Основни аспекти и основни решения в областта на общата външна политика и политика на сигурност и общата политика за сигурност и отбрана (член 36 от Договора за ЕС) - Положението в Сирия и в лагера Ашраф - доклад: Albertini - Годишен доклад от Съвета до Европейския парламент относно главните аспекти и основните решения в областта на ОВППС за 2009 г. - доклад: Gualtieri - Развитието на обща политика за сигурност и отбрана след влизането в сила на Договора от Лисабон - доклад: Muñiz De Urquiza - ЕС като участник на световната сцена: неговата роля в многостранните организации (разискване) 
Председател
Следващата точка е общото разискване относно:
Изявление на заместник-председателя на Комисията и върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност относно основни аспекти и основни решения в областта на общата външна политика и политика на сигурност и общата политика за сигурност и отбрана (член 36 от Договора за ЕС),
Изявление на заместник-председателя на Комисията и върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност относно положението в Сирия и в лагера Ашраф, и положението на коптската християнска общност в Египет,
Доклад на г-н Albertini, от името на комисията по външни работи, относно годишния доклад на Съвета до Европейския парламент относно главните аспекти и основните решения в областта на общата външна политика и политика на сигурност (ОВППС) през 2009 г., представен на Европейския парламент в изпълнение на част ІІ, раздел Ж, параграф 43 от Междуинституционалното споразумение от 17 май 2006 г.,
Доклад на г-н Gualtieri, от името на комисията по външни работи, относно развитието на общата политика за сигурност и отбрана след влизането в сила на Договора от Лисабон и
Доклад на г-жа Muñiz De Urquiza, от името на комисията по външни работи, относно ЕС като глобален фактор: неговата роля в многостранни организации.
Преди да започнем, бих искал да кажа няколко думи. В понеделник отбелязахме деня на Европа - ден, на който честваме Европейския съюз. Несъмнено това, от което най-много се нуждаем в Европейския съюз днес, е обща външна политика и политика на сигурност. Изправени сме пред исторически предизвикателства, едно от които е необходимостта да бъде преодоляна кризата, внесена в Европа. Трябва да се подготвим за такива ситуации в бъдеще и да решим проблемите и на кризата, която съществува извън Европа, а не само на тази в нея.
Налице са и нарастващите безредици в Сирия, Бахрейн и Йемен, както и подновените вълнения в Тунис и Египет. Не бива да забравяме нашите източни съседи - всъщност преди няколко дни стартирахме Евронест. Имаме наша обща, европейска дипломация, която е необходимо да бъде ефективен инструмент за действия извън Европейския съюз, защото не е възможно да решаваме проблеми вътре в Европейския съюз днес, ако не започнем сериозно да решаваме проблеми извън Европейския съюз. Европейският съюз трябва да има по-голяма политическа мощ, а не само икономическа мощ.
Катрин Аштън
Г-н председател, това ще бъде първият от трите ми изказвания пред уважаемите членове на Парламента тази сутрин, затова искам най-напред да ви представя своето виждане за проблемите, пред които сме изправени, а също така да се опитам да се спра на някои подробности от въпросите, които членовете на ЕП добавиха към това разискване, като осъзнавам значението, което им придавате. Позволете да започна.
Бури бушуват над страните, които наричаме наши съседи - арабска пролет, ветрове на промяната, каквито и художествени образи да използваме. Никой от нас в този Парламент не знае какъв ще е краят на всичко това и как ще се стигне до него. Стремежите са големи, а също и очакванията, че революциите ще си струват пролятата кръв, суматохата и страха, ще си струват икономическите поражения в един свят, който вече се бори с най-лошите икономически проблеми от десетилетия насам.
Въстанията в Северна Африка и арабския свят поставят големи предизвикателства пред Европа, но също така и възможности, които не можем да си позволим да пропуснем. В основата на всичко, което правим, трябва да стоят два принципа. Първият е, че ние в Европа знаем колко дълго и болезнено може да бъде пътуването към свободата. Нашият собствен път към либералната демокрация на ХХ век беше много бавен. Самият Европейски съюз се роди от пепелта на конфликти, които ни напомнят колко ужасен може да бъде животът, когато демокрацията се разпадне. Добавете към това сложното минало на европейските империи и следва да проявим известно смирение, дори когато твърдим, че демокрацията е необходимата основа за човешкия напредък.
Второ, демокрацията, разбира се, включва гласове и избори - но също така и много други неща. Ние в Европа научихме от собствен опит, че ни е необходима "дълбока демокрация": зачитане на принципите на правовата държава, свобода на словото, спазване на правата на човека, независима съдебна система и безпристрастна администрация. Тя изисква приложими права на собственост и свободни профсъюзи, и не е свързана само със смяна на правителства, а и с изграждане на надеждни институции и добри отношения. В дългосрочна перспектива "повърхностната демокрация" - демокрацията, която има формални проявления, когато хората гласуват свободно в деня на изборите и избират своето правителство - няма да оцелее, ако дълбоката демокрация не пусне корени.
Няма сигурност обаче - не и в крайния резултат в която и да е страна - и няма бързо или краткосрочно решение, което да създаде света, който толкова много хора искат да видят. Междувременно призракът на религиозната нетърпимост хвърля своята сянка - свидетели сме на последните събития в Египет - и намира оправдание в несигурни времена, за да си играе със страха и да носи опустошение. Свободата на религията или убежденията е универсално право на човека, което трябва да бъде защитавано навсякъде. Необходимо е да осъдим всички онези, които се стремят да използват вероизповеданията като средство за потискане, и да подкрепим онези, които пледират за търпимост, било то в Сирия, в Пакистан, в Египет или другаде.
Европа също трябва да взема решения. Когато гледаме положението в съседните ни страни, трябва да сме готови да посрещнем предизвикателствата, които се поставят пред нас. Мога да правя стотици изявления - и ги правя. Изразявам съжаление, осъждам, настоятелно призовавам, изисквам, но е необходимо също така да предприемаме действия и тези действия трябва да бъдат в различни форми.
Нека да спомена санкциите. Ние налагаме санкции срещу режими, които не дават пет пари за живота на своите граждани, където хора биват убивани от ръцете на полицията или службите за сигурност, командвани от тези режими. Вчера бяха наложени санкции срещу Сирия- ембарго върху оръжията, замразяване на активи и забрана за пътуване на 13 ключови лица от режима, замразяване на нашето споразумение за асоцииране със Сирия и на нашето сътрудничество със Сирия. Нека бъдем прями и открити, както бях аз вчера с външния министър на Сирия. Това, което става в Сирия, е народен стремеж към демокрация и правова държава - това не е някакъв чуждестранен заговор. Като не разбира това, режимът губи своята легитимност и се отчуждава от народа и от международната общност. Насилственото потисничество и заплахите отвътре и отвън са инструменти на отдавна отминала епоха. Нашата загриженост, на Парламента и на Европейския съюз, е за хората в Дераа, където на ООН беше отказан достъп, в Банияс, където продължават ограничителните мерки, в Хама, където влязоха танковете. Сирийският народ няма да се преклони пред танкове. Ние казваме на режима да промени курса си, и то веднага.
(Ръкопляскания)
Вчера казах на министър Моалем, външният министър на Сирия: "Трябва да разрешите незабавен и безпрепятствен достъп за хуманитарна подкрепа и за медиите. Само така ще бъдат потвърдени вашите претенции за подкрепа на мирните протести".
В нашия източен съседен регион - в Беларус - президентът Лукашенко не успя да използва президентските избори през миналия декември, за да покаже своята готовност за промяна и по-отворено и демократично, европейско общество. Той не само не оползотвори тази възможност, а като използва насилие срещу мирни демонстранти и умножи броя на политическите затворници, показа своето неуважение към демокрацията и правовата държава. Срещнах се със семействата на хвърлените в затвора и знам, че той не ни остави никакъв друг избор, освен да приемем силни санкции в отговор, насочени към онези от режима, които са отговорни за ограничителните мерки, включително самия президент Лукашенко. Знам също така, че трябва да засилим подкрепата си за гражданското общество и за персоналните контакти между хората.
Сега за прекия ни ангажимент в лагера Ашраф. Случилото се на 8 април е възмутително и беше осъдено възможно най-строго от мен. Бях непреклонна, че ни е нужен силен, единен отговор от страна на ЕС. Писах на външния министър на Ирак и вчера говорих с него. Въпреки че не поставям под въпрос суверенитета на Ирак върху цялата му територия, той има задължение да защитава човешките права на жителите на Ашраф.
Аз осъдих това насилие и призовах за анкета - анкета, която трябва да бъде колкото задълбочена, толкова и независима, и която следва ни каже какво точно се е случило. Но, както знаят уважаемите членове на ЕП от писмата, които получавам поотделно и колективно в Парламента и извън него, тук няма просто решение. Разглеждат се няколко възможности за дългосрочно решение с водеща организация ООН, като всички те съдържат предизвикателства. Аз съм много благодарна за работата на Парламента, за работата на онези, които пътуваха до там, и за приноса, който получих от тях. Трябва да отнесем това и до Съвета по външни работи, и е необходимо да го обсъдим с върховния комисар на ООН за бежанците. Нашият посланик в Ирак пристига днес и тя знае какво значение придавам на този въпрос. Необходимо е да се стремим и да се уверим, че ще намерим правилния курс на действие, но анкетата и осъждането са категорични.
В Йемен също Съветът за сътрудничество на Залива направи свои предложения и президентът Салех отново се поколеба. Говорих с него неотдавна. Говорихме за разговорите си с опозицията и за внесените предложения. Казах му, че той знае какво трябва да направи - в интерес на неговата страна - и че трябва да го направи. Срещите ми в Залива включваха и среща с краля на Бахрейн. Обсъдихме инициативата за диалог без предварителни условия, която беше предложена от престолонаследника, и аз го призовах настоятелно да осъществи този диалог. Настоящият курс там не е решение. Необходими са справедливи и цивилизовани съдебни процеси, ако има съдебни процеси в Бахрейн, и смъртното наказание да се избягва при всички случаи.
Във всички случаи по-горе става въпрос за нашия пряк ангажимент, за натиска, който оказваме, и за прямотата на нашия подход. Не си правете илюзии: ние заявяваме съвсем ясно, аз заявявам съвсем ясно на всички лидери, с които разговарям, какво според мен е необходимо да бъде направено и правя това с подкрепата на Парламента и с подкрепата на Съвета по външни работи на 27-те държави-членки.
Разбира се, че искам да говоря за Либия. Има членове на Парламента, които искат да имаме по-силна политика за сигурност и отбрана. Ще им кажа следното: през последните няколко седмици и месеци видяхме докъде сме стигнали в известно отношение, но също така и още колко ни остава да извървим. Ангажирахме се заедно да планираме военната подкрепа за хуманитарни нужди: в готовност по молба на Организацията на обединените нации да подкрепим хората с ресурси от цяла Европа. Така, както направихме, когато ужасното земетресение удари Хаити - военни кораби-болници, тежко подемно оборудване, цивилни и военни, работещи рамо до рамо в този случай. Не разбирайте погрешно: знам, че хуманитарната помощ е аполитична и че хуманитарните работници не бива да се излагат на риск, но когато главната цел е да бъде спасен живот, понякога само военните имат оборудването или хората за постигането на тази цел - бърза доставка на помощ, изграждане на инфраструктура - и затова, ако дойде молба от ООН, ние ще сме готови да помогнем.
Необходимо е да станем по-бързи и по-умни при реализирането на това. Аз съм първият човек, който ще признае, че е необходимо да правим много повече, и ще говоря още за това по-късно тази сутрин.
Ние подобряваме сътрудничеството си с НАТО, споделяме подробности за нашите операции за пръв път, като част от продължаващото развитие на нашите отношения. Миналия петък бях съпредседател с генералния секретар Расмусен на срещата на Комитета за политика и сигурност (PSC) и Северноатлантическия съвет при първите ни разговори за Либия. Налице е и нашето сътрудничество с Африканския съюз с председателя Жан Пинг, и с Арабската лига с Амр Муса и, разбира се, с неговия приемник, и с Организацията Ислямска конференция и професор Инсаноглу, под ръководството на специалния пратеник на ООН Ал Хатиб. В разговорите ми с Бан Ки-Мун се споразумяхме да съберем регионалните организации на среща в Кайро и да продължим работата след срещата на контактната група в Рим.
Обсъждаме заедно как да изиграем своята роля в бъдещето на Либия - да подкрепим националния диалог, да помогнем с конституцията и в подготовката за избори. Изпратих две мисии в Либия да се срещнат и да работят с млади хора и с жените в Либия. Както ми каза ръководителят на екипа, те за пръв път обсъждат конституция - думи и аргументи, които не са чували никога преди. Говорили са как копнеят за края на режима, затова нека и ние да бъдем ясни: Кадафи трябва да си отиде от властта и да сложи край на този режим.
(Ръкопляскания)
Възнамерявам също да открия офис в Бенгази, за да продължим подкрепата, която обсъждахме с хората...
(Ръкопляскания)
... да подкрепим гражданското общество, да подкрепим временния преходен национален съвет и г-н Джибрил (с него имахме много срещи); да подкрепим реформата в сектора на сигурността; да градим върху това, което хората ни казаха, че искат. Те искат помощ за образованието, за здравеопазването, за сигурността по границите, подкрепа, която ние можем и искаме да им дадем. И във всичко, което правим, като сребърна нишка присъства идеята за правата на човека.
След това, налице е новата политика на съседство - друго ниво на амбиция и визия. В основата й е взаимната отговорност: ЕС и съседните й региони са отговорни един пред друг за изпълнение на ангажиментите, които поемаме пред страните, и пред народите в нашите съседни региони, и пред народите на Европа.
Градим върху това, за което вече сме говорили - мобилност, пазарен достъп и пари, или "трите М" [mobility, market access, money], просто казано. Някои неща са много важни за подкрепата за тези страни в бъдеще. Един пример е мобилността на младите хора. Това са млади общества, в които младите хора копнеят за по-големи възможности, и Европейският съюз има да играе голяма роля, за да допринесе да се реализират тези възможности за младите хора да получат ползи и знания от Европа. Същото се отнася до държавите-членки: възможности за пътуване, за учене.
За предприемачите е важно да имат възможност да проучват нови пазари, да продават своите стоки и услуги, а това зависи от нашите държави-членки, някои от които имат отдавнашни взаимоотношения с въпросните страни, но сега е необходимо да засилят и предоставят тези възможности.
По отношение на пазарния достъп знаем, че трябва да дадем реален принос, за да стимулираме икономическия растеж и възстановяването. Знаете за ефекта от тези вълнения върху икономиките на страните, които описваме. Някои от тези страни разчитат на нас като на свой основен пазар за износ и за източник на своя внос. Да се позволи на тези страни да развият пазарите си би било наистина важно, като се подкрепи не само отварянето на пазарите, но и начина на достъп до тях, като се осигури възможност за тях да достигнат нашите стандарти и да имат реални възможности. Това е вярно най-вече за малките предприятия, но ние трябва да имаме политическата воля да го направим. Трябва да имаме политическата воля да се ангажираме да осигурим достъпността на нашите пазари. Това е предизвикателство. Това е предизвикателство при всякакви обстоятелства; предизвикателство при дадени икономически условия, но твърдя, че това е предизвикателство, на което трябва да отговорим, защото ако не го направим, провалът на икономиките в съседните ни региони ще има директно въздействие върху нас.
Най-сетне, става въпрос за пари, или по-скоро за ресурси. Не само това, което можем да направим за пряка подкрепа - макар че това е важно - но какво можем да финансираме. Ние вече бяхме домакини на среща на висши служители от целия свят и от големите финансови институции, за да обсъдим с какво бихме могли да допринесем, ако бъдем помолени, и ще го направим, но след консултации със съседните ни региони трябва да направим повече, за да подкрепим по-ефективното събиране на ресурси.
Тази политика ще е от най-голямо значение може би в Тунис. Изказването на министър-председателя Есебси по телевизията може да помогне с приближаването на страната към изборите на 24 юли, но той призна проблемите на страна, където темповете на икономически растеж са спаднали до ниво между 0 % и 1 %. Ние трябва да осигурим подкрепа за Тунис, за неговата икономика и неговото гражданско общество, а това означава да мислим не само в дългосрочна перспектива, не само за значението на новата стратегия, а за това, какво правим сега и как подкрепяме страните - Египет, Тунис и други - точно сега по отношение на бюджетните проблеми, които имат. Поради тази причина започнахме разговори с финансовите институции, с нашите държави-членки, с онези, които са ангажирани с желание да подкрепят тези държави, защото да им се помогне да се справят с дефицита, когато туризмът се срина, когато икономиката не работи добре, е от значение точно сега. Членовете на ЕП трябва да разберат, че са налице извънредни обстоятелства и дългосрочна стратегия, и че трябва да отчитаме и двете в това, което правим.
Относно Египет: бях там три пъти през последните седмици и прекарах много време с някои от младите лидери от площад "Тахрир", срещнах се с някои от жените. Жените по-конкретно търсят по-силния глас, който им е обещан в бъдещето на Египет. Срещнах се с една жена, която ще бъде кандидат за президент и която е решена да покаже, че жените трябва да имат подобна роля в Египет. Разговарях с много министри от правителството и позволете да ви дам пример с министъра на планирането, Файза Абулнага. Тя иска да построи къщи за хората, тя има мащабна концепция за това, какво би означавало да се построят един милион къщи за двадесет години в Египет.
Необходимо е да вземем тези мащабни концепции от страните, с които работим, и да ги превърнем в нещо, което можем да осигурим и подкрепим. Така, интегрирайки обучение и образование, инфраструктура, свързана с програмите за жилищно строителство, възможности за растеж на малките предприятия, работейки с жените от ООН - както правя аз - да помислим как да изградим по-безопасни общности по проектите за жилищно строителство, как да работим заедно за създаване на много по-голяма, по-възвишена визия, изградена върху това, което желае египетският народ. Разговарям с външния министър на Египет, Ал Араби, който се е ангажирал да работи в тясна връзка с нас по Близкоизточния мирен процес и силно желае да се укрепят вече съществуващите помежду ни взаимоотношения, както и да ни счита за партньори за сътрудничество в региона.
През предстоящите месеци и години ще има много предизвикателства за Египет. Ние трябва да сме там, за да го подкрепим в преодоляването на всяко от тези предизвикателства и да бъдем готови да предоставим своите ресурси, знания, опит и контакти в подкрепа на Египет.
Винаги съм казвала - в Парламента и извън него - че Службата за външна дейност е сила за предотвратяване и решаване на конфликти, затова позволете само да спомена също така, че поради това е важна и нашата роля в Сърбия и Косово. Затова и гласът, който спечелихме в ООН, гласът, който вече имаме, може да изиграе своята роля. Затова трябва да ангажираме лидерите в Босна, да ги накараме да вдигнат поглед от земята, да ги накараме да мислят не само за своите общности, но и за потребностите на своята страна, да видят своето бъдеще и да видят Европейския съюз.
Затова и играем роля в Близкоизточния мирен процес. Уважаемите членове на ЕП знаят добре, че стабилността в Близкия изток изисква мир. Стремежът към споразумение чрез преговори доминира в региона от десетилетия. През последните месеци активизирахме отново работата на Четворката. Бях домакин на среща на лидерите от Четворката през февруари и последващата среща на пратеници от Четворката работи с преговарящи от Израел и Палестина за пръв път от създаването на Четворката.
Исках още една среща на главните участници през април и подготвихме изчерпателно изявление въз основа на нашата позиция. Продължавам да считам, че пътят напред е решение чрез преговори, и ще продължим нашия ангажимент и ще имаме още една среща на пратениците по-късно този месец.
Ние също така категорично поддържаме изграждането на палестинска държава, затова, когато бяхме домакини на срещата на специалния Комитет за връзка на 13 април, изслушах похвалите за работата на Салам Фаяд, за забележителните му постижения по отношение на управлението, принципите на правовата държава и правата на човека, образованието, здравеопазването и социалната защита - достатъчно за едно функциониращо правителство според Световната банка. Потвърдих значението на палестинското помирение, водено от президента Абас, като възможност и нещо, за което Европейският съюз призовава от години.
Това, което става сега, е най-сериозното усилие за установяване на единство, което само по себе си е от ключово значение за постигане на двудържавно решение. Аз съм в тесни контакти с президента Абас и министър-председателя Фаяд, както и с Египет, със Съединените щати и с Израел. Ненасилието, продължаването на процеса на изграждане на държавата и придържането към съществуващите ангажименти ще бъдат от решаващо значение, и трябва да оценим това усилие по резултатите от него. Убедена съм, че Израел следва да предаде дължимите данъчни приходи на палестинците, но искам да сме наясно, че нашата позиция по отношение на Хамас не се е променила и сигурността на Израел остава загриженост от ключово значение за всички нас.
Искам да кажа също така, че не считам, че една флотилия е правилният отговор за хуманитарната ситуация в Газа. Бях там два пъти. Продължавам да изтъквам тежкото положение на хората, и по-специално искането за повече достъп, за да може икономиката да започне да се развива. Положението там, откровено казано, особено за децата, е ужасно. Направихме предложения на Израел да подкрепи този по-широк достъп. Искам да има бъдеще за хората от Газа, но искам също така Gilad Shalit, който е пленник от години в Газа, да получи шанс да се върне вкъщи при своите майка и баща, с които вече се срещнах.
Опитът на Европа ни показва, че истинската демокрация е необходимата основа за толерантност, мир и просперитет. В Северна Африка и арабския свят тази цел няма да бъде достигната бързо или без спънки, но изграждането на дълбока демокрация е единственият начин да бъде постигната тази цел изобщо. Имаме опита, за да помогнем на всяка страна, която поиска от нас сега да й помогнем по пътя към демокрация. Ето защо предлагам да подкрепим създаването на фонд за демокрация, което ще помогне и на нас да използваме своите ресурси в подкрепа на възможностите, по-специално за младите хора, за ангажиране в политическия живот, за подкрепа н развитието на политически партии, за да се даде възможност на хората да направят това, което членовете на Парламента в толкова много страни е трябвало да направят сами - т.е. да развият политическия процес чрез изграждане на тези партии, гражданско общество и дълбоки корени, което означава, че демокрацията процъфтява и расте.
