligevel, hr. formand, er det beklageligt, at vi tre år efter lanceringen af euroen som betalingsmiddel via giro og på tærsklen til den 1. januar 2002 skal arbejde på en lovtekst som denne. Det er uforståeligt, at bankerne, som ellers kan finde hinanden hurtigt og effektivt i grænseoverskridende henseende, og som er knyttet sammen i velfungerende erhvervsorganisationer, ved lov skal tvinges til at organisere og automatisere sig bedre for at arbejde billigere i det indre marked og ikke længere forskelsbehandle.
Ikke-diskriminationsreglens forpligtende karakter vil få nogen til at rynke brynene, men der er ikke noget alternativ. At lade tingene gå deres gang ville være værre, for så accepterer vi det, som en række små erhvervsdrivende og forbrugerne frygter, nemlig at de ikke vil drage fordel af euroen, og at grænseoverskridende betalinger fortsat vil koste ca. 20 euro pr. stk. Vi kan ikke tåle et tillidstab fra forbrugernes eller de små erhvervsdrivendes side den 1. januar, så vi har ikke noget valg.
Hr. formand, jeg er foruroliget med hensyn til en ting, og i den forbindelse vil jeg gerne stille kommissæren et spørgsmål. Hvordan kan vi forhindre, at banker bruger forordningen som en undskyldning for at forhøje gebyrerne for indenrigsbetalingerne, og hvad er Kommissionens holdning til forslaget? Betragtes det som en sidste mulighed for at få en gentlemans agreement med bankerne, eller tilstræber De fortsat, hr. kommissær, en forordning? Jeg håber, at Kommissionen fortsat er i stand til at træffe en beslutning.

Bolkestein
Hr. formand, i oktober sidste år stod jeg her, som fru Peijs sagde, og talte om det samme emne, oprettelsen af et fælles betalingsrum. Kommissionen havde netop offentliggjort sin fjerde eller femte meddelelse om emnet, og heri konkluderede man, at det indre marked og den fælles mønt skulle følges af et fælles betalingsrum.
Parlamentet kritiserede dengang Kommissionen for at være for passiv. Det husker jeg meget tydeligt. Fru Peijs spurgte, hvornår Kommissionen ville skride til handling. Hr. formand, Kommissionen lyttede til fru Peijs og handlede, hvilket ingen kan benægte. Kommissionen har stillet et forslag om en forordning, som er baseret på et enkelt princip om, at alle betalinger i euro skal koste det samme, uanset om det er en indenlandsk eller grænseoverskridende betaling. Det er meget vigtigt for borgerne, hvilket mange af parlamentsmedlemmerne har sagt. I øjeblikket er euroen for borgerne en virtuel mønt, men den 1. januar 2002 tager mønten konkret form, for fra den dato anvender 300 millioner europæere de samme sedler og mønter.
I dag accepterer borgerne i Europa endnu, at grænseoverskridende betalinger koster mere end en indenlandsk betaling. Det skyldes, at det drejer sig om forskellige møntenheder, men efter den 1. januar er det ikke længere tilfældet. Borgerne vil så spørge, hvilken nytte euroen har, hvis grænseoverskridende betalinger er lige så dyre som nu.
I den forbindelse vil jeg gerne minde om, at resultaterne af vores sidste undersøgelse af udgifterne for grænseoverskridende overførsler har været chokerende. Det har vist sig, at i år 2001 er udgifterne for en grænseoverskridende overførsel på 100 euro gennemsnitligt ikke mindre end 24 euro. I 1993 foretog vi den samme undersøgelse. Vi kan desværre konstatere, at der ikke er gjort fremskridt i otte år. Derfor har Kommissionen besluttet at gribe til forordningsvåbnet. Det er ikke lykkedes for markedet at finde løsninger på de konstaterede problemer, og med dette indgreb vil lovgiveren tvinge markedsdeltagerne til at skabe den infrastruktur, som markedet har brug for.
Som fru Peijs ved, er jeg overbevist liberal, og jeg beklager derfor, at det har været nødvendigt at forelægge bankerne en sådan forpligtende tekst. Det er imidlertid den eneste måde at få markedsdeltagerne til at arbejde på de nye systemer, som er uundværlige for, at det indre marked kan fungere godt. Jeg kan derfor med tilfredshed konstatere, at de første resultater er på vej. I en del af banksektoren overvejer man nu at oprette et nyt system for grænseoverskridende betalinger. Det er beviset på, at det foreliggende forslag om en forordning er realistisk. I banksektoren gælder det også, at hvor der er vilje, er der også vej.
Jeg er overrasket over banksektorens tankegang. Bankerne siger, at de forpligter sig til at gennemføre planen, så Kommissionen kan trække sin forordning tilbage. For det første må vi ikke glemme, at planen kun støttes af en del af banksektoren. Der er tre europæiske interesseorganisationer for bankvæsenet, og kun én har skrevet til mig for at foreslå planen. Det er vigtigt. Et betalingssystem er et netværk, og et netværk udvikler sig i det tempo, som de langsomste deltagere har. Det er tilstrækkeligt, at en del af medlemmerne af et netværk nægter at udvikle sig yderligere, for at blokere alle øvrige medlemmer. Det er i øvrigt en af grundene til, at der ikke er gjort fremskridt i de forløbne 10 år.
Det andet punkt er, at den foreslåede plan kommer for sent. Det blev først bekendtgjort i en pressemeddelelse for to uger siden ved Parlamentets behandling af forslaget. Kommissionen har imidlertid i 11 år anmodet om, at der gøres noget, men i al den tid er der ikke sket meget, og derfor, hr. formand, kan Kommissionen ikke reagere positivt på de medlemmer af Parlamentet, som har foreslået at give banksektoren en vis selvregulerende kompetence. Banksektoren har haft tilstrækkelig tid og kommer nu med et forslag, i hvert fald fra en del af banksektoren. Det er for lidt og for sent, og derfor må Kommissionen gå over til at foreslå en forordning. Det er altså ikke logisk, hr. formand, at kræve, at forslaget trækkes tilbage netop nu, hvor de første frugter kan høstes. Idéen om at udsætte forordningen, som foreslået i ændringsforslag 9 af hr. Maaten, er derfor ikke acceptabel. Jeg gentager, hvad jeg netop sagde om, at forslagene om selvregulering kommer for sent.
Hr. formand, alle opfordringer fra Kommissionen til bankverdenen støttes eller blev støttet af Parlamentet, og det er opmuntrende. Jeg sætter stor pris på mange af parlamentsmedlemmerne og især ordføreren, fru Peijs, som har arbejdet standhaftigt på målsætningen om at sænke udgifterne for overførsler. Fru Peijs fortolker i den forbindelse borgernes mening og erhvervslivets store interesse, ikke mindst de små og mellemstore virksomheders. Kommissionens forslag er en konkret udarbejdelse af det, som kaldes borgernes Europa.
Jeg er nået til et andet debatpunkt, nemlig den dato, som det foreliggende forslag til forordning skal træde i kraft på. En række medlemmer af Parlamentet har i den forbindelse henvist til ECB's udtalelse. Heri står, at ECB er helt enig i de målsætninger, som vi tilstræber med forslaget, men at Kommissionen arbejder for hurtigt og er for krævende. Kernen i ECB's indlæg er, at bankerne skal have mere tid til at oprette den nødvendige infrastruktur og træffe de logistiske foranstaltninger. Derfor foreslår ECB den 1. januar 2005 som ikrafttrædelsesdato for forordningen.
Hr. formand, på den ene side benægter jeg ikke, at der er brug for tid til at realisere infrastrukturen, men på den anden side mener jeg, at problemet ikke må overdrives. I årevis har bankerne foreholdt os, at de grænseoverskridende overførsler kun udgør 1% af de samlede overførsler. Ikrafttrædelse af forordningen i 2003 vil derfor ikke medføre uoverkommelige ekstra udgifter, og hvis vores forventninger holder stik, og hvis prisfaldet resulterer i større anvendelse af dette betalingsmiddel, så er der endnu mere grund til at fremskynde arbejdet.
Hr. formand, fru Peijs' betænkning indeholder 16 ændringsforslag, syv til betragtningerne og ni til artiklerne. Et ændringsforslag er uacceptabelt, og det er ændringsforslag 9 om udsættelse af forordningen, hvilket jeg netop var inde på. Et ændringsforslag giver et juridisk problem, og det er ændringsforslag 4 om stigningen i udgifterne for indenlandske betalinger. Det vedrører en politisk erklæring, som jeg gerne støtter, men som ikke hører hjemme i en lovtekst.
I øvrigt vil jeg, hr. formand, med hensyn hertil gerne svare den sidste taler, fru Thyssen, som spurgte mig, hvordan det ser ud med muligheden for, at bankerne kan hente kompensation på den indenlandske betalingstrafik for de tab, som de lider på internationale betalinger. Som det ganske rigtigt blev bemærket, er den foreslåede forordning ikke en prisforanstaltning. Priserne for overførsler bliver ikke fastsat, og det betyder, at priserne for indenlandske overførsler teoretisk kan stige.
En vigtig del af forordningen er imidlertid gennemskuelighed. Bankerne skal informere deres kunder om prisopbygningen for de forskellige typer overførsler. De skal ligeledes informere deres kunder om eventuelle prisændringer. Det betyder, at der opstår total gennemskuelighed om, hvad det hele koster. Kommissionen går ud fra, at den almindelige konkurrence resulterer i, at de forskellige udgifter for indenlandske overførsler kan kontrolleres og derfor ikke stiger.
I ændringsforslag 6 står der, at medlemsstaterne skal påtage sig ansvaret for gennemførelsen af forordningen. Kommissionen er enig i den første del af ændringsforslaget. Den andel del er noget mystisk efter Kommissionens mening, og den har derfor svært ved at danne sig en mening herom nu. Med ændringsforslag 10 slår forslagsstilleren til lyd for, at princippet om ikke-diskrimination ikke finder anvendelse på betalingschecks. Kommissionen har aldrig villet fremme anvendelsen af checks og er derfor enig i ændringsforslaget.
Fru Peijs slår endvidere til lyd for, at forordningens ikrafttrædelse udsættes til den 1. marts 2002. Det er efter Kommissionens mening ikke noget problem. Vi kan derfor støtte ændringsforslaget. De øvrige syv ændringsforslag er i princippet acceptable, men nogle skal omformuleres.
Hr. formand, forslaget drøftes på Rådets (det indre marked) møde den 26. november. Jeg er overbevist om, at vi kan indgå en aftale, ikke mindst fordi man på topmødet i Gent anmodede Rådet (det indre marked) om hurtigt at drage konklusioner, og man støttede ligeledes forslaget. Jeg ved, at ordføreren, fru Peijs, har nær kontakt med Rådet, og hun kan, tror jeg, støtte mine tanker. Jeg vil gerne takke fru Peijs for det udmærkede dokument, som hun har udarbejdet, samt for alle hendes aktiviteter siden 1989 for at sænke udgifterne for grænseoverskridende betalinger. Jeg håber, hr. formand, at andenbehandlingen kun bliver et formelt anliggende, så teksten kan offentliggøres i januar.
Endelig fru Thyssens andet spørgsmål. Hun spurgte mig, om Kommissionen har til hensigt at holde stand og ikke synke i knæ for bankernes pres, og om Kommissionen ser det som en sidste mulighed. Nej, hr. formand, det er ment som en forordning, og Kommissionen har helt klart til hensigt at stå ved sin holdning samt sørge for, at forordningen træder i kraft i marts til næste år, og at grænseoverskridende overførsler ikke længere koster mere end nationale overførsler.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne takke hele Parlamentet for det gode samarbejde. Det viser, hvordan der kan gøres fremskridt, hvis begge institutioner, Parlamentet og Kommissionen, er enige. Forslaget viser borgerne i vores lande de konkrete fordele ved Europa og forstærker tilliden til EU.

