
Formanden
Jeg må indlede med en beklagelig meddelelse. Som De har set, er mødelisterne endnu ikke hængt op ved indgangen til salen. Der er tekniske problemer med den computer, som de bliver printet ud på, og jeg må desværre bede Dem skrive Dem på lidt senere - f.eks. i forbindelse med afstemningen til middag. Der er desværre ikke andet at gøre.
(Tilråb fra hr. Ferber: Det er alt sammen næstformandens skyld!) Hr. Ferber, i sådanne tilfælde er det automatisk embedsmand Rømer her ved siden af mig, der har skylden!

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Sacrédeus
Hr. formand, jeg vil gerne meddele, at jeg var til stede her i går. Jeg ankom til Parlamentet i går klokken 18, men desværre skrev jeg mig ikke på tilstedeværelseslisten, fordi jeg var optaget af noget andet.

Formanden
Hr. Sacrédeus, vores tjenester vil finde ud af, hvordan man skal håndtere det.

Van den Berg
Hr. formand, i går talte jeg på vores gruppes vegne om dødsstraffen, og jeg sagde også ved den lejlighed, at der i vores øjne er en konflikt mellem Europas værdisæt og det værdisæt, som i øjeblikket er forbundet med dette emne i USA. Jeg sagde også, at dette er meget vigtigt, navnlig i forbindelse med hr. Bushs besøg i Europa i denne uge. Disse to elementer, konflikten mellem de to værdisæt og præsident Bushs holdning og besøget i Europa i denne uge, nævnes ikke i protokollen under dette punkt. Jeg vil gerne have dem optaget i protokollen.

Formanden
Også det har vi noteret.

Posselt
Hr. formand, jeg var inde på spørgetiden i går. Formanden - det står i protokollen - svarede mig, at der var indkommet for få spørgsmål til to kommissærer, som derfor var blevet slettet af talerlisten for spørgetiden. Jeg har undersøget det. Hr. Kinnock havde fået stillet et eneste spørgsmål. Han står fortsat på listen. Fru Schreyer havde fået stillet et spørgsmål af mig, hun står ikke på listen, selv om flere andre kolleger også havde stillet spørgsmål, som var rettet til fru Schreyer, f.eks. hr. Trakatellis. Der er altså noget, der ikke stemmer. Jeg vil bede Dem undersøge det og i morgen give mig et klart svar på, hvorfor spørgetiden er blevet afkortet.

Formanden
Hr. Posselt, det bliver undersøgt.
(Protokollen godkendtes)

Afstemning om anmodning om uopsættelighed
Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, et flertal i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter stemte i aftes for anmodningen om uopsættelig forhandling. Ved at vedtage betænkningen i går aftes skabte vi mulighed for, at der kan stemmes om det i denne uge, hvis Parlamentet også stemmer for anmodningen om uopsættelig forhandling.
(Uopsættelig forhandling vedtoges) 
 
Forslag til Rådets afgørelse om yderligere ekstraordinær finansiel hjælp til Kosovo (KOM(2001) 81 - C5-0138/2001 - 2001/0045(CNS))

Brok
Hr. formand, Kommissionen og Rådet har annmodet om uopsættelig forhandling. Dette er en hastesag, så denne hjælp kan blive ydet hurtigt. Udvalget stemte allerede i aftes om betænkningen, så vi kan anbefale den uopsættelige forhandling.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)   
Forslag til Rådets afgørelse om makrofinansiel bistand til Forbundsrepublikken Jugoslavien (KOM(2001) 277 - C5-0231/2001 - 2001/0112 (CNS))

Brok
Hr. formand, vi i Udenrigsudvalget - og jeg tror, det er i overensstemmelse med de rådgivende udvalg, Budgetudvalget og Industriudvalget - vil anbefale en afvisning. Dette er ikke meddelt i god tid. Teksterne har kun foreligget siden fredag. Der er tale om en førstegangsbevilling, og det er ikke helt klart, hvilke andre områder disse midler til dels skal tages fra. Derfor er der brug for en tilsvarende politisk afvejning. Vi vil imidlertid gerne samtidig erklære, at vi vil gøre, hvad vi kan, for at vi kan træffe en beslutning i salen i juli, og vi vil sørge for de nødvendige forberedelser. Derfor anbefaler vi at afvise anmodningen.
(Uopsættelig forhandling forkastedes)

Den Europæiske Fødevareautoritet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0198/2001) af Whitehead for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om de generelle principper og krav i fødevarelovgivning, om oprettelse af Myndigheden og om procedurer i fødevaresikkerhedsanliggender (KOM(2000) 716 - C5-0655/2000 - 2000/0286(COD)).

Whitehead
Hr. formand, dette er et vigtigt øjeblik for forbrugerbeskyttelsen i EU. Unionens institutioner har sammen udstukket principperne for fødevarelovgivningen i form af en ny myndighed, som kan sikre den mad, vi spiser, og den måde, hvorpå den produceres. De to ting er afhængige af hinanden.
Til dem, der siger, at vi er gået for hurtigt frem, og at Kommissionen eller Rådet presser os til at gå for hurtigt frem under dette formandskab, vil jeg blot sige, at vi prøver at rette op på årtiers forsømmelser, hvor det varierede udbud af fødevarer og selvforsyningen på området var med til at skjule store katastrofer, lige fra BSE til dioxiner og nogle af de plager, vi oplever i dag.
Det er Europa-Parlamentets klare opgave at justere og præcisere forslaget fra Kommissionen, det vil sige at fortælle borgere og interessenter, hvad vi helt nøjagtigt har tænkt os at gøre for at sikre alle led i fødekæden, uanset hvilket trin vi befinder os på, fra primære producenter til den endelige forbruger. Vi har alle en interesse i, hvad det er for fødevarer, der udbydes i Europa, hvordan de fremstilles, hvordan de tilberedes, og endelig hvordan de kontrolleres.
Denne myndighed beskæftiger sig primært med fødevaresikkerhed. Derfor går vores udvalg kraftigt ind for, at den skifter navn. Vi mener, at det er nødvendigt, for der skal udstikkes klare, men også afgrænsede og målrettede retningslinjer for denne myndighed. De skal forholde sig til, hvad Myndigheden kan gøre inden for sit ansvarsområde og budget og ikke inden for alle de andre områder, som læsses over på den af personer, der ønsker, at den skal være ansvarlig for en række andre ting.
Alt skal ses i dette perspektiv. Jeg vil gerne sige til nogle af mine kolleger i udvalget, som stemte for en række forskellige ændringsforslag med henblik på at få omdøbt Myndigheden, at de fremgår af den ændrede betænkning. Hvis De ønsker en egentlig henvisning til hygiejne eller ernæring eller til kvalitet eller vores forkærlighed for traditionelle fødevarer, som nogle af ændringsforslagene handler om, så er mit svar, at de findes i betænkningen. De er alle med i passende omfang. Men de er ikke med i navnet. De er ikke i sig selv denne nye myndigheds primære ansvarsområde.
Jeg er mine kolleger i alle partierne i udvalget megen tak skyldig. Betænkningen blev vedtaget i Miljøudvalget med 40 stemmer mod nul, idet to undlod at stemme. Det store antal ændringsforslag, som stilles i dag i blokke, afspejler den grad af konsensus, vi nåede frem til. Her takker jeg også Kommissionen for dens hjælp, det svenske formandskab, som har ført dette igennem med beundringsværdig sans for prioritering, og først og fremmest min egen assistent, Michele Smyth, som har gjort en utrættelig indsats.
Jeg vil gerne tage nogle af de fremtrædende emner op, som der stadig vil være uenighed om, og som nogle af ændringsforslagene bygger på. Skal medlemmerne af den nye myndighed udnævnes efter en procedure baseret på åbenhed og fortjeneste efter en fuld undersøgelsesproces, eller skal det ske på den gamle stille måde? Vi går til enhver tid ind for fortjeneste. Vi går ind for åbenhed. Vi går ind for gennemsigtighed. Medlemsstaterne skal spille en aktiv rolle i det rådgivende forum. Der behøver ikke at være tale om en situation, hvor medlemsstaterne skal anbringe deres flag ved hvert sæde i den nye myndighed.
Vi mener ikke, at Myndigheden skal være ansvarlig for det nye system for hurtig varsling. Vi mener, at det endelige ansvar skal påhvile Kommissionen.
Myndigheden bør finansieres udelukkende via budgettet, så Europa-Parlamentet kan være med i beslutningsprocessen. De afsatte 44 millioner euro er et forholdsvis lille beløb sammenlignet med andre europæiske agenturer. Det er kun en tredjedel af det budget, som det britiske fødevareagentur havde til rådighed, da det blev oprettet. Der er visse ændringsforslag, bl.a. fra Budgetudvalget, som jeg støtter, og som går ud på, at vi selv skal tage os af den præcise finansiering af dette agentur.
Til sidst vil jeg sige noget om den nye myndigheds placering. Nogle ønsker, at det skal besluttes ved en fælles beslutningsprocedure med Parlamentet. Andre mener, at det udelukkende skal besluttes af Rådet efter forslag fra Kommissionen og med Europa-Parlamentets samtykke. Min egen holdning er, at vi bør have en fri afstemning om dette, for efter min mening har de medlemmer, som ønsker den fælles beslutningsprocedure, ret til at stemme om det. Jeg er dog stadig skeptisk. Jeg mener, at vi skal følge den traditionelle fremgangsmåde, i hvert fald på dette punkt.
Jeg anbefaler Parlamentet at stemme for denne betænkning. Den kommer på det helt rigtige tidspunkt. Jeg håber, at Parlamentet vil stemme for den.