Когато посещавам тези страни, често казвам, че не става въпрос толкова за избиране на правителство, колкото за правото да могат да изхвърлят едно правителство. Демокрацията означава да можеш да кажеш и "довиждане", и "здравей", и това е важно: да знаеш, че имаш правото да използваш урните - веднъж, два пъти, три пъти, четири пъти, за да смениш правителството, да изискваш от своето правителство, това е от решаващо значение и можеш да правиш това, когато демокрацията е дълбока и процъфтяваща. Ето защо онова, на което станахме свидетели в Кот д'Ивоар, е толкова важно - президентът Куатара най-сетне зае поста си и нашата роля в подкрепата за този процес беше съществена. Ето защо е добре, че изборите в Нигерия вървят добре и че Гудлак Джонатан вече е надлежно назначен. Добре е, когато виждаме, че демокрацията започва да се утвърждава, да процъфтява и да се задълбочава, и ние искаме да подкрепим това.
Промяната не осигурява непременно напредък, но напредъкът категорично изисква промяна. Това означава, че трябва да сме по-решителни в действията си. Някои от нещата, които описвам, изискват държавите-членки да действат, някои изискват Комисията да действа, много от тях имат нужда от подкрепата на Парламента и ние трябва да вземем решение, че ще изиграем своята роля. Ако го правим само когато вниманието на медиите е насочено към тези страни или към нас, няма да успеем. Трябва да се ангажираме постоянно и трябва да сме решени да кажем на нашите съседи, че не само трябва да започнат пътуването към демокрацията, но и че трябва да го завършат.
Има три отлични доклада, по които ще говоря при следващото си изказване, но искам да благодаря на докладчиците. Ще завърша с малък цитат от една жена - тя е антрополог - на която се възхищавам много, Маргарет Мид. Тя казва: "Никога не се съмнявайте в това, че една малка група мислещи, ангажирани граждани, може да промени света. Всъщност само такива хора са го променяли."
Joseph Daul
Г-н председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, външната политика е завладяна от революциите - някои по-мирни от другите - които се извършват в редица съседни средиземноморски страни, а напоследък и от едно символично събитие в борбата срещу международния тероризъм, а именно краят на ерата на Бен Ладен.
Каква е ролята на Европа във всичко това? Дали участваме в ситуацията с желание и активно? Да, със сигурност е така. Предприетите действия в Либия под егидата на Организацията на обединените нации и по инициатива на определени европейски държавни и правителствени ръководители демонстрират, че когато иска, Европа - или част от Европа - може да действа решително в трудни времена.
Прави ли ни това ключов международен играч с влияние, което съответства на нашата икономическа сила? Отговорът е едно ясно "не". Европа все още е някакъв играч, в най-добрия случай Малечко-Палечко в политиката и геостратегията, въпреки постоянно нарастващите очаквания на европейското обществено мнение. Европа подкрепи стабилността и помощта за развитие в Средиземноморието. Но все пак хората - съвсем законно - искат политическа свобода и бягат от страните си, защото няма перспектива и възможности те и техните деца да живеят достойно. Хуманитарната помощ, която предоставихме през последните месеци, определено беше полезна.
Баронесо Аштън, необходимо е да правим повече. Започнахме ли да се поучаваме от тези събития? Бих искал да мисля така. По-лошото е, че вълните от мигранти, които идват към нашите брегове с паянтови съдове и които умират в морето - нека изтъкна, че нямаме адекватна информация за броя на загиналите - твърде често биват посрещани от разделение, кавги, затворени граници, като някои държави дори поставят под въпрос Шенгенската зона, един важен инструмент за свободата на движение.
(Ръкопляскания)
Достойно ли е всичко това за Европа, за европейските ценности, принципи и идеи? Не мисля така, нито пък моята група, групата на Европейската народна партия (Християндемократи), нито пък, сигурен съм, мнозинството от членовете на Парламента.
Госпожи и господа, причината, поради която се срещаме тази сутрин с върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност е, че се стремяхме да дадем на Европа глас и лице съгласно Договора от Лисабон. Сега трябва да продължим и да предприемем действия. Това включва вземане на решения и придържане към тях. Тогава какви са приоритетите на Европа? Взаимоотношенията с нашите източни и южни съседи? Борбата с тероризма? Решение на конфликта в Близкия изток? Търговска политика? Справянето с всичко изброено едновременно не е лесна задача.
Кои са нашите предпочитани партньори? Съединените щати, нововъзникващите държави или други? Как можем да постигнем най-добри резултати? Както оставим отделните държави-членки свободно да определят своята политика, както правехме през последните 60 години, или като говорим в един силен глас?
Госпожи и господа, едно междуправителствено решение вече не е правилен подход към външните работи, сигурността и отбраната: вместо това ни е необходима повече Европа. Трябва да се отдалечим от националното его и да се приближим към по-голяма ефективност на европейско равнище.
Баронесо Аштън, ще имаме силна външна политика и политика на сигурност само ако застанем изцяло зад няколко ясно определени цели и вложим цялата си енергия в тях. Госпожи и господа, 2011 година следва да бъде година на Средиземноморието, на борбата с тероризма, дори на постигането на пробив в близкоизточния конфликт. Ако Европа е способна да стане ключов играч в тази област, тя ще може да остави грешките от младостта зад гърба си.
Позволете ми да приключа с цитат от един човек, когото познавате много добре: Йоан Павел II. "Не се страхувайте", баронесо Аштън. Спестихме 4 милиарда евро в европейския бюджет. Моля ви, направете предложения за използване на тези пари, вместо да ги връщате на държавите-членки.
(Ръкопляскания)
Martin Schulz
Г-н председател, в един Европейски съюз, където виждаме движения към ренационализация във всички области, Договорът от Лисабон трябва да се използва като инструмент за създаване на нова политика на Общността: общата политика по въпросите на външните работи, сигурността и отбраната.
Това е първото важно общо разискване, което провеждаме с баронеса Аштън и ако погледнем назад, към началото, още тогава беше ясно, че определени правителства не искаха да се използва длъжността "външен министър на Европейския съюз", и това накрая доведе до избиране на названието "върховен представител". Това е разбираемо, защото наред с данъчната и вътрешната политика, независимата външна политика е една от ключовите характеристики, дори може да я наречете определяща характеристика на националния суверенитет. По-специално, в областта на външната политика и политиката за сигурност и отбрана, прехвърлянето на този суверенитет към една наднационална институция е смел, а също така и труден ход.
Обаче ние в Европейския парламент, заедно с върховния представител, е необходимо да зададем съвсем друг въпрос. Въпросът е: Каква е ролята на Съюза като независима структура в международната политика? През последните няколко дни прочетох статии за баронеса Аштън, които ме учудиха, защото те критикуват нейното отсъствие и липсата на политики от нейна страна. Тази критика идва от страна на хора, които мислят само как да превърнат собствената си национална външна политика и собствените си национални интереси в най-голям приоритет и които, без да се консултират с никого от своите партньори, вземат едностранни решения, които в крайна сметка ще разделят Европа, вместо да я обединят.
Достатъчно е само да погледнем мисията в Либия. Едва ли е имало някога по-очевидна пукнатина между международната политика на Европейския съюз и международното му ангажиране във връзка с въпроса, как да се държим спрямо Либия. В големите столици на Европейския съюз съществува тенденция да се счита външната политика, политиката за сигурност и отбрана на ЕС, като продължение на националната политика на всяка страна, финансирана с европейски пари. Колкото по-голямо е съответното външно министерство - Auswärtige Amt, Foreign Office или Quai d'Orsay - толкова по-изразена е тази тенденция. Баронесо Аштън, Вие несъмнено ще получите широка подкрепа от Парламента, ако кажете на тези хора, че макар да уважавате едностранните им интереси, общата европейска външна политика не може да поеме в същата посока. Тази политика ще бъде определена от Вас, върховния представител, във всички области на консенсус.
Аз подкрепям създаването на служба от типа, който описахте, в Либия, защото Вие като върховен представител, самият Съюз и Парламентът като независима структура сте носители на доверие в хуманитарно и политическо отношение. Ние сме по-надеждни от държавите, които предприеха военни действия в Либия поради необходимост, но чиито износители на оръжие имаха също така най-големи търговски щандове на най-важния оръжеен панаир в Либия миналата есен. Германия, Франция, Обединеното Кралство, Италия и Белгия са основните доставчици на оръжие за армията на полковник Кадафи, която се бие срещу бунтовниците в Либия. Това не е репутацията, от която има нужда Европа.
(Ръкопляскания)
Репутацията, от която има нужда Европа, е на "мека сила", която помага за установяване на демокрация, която създава служба в подкрепа на събитията в гражданското общество и която не определя международното сътрудничество с Европейския съюз като подчиняване на другите на едностранните дипломатически и икономически интереси на Съюза, а насърчава политики, основани на равнопоставено партньорство между различните региони на света. Това е моето виждане за външната политика и политиката за сигурност и отбрана на Европейския съюз.
Споменахте "трите М": пари, мобилност и пазарен достъп [Money, Mobility, Market access]. На следващата фаза трябва да добавите и "трите C": съгласуваност, конкретност и общностен метод [Coherence, Concreteness, Community method]. Според мен с "трите М" и "трите С" ще намерите партньори в Европейския парламент. Ние, в групата на Прогресивния алианс на социалистите и демократите в Европейския парламент, знаем, че още сме на началните етапи на сътрудничество между Вас и Парламента и че определено има някои области на подобрение. Ето защо повтарям предложението си от името на - убеден съм - мнозинството от членовете на Парламента. Несъмнено ще откриете повече подкрепа за Вашата визия за обща външна политика и политика за сигурност тук, отколкото сред 27-те външни министри, които уважавам, но всички те имат един проблем и той е, че са външни министри на отделни страни.
(Председателят прекъсва оратора)
Вие, от друга страна, сте дипломатически представител на цял един континент.
(Ръкопляскания)
Guy Verhofstadt
Г-н председател, в събота имах продължителна среща в Кайро с новия египетски министър-председател, г-н Шараф. Изводът от тази среща, а също и моят извод след тази среща по време на второто ми пътуване до Кайро през последните два месеца, е - както вие посочихте - че е необходимо да окажем масирана подкрепа за тези революции в Северна Африка, и по-специално на събитията в Египет. Трябва да спрем нашите малки покровителски корекции, които обявявахме досега.
Ще направя едно кратко сравнение. Знаете ли колко пари са били преведени по плана Маршал на САЩ? Години наред? 1 % от БВП всяка година. 162 милиарда щатски долара реални пари. А за какво говорим и обещаваме на Египет? Един милиард. Не 162 милиарда, а един милиард. Не през 2011 г., не през 2012 г., а през 2013 г., когато имаме възможност да направим това. Считам, че това е направо нищо. Това, което очаквам от Вас и от Комисията - защото очевидно говорим за пари на Комисията - е не големи планове за промяна на политиката на съседство. Необходимо е да направим това в бъдеще, но аз очаквам пряка бюджетна помощ, дадена на Египет колкото е възможно по-бързо, защото до края на тази година те няма да имат пари в бюджета си и това би могло да бъде началото на контрареволюция в Египет. Пряка бюджетна помощ или анулиране на дълговете на страната - това е неотложното решение. Едно изявление днес в тази насока със сигурност би било полезно за Египет и за египтяните.
Второто ми послание е относно Сирия. Да бъдем честни, баронесо Аштън. Сирия е огромна катастрофа. Това, което става там - нямам други думи да го опиша - е направо арабски "Тянанмън". Арабски "Тянанмън". Хора биват избивани от танкове и снайперисти всеки ден. 800 души убити до днес. 8 000 души задържани до днес. Хора изтезавани по най-жесток начин, за да издадат пароли за Facebook и имената на другарите си от Facebook. Войниците, които не искат да стрелят по собствения си народ, биват разстрелвани от тайните служби на армията и на Башар ал Асад. От това, което се случва днес в Сирия, е съвсем ясно, че има само един начин да бъде описан Башар ал Асад, а именно, като най-жестокия диктатор в света в момента. Това е ясният анализ, който можем да направим днес.
(Ръкопляскания)
И така, какво може да бъде направено? Факт са 800 души убити до днес, 8 000 души хвърлени в затвора, някои от тях изтезавани всеки ден, а ние замразяваме активите на 13 души, но не и на Асад. Наричам това небалансиран подход. Той всъщност е смешен и не помага да се окаже натиск върху режима на Асад, за да промени ориентацията си. Не е достатъчно да се каже, че там са 13 души и един от братята на Асад, и една или един от неговите племенници са в списъка. Не, има стотици хора, които трябва да включите в списъка веднага, колкото е възможно по-бързо, да се окаже реален натиск.
Мога донякъде да разбера вашия подход. Вие казвате, че може би ако оставя Асад извън списъка, това ще помогне той по-късно да промени отношението си. Добре тогава, заявете това съвсем ясно тук днес, по време на разискването. Искам да заявите, че давате на Асад няколко дни. Ако след тези няколко дни не спре това, което става в момента, след това замразете всички активи, не само на 13 души, а на цялата фамилия Асад.
(Ръкопляскания)
Наложете забрана за пътуване, но не на 13 души, когато са убити 800, а на цялата фамилия Асад, и обявете това, което е много важно. Те очакват това.
Вчера имахме пряка връзка с хора в Сирия, които казват, че трябва да засилите санкциите, в противен случай той няма да спре. Обявете, че членове на фамилията Асад никога няма да бъдат считани от Европейския съюз за истински представители на сирийския народ и че ще бъдат подведени под отговорност за техните престъпления. Направете го веднага. Това очакваме днес от Вас. Можете да помогнете да бъде спрян този арабски "Тянанмън". Не е вярно, че не играем никаква роля: ние играем важна роля и народът на Сирия очаква днес това ясно послание. Не утре. Днес.
(Ръкопляскания)
Charles Tannock
Г-н председател, главното събитие в общата външна политика и политика за сигурност (ОВППС) тази година несъмнено е учредяването на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД). Баронесо Аштън, като заместник-председател/върховен представител Вие напоследък бяхте подложени на натиск заради вялата работа на службата. Вие обаче можете да бъдете само толкова ефективни, колкото ви позволят държавите-членки и, разбира се, вие с неохота използвате правото си на инициатива - подход, който аз изцяло подкрепям. От една страна, ЕС иска да оформи глобалната си роля като дипломат от тежка категория, но от друга страна, ОВППС изисква единодушие, което означава компромиси за запазване на интересите на отделните държави-членки, по-специално на големите.
Този хибриден sui generis подход към външната политика на ЕС оправдава онези от нас, които се противопоставиха на създаването на ЕСВД по начало, като считаха, че глобалните амбиции на ЕС биха подкопали националния суверенитет. Парадоксално е, че сега изглежда, че националният суверенитет подкопава глобалните амбиции на ЕС, както видяхме неотдавна във връзка със станалото в Либия. Групата на Европейските консерватори и реформисти, моята група, въпреки това остава конструктивно ангажирана с ЕСВД. Желаем й успех. Надяваме се, че ще работи. Тя трябва да улегне и ние искаме да има бюджетен неутралитет и повече политическа отговорност.
Въпреки че заместник-председателят/върховният представител направи отлични назначения на висшите длъжности - видях някои от тях пред комисията по външни работи - трябва да попитам защо тя беше пренебрегната в една инсценировка на Комисията, която изглежда запази непропорционално количество ресурси за разширяване на ЕС и за Европейската политика на съседство. Това разделение не осигурява рационално използване на средствата на данъкоплатците от ЕС, нито пък служи на нашите външнополитически интереси.
Мога ли сега да отправя някои конкретни искания, първо, във връзка с предстоящата "Флотилия на свободата II" за Газа? Можете ли Вие, Г-жо заместник-председател/върховен представител, да окажете натиск върху Турция да спре тази опасна провокация по време, когато Израел е под огромно напрежение и натиск, с ракетни нападения от Газа и подновено преминаване на ирански военни кораби през Суецкия канал? И как ще се ангажира ЕС с нова единна палестинска власт, един от компонентите на която е Хамас, терористична организация, забранена от ЕС?
Второ, Г-жо заместник-председател/върховен представител, ще посредничите ли за решение за закриване на лагера Ашраф в Ирак?
След това, ще осъдите ли открито и изцяло приемането на законопроекта "Бахати" в Уганда, който позволява екзекутиране на хомосексуалисти?
Накрая, напълно съм съгласен с г-н Verhofstadt: поздравявам Ви за всички усилия да стабилизирате страните от Близкия изток и Северна Африка, и по-специално, че осъдихте убиването на християни в Египет, но защо, както изтъкна г-н Verhofstadt, президентът на Сирия, Асад, не беше включен в списъка за санкции след жестокото избиване на невинни протестиращи граждани от неговите сили през последните дни?
Daniel Cohn-Bendit
Г-н председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, днес само бих искал да Ви задам някои въпроси, баронесо Аштън.
Първо, по въпроса за Сирия, и аз като г-н Verhofstadt бих искал да знам какво пречи на Европа да включи президента Асад в списъка за санкции на ЕС? Коя страна или страни понастоящем пречат на Европейския съюз да предприеме единственото възможно действие? Моля, кажете ни. Ако пречката е г-н Westerwelle, то кажете ни, че това е г-н Westerwelle: поне така ще знаем какво оформя политиката на различните държави-членки.
За разлика от германското министерство на външните работи, ние няма да предположим, че президентът Асад е отговорът на диктатурата на президента Асад. Ако от нас се иска да мислим така, това наистина е невероятно. Единственото решение за Сирия е президентът Асад да отстъпи властта в Сирия: това трябва да е позицията на Европа. Затова е очевидно, че президентът Асад и цялото му семейство трябва да бъдат включени в списъка - не утре, не вдругиден, а днес. Ако това не е осъществимо, защото се изисква единодушно решение, тогава трябва да кажете какво възпира процеса. Трябва да се заяви публично, за да имаме истински дебат в Европа.
Второ, какво пречи на Израел да плати данъците, дължими на палестинците, и защо? Разбира се, необходимо е да поддържаме сигурността в Израел, но палестинците не трябва да страдат, за да се поддържа сигурността в Израел. Това не може да бъде решение.
(Ръкопляскания)
Последният ми въпрос: 600 души загинаха на либийския бряг преди няколко дни. Наблизо е имало плавателен съд. Беше ни казано, че не е бил кораб на НАТО, значи не е бил "Шарл де Гол". Очевидно е бил малтийски плавателен съд. Затова бих искал да знам: какъв кораб е бил и каква е наличната информация? Кой не успя да спаси 600 либийски бежанци? В XXI век определено едва ли някой ще ми каже, че не е възможно да бъде идентифициран въпросният кораб. Бездействието представлява престъпление: неоказване на помощ на лица в опасност.
Lothar Bisky
Г-н председател, баронесо Аштън, в хода на това разискване ще чуете не само похвали, но и критика. Честно казано, ясно е, че външната политика на ЕС се провали в някои области, включително в арабския свят, в Афганистан, в намирането на решение на палестинския проблем и в конфликтите между нашите източни съседи. Въпросът, който аз бих искал да задам, е: Коя е причината за това? Когато 27 различни нации вземат решения, как можем да постигнем съгласие в рамките на ЕС и рамките на общата външна политика и политика за сигурност?
Очевидно е, че външната политика е политика на отделни интереси. Обаче времето, когато Западът можеше да утвърждава собствените си интереси, без да взема предвид своите партньорски страни и техните народи, отдавна отмина. ЕС трябва да покаже, че е отворен за приемане на политика на съгласуване на интересите. Главните фактори, които допринесоха за неуспехите, са двойните стандарти и тенденцията да се мисли от военна гледна точка. Членовете на Парламента почти аплодираха, когато Съветът за сигурност на ООН реши да предприеме военна намеса в Либия. Днес считам, че всички ние сме в затруднение, когато стане въпрос за събитията там. Какво правим за хората в Газа или Дарфур? Как можем да дадем на 1,4 милиарда души, които живеят с един долар на ден, право на достоен живот? Моята група е особено загрижена по този въпрос.
Революциите в арабските страни имат едно важно общо искане. Всички те призовават за справедливост и честност - и по отношение на разпределението на благата в обществото, и по отношение на демократичното участие във вземането на политически решения. ЕС трябва да отговори на това искане. За да постигнем тази цел, ние трябва да работим заедно, за да развием международното право, а не просто да го тълкуваме и прилагаме едностранно.
Bastiaan Belder
Г-н председател, баронесо Аштън, имам редица горещи въпроси относно събитията в израелско-палестинския конфликт. Каква позиция ще заеме Европейският съюз чрез своите държави-членки Обединеното кралство и Франция в Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации през септември по отношение на едностранните усилия на палестинската власт да обяви палестинска държава отделно, трябва да се отбележи, от мирния процес с Израел?
Този въпрос, г-жо върховен представител, е още по-належащ, след като Фатах и Хамас миналата седмица възстановиха палестинското единство, като същевременно напълно пренебрегнаха условията на страните, с други думи, включително на Европейския съюз, за обединено палестинско правителство, а именно признаване на държавата Израел, отказ от насилие и тероризъм и спазване на предишните ангажименти. Междувременно Хамас действа така, че е ясно, че мястото й е в списъка на ЕС на терористични организации. Оттук и моят неотложен въпрос: в тази нова ситуация ще приложи ли Европейският съюз собствените си принципи в Четворката? Поддържането на обичайни отношения с Рамала означава при всички случаи отказ от тези основни принципи на мира. Всичко това ще навреди сериозно на европейско-израелските отношения и не помага на мирния процес, всъщност обратното.
Gabriele Albertini
Г-н председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, темата за европейската външна политика и политика за сигурност е особено решаваща на този конкретен исторически кръстопът, белязан от изключителната вълна на протести, която завладя Средиземноморието и се разпространява в Близкия изток.