Peijs
Hr. formand, jeg vil ikke have, at hr. Bolkestein tager hjem og tror, at Parlamentet foretager sig meget mystiske ting. Den første del af det ændringsforslag, som kommissæren nævnte, håndhæves, og den var han selv enig i. Vi mente også selv, at den anden del var lidt underlig, idet det ikke var Parlamentets hensigt at oprette et nyt institut. Vi har omsat det i en betragtning, og her står næsten det samme spørgsmål om afhjælpningsprocedurerne som i direktivet fra 1997. Hermed er alle mystiske ting blevet fjernet, hr. formand, så vi sammen kan gå i gang med andenbehandlingen.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen har noteret det, fru Peijs netop sagde, og vil tage nærmere stilling til det. Mange tak, hr. formand.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Punktafgifter på tobak
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0352/2001) af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 92/79/EØF, direktiv 92/80/EØF og direktiv 95/59/EF for så vidt angår punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS)).

Katiforis
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, jeg beklager, men i forbindelse med dette forslag til direktiv kan jeg ikke bidrage til harmoni mellem de to institutionelle organer. Jeg beklager, men jeg vil foreslå, at Kommissionens forslag afvises. Som De ved, er cigaretter ikke en vare, der er fritaget for beskatning. De beskattes allerede både med en punktafgift og med moms, og beskatningen er overordentlig høj i Europa. Den ligger på 70-80% af cigarettens pris. Kommissionen foreslår nu en fast minimumsafgift på 70 euro som et supplement til det nuværende system, der er baseret på proportionel beskatning.
Argumentet er, at skattetrykket divergerer fra land til land, mens det burde konvergere. Det er den første unøjagtighed. Det er ikke sandt, at beskatningen divergerer, det er derimod sandt, at der ikke findes nogen særlig konvergens, men divergens er der ikke tale om. På cigaretter er der højere konvergens end tilfældet er for mange andre varer, og det bekræftes af en uafhængig undersøgelse af Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Forskning, og den er ikke udarbejdet for mit forslags skyld.
Hvorfor mener Kommissionen, at beskatningen skal konvergere? Fordi det bidrager til en differentiering af priserne, som dernæst bidrager til at udvikle illegal handel og skattebedrageri. Disse ting skal naturligvis stoppes, og Parlamentet har gentagne gange foreslået foranstaltninger til at bekæmpe cigaretsmugleriet, men de er desværre ikke blevet til noget. Men for at fjerne den tilsyneladende prisforskel er man nødt til at fjerne selve den reelle prisforskel. Kommissionen har indrømmet, at det er uvist, om skattekonvergens også vil føre til priskonvergens. Man opnår sikkert aldrig konvergens, for industriens monopolistiske karakter fører til en strategisk prisfastsættelse. Priserne er ikke et resultat af markedskræfterne, det er monopolkonkurrencens våben, og det er utopi at forvente, at de skal udjævne sig.
Kommissionens forslag indeholder desuden intet om en harmonisering af momsen. Forskellen mellem medlemsstaternes momssatser når op på 100%. Hvorledes skulle man kunne harmonisere beskatningen, når man ikke samtidig harmoniserer momsen på cigaretter? Den illegale handel, hvis det da er illegal handel at købe billige cigaretter i et EU-land, hvor der er betalt skat for dem, og sælge dem i et andet EU-land, hvor de er dyrere. Hvis det altså er ulovligt - hvad det efter min mening ikke er, det er bare den måde, det indre marked fungerer på - men i den grad, det altså er ulovligt, eller hvis der ikke er blevet betalt skat sådan som i Englands tilfælde, så vil det ikke ændre situationen for dette land, der virkelig lider under cigaretsmugleri - 50% af de cigaretter, der ryges i England, er ulovlige cigaretter, netop fordi beskatningen har skruet priserne på dem helt i vejret - så situationen i England vil altså ikke blive påvirket, for priserne i Belgien, Holland eller Frankrig, hvorfra smugleriet foregår, bliver ikke påvirket af Kommissionens forslag.
Men tværtimod vil priserne i de sydlige medlemsstater stige, og i særdeleshed når og hvis vi til sin tid optager ansøgerlandene i EU, hvad jeg håber, at vi gør, vil de prisstigninger, der fastsættes i direktivet, nå op på 200-400%. Kan De forestille Dem, at der findes nogen passende undtagelse til at dække en så stor prisstigning, og forestil Dem, hvad der kommer til at ske med smugleriet fra Ukraine, Rusland, Kina eller Indien, hvis vi tolererer sådanne prisstigninger.
Man fremfører også argumentet om den offentlige sundhed, altså om at prisstigningen på cigaretter vil begrænse rygningen. Det ved vi ikke noget om. Hvor skulle vi vide det fra? Men vi har jo statistikkerne ... Men statistikkerne udformes på grundlag af de lovlige cigaretter. En prisstigning på cigaretter begrænser faktisk forbruget af legale cigaretter, men tilskynder til at købe illegale, og i England florerer mafiaerne, og de har fuldstændigt opdelt markedet for cigaretter netop af den grund.
Desuden, hr. kommissær, synes jeg ikke, at Rådet har opført sig med passende respekt og passende takt og tone her i Parlamentet, for kun en uge inden vi skal fremlægge vores betænkning, offentliggør det en politisk aftale, hvormed det forsøger at lægge pres på vores synspunkt. Jeg synes ikke, at den måde er korrekt for vores demokratiske institutioner, og hvis Parlamentet vitterligt skal fungere sådan, så kunne man spørge sig selv, hvorfor vi vandt den kolde krig. Jeg hørte i Deres tale for et øjeblik siden, at De er overbevist liberal. Det gør indtryk på mig, at De i dette tilfælde kommer og støtter en foranstaltning, der på det økonomiske område kun tilgodeser de store monopoler af grunde, som jeg desværre ikke skal fortælle Dem nu, men De ved udmærket, at det forholder sig sådan, og på det politiske område fremstår De på en måde, der minder uhyggeligt meget om totalitarisme. Efter min mening bør så store forskelle mellem den teori, vi støtter, og den praksis, vi følger, få Dem til at tænke.

Wieland
Hr. formand, ordføreren foreslår, at De skal forkaste Kommissionens forslag. Vi i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er lidt betænkelige ved at gøre det, uden at vi kan forklare Kommissionen hvorfor, i det mindste uden at kunne forklare det skriftligt for Kommissionen. Men alt i alt må vi sige, at direktivet ikke kan blive ved med at se sådan ud. I udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked kommer der også nogle hentydninger til det. Udvalget har i den forbindelse begrænset sig til sit eget område. I forslaget til dette direktiv spiller sundhedsbeskyttelse helt sikkert også en vis rolle. Dette er dog ikke et emne i vores udvalg. I forbindelse med sundhedsbeskyttelse er spørgsmålet om en minimumsafgift på 140, 120, 100, 80 eller 60 euro helt sikkert af betydning, men ikke for udtalelsen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. For os var det udelukkende de juridiske betragtninger, der var afgørende. På det punkt synes direktivet at have to meget svage punkter, og det er nogle punkter, som direktivet ikke kan indeholde af hensyn til fornuftige overvejelser om det indre marked.
Det første svage punkt er, at minimumsbeskatningssystemet er belastet på grund af problemet med, at der lægges endnu en moms til minimumsafgiften. Hvis jeg som eksempel tager et land, der lige netop opfylder kravet om en minimumsafgift, og som også har en ret lav momssats, må jeg slå fast, at det vil resultere i konkurrenceforvridning, når jeg sammenligner dette land med et land, der måske overskrider minimumsafgiften og har en relativ høj momssats. Derfor mener vi, at det vil være hensigtsmæssigt, at vi fremover ikke længere kræver en minimumspunktafgift eksklusive moms, men derimod tager udgangspunkt i et system, der fastlægger en minimumsafgift inklusive moms.
Det andet punkt vedrører artikel 3, stk. 1. Efter vores mening skelner dette forslag ikke længere rationelt mellem cigaretter og henholdsvis cigarillos og cigarer. Forslaget forsøger at give indtryk af, at cigarillos med filter er cigaretter med et mørkt dæksblad og tilsvarende skal beskattes som cigaretter. Dette er efter vores mening forkert. Man kan helt sikkert diskutere filtrenes sundhedsmæssige virkning, men det bør ikke kunne bestrides, at en cigarillo med filter i hvert fald er lidt sundere end en cigarillo uden filter. Men når vi taler beskatning, og jeg så ligestiller en cigarillo med filter med en cigaret, så straffer jeg - og jeg vil lige tilføje, at jeg er ikke cigarilloryger! - i grunden et sundere produkt, ved at jeg beskatter det som en cigaret. Derfor skal dette punkt også forbedres. Resultater er, at vi stemmer for, at forslaget skal forkastes. Og selv om det kan lyde hårdt, så skal det håndværksmæssige arbejde forbedres en del.