Gebhardt
Hr. formand, hr. kommissær, Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed er af grundlæggende betydning for Europas borgere. Det har vi givet hinanden ret i gentagne gange gennem flere måneder, og vi tilføjer, at borgerne efter de mange skandaler langt om længe igen skal kunne have tillid til det daglige brød, uanset hvem der leverer det. Hver dag, hvor denne nye myndighed ikke arbejder i fødevaresikkerhedens tjeneste, er en tabt dag for sundheden for EU's borgere. Derfor må vi skynde os med forberedelserne. Vi må sørge for, at Fødevaremyndigheden kan komme i gang i starten af det nye år.
At sagen haster, må imidlertid ikke gå ud over kvaliteten i lovgivningsarbejdet. Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed har brug for et stabilt retligt fundament, så den ikke bliver kastebold for tilfældige interesser allerede i startfasen. Derfor beder jeg Dem, kære kolleger, om i morgen ved afstemningen at følge anbefalingen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og overlade hele forordningen til den fælles beslutningsprocedure. Idéen med kun at høre Europa-Parlamentet netop omkring placeringen af Myndigheden er dårligt håndværk. Det er i øvrigt endnu et bevis på ønsket om at sjakre mellem interessenter med meget forskellige motiver, som kun kan skade vores Fødevaremyndighed.
Jeg beder Dem altså slå en streg i regningen for kommissionsformand Prodi, som allerede via pressen har fortalt os, at han ville give Fødevaremyndigheden til Luxembourg som kompensation for andre EU-skriveborde. Jeg beder Dem stemme for ændringsforslag 215, som sørger for et fælles retsgrundlag og for at udelukke begærlighed, som ikke kommer sagen ved.

Kuckelkorn
Hr. formand, kære kolleger, min gruppe har stillet et ændringsforslag i salen, hvor det konstateres, at oprettelsen af Myndigheden er en uforudset udgift. Desuden konstaterer vi, at finansieringen ikke kan ske uden en revision af det finansielle overslag eller en reduktion af andre opgaver i udgiftsområde 3. Ændringsforslaget stammer fra Budgetudvalget. Det er vigtigt for os at sende et signal - det, vi foretager os, skal også kunne finansieres.
Desværre har Miljøudvalget valgt at se bort fra flere af ændringsforslagene. For det første det klassiske forslag, som Budgetudvalget stiller igen og igen, om at optage en begrundelse, hvor det præciseres, at især gennemsigtighed og kontrol og budgetprocedurens gyldighed skal overholdes. Her er der i mange agenturer stadig en del, der halter.
Desuden har Miljøudvalget besluttet, at Myndigheden alene skal finansieres af det almindelige budget. Man vil holde Myndigheden uafhængig. Argumentationen er sikkert ædel nok, men den er virkelighedsfjern. For vi har agenturer, f.eks. lægemiddelagenturet og normeringsagenturet, som finansieres med bidrag, og man kan ikke påstå, at de skulle være infiltreret.
I Budgetudvalget fandt vi imidlertid forslaget om efter tre år at undersøge, om det er muligt og tilrådeligt at indføre gebyrer, meget fornuftigt. Dermed beslutter man jo ikke at indføre gebyrer. Her er det også gået tabt, at bidragene til medarbejdernes pensioner indsættes på indtægtssiden i Kommissionens budget.
Man har heller ikke overtaget det ændringsforslag, som forudsætter en økonomisk deltagelse fra medlemsstatens side eller interesser i ejendommene. Og Myndigheden skal fremlægge et budget hvert år.

Ayuso González
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med oprigtigt at lykønske ordføreren, hr. Whitehead, med denne betænkning, som ikke har været let, og hr. Bowis, som har udført et stort forudgående arbejde med betænkningen om hvidbogen.
Betænkningen var, ud over det store antal ændringsforslag, ikke let, fordi Kommissionens forslag, selv om det er et godt udgangsdokument fyldt med gode intentioner, efter min mening lider af en forfejlet strategi og temmelig mange uklarheder.
I artikel 5 f.eks. burde målsætningerne med fødevarelovgivningen have været klart defineret og begrænset til beskyttelse af folkesundheden og forbrugerne og fødevaresikkerhed i hele fødekæden, uden at den frie bevægelighed for fødevarer i Fællesskabet blev indskrænket, og sikring af den europæiske fødevareindustris konkurrenceevne på de internationale markeder.
De øvrige målsætninger, som beskyttelsen af miljøet og dyrs og planters beskyttelse og velfærd, er alle meget prisværdige, hr. kommissær, men hvis de ikke har indflydelse på fødevaresikkerheden, er der allerede andre bestemmelser, som drejer sig om eller kan dreje sig om det. F.eks. har vi netop haft uopsættelig afstemning om svins velfærd med det ene formål at forøge det svenske formandskabs lovgivningsinitiativer.
Myndighedens opgave bør være centreret om risikovurdering og videnskabelig rådgivning, og det er slet ikke nogen let opgave.
Hr. kommissær, De har ved flere lejligheder sagt, at det nye varslingsnet er en del af krisestyringen, og at det vil høre ind under Kommissionens ansvarsområde. I sit forslag argumenterer Kommissionen imidlertid for, at dette ansvar skal pålægges Myndigheden i betragtning 35, artikel 21, stk. 2, artikel 22, litra h), artikel 34 og artikel 49.
Risikovurderingen bør være videnskabelig og uafhængig. Det er den fremtidige Fødevaremyndigheds egentlige opgave, og det glæder mig, at dens videnskabelige udtalelser i ændringsforslag 123 får fortrinsret.
Det er eksperterne, der bør formidle oplysninger om risici, for urigtige oplysninger kan skabe uro i befolkningen, som det allerede er sket, og forårsage store tab og økonomiske katastrofer for fødevaresektorerne i hele EU.
Endelig håber jeg, at den fremtidige beslutning om Fødevaremyndighedens hjemsted kommer efter en seriøs debat mellem vores institutioner og træffes i henhold til proceduren med fælles beslutningstagning.

Folias
Hr. kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, forhandlingen om forslag til Kommissionens forordning giver os anledning til at nævne, at vi inden for få år for tredje gang bliver vidner til et voldsomt brud på det indre markeds fundament. Tre gange har vi set forbrugernes tillid til fødevaresikkerheden gå i stumper og stykker, og det er en yderst relevant forhandling, vi fører, og det er en yderst rammende beslutning at skride til oprettelsen af en fødevaresikkerhedsautoritet.
Da vi havde de tre på hinanden følgende meget alvorlige tilfælde, kunne vi ikke blot registrere forbrugernes mistillid, men også ændringerne i deres forbrugsmønster og ødelæggelsen af mange virksomheder, der pludseligt befandt sig uden for markedet, uden at de nogensinde havde forestillet sig det, samt tabet af mange tusinder arbejdspladser, som folk uforskyldt mistede. Det var altså ikke kun budgetterne, der blev udsat for en økonomisk katastrofe, da de skulle tackle destruktionen af produkter og dyr, der var også de sociale omkostninger, som vi bør behandle yderst hurtigt og seriøst.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at sige, at det er nødvendigt, at vi i fødevarelovgivningen tager hensyn til de traditionelle produkters særlige karakter, som er karakteristiske i visse regioner og steder i Europa, og som udgør en del af vores kultur. Endelig skal man helt tydeligt anerkende de små og mellemstore virksomheders rolle i denne sektor, da det jo er dem, der både producerer varer af høj kvalitet og skaber arbejdspladser.