С оглед на тази сериозна криза, която засяга цялото южно Средиземноморие и сега се разпространява в Арабския полуостров, Европейският парламент трябва да действа като резонатор на всички тези протести на обикновените хора. Те рискуват живота си, като протестират за подобряване на условията и за започване на преход към демокрация чрез събаряне на съществуващите режими. Парламентът иска да работи пряко с върховния представител и заместник-председател, баронеса Аштън, по-специално поради нашата роля в контролирането на бюджетите на гражданските и военните мисии по общата външна политика и политика за сигурност (ОВППС) и общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО).
Първата част от доклада се отнася конкретно до отношенията между Парламента и другите институции, на първо място, Съвета и Комисията, водени от подхода към европейската политика след Лисабонския договор. Друг много важен въпрос е многостранността на ЕС, която се възползва преди всичко от неотдавнашното учредяване на Европейската служба за външна дейност, която най-после се появи на бял свят. В това отношение трябва да приветствам последната резолюция, приета от Общото събрание на Организацията на обединените нации, която дава на Европейския съюз статут на наблюдател в Съвета за сигурност, с което признава заложеното в Договора от Лисабон.
Опитахме се да изготвим характеристика, която да отговаря на текущата ситуация във възможно най-пълна степен. Докладът с основание подчертава голямата вълна от граждански протести в Тунис, Египет и Либия, а също така и в Сирия, Бахрейн и Йемен, и изтъква събития, контекст и очаквания за всяка от тези страни, както и други въпроси от особен интерес, като нашия силен трансатлантически съюз и много важните ни взаимоотношения с Русия.
Разширяването, подкрепата за гражданските права и установяването на принципите на правовата държава, дипломатическите отношения с държавите от БРИК (Бразилия, Русия, Индия и Китай), арабско-палестинският конфликт и осъждането на най-кървавите режими са някои от темите на доклада, който представям за гласуване от вас.
Roberto Gualtieri
Г-н председател, баронеса Аштън, госпожи и господа, общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО) преминава през изключително трудни времена.
Точно когато събитията в международната система изискват Европейският съюз да стане надежден участник в сигурността и отбраната; точно когато европейският подход към управлението на кризи чрез подкрепа за демокрацията вместо износ на такава изглежда, че е по-подходящ за предизвикателствата на нашето време; точно когато икономическата криза прави избора за развиване на обща отбрана неизбежен; точно когато Договорът от Лисабон предоставя нови инструменти за развитие на ОПСО в рамките на цялостен подход; накратко, точно когато качественият скок в ОПСО стана необходим и възможен, европейската сграда изглежда скърца застрашително и съществува реален риск амбициите и възможностите на ОПСО да бъдат рязко намалени.
Докладът, който аз представям, се стреми да преодолее това противоречие и предлага възможни отговори за другите институции. По отношение на либийската криза ние не се ограничаваме до изразяване на разочарование нито от неспособността на Европейския съюз да определи своята позиция и да предприеме общи действия, нито от ограниченията, наложени на мандата на "EUFOR Libya". Ние считаме, че е дошло време за европейска политическа инициатива съвместно с нашите партньори, за постигане на прекратяване на огъня и провеждане на преговори, които ще сложат край на режима на Кадафи и ще започнат преход към приобщаваща демокрация. Военната намеса на НАТО очевидно няма да реши нищо и би било добре тя да се придържа стриктно към мандата от резолюцията на ООН, като избягва непропорционалното използване на сила.
Същевременно се надяваме, че активите на ОПСО ще бъдат използвани ефективно за предоставяне на хуманитарна помощ за гражданското население, изложено на нападения, и че бъдещите операции ще бъдат планирани по такъв начин, че да подкрепят развитието на демокрацията в Либия. Положението в Либия призовава също така за размисъл в по-широк мащаб и считам, че то потвърждава предложенията на доклада. Отговорността за бъдещето на Европа и за сигурността и отбраната, разбира се, се носи главно от Европейския съвет, неговите членове и неговия председател, който представлява Съюза по въпросите на външната политика и сигурността на това равнище.
Ние им заявяваме ясно, че двустранното сътрудничество и коалициите на желаещите не могат да заменят ОПСО като политика на Съюза. Не считаме, че идеята за ренационализиране на тази политика е убедителна, не защото сме пуристи по отношение на Договора, а защото ако тя бъде ренационализирана, тази политика няма да съответства на предстоящите предизвикателства. Предлагаме Парламентът да започне стратегически диалог с Европейския съвет, когото призоваваме да обсъди предложенията на Парламента, да изготви подходяща стратегия за външната политика и да посвети извънредна среща на европейската сигурност и отбрана.
Ние Ви призоваваме, баронесо Аштън, да увеличите усилията си за изграждане на консенсус между държавите-членки и да използвате множеството си функции, за да подобрите последователността на ОПСО, общата външна политика и политиката за сигурност, и другите аспекти на външната дейност на Съюза. Европейската служба за външна дейност е инструмент с огромен потенциал за тази работа. Докладът прави няколко предложения за ролята, която тя следва да играе, като се започне с това, да бъде съвет за управление на кризи, способен да осигури наистина цялостен отговор на кризи, и ние със задоволство отбелязваме, че тя започва да се оформя. Положението в Либия също така потвърждава неадекватността на военните способности на Европа, които са доста под общото високо ниво на националните бюджети за отбрана.
Съвсем ясно е, че силата е само в единството. Това включва събиране, споделяне, укрепване на Европейската агенция по отбрана, постоянно структурирано сътрудничество, развитие на ефективен и конкурентен европейски отбранителен пазар, укрепване на промишлената и технологичната база и подобряване на общите способности за командване и контрол. Неадекватността на тези способности е фактор, който попречи на Европа да реагира незабавно на либийската криза, като се започне с установяване на постоянен оперативен генерален щаб. Докладът формулира голям брой конкретни предложения по този и други въпроси, като интегрирането на политиките за външна и вътрешна сигурност по начин, който зачита предимството на общностния метод.
Заслужава да се отбележи, че в това отношение главните проевропейски политически групи са единни, и аз благодаря на докладчиците в сянка и на координаторите за това плодотворно сътрудничество. Парламентът е готов да подкрепи развитието на ОПСО, която е напълно интегрирана с външната дейност на Съюза и се основава на ценностите и принципите на Европа. Баронесо Аштън, надяваме се, че можете да ни отговорите убедително и с думи, и преди всичко с дела.
María Muñiz De Urquiza
Г-н председател, баронесо Аштън, Хенри Кисинджър определя света от неговото време като двуполюсен във военно отношение, еднополюсен в икономическо отношение и объркан в политическо отношение.
Днес международният ред е многополюсен във всички области и поради глобализацията е политически сложен. Глобализацията означава, наред с други неща, разпръскване на центровете на властта и колективно управление на общите проблеми и интереси. Появиха се нови международни организации и форуми - пример за това е дипломацията на високо равнище на Г-20, -Г8, Г-7 и т.н. - и има предложения за реформиране на традиционните международни организации.
В този контекст на промяна и предвид международната правосубектност на Европейския съюз е жизненоважно неотложно да определим наново ролята, която Европейския съюз играе на тази сцена, и той да заеме полагаемото му се място в многостранния ред, за да може да изпълни ролята на важен глобален играч, възложена му от Договора, и която тази институция изисква от него, наред с европейското общество като цяло, осмелявам се да кажа.
Този процес вече започна с одобрението на резолюцията на Общото събрание на Организацията на обединените нации на 3 май, която ще позволи на Европейския съюз да участва в работата на Общото събрание. Това е историческо събитие и дипломатически триумф, който трябва да признаем безусловно и за който ви поздравявам, баронесо Аштън. Същевременно, предвид сложния характер на преговорите за одобрение на Резолюция 1973, можем да предвидим, че Ви очаква тежка работа при актуализирането и рационализирането на представителството на Европейския съюз, което е разпокъсано и разпръснато със статут ad hoc във всяко от 249-те многостранни споразумения с участието на Европейския съюз.
Това очевидно зависи не само от Вас. Зависи и от държавите извън ЕС, които са членове на различните многостранни организации. Зависи също от организирането на най-ефективна форма на представителство в самия Европейски съюз, и под организация имам предвид устройство, което включва Вас самата - Европейската служба за външна дейност - председателя на Комисията, председателя на Европейския съвет и вече остатъчното участие на ротационните председателства на Съюза. От държавите-членки зависи също така да прехвърлят преимущественото представителство на Европейския съюз, по-специално в случая с международните организации, ангажирани с политики, за които Европейският съюз има изключителна компетентност.
Баронесо Аштън, всички си спомняме срещата на високо равнище по въпросите на изменението на климата в Копенхаген като пример за безполезна какофония, породена от прекомерното представителство на Европейския съюз и неговите държави-членки. Спомняме си и колко добре работеше представителството на Съюза в Световната търговска организация или в Организацията за прехрана и земеделие. Освен това можем да си спомним колко объркващо може да бъде множественото представителство на различните председателства на Европейския съюз в дипломацията на срещи на високо равнище, или затрудненото функциониране, което може да възникне при неприлагане на разпоредбите на член 34 от Договора от Лисабон относно координацията на европейските членове на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, когато се предлагат общите позиции на Европейския съюз. Г-н Schulz спомена тези очебийни затруднения в своето изказване.
В този смисъл отправям призива си повече към държавите-членки, отколкото към Вас, да изграждат ролята на Европейския съюз в един по-структуриран многостранен световен ред, и да изготвят реална външна политика на ЕС, като оставят настрана всякакви тенденции за ренационализация, както и изкушенията, възникващи в редица от нашите държави-членки.
Но докато по същество призоваваме държавите-членки да изграждат тази роля на Съюза, ние отправяме призив и към Вашия ангажимент да използвате капацитета си за политическа инициатива и службите си, за да повишите равнището на външното представителство на Европейския съюз и да го рационализирате.
Намираме се в исторически момент за света и вие имате възможност да водите международната роля на ЕС, например с инициативи като тази, която обявихте за откриване на офис на Съюза в Бенгази. Можете да разчитате на подкрепата на Парламента, и не само на неговата подкрепа, но и на мандат за установяване на рационално, структурирано и съгласувано представителство на Европейския съюз на международната сцена колкото е възможно по-скоро.
Катрин Аштън
Г-н председател, бих искала да благодаря на членовете на Парламента за тяхното участие.
Една от темите, която присъстваше в голяма степен в казаното от всички ръководители на групи - макар че г-н Tannock изтъкна, че неговата група никога не е подкрепяла ЕСВД - беше желанието да има единен подход, ако имаме такъв. Съгласна съм. Не ми липсва амбиция за това, което Европа може да бъде. Това, с което трябва да се справя, е действителното положение - какво всъщност сме. Приехме Договор и аз се шегувах, че когато беше приет Договорът, той ми беше връчен заедно с един молив - това бяха ресурсите, с които започнах. Това донякъде е вярно, но не сме стигнали там, където ще бъдем. Предизвикателството, което стои пред нас е, да се уверим, че не само Парламентът и желанието на неговите членове със страстта, която чувствам тук, но и Комисията, Съветът, Съветът по външни работи, Съветът по развитие, министрите на отбраната - всичко, което председателствам и за събирането на което отговарям -се движи от същата амбиция. Не ме изненадва изобщо и не мисля, че изненадва членовете на Парламента, че по пътя към това, особено по време, когато се случват толкова много неща, установяваме, че не действа непременно толкова ефективно, колкото бихте искали, или всъщност понякога аз бих искала.
Това, което е необходимо да направим, е да продължим това равнище на амбиция за там, където искаме да отидем. Това важи за всичко, което правим, независимо дали са санкции, които налагаме - където са ни необходими 27-те, защото ни е нужно единодушие - или е подхода по отношение на подкрепата за Египет и Тунис. Както каза г-н Verhofstadt, необходима ни е подкрепата на Комисията, за да се движим и променим наистина, и да имаме нова стратегия и нова амбиция в дългосрочна и краткосрочна перспектива.
Е, ние подкрепяме народа сега. Всички тези неща изискват от нас да променяме посоката и да извършваме промени. Ние сме започнали това пътуване. Не съм самодоволна в това отношение, но съм реалист относно докъде точно сме стигнали. Можете да ме предизвикате - и трябва, колкото пъти пожелаете - да се опитам да ускоря движението, и аз ще го направя. Но не ме обвинявайте в липса на инициатива, че не съм амбициозна, и че не го казвам високо и ясно в Съвета по външни работи, в медиите и другаде, защото не е вярно. Аз съм наистина амбициозна в това отношение. Аз съм наистина убедена, че Европа може да бъде много повече, отколкото е, но за това се иска да започнем това пътуване и да бъдем заедно в него. Трудно е за отделните държави-членки с отделни избиратели непременно винаги да могат да погледнат на това през обектива на възможно най-доброто за Европа, а не на най-доброто за вътрешното положение. Разбирам и това.
Съгласна съм с казаното г-н Daul за тероризма в съседство и за Близкоизточния мирен процес като едни от ключовите цели на работата ни през тази година. Затова се ангажирахме до такава степен, например в Либия, да съберем регионалните организации - Африканския съюз, Арабската лига, ООН и Организацията Ислямска конференция. Това е наистина важна работа с оглед на концепцията за това, как ще вървим напред в един процес, който понастоящем е изключително труден. Как да направим така, че Кадафи да си отиде? Имаме диалог, в който хората могат да видят бъдещето, и тази работа продължава през цялото време. Тя безусловно е от решаващо значение и изисква да имаме единен фронт.
Г-н Schulz каза, че трябва да изминем дълъг път. Съгласна съм. Има още много, което трябва да направим, и трябва да се уверим, че сградата на демокрацията е голяма част от това пътуване, но ние участваме в пътуването и с това, което можем да направим. Харесват ми "трите С". Считам, че можем да станем много по-съгласувани. Считам, че можем да бъдем по-добри в сътрудничеството и, разбира се, общността е целта, която Парламентът си е поставил, знам това. Затова продължавайте с натиска върху мен, но го правете и по отношение на държавите-членки.
По отношение на плана Маршал считам, че онова, което генерал Джордж Маршал е направил с първоначалните 13 милиарда щатски долара, които е получил от Конгреса през 1948 г., е изключително добър модел. Това е добър модел също така заради различните неща, които е направил. Получил е заеми, услуги, консултанти и цяла гама неща, които са важни, затова считам, че е добър модел. По очевидни причини не говорим за плана. Хората искат нещо ново и предназначено за тях, но е важно. Съгласна съм с вас за подкрепата и въпроса за дълга. Ето защо провеждаме разговори със страните, с които тези страни имат такива отношения, и по същата причина провеждаме разговори и с Комисията.
Съгласна съм по отношение на ужасното насилие в Сирия. В никакъв случай не ми липсва амбиция за това, което трябва да направим със Сирия. Отново тръгваме към санкции. Започнахме с 13 души, които са участвали пряко в репресиите на режима. Имаше много разговори, г-н Cohn-Bendit, за това, дали президентът Асад трябва да бъде включен, и имаше много и различни мнения. Не мога просто да ви дам списък на държавите-членки, които казаха "да" или "не". Имаше твърди мнения как да направим това, като се имат предвид някои от ситуациите. Беше взето решение да не го включваме в първия списък, но тази седмица ще разгледаме списъка отново. Уверявам ви, че съм решена да окажем максимален политически натиск върху Сирия и да се опитаме да се уверим - както направих, когато говорих с външния министър Моалем вчера - че те разбират значението на това, което правят, и че ще се възползват от тази последна възможност да променят наистина курса си и да променят нещата.
Г-н Tannock, Вие говорихте за много неща, които да бъдат направени с подкрепата на 27-те, за Вашето желание да получим подходящи ресурси и за това, че са ни пренебрегнали. Не считам, че са ни пренебрегнали. Всички институции на Европа са съсредоточени в една и съща посока. Трябва да се уверим, че амбициите ви за това, което можем да постигнем, могат наистина да бъдат реализирани. Трябва да намеря ресурси за откриване на офис в Бенгази. По-добрата подкрепа за нашите делегации в Ирак, което някои членове на Парламента обсъждаха с мен тази сутрин, изисква ресурси. Трябва да ги намерим, и като бъдем по-добри и по-ефективни - съгласна съм с това - но и като признаем какво трябва да направим.
Вече говорих за флотилията, някои от въпросите, засягащи палестинската власт и водените разговори - г-н Belder, Вие също ги повдигнахте - между Фатах и Хамас. Заявих ясно, че нашата позиция спрямо Хамас не се е променила, но заявих ясно, че подкрепяме начини, по които президентът Абас може да постигне единство с палестинците с неговото технократско правителство и с избори, което ще бъде много важно. Не сме променили позицията си, но сме наясно, че трябва внимателно да наблюдаваме положението.
Исках да се спра и на казаното от г-н Bisky, когато говореше за най-бедните в света: "подкрепа за достоен живот", както се изрази. Считам, че това, което правим с Целите на хилядолетието за развитие и работата в сътрудничество, за да постигнем заедно развитие, ще бъде много важно в бъдеще.
Съвсем набързо - тъй като не искам да отнемам твърде много време - искам да поговоря с г-н Albertini за неговия доклад и да цитирам от него. Той говори за съгласуваност и казва: "Съгласуваността изисква преди всичко политическата воля на държавите-членки на ЕС да преодолеят различията във вижданията си". Безусловно. Знаем, че ако искаме да успеем и да реализираме Лисабон изцяло - и това се казва в доклада - е необходимо устойчиво финансиране и в следващата рамкова програма. Съгласна съм с доклада в много отношения, но по-специално за необходимостта да бъдем инициативни в подкрепата за нашите ценности и да използваме всички политически инструменти, които имаме. Също така държа много да подобрим съществуващия диалог.
Една от най-големите трудности е времето - колко време да отделим - и аз искам да се уверя, че използваме възможно най-доброто време за разговори с вас. Г-н Gualtieri, Вие и аз проведохме един добър разговор вчера. Съгласна съм колко важно е да вървим напред, особено по отношение на събиране и споделяне, което ще бъде част от разговора с министрите на отбраната следващата седмица. Трябва да се уверим, че използваме ресурсите на Европа по-ефективно. Идеята за събиране и споделяне е много проста, но много силна. Имаме голям военен потенциал, до голяма степен неизползван, затова решенията да използваме военните активи и да се подкрепяме взаимно в събирането и споделянето са нещо, с което трябва да продължим напред. Опитваме се също така да подобрим работата на Европейската агенция по отбрана и да посрещнем някои от предизвикателствата, които виждаме ясно в отговорите, които получаваме през последните седмици, особено в Либия.
Накрая, бих искала да благодаря на г-жа Muñiz De Urquiza за този доклад и за подкрепата й във връзка с ООН. Считам, че в работата, която свърших в ООН миналата седмица, показах моя личен ангажимент по отношение на силата на многостранните действия. Трябва да погледнем на ЕС в системата на ООН и във всички други международни организации. Трябва гласът ни да бъде по-ясен и да се виждаме по-ясно, и да проявяваме повече творчество в това, което правим.
Сега ми остава само да благодаря на първата поредица от оратори и да кажа, че очаквам с нетърпение някои заключителни коментари накрая.
Jörg Leichtfried
Г-н председател, баронесо Аштън, в обсъждането на европейската външна политика и позицията на Европа в света ние сме съгласни, че има нужда от подобрение поради най-различни обстоятелства. Ние обаче бихме могли да последваме примера на сходна област от политиката, която вече функционира изключително добре, с други думи, политиката по отношение на външната търговия. Европейският съюз носи единствена отговорност за политиката по отношение на външната търговия. Той е единственият играч и единственият представител на държавите-членки. Той не е осъждан непрекъснато въз основа на национална суета. Може да нямаме съгласие в други области, но тук сме силни и единни.
Време е да използваме силата си, за да гарантираме, че хората, които живеят в страните партньори, могат да се възползват от ценностите, които са ни помогнали: права на човека, социална сигурност, правосъдие и свобода. Това ново измерение на европейската външна политика е нещо, което следва, и всъщност трябва, да продължим, за да направим света по-свободен, по-справедлив и по-социален в бъдеще.
Krzysztof Lisek
(PL) Г-н председател, г-жо Аштън, позволете ми първо да благодаря на докладчика, г-н Gualtieri, за неговата упорита работа, а също така да благодаря на другите докладчици в сянка, с които имах удоволствието да работя. Бих искал да кажа, че като новак в тази роля очаквах остри спорове, особено тъй като докладът има определен военен аспект, но се оказа, че работата вървеше много спокойно.
В първото изказване на г-жа Аштън, когато тя говореше за конфликтите, избухнали в Северна Африка, тя каза, че не знаем как ще свършат и какъв ще бъде краят. Разбира се, не можем да кажем, че общата политика за сигурност и отбрана ще бъде чудодейно лекарство за всички злини на света, но развитието на ОПСО определено ще означава, че ще знаем повече за тези конфликти и че бихме могли може би да ги предотвратим или решим. Тук имам предвид конфликтите, които избухнаха в Северна Африка и Близкия изток, а също така и замразените конфликти, които все още тлеят в Нагорни Карабах, Приднестровието и окупираните територии на Грузия.
Трябва да се приветства това, че докладът на г-н Gualtieri обхваща много въпроси - това е доста дълъг доклад. Поради липса на време няма да спомена много от тях, но искам да засегна две неща. Първо, въпроса за работата на мисиите на Европейския съюз. В подкомисията по сигурност и отбрана говорихме много пъти за това, че трябва да се поучим от грешките или от някои недостатъци, за да могат тези мисии да функционират по-добре в бъдеще. Въпросът за планирането и управлението на операциите на Европейския съюз остава открит. Министрите от инициативата от Ваймар повдигнаха този въпрос в писмо до Вас, г-жо Аштън. Надяваме се на конкретни действия в тази област.
Накрая, бих искал да спомена отношенията ЕС-НАТО. Приветствам факта, че поддържате постоянни контакти с генералния секретар на НАТО и държавния секретар на Съединените щати. Трябва да продължим тези контакти, за да не дублираме това, което правим - просто за да спестим пари. Знаем, че не е възможна революция, г-жо Аштън, но очакваме да предприемете действия, които ще подпомогнат еволюцията.