Maaten
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik vil jeg gerne takke Kommissionen for forslaget om en bedre harmonisering af punktafgifterne på tobak. Parlamentet anmodede om det for et par år siden, og Kommissionen har nu imødekommet os. Forslaget er efter vores mening et fremskridt i forhold til den nuværende situation, og det løser en række problemer, herunder det om fortsat håndhævelse af undtagelser, som nu for Sverige og senere for tiltrædelseslandene. Det er derfor et velovervejet forslag Vi har imidlertid stillet en række ændringsforslag. For det første om momsen, som hr. Katiforis og hr. Wieland behandlede. Jeg er enig med dem, og derfor har min gruppe på ny stillet det ændringsforslag, som allerede er vedtaget i Retsudvalget, om at tage momsen i betragtning ved beregningen.
For det andet mener udvalget, at sagen klart skal behandles inden for rammerne af de eksisterende forhandlinger i Verdenssundhedsorganisationen, for de er i den forbindelse meget vigtige.
Vi mener for det tredje, at der skal gøres meget ved smugling. Jeg støtter ikke ordførerens holdning om, at en stigning i afgifterne som sådan fremmer smugling, eller at sænkning af afgifterne omvendt fører til mindre smugling. Jeg mener, at der skal træffes helt andre foranstaltninger imod smugling, hvilket i øvrigt også gerne må debatteres i Verdenssundhedsorganisationen.
Vi har endvidere stillet et ændringsforslag om tobaksstøtten, som vi ofte drøfter, og som er relevant i denne sammenhæng. Vi har ligeledes stillet et ændringsforslag, hvori vi siger, at vi skal arbejde frem mod et system for produkter, som ikke er så usunde, måske ikke nu, men i 2005, hvorved afgifterne på de produkter også kan være lavere. Vi støtter derfor stort set Kommissionens forslag og ligeledes Rådets holdning.

Folias
Hr. formand, det er en af de sjældne gange, jeg er enig med ordføreren, hr. Katiforis, ikke fordi vi taler samme sprog eller har den samme nationalitet, men fordi vi er enige om det, man kalder sund fornuft. Jeg beklager meget, at der ikke er nogen sund fornuft i direktivforslaget, som vi også foreslår forkastet i sin helhed. Dersom det ikke bliver forkastet, risikerer vi alle at blive udsat for noget ubehageligt, for en eventuel godkendelse af et sådant direktiv vil få de stik modsatte resultater af, hvad Rådet tilstræber. Jeg vil også gerne betone, at det ville være meget nyttigt, om Rådet var til stede i stedet for at være fraværende, ligesom også den sunde fornuft er fraværende.
Rådet siger, at det forsøger at bekæmpe skattebedrageri og smugleri af cigaretter. Hvis vi hæver afgifterne, så får vi også mere skattebedrageri. Det er en kendt sag, at jo højere afgifterne er, desto mere tiltrækkende bliver bedrageri. Hvis vi hæver priserne på cigaretter, sådan som der stilles forslag om, øger vi helt sikkert også smugleriet af cigaretter, for på den måde gør vi legale cigaretter dyrere end indsmuglede. Vi går altså i modsat retning af, hvad vi tilstræber. Rådet fortæller også, at det søger at beskytte den offentlige sundhed, hvilket man vil opnå gennem et rygestop, når cigaretterne bliver dyrere. Jeg kender ikke nogen, der ville holde op med at ryge, fordi cigaretterne bliver dyrere. I bedste tilfælde ændres der ikke noget ved forbruget af cigaretter. I værste tilfælde bliver den ryger, der tilhører lavlønsgruppen, nødt til at ty til de billigere og altså mere skadelige cigaretter. Er det det, vi vil opnå? Fint klaret af os!
Desuden er forslagene i det foreslåede direktiv urimelige, da de først og fremmest begrænser dets anvendelse til fem lande, hovedsageligt i Syden. De andre 10 påvirkes ikke, da de allerede befinder sig på et højere prisniveau. For det andet stiger leveomkostningerne i de fem lande, hvoraf de fire ligger i Syden, uden at indkomsten forbedres, hvilket vil føre til et øget inflationstryk. Desuden ser jeg gerne, at vi alle spørger os selv, hvad ansøgerlandene vil sige til det foreslåede direktiv. Mon de mener, at det går i retning af, at EU bekymrer sig om dem? Det vil være nyttigt at se, hvordan deres regeringer vil kunne overbevise dem om, at optagelsen i EU er godt for forbruget, når de med et sådant muligt direktiv tvinges til at betale 200-500% mere for deres cigaretter.
Endelig vil jeg gerne give udtryk for min personlige bedrøvelse over, at Økofin har været så hurtig til at forsøge at påvirke afstemningen i Parlamentet i morgen ved analytisk at fremhæve det, de kunne blive enige om. Det er forkert af dem.

Stihler
Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen for dette forslag. Ordføreren giver mig intet andet valg end at være uenig med ham. Så sent som i går vedtog Parlamentet en beslutning om Europa-Parlamentets holdning til tredje runde af forhandlingerne om WHO-rammekonventionen om tobakskontrol.
Parlamentet må aldrig glemme, at tobak i EU er den hyppigste årsag til sygdomme, som kan forebygges. Det kan ikke sammenlignes med andre produkter. Hvert år dør en halv million EU-borgere unødvendigt som følge af tobak. I Skotland, som jeg repræsenterer, døde 13.000 mennesker sidste år af rygning. Kommissionens forslag hjælper folk med at stoppe med at ryge. Forslaget indfører et kontant minimumsafgiftsbeløb på cigaretter. På nuværende tidspunkt er reglen udtrykt som en procentdel af afgiften, inklusive detailprisen, og har derfor kun lille effekt i de medlemsstater og ansøgerlande, hvor detailprisen allerede er lav.
Jo dyrere cigaretterne er, jo større er incitamentet til at stoppe med at ryge. Der er dem, der siger, at det mest effektive middel til at hjælpe rygerne med at kurere deres afhængighed er at gøre et stort nummer ud af udgifterne. Ethvert tiltag til at reducere rygningen er derfor mere end velkomment og vigtigere for mig end argumenter til støtte for tobaksindustrien.
Hvad angår smugling, mener jeg i modsætning til ordføreren, at dette forslag hindrer smugling i EU. Minimumsafgiftsbeløb i EU er fornuftige og effektive i forbindelse med bekæmpelsen af smugling. Kommissionens forslag er godt og bør derfor støttes helhjertet.

Blokland
Hr. formand, det er påfaldende, at der i Katiforis-betænkningen ikke gives en forklaring på, hvorfor Kommissionens forslag om en ændring af punktafgifterne på tobak forkastes. Holdningen kan tilsyneladende ikke underbygges. I det nye forslag drejer det sig om en ændring af eksisterende direktiver, så retsgrundlaget er altså ikke på tale. Baggrunden for ændringen er bl.a., at medlemsstaterne går glip af mange afgifter på grund af bedrageri og smugling. På det punkt fungerer det indre marked altså ikke godt, og der er tale om konkurrenceforvridning. Hvis forskellene mellem medlemsstaterne bliver mindre, modvirkes bedrageri og smugling og vil forhåbentligt forsvinde helt. Desuden vil den som følge af forslaget nødvendige stigning i tobaksafgifterne i en række lande ikke skade sundheden. Af ovennævnte grunde hilser jeg en minimumsincidens for punktafgifter på 57% velkommen. I det tilfælde, at smuglingsaktiviteterne, som sågar tobaksfabrikanter medvirker i, ikke forsvinder, vil Kommissionen udarbejde supplerende foranstaltninger.
Jeg har mange gange slået til lyd for udfasning af støtten til tobaksdyrkning. Derfor støtter jeg hr. Maatens ændringsforslag. EU er forsat meget utroværdig på det punkt. På den ene side modvirkes tobaksbrug gennem advarende budskaber, forbud imod tobaksreklamer samt høje afgifter, mens der på den anden side går 1 milliard euro op i røg i form af tobaksstøtte. At støtte tobaksdyrkerne med omstillingen til en anden afgrøde, som også får støtte, er en meget god løsning, som Parlamentet skal støtte. Jeg anmoder derfor Rådet om at støtte Kommissionens forslag og ikke give efter for en eller to medlemsstaters pres. Jeg har i øvrigt indvendinger imod hr. Folias' sunde fornuft. Med samme ret kan jeg påstå, at enhver har ret til sin egen dumhed.