Pesälä
Hr. formand, kære kommissær, den foreliggende lovgivning om fødevaresikkerhed er en yderst vigtig sag for landbrugssektoren. Den vil på langt sigt løse de selvstændiges arbejdsforhold og på den måde skabe et fundament for hele landbrugssektoren. På mit udvalgs vegne takker jeg varmt hr. Whitehead for styring af udarbejdelsesprocessen på en så hensigtsmæssig måde, at vi andre ordførere fik lejlighed til at deltage i processen. Og jeg takker Dem specielt for, at De har taget hensyn til Landbrugsudvalgets ændringsforslag, jeg ville sige med fuld dækning og ekspertise, endda med forbedring af formuleringer af enkelte ændringsforslag. De har udført et stort arbejde.
Jeg vil dog gøre opmærksom på én ting. Til bestyrelsen for Fødevaremyndigheden foreslår De 12 medlemmer, hvoraf to skal være repræsentanter for fødevareindustrien. I overensstemmelse med udvalgets ønske foreslår jeg en lille rettelse til denne formulering, således at den ene repræsentant skal komme fra primærproduktionen. Ændringsforslag 208 gælder dette aspekt.
Uden at gå længere ind i de talrige og måske også teknisk betonede detaljer foreslået af udvalget takker jeg Dem, hr. Whitehead. Jeg håber også, at dette lovforslag bliver hurtigt vedtaget og gennemført. Én del af det gælder iværksættelse af et fødevareagentur. Det kan vi ikke trække i langdrag, vil skal finde en hurtig løsning på etableringen af fødevareagenturet ved Det Europæiske Råd i Göteborg også for at bevare troværdigheden over for borgerne.

Hudghton
Hr. formand, på vegne af Fiskeriudvalget går jeg helhjertet ind for forslaget. Jeg vil dog understrege, at det er bydende nødvendigt, at der tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for fiskeri- og landbrugssektorerne. Disse sektorer giver anledning til helt andre spørgsmål end den generelle fødevareindustri, og udfordringerne som følge af den seneste tids problemer inden for fiskerierhvervet, bl.a. infektiøs lakseanæmi, amnesifremkaldende skaldyrsforgiftning og dioxiner, kræver industrispecifikke indgreb. Desuden skal der tages tilstrækkeligt hensyn til de særlige behov i randområderne, f.eks. i Skotland og andre fiskerinationer, som modtager fiskeristøtte.
Derfor støttede Fiskeriudvalget mit ændringsforslag om indførelse af en ny betragtning om sporbarhed. Fiskeriet har i sagens natur betydning for sporbarheden. Der er mange potentielle vanskeligheder, som Kommissionen skal sørge for bliver løst, samtidig med at man tager højde for forskellige fangstmetoder, hvor fiskene fanges, hvor de landes, samt problemer i forbindelse med sortfisk.
Jeg mente desuden, at det var vigtigt, at sammensætningen af bestyrelsen sikrer en ligelig fordeling af ekspertise, som dækker alle de relevante sektorer inden for fødevareproduktion og -distribution samt foderstoffer og navnlig fiskeri. Det er beklageligt, at ingen af disse prioriteringer vandt genklang i det ansvarlige udvalg. Jeg opfordrer kraftigt kommissæren til at tage dem i betragtning. Bemærk venligst, at jeg ikke foreslår en udvidelse af bestyrelsen, eller at udnævnelsesmetoden ændres, men blot, at den relevante ekspertise skal være til stede.
Jeg bifalder derimod de ændringsforslag, som følger kernen i min holdning, om en ny definition af fødevarer, som er uegnet til menneskeføde, og kontaminerede fødevarer i ændringsforslag 43 og 44, da de ligger mere på linje med den politik, Kommissionen har fulgt siden udbruddet af infektiøs lakseanæmi.
Endelig gik Fiskeriudvalget ind for ændringsforslag 35 og 51, som tager højde for de specielle behov inden for fiskeopdræt, og navnlig de ændringsforslag, der er rettet mod bekymringerne for udvikling af genetisk modificerede fisk, for at forhindre, at de så at sige kommer ind i fødekæden ad bagdøren, nemlig via import fra tredjelande. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at støtte disse ændringsforslag.

Bowis
Hr. formand, der er to hovedårsager til at gribe ind på dette område. For det første er vi indbyrdes afhængige, når det gælder føde- og drikkevaresikkerhed. Der er et indre marked for fødevarer, og fødevaresikkerhed er et spørgsmål om folkesundhed. De enkelte lande kan ikke sende deres fødevare- og landbrugspoliti ud for at tage stikprøver af korn, kvæg og vin i hvert andet land. Vi må have fælles standarder, som opretholdes i kraft af ensartede niveauer for kontrol, vurdering og håndhævelse.
For det andet har offentligheden mistet tilliden til de gamle nationale og europæiske fødevaresikkerhedssystemer efter skandalerne og kriserne i forbindelse med olivenolie, vin, mineralvand, oksekød, æg, fjerkræ, mælk, e-coli, listeria, salmonella, dioxiner, hormoner og genetisk modificerede fødevarer - jeg kunne blive ved. Offentligheden ønsker at blive forsikret om, at den lange vej fra jord til bord er så sikker, som man med rimelighed kan forvente. De ønsker en sikkerhedskontrol, som hverken foregår bag Kommissionens lukkede døre eller plettes af producenters eller andre gruppers interesser.
Så ligesom da jeg i min betænkning på hvidbogsstadiet krævede et videnskabeligt system med fokus på sikkerheden, siger vi på tværs af alle partier i Parlamentet: Sørg for, at Fødevaresikkerhedsmyndigheden er slank, gennemsigtig, uafhængig og dedikeret til risikovurdering af fødevaresikkerheden og til anbefalinger af, hvilke foranstaltninger der eventuelt skal træffes. Lad Dem ikke distrahere af spørgsmål om sunde spisevaner eller sammenlignelig kost, hvor vigtige de end måtte være for det sundhedsfremmende arbejde. Lad ordet sikkerhed indgå i Myndighedens navn for at sende et klart signal om dens formål og metodik. Vær uafhængig af de enkelte medlemsstater og af Kommissionen, det vil sige, undgå en bestyrelse, som skal have et medlem fra hvert medlemsland. Hold antallet på 12. Placer ikke Myndigheden i en bygning eller et hjemsted, som er tæt forbundet med EU's institutioner. Udnævn bestyrelsesformanden efter en åben udvælgelse og høring i Parlamentet. Stå til regnskab over for Parlamentet en gang om året for udøvelsen af Myndighedens ansvarsområde. Udgiv straks eventuelle minoritetskonklusioner i bestyrelsen om eventuelle risikovurderinger, og lad bestyrelsesmøderne være åbne for offentligheden. Tilknyt medlemsstaternes fødevaresikkerhedsinstanser til Myndigheden i form af et rådgivende udvalg bestående af disse instansers nationale direktører.
Jeg anbefaler denne betænkning, og jeg roser ordføreren for veludført arbejde, ikke mindst på grund af samarbejdet på tværs af partier og landegrænser og den løbende diskussion. Som følge heraf kan vi støtte næsten alle udvalgets ændringsforslag, som alle stort set vil blive en del af betænkningen. Til Kommissionen og Rådet vil jeg sige følgende: Bemærk, hvordan Parlamentet står sammen i disse spørgsmål, og samarbejd med os i et partnerskab til gavn for de europæiske forbrugere i alle medlemsstaterne.