Véronique De Keyser
(FR) Г-жо председател, баронесо Аштън, Вие бяхте изложена на много критики през последните няколко дни, баронесо Аштън. Някои не са нищо повече от евтини политически ходове и моята група ги осъди. Други обаче не могат да бъдат отхвърлени с лека ръка и аз бих искала да споделя с Вас своята загриженост.
Вярно е, че не винаги имаме ясно разбиране за външната политика на ЕС, по-специално по отношение на това, какво се стреми да постигне, с други думи, целта й. Вашите официални съобщения се приемат, но често са сдържани, от което можем да направим извода, че вероятно има различни мнения в Съюза, което само по себе си е послание, макар и негативно. Така че Вие се залавяте за работа, провеждате срещите си, телефонните си разговори, влагате всичко от себе си, в това няма съмнение, но резултатите от тези усилия, за съжаление, се размиват в медийната шумотевица, а оттук и външната политика на Съюза изглежда изключително слаба пред гръмовните речи на някои европейски държавни ръководители.
И все пак пред Вас се открива изключително политическо пространство от арабските революции и ролята на европейската дипломация в това пространство трябва да бъде много ясна, защото е вярно, че отвъд специфичните характеристики на всяка страна всичко е свързано. Например помирението Фатах-Хамас би било немислимо без арабската революция в Египет, а също и без последните кървави репресии в Сирия. Всъщност, защото Башар ал Асад пресече червената линия, Хамас изведнъж не се чувства удобно в Дамаск и обмисля преместване в Катар и Кайро, и иска да провежда преговори в последната минута, след като преговаря цяла вечност. Тези възможности трябва да се използват!
Така че каква е нашата настояща политика спрямо Сирия и Близкия изток? Както казах, незадоволителна. Освен това аз споделям гнева на някои мои колеги във връзка с изключението за Сирия и сега изключението за Башар ал Асад, който избегна санкциите. Това трябва да ни бъде обяснено по-добре, баронесо Аштън.
Още нещо. Освен ако не бъде получена кандидатура в последния час от Кувейт или Непал, подтикната от Съединените щати, бихме могли да видим Сирия начело на Съвета на ООН по правата на човека на 20 май. Представяте ли си наистина Сирия да председателства Съвета на ООН по правата на човека?
Баронесо Аштън, санкциите не са достатъчни. Проведохте ли кампания против председателството на Сирия на Съвета на ООН по правата на човека? Оказахте ли натиск за международна анкета за кланетата? Дори ако не успеете да убедите държавните ръководители - и тук съм съгласна с г-н Cohn-Bendit - кажете го, не ни оставяйте да гадаем! Именно тази неяснота ни потиска.
Що се отнася до Близкия изток, не съм съвсем съгласна с Вас. Вие предпазливо приветствахте помирението Фатах-Хамас, но ще се ангажирате ли с диалог с Хамас? Ще повторим ли грешките от 2007 г.? Както знаем, положението определено е много сложно. Но считам, че трябва да оползотворим тази възможност. Хамас подкрепи арабската мирна инициатива. И двете страни направиха невероятни отстъпки, за да формират това правителство. В споразумението, което урежда формирането на това бъдещо правителство, което вероятно ще се състои след месец, се приема концепцията за избори, за палестинска власт, за факта, че Махмуд Абас може да участва в преговори, и концепцията за границите от 1967 г., които са и съществено изискване, и подразбиращо се признаване на Израел. Затова не ми казвайте, че сте на същото място, където бяхте преди две години. Това би било немислимо за нас.
Баронесо Аштън, въпросът е неотложен. Предпазливостта в политиката не е заместител на смелостта: те трябва да вървят ръка за ръка. Парламентът винаги ще стои зад Вас, ако имате смелостта да осигурите силна визия.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Г-жо председател, баронесо Аштън, все още сме далече от обща външна политика, която наистина да си заслужава името. Вас ви критикуват за това, но понякога ми се струва, че Ви правят изкупителна жертва в една ситуация, която е извън ваш контрол и която се поражда от факта, че държавите-членки нямат политическата воля да се съгласят на общ подход.
Да разгледаме примера с Либия. Най-напред Италия блокира налагането на санкции, след това Франция призна преходния съвет в Бенгази без никакви консултации и накрая Германия се въздържа по време на гласуването на резолюцията в Съвета за сигурност на ООН. Нищо не можете да направите, за да промените това, но то дава негативен имидж на Европа. В Сирия трябваше да наложим по-силни санкции, но и тук ни беше необходимо единодушие. Има някои държави-членки - Гърция, Италия и Испания бяха споменати в печата, и Германия също може да бъде една от тях - които се противопоставят на това. В този случай трябва да застанете тук и да кажете: "Можахме да включим в списъка само 13".
Необходимостта от единодушие ни парализира. Вече не става с 27 държави-членки. Трябва да направим следващия качествен скок напред в своята обща външна политика и политика за сигурност. Бих искал да изясня това напълно на г-н Tannock и неговите приятели консерватори.
Какво можете да направите? Оповестете факта, че европейското сътрудничество се провали, и посочете кой е отговорен. Използвайте общностните инструменти, по-специално за да подкрепите демокрацията.
С изненада чух да говорите толкова открито за Европейския фонд за демокрация. Ние сме в процес на изготвяне на доклад по темата с докладчик г-жа De Keyser и правим преценка на изискванията. Трябва да поясня, че не искаме втори Европейски инструмент за демокрация и права на човека (ЕИДПЧ), който е бюрократичен, бавен, свръхсложен и неполитически. Необходимо ни е решение, което е небюрократично, бързо, просто и политическо. Ако можете да реализирате това, ще имате нашата пълна подкрепа.
Michał Tomasz Kamiński
(PL) Г-жо председател, г-жо Аштън, един от най-трогателните моменти в моя живот беше през декември 2007 г., когато присъствах на символичното отваряне на границата между Полша и Литва от президента Качински и президента Адамкус, церемония, която се проведе, за да отбележи факта, че Полша и Литва се присъединяват към Шенгенската зона. Бих искал да кажа, че за нас - хората, израснали зад Желязната завеса, свободата на пътуване и Европа без граници са живи примери за успеха на европейската интеграция. Бих искал също така да отправя един призив: при никакви обстоятелства не бива връщането на граници в Европа да се превръща в политически инструмент или в опит за популистки отговор на нещо, което може би са дори истински проблеми. Шенгенската зона е голямо постижение и ние трябва да го защитим.
Благодаря Ви, г-жо Аштън, за това, че казахте, че нашата позиция спрямо Хамас не се е променила. За съжаление, проблемът е, че позицията на палестинците и на президента Абас спрямо Хамас се е променила. Бих искал да Ви призова, г-жо Аштън, да се уверите, че огромната помощ, която отива за Палестинската власт, не се използва от враговете на Израел за нападения над единствената понастоящем демокрация в региона. Бих искал да напомня на всички, че Израел е единствената държава в Близкия изток, в която арабското население може и използва правото си да избира свои представители в парламента.
Franziska Katharina Brantner
(EN) Г-жо председател, бих искала да отбележа следното пред заместник-председателя на Комисията/върховен представител: на външната политика на Европа й липсва лидерство, смелост и общностен метод, и то по време, когато Съюзът има на свое разположение повече инструменти на външната политика от когато и да било. Вие, както често сама казвате, сте в режим на изслушване: изслушвате националните правителства и чакате, докато се произнесат. След това представяте най-малкия общ знаменател, и то често когато събитията вече са отминали.
По отношение на Сирия например, какви са Вашите убеждения? Трябва ли да бъде включен Асад или не? Какво е Вашето мнение? Бихме искали да го чуем. Искате ли да заплашите със санкции или не? Вие искате от нас, казахте го във Вашия отговор, да окажем натиск върху правителства, затова кажете ни върху кои. Открийте разискването.
Със сигурност на държавите-членки често им липсва политическа воля да действат единно и решително, и не искат да сте силна, но повярвайте ми, баронесо Аштън, те няма да Ви подкрепят и няма да запазят поста Ви на върховен представител. Те не са гаранция да запазите работата си, обещавам Ви. И това също така не променя факта, че Договорът от Лисабон предвиждаше по-силна роля за Вас. Вие сте ротационното председателство. Вие сте заместник-председател на Комисията. Вие можете да поемате инициативи. Вие трябва да определите дневния ред. Вие трябва да сложите на преден план своите мнения, решения и след това да оставите държавите-членки да реагират.
Ако не поемате свои инициативи, поне не задушавайте чуждите. Например прегледът на Програмата от Гьотеборг за предотвратяване на конфликти: преди десет години тя беше започната от Анна Линд. Унгарското председателство започна преглед и искаше Вие да го продължите, но Вие го спряхте. Не разбирам защо. Мога само да препоръчам да сте по-решителна, да делегирате повече. Следвайте Маргарет Мид, която цитирахте. Уверявам Ви: само това ще запази длъжността Ви и нищо друго.
Takis Hadjigeorgiou
(EL) Г-жо председател, баронесо Аштън, считам, че с право чувствате, че към Вас се отнасят несправедливо, заради критиката, насочена към Вас. Как може да е Ваша вината, след като сте обвързана от решенията, взети от големите държави в Европейския съюз? Имам обаче още един въпрос: онези, които сега тук насочват критика срещу своите правителства, ще постъпят ли по друг начин, различен от критикувания от тях, когато са на власт в своите страни? Съгласен съм също с казаното от г-н Schulz: че до неотдавна европейските държави продаваха оръжия на онези, за които сега установяват, че са диктатори. Политиката обаче означава предвидливост, тя означава бърза диагноза на проблемите; в противен случай просто правим аутопсия.
Европейските държави бомбардират доскорошните си партньори; същевременно обаче те бомбардират и унищожават оръжията, които самите те са продали. Очевидно не можете да продавате нови оръжия, без да унищожите старите. За нас, ако Европейският съюз иска да прогресира, той трябва да разработи политика, основана на принципите на мира, отделена от военните средства и намесата, и да насърчава демилитаризирането на международните отношения. Съюзът трябва да се освободи от ядрените оръжия и да помогне за премахването на ядрените оръжия от планетата. Това ще бъде миг на триумф за Европейския съюз.
Няколко думи за една съседна страна в Близкия изток: Турция. Десетки журналисти са в затвора в Турция и все още нейна армия от 40 000 души окупира половината Кипър и нарушава правата на турски и гръцки кипърски граждани. Затова искам да призова баронеса Аштън незабавно да се погрижи веднага в Кипър за това, за което на Арабския полуостров се сетихме твърде късно.
Fiorello Provera
(IT) Г-жо председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, нападенията срещу коптските църкви в Египет и убийствата на християни са признаци, че религиозната нетърпимост се влошава и изменя на духа на единство, показан на площад "Тахрир", където копти и мюсюлмани демонстрираха заедно срещу режима.
Съвместното съществуване и социалната стабилност са от съществено значение за мирния преход към демокрация, но те стават невъзможни поради тази липса на търпимост. Затова органите в Кайро трябва да поемат по-голям ангажимент за защита на малцинствата и противопоставяне на екстремизма на "Салафи", който е отрицание на принципите на съвременната демокрация, към която се стреми народът на Египет. Икономическото развитие с възстановяване на чуждестранните инвестиции, и преди всичко на туризма, е немислимо без търпимост, ред и стабилност.
Затова в интерес на Египет и на света е Европа да предостави щедра помощ, но тази помощ трябва да бъде дадена при условие за ефективна политика в защита на малцинствата, в съответствие с принципа "повече за повече", който Вие, баронесо Аштън, предложихте заедно с члена на Комисията Фюле.
Andreas Mölzer
(DE) Г-жо председател, баронесо Аштън, настоящите събития в Сирия ни карат още веднъж да осъзнаем дилемата, пред която се оказва Европейският съюз по отношение на Близкия изток и това, което става в Северна Африка. В продължение на много години ние предоставяхме своята подкрепа на деспотични режими и диктатури в арабския свят. Сега, когато президентът Асад започва да предприема жестоки мерки срещу собствения си народ, ние, разбира се, послушно осъждаме неговите действия и налагаме половинчати санкции. Според мен така не се печели доверие. За арабския свят демокрацията и правата на човека очевидно никога не са били нещо повече от празни думи. Ясно е, че се правят опити да се прикрие фактът, че Брюксел, или с други думи Европейският съюз, е действал главно в полза на геополитическите интереси на американците в този регион.
По-специално безпомощността на Европейския съюз пред лицето на събитията в областта на южното Средиземноморие дава повод за безпокойство. Ние приветствахме идването на демокрацията, когато започнаха бунтовете и въстанията. Какво става сега в Тунис? В най-добрия случай положението може да бъде описано като хаотично, като преходното правителство ще бъде свалено отново. Египет има нещо, което изглежда като постоянна или временна военна диктатура, която преследва християните копти. В Либия има гражданска война, в която разделените европейци се намесват без ентусиазъм с половината от своите ресурси.
За американците обаче Сирия може да се окаже костелив орех. Президентът Асад дори не е необходимо да се тревожи, че армията ще се обърне срещу него под външен натиск. Няма също и защитна сила, която би могла да го свали. Независимо от това една смяна на режима в Дамаск определено би имала последици от голямо значение за целия регион. Първите сирийски бежанци, които пристигат в Турция, могат да бъдат авангардът на голям приток от хора, бягащи от конфликта.
В резултат от настоящото положение в Сирия и Либия ние в Европа и в Брюксел трябва спешно да разработим самостоятелна политика, която не е зависима или повлияна от Вашингтон. За разлика от САЩ, Европа е пряко засегната от събитията в региона поради своята географска близост. Ние обаче не бива да допускаме да бъдем въвлечени още повече в либийската гражданска война, защото рискуваме да се превърнем в цел на тероризма и екстремизма.
Eduard Kukan
(EN) Г-жо председател, по отношение на доклада относно ЕС като глобален фактор събитията на световната сцена показват, че има неотложна нужда ЕС да действа по-бързо. Това означава да бъдем готови да се изправим пред световни предизвикателства. Договорът от Лисабон създаде рамката и необходимите инструменти за такива действия.
Трябва да започнем, като се заемем с пропуските в световното управление. Примерите, като срещата на високо равнище за изменението на климата в Копенхаген, резолюцията на Общото събрание на Организацията на обединените нации относно укрепването на правата на участие - поздравления за баронеса Аштън - или участието на ЕС в Международния валутен фонд, показват необходимостта не само да се заемем с тези въпроси, но и да намерим обща стратегия.
Докладът показва къде трябва да бъдат активизирани усилията. Една от най-важните области е засилването на нашата роля и координация в системата на Организацията на обединените нации. Същото важи и за международните финансови институции и многостранните организации за сигурност. Всичко това няма да стане автоматично. Ще отнеме време и последователни и съгласувани действия от наша страна. Това, което ни е спешно необходимо, е дългосрочна стратегия, която ясно определя стъпките и действията, които е нужно да предприемем, за да консолидираме мястото си на световната сцена. Надявам се, че такава стратегия ще бъде предложена скоро от баронеса Аштън и че ще имаме възможност да я обсъдим тук, в Парламента.
Имам още една забележка, която е свързана по-скоро с доклада Albertini. Тази неделя имаше местни избори в Албания. Аз бях ръководител на специалната делегация на ЕП, която участва в наблюдаването на изборите, и искам да споделя с вас едно послание. Гражданите на Албания - не говоря за политиците, а за обикновените хора - гледат към нас - Европейския съюз - с доверие и надежда. Те се надяват, че ще им помогнем да намерят решение на много трудната политическа ситуация, до която политиците са довели тяхната страна. В сравнение с нашите глобални амбиции, тук е необходима малка стъпка. Колко добри можем да бъдем на собствен терен? Това обаче е изпитание, което трябва да преминем успешно и с достойнство.
Hannes Swoboda
(DE) Г-жо председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, като докладчик в сянка бих искал преди всичко да изразя своята искрена благодарност на докладчика, г-н Albertini, за неговото много положително сътрудничество за този доклад.
В доклада, и разбира се, също така в разискването, ние с право се съсредоточихме върху южните области и върху Близкия изток. Не искам да повтарям онова, което казаха г-н Schulz, г-жа De Keyser и други. Бих искал само да се спра накратко върху положението в Палестина и Израел.
Считам, че помирението между Хамас и Фатах, и тяхната готовност да основат държава представляват голяма възможност, защото основаването на държава включва ангажираност и отговорност. Трябва определено да изясним това. Необходимо ни е признаване на Израел, необходим ни е мир в региона и ни е необходим отказ от използването на насилие.
(Ръкопляскания)
Това е изключително важно. Израел обаче също трябва да признае една независима палестинска държава по същия начин, по който Хамас трябва да признае държавата Израел. Само когато имаме това двудържавно решение можем да постигнем мир в Близкия изток.
Искам да гледам не само на юг, но и на изток, защото, от една страна, ръководих парламентарна делегация в Туркменистан, а от друга, вчера бях назначен за парламентарен докладчик за Русия. Въпреки разбираемото насочване на вниманието върху проблемите на юг не бива да забравяме колко важни са нашите източни съседи. Турция също играе важна роля в това отношение. Не бива да гледаме на Турция просто в перспективата на кандидат за присъединяване. Турция трябва да бъде и наш партньор, по-специално по отношение на положението в Средиземноморието. За нас обаче е важно да засилим контактите си с Турция и когато става въпрос за региона на Черно море, и да включим Турция в своята обща европейска външна политика и политика за сигурност. Това не е непременно свързано с въпроса за присъединяване.
Второ, партньорството с Русия е много важен фактор. Искаме да установим партньорство с Русия, но е необходимо да преговаряме от позиция на силата и самоувереността. Това е нещо, което понякога ни липсва. Докато Русия има твърде много, ние имаме твърде малко. Само когато сме на равнопоставена основа, ще можем да постигнем споразумение. Въпреки че съм до голяма степен в подкрепа на това партньорство, което трябва да бъде стратегическо партньорство, аз съм много изненадан от натиска, който Русия оказва сега, по-специално в Украйна. Преди бихме описали членовете на правителствата на Русия и Украйна като приятели, но начинът, по който Русия се държи сега спрямо Украйна, съвсем не е справедлив. Същото важи и за поведението й спрямо някои доставчици на енергия, и видяхме това и в Туркменистан. Затова трябва да заявим ясно на Русия, че искаме партньорство на базата на равенство и общи интереси. Нашата цел трябва в крайна сметка да бъде да установим истинско и активно партньорство.
По темата за Централна Азия, баронесо Аштън, ние искаме да участваме, но нямаме представителство там. Знам, че има финансови проблеми, но спешно са ни необходими дипломатически представителства в тази област. Искаме да купуваме енергия от тези страни. Искаме те да преминат към демокрация и да спазват правата на човека. Ние обаче не участваме в достатъчна степен. Г-н Морел е чудесен човек и върши много добра работа, но това не е достатъчно. Необходимо е да установим повече представителства в тези страни в Централна Азия, които са наши съседи. Или тези страни ще гледат само към Китай или Русия, или ще имат поне шанс да погледнат към Европа. Считам, че това е важно.
Накрая, бих искал да поясня още веднъж, че искаме да Ви дадем пълната си подкрепа. Това, което казахте днес, е абсолютно правилно. Ние в Парламента може би бихме искали да го кажете малко по-високо и по-пряко, макар че това не винаги е във Ваш стил, защото тогава ще можем да Ви дадем дори още по-голяма подкрепа от обичайното.
Andrew Duff
(EN) Г-жо председател, бих искал да кажа на Кати Аштън следното: говорихте разбираемо за проблемите на постигане на съгласие между 27-те външни министри. Но Договорът от Лисабон Ви позволява да не го правите: можете да формирате коалиции на желаещите и да изградите систематична форма на засилено сътрудничество.
Считам, че ако единодушно може да се приеме само списък от 13 сирийци, които да бъдат санкционирани, то тогава е наложително това единодушно решение да се отхвърли. Съветът ми е да намерите авангарда, да изградите основна група от склонни към политическо сътрудничество държави и да работите с тях за изковаване на обща политика.
Geoffrey Van Orden
(EN) Г-жо председател, баронеса Аштън няма да бъде изненадана, ако изкажа разочарование не от резултатите от Европейската обща политика за сигурност и отбрана (ОПСО), а от факта, че тя още упорства да наложи именно тази излишна и много скъпа политика.
Тя може да твърди, че Европейският съюз е бил ангажиран в около 25 мисии с етикета на ОПСО. Е, всичко опира до етикета: малко от тези мисии биха издържали на подробен анализ. Това са или мисии, изпълнявани в по-голяма степен от НАТО, чисто граждански мисии, или пасивни мисии с участието на военен персонал. Те обикновено се реализират, защото Европейският съюз е изпросил някой да го покани да направи нещо. Понастоящем има военни операции, изпълнявани от НАТО в Либия. След като не успя да получи мандат да наложи морско ембарго, ЕС отчаяно се опитваше да накара ООН да го покани да изпълни програма за хуманитарна помощ.
Факт е, че нито НАТО, нито ООН искат ЕС да претендира за военно участие. Разбира се, има голяма нужда от хуманитарна помощ и ЕС би могъл да изиграе полезна роля, но не по начин, който се стреми да насърчи една неуместна военна амбиция. Проблемът е, че самото съществуване на ОПСО и всички нейни дублиращи структури водят до разногласия и насърчават съюзниците да си помислят добре, преди да се ангажират твърдо с операциите на НАТО.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Nicole Sinclaire
(EN) Г-жо председател, би ли се съгласил колегата ми с мен, че по отношение на ООН, ако в Съвета за сигурност на ООН имаше едно място за Европейския съюз - което много се обсъжда в момента - това би представлявало значително прехвърляне на суверенитет от Обединеното кралство, всъщност и от Франция, към Европейския съюз? Със сигурност настоящото правителство на Обединеното кралство, на което той е поддръжник, определено не би подкрепило такова прехвърляне на суверенитет?
Geoffrey Van Orden
(EN) Г-жо председател, бих искал да благодаря на уважаемата колега за този въпрос.