Bolkestein
Hr. formand, holdningen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål til det forslag, der drøftes, overrasker mig. Det adskiller sig betydeligt fra Parlamentets holdning i 1996. På det tidspunkt tilskyndede Parlamentet Kommissionen til at stille forslag om en øget harmonisering af tobakspriserne i EU baseret på højere afgiftssatser i EU for at beskytte sundheden og til at overveje tiltag til at mindske tobaksproducenternes manipulation af priserne ved brug af en stærkt varierende førskat på markederne i hver medlemsstat. Det nuværende forslag fra Kommissionen er i overensstemmelse med den holdning.
Derfor siger jeg, at rådet fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål i den grad har overrasket mig. Kommissionen gør det, som Parlamentet ønskede i 1996, og det er derfor mærkeligt, at Kommissionens forslag ikke accepteres i betænkningen. De foreslåede ændringer indebærer større konvergens mellem afgifterne i EU og forbedrer dermed det indre markeds funktion både nu og efter udvidelsen. De mindsker også incitamentet til begå bedrageri med afgifterne i EU.
Mere overraskende - og hr. Blokland har netop henledt opmærksomheden på det - angiver forslaget til betænkning ikke årsagerne til at forkaste Kommissionens forslag. Det er det mindste, som Kommissionen ville have forventet. Ifølge det arbejdsdokument, som ordføreren forelagde Økonomiudvalget i juni, udgør indførelsen af et minimumsafgiftsbeløb på 70 euro for cigaretter et skifte mod specifik beskatning og ville stille de små og mellemstore producenter i de sydlige medlemsstater ufordelagtigt.
Jeg vil gerne understrege, at dette afgjort ikke er Kommissionens holdning. Indførelsen af et fast beløb i euro ændrer ikke strukturen i punktafgifterne på cigaretter. De medlemsstater, der berøres af indførelsen af et fast beløb, bevarer den fleksibilitet, de nyder på nuværende tidspunkt til at bestemme forholdet mellem det specifikke element og det værdimæssige element i afgifterne på cigaretter, da de øvrige regler forbliver uændrede.
Jeg vil også gerne påpege, at Kommissionens forslag har fået bred støtte i Rådet. Medlemsstaterne vedtog enstemmigt i Økofin-Rådet i sidste uge en kompromistekst udarbejdet af det belgiske formandskab, som er helt i overensstemmelse med Kommissionens forslag. I forbindelse med afgiften på cigaretter er det mest markante element indførelsen af en minimumspunktafgift på 60 euro til at starte med og 64 euro på et senere tidspunkt i stedet for Kommissionens forslag på 70 euro.
Vedtagelsen af forslaget er også uhyre vigtig i lyset af den kommende udvidelse af Unionen mod øst. Hr. Folias har med rette henledt vores opmærksomhed på den side af forslaget. Det nuværende krav om en minimumsafgift - den såkaldte 57%-regel - muliggør en højere grad af manipulation med priserne og er ikke i sig selv tilstrækkelig til at mindske kløften mellem afgifts- og prisniveauet til et bæredygtigt niveau i de nuværende medlemsstater og ansøgerlandene.
En sådan situation ville indebære et betydeligt indtægtstab i de nuværende medlemsstater, især dem, der grænser op til ansøgerlandene. Kravet om en minimumspunktafgift hindrer, at dette sker, og sikrer, at det indre marked fungerer ordentligt efter udvidelsen. Kommissionen er klar over, at gennemførelsen af beløbene i euro kræver en stor indsats i de fleste ansøgerlande, hvorfor den har foreslået, at Rådet giver ansøgerlandene en begrænset overgangsperiode til at nå minimumsafgiften.
Dernæst glædede det mig at se, at de to af Parlamentets udvalg, som har afgivet udtalelse om forslaget - Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik med hr. Maaten som ordfører og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked med hr. Wieland som ordfører - accepterede den overordnede idé i forslaget med forbehold af en række ændringer.
De fleste ændringsforslag i hr. Maatens betænkning er blevet stillet på ny på plenarforsamlingen. Kommissionen deler stort set hr. Maatens bekymring over behovet for at være mere opmærksom på sundhedspolitikken og bekæmpe bedrageri og smugling. Jeg forstår ikke, hvor hr. Katiforis ikke kan acceptere argumenterne i forbindelse med sundhed. Det er en kendsgerning - hvilket jeg er sikker på, at han ved - at 75% af rygerne startede, før de fyldte 18 år. Utallige rapporter og undersøgelser bekræfter, at for unge under 18 år er prisen en afgørende faktor i forbindelse med rygning.
Det glædede mig at høre, at både fru Stihler og hr. Blokland støtter Kommissionens synspunkt om, at der er en direkte forbindelse mellem pris og forbrugt mængde, og at prisen derfor afgjort har stor betydning for sundheden. Hr. Folias sagde, at hvis prisen stiger, købes og ryges der billigere cigaretter. Hvis prisen derfor faldt, ville der dermed ifølge det ræsonnement blive købt dyrere cigaretter. Det er ikke mærkbart i praksis. Med al respekt for hr. Folias er hans ræsonnement derfor ikke i overensstemmelse med virkeligheden.
Selv om jeg svarer på specifikke spørgsmål fra Parlamentet, er jeg nødt til at sige, at jeg ikke forstår hr. Wielands argument - der henviser til det juridiske aspekt af sagen - når han siger, at samspillet mellem moms og punktafgifter er ulovligt. Selvfølgelig indvirker de på konkurrencen og smugling, det ved vi alle, men hvorfor skulle det være ulovligt, som han fastholder?
Udvalgets synspunkt er baseret på de juridiske forhold. Han siger, at der er et problem, idet cigarillos af en bestemt størrelse og karakter ville blive behandlet som cigarer og ikke cigaretter. Jeg har nogle her. Hvis De viste en gennemsnitsborger i EU denne pakke cigarillos, tog en af dem ud - af samme størrelse og vægt som en almindelig cigaret - og spurgte vedkommende, om det var mere en cigaret end en cigar, vil jeg vædde 144 pakker cigaretter eller cigarillos med hr. Wieland - hvad han nu måtte foretrække - på, at den gennemsnitlige EU-borger ville klassificere dem som cigaretter.
De fleste ændringsforslag i hr. Maatens udtalelse er stillet på ny på plenarforsamlingen. Kommissionen deler stort set betænkelighederne ved behovet for at være mere opmærksom på sundhedspolitikken. Men ændringsforslagene kræver ingen ændring af forslaget. Ifølge de nuværende krav til en gennemgang er Kommissionen allerede forpligtet til at tage hensyn til de bredere mål i traktaten, herunder sundhed. Ny udvikling som følge af f.eks. konklusionerne i en WHO-rammekonvention om kontrol med tobak vil dermed automatisk skulle tages i betragtning ved en efterfølgende gennemgang.
Kommissionen og medlemsstaterne har også taget en række initiativer til at bekæmpe bedrageri og smugling efter konklusionerne i ekspertgruppen om bedrageri inden for punktafgifter.
Afslutningsvis er Kommissionen af de ovenfor nævnte årsager stadig overbevist om fordelene i forslaget og mener fortsat, at de er et direkte svar på Parlamentets egen udtalelse i 1996. Kommissionen indbyder derfor alle de parlamentsmedlemmer, som har tilkendegivet deres mening, der er i strid med Kommissionens, til at tage denne mening op til fornyet og omhyggelig overvejelse før morgendagens afstemning.

Wieland
Hr. formand, hr. kommissær, De har netop givet os et eksempel. Må jeg spørge Dem, om Kommissionen har den holdning, at det ved bedømmelsen af et tobaksprodukt ikke kommer an på emballagen, men indholdet - ligesom når man bedømmer en kommissær?

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen ser altid på indholdet snarere end formen. Men formen er i denne henseende vigtig. Hvis De spørger den almindelige EU-borger: "Hvad er dette? Minder den mest om en cigaret eller en cigar? For den har nøjagtig samme størrelse som en cigaret, den har samme bredde og vejer det samme", vil denne uden skyggen af tvivl sige: "Den minder mest om en cigaret" og ikke "Den minder mest om en cigar". Det er også Kommissionens holdning.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Det Europæiske Råds møde i foråret 2002
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om mundtlig forespørgsel (B5-0528/01) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens sammenfattende rapport til forberedelse af Det Europæiske Råds møde i foråret 2002.