Olsson
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gratulere hr. Whitehead, der har udført et særdeles godt stykke arbejde. Jeg vil desuden gerne understrege enigheden i Miljøudvalget.
Vi ved, at fødevarekriserne i EU har medført, at mennesker er blevet utrygge ved maden. Det har også ført til, at vi fokuserer på fødevare- og landbrugspolitikken. Nu gælder det om, at vi hurtigt kommer i gang med dette nye system - det er kolossalt vigtigt. Hvis vi har åbne grænser, hvilket vi skal have i Unionen, og et frit flow af varer, er det naturligvis vigtigt, at også fødevarer kan have et frit flow. Det må dog ikke indebære, at også sygdomme og dårlige sundhedstilstande florerer. Et fælles system må naturligvis ikke indebære, at regionalt produceret mad ikke er tilladt.
Hvis vi ser på hele rækken af foranstaltninger, vil bl.a. videnskabelig rådgivning, risikovurdering, risikohåndtering og kontrol - inklusive kontrol af kontrollørerne i medlemslandene - være påkrævet. Måske vil det i fremtiden også blive nødvendigt med sanktioner. Denne nye myndighed vil ikke kunne gøre alt dette, men den giver frem for alt en ny, øget styrke med hensyn til den videnskabelige rådgivning og risikovurderingen. Vi har allerede et Food and Veterinary Office i Dublin, og det spiller en vigtig rolle i forbindelse med risikohåndtering og kontrol. Nu er det vigtigt at få startet et samarbejde mellem disse to myndigheder. Jeg tror ikke, at EU i sidste ende kommer uden om at etablere et sanktionssystem på EU-niveau. Det er dog kun Kommissionen, der kan påtage sig det. Det er vigtigt, at vi fortsætter arbejdet, så vi kan blive endnu mere effektive.
Dette er et særdeles vigtigt skridt, som vi hurtigt skal tage for at få mere sikre fødevarer. Derefter må vi imidlertid ikke glemme denne sag, vi må gå videre og gøre systemet endnu bedre i fremtiden.

Staes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, denne betænkning udgør en vigtig fase i den lovgivningsproces, som skal skabe en løsning på de mange kriser, som forbrugerne har måttet gennemgå i de seneste årtier. Det er lykkedes Phillip Whitehead på en mesterlig måde at forene de mange opfattelser, som findes i Parlamentet om oprettelsen af en Fødevaresikkerhedsmyndighed, i en afbalanceret betænkning. Det takker jeg ham for, og jeg takker ham også for hans vilje til at lytte og hans konstruktive holdning.
Betænkningen er opbygget omkring en hel række nøgleord. For det første sikkerhed. Titlen skærpes ved, at den ændres fra Den Europæiske Fødevaremyndighed til Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed. Dermed tilkendegives det med det samme, hvilken central opgave denne nye institution får. For det andet kvalitet. Der lægges vægt på en mere kvalitativ fødevareproduktion. Ikke kvantiteten, men kvaliteten stilles for fremtiden centralt. For det tredje opretholdelse af fødevarernes kulturelle mangfoldighed i EU. Den typiske og traditionelle produktion må ikke blive offer for den europæiske lovgivning. For det fjerde produkters sporbarhed og gennemsigtighed og producenters stadig større ansvar. For det femte uafhængighed. Det betyder, at finansieringen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed kun må ske med EU-midler. For det sjette skal forsigtighedsprincippet gælde for enhver mærkbar risiko. Kære kolleger, Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed bliver ikke nogen mastodont, men giver os forhåbentlig snart ordentlig og pålidelig videnskabelig rådgivning. Med hensyn til bestyrelsen anmoder min gruppe imidlertid indtrængende om, at en lille udvidelse fra 12 til 16 medlemmer gøres mulig. For vi synes, at de primære producenter, landmænd og fiskere, skal være bedre repræsenteret i bestyrelsen. Min gruppe støtter endelig også den holdning, at Kommissionen skal have det øverste ansvar for systemet for hurtig varsling. Politisk ansvar kan jo aldrig skydes over på andre, og det er desværre sket alt for ofte i de seneste år, både i EU og i medlemsstaterne.

Fiebiger
Hr. formand, det må hilses velkomment, at der i den senere tid, når der i den offentlige diskussion berettes om BSE og MKS, især er tale om videnskabelige resultater og kendsgerninger. Især BSE-sagen har vist, hvor vigtigt det er at støtte sig til uafhængig ressourceforskning, som sigter mod at høste ny viden på langt sigt. Med al den kompleksitet, som forslaget om at oprette en Fødevaremyndighed indeholder, er det på dette sted, man har sparet mest på idérigdommen. Jeg er overbevist om, at valget mellem de mange rigtige forslag om Myndighedens opgaver kun kan træffes i overensstemmelse med de nationale institutioners aktuelle forskningsresultater.
Den eksisterende fødevarelovgivning er kompliceret i forvejen, og det bliver sikkert ikke bedre, hvis den kun bliver forfinet af jurister. Derfor går jeg ind for, at der i budgettet afsættes de nødvendige midler på grundlag af en videnskabelig planlægning.
Vi har et godt udgangspunkt for forslaget om at oprette en myndighed, fordi landmændenes organisationer og deres repræsentanter i fødevarebrancen er positivt indstillede. De går ind for at oprette Myndigheden, hvilket uden tvivl kan være en god begyndelse.
De mennesker, som har med nyttedyr og de deraf fremstillede fødevarer at gøre, har brug for en lobby, som i takt med den fortsatte globalisering af fødevaremarkederne kan præsentere produktionen positivt, og som især beskytter den mod fejlgreb. Opfyldelse af disse store samfundsmæssige forventninger er derfor et afgørende element for, om ordningen får succes eller ej.
Forbruget af kød og kødprodukter stiger langsomt, og priserne udvikler sig i forhold til omkostningerne. Forbrugerne kræver fyldestgørende information om forarbejdningen og den sundhedsmæssige værdi af kød og kødprodukter. Også jeg ser her et stort behov for handling, da mange allerede igen sidder fast i en ren vare-penge-politik foran køledisken.
Kød kommer til at spille en stor rolle fremover. Det synes jeg er godt. Den traditionelle planlægning i køkkenet med posen med fødevarer i form af frugt, grøntsager og kød indeholder sundhedsmæssige indholdsstoffer i store mængder i forhold til de funktionelle fødevarer.
Men hvad må sunde fødevarer koste? Hippokrates krævede for 2.000 år siden: "Lad din kost være din medicin, og din medicin være din kost". Efter min mening har han ret den dag i dag, og jeg besvarer spørgsmålet med et krav om sammenhæng mellem pris og kvalitet.
Økologi og etik er spørgsmål, som spiller en voksende rolle i forbindelse med fremstilling af fødevarer. De skal afklares eksakt i forbindelse med udførelsen af Fødevaremyndighedens opgaver.

Hyland
Hr. formand, i forbindelse med BSE, dioxiner og sikkerheden af genetisk modificerede fødevarer har Parlamentet været årvågent og lydhørt over for forbrugernes bekymringer. Jeg komplimenterer derfor kommissær Byrne, som er ansvarlig for dette særlige område, og kommissær Fischler og endelig hr. Whitehead for hans grundighed i arbejdet med denne betænkning.
Offentliggørelsen af Kommissionens hvidbog om fødevaresikkerhed og forslaget om oprettelse af en Europæisk Fødevaremyndighed indvarsler en ny æra for fødevareproduktionen. Fra nu af vil hvert led i fødekæden blive en integreret del af produktionsprocessen. Slutresultatet bør fjerne enhver tvivl om kvaliteten og sikkerheden af alle fødevareprodukter og give forbrugerne den sikkerhed, som de har ønsket, og som de har krav på. Europa har en hastigt voksende fødevaresektor. Værdiforøgelsen af grundlæggende landbrugsprodukter foregår ved at give forbrugerne et bredt udbud af kvalitetsfødevarer. Ny forskning på dette område vil bidrage betydeligt til den fremtidige udvikling.
Efterhånden som beskæftigelsen i forarbejdningssektoren vokser, står denne velkomne udvikling i skarp kontrast til den store nedgang i familiebedrifterne og de unges manglende tilbøjelighed til at vælge landbrug som deres levevej. De mener måske ikke, at det er relevant for denne forhandling, men jeg vil gerne sige, at medmindre vi kan sikre ensretningen, levedygtigheden og lønsomheden af den europæiske fødevaresektors produktionsgrundlag, kan vi sandsynligvis ikke nå op på det niveau, vi ønsker. I denne sammenhæng tages landmændenes enestående rolle som garanter for fødevaresikkerhed og -kvalitet alt for ofte for givet. For at opnå fødevaresikkerhed skal hele fødekæden være fejlfri og tilsynet med den omfattende. Jeg er helt enig i, at fødevarer skal kunne spores hele vejen tilbage gennem alle led i fødekæden - fra jord til bord.
Sammenfattende vil jeg sige, at i vores iver efter at sikre forbrugernes interesser - hvilket er vores hovedformål - må vi ikke glemme at sikre landbrugets mulighed for at udnytte fremskridtene inden for moderne teknologi.