Разбира се, това още едно от пагубните последствия от Договора от Лисабон. Считам за напълно неприемлива идеята Обединеното кралство и Франция всъщност да се откажат от мястото си в Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, за да дадат възможност на ЕС да седне на масата на Съвета за сигурност. Не мисля, че някоя от държавите-членки би проявила желание да направи това. За съжаление, Договорът от Лисабон насърчава това и, както казвам, това е една от причините да му се противопоставим.
Ulrike Lunacek
(EN) Г-жо председател, бих искала да кажа следното на заместник-председателя/върховен представител: оценявам високо това, което казахте в първото си изказване за Вашата политика и за направеното от Вас по отношение на Северна Африка - Египет, Тунис, Либия - и особено ударението, което поставяте върху младите хора и жените там, и Вашия подход към дълбоката демокрация, която трябва да пусне корени. Считам, че това е от съществено значение, и всички ние в Парламента споделяме това виждане с Вас, затова се надявам, че ще бъде успешно.
От друга страна, съгласна съм с колегите, че Асад трябва да бъде включен в санкциите. Както попита моя колега Danny Cohn-Bendit, кой го блокира, или кои са тези, които го блокираха, в Съвета? Господин Westerwelle или някой друг? Кажете ни и ще намерите подкрепа от нас, ако сте откровена и открита с нас. Считам, че това ще Ви донесе подкрепа. Изяснете мандата си. Ще имате повече подкрепа тук от нас, ако ни кажете повече за това, което става в Съвета. Направете го, кажете ни.
Считам, че това се отнася и за съгласуваността, както Вие и много други са казвали. В доклада Albertini, който ще гласуваме тази седмица, ние призоваваме също така националните политики да подкрепят позициите на ЕС и Вас, и аз призовавам колегите тук, в Европейския парламент, онези от вас, които са от управляващите партии на своите страни: кажете на своите външни министри и на своите министър-председатели да подкрепят общата европейска политика, а не да гледат само вътрешните си интереси, включително във външната политика, в противен случай никога няма да имаме обща външна политика, която е необходимо Вие, баронесо Аштън, да поведете, да бъдете амбициозна и смела в своите ангажименти.
Шестдесет и една години след Декларацията на Шуман, която отбелязахме преди два дни, ни е необходима повече Европа от всякога. Това, което искаме, е съвсем конкретно: предотвратяване на конфликти и управление на граждански кризи, лейди Аштън. Ние настояваме в Службата за външна дейност да има независими оценки на въздействието като стандартна процедура за качествена оценка на ефектите по отношение на сигурността, правата на човека, пола, на социалните и икономическите ефекти на всяка мисия на ОПСО и имаме нужда също така от повече цивилен персонал в тези мисии.
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Nicole Sinclaire
(EN) Г-жо председател, за начало, изказвам почитанията си на моята колега, която току-що говори за неуморната си работа по правата на човека. Тя говори за обща политика на ЕС в областта на външните работи и т.н. Но споделя ли тя моя смут от лицемерието на Европейския съюз? Както и тя, и аз знаем, ЕС се противопоставя на смъртното наказание, и въпреки това в общото изявление на председателя Барозу и председателя Ван Ромпьой относно смъртта на Бен Ладен се казва, че тя показва, че такива престъпления не остават ненаказани. Означава ли това приемане на смъртната присъда като наказание?
Ulrike Lunacek
(EN) Г-жо председател, по отношение на забележката на моя колега, смъртта на Осама бен Ладен не беше смъртна присъда. Това беше убийство и лично аз бих предпочела Съединените щати да го бяха задържали и предали на съда.
Това обаче не е критика към нея.
Това, което каза тя, че г-н Барозу е заявил, не е лицемерие. Това беше изявление. Аз бих могла да го критикувам и, както казах, бих предпочела Осама бен Ладен да бъде съден от международен наказателен съд например, но това не стана. Аз обаче не свързвам това с лицемерие, защото ни е необходима обща европейска позиция. По отношение на смъртната присъда считам, че нещата са ясни, поне на този континент - макар че не е така в други части на света, за съжаление.
Patrick Le Hyaric
(FR) Г-жо председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, считам, че думите, които използвахте в първото си изказване, за желанието Ви да има палестинска държава, след помирението между палестинците, са много важни.
Това палестинско споразумение е ключово политическо събитие и, противно на казаното току-що тук, Хамас за пръв път се съгласи ООП и Палестинската власт да бъдат негови партньори в преговорите. Хамас приема границите от 1967 г. и условията на Четворката, включително отхвърлянето на насилието. Предстои формирането на преходно правителство, което ще отговаря за подготовката за избори. Следователно е назрял моментът Организацията на обединените нации да признае палестинската държава в границите от 1967 г., със столица Източен Ерусалим, през следващия септември.
Като оставим настрана казаното от Вас преди, баронесо Аштън, какви по-нататъшни стъпки ще предприеме Европейският съюз да признае палестинската държава и да подкрепи тази идея пред Организацията на обединените нации?
Също така можете ли да ни кажете какви инициативи Вие и ЕС възнамерявате да предприемете, за да осигурите предаването от израелското правителство на дължимите данъчни приходи на Палестинската власт?
(Ораторът приема да отговори на въпрос, зададен чрез вдигане на синя карта съгласно член 149, параграф 8 от Правилника за дейността)
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Г-жо председател, г-н Le Hyaric, аз виждам нещата точно по същия начин като Вас. Единството между Хамас и Фатах всъщност е историческа крачка напред. Сега може би ще е възможно да бъде постигнат напредък в процеса на помирение между палестинците и израелците. Баронеса Аштън каза съвсем ясно, че една втора флотилия ще бъде напълно излишна провокация, която би навредила на този процес. Вие и Вашата група бихте ли се дистанцирали сега от подкрепата си за флотилията по същия начин, както стана вчера тук, в Парламента, със същественото участие на Конфедеративната група на Европейската обединена левица - Северна зелена левица?
Patrick Le Hyaric
(FR) Г-жо председател, не, тази флотилия е действие на европейските граждански общества за вдигане на една напълно излишна блокада. Ако публичните органи, държавите и самите ние бяхме подкрепили международното право, нямаше да бъдем тук и палестинците не биха живели в затвора, който представлява Газа, вече толкова дълго.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Г-жо председател, моите поздравления за г-н Albertini за неговия доклад и за позоваването на принципите и приоритетите на ОПСО, политиката за отбрана и сигурност. Разбира се, светът се променя; Европейският съюз е призован да се изправи срещу огромни предизвикателства и е необходимо да предприеме сериозни действия за целта. Заплахите от продължаващата бедност, социалното изключване на големи слоеве от населението, спираловидното нарастване на безработицата, геополитическите промени в арабския свят, обърнете особено внимание на това, природните бедствия и имиграцията са основните проблеми понастоящем и предвещават напрежение в бъдеще.
По-специално, въпросът за имиграцията, който неотдавна се превърна в неприятна тема между Италия и Франция, постави под въпрос Шенгенското споразумение. Според мен не можем да игнорираме имиграционния проблем, но трябва да подходим към него предпазливо и решително. "Да" на солидарността, но също така "да" и на поддържането на социалните структури. Всяко разискване на Шенгенското споразумение според мен трябва да бъде придружено от изменения на "Дъблин II".
Nicole Sinclaire
(EN) Г-жо председател, искам да кажа няколко думи на симпатия и подкрепа за баронеса Аштън: гледах наскоро една програма на БиБиСи, в която бяхте интервюирана от Джеръми Паксман, който ви зададе няколко много уместни въпроса и Вие се почувствахте много неудобно. Той Ви попита от кого всъщност получавате заповедите си и за коя от 27-те страни всъщност можете да говорите - считам, че тези въпроси резонираха в Парламента днес.
Няма една обща политика, нали? Видяхме това в резолюцията на ООН относно зоната, забранена за полети, в Либия, когато Германия гласува против нея. Как можем да имаме обща политика, когато една от големите страни в ЕС всъщност гласува против други две големи страни в ЕС? Имате невъзможна задача.
Моите думи на подкрепа - аз с облекчение прочетох в неделните вестници, че отрекохте, че напускате поста си - са тези: като човек, който се отнася много критично към общата европейска политика и към отнемането на суверенитет от моята страна от ЕС, аз искам Вие да останете на поста колкото е възможно по-дълго, защото докато Вие сте там, не считам, че ще имаме много проблеми със загубата на суверенитет. В края на краищата, когато бяхте лидер в Камарата на лордовете в Обединеното кралство и прокарахте Договора от Лисабон, който създаде Вашето работно място за 313 000 британски лири годишно, Вие всъщност казахте, отново и отново, че това е само въпрос на подреждане, а не значително прехвърляне на суверенитет. Вие казахте това многократно в Камарата на лордовете. Затова няма смисъл да Ви се задават въпроси, защото можем ли да получим честен отговор?
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Г-жо председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, централният фактор в това крайно обширно разискване следва да бъде положението в Северна Африка и Близкия изток.
Трябва да подходим към това разискване, без да превъзнасяме положителните страни - баронеса Аштън правилно подчерта някои положителни елементи; аз бих наблегнал на доброто, или по-скоро по-доброто, предоставяне на информация между Парламента и Европейската служба за външна дейност - и без при това да крием недостатъците, и един разумен глас - този на Giorgio Napolitano, нашия бивш колега и президент на Италианската република - ни напомни за това неотдавна.
Сред негативните аспекти, и въпреки усилията на баронеса Аштън, е различният аршин, с който се измерват случаите на Либия и Сирия в Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, а също и в Съвета на министрите на Европейския съюз. Също сред негативните аспекти, баронеса Аштън, е положението в лагера Ашраф: вие познавате положителната, конструктивна и умерена роля, която играе моята група в разработването на външната политика, и повярвайте ми, когато казвам, че значението и чувствителността на иранското досие не са ми убягнали.
Обаче въпреки предупрежденията за хуманитарния аспект, отправени към Вашите служби, към Вашите сътрудници, към Вашия кабинет и този на генералния директор, и въпреки факта, че аз самият Ви представих проект на изявление, Вие не направихте изявление, докато не се появиха 32 убити и повече от 300 ранени. Можете да си направите собствени заключения.
Вие самата казахте тази сутрин, че трябва да действаме и трябва да бъдем съгласувани, особено по отношение на защитата на правата на човека; по-специално като поемаме рискове, баронесо Аштън, когато има застрашен човешки живот.
Въпросът ми към Вас е следният: по отношение на кубинския дисидент Juan Wilfredo Soto García, който беше арестуван, бит и накрая убит, готова ли сте да призовете за разследване, което да хвърли светлина върху тези трагични събития? Ако това разследване покаже, че има причинно-следствена връзка между нанесения побой и смъртта му, готова ли сте да ги осъдите?
Кристиан Вигенин
Госпожо председател, уважаема госпожо Аштън, изслушах с голямо внимание и задоволство вашето представяне и не чух нито дума, с която да не съм съгласен. И въпреки това както в тази зала така и сред гражданите на Европейския съюз ще срещнете силно критично отношение към нашата способност да покажем единен подход и единни действия.
Лисабонският договор създаде важни предпоставки Европейският съюз да говори с един глас на международната сцена. Този глас, Вашият, говори ясно. Обаче успехът е възможен само, ако останалите гласове замлъкнат, или поне са по-тихи. Напротив, това което виждаме е едно надвикване, и към днешна дата предлагаме на света една какафония, в която често е трудно да чуем важното послание, което Европейския съюз иска да отправи.
Смятам, госпожо Аштън, че нашата институция - Европейският парламент, е Вашият естествен съюзник в битката за прилагане на практика на договора от Лисабон. Използвайте ни максимално, защото днес пишем следващия доклад за Общата външна политика и политика на сигурност и защото изключителната динамика на 2011 г. ни дава шанс да подредим собствения си дом.
Споделям изцяло оценката, че нашата подкрепа за страните от северна Африка, и особено за Тунис и Египет, трябва да се реализира на два етапа. Единият, дългосрочният, вече в голяма степен е очертан. Но Египет и Тунис имат нужда от подкрепа сега, още тази година и то в мащаби, които са далеч над тези, които се обсъждат в момента.
Арабските революции имат два компонента, единият беше липсата на свобода и демокрация, а вторият - социалната безперспективност и безнадеждност. Успехът на революциите ще е възможен само, ако се решават паралелно и двата проблема.
На конференция в Тунис, организирана от Партията на европейските социалисти, в която участваха представители на партии и движения от целия регион, ние поискахме от Европейския съюз спешна програма, която да подкрепи демократичните процеси сега, веднага. Групата на социалистите и демократите също разширява значително своя ангажимент към региона и казвам това, за да подчертая колко важно е да се ангажираме на всички равнища.
Накрая, искам да кажа, че миналата седмица беше създадена парламентарната асамблея Евронест. Това е ясен сигнал на нашите източни партньори, че искат по-силен политически диалог с Европейския съюз - нека не ги забравяме.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
(EN) Г-жо председател, думите са средства, думите са инструменти и думите могат да бъдат оръжия във външната политика. Затова те трябва да се използват пестеливо и разумно, но има случаи, когато трябва да се използват решително.
Бих искала да кажа на върховния представител, че много ми липсваше нейния глас през първите няколко дни на ужасите, извършени от сирийските органи. Считам, че на смелите граждани, които демонстрираха - и продължават да демонстрират - в Сирия с голям риск за себе си, Вашият глас липсва още повече. Има редки случаи, когато е необходимо човек да говори веднага. Това беше един от тях.
Позволете сега да коментирам Близкия изток. Считам, че задържането на данъците, събрани в Палестина от израелското правителство, е едно злонамерено действие и, нещо повече, то не съответства, на първо място, на искането властите на Западния бряг и в Газа да намерят решение - едно споразумение - и след постигането на това споразумение да вземат такова решение. Това решение е освен това изключително цинично, тъй като е много вероятно Европейският съюз да трябва да компенсира финансовия дефицит при всички случаи.
Затова подкрепям всички мои колеги, които призоваха - и аз самата призовавам - за нов тласък към мирно решение на израелско-палестинския конфликт, което, разбира се, трябва да се основава на двудържавно решение.
Mirosław Piotrowski
(PL) Г-жо председател, независимо от влизането в сила на Договора от Лисабон, който урежда външната политика и политиката за сигурност, малко неща са се променили. На съществуващите дипломатически офиси бяха дадени нови имена, но Съюзът не засили позицията си като действащо лице на световната сцена.
Човек би се запитал дали е възможно да се осъществява изобщо обща политика за 27-те държави-членки на Съюза. Заключения като това следват директно от доклада Albertini, който отбелязва липсата на воля от страна на държавите-членки да провеждат обща политика, и изявленията на някои представители на онези държави-членки, които оставиха впечатлението за липса на единство. Подобни заключения има в доклада Gualtieri, който привлича вниманието към широко разпространеното припокриване на отбранителни програми и логичната загуба на ограничени икономически ресурси. Затова НАТО продължава да бъде единствената ефективна сила, а гласовете на левицата в Парламента, изразени в написването на становище на малцинството и изискване, наред с други неща, на разпускането на НАТО, са опасни и откровено анархистични.
Reinhard Bütikofer
(DE) Г-жо председател, баронесо Аштън, отличният доклад на г-н Gualtieri относно общата политика за сигурност и отбрана включва важен преглед на положението. Бих искал да подчертая четири приоритета за политиката на сигурност и отбрана, които трябва да следваме през следващата година.
Първият е, че трябва да направим реалистична оценка на съвместните мисии, и по-специално външна оценка. Трябва също така да ги включим в концепциите си за регионална политика. Това важи по-специално за Африканския рог.
Второ, необходимо е да постигнем напредък в събирането и споделянето на военен капацитет. Трябва да гарантираме, че отделният път, следван от французите и британците, ще бъде върнат в общото европейско решение. Европейската агенция за отбрана има идеи по тази тема. Трябва да поставите тези идеи за разглеждане и да осигурим обществено обсъждане, за да постигнем напредък.
Трето, необходима ни е обществено обсъждане за нова европейска стратегия за сигурност. Докладът, изготвен от г-н Solana през 2003 г., беше положителен принос по онова време. Светът обаче се промени и ни е необходимо обществено обсъждане.
Четвърто, необходимо е неотложно да постигнем споразумение с парламентите на държавите-членки за общ парламентарен надзор на общата политика за сигурност и отбрана.
Ако ние - с това имам предвид Вас, баронесо Аштън, и Парламента - успеем да постигнем напредък с общата политика за сигурност и отбрана в тези четири области, след една година ще бъдем много доволни от постигнатото.
Sampo Terho
(FI) Г-жо председател, аз също бих искал да поздравя баронеса Аштън, върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, която ни удостоява днес с присъствието си. Това е първото ми изказване и затова бих искал да поздравя всички мои уважаеми колеги в Европейския парламент.
Искам да коментирам накратко критерия на общата външна политика на ЕС. Да имаме един общ, по-силен глас в своята външна политика със сигурност е нещо добро, но това не може да намали важността на външната политика на самите държави-членки или нейната гъвкавост, или независимост. Трябва да попитаме: кого представлява ЕС, ако не държавите-членки? И пак трябва да попитаме: кого представляват представителите на държавите-членки, ако ЕС представлява тях?
Трябва да бъде основен принцип, че структурите не се създават двукратно, и че структурите на Съюза не се раздуват излишно. Това е така особено защото е доста съмнително дали гражданите на ЕС като цяло също желаят интеграция в областта на външната политика.
Béla Kovács
(HU) Г-жо председател, Договорът от Лисабон със своите прекомерно усложнени промени затруднява създаването на институции и определянето на задълженията. Дори съществуващите институции не са способни да изпълнят правилните си функции поради многото промени. Затова навсякъде цари хаос и всички са объркани.
Възниква въпросът: какъв смисъл има да се създава и да се предоставят правомощия на Европейската служба за външна дейност, която още не е започнала да действа? Отбраната и сигурността навсякъде по света са област, която изисква бърза реакция и действия. Докато се разискват съставът, местоположението и длъжностите, Европейският съюз пропуска възможността да може да функционира смислено в тази област. След като бъде създадена, службата трябва да работи и да бъде ефективна. Именно по тази причина трябва да направим всичко по силите си, за да задействаме службата колкото е възможно по-скоро.
За съжаление, в областта на външните отношения страната, която понастоящем заема председателството, не може да оформи програма за външни работи, обща отбрана или сигурност, и затова, уважаеми колеги, нямате друг избор, освен да подкрепите работата на г-жа Аштън, която започва с много трудности.
Elmar Brok
(DE) Г-жо председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, имате нашата подкрепа за продължаващото развитие на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) и за осигуряване на нейното ефективно функциониране, баронесо Аштън. Това се отнася по-специално за процеса на установяване на нейните представителства, където е необходимо значително подобрение като резултат от средствата и ограниченото време.
Освен това основен проблем е, че всеки европейски външен министър понастоящем чувства необходимост да направи поне една обиколка на площад "Тахрир", носейки своя национален флаг. Въпреки това поведение обаче, ние трябва да осигурим изясняване на нашата обща стратегия. Нашата задача, а също и Вашата задача, е да постигнем това. Трябва да използваме длъжностите, всъщност това са три длъжности, които бяха събрани в Договора от Лисабон и които Вие представлявате, не за да намерим и приложим най-малкия общ знаменател на държавите-членки, а за да поемем политическото ръководство, така че общата длъжност да получи по-голяма роля и да бъде толкова убедителна, че да поведем останалите страни със себе си. Това е изключително важно, ако наистина искаме да постигнем напредък в тази област.
По-рано Вие се съгласихте с г-н Gualtieri за събирането и споделянето. Бих искал да благодаря на него, на г-жа Muñiz De Urquiza и на г-н Albertini. На нас ни е необходим обаче трипосочен подход, включващ ръководене, събиране и споделяне. Това са трите неща, които трябва да имаме. Има много отделни въпроси, които бихме могли да повдигнем тук и които изискват споделяне на задачите. Какъв напредък има в Украйна? Ще избухне ли война между Азербайджан и Армения в края на лятото? Има признаци, че това ще се случи. Разбира се, има също важни въпроси, свързани с арабския свят, които мнозина от моите уважаеми колеги споменаха. Как следва да реагираме на събития като флотилията, която по мое мнение е провокативен акт? Как да се справим с президента Асад? Как да гарантираме, че Организацията на народните муджахидини на Иран няма да получи никаква подкрепа, защото аз съм против подкрепата за нея, но същевременно да гарантираме, че лагерът Ашраф няма да бъде нападнат отново и жителите му няма да бъдат убити? Необходимо е да предприемем разумен подход, за да установим обща позиция.
Ние ще ви помогнем да установите Европейската служба за външна дейност (ЕСВД). Но ние очакваме и такова ръководство, което ще позволи да се прави политика на по-високо равнище и което ще убеди държавите-членки въпреки сложните изисквания за единодушие. Това ще бъде възможно с убедително ръководство. Ще продължим да очакваме резултатите, които следват от развитието на ЕСВД.
Richard Howitt
(EN) Г-жо председател, мога ли да започна, като поздравя заместник-председателя/върховен представител за личния й успех в преговорите в Организацията на обединените нации за правата на изказване на ЕС, където други не успяха. Каквото и да мислят хората в Парламента или който и да е друг в Европейския съюз за нашата обща външна политика и политика за сигурност, това е изключително обективно потвърждение на амбицията, която вие и ние имаме по отношение на Договора от Лисабон, външна политика, която има истинско доверие и уважение от страна на нашите чуждестранни партньори.
Като координатор на социалистите по правата на човека аз искам да поздравя върховния представител също така за нейния стратегически преглед на правата на човека и за ангажимента в нейното писмо до външните министри за интегриране на правата на човека с развитието на търговията и други политики на ЕС, и за постигане на "конкретни резултати". В Парламента ние я призовахме да създаде дирекция по правата на човека и демокрацията и да се среща последователно със защитници на правата на човека при всички нейни посещения, и й благодарим, че направи това. Когато казва, че премахването на смъртната присъда е неин личен приоритет, Парламентът също трябва да й даде своята силна подкрепа.