Randzio-Plath
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Lissabon formulerede i marts 2000 en ny strategi for det næste årti. Dengang tog vi udgangspunkt i nogle økonomiske tal, der var meget optimistiske, og vi mente virkelig, at vi kunne organisere en bæredygtig vækst på mindst 3%, en økonomisk reform, fuld beskæftigelse og også en social inklusion.
I dag står vi over for en vanskelig situation, fordi den verdensøkonomiske udvikling er gået i en anden retning, og også EU kan notere en konjunkturnedgang trods sit reformberedskab og realiserede reformer. Derfor spørger man nu sig selv i endnu højere grad end under forberedelserne til det første topmøde i foråret i Stockholm, hvordan Kommissionen vil fortsætte denne ambitiøse proces med at gøre EU - baseret på innovation og viden - til et af de mest dynamiske og konkurrencedygtige økonomiske områder i verden, som vil være i stand til at løse de problemer, som jeg har beskrevet.
Dette spørgsmål er så meget mere aktuelt i forbindelse med forårets topmøde i Barcelona, for efter to års evaluering af en sådan strategi skal det være klart, inden for hvilke områder medlemsstaterne og den europæiske politik virkelig har orienteret sig i henhold til de kvantitative og kvalitative målsætninger, og i hvor stort omfang det har været muligt at koncentrere foranstaltninger og gøre dem synlige. I medlemsstaternes budgetinitiativer er der faktisk overalt og i samme omfang investeret mere i forskning og udvikling, i innovation eller i at videreudvikle informations- og kommunikationssamfundet.
De få tal, der er forelagt Europa-Parlamentet, taler desværre stadig ikke det konkrete sprog, vi kunne ønske os, fordi vi på baggrund af strategien fra Lissabon og dens konsekvente gennemførelse også har forventet en synlig vækst inden for europæisk koordineret politik i en sammenfatning af økonomisk politik, finans-, beskæftigelses- og socialpolitik for at gøre det klart for borgerne, hvilken værdi den europæiske politik kan få for dem og helt konkret for en forbedring af befolkningens leve- og arbejdsvilkår i Unionen. Vi skal helt klart også spørge, hvordan den ambitiøse målsætning om flere investeringer i EU skal gribes an. Bortset fra erklæringer, hvordan er grænseoverskridende infrastrukturinvesteringer reelt gjort synlige? Alle disse spørgsmål skal Europa-Parlamentet stille, fordi Kommissionen i forbindelse med sin synteserapport faktisk er forpligtet til at komme med forslag til yderligere forhandlinger på topmødet til foråret, der jo så i sidste ende skal munde ud i de grundlæggende træk inden for den økonomiske politik i EU og i medlemsstaterne for den kommende tid. I betragtning af vores nuværende situation med konjunkturnedgang og de særlige udfordringer, vi blev stillet over for på grund af de negative økonomiske konsekvenser efter de frygtelige terrorangreb den 11. september - som jo er problemstillinger af en ny kvalitet, fald i forbrugernes tillid - må vi også spørge, hvad vi skal gøre for at forhindre, at den spådom, der siger, at vi er på vej mod en recession, går i opfyldelse.
Derfor har Kommissionen et stort ansvar for en mere målrettet orientering, mere konkretisering på det økonomiske reformområde, der ikke kun relaterer til arbejdsmarkedet, men også til de andre markeder, til fuld beskæftigelse og også til den sociale inklusion, ved at komme med konkrete retningslinjer. I den forbindelse må man naturligvis også spørge - og det spørgsmål vil jeg også gerne stille Dem, hr. kommissær - om det skattemæssige område, der desværre stadig er kendetegnet ved en national sameksistens og ikke af koordinering, ikke kan få en negativ indvirkning på investeringsaktiviteterne i EU, navnlig på de grænseoverskridende investeringer?
Hr. kommissær, Europa-Parlamentet er stadig ikke klar over, hvordan det egentlig skal inddrages i hele denne proces, der nu står over for det andet topmøde til foråret. Hidtil har vi ikke været part i den makroøkonomiske dialog. Det er ikke fastlagt, om der igen skal være et forum med alle implicerede ligesom inden Lissabon-processen. Det er i høj grad et spørgsmål om, hvorvidt Europa-Parlamentet bliver involveret i passende omfang og for så vidt kan inddrage borgernes interesser i forbindelse med prioriteringen af EU's økonomiske politik og strukturpolitik. Vi befinder os virkelig i en situation, hvor vi må mobilisere alle vores kræfter og opbygge en optimisme. Hvordan vil De gøre det med denne synteserapport? Hvilke arbejdsmetoder vil De vælge, og hvilke retningslinjer vil De give?

Bolkestein
Hr. formand, som svar på fru Randzio-Plaths spørgsmål vil jeg først og fremmest gerne sige, at Kommissionens sammenfattende rapport til Det Europæiske Råds møde i marts 2002 er under udarbejdelse. Som Det Europæiske Råd har anmodet om, vurderes de fremskridt i rapporten, som er gjort i forbindelse med de økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter med henblik på at gennemføre Lissabon-strategien. Jeg nævner især miljøaspektet efter topmødet i Göteborg.
En del af denne vurdering tager den udvikling, som Rådet og Parlamentet har stået for i forbindelse med Lissabon-reformkursen, op til overvejelse. Vurderingen trækker på den række af strukturindikatorer, som Kommissionen har foreslået i sin meddelelse af 30. oktober 2001. Som fru Randzio-Plath ved, afspejler de strukturindikatorer meget nøjagtigt den udvikling, der er sket, og Kommissionen betragter den som et værdifuldt instrument. Formålet med en bæredygtig udvikling underbygger vurderingen af hvert bånd i den strategi.
Den sammenfattende rapports fokus afhænger desuden af Parlamentets og Rådets yderligere arbejde indtil slutningen af året. Det er derfor lidt tidligt at være specifik omkring indholdet og strukturen i rapporterne på nuværende tidspunkt. Jeg er ikke desto mindre enig med fru Randzio-Plath om, at den sammenfattende rapport skal tage hensyn til den situation, der er sandsynlig for Det Europæiske Råds møde i Barcelona. Det betyder på den ene side den nye internationale situation, som hun har henvist til, og på den anden side indførelsen af euroen den 1. januar næste år.
På det nylige uformelle topmøde i Gent gentog stats- og regeringscheferne og Kommissionen deres forpligtelse til beslutsomt at følge Lissabon-strategien om strukturelle og økonomiske reformer og social fornyelse som reaktion på begge de faktorer, det nye miljø og indførelsen af euroen. Kontinuitet og det langsigtede fokus på reformkursen skal fastholdes, især i lyset af den nuværende økonomiske nedgang.
Økonomien i euroområdet og på verdensplan har nødvendiggjort en justering af den økonomiske politik. Men Det Europæiske Råds bekræftelse i Gent på Rådets forpligtelse til stabilitets- og vækstpagten har skabt tillid til, at de grundlæggende politiske rammer for økonomisk og monetær union bevares, og det har bestemt lettet de nylige yderligere justeringer i pengepolitikken. Det viser, at koordineringen af den økonomiske politik fungerer.
Der er ikke desto mindre fortsat yderligere muligheder for at styrke koordineringen af den økonomiske politik i overensstemmelse med Kommissionens forslag for at fremme en fælles vurdering af den økonomiske situation og passende økonomipolitiske reaktioner. For at forstærke den besked skriver hr. Prodi i denne uge til Parlamentet, til rådsformanden og til stats- og regeringscheferne for at tilskynde dem til at fortsætte deres bestræbelser på fremskridt inden for de centrale elementer i Lissabon-reformerne før mødet i Barcelona, f.eks. fællesskabspatentet og telekomgennemgangen, i overensstemmelse med den nuværende tidsplan og inden for en række forslag om finansielle tjenesteydelser.
Den sammenfattende rapport omfatter et stort område af Kommissionens aktiviteter. En række af Kommissionens tjenestegrene bidrager derfor til udarbejdelse af rapporten, og dette arbejde tilses på politisk plan af en gruppe kommissærer inden for vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse og bæredygtig udvikling. Rapporten ventes vedtaget af Kommissionen den 15. januar 2002 og sendes til Parlamentet samme dag. Den tidlige forelæggelse af rapporten gør det muligt for de øvrige europæiske institutioner at give deres mening om rapporten til kende i god tid for at bidrage til Det Europæiske Råds arbejde i Barcelona. Jeg er sikker på, at det præcis er det, som fru Randzio-Plath ønsker.
Endelig er hensigten med den åbne koordineringsmetode stort set at udvikle indikatorer på medlemsstatsniveau inden for rammerne af Lissabon-strategien og dele optimal praksis og erfaring. Den bruges i overensstemmelse med principperne i hvidbogen om styreformer på områder, hvor lovgivningsmæssig handling i henhold til methode communataire, fællesskabsmetoden, ikke er mulig.
Jeg håber, at jeg har svaret på fru Randzio-Plaths spørgsmål. Som jeg har sagt tidligere, skal jeg med glæde møde hendes udvalg og indgående drøfte det, som Kommissionen agter at gøre i forbindelse med topmødet i Barcelona. Men det vil være hensigtsmæssigt, hvis mine fremtidige drøftelser med Økonomi-udvalget kan finde sted efter den 15. januar, da både Parlamentet og jeg så vil være i besiddelse af de dokumenter, som bliver Kommissionens bidrag til Rådet i Barcelona.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, dette indlæg er Den Liberale Gruppes støtte til den holdning, som formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har givet udtryk for om emnet for denne forhandling.
Jeg glæder mig over, at hr. Bolkestein er rede til at diskutere forslaget til sammenfattende rapport i udvalg, og rapporten bliver grundlaget for diskussionen på et møde, som forhåbentlig bliver meget betydningsfuldt, og som skal afholdes i min og mødeformandens by. Derfor har vi en særlig interesse i, at Barcelona virkelig bliver en succes og vil blive husket som et stort fremskridt for de tilsagn, der er givet siden mødet i Lissabon sidste år.
Jeg vil understrege et aspekt, som både Kommissionen og Den Liberale Gruppe løbende har fremhævet. Det drejer sig om nødvendigheden af at konsolidere og afklare mekanismerne og målene for den økonomiske og monetære politik. Der er, som De ved, en vis uoverensstemmelse - og det er blevet diskuteret i både Kommissionen og Parlamentet - mellem på den ene side euroens Europa (der, som kommissæren også har nævnt, er tæt på afslutningen af sidste fase med indførelse af sedler og mønter), præsentationen af euroen udadtil, og på den anden side beslutningsproceduren for den økonomiske og monetære politik. Og vi ved, at denne situation ikke er tilfredsstillende, hvilket den nuværende krise understreger.
Vi håber, at den aktuelle situation bliver bedre, som hr. Bolkesteins kollega kommissær Solbes meget optimistisk gentager med jævne mellemrum. Samtidig er han imidlertid nødt til løbende at nedjustere vækstskønnene.
Derfor vil jeg gerne lægge vægt på dette aspekt og også på et andet, som kommissæren ikke har nævnt, og som efter min mening er meget vigtigt for Lissabon og den senere udvikling: Det drejer sig uddannelse og teknologi.
I Lissabon satte man sig et mål om et fuldt ud konkurrencedygtigt samfund i 2010, hvor vi på teknologisk og videnskabeligt plan kan måle os med USA, som var sammenligningsgrundlaget i Lissabon. Det er et element, der efter min mening også bør indgå i denne sammenfattende rapport, og på de efterfølgende møder er der elementer, som ser det sådan.