Blokland
Hr. formand, fødevarer fra EU hører til verdens sikreste. De seneste fødevarekriser har imidlertid ført til, at de europæiske forbrugere mister tilliden til fødevarerne. Hensigten med oprettelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed er først og fremmest at genvinde tilliden. I Nederlandene forbruges der i øjeblikket næsten lige så meget kød som inden de nævnte kriser, mens Tyskland og Frankrig stadig kæmper med et meget lavere kødforbrug. På den ene side er det hermed tydeligt, at der ikke findes europæiske forbrugere. På den anden side kan vi heraf konkludere, at forbrugernes tillid er mere afhængig af folkekarakteren end af oprettelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed. Kampen om hjemstedet, som adskillige medlemsstater gerne ville have, får mig til at formode, at det først og fremmest drejer sig om prestige. Her er det ikke tydeligt for mig, hvilken betydning kriteriet "tradition inden for fødevaresikkerhed" vil få.
Risikoen for, at Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed bliver en narresut for forbrugerne, er ikke teoretisk, mens der ikke er nogen videnskabelig merværdi i forhold til de nationale fødevaresikkerhedsinstanser. Derfor er det af overordentlig stor betydning, at der knyttes en forbindelse mellem fødevareproduktion og fødevaresikkerhed. Problemet findes i fødevareproduktionen, så det er også der, vi skal søge løsningen. Konsekvensen vil være, at der skal vendes op og ned på den europæiske landbrugspolitik. Der skal komme en landbrugspolitik, hvor foderprodukter dyrkes tæt på slagtekvæget, således at foderprodukter og dyr ikke transporteres over lange afstande. Samtidig reduceres smittefaren. En sådan politik er i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet og nærhedsprincippet. Desuden er der tale om integration, i betragtning af at denne politik bl.a. har en positiv virkning på miljøets tilstand og på dyrenes velfærd.
Et beslægtet problem, som vi bør prioritere, er eksporten af fødevarer med lavere standarder end dem, der gælder i EU. I praksis er det i lande uden for EU ofte således, at man ikke kan tillade sig den luksus at stræbe efter de mest sikre fødevarer. Selvfølgelig bør vi ikke uden videre eksportere fødevarer, som ikke opfylder vores sikkerhedsstandarder, til disse lande. I de tilfælde, hvor eksport øger fødevaresikkerheden i disse lande, bør denne eksport imidlertid tillades. Det bedste er naturligvis, at fødevareforsyningen både i EU og i tredjelandene finder sted på landenes egne områder. Kun i de tilfælde, hvor dette virkelig ikke er muligt, kunne supplerende handel finde sted.
I den skitserede politik er det ikke nødvendigt at destruere store partier, i betragtning af at smittefaren er meget mindre uden international transport. Inden for disse rammer kan anvendelsen af egne foderprodukter på bedriften tillades. Et forbud ville nemlig betyde destruktion af mange anvendelige fødevarer, selv om der ikke eller næppe er tale om en nedsættelse af risikoen.
Jeg er enig i forslaget fra Miljøudvalget om, at risikovurderingen er en opgave for Fødevaresikkerhedsmyndigheden. Den politiske omsætning til risikostyring hører hjemme i de europæiske institutioner. Medlemsstaterne bør sørge for, at systemet for hurtig varsling fungerer ordentligt, og at Kommissionen orienteres i tide. På disse betingelser er det derfor ikke nødvendigt, at alle medlemsstater er repræsenteret i Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndigheds bestyrelse.
Der oprettes ikke blot en Fødevaresikkerhedsmyndighed, men der fastlægges også meget drastiske foranstaltninger i lovgivningen. Efter min opfattelse er udarbejdelsen af ny lovgivning ikke den rette reaktion på manglende overholdelse af eksisterende lovgivning. Indførelsen af uafhængige inspektionstjenester i medlemsstaterne, som håndhæver loven på stedet, bør derfor prioriteres. Og på grundlag af pålidelige myndigheder kan alle forbrugere få tillid til de europæiske fødevarer.

Cappato
Hr. formand, jeg lykønsker ordføreren med det arbejde, han har udført, men jeg vil alligevel stille spørgsmål ved den metode, hvor man, hver gang der opstår et problem, reagerer ved at oprette et agentur eller et organ, der kan behandle eller løse dette problem. Dette er desværre den gyldne regel, der får bureaukratierne til at opstå og udvikle sig. Vi håber naturligvis, at det ikke bliver tilfældet med dette agentur for fødevaresikkerhed, men vi skal træffe alle de nødvendige foranstaltninger og sikkerhedsregler, eftersom det lige præcis er den mekanisme, der som regel viser sig i EU. Vi er klar over, at der er nogle meget store politiske problemer med fødevaresikkerheden i EU, og det er problemer, som har været synlige for os alle, navnlig - men ikke kun - under BSE-krisen. Disse politiske problemer kræver nogle politiske løsninger, hvor man har mulighed for at gribe ind, og hvor der tages højde for magtfordelingen mellem EU og medlemsstaterne. Og disse politiske løsninger bliver ikke overflødige af, at der oprettes et agentur, som skal komme med disse løsninger.
Når det er sagt, skal vi derfor med den beslutning, vi træffer nu, i det mindste sørge for, at agenturet kan arbejde ordentligt, og for at det kan arbejde ordentligt, tror jeg - det er der allerede andre kolleger, der har sagt - at dets formål skal være meget klart og nøje defineret, nemlig fødevaresikkerhed. Efter min mening er det ikke så fornuftigt - og her tænker jeg på det, nogle af vores kolleger sagde - at overveje også at lade agenturets formål og arbejdsområde omfatte miljøspørgsmålene og spørgsmålene om fødevaretraditioner. Disse spørgsmål bør markedet og medlemsstaterne nemlig tage sig af. Jeg er af den opfattelse, at agenturet først og fremmest skal tage sig af spørgsmålet om fødevaresikkerhed og de videnskabelige udtalelser, og det er ikke for at undgå modstridende videnskabelige udtalelser - sådan som der står i betænkningen - men tværtimod for at få alle de forskellige videnskabelige udtalelser frem i lyset og for at gøre det muligt - måske også for de demokratiske forsamlinger - at overveje, sammenligne og drøfte de resultater, som videnskaben kommer med.
Det ville således være hensigtsmæssigt at forbedre Parlamentets indflydelse og indgrebsmuligheder med hensyn til bestyrelsesmedlemmerne og selve beslutningerne om agenturet, både nu og når agenturet er blevet oprettet.
Jeg har en bemærkning til et af betænkningens ændringsforslag, som har følgende ordlyd: "for at fremme respekt for EU's lovgivning bør den kun placeres i et land, der befinder sig blandt den øverste halvdel af medlemsstaterne, for så vidt angår færrest verserende traktatsbrudssager ved De Europæiske Fællesskabers Domstol." Her er der efter min mening tale om en virkelig fejltagelse, og det er også en fundamental fejlfortolkning af traktaterne. Der eksisterer nogle bestemmelser med det formål at kontrollere medlemsstaternes overholdelse af EU-lovgivningen og pålægge dem sanktioner, såfremt den ikke overholdes. At bruge placeringen af agenturers hjemsted som en handelsvare, så de "dygtige" lande får flere agenturer end de "dårlige" lande, der har mange verserende sager ved Domstolen, er efter min mening et virkeligt misbrug af traktaterne og EU-lovgivningen. Agenturets hjemsted burde fastlægges ud fra kriterier, der vedrører dets aktiviteter - hvilket vil sige, om der er en rodfæstet landbrugs- og fødevarekultur i det område, hvor hjemstedet placeres - og ud fra dets videnskabelige kompetence på fødevareområdet. En generel tildeling af agenturers hjemsteder som en præmie til den ene eller den anden medlemsstat er en farlig mekanisme, som binder agenturerne til medlemsstaterne og mindsker deres uafhængighed, og det er ikke mindst en forkert måde at bruge EU-lovgivningen på.