Нашата група подкрепя призива на г-жа Muñiz De Urquiza за по-голяма видимост на ЕС в Съвета по правата на човека. Ние подкрепяме г-н Albertini в твърдението му, че ЕС трябва да действа, освен да говори, в случаите на нарушаване на правата на човека. Ние подчертаваме заключението на г-н Gualtieri, че със спазването на правата на човека никога не може да се прави компромис. От името на моята група аз искам също така да отбележа нашата подкрепа по въпроса за връщане на данъчните приходи на палестинците.
Това е нашето ежегодно разискване по въпросите на външната политика и през следващата година се надяваме да видим ясни резултати от прегледа на правата на човека и значителни стъпки към развитие на култура на правата на човека във всичко, което прави Европейската служба за външна дейност.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Г-жо председател, събитията в Северна Африка отново показаха, че общата външна политика на ЕС изостава от събитията и е неефективна. Призивите на ЕС за спазване на правата на човека и за демокрация изглеждат като илюзорен Дон Кихот в ръждясала броня на борба срещу вятърни мелници, ако ги сравним с доходната търговия с оръжие, с която се занимават държавите-членки на ЕС.
Седем от десетте най-големи търговци на оръжие в света са страни от ЕС, държави-членки на ЕС, и оръжия са били продавани на Либия, Египет, Тунис, Бахрейн и Йемен. Баронесо Аштън, може би е време да направим забраната върху износа на оръжие приоритет на външната политика на ЕС.
Координирането на 27 различни външни политики и политики за сигурност не е най-лесната задача и не можете да обвинявате само капитана за корабокрушението. Държавите-членки имат право на своя собствена външна политика. Ние обаче бихме могли да очакваме едно-две неща от капитана, а именно, инициативи и идеи, и все още чакаме.
Struan Stevenson
(EN) Г-жо председател, след ужасното клане в лагера Ашраф на 8 април положението там остава критично. Всеки момент може да има ново кърваво нападение. Аз току-що се върнах от Багдад, където водих малка делегация от членове на ЕП за разговори на високо равнище с президента на Ирак и висши държавни министри.
Аз посредничих за решение на кризата в Ашраф, което Вие видяхте, баронесо Аштън. То изисква участието на ООН, САЩ и ЕС, и има нужда от Вашето активно насърчение, за да постигне презаселването на 3 400-те бежанци от Ашраф в САЩ, Канада, Австралия, Норвегия, Швейцария и държавите-членки на ЕС или където имат семейни или други връзки. Това е единствената възможност да се избегне още една хуманитарна катастрофа и с нея се съгласиха и самите хора от Ашраф.
Европейският парламент разчита на Вас да използвате тази възможност, за да спасим живота на невинни и да избегнем по-нататъшното насилие и кръвопролития.
David Campbell Bannerman
(EN) Г-жо председател, очакваше се Денят на Европа тази седмица да бъде едно тържество на европейската национална идентичност. Не е така. Той отбелязва продължаващата подмяна на европейските национални държави с едно наднационално - стоящо над националните държави - правителство на ЕС. Това е в противоречие с междуправителствения принцип, при който националните държави си сътрудничат свободно, без да отстъпват правомощията си на висш централен орган.
Забранената за полети зона в Либия илюстрира разликата. Организацията на Обединените нации, междуправителствена по своя характер, одобрява зона, забранена за полети, с инициативата на национални държави като Обединеното кралство, Франция и Съединените американски щати, докато национални държави като Германия и Русия се въздържат поради собствени основателни причини. НАТО, също с междуправителствен характер, сега изпълнява операцията чрез доброволно участие.
За сравнение, наднационалният ЕС решително се противопостави на предложението на Дейвид Камерън за зона, забранена за полети. Иронията е в това, че самата Червена баронеса, Кати Аштън, се противопостави на предложението за такава зона, определено по думите на нейния говорител като отчаян опит за привличане на вниманието на медиите. Изводът от това е, че водещите страни действат съгласно междуправителствения принцип, докато наднационалните органи само губят време в празни занимания, докато Либия е в беда.
Mario Mauro
(IT) Г-жо председател, г-жо върховен представител, госпожи и господа, Вашата работа, баронесо Аштън, е много трудна и Вие носите тежко бреме на раменете си. Надявам се да приемете въпросите ми не като провокация, а като помощ за размисъл. Баронесо Аштън, в края на нашето общо разискване ние ще гласуваме доклада относно ролята на Европейския съюз в многостранните организации.
Преди две години, на изслушването, което предшестваше Вашето встъпване в длъжност, аз Ви попитах каква е позицията Ви по отношение на това, Европейският съюз да има едно място в Организацията на обединените нации. По този повод Вие отговорихте, че не сте имали време да помислите за това. Докладът Muñiz de Urquiza съдържа изменението Millán Mon, което определя позицията на Парламента по въпроса. Каква е Вашата позиция днес? Имахте ли време да помислите за това през последните две години?
Баронесо Аштън, в Багдад 17 май е Ден на сътрудничеството между Европа и Ирак. Присъствието на ЕС в Ирак се състои от двама служители и един посланик. Тези трима души действат от британския сектор. Вие с основание бихте желали да намерите ресурси за справяне с това положение. За да ви помогна, бих изтъкнал, че на Бахамските острови има седем служители на ЕС. Какво се случва на Бахамските острови, че е толкова безкрайно по-важно за съдбата на Европейския съюз в сравнение с Ирак? Няма ли да е по-добре да имаме 17 служители в Багдад, след като сме близо до подписването на първото споразумение ЕС-Ирак в историята след Садам? Може би дори биха могли да решат драмата на лагера Ашраф in situ, тъй като съм сигурен, че Вашата лична намеса лесно би могла да доведе до положително решение?
Баронесо Аштън, Вие вече се намесихте по въпроса за египетските копти; но преследването не само че продължи, но днес е тревожен елемент в така наречената "Арабска пролет". Съобщенията от Европейската служба за външна дейност продължават да го споменават като конфликт между екстремисти. Обаче в Египет умират само християни и горят само църкви. Какво ни пречи да признаем истината, да я наречем с истинското й име и да избавим коптите от трудното им положение на заложници на един фундаменталистки политически проект?
Pier Antonio Panzeri
(IT) Г-жо председател, госпожи и господа, бурните събития, заредени с несигурност и надежди, които променят политическата география на южните брегове на Средиземноморието, представляват все по-голямо предизвикателство за Европа и нейната външна политика. С оглед на случващото се следва да бъде все по-важно за Европейския съюз да може да разчита на разумна, последователна външна политика, която да може да се справи с трудното настояще и да планира за проблематичното бъдеще, в което международните отношения ще се променят и светът ще бъде коренно променен.
С оглед на стратегическото разместване на страни като Съединените щати, Китай и Русия, и нарастващия недостиг на суровини и енергийни ресурси, Европа следва да развие критична, решаваща роля, но тя съвсем ясно показва, че не е подготвена за такива предизвикателства.
От известно време насам тя се движи твърде бавно към координиране на външните и вътрешните политики на своите държави-членки. Няма съществен напредък. Доказателство за това е, от една страна, вялата дейност в резултат от външната политика, а от друга, упоритостта на някои страни, които изпитват носталгия по един колониален период, който вече не може да се върне, и упорстват в убеждението си, че защитават по-добре интересите си, като вършат нещата сами, а не делегират нищо на европейските органи. Трябва да обърнем нова страница. Баронесо Аштън, Вие имате важна роля; моля Ви, изпълнете я възможно най-добре, като знаете, че времето, с което разполагаме, изтича бързо.
Jelko Kacin
(SL) Г-н председател, баронесо Аштън, вие въплъщавате политическите амбиции на Европейския съюз чрез общата външна политика и политиката за сигурност.
Бих искал да направите посещение в Ирак, лично, колкото е възможно по-скоро. Трябва да бъдете забелязана в Багдад, а всъщност и в Кюрдистан.
Американците ще напуснат страната до края на годината и, след като си отидат, ще се отвори голяма празнина. Европейският съюз обаче няма присъствие в Ирак или, да бъдем по-точни, нашите дипломати са толкова малко, че са незабележими или не могат да направят така, че да бъдат забелязани.
В Ирак искат Вашето лично присъствие, искат политическо и икономическо сътрудничество.
Приветствам Вашето изявление днес относно Босна и Херцеговина - това беше добро изявление, но не назначихте ръководител на делегацията в Сараево.
Като не назначихте ръководител на делегацията в Сараево, Вие съдействате на мнозина, които дестабилизират Босна и Херцеговина, и вътрешно, и външно. Назначаването на ръководител би сложило край на това.
Paweł Robert Kowal
(PL) Г-н председател, Европа днес е изправена пред два проблема. Първият е необходимостта от нова визия за политиката на съседство. Неотдавна бях в Тунис и видях колко много се очаква от Европейския съюз. Ние поддържаме постоянни контакти с Украйна и знам, че там също се надяват за нещо повече - повече възможности за развитие на социалното сътрудничество и повече контакти, и се надяват, че няма да отстъпим, поддавайки се на своя европейски егоизъм.
Знам, че Ви е трудно да вършите работата си, г-жо Аштън, защото сте сама и не Вие решихте това - така беше създадена ЕСВД - но се остава с впечатлението, че през есента считахме Беларус за най-важния въпрос, докато днес - подобно на малки деца, които се заинтересуват от нещо друго - гледаме към Северна Африка. Необходима е нова визия за политиката на съседство и това днес е във Ваши ръце. През последните месеци показахте, че сте силна личност и че сте подходяща за тази задача. Може би днес Европа не бива, както по времето на древния Рим, да се защитава по някаква граница, по Рейн или на друго място, а трябва да предложи смела политическа визия - не само по отношение на проблема с имиграцията, а политическа визия. Може да се каже, че съдбата на Европа днес, в този исторически момент, е във Вашите ръце, г-жо Аштън, и ние разчитаме много на това.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Г-н председател, в лагера Ашраф се извършват зверства - зверства, които ние очевидно осъждаме и за които сме дълбоко загрижени - но аз бих искал да попитам лейди Аштън какви инструменти използваме, освен думи? Обмисляме ли търговски мерки, мерки свързани с помощи, и други конкретни и реални мерки, вместо убеждаване, което е безполезно?
По отношение на политиката на съседство спрямо страните на прага на Съюза считам, че това е най-важната част от Вашия портфейл, лейди Аштън. Това е сърцевината на външната политика, защото ако се провалим там, се проваляме в цялата външна политика.
Голата истина е, че ние отстъпваме и сме в отбранителен режим в южния съседен регион и в източния съседен регион. Бяхме изненадани. Лейди Аштън казва, че има бури в съседство. Къде е нашата метеорологична пътна карта? Времето е ключов фактор в тази политика и е оскъден ресурс. В политиката си на съседство ние винаги изоставаме от събитията. Дори прегледът на европейската политика на съседство на лейди Аштън и члена на Комисията Фюле е забавен за трети път - забавен в нейната служба.
Нашият грях е бездействието. Външната политика означава действия, които променят курса на събитията, а не думи, поредица от срещи, безплодно убеждаване и порой от изявления. Трябва да използваме реални и твърди инструменти, за да променим нещата в Либия, Сирия, в лагера Ашраф и Беларус. Да следва държавите-членки и да чака разрешение от външните министри се превърна в доктрина на лейди Аштън и тя се отнася към нея като към добродетел. Това е неправилен подход. Той осъжда нашата външна политика на най-малкия общ знаменател и вечно закъснение. Искаме върховен представител, който да води, а не да следва.
Нашето разискване има две слабости. Първо, ние много често се задоволяваме с осъждане и налагане на неефективни визови забрани, които са смешно слаби инструменти. Ние също така призоваваме за повече пари, за да изчистим съвестта си, но има много арабски пари, които не се инвестират в арабска демокрация и арабски просперитет.
Libor Rouček
(CS) Г-н председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, събитията в Северна Африка и Близкия изток са изключително важни за сигурността и стабилността в Европа. Арабските и мюсюлманските страни тук преминават през процес на политическа демократична еманципация, която може да се нарече "Пражка Арабска пролет". Младите хора от Тунис до Египет, Йемен, Сирия и Бахрейн искат повече свобода, повече демокрация и повече права на човека.
Не само заради политическите интереси и сигурността на ЕС, но преди всичко наш морален дълг е да окажем широка подкрепа на арабските си приятели в тяхната борба за еманципация, защото ценностите, за които се борят, са и наши ценности, и успешното реализиране и прилагане на тези ценности е основна предпоставка за траен мир, стабилност, развитие и просперитет. Широката подкрепа не трябва да означава намеса обаче, защото развитието на гражданското общество, демокрацията и правовата държава трябва според мен да остане в ръцете на арабите и мюсюлманите. Само по този начин тези страни и общества могат да станат трайни части от глобалното...
(Председателят отнема думата на оратора)
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Г-н председател, баронесо Аштън, госпожи и господа, позволете ми да започна, като поздравя върховния представител за успеха, който постигна в Ню Йорк. Засилването на ролята на Европа в Организацията на обединените нации е нещо добро. То обаче води до редица въпроси.
Какво е нашето и Вашето послание към Общото събрание? Как можете да получите единна обща позиция от държавите-членки, без да се върнете до най-малкия общ знаменател? Какви конкретни действия - г-н Daul попита същото - ще предприемем след това, за да реализираме нашето послание?
Г-н председател, всички ние сме изправени пред огромни предизвикателства, на които е необходимо да намерим отговор. Тези предизвикателства са не само в Бахрейн, Йемен, Иран и Армения. Те са и в непосредствено съседство до нас: Беларус, Сирия, Египет и Либия. Тези предизвикателства са съвсем реални. Има потисничество, война и насилие срещу религиозни малцинства, бежанци ни заливат и твърде бавно беше започнато установяването на принципите на правовата държава и демокрацията.
Баронесо Аштън, Вие сте нашето лице, лицето на Европейския съюз. Не можем да си позволим ние, Европейският съюз, да изоставаме в несъгласие и нерешителност. Вие трябва да изиграете ключова роля и официално, и неофициално, не само зад кулисите, но и в заседателните зали, и особено извън тях. Аз осъзнавам, разбирам, че трябва да бъдете много предпазлива, но трябва да знаете, че ние, Европейският парламент, ви подкрепяме, когато се стремите да убедите държавите-членки, че общият европейски подход има смисъл, когато се стремите да постигнете ефективна, съгласувана и обща външна политика и да бъдете лицето на тази политика, когато се стремите да намерите най-добрите хора за най-добрите длъжности в Службата за външна дейност и се стремите да укрепите позицията на Европа и на нейните граждани, които са важното в случая. Затова направете повече. Направете повече в Сирия и не давайте подкрепата си за недообмислени решения.
Maria Eleni Koppa
(EL) Г-н председател, лейди Аштън, днес разискваме ключовите въпроси в областта на външната политика на Съюза и три важни текста на Европейския парламент относно ролята на Европейския съюз в света. Но въпросът, който всички задаваме в днешното разискване, е всъщност дали има обща външна политика. Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Имахме големи надежди след Договора от Лисабон. Ако Съветът обаче не може да се справи с работата, когато националният егоизъм и личните стратегии доминират във вземането на решения, това означава, че Европа и европейският идеал са загубили още една битка.
Michael Gahler
(DE) Г-н председател, споделям мнението на уважаемите колеги по отношение на неудачния и непоследователен подход, предприет от отделни правителства по отношение на предизвикателствата, пред които сме изправени понастоящем. Също така се присъединявам към призива на баронеса Аштън да разширим разискването, за да включим националните правителства. Бих искал да попитам конкретно каква полза се надява да извлече правителство А или правителство Б от това, че продължава да действа едностранно, или от блокиране на решение. Каква е ползата? Тя трябва да е по-голяма от въздействието, което можем да имаме, като предприемем единни действия на Съюза. Убеден съм, че за някои правителства би било трудно да обяснят действията си.
Уверен съм обаче, че се намираме в болезнения процес на извличане на поуки от нашите грешки. Финансовата криза и дълговата криза до известна степен имаха полезно въздействие, като породиха по-силно чувство за сътрудничество, по-специално по отношение на общата външна политика и политиката за сигурност. Други оратори споменаха събиране и споделяне. На 8 април Военният щаб на ЕС представи 300 проекта в тази област. Бих искал да знам какво планирате сега да правите с тези проекти. Има ли планове да използвате тази инициатива за стартиране на постоянното структурирано сътрудничество, което още не е въведено в действие? Ще гарантирате ли, че Европейската агенция по отбрана и Военният щаб на ЕС ще носят централната отговорност за реализиране на тази инициатива?
Г-н Bütikofer описа четири приоритета за следващата година, които до голяма степен подкрепям. По няколко повода Европейският парламент призова за изготвяне на Бяла книга за политиката за сигурност и отбрана. Какво е Вашето мнение за това? Готова ли сте да съберете съществуващите звена във Вашата служба, които работят по тези въпроси, за да създадете един отдел, който би могъл да се нарече оперативен щаб?
Luis Yáñez-Barnuevo García
(ES) Г-н председател, първо бих искал да Ви поздравя за Вашата работа, баронесо Аштън. Ако мога да се изразя така, Вие работите като упорита мравка, която постига резултати малко по малко, докато щурците свирят и мързелуват в държавите-членки.
Госпожи и господа, ще ми простите, че няма да продължа по-подробно, защото колегите от моята група и уважаемите колеги от други групи изразиха същото мнение. Искам само да се спра на четири точки, които биха могли да се разглеждат като лостове, които да ви помогнат да действате, елементи във Ваша подкрепа при изготвянето на обща външна политика и политика за сигурност, които да бъдат още по-пълноценни.
Първо, за разлика от положението по други въпроси, европейското обществено мнение е 65-70 % в полза на обща външна политика и политика за сигурност.
Второ, самият този Парламент, с изключение на малко евроскептично малцинство, подкрепя федералните европейски действия, преди всичко в областта на външната политика и политиката за сигурност.
Трето, повечето проевропейски, повечето профедерални държави-членки, които съществуват: формират съюз със...
(Председателят отнема думата на оратора)
Francisco José Millán Mon
(ES) Г-н председател, бих искал да започна с две първоначални наблюдения. Предпочитам отделните разисквания пред общо разискване. Разглеждаме отделни въпроси, които заслужават независимо и задълбочено обсъждане. Междувременно бих искал да повторя думите на г-н Salafranca Sánchez-Neyra относно смъртта на кубинския дисидент, г-н Soto.
Моля, позволете ми да направя три допълнителни коментара.
За съжаление, когато всички се надявахме, че бихме могли да се съсредоточим върху външната роля на Европейския съюз през тези години, сериозната икономическа и финансова криза погълна всичките ни усилия. Но големият брой външни предизвикателства, по-специално в съседния регион на Средиземноморието, означава, че не можем да си позволим да чакаме. Европейският съюз трябва да има политическо и икономическо присъствие в процесите на промяна, които протичат в арабския свят.
Отбелязвам също, баронесо Аштън, факта, че гласът на Европейския съюз в Общото събрание на Организацията на обединените нации най-после беше засилен в Ню Йорк миналата седмица в резултат от едно гласуване, което получи широка подкрепа. Поздравявам Ви за това, като се има предвид, че бедствието миналата година повдигна тревожни въпроси за бъдещата роля на Съюза в света и в международните организации.
Същевременно различните европейски гласове по Резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации подчерта огромните трудности - подчертавам, огромните трудности - свързани с постигането на ефективна обща политика за сигурност и отбрана.
За да обобщя, баронесо Аштън, пред Вас и пред г-н Ван Ромпьой, който също има много отговорности във външните работи, стои огромната задача да убедите държавите-членки в необходимостта от единна и съгласувана външна дейност. Вие двамата ще трябва да работите упорито, за да давате тласък, да придвижвате напред и да водите, в един момент от историята, с който възнамерявахме да се справим с новите инструменти на Договора от Лисабон.
Marek Siwiec
(PL) Г-н председател, нека спрем да се вайкаме, че нямаме обща европейска политика. В някои области имаме обща политика, докато в други нямаме. Всъщност, що се отнася до политиката на съседство, има действаща обща политика. Новите държави-членки могат да подкрепят Запада в Северна Африка по уникален начин, защото Западът няма необходимото доверие. Това доверие се осигурява от онези, които извършиха революциите в страните от Източна Европа. На Изток всички ние имаме интерес в тези неща - и на Изток, както и на Запад. Обаче старите държави-членки имат парите да провеждат обща политика на съседство и на изток, и на юг, и да изграждат доверието в нас.
Докато ние говорим за политика в областта на отбраната - що за отбранителна политика е тази, при която Европа няма армия? Шестдесет европейски самолета действат над Либия - 60 глухи и слепи самолета. Няма разузнавателна служба и тези самолети не са в състояние да изпълнят ефективно мисията си. Ако американците не бяха се присъединили към мисията в началото, мисията нямаше да постигне нищо. Нямаше да има никакъв ефект. Затова нека да спрем да се вайкаме, че нямаме обща политика. Докато нямаме обща армия, няма да имаме обща политика за сигурност и отбрана.
Arnaud Danjean
(FR) Г-н председател, баронесо Аштън, либийската криза, за съжаление, илюстрира отново трудностите на Европа в дипломатическо и военно отношение. Би било обаче крайно нечестно да обвиняват единствено Вас за липсата на политическа воля, показана от Съюза, дори ако мнозина от нас считат, че биха могли и трябваше да бъдат предприети по-решителни действия.
Вярно е също така, че държавите-членки носят голяма част от отговорността за тази невъзможност да се излезе със съгласувана, ефективна и видима политика по този въпрос, докато нашите приятели САЩ разчитаха до голяма степен на Европа да действа. Като оставим настрана либийската криза обаче, трябва да се замислим за големите стратегически събития, което означава, че не бива да се отказваме от амбицията за обща политика за сигурност и отбрана, както е залегнала в Договора от Лисабон, и която Вие, баронесо Аштън, трябва да продължите да вдъхновявате, да подкрепяте и да се застъпвате за нея.