Bolkestein
Jeg takker hr. Gasòliba i Böhm og fru Randzio-Plath for deres bemærkninger. Jeg vil gerne understrege, at de fremskridt, der er sket siden Lissabon, har været utilstrækkelige. F.eks. hvad angår finansielle tjenesteydelser, agter Kommissionen at have et midtvejsvurderingsmøde i februar næste år for at fremme den politiske interesse for at forbedre det indre marked og nå de vanskelige mål, som vi blev opstillet af Rådet i Lissabon.
Men jeg understreger, at vi ikke har gjort det, vi burde. Der er fortsat store vanskeligheder, og vi skal bruge mødet i Lissabon til at gøre yderligere fremskridt. Det ville være godt, hvis Økofin-ministrene var til stede i Barcelona, så de på stedet kunne gøre det, som medlemmerne af Det Europæiske Råd ønsker. Hidtil er medlemmerne af Det Europæiske Råd kommet med rosende udtalelser, men når ministre skal behandle de foreliggende spørgsmål, synes den politiske vilje at forsvinde. Hvis Økofin-ministrene var til stede på Rådets møde i Barcelona, kunne de måske løse problemerne dér. Hvad angår patenter, har Det Europæiske Råd anmodet Rådet om at nå frem til en løsning før jul i år. Jeg er ikke optimistisk. Det understreger behovet for, at Det Europæiske Råd i Barcelona er resultatorienteret, og for, at der sker større fremskridt end hidtil.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

Omstillingen af de fartøjer og fiskere, der indtil 1999 var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0395/2001) af Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om fremme af omstillingen af de fartøjer og fiskere, der indtil 1999 var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko (KOM(2001) 384 - C5-0407/2001 - 2001/0163(CNS)).

Miguélez Ramos
Hr. formand, Europa-Parlamentet giver Kommissionen mulighed for at ændre det forslag til forordning, som den i sin tid sendte til Parlamentet og Rådet. Formålet med den betænkning, som Fiskeriudvalget har vedtaget, og som vi nu diskuterer, er at rette op på forslagets manglende fleksibilitet, som gør, at det ikke egner sig til at løse de problemer, som de, der berøres af, at fiskeriaftalen mellem EF og Marokko ikke videreføres, står over for.
Fra aftalens udløb den 30. november 1999 og indtil det stod klart, at der ikke ville blive indgået en ny aftale, levede ejere af over 400 fartøjer og omkring 4.300 fiskere mellem håb og frygt, mens forhandlingerne mellem Fællesskabet og Marokko trak i langdrag.
Først den 26. marts 2001 meddelte kommissær Fischler, at det havde været umuligt at indgå en gensidigt fordelagtig aftale. Fra det tidspunkt satte Fællesskabet sig det mål at omstille den berørte fiskerflåde.
Med dette forslag til forordning følger Kommissionen retningslinjerne fra Det Europæiske Råd i Nice den 7. december 2000. På det topmøde pålagde Det Europæiske Råd Kommissionen at foreslå et særligt handlingsprogram til omstrukturering af denne EF-flåde.
Jeg må gøre det helt klart, at dette forslag til forordning ikke er i overensstemmelse med behovet i den berørte sektor. Kommissionen synes endnu en gang at stille forslag, hvis formål ikke fremgår klart, men som ikke er i overensstemmelse med, hvad der må forventes af en beslutsom støtteindsats til fordel for en fiskerflåde og nogle områder, som er i alvorlig krise. I stedet for at bidrage til at bevare størstedelen af flåden og dens økonomiske aktivitet stiller Kommissionen et ufleksibelt forslag, som, hvis Rådet vedtager det uden de væsentlige ændringer, som Fiskeriudvalget har vedtaget, vil føre til ophugning af en flåde, som fartøjsejerne og de lokale myndigheder i de pågældende områder føler sig i stand til at finde alternative anvendelsesmuligheder for.
Det er derfor nødvendigt at inddrage de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har vedtaget, i dette forslag, således at de påtænkte aktioner kan få virkning til fordel for den berørte sektor.
Fiskeriudvalget tager ikke del i Kommissionens ophugningsiver. Kommissionen kunne have lagt hovedvægten på de muligheder, der findes inden for alternative sektorer, som f.eks. forarbejdningsindustrien, akvakultur og fremme af fiskeriprodukter.
Forslaget udelukker ligeledes sektorer, som er direkte berørt af den manglende fornyelse af aftalen, såsom den del af fiskeindustrien, der ikke er knyttet til fangstaktiviteterne. Virksomhederne på land er under de langvarige forhandlinger blevet påført en række økonomiske skader, som har medført nedgang i beskæftigelsen og afskedigelser og dermed alvorlige tab. Nu står de over for en lige så uvis fremtid som den flåde, de er afhængige af.
Stillet over for denne strategi om ophugning har den berørte sektor og de regionale myndigheder selv indgået mundtlige aftaler med firmaer og fartøjsejere fra forskellige Maghreblande om oprettelse af blandede selskaber, således at omkring 100 fartøjer ifølge den ikke-industrielle sektor selv ville kunne forlægges med støtte fra denne særlige aktion, hvis den var mere fleksibel, hvorved kun 26 fartøjer ville skulle ophugges. Hermed ville det være muligt at opretholde en økonomisk aktivitet, der er af vital betydning for visse områder, og bevare arbejdspladserne for de fartøjsejere og fiskere, som gerne vil blive ved med at arbejde.
Ændringsforslagene i Fiskeriudvalgets betænkning ændrer i korte træk forslaget til forordning på følgende måde:
Ud over fartøjsejere og fiskere omfattes den landbaserede fiskeindustri, hvis aktivitet var direkte forbundet med eksistensen af denne aftale, forudsat at dens tab overstiger 70%.
Kravet om, at de berørte skal have modtaget godtgørelser i en samlet periode på mindst ni måneder på grund af aktivitetens ophør for nu at kunne omfattes af denne særlige aktion, ophæves. Dette krav ville betyde udelukkelse af den gruppe, der på midlertidig basis fandt alternativ beskæftigelse i forventning om indgåelse af en ny fiskeriaftale med Marokko. Dette er endnu mere alvorligt, fordi disse fartøjsejere og fiskere ikke er blevet gjort opmærksom på, at de, når de fandt beskæftigelse andetsteds, ville blive stillet ringere, når de skulle omstilles.
Fiskeriudvalget har også afvist kravet om tilbagebetaling af støtte til modernisering. Det er ikke rimeligt at kræve tilbagebetaling med tilbagevirkende kraft af støtte, som på det tidspunkt, hvor den blev ydet, ikke var underlagt disse betingelser.
Kommissionen foreslår en forhøjelse af den offentlige støtte til fartøjsejere med 20% i forbindelse med ophugning eller overførsel til et tredjeland. Fiskeriudvalget mener, at fiskerne ligeledes bør tilgodeses af denne stigning på 20%.
Vi har også lavet en anden fordeling af det beløb, der er afsat til denne særlige aktion, idet vi ændrer beløbet til ophugning til 30%, oprettelse af blandede selskaber til 35% og de socioøkonomiske foranstaltninger ligeledes til 35%. Det vil betyde, at den særlige aktion bedre kan gennemføres.
Til sidst skal det budgetmæssige nævnes. I overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Nice foreslår Kommissionen, at der afsættes op til 197 millioner euro til denne særlige aktion. Den foreslår, at fleksibilitetsinstrumentet anvendes i 2002, og at der afsættes de tilsvarende bevillinger inden for udgiftsområde 2 i de finansielle overslag. Besparelsen ved ikke at forny aftalen har været på 500 millioner euro. Det er naturligt, at Fællesskabet også tager del i omkostningerne ved omstilling af flåden.

Fraga Estévez
Hr. formand, det er måske sidste gang, vi her i salen skal høre noget om det, vi igennem 14 år har kendt som fiskeriaftalen med Marokko. Med afstemningen i morgen om den betænkning, vi diskuterer i dag, skriver vores institution den sidste side i en historie, der har fulgt os siden august 1987, da EU undertegnede sin første fiskeriaftale med landet, men for Spanien drejer det sig om næsten 25 år.
Derfor er der fiskere og fartøjsejere i Fællesskabet, som livet igennem har været afhængige af det marokkanske farvand. Vores forpligtelse består i dag i at afslutte den side med størst mulig respekt og ansvarsfølelse over for en sektor, som vil blive udsat for en hidtil uset fiskeriomstilling.
Vi skal takke Kommissionen for den indsats, den har gjort i de sidste to lange år, for at det, som vi skal stemme om i morgen, ikke skulle ske. Men da situationen er uafvendelig, bør vi også anerkende den solidaritet, som Kommissionens forslag er et udtryk for. Det er en anerkendelse af, at en epoke ikke kan afsluttes med en kræmmerforestilling for øjnene af dem, der ængsteligt venter på denne plan for at kunne komme videre med deres liv og deres arbejde, og det finansielle beløb er helt rimeligt. Vi håber, at de øvrige institutioner af hensyn til deres egen selvrespekt vil være enige i denne nødvendighed.
Fiskeriudvalgets ændringsforslag bidrager især til en højere grad af fleksibilitet for at sikre, at Fællesskabets solidaritet virkelig kan blive til gavn for en meget forskelligartet flåde, som i løbet af disse to år hele tiden har søgt sine egne udveje, udveje, som mindre fleksible bestemmelser kunne bidrage til at spærre af.
På den anden side består vores største forpligtelse i at vedtage denne betænkning for på den måde at skabe det nødvendige retsgrundlag, så de nødvendige midler til finansiering af omstruktureringsplanen kan bevilges ved andenbehandlingen af budgettet. En omstruktureringsplan, der uden tvivl vil gøre det af med en del af en historisk flåde, men som ikke kan være afslutningen på fiskeriforbindelserne med Marokko.
Det er ikke til at forestille sig, at Marokko virkelig ønsker at vende ryggen til EU, bl.a. fordi vi er fælles om to have og er forpligtet til at være naboer, og Marokko kan ikke få andet end fordele ud af det naboskab. Jeg anmoder derfor Kommissionen om at være modtagelig og fremme ethvert initiativ om fiskerisamarbejde, der til gavn for begge parter måtte opstå i fremtiden.
Til sidst har jeg kun tilbage at takke ordføreren for det glimrende arbejde, hun har udført.