Souchet
Hr. formand, forslaget om at skabe en Europæisk Fødevaremyndighed er direkte udsprunget af de meget alvorlige svigt, som er sket i Kommissionens behandling af kogalskabssagen. Det er hvidbogen om fødevaresikkerhed, der indeholder forslag om at skabe den instans, som vi forhandler om i dag. Whitehead-betænkningen har den fortjeneste, at den sætter fingeren på en række tvetydigheder i forslaget til forordning, men uden altid at foreslå, hvordan problemerne kan afhjælpes. Ordføreren understreger med rette behovet for at trække nogle meget skarpe grænser mellem Den Europæiske Fødevaremyndigheds rolle som rådgiver og afgiver af udtalelser og rollen som ansvarlig for risikostyringen, som i henhold til ordføreren er medlemsstaternes og Kommissionens ansvar. Systemet for hurtig varsling skal altså ikke placeres under Myndighedens ansvar. Og hvorfor har man udskiftet ordet "agentur" med "myndighed", der øger forvirringen og synes at henvise til, at dette organ er en udøvende myndighed, hvilket ikke skal være tilfældet?
Betænkningen understreger ligeledes med rette behovet for et netværkssamarbejde mellem Den Europæiske Fødevaremyndighed og medlemsstaternes agenturer, men betænkningen nævner ikke et ord om, hvordan dette tætte samarbejde skal iværksættes. Hvordan fungerer det rådgivende forum, der i princippet skal være vores samarbejdsredskab? Der er ikke skrevet noget specifikt om dette centrale emne. Vi råder faktisk på nationalt plan over anseelige videnskabelige kompetencer inden for fødevaresikkerhed, hvad enten man f.eks. henviser til det britiske eller det franske FSA. Vi må for enhver pris undgå at opbygge en konkurrerende eller overflødisk europæisk struktur i forhold til de nationale organer, der skal fortsætte med at indsende de vurderingsoplysninger, som giver det europæiske agentur mulighed for at spille rollen som koordinator, idet det på ingen måde er tildelt højere myndighed end de nationale agenturer.
Endelig er jeg også, med hensyn til nødvendigheden af en aktiv indsats for at skabe kohærens mellem de høje europæiske standarder, som det er blevet foreslået, og de eksisterende internationale standarder, hvilket kun har været genstand for en meget overfladisk behandling i betænkningen, ked af, at Parlamentet ikke reelt har uddybet dette vigtige emne, således at vi kan undgå, at vores initiativer straffer de europæiske producenter.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, forslagene fra Kommissionen om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed er en direkte og længe ventet reaktion på de fødevarekriser, som Europa har oplevet i de seneste år.
Det er tydeligt, at denne forhandling er meget vigtig for de europæiske borgere. De europæiske forbrugeres tillid til fødevaresikkerheden skal jo genvindes, og oprettelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed er det første store skridt mod genvinding af tilliden.
Hr. formand, jeg kalder forslagene "længe ventede". Det er jo næsten to år siden, at kommissionsformand Prodi ved sin tiltræden bebudede, at han ville prioritere genvindingen af forbrugernes tillid til fødevaresikkerheden meget højt. Først nu, i juni 2001, har vi i Parlamentet lejlighed til at udtale os om planerne. Jeg håber, at Fødevaresikkerhedsmyndigheden alligevel kan påbegynde sit arbejde i begyndelsen af næste år. Hjemstedet for Fødevaresikkerhedsmyndigheden er for øvrigt endnu ikke fastlagt. Jeg forventer, at Europa-Parlamentet på ny vil bekræfte mit ændringsforslag herom.
At der går så lang tid mellem den lovgivningsmæssige behandling og den oprindelige forelæggelse af forslagene, skyldes ikke vores ordfører i dag, hr. Whitehead, ej heller den daværende ordfører, hr. Bowis. De har begge udført deres opgave på en fortræffelig måde.
Nu har jeg et par bemærkninger til indholdet. Miljøudvalget har med rette skærpet forslaget. Allerførst Fødevaresikkerhedsmyndighedens beføjelser. Der må skelnes klart mellem rådgivende og lovgivende opgaver. Fødevaresikkerhedsmyndigheden har til opgave på en videnskabelig måde at kortlægge og vurdere risiciene. Det betyder således også, at den endelige gennemførelse af systemet for hurtig varsling skal foretages af Kommissionen.
Hr. formand, den lovgivning og den opgavepakke, som nu foreligger, er kun det første skridt. Jeg opfordrer til en yderligere udvidelse i fremtiden.

Sacconi
Hr. formand, med afstemningen i dag - og takket være vores ordførers glimrende arbejde - tager vi et vigtigt skridt for at leve op til den europæiske befolknings forventninger og måske også fjerne dens bekymringer. For mange borgere er det at spise ikke bare ensbetydende med at få det daglige brød, men har en meget større betydning. Det er nemlig et bevidst valg, der har at gøre med livskvalitet, og det er en handling, som har dybe rødder i de regionale mad- og kulturtraditioner. Der er ingen tvivl om, at det er EU's vigtigste og absolutte pligt at sikre den størst mulige fødevaresikkerhed i alle produktions- og distributionskædens forskellige led, men det er også EU's opgave at beskytte og fremme regionale specialiteter og at give en korrekt information om de fødevarer, der er på markedet, så forbrugeren kan foretage et fuldt bevidst og kritisk valg.
Ud fra dette synspunkt er det efter min mening vigtigt at understrege, at de ændringsforslag, der blev vedtaget i Miljøudvalget, forbedrer Kommissionens forslag væsentligt. Det gælder både for den del, der vedrører de generelle lovgivningsprincipper, og for den del, der drejer sig om Den Europæiske Fødevaremyndigheds oprettelse, idet der lægges større vægt på den rolle, som de små og mellemstore virksomheder skal spille, når det gælder om at fremme kvalitetsprodukter.
Til sidst vil jeg gerne sige et par ord om placeringen af den kommende myndigheds hjemsted. Vi har hver især vores forslag til det ideelle hjemsted, og det bidrager bestemt ikke til problemets løsning, at vi opstiller en række mere eller mindre bindende kriterier, og slet ikke, at vi opstiller kriteriet om en pæn placering på ranglisten for god miljøpraksis. Når først Myndighedens uafhængighed og logistiske tilgængelighed er sikret, er det efter min mening vigtigt, at hjemstedet bliver valgt på baggrund af en udvidet høring, sådan som det var tilfældet med den europæiske kulturby. Ved at stemme for ændringsforslag 215 anmoder vi således om en procedure med fælles beslutningstagning.

Caveri
Hr. formand, kære kolleger, med dette valg gør EU en indsats for at fjerne borgernes bekymringer over fødevaresikkerheden, og set i et større perspektiv tager denne indsats ikke mindst sigte på at beskytte sundheden mod sygdomme, forgiftninger, svig, skandaler og videnskabens nye grænser. Der skal dog træffes to forholdsregler ved Myndighedens oprettelse. For det første skal man undgå bureaukratisering og centralistiske tendenser, og for det andet er EU allerede blevet beskyldt for at ville slå de traditionelle specialiteter ihjel med indførelsen af uegnede, stive og overdrevne hygiejne-, sundheds-, forarbejdnings- og opbevaringsbestemmelser - også på forbrugstidspunktet - der er gode nok til standardiserede, sterile og massefabrikerede produkter, men som ikke er egnede til regionale kvalitetsprodukter som dem, der fremstilles i den region, hvor jeg kommer fra, nemlig Valle d"Aosta, og i resten af Alpeområdet. Det gælder f.eks. ost og pølser. At tro, at det i bjergområderne er muligt at efterligne de store mejerier eller slagterier, der er beliggende på det flade land, gør den manglende forståelse over for EU større. Jeg håber, at Myndigheden vil huske denne advarsel!