Взети заедно, безпрецедентните фискални ограничения на бюджетите за отбрана, множеството международни кризи и стратегическото пренасочване на Съединените щати са важни фактори, които не ни оставят друг избор, освен да вземем съдбата в собствените си ръце. Изправени пред тези множества от кризи и заплахи, не можем просто да предадем ключовете на нашите приятели и съюзници САЩ, или на НАТО. Нито Съединените щати, нито НАТО можаха да прекратят конфликта през 2008 г. между Грузия и Русия например, и нито Съединените щати, нито НАТО могат да наблюдават съществуващото прекратяване на огъня там. Европейската мисия има пълна легитимност.
Можем да видим ясно в Либия, че Съединените щати не искаха да бъдат на първа линия и че минималното начинание на НАТО е недостатъчно.
Баронесо Аштън, общата политика за сигурност и отбрана не е просто нещо, което е постигнато за 10 години, или просто амбиция, заложена в Договорите. Тя е и стратегическо изискване и Вие трябва да сте начело, като поемате необходимите инициативи.
(Ръкопляскания)
Андрей Ковачев
... (лош запис)
Става ясно, че в някои столици от нашия Съюз сега осъзнават какво представлява Лисабонският договор и трудно приемат външнополитическа инициатива, която не идва от тях. Точно затова ни е нужно силно европейско лидерство, което да има кураж, ако е нужно да удари по масата и да изисква от страните-членки да имат обща позиция. Апелирам, разбира се и към страните-членки да не се опитват да ренационализират външната ни политика, а да помагат на Вас, госпожо Аштън.
Имаме нужда не само от силна европейска дипломация, но и ефективни цивилни и военни способности, за да не сме днес само най-големият, но "беззъб" донор на помощ за развитие и хуманитарна помощ за света, но и сериозен фактор в световната политика. Вярвам, че собствени военни способности на Европейския съюз ще бъдат от помощ и за съюзниците ни от САЩ и НАТО, както в политически, така и във военен смисъл, особено що се отнася до нашето близко съседство. Всеки конфликт потвърждава това.
Подкрепям обединяването и споделянето на отбранителните ни ресурси и интегрирането на политиката ни за сигурност и отбрана. Нужна ни е единна стратегия за сигурност и отбрана. Но ефективна европейска външна политика и собствени отбранителни способности, без собствено разузнаване и възможност за събиране на информация са като къща без покрив. Този проблем трябва да бъде отново поставен на дневен ред. Или страните-членки трябва по-ефективно да обменят информация с външната служба и с Европейския съюз, или Европейският съюз трябва да има собствени канали за информация и анализ.
И накрая, искам да поставите, госпожо Аштън, и въпроса за по-сериозно изпълнение на реадмисионните задължения на сигурни държави, с които ние -Европейският съюз, имаме сключени такива договори.
Alojz Peterle
(SL) Г-н председател, в бъдеще можем да очакваме само още предизвикателства в областта на външната политика и сигурността, което прави ударението върху доверието още по-важно. Без доверие не можем да бъдем ефективни.
Доверието означава преди всичко придържане към нашите ценности и принципи. Г-жо Аштън, съгласен съм с Вас, че не бива да забравяме източниците, от които се роди Европейския съюз.
Преди много години той постави човека на преден план. Нека почетем човешкото достойнство и всички културни идентичности, и нека дадем по-голям принос за междукултурния диалог.
Светът очаква Европейският съюз да играе по-силна роля, а не да има 27 отделни външни политики. По-голямото единство не означава, че трябва да загубим многообразието.
В заключение, искам да подчертая три неща:
първо: необходимо е спешно да намерим изход от задънената улица в Босна и Херцеговина, тъй като е възможен нов изблик на насилие;
второ: необходимо е спешно да намерим път към единно и стратегическо партньорство с Турция, което почти не се спомена днес;
трето: радвам се да видя Вашата решителност по отношение на лагера Ашраф; нашият глас против насилието срещу цивилни лица трябва да бъде ясен и решителен там и навсякъде по света.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Г-н председател, на 29 юли 2009 г. иракски войски щурмуваха със сила иранския бежански лагер в Ашраф и застреляха или пребиха до смърт 11 души, които живееха там. Нападението беше повторено на 8 април тази година, когато бяха убити 35 души, от рани от куршуми или прегазени от бронирани машини.
Баронесо Аштън, Вие бяхте предупредена месеци преди това от членове на Парламента, че споменатото клане ще бъде извършено, и ние многократно искахме от Вас да действате по въпроса.
Вие пренебрегнахте нашите предупреждения в продължение на месеци и реагирахте едва след катастрофата. Въпреки че е по-добре късно, отколкото никога, следващата агресия би могла да бъде кървава баня с ужасяващи мащаби, ако не поставите тази хуманитарна криза сред най-важните приоритети на Вашия дневен ред още сега.
Има решение, както Ви обясни г-н Stevenson. Надяваме се, че ще предприемете незабавни и твърди действия то да стане възможно и приветстваме ангажимента, който поехте тази сутрин.
Три хиляди и четиристотин беззащитни мъже и жени, обградени от танкове, гледат към нас, доверявайки се, че нашите действия ще отговарят на нашите ценности. Парламентът е правил, прави и ще прави всичко, което е в негова власт. Ние искаме от Вас да проявите същия интерес към спасяването на тези хора.
Ако действате както се надяваме, ние ще бъдем редом с Вас. Ако не, Вашата съвест и Парламентът ще ви държат отговорна.
Dominique Baudis
(FR) Г-н председател, Европейският съюз най-накрая наложи санкции на Сирия. За съжаление обаче, изглежда, че направи това с известна уплаха, като внимаваше да избегне поставянето на ръководителя на сирийския режим под въпрос.
Тази липса на решителност и яснота очевидно е тълкувана от демонстрантите като форма на изоставяне, а от властите - като опрощение, което им позволява да засилят репресиите, репресии толкова жестоки, че е немислимо как Сирия би могла да бъде избрана да участва в Съвета по правата на човека на ООН, когато органите в страната точно сега отказват на наблюдатели на ООН достъп до град Дераа, сцената на ужасното насилие срещу невъоръжени граждани.
Присъствието на Сирия в Съвета по правата на човека би било обида за жертвите и техните семейства, и насърчение за този режим да използва груба сила срещу собствения си народ, с пълно пренебрегване на ценностите, които Съветът по правата на човека се предполага, че подкрепя.
И така, баронесо Аштън, какви дипломатически възможности имате предвид, за да избегнете такава катастрофа?
Anna Ibrisagic
(SV) Г-н председател, тъй като имам само една минута, ще бъда много кратка. Двама от уважаемите колеги вече споменаха конфликта в Нагорни Карабах и факта, че положението там става още по-сложно. Всички съобщения също показват, че положението се е променило рязко през последните няколко седмици. В светлината на факта, че се наблюдава определено военно движение в районите на Азербайджан, окупирани от Армения, с други думи, Нагорни Карабах, въпросът ми е дали Вие, баронеса Аштън, знаете за развитието на ситуацията и дали правите нещо, за да предотвратите евентуална ескалация не само в този конфликт, но и в окупираните територии на Грузия? Бих искала просто да повдигна този въпрос пред Вас като отправна точка, а също така ще Ви изпратя въпрос с искане за писмен отговор по-късно. Благодаря ви.
Ana Gomes
(EN) Г-н председател, как може ЕС да бъде фактор на закона и сигурността на хората, без да идентифицира и да осъди престъпниците, които оставят бежанци да умират в Средиземно море. Баронесо Аштън, Башар ал Асад не само трябва да е начело в списъка на онези, които подлежат на санкции от ЕС, но и да бъде включен в списъка на престъпниците, които трябва да бъдат осъдени от Международния наказателен съд или европейските съдилища за жестоките репресии срещу сирийския народ.
В Либия, освен офиса в Бенгази, ЕС би трябвало вече да е разгърнал "EUFOR Libya", не само в подкрепа на хуманитарната помощ за хората, изложени на нападения в Мисрата, но и за прилагане на оръжейното ембарго по морските или сухопътните граници, както е препоръчано от Парламента. За това не ни е необходима друга резолюция или искане от ООН; трябва ни само политическа воля от държавите-членки. Ако Вие поемете инициативата, лейди Аштън, и изправите правителствата от ЕС пред техните отговорности, Парламентът ще Ви подкрепи твърдо. Накрая, тъй като палестинското помирение е важна стъпка...
(Председателят отнема думата на оратора)
Антония Първанова
(EN) Г-н председател, докато вълненията в Близкия изток и Северна Африка изискват Европейския съюз да играе по-голяма роля в Средиземноморския регион, аз бих искала да повдигна въпроса за втората флотилия за Газа.
Всички помним резултата от първата флотилия и неговите последици за преговорите и опитите за подновяване на мирния процес в Близкия изток. Както споменахте, г-жо заместник-председател/върховен представител, Вие се съмнявате, че една инициатива от този род би завършила по по-положителен начин. Бих искала да попитам дали можете да ни дадете актуална информация за потребностите от хуманитарна помощ в Газа, както и за стоките и помощите, които понастоящем преминават през съществуващите пропускателни пунктове от Израел и Египет. Ангажирахте ли се или възнамерявате ли да се ангажирате с държавите-членки и с израелските органи за обсъждане на развитието на тази инициатива и може би да предложите положителен принос от страна на Европейския съюз, който би могъл да доведе до по-положителен резултат?
Heidi Hautala
(EN) Г-н председател, моите коментари са за баронеса Аштън.
Г-жо заместник-председател/върховен представител, Вие чухте много ясно тази сутрин, че Парламентът ще подкрепи изцяло Вашата лидерска роля, и изисква Вие да поемете инициативата в нашата обща външна политика и политика за сигурност. Чухте също така многото въпроси от колегите за това, кой и кои държави-членки блокират общите усилия. Бих Ви предложила сега, когато Европейската служба за външна дейност създава правилата си за достъп до информация и достъп до документи, да я направите съвременна организация, която е достъпна за гражданите и която не работи с външната политика, като че ли тя е владение на някакви потайни дипломати. Сигурна съм, че това би бил най-добрият начин за засилване на нашите общи усилия за наистина обща външна политика и политика за сигурност.
Peter van Dalen
(NL) Г-н председател, баронесо Аштън, в Близкия изток има голяма опасност. Има дискриминация, включително структурна дискриминация срещу християните в различни ислямски страни. Християнската общност в Ирак вече намаля наполовина. Сега виждаме същото да се случва в Египет. Има нападения срещу древната коптска общност, има безброй случаи на ежедневен тормоз, принудителни бракове и е почти невъзможно да се изгради църква. През февруари миналата година приех тук 60 копти и те призоваха за помощ.
Затова имам две искания към вас, баронесо Аштън. Направете коптите важен приоритет във Вашата политика. Трябва да се сложи край на систематичната дискриминация срещу тях. Второ, на 20 януари поискахме в Парламента стратегия на ЕС за свобода на религията и постоянен мониторинг на една такава политика. Бихте ли превърнали това в реалност? Бих бил благодарен за Вашата реакция. Благодаря Ви за търпението.
Ilda Figueiredo
(PT) Г-н председател, външната политика, политиката за сигурност и отбрана на Европейския съюз са по принцип политики в защита на икономическите и геостратегическите интереси на европейските сили. Те все повече се равняват по Съединените щати и Организацията на северноатлантическия договор (НАТО), и изпращат сътрудничеството и помощта за развитие на второ място.
Резултатите от това са до голяма степен катастрофални, както е ясно от случаите с Афганистан, Палестина, Ирак, Либия и други страни. В общи линии има политика на двойни стандарти, която защитава икономическите интереси на европейските производители на оръжие, които направиха милиони от продажбите на оръжие на диктатори, които впоследствие ги използваха, за да избиват собствения си народ и тези на съседните държави.
Като следствие от това някои ключови въпроси, възникващи от това разискване, са дали политиката за търговия с оръжие най-после ще бъде променена и какво точно ще бъде направено, за да се сложи край на експанзионистичната и войнствена политика на Израел...
(Председателят отнема думата на оратора)
Jaroslav Paška
(SK) Г-н председател, баронесо Аштън, на всички ни е ясно, че не можем да очакваме от Вас да организирате мащабни операции за сигурност в кризисните райони из целия свят за краткото време след създаването на Вашата служба.
От друга страна, Вашата служба вече Ви осигурява широк простор за преговори навсякъде, където ЕС може да изиграе полезна роля чрез своите становища и политическо влияние. Един от проблемите, който засяга пряко ЕС, и където е необходимо да се търси решение чрез разумни преговори на кръглата маса, е окупацията на територия на ЕС от турската армия в Кипър.
Турция е привилегирован партньор на ЕС и привидно декларира определен интерес към това да стане пълноправен член на нашата европейска група. Затова съм твърдо убеден, че трябва да използвате докрай потенциала, който вече ви се предоставя чрез Вашата роля, за решаване на този деликатен въпрос, в който ЕС е пряко замесен.
Andrew Henry William Brons
(EN) Г-н председател, от само себе си е видно, че външната политика и политиката за сигурност са определящата роля на една суверенна държава. Превръщането й във функция на една наднационална власт пренебрегва или обезценява жизненоважния въпрос за отношенията между държавите-членки, или представлява фактически признание, че вече няма суверенни държави.
Няма нищо лошо в политиката на ЕС да избягва всякакви европейски войни, но аз бих отхвърлил предположението, че за постигането на това е необходим отказ от суверенитет. Освен това следва да бъде функция на всяка европейска държава да защитава големите постижения от отклоняване или отслабване. Агресивните войни, в които европейските страни нямат законен интерес, трябва да бъдат избягвани на всяка цена. Аналогично, не бива да се ангажираме със задкулисна агитация в лицемерен опит да посеем така наречените "европейски ценности" на негостоприемна почва.
Трябва да избегнем превръщането на Европа в склад за мигранти от третия свят. Техните култури са продукт на отделни народи. Доведете населението на третия свят в Европа...
(Председателят отнема думата на оратора)
Marco Scurria
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, благодаря на баронеса Аштън за доклада, който представи днес пред нас. Обаче бих искал да изтъкна пред нея, че общественото мнение в Европа, за съжалени,е не осъзнава присъствието на Европейския съюз. Както споменаха също мнозина от моите уважаеми колеги, нашата външна политика все още е в зачатъчно състояние, което може да се види от определени събития, случили се през последните дни.
Европа не може да отсъства от лагера Ашраф: това е лагер, където се оценява не само международната политика, но и защитата на правата на човека. Наш дълг е да се намесим в тази част на света, както и в Сирия. Тази страна е в наистина много сериозна ситуация, в която правата на човека и възможността за противопоставяне на един диктаторски режим трябва да заинтересуват Европейския съюз...
(Председателят отнема думата на оратора)
Boris Zala
(EN) Г-н председател, само една забележка: считам, че все по-активната външна политика на Анкара поставя нови предизвикателства и възможности пред европейската външна политика. Г-жо върховен представител, считам, че е необходимо да бъде започнат институционализиран диалог по ключови стратегически въпроси, като енергийната политика, стабилността в регионите на Западните Балкани и на Кавказ, ядреното досие на Иран или извършващото се демократично пробуждане в Близкия изток.
Турция по-специално може да играе конструктивна роля, за да помогне на ЕС да консолидира придобивките от неотдавнашното демократично пробуждане в Близкия изток. Такъв диалог обаче не бива да замества, а да допълва и укрепва пътя на Турция към присъединяване.
Председател
Сега думата има г-н Albertini, за да се изкаже в оставащите му две минути като докладчик.
Gabriele Albertini
Г-н председател, в първото си изказване имах на разположение четири минути, а използвах само две. Сега, след като имам две минути, бих искал да ми бъде позволено да използвам четири минути за заключителното си изказване.
Председател
Напълно сте прав, че имате четири минути. Казвате, че сте използвали две, значи ви остават две, ако случаят е такъв.
Имате четири минути за изказване.
Gabriele Albertini
(IT) Не, Г-н председател, в първото ми изказване говорих две минути, а имах на разположение четири минути...
Председател
Г-н Albertini, имате четири минути за двете си изказвания. Използвали сте две. Моля, вземете думата и ние ще бъдем гъвкави, но очевидно не искам да се стига дотам, че никой да не Ви чуе. Искам да бъдете изслушан, а ако загубим още пет минути, никой няма да слуша това, което имате да кажете.
Gabriele Albertini
(IT) Г-н председател, тъй като няма да успея да кажа това, което исках, за две минути, аз се отказвам от изказването си.
Председател
Много Ви благодаря, г-н Albertini. Всички ние сме Ви благодарни и е жалко, че не можем да Ви изслушаме.
Roberto Gualtieri
Г-н председател, госпожи и господа, считам, че г-н Albertini беше прав, защото като докладчик той има четири минути за изказването си и две за отговора си. Затова си позволявам да изтъкна, че трябва да получи своите четири минути.
От своя страна считам, че това беше едно полезно и важно разискване, което показва колко единен е Парламентът и колко е готов да предложи своята подкрепа за последователна и ефективна външна дейност на Европа. Чухме не само контра обвинения за очевидните ограничения, показани от Европа при последните събития, но и предложения, които предлагат един вид стратегическо партньорство между Парламента и другите институции, за да може Европа да стане надежден участник по въпросите на сигурността и отбраната. Считам, че това партньорство би било не само възможност, но и необходимост, защото ако това, което казваме, е вярно, а именно, че цялостният подход на Европа е нейният главен потенциал, постигането на такъв цялостен подход ще изисква подкрепата на орган, на който са предоставени законодателни и бюджетни правомощия. И поради тази причина считам, че трябва да намерим балансирано решение на въпроса за междупарламентарното сътрудничество.
От разискването стана ясно как трябва да действаме. Най-напред трябва да преценим всички възможности, предлагани от Договора: чрез постоянно структурирано сътрудничество и чрез член 44, който прави възможно делегирането на задачата за изпълнение на мисия на конкретни държави-членки, но в процедурна рамка на ЕС, което не е същото като ренационализация. Необходимо е да използваме съществуващите структури - като се започне от Европейската служба за външна дейност - и да си поставим амбициозни задачи в областта на капацитета. Разбира се, необходимо е също така да знаем как да предложим способност за ръководство.
Бихме искали да благодарим на баронеса Аштън за нейния ангажимент и за важните изявления, които тя направи. Интересна е мисълта, както тя каза, как една малка група може да извърши велики неща, но Европа е велика цивилизована сила, която не може да избяга от отговорностите си.
Председател
Г-н Albertini, моля, приемете моите извинения. Установих точно какво е положението. Имахте четири минути плюс две. Говорили сте три минути при първото си изказване. Затова, остават Ви три минути и ще продължим с цялата необходима гъвкавост.
Gabriele Albertini
Г-н председател, госпожи и господа, по време на изслушване в комисията по външни работи един член на Парламента зададе на върховния представител/заместник-председател труден въпрос. Той каза, че когато Хенри Кисинджър е бил критикуван за изолационистичната позиция на Съединените щати, по-специално по отношение на Европейския съюз, той е отговорил, че няма външен министър, нито телефонен номер, на който да се обади, за да говори с Европа.
След това уважаемият колега попита баронеса Аштън дали има външен министър и телефонен номер, на който да се обади сега. Нейният много британски отговор беше: "Да, аз изпълнявам тази длъжност, въпреки че ме наричат върховен представител/заместник-председател, а не външен министър. Има и телефонен номер, но на него отговаря телефонен секретар, който казва да натиснете 1 за британската позиция, 2 за френската, 3 за германската и т.н.".
Баронесо Аштън, Вие чухте изказванията на много от моите колеги и това послание също е в моя доклад. Вие имате няколко гласа в света, но се вслушвате в нашия - на Парламента - повече, защото ние винаги подкрепяме европейска политика, а не просто тази на държавите-членки, на която отговаряте в Съвета, или тази на Комисията, на която отговаряте на съответните места.
Бих искал да има трето място, където бихте могли да изразите своята трета лоялност. Това място е в средата на тази зала, зад подиума, защото вие сте Съветът, Комисията, а също така и Парламентът. Считам, че този диалог трябва да бъде развит и укрепен, за да постигнем демократична легитимност на своята външна политика, насочвана и контролирана от гражданите на Европа. Ние ще ви помогнем да изпълните тази роля.
María Muñiz De Urquiza
Г-н председател, по отношение на лагера Ашраф не можем да направим нищо друго, освен да се присъединим към осъждането на нарушенията на правата на човека, извършвани там. Това осъждане на нарушенията на правата на човека обаче не бива да се бърка с политическа подкрепа за движението в лагера Ашраф.
В Иран има демократична опозиция, представлявана от "Зеленото движение", от различни политически групи в "Зеленото движение", и осъждането на нарушенията на правата на човека в никакъв случай не бива да се бърка с политическа подкрепа за тази група.
Освен това моля заместник-председателя на Комисията и върховен представител, когато започне или открие това разследване на положението в лагера Ашраф, да разследва и нарушенията на правата на човека, които се извършват срещу населението от муджахидините, които бяха засвидетелствани и документирани от организации като "Хюман Райтс Уоч".
Във връзка с моя доклад, баронесо Аштън, бих искала по-специално да обърнете внимание на параграф 6, който призовава за изготвяне на Бяла книга със стратегическо съсредоточаване върху ролята на Европейския съюз в международните организации до 2020 г.
Бих искала да благодаря на докладчиците в сянка за помощта им при изготвянето на този доклад и също така да порицая някои дребнави политически сили в Парламента, които попречиха в моя доклад да бъде спомената една академична организация, която допринесе с проучване, което послужи за негова основа. Това е "Fundación Alternativas", която ми осигури добра основа, както и за докладчиците в сянка и секретариата, за нашата работа по създаването на този доклад. Надявам се докладът да се окаже полезен за политическото определяне и стимулиране на преопределянето на ролята на Европейския съюз в международните организации.
Председател
Бих искал да кажа на г-н Stevenson, че беше взето решение, преди да заема председателското място, да не се използва процедура със синя карта в това разискване, именно за да може да се даде думата на всички членове на Парламента, които поискаха да се изкажат.