Lage
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Rådets forslag til forordning om fremme af omstillingen af de fartøjer og fiskere, der var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko, og som fru Miguélez Ramos' fremragende betænkning drejer sig om, fortjener vores uforbeholdne støtte.
Forslaget viser, at EU interesserer sig for, hvad der sker med de sårbare og skrøbelige aktiviteter, hvis overlevelse - som man kan se - afhang af en fornyelse af fiskeriaftalen med Marokko. Den europæiske solidaritet fungerer og vedbliver med at fungere. Dette sagt til skeptikerne. Kommissionens forslag behandler både omstillingsproblemernes økonomiske og sociale aspekter. Det har ydermere den fortjeneste at tilvejebringe nye midler, 197 millioner euro, som svarer til de midler, der allerede er fundet gennem strukturfondene.
I Portugal er der 570 fiskere, som får støtte under dette program, og 400 af dem bor i Sesimbra, en lille og smuk fisker- og turistby ganske nær Lissabon. Af de 400, der bor i Sesimbra, er 150 over 55 år, hvilket betyder, at de kan førtidspensioneres, da de i den alder vanskeligt kan omstilles til et andet erhverv. Men til forskel fra rederne, der kan opnå forhøjelser på 20%, gælder det samme ikke for fiskerne, hvad jeg finder uretfærdigt.
Fiskerne kan modtage 10.000 euro inden for et år, hvis de ikke udøver nogen anden aktivitet. Muligheden for en forhøjelse på 20% ville, selv om den er beskeden, gøre det muligt for dem at hæve dette beløb til 12.000 euro, hvilket ville gøre det lidt mere tillokkende. Derudover har forslaget en temmelig stiv struktur og burde være mere fleksibelt, så staterne, i dette tilfælde Portugal og Spanien, bedre kunne tilpasse det til ganske komplekse forhold, der ikke altid rummes inden for forordningens snævre rammer. En fleksibilitet, der også burde være tilladt, så de støttemidler, der er bevilget indtil udgangen af 2001, ikke alle skal afregnes efter den del af FIUF-aftalens artikel 4, der angår socioøkonomiske foranstaltninger, og som alle omfatter regionen omkring Lissabon og Tejo-dalen, hvor det ville være bedre, om de kunne fordeles ud på andre programmer.
Som afslutning, hr. formand, kære kolleger, kan jeg sige, at jeg er fuldstændig enig i indholdet og i de forslag, som kommer til udtryk i fru Miguélez Ramos' betænkning, og som jeg synes er klartskuende og fornuftige, især forslagene om mulighed for støtte til forarbejdningsaktiviteter, der var afhængige af fiskeriet. Det giver nemlig ikke mening, at visse forarbejdnings- og salgsaktiviteter, der var afhængige af fiskeriet, og som i dette tilfælde er meget hårdt ramt, ikke også kan finansieres. Vi vil også derfor gerne takke fru Miguélez Ramos for hendes betænkning.

McKenna
Hr. formand, det glæder mig at kunne meddele Parlamentet, at FN-aftalen om fiskebestande træder i kraft den 11. december. Det sker efter Maltas 30. ratificering og med skam at melde uden ratificeringer fra EU's side.
Hvad angår Marokko, stemmer De Grønne imod dette forslag, ikke fordi vi er imod godtgørelse til arbejdsløse fiskere, men fordi vi er imod denne særlige pakke.
For det første giver den kun øgede præmier til de mennesker, der er engageret i Marokko. Det er diskriminerende over for andre fiskere og skibsredere. For det andet finansierer den endnu flere overførsler af fartøjer til tredjelande, herunder bekvemmelighedsflag. Men der er stadig ikke etableret kontrolforanstaltninger til at hindre dette. For det tredje skaber det meget dårlig præcedens, hvis vi, hver gang en aftale falder til jorden, eller der opstår helt forudsigelige problemer, beslutter at uddele enorme summer af de europæiske skatteborgeres penge til højre og venstre. Selvfølgelig skal der gøres noget ved problemet med fiskeriaftalen. Marokko kommer først, men der er mere i vente.

Jové Peres
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke fru Miguélez for hendes glimrende arbejde. Kvaliteten af det er endnu mere bemærkelsesværdig, fordi det drejer sig om et frygtelig traumatisk spørgsmål for en talrig befolkning, som afhænger af fiskeri i Portugal, og i Galicien, i Andalusien og på De Kanariske Øer i Spanien.
Det drejer sig om på bedst mulig måde at mildne det, jeg opfatter som - undskyld udtrykket - historien om et bebudet mord. Det er lang tid siden, at min gruppe her i Parlamentet gjorde opmærksom på risikoen ved ikke at knytte fiskeriaftalen med Marokko sammen med en associeringsaftale. I dag kan jeg blot konstatere, at Kongeriget Marokko ikke har haft den vilje til forhandling, som en handelspartner bør have.
Jeg vil anerkende den indsats, som Kommissionen har gjort for at dæmpe virkningen af den manglende aftale med Marokko, men jeg vil ikke gentage det, der allerede er blevet sagt. Det er nok at henvise til f.eks. ordførerens og fru Fragas indlæg for at konstatere, at Fiskeriudvalget har forbedret Kommissionens forslag væsentligt og gjort det mere retfærdigt.
Derfor har jeg kun tilbage at anmode om, at Parlamentet i morgen vedtager Fiskeriudvalgets betænkning af fru Miguélez, det vil min gruppe gøre, og at denne betænkning, når den er vedtaget af Parlamentet, hurtigt bliver bevilget de finansielle instrumenter, der er nødvendige for, at den kan føres ud i livet. Og i den forbindelse vil jeg gøre det helt klart, at det budgetmæssige fleksibilitetsinstrument er afgørende.
Det ville være for galt, mine damer og herrer - for at give et eksempel - hvis et mål 1-område, som har den største arbejdsløshed i EU, og som desuden lider under følgerne af en konkurrence, der skyldes nogle meget gunstige aftaler, som europæerne har indgået med Marokko om frugtprodukter, det ville være for galt, hvis det område ikke bare led under virkningerne af en hård omstilling, fordi aftalen med Marokko ikke blev indgået, men at der tillige manglede strukturelle midler, fordi nogle var påholdende med budgettet.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på dette sene tidspunkt vil jeg forsøge at være meget kortfattet og præcis. For det første vil jeg lykønske vores ordfører, fru Miguélez, med det arbejde, hun har udført, selv om vi havde travlt.
Jeg vil også lykønske alle med det arbejde, som Fiskeriudvalget har udført. Jeg synes, at vi sammen har optrådt, som forholdene krævede det: ordføreren, de, der har udarbejdet ændringsforslag, de, der har muliggjort de opnåede kompromiser, og de medlemmer, der har støttet os, som vi takker for deres forståelse og solidaritet.
En uopsættelig behandling kræver som sagt altid, at arbejdet fremskyndes mere end ønskeligt, men alligevel er resultatet meget positivt.
Nu håber jeg, at Kommissionen tager de store forbedringer, som Fiskeriudvalget har bidraget til, i betragtning. Jeg vil fremhæve udvidelsen af støtten, den bedre dækning og især den fleksibilitet, der er indført for gennemførelsen af de forskellige foranstaltninger.
Desuden er det nødvendigt at tale om finansieringen af denne plan, selv om det strengt taget ikke hører ind under vores udvalg. Rådet påtog sig i Nice en politisk forpligtelse på højeste plan - stats- og regeringschefplan - over for dem, der er berørt af den dramatiske situation, som opstod, efter at forhandlingerne med Marokko brød sammen.
Jeg mener også, at Europa-Kommissionen har været på højde med situationen, og det vil jeg anerkende her. Anvendelsen af fleksibilitetsinstrumentet og de 197 millioner euro, som den foreslår til finansieringen, er beviset. Det lykønsker jeg dem med.
Nu anmoder jeg Parlamentets Budgetudvalg og Rådet om at støtte Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg og opnå det nødvendige tilsagn til at afsætte de 197 millioner euro, der kræves til formålet.
Der er en politisk forpligtelse, der er en positiv holdning fra Parlamentets Fiskeriudvalgs side, og vi forlanger, at forpligtelsen bliver overholdt.

Figueiredo
Hr. formand, det er overordentlig vigtigt, at denne betænkning vedtages, så der kan træffes en beslutning på det næste Råd (fiskeri) om programmet til fremme af omstillingen af den flåde, der opererede ved Marokko, og som har ligget uvirksom siden 1999, hvilket berører portugisiske og spanske fiskere og redere samt og befolkningen i det område, hvor de holder til. Sagen er jo, at godtgørelserne for midlertidigt aktivitetsophør indstilles ved dette års udgang. Det centrale spørgsmål er derfor finansieringen på 197 millioner euro til omstillingsprogrammet, der skal gå i gang i januar 2002, og som bør forbedres på den måde, som fru Miguélez Ramos' betænkning foreslår. Vi for vores vedkommende finder Kommissionens forslag om at benytte et fleksibilitetsinstrument i budgettet acceptabelt, og vi beklager, at dette ikke kom til at fremstå klarere under Europa-Parlamentets førstebehandling af budgettet, så beløbene blev indskrevet på budgetposten, og der blev anmodet om brug af fleksibilitetsinstrumentet, således som også Fiskeriudvalget havde foreslået, og som vores formand nu har gjort opmærksom på. Det er således vigtigt, at man på det kommende møde i Rådet (budget) holder op med at blokere, tager hensyn til disse forslag og finder en rimelig løsning, så programmet til omstilling af flåden kan træde i kraft ved næste års begyndelse.