Auroi
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det forekommer os, at Whitehead-betænkningen om oprettelse af en Europæisk Fødevaremyndighed for fødevaresikkerheden bevæger sig i den rigtige retning både med hensyn til dens situationsanalyse, som har ført til forslaget om oprettelse af denne myndighed, og med hensyn til de opgaver, som overdrages til den, samt den metode, der foreslås anvendt for at opnå en optimal funktion.
Vi må huske på, at dette initiativ ulykkeligvis er et resultat af en række gentagne skandaler, som er forbundet med landbrugets produktivisme på den ene side og på den anden side supermarkedskædernes monopol, som har ført til et hygiejnecentreret industrilandbrug, men som ikke har afværget udviklingen af skandaler som f.eks. dioxinkyllinger, svindel med alle former for landbrugsprodukter og især den grundlæggende BSE-krise.
En af de vigtigste målsætninger for fødevareagenturet er at råde bod på alt dette for at kunne garantere forbrugersundheden og -sikkerheden fra "jord til bord". Agenturet skal spille en dobbeltrolle, det skal nemlig garantere for sikkerheden i alle led af fødevarekæden og for kvaliteten af ethvert produkt til forbrugeren. For at opnå dette vil agenturet befinde sig et led over institutionerne, for alle borgere har ret til sunde og risikofrie fødevarer. De skal dog stadig som fagmanden være klar over, hvilke regler det indebærer, og hvilke omkosninger det medfører.
For at anvende gennemsigtigheds- og opfølgningsprincipperne uafhængigt skal Fødevaremyndigheden straks fra begyndelsen af næste år foreslå nogle principper, som dette dokument fint gør rede for. Den skal kunne levere elementer til analyse af ethvert produkt inklusive genetisk modificerede organismer, vacciner og pesticider, som før eller senere risikerer at indgå i fødevarekæden. Det fejlslagne forsøg på at benytte hygiejne som eneste referencekriterium er blevet fastslået med kød- og benmelsskandalen. Et sådant agentur skal kunne sørge for udarbejdelsen af en liste over god praksis og kvalitetsmærkning af typiske og traditionelle produkter snarere end kun at udarbejde industrielle standarder, som hverken forhindrer salmonella eller dramatiske epidemier. Dets hovedopgave er især at fungere som koordinator for de nationale agenturer, således at de alle benytter sig af de samme referencerammer, og således at deres videnskabelige vurderinger og risikoforebyggelse offentliggøres tilstrækkeligt bredt i befolkningen.
Det er klart, at agenturet skal kræve den samme kontrol og de samme bestemmelser for sporbarhed i alle Unionens lande, hvad enten det drejer sig om landenes eksport, import eller forbrug. Med hensyn til placeringen er det ikke så vigtigt, når bare gennemsigtighed og sporbarhed overholdes af alle.

Papayannakis
Hr. formand, vores ordfører har gjort et yderst godt stykke arbejde, og det vil jeg gerne lykønske ham med også på min gruppes vegne.
Men jeg vil gerne komme med nogle kommentarer. Jeg synes ikke, at vi helt seriøst har evalueret, hvor komplekse de begivenheder var, som førte til skandalerne, som igen har ført til, at vi i dag forhandler denne nye lovgivning. Vi har ikke seriøst evalueret den holdning, som medlemslandenes politiske, tekniske og teknokratiske hovedpersoner og højtstående myndigheder havde til begivenhederne og udviklingen med deres tavshed, med deres fortielse af, hvad der foregik, med deres fejlfortolkning, med deres uvirksomhed og med deres egennyttige tilflugt til handelsfrihed. Har vi glemt alt dette?
Vi har også konstateret det i Parlamentets betænkninger. Over for disse ting har vi brug for en stærk, politisk indgriben med fælles mål, fælles kriterier og fælles midler til en fælles politik. Men med vores forhandling i dag gøres der fremskridt, vi vedtager nogle bestemte principper og en bestemt autoritet. Autoriteten er ikke en myndighed (authority), men nærmest en rådgivningsautoritet for regeringerne. I stedet for det "Interpol" for fødevarer, som vi ønskede os, får vi kun rådgivere. Det er ikke dårligt, men det er tyndt, hr. formand. Men det passer nu godt til Unionens regeringskarakter.
Især for den internationale handel og handelsfriheden fremgår det slet ikke tydeligt, hvad vi forhandler, hr. formand. Det er ikke kun et spørgsmål om, hvad vi eksporterer, det er også et spørgsmål om, hvad vi importerer for at sikre fødevarerne. Vi har endnu ikke godkendt aftalen om biosikkerhed, så vi legalt over for fortalerne for handelsfrihed kan påberåbe os princippet om forholdsregler. Vi står hele tiden over for truslen om klager i Verdenshandelsorganisationen WTO. For ikke så lang tid siden, hvis jeg ikke tager fejl, forhandlede vi om kød med hormoner fra USA.
Alle disse ting begrænser altså den forhandlede autoritets rolle. Og alligevel er den værdifuld. Vi må sikre, at den har en mening, sin egen mening, og at den, selv når man ikke beder om dens mening, kan informere om og offentliggøre sin mening, og specielt når den er i modstrid med dem, der er ansvarlige for at administrere kriserne. Det vil kunne medføre et bedre debatklima og en bedre orientering af offentligheden og bevirke, forestiller jeg mig, visse forbehold hos dem, der kunne finde på at gentage det, der skete under de forrige skandaler.
Men, hr. formand, der er stadig et forbehold tilbage. Hvad kan denne autoritet gøre i forhold til de tilsvarende nationale autoriteter og i forhold til handlingsprogrammerne mod en hvilken som helst krise, kommende krise, som jeg frabeder mig, at vi kommer til at opleve?

Thomas-Mauro
Hr. formand, hr. kommissær, Europa er blevet ramt af plager i form af bovin spongiform encephalopati, dioxin og mund- og klovsyge, og det i en sådan grad, at det har skabt panik blandt medlemsstaternes forbrugere. Den passive holdning i visse stater har forøget følgerne af disse sygdomme, for ikke at sige forværret dem. Hvordan skal man modsætte sig, at der oprettes et sådant europæisk fødevareagentur, når man står over for forbrugernes voksende bekymring, som er skærpet af mediernes behandling af sagerne, der har nærmet sig sensationspresse?
Imidlertid taler dette forslag om et agentur allerede om en Fødevaremyndighed, og det er her, jeg begynder at blive bekymret. Bliver det endnu en europæisk teknokratisk oprykning? Vil denne myndighed være fremherskende frem for de nationale fødevaresikkerhedsagenturer med de udbredte skandaler, som dette oftest medfører? Eller vil denne myndighed nøjes med at koordinere opgaverne, hvilket jeg håber på, og overlade det til medlemsstaterne at forvalte deres egen fødevaresikkerhed?
I den henseende er det for nemt bare at lade hånt om den irske afstemning, for den er betegnende for de europæiske borgeres ønsker, og vi må ikke glemme, at Europa, hvis det skal vare ved, kun kan opbygges med borgernes samtykke.

Fiori
Hr. formand, hr. kommissær, hvis det fælles princip, man er blevet enig om for Den Europæiske Fødevaremyndighed, er, at det skal være en stærk myndighed, der kan drage nytte af alle de erfaringer og evner og hele den faglige kompetence, som Europa er rigt på, vil princippet om en adskillelse mellem risikovurdering og risikoforvaltning efter min mening ikke holde ret længe, hverken tidsmæssigt eller med hensyn til målsætningerne. Ud fra dette synspunkt er oprettelsen af en Europæisk Fødevaremyndighed et meget vigtigt resultat og det første skridt i retning af en ordning for beskyttelsen og kravene, men også for den frygt, forbrugerne nærer. For at føre dette konkret ud i livet skal Den Europæiske Fødevaremyndigheds funktion og opgave omfatte et indgående og reelt kendskab til alle de faktorer, der gør sig gældende rundt omkring i EU. Det lader således til at være uundværligt og vigtigt, at der er nogle tætte og positive kontakter til de dertil egnede organer i EU-landene. Det bliver desuden vanskeligt at tro, at man kan adskille dyrs sundhed fra den offentlige sundhed generelt. Det gælder således ikke bare dyrs sundhed, men også plantesundheden, de genetisk modificerede organismer og ikke mindst mærkningen.
Efter min mening er det netop ved hjælp af Den Europæiske Fødevaremyndigheds indsats, at EU-begrebet "sporbarhed" bør føres konkret ud i livet. Det skal være den røde tråd, der løber igennem ethvert forløb, både produktionsforløbet, den industrielle forarbejdning og markedsføringen. Hvis ikke det lykkes os at indføre denne sporbarhed til gavn for forbrugerne, vil vi uundgåeligt gå glip af en vigtig lejlighed til at skabe gennemsigtighed og af en politisk indsats for at vise, at vi tager vores europæiske medborgeres behov alvorligt.