Катрин Аштън
заместник-председател на Комисията/върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност. - (EN) Г-н председател, бих искала да благодаря на уважаемите членове на Парламента за това широкообхватно разискване. Г-н Albertini, радвам се да стоя където и да е, стига всъщност да съм в залата - подозирам, че може да има неколцина, които биха предпочели да не съм - и много се радвам, че говоря от подиума; това е очевидното място между двете. Оценявам високо работата, която Вие, г-н Albertini, и другите докладчици свършихте, за да изготвите според мен наистина полезни и ползотворни доклади по отношение на широтата на европейската дейност.
Но искам да кажа също така, че има по-голяма съгласуваност, отколкото може би си представя всеки, който слуша това разискване. Имаме силни единни позиции във външната политика по цяла гама въпроси, от широтата на нашата загриженост по отношение на правата на човека до конкретната работа, която вършим по Близкия изток, в съседните региони, по отношение на Сърбия/Косово, Босна, или в нашия подход към Африка, където виждаме, че ситуацията вероятно ще бъде решена в Кот д'Ивоар, но е тревожна днес в Уганда.
Всички тези позиции са изработени с 27-те министри от Съвета по външни работи и аз трябва да им отдам дължимото. Считам, че се движим непреклонно към по-голямо чувство за съгласуваност. Има още много да се прави - не оспорвам това - и има още много, което бихте искали да свършим; но нека не подценяваме онова, което вече сме успели да постигнем, и пътя, по който го постигаме. Затова искам да им отдам дължимото и на факта, че често те говорят от името на всички ни също така; не можем всички да бъдем навсякъде по света едновременно. Днес имаме външни министри в различни части на света, които носят послания от мое име, от името на Европейския съюз. Това също е важен аспект на нашата работа.
Мога ли да кажа също така, че почти винаги първи правим изявления, първи казваме какво според нас трябва да се случи. Моята служба изготви неофициалния документ за санкциите срещу Сирия; ние движим нещата. Не винаги се съобщава, ако мога така да кажа, не винаги сме на първо място в печата на Европейския съюз, но ние всъщност първи представяме своите изявления и изготвяме стотици такива, за да настояваме последователно за значението на това, което правим; а последователността е решаващ фактор в обсъжданото днес.
В хода на нашето разискване се съсредоточихме върху определени части на света, но в хода на следващите изказвания уважаемите членове на Парламента повдигнаха цяла гама различни въпроси, с които трябва да продължим да се занимаваме.
Г-н Salafranca говори за това, което стана в Куба в края на седмицата, а г-н Soto и аз следим това внимателно. Искахме повече информация за този случай, защото е ясно, че това е област от огромно значение.
Някои членове на Парламента попитаха за Газа, да се уверим, че помощите преминават, че продължаваме да подкрепяме народа в Газа - което правим, но ние сме се ангажирали с диалог да увеличаваме и да подобряваме това.
След това, за събитията в Нагорни Карабах между Азербайджан и Армения, където водихме разговори с двете страни, и се стреми да подкрепим това, което прави Франция, за придвижването на процесите там напред.
В Албания водихме разговори с министър-председателя и опозицията, за да се опитаме да раздвижим диалога.
И, разбира се, в цяла Африка, споменах две страни, но бихме могли да говорим за много повече, не на последно място за това, което става днес в Судан и значението на създаването на Южен Судан с най-добри възможности за успех.
След това, Украйна, важна страна в съседен регион, която беше спомената, мисля, от г-н Saryusz-Wolski, а също и от други.
Има цяла гама неща, които правим и трябва да продължим да правим всички тях. Затова, уважаеми членове на Парламента, бих искала да ви кажа, че е важно да се признае това.
Позволете ми в заключителните минути, които имам, да сложа край на някои от измислиците, които се появиха. Аз не се стремя към място в Съвета за сигурност. Търсех правилния статут за ЕС в Общото събрание на ООН и ние получихме това, без някой да се противопоставя, а уважаемите членове на Парламента знаят, че за това беше необходима много работа и аз отдавам дължимото на всички, които участваха, но сега имаме този по-силен глас.
Считам, че също така е важно да разгледаме онова, което в действителност правим по ОПСО; нека да не се объркваме с описания, които не са верни. Само в Либия, успяхме да подкрепим с помощите си 55 000 души, за да се върнат у дома. Аз не се противопоставих на зоната, забранена за полети, в Европейския съвет и министър-председателят Камерън ще потвърди това; изобщо не съм казвала такова нещо. Казах, че за да е ефективно и за да бъде организирано бързо, е важно онези, които могат да действат бързо, да го направят.
По отношение на нашите делегации подкрепям това, което имаме с установяване на делегация в Бенгази, и това, което правим в Ирак. Но нека не сравняваме това със ставащото в други страни, като Бахамските острови. Персоналът на Бахамските острови е персонал по развитието от Комисията, който работи по селскостопански програми, по земеделие, за едни от най-бедните хора, и не бива според мен да гледаме на това като на ситуация "или/или".
Уважаеми членове на Парламента, трябва да направим колкото можем повече, за да подкрепим страни по света. Затова завършвам, като казвам, че не ни липсва амбиция, необходими са ни ресурси, за да свършим работата както трябва, необходимо е да можем да бъдем последователни, необходимо е да се развиваме и да укрепваме това, което правим, и това ще правим, но ще го правим, като вземем в това пътуване 27-те държави-членки на Европейския съюз, като понякога водим, понякога даваме тласък, понякога работим заедно и Вашата подкрепа ще бъде безценна за това.
(Ръкопляскания)
Председател
Разискването приключи.
Гласуването по трите доклада ще се проведе днес от 12,00 ч.
(Заседанието се прекъсва за кратко)
Писмени изявления (член 149)
Elena Băsescu
Бих искала да поздравя моя колега, г-н Albertini, за изготвянето на този задълбочен доклад. Той засяга отново теми, по които се изисква по-активно участие на ЕС. Тук мога да спомена Източното партньорство и черноморската синергия. Тези две инициативи играят жизненоважна роля и за укрепването на отношенията с държавите в непосредствена близост, и по отношение на енергийната сигурност.
Организирането на среща на високо равнище за Източното партньорство през тази есен и създаването на Парламентарната асамблея Евронест са обещаващи знаци, които показват, че тези насоки се реализират.
Укрепването на отношенията с Република Молдова също е включено в приоритетите на общата външна политика с оглед на подписването на споразумение за асоцииране с ЕС. Споменаването на тази точка ще осигури положителен напредък на преговорите между двете страни.
Бих искала да подчертая в тази зала значението, което се придава на решаването на нерешените конфликти, по-специално на този в Придестровието. Приветствам тази стъпка, особено след провала на диалога във Виена миналия месец. Подкрепям продължаването на преговорите във формат 5 + 2.
Proinsias De Rossa
Европа не бива да изменя отново на палестинския народ. Сега, след неочакваното помирение между Фатах и Хамас, което се ангажира с установяване на техническо, непартийно временно правителство и скорошни избори, Европа трябва да оползотвори тази възможност да играе положителна роля в региона. Това може да направи, като работи с временното правителство, което ще бъде формирано през следващите няколко дни; като подкрепи скорошните избори; и най-важно, като се задължи да зачете изцяло резултатите от изборите и работи с новата администрация, която ще се появи след тях. Европа не може, от една страна, да работи с демократични движения в Либия, Сирия, Тунис и Египет, и да откаже да работи с правителство, избрано демократично от палестинския народ. Първоначалната реакция на Израел на помирението, като задържа данъците на Палестинската власт, е незаконна и потенциално катастрофална за мира, и излага на риск усилията за изграждане на държава на министър-председателя Салем Фаяд. ЕС трябва да се намеси, за да покрие изцяло загубата на този приход, като същевременно дадем да се разбере, че ще възстановим тези пари от Израел, като замразим всички пари, дължими на Израел от ЕС в същия размер, докато не престане нарушаването на международното право от негова страна.
Ágnes Hankiss
, в писмена форма. - През 2010 г. внесох въпрос с искане за писмен отговор до члена на Комисията Малмстрьом, за да видя какви действия е предприела Комисията, за да разкрие ролята на неправителствените организации във финансирането на тероризма. Фактът, че организаторите на флотилията от миналата година планират да повторят действието си на годишнината от инцидента и че членове на ЕП от Конфедеративната група на Европейската обединена левица - Северна зелена левица и от групата на Зелените/ Европейски свободен алианс организираха изслушване в ЕП на 10 май, поставят отново въпроса в центъра на вниманието. Ако ние, европейците, считаме мира, демократизацията на Близкия изток, премахването на крайната бедност и подобряването на условията на живот в Газа за наша крайна цел, подходящото средство за ускоряване на тази благородна кауза е не флотилията, както изтъкна ЗП/ВП Аштън по-рано днес. Не можем да наречем хуманитарна дейност нещо, което не е непременно такова, каквото изглежда. Съдия Bruguière, уважаван и признат експерт в борбата срещу тероризма, доказа, че организаторът на флотилията, IHH, поддържа контакти с Ал Кайда. Организацията, която служи за "чадър" на IHH, "Съюз на доброто", подкрепя дейността на екстремистки радикали, като им продава оръжие. Помолих членовете на ЕП да се въздържат от използване на близкоизточната криза за свои собствени политически цели, които нямат нищо общо с мирния процес, и от предубедено отношение, което много напомня езика и механизма на комунистическото и съветското отношение към Израел.
Jiří Havel
Предложението за резолюция показва ясно, че все още има сериозни недостатъци в изпълнението на съответните разпоредби от Договора от Лисабон. Не изглежда добре за държавите-членки, когато Европейският парламент (ЕП) "настоятелно изисква" Европейският съвет да разработи "европейска външнополитическа стратегия" или когато призовава Европейския съвет да подходи към тази задача въз основа на политически диалог с ЕП. Ако днес вече имаше европейска външнополитическа стратегия, равновесието на ЕС в това отношение би било много по-добро, например по отношение на движенията в арабския свят и двойните или тройни стандарти, прилагани към страните от този регион.
Позициите, възприети от ЕС спрямо все по-бурните събития на Балканите, представляват друг проблем. ЕС все още не е намерил "ключа" към този регион и няма систематичен подход. Резултатът от това, наред с други неща, е че престижът на ЕС и привлекателността на членството в ЕС са в режим на свободно падане в страните от Западните Балкани. Идеите на Валентин Инцко, върховния представител на международната общност и специален представител на ЕС в Босна и Херцеговина, по отношение на подхода към Сърбия, няма да решат положението, а по-скоро обратното.
Danuta Jazłowiecka
Миналата седмица се случи особено важно събитие. След продължителни преговори ние най-накрая успяхме да убедим нашите партньори от Организацията на обединените нации да предоставят на ЕС нов статут в организацията. Това определено е успех, особено с оглед на първоначалната съпротива на Общото събрание. Ние обаче не бива да попадаме в капана на триумфирането и да считаме, че от сега нататък ЕС ще представя единна гледна точка във форума на Организацията на обединените нации. Фактът, че сега ще бъдем представлявани от председателя на Европейския съвет или върховния представител, не означава, че държавите-членки ще представят обща гледна точка по особено противоречиви теми. Примерът с Либия показва колко дълбоко е разделението между нас по въпроси, които изглеждат очевидни, като защитата на гражданското население. Затова е необходимо да кажем ясно, че без политическа воля от страна на държавите-членки това решение ще бъде безсмислено. Ето защо не мога да се съглася с г-жа Аштън, че светът ще чува един ясен глас от ЕС. По-скоро се опасявам, че дълго време ще трябва да слушаме много гласове, тъй като единните виждания на ЕС ще бъдат отслабени не само от постоянните членове на Съвета за сигурност, но и от председателството, което търси своята ниша след Договора от Лисабон. Как възнамерява г-жа Аштън да установи единен глас за ЕС в Организацията на обединените нации и как възнамерява да изгради добър имидж на ЕС в тази организация?
Tunne Kelam
, в писмена форма. - Аз съм окуражен от подхода на заместник-председателя/върховен представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката за сигурност: със съзнанието, че това, което има значение, освен думите, са действията. Бих искал да Ви напомня, баронесо Аштън, за съвета на Joseph Daul: не се страхувайте и ще имате подкрепата на Парламента.
Наша обща отговорност е да накараме авторитарните управници да повярват, че ние се отнасяме сериозно към нашите основни ценности. Това означава преди всичко обусловеност: готовност не само да предлагаме и да апелираме, но и да причиняваме болка, т.е. да прилагаме реални санкции срещу режими, които не зачитат дори живота на своите поданици. Съгласен съм, че санкциите срещу Сирия трябва да включват стотици хора, а не само десетина.
Благодаря ви за осъждането на клането в лагера Ашраф на 8 април 2011 г. Настоятелно предлагам в този случай да последвате ясното послание на Европейския парламент от април 2009 г.: необходимо ни е ясно и убедително послание, че ЕС наистина го е грижа за живота на 34 невъоръжени членове на иранската опозиция, и няма повече да търпи жестокото погазване на техните свободи и достойнство. Искам Комисията да поеме водачеството по въпроса за предложеното презаселване.
Jaromír Kohlíček
Общата външна политика и политиката за сигурност винаги е голям проблем в ЕС. От една страна, големите държави по традиция са свикнали да разчитат на своите собствени сили, като Франция и Великобритания по-специално все още се чувстват велики сили. Това може да се види в техния подход към решаване на проблеми на външната политика. Напоследък тя е ориентирана по-скоро към военно решение на всякакви спорове, като те пренебрегват мирните решения в полза на намесата. Считам, че има основание да се вярва, че днешният свят се насочва към многополюсност, и това е мирна външна политика, която е в съответствие с международното право и Хартата на ООН. Вместо военни авантюри, последната от които се разиграва пред нас в Либия, днешният свят има нужда да вложи всичките си усилия в борбата срещу бедността и неграмотността, и за решаване на други сериозни проблеми. За да стане това, е безусловно важно да има контрол върху въоръженията и разоръжаване, включително общи споразумения за ликвидиране на ядрени оръжия. Съдействието за смекчаване на последствията от катастрофи трябва да бъде важен елемент във външната политика на ЕС. Тези операции не бива да се свързват с разгръщане на военни части. Разполагането на полицейски части е възможно само в крайни случаи, на базата на резолюция на ООН, и за да бъдат защитени работниците в социалния и здравния сектор, и в сектора за обществени услуги, и за обучение на полицията. Общата външна политика и политиката за сигурност трябва да бъде строго разграничена от НАТО. Поради тези причини конфедеративната група на Европейската обединена левица - Северна зелена левица отказва да подкрепи този доклад.
Мария Неделчева
Преди една седмица Общото събрание на ООН упълномощи ЕС да говори с един глас на неговите заседания. Отсега нататък представители на високо равнище ще могат да предават посланията на Съюза в най-висшия международен орган. Това решение е съществена стъпка напред в прилагането на Договора от Лисабон, но не е достатъчно. ЕС се нуждае от реална стратегия, за да може да приложи в действителност правомощията, предоставени му от Договора от Лисабон. Било то в Съвета за сигурност, Съвета по правата на човека, НАТО, СТО или Г-20, позицията на ЕС вече не трябва да е скрита. Нещо повече, ние трябва да поемем водачеството в установяването на глобална парламентарна система. Очевидно е необходима дипломация на високо равнище, но тя трябва да се води в консултация с народа. А нима има по-добър начин да се постигне това от даването на възможност на гражданите от света да бъдат представлявани в ООН? Съществува Европейски парламент, но има и регионални парламенти, като Съвместната парламентарна асамблея АКТБ-ЕС. Днес ние е необходим световен парламент. Баронесо Аштън, Европейският съюз трябва да бъде амбициозен. Надявам се това предложение да се появи във вашата Бяла книга.
Kristiina Ojuland
, в писмена форма. - Най-напред бих искала да изразя своята искрена благодарност към баронеса Аштън за пълната подкрепа на ЕС за Естония в опита за решаване на кризата със заложниците в Ливан. Отвлечените естонци обаче все още са в ръцете на своите похитители. Затова бихме били благодарни за Вашето по-нататъшно участие и помощ за решаването на ситуацията.
Като се спирам на въпроса за бъдещето на общата външна политика и политиката за сигурност, бих искала да призова за повече съгласуваност и последователност, когато става въпрос за недемократични режими. Ние приложихме санкции срещу Беларус, но не направихме същото по отношение на случая Магнитски в Русия, макар че това беше изтъкнато от Европейския парламент в годишния доклад относно правата на човека в света за 2009 г. и в политиката на Европейския съюз по въпроса.
Ние все още сме ангажирани с политиката на "един Китай", докато Пекин напоследък става по-потискащ и насилствен и в Тибет, и в региона Uyghur. Вместо да флиртуваме с Пекин, ние трябва да се стремим към споразумение за свободна търговия и с Тайван, който е процъфтяваща демокрация. Политиката на "един Китай" е остаряла и подкопава морално имиджа на Европейския съюз. Нека нашите политики съответстват на нашите ценности.
Ioan Mircea Paşcu
, в писмена форма. - Договорът от Лисабон ни предостави важна възможност да вървим напред в областта на отбраната и сигурността. Но както сочат доказателствата, това не е достатъчно. Въпреки относително многото операции все още има очевидно разминаване между инструментите, с които се оборудваме - погледнете бойните групи например - и импровизираната колекция от национални средства, които всъщност използваме, когато от ЕС се изисква да се намеси. Да вземем например Либия: поради липсата на политически консенсус и подходящи военни активи трябваше да бъде формирана "коалиция на желаещите" - една концепция, на която твърдо се противопоставяхме, когато беше използвана от други преди - и трябваше да бъде повикана НАТО, за да поеме командването! На практика Либия напълно изолира нашата ОПСО точно когато беше необходима и затова имаше възможност да се покаже на практика! Впоследствие според мен трябва да разгледаме отново нашата ОПСО, за да видим от какво всъщност има нужда, за да стане действаща концепция и в политическо, и във военно отношение, за да може следващия път, когато ни е необходима, да не ни разочарова така.
Sirpa Pietikäinen
Нашата обща външна политика и политиката за сигурност е на кръстопът. Договорът от Лисабон направи възможно външните отношения на Съюза да развият по начин, който преди беше невъзможен. Напредъкът досега обаче беше доста бавен. Независимо от това нашите общи европейски ценности ни позволяват да изградим европейска външна политика, която разчита на устойчивото развитие и правата на човека.
Необходим ни е ясен външен дневен ред на Европа, за да може ЕС да може целенасочено да поддържа глобална политика на базата на многостранността. Решаващите елементи в тази политика биха били подкрепата за работата на ООН и изясняване на политиката на ЕС по отношение на ООН.
Cristian Dan Preda
Положението в Сирия е много обезпокоително. Нямаме пълна, надеждна информация, тъй като на чуждестранния печат беше отказан достъп. Репресивните мерки на режима на Асад обаче се засилват и вече доведоха, на базата на данни, предоставени от НПО, до убийството на 600-700 цивилни и арестуването или изчезването на още 8000 души. Гражданите на Сирия демонстрират в продължение на почти два месеца и не бива да бъдат изоставяни в борбата за демокрация. Жестоките репресии са неприемливи и трябва да бъдат спрени. ЕС трябва да поеме водеща роля в търсенето на бързо решение. Ето защо искам да приветствам ограничителните мерки, приети от Съвета срещу сирийския режим в началото на седмицата. Необходимо е обаче да направим повече в сътрудничество с партньорите на Съюза, за да настояваме сирийските власти да спрат репресиите. Асад е изолиран. Само режимът на Кадафи осъжда в момента "международния заговор срещу националната сигурност на Сирия", едно изявление, което говори много за положението в Сирия. Накрая, бих искал да подчертая, че при сегашните обстоятелства кандидатурата на Сирия за място в Съвета по правата на човека на ООН е неприемлива.
Traian Ungureanu
Продължителните насилствени действия срещу коптската църква в Египет и предимно срещу християни в Близкия изток изискват незабавен отговор от Европейския съюз. Важна част от хирстиянско-европейското наследство е застрашена. Стотици и хиляди хора биват преследвани заради техните религиозни убеждения. Новите египетски власти се възползваха от широката симпатия и пряката финансова и политическа подкрепа от ЕС. Но сега, след като бяха изгорени църкви и бяха убити християни в подновена вълна от нападения, е дошло време ЕС да изясни напълно на египетските органи, че те са отговорни за вътрешната сигурност на страната и за защитата на правата и живота на всички египетски граждани. Подозренията, че египетските органи обръщат гръб или дори насърчават религиозните насилия, трябва да бъдат разпръснати от твърда гаранция, че християнската общност ще бъде в безопасност в Египет. ЕС трябва да поиска обяснение от египетските органи и да заяви ясно, че по-нататъшното насилие ще бъде последвано от спиране на европейската финансова и хуманитарна помощ. Това недвусмислено предупреждение следва да бъде условие за всички настоящи споразумения и следва да бъде включено във всички бъдещи споразумения с правителства от Близкия изток.
Zbigniew Ziobro
По време на януарското разискване относно положението в Тунис и Египет и свободата на религиозно изразяване аз споменах трагичното положение на християните в арабските страни, по-специално египетските коптски християни, които биват преследвани. Изтъкнах радикализацията на исляма, който насочва агресията си срещу последователите на Христос. Днес може да се види, че моите опасения се оправдаха. Сблъсъците в околността на черквата St. Menas са само върхът на айсберга, що се отнася до трагедията на египетските християни и мълчанието на международните организации. В този контекст си струва да припомним нападенията над манастира St. Bishoy през март тази година, които бяха игнорирани от Парламента и г-жа Аштън, когато египетската армия стреля срещу манастир, пълен с бежанци от Кайро, и действията на салафистката ислямска общност, която има екстремистки възгледи. През април те проведоха поредица от нападения срещу християнски сгради в Beni Ahmad, Bashtil и Kamadir. Както виждаме, Европейският съюз още не може да изработи съгласувана стратегия за реакция срещу нарушенията на правата на човека в Азия и Северна Африка, и за предотвратяването им в бъдеще. Трябва да окажем по-голям натиск над египетските органи, за да защитим християните копти. От съществено значение е да подсилим секцията за предотвратяване на религиозна нетърпимост на подкомисията по политически въпроси на Европейската служба за външна дейност, като се обърне особено внимание на преследваните християни.