Langenhagen
Hr. formand, hr. kommissær, det er sent, men vi er vågne, meget vågne endda. For alarmklokkerne lyder, den gordiske knude er endnu ikke løst, men jeg håber ikke, at Parlamentet giver efter. Hvad handler det om? Det handler om arbejdspladser og om EU's renommé hos de europæiske borgere.
Takket være det uopsættelige forslag fra vores kollega Daniel Varela har vi i aften haft lejlighed til at diskutere dette emne, der er lige så presserende som problematisk. Det handler om den åbne og ærlige behandling af konsekvenserne for den iberiske halvø, efter at forhandlingerne med Marokko brød sammen.
De nøgne kendsgerninger er hurtigt fremlagt. Siden november 1999, har vi hørt, må EU-flåden - i praksis havfiskere fra Spanien og Portugal - ikke længere gøre brug af ressourcerne ud for Marokkos kyst. 4.300 fiskere er ramt, fordelt på 400 skibe, og de venter nu på en videreførelse af de godtgørelser, der udløber i december 2001, som fru Miguélez Ramos så overbevisende har redegjort for. Bag disse tal står mennesker, familier, hele regioner, omgivet af et traditionelt erhverv, der nu må have et fremtidsperspektiv. Perspektiv betyder, at man ikke kun skal begrænse sig til finansielle tilskud. Det skal i højere grad lykkes for os - og her tager jeg Kommissionen og Rådet med om bord - at udarbejde et omfattende koncept, der er overbevisende, og hvis målsætning er en reduceret, men rentabel fiskerivirksomhed eller et alternativ.
Jeg betragter denne betænkning som endnu en direkte henvisning til, hvor ekstrem vigtigt og presserende reformarbejdet med EU's fælles fiskeripolitik, der i øjeblikket optager os alle, er. Det er ikke noget tilfælde, at enkelte slagord som udenrigsforhold, handelsaftaler, nedbringning af kapacitet samt gennemgribende omstrukturering også går som en rød tråd gennem arbejdsdokumenterne hen imod en reform. Derimod viser den aktuelle situation i Spanien og Portugal, at det nu er på høje tid at lave en pakke, der virkelig fortjener at blive betegnet som en reform.
Det kan ikke være rigtigt, at medlemmer af et stolt erhverv skal degraderes til lutter almissemodtagere. Det må vi ikke tillade som værdifællesskab. Jeg mener, at vi i betragtning af faldende indtægter har erkendt de enorme udfordringer. Lad os nu i fællesskab tage de rigtige tiltag og vise fleksibilitet, som ordføreren og de andre kolleger også har opfordret til.

Cunha
Hr. formand, det forslag, som Kommissionen præsenterer, er positivt, men bør forbedres. Jeg fremhæver tre punkter i denne forbindelse. Det første er, at den stive struktur, som forslaget til forordning opstiller for procentdelen af midler, der kan tildeles det enkelte aktionsområde, ikke er fornuftig. Der ville være mere fornuft i inden for den samlede bevilling og gennem klare regler at overlade det til den enkelte medlemsstat at anvende disse midler fleksibelt efter de givne behov, eksempelvis i Portugals tilfælde at nedsætte midlerne til ophugning af skibe og forhøje midlerne til omstilling af nogle af disse fartøjer og til den sociale del.
For det andet burde en bevilling af denne type også omfatte midler til økonomisk omstilling af de områder, der er hårdest ramt af fiskeriet, og inkludere afledte aktiviteter som f.eks. forarbejdningsindustrien i denne støtte. Det ville selvfølgelig betyde, at den samlede bevilling skulle styrkes, hvilket desværre ikke er sket med dette forslag fra Kommissionen, der alligevel står over for visse budgetprocedureproblemer.
Det tredje punkt, som jeg gerne vil fremhæve, er, at denne støtte efter Kommissionens opfattelse først og fremmest skal afslutte det kapitel i den fælles fiskeripolitik, som aftalen med Marokko har udgjort, uden at man til gengæld gør sig den anstrengelse, som var at forvente, at udvide disse landes fiskemuligheder i tredjelandsfarvand, ligesom man heller ikke gør sig den anstrengelse, som ligeledes var at forvente, at bistå disse virksomheder med lettere at blive internationaliseret.
Fiskeriudvalget har foreslået nogle ændringer, og jeg vil gerne takke ordføreren, der har engageret sig særdeles energisk i denne sag. Vi har også selv bidraget med ændringsforslag, der klart vil gøre dette forslag bedre på de områder, hvor det er mangelfuldt. Som jeg sagde til fru Fraga Estévez, håber jeg, at vi nu, da der jo ikke var politisk evne til at forhandle, mens tid var, kan give de berørte fiskere nogle anstændige svar på deres spørgsmål. Jeg håber således, at Parlamentet vedtager Fiskeriudvalgets forslag, og at Rådet gør det arbejde, som det bør gøre.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke fru Miguélez Ramos, næstformand i Fiskeriudvalget, og lykønske hende med hendes betænkning om denne særdeles vigtige forordning, som tilstræber at fremme omstillingen for de tusindvis af fiskere og hundredvis af fartøjer, hvis aktiviteter pludselig er indstillet, fordi det ikke har været muligt at indgå en ny fiskeriaftalen med Marokko.
Ud over de nuværende instrumenter har Fællesskabet besluttet at gøre en særlig indsat med et dobbelt initiativ. For det første Rådets forordning, der tilstræber at øge omfanget af de nuværende bestemmelser, og for det andet yderligere kreditter til en specifik aktion. Mens forslaget om yderligere kreditter drøftes af budgetmyndigheden, fokuserer forhandlingen i dag på forslaget til retsakt. Kommissionen bifalder, at hasteproceduren gør det muligt at vedtage forordningen i slutningen af november i stedet for slutningen af december.
Betænkningen indeholder 18 ændringsforslag, som kan inddeles i et par grupper, som jeg vil gennemgå nu. Den første gruppe består af ændringsforslag 1, 2, 5, 10, 11 og 13. Kommissionen mener ikke, at de landbaserede virksomheder - det vil sige fiskeforarbejdningsindustrien samt bistand til fartøjer - bør drage nytte af den nye forordning, og det samme gælder kystområderne. Der findes allerede regionale udviklingsprogrammer, og de industrier, der har brug for omstilling, eller de kystsamfund, der har brug for diversificering, bør drage nytte af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Socialfond. Akvakultur og fiskeforarbejdningsindustrien bør drage nytte af det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet.
Den anden gruppe ændringsforslag består af ændringsforslag 3 og 4. Kommissionen mener ikke, at alle fiskere og fartøjsejere, der har modtaget erstatning i 2000-2001, uanset hvor længe aktiviteten har været indstillet, bør have nytte af den nye forordning. Der er derfor stillet forslag om kompensation for en minimumsperiode, som et enkelt kriterium, og en periode på ni måneder menes at være et rimeligt minimum. Det har desuden ikke hidtil vist sig, at en sådan periode straffer dem, der har forsøgt at finde alternative aktiviteter, og som stadig befinder sig i en vanskelig situation.
Den tredje gruppe består af ændringsforslag 6, 7 og 8. Hvad angår alderen på de fartøjer, som skal trækkes ud, har Kommissionens foreslået at nedsætte minimumsalderen til fem år ved eksport af fartøjer. Alle andre regler bør fastholdes. Desuden har Kommissionen foreslået, at sammensparingen af bygningsstøtte bør undgås ved hjælp af præmier for tilbagetrækning. En eventuel anden regel ville være imod den sunde forvaltning af offentlighedens penge, og Kommissionen kan derfor ikke støtte de ændringsforslag.
Hvad angår ændringsforslag 9 og 12, understreger Kommissionen, at der allerede findes sociale præmier til fiskerne i den nuværende forordning. Ikke desto mindre kan den støtte en forøgelse af de præmier i den nye forordning. Spanien og Portugal bør dog garantere, at sådanne øgede præmier ikke skaber forvridning i forhold til de tilsvarende sociale præmier, som måtte være tilgængelige for arbejderne i andre industrier i de samme medlemstater.
Jeg vil nu vende mig mod ændringsforslag 14 og 15. De yderligere kreditter er ikke strukturelle midler. Ved at yde disse kan Kommissionen opstille nogle regler, som bør være i overensstemmelse med prioriteterne i dag, der udgøres af ophugning af overflødige fartøjer og sociale foranstaltninger. Der bør ikke levnes mulighed for "justering" eller "ændring".
Så er der ændringsforslag 16. Fra Kommissionens synspunkt er et blandet selskab i fiskerisektoren ret risikabelt. To juridiske bestemmelser begrænser den risiko: for det første en bankgaranti og for det andet en delvis forsinket betaling (det vil sige efter to års tilfredsstillende operation). Budgetreglerne for brug af yderligere kreditter indebærer en lempelse af den anden bestemmelse, men Kommissionen er indstillet på at fastholde den økonomiske risiko på samme niveau. Den har derfor foreslået at afbalancere det tab ved at øge bankgarantien til 40% af præmien. Men det er en rent mekanisk beregning.
Dernæst er der ændringsforslag 17. Hvis budgetmyndigheden beslutter at øremærke alle forpligtelseskreditter til den specifikke aktion i budgetåret 2002, bør ordlyden i den artikel forblive uændret. Ellers bør den justeres i henhold til dette.
Endelig er der ændringsforslag 18, som ikke har nogen praktiske konsekvenser. Ordlyden i artikel 7 bør fortsat være i overensstemmelse med ordlyden i de tilsvarende artikler i forordning (EF) nr. 2792/1999.
Afslutningsvis kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 9 og 12, og min kollega, hr. Fischler, foreslår Rådet (fiskeri), at det medtager dem i den nye forordning.
Ændringsforslag 17 kan overvejes afhængigt af budgetmyndighedens afgørelse.
Jeg talte på vegne af min kollega, hr. Fischler, som, er jeg sikker på, vil behandle de spørgsmål, jeg ikke har kunnet besvare.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.20)