Myller
Hr. formand, i lighed med de andre giver jeg min oprigtige støtte til hr. Whitehead for hans udmærkede arbejde. Jeg vil også støtte Whitehead i, at Rådet skal tage en beslutning om placering af agenturet, efter at det har hørt Kommissionen og Parlamentet. Denne beslutning bør tages uden forsinkelse allerede ved Det Europæiske Råd i Göteborg. Her er fremkommet ønsker om, at agenturet bør starte umiddelbart primo næste år. Hvis vi vil have, at det bliver et sådant agentur, som virkelig sætter sig ind i de opgaver, som forventes af det, skal der også gives forberedelsestid til etablering af agenturet.
Placeringen af agenturet er dog ikke det vigtigste for dette agentur, men jeg kan i høj grad tilslutte mig de tanker, som har været fremme i udvalget, at specielt med hensyn til dette agentur bør man fokusere på, hvor det placeres. Det er heller ikke et dårligt kriterium, at placeringen kan være i det land, der har færrest sager i gang hos EF-Domstolen om fødevaresikkerhed. Disse sager interesserer borgerne.
Vi skal sørge for, at agenturet får tilstrækkelige ressourcer, ikke kun økonomiske, men også vedrørende kundskaber og knowhow. Myndigheden skal være uafhængig, og den skal have gode forbindelser til det videnskabelige samfund. Åbenhed og udnævnelser baseret på meritter er nødvendige. Det skal være et ekspertagentur, som Parlamentet kan stole på, som borgerne stoler på, og som informerer om såvel trusler og risici som de fremskridt, der opnås inden for fødevaresikkerheden.

Sterckx
Hr. formand, kære kolleger, lad os hurtigst muligt oprette denne Fødevaresikkerhedsmyndighed, som er beskrevet i hr. Whiteheads fortræffelige betænkning. Så vil vi forhåbentlig få et godt samarbejde mellem Unionen og medlemsstaterne. Vi vil få et bedre videnskabeligt grundlag for risikoanalyse, for hvad der er sikkert, og hvad der ikke er det, og for løsninger. Kontrollen overvåges af agenturet i Dublin. Hvad der mangler, er politikken, som vi har forbeholdt os selv, og risikostyringen, hvor Kommissionen og Parlamentet skal samarbejde. Det er vi stadig langtfra færdige med. Vi må have tydelige EU-standarder og EU-målemetoder. Medlemsstaterne og Unionen skal have et fælles system, som skal fungere. Kriser har vist os, at dette ikke er tilfældet, og at Kommissionen har alt for lidt magt på dette område. Jeg formoder, at vi får Fødevaresikkerhedsmyndigheden i gang under det belgiske formandskab, men under dette belgiske formandskab skal vi også tage et meget vigtigt skridt fremad mod en virkelig fælles EU-politik vedrørende fødevaresikkerhed.

Schnellhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, en ros til ordføreren og skyggeordføreren! De har seriøst og målrettet fremlagt et vidunderligt værk. Jeg tror, at vi dermed har givet startskuddet til større fødevaresikkerhed i EU.
Som ordfører for de specifikke hygiejnebestemmelser kan jeg kun bygge på klare og tydelige forestillinger, og hertil hører også, at Parlamentet aldrig har vaklet i spørgsmålet om, at retsgrundlaget skal være en forordning. Jeg understreger dette, fordi der også hersker andre forestillinger i Rådet. Derfor vil jeg gerne endnu en gang understrege, at der for disse bestemmelser og for de andre fem ordninger kun kan være tale om en forordning som retsgrundlag. Andet kan vi ikke acceptere.
Naturligvis kræver forordninger omfattende ændringer i landenes fødevarelovgivning, men jeg tror, at det er den eneste måde at overvinde selvmodsigelser og lovgivningshuller på. Udgangspunktet i forordningen, at øge fødevareproducenternes ansvar for deres produkters sikkerhed og kvalitet, er helt sikkert rigtigt, men de statslige kontrolopgaver skal intensiveres i samme omfang. Det gælder kontrollernes omfang og kvantitet, men også deres kvalitet. Kontrollanternes kvalifikationer skal forbedres. Det er ikke hensigtsmæssigt med vikarer på dette område, og den seneste tids nedskæringer af de finansielle midler må ophæves.
Hvad angår Fødevaremyndigheden, vil jeg gerne lægge særlig vægt på, at denne myndigheds opgaver skal afgrænses klart. Fødevaresikkerheden skal være det centrale punkt, og det skal begrænses til risikoanalysen. Derfor bør vi ikke medtage alle de områder, som går ud over dette - kvalitet, ernæringsværdi osv.
Placeringen af Myndigheden diskuteres ofte. Parlamentet - hvad enten det nu skal deltage i beslutningen eller ej - har fremlagt klare kriterier, som skal overholdes, og jeg vil gerne pege på, at vi ikke igen må tillade et dilemma som i Dublin, nemlig at Myndigheden ikke kan arbejde, fordi rammebetingelserne ikke er i orden.

Patrie
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først henvende mig til vores ordfører for at takke ham og lykønske ham med det store og kvalitative stykke arbejde, han har udført. Jeg håber, at denne forordning, som opretter Den Europæiske Fødevaremyndighed, vil bidrage til at genoprette de europæiske borgeres tillid. Samtidig føler jeg, at det er af største betydning, at denne myndighed, som skal være drivkraften i Unionens fødevaresikkerhedsstrategi, bliver funktionsdygtig hurtigst muligt og under alle omstændigheder i begyndelsen af det nye år.
Ordføreren har helt ret i at understrege nødvendigheden af en klar skelnen mellem de opgaver og det ansvar, der tilfalder den kommende myndighed, og de opgaver og det ansvar, der er pålagt Kommissionen. Således skal det stå helt klart, at selv om Myndigheden står for den daglige administration af systemet for hurtig varsling, det vil sige for dette vigtige værktøj til risikovurdering, er det Kommissionen, den politiske beslutningstager, der skal beholde ansvaret for risikostyring og dermed den overordnede kontrol med de foranstaltninger, der skal træffes.
På samme vis skal det fastslås, at nok skal Myndigheden vinde hæder gennem sine eksperters kompetence og videnskabelige uafhængighed, den råder dog ikke over nogen som helst selvstændig politisk legitimitet. I den henseende er det tilladt at begræde, at man er gået bort fra betegnelsen "agentur", som er en bedre betegnelse for den struktur, hvis kompetencer skal holdes på et teknisk eller videnskabeligt plan og ikke på nogen måde skal være af lovgivende eller udøvende art. Derfor finder jeg det vigtigt at følge Kommissionens forslag og placere denne myndighed under Kommissionens, Rådets og Europa-Parlamentets trefoldige formynderskab.
Endelig vil jeg trods alt gerne som nogle af mine kolleger understrege, at ingen om end nok så magtfuld myndighed nogensinde vil være i stand til at dæmme op for dybe kriser som dem, vi har oplevet for nylig, uden en nyorientering af vores beslutninger og vores fælles landbrugspolitikker.

Doyle
Hr. formand, fødevaresikkerheden og folkesundheden optræder næsten konstant i avisoverskrifterne og står højt på den politiske dagsorden for os alle her i Europa. Dagens forslag har til formål at afklare de generelle principper i EU's fødevarelovgivning, og jeg vil gerne komplimentere ordføreren hr. Whitehead for hans fremragende betænkning og for hans stræben efter konsensus i sit arbejde i Miljøudvalget. Jeg byder også kommissær Byrne velkommen.
En Europæisk Fødevaremyndigheds integritet bygger på uafhængighed og ledende forskning inden for fødevaresikkerhed. Vi må kunne stole på dem, som skal rådgive os, det vil sige landbruget, fiskeriet, fødevareproduktionen, fødevareforarbejdningen, detailhandlen, regeringen, forbrugerorganisationerne, forskningen og endelig Fødevaresikkerhedsmyndigheden. Vi må kunne stole på dem.
Det er vigtigt, at vi har en videnskabelig institution som fælles referenceramme, hvad enten vi er forbrugere, politiske beslutningstagere eller bidrager til fødekæden, og at vi kender den acceptable balance mellem risikoforebyggelse og informerede forbrugervalg. Det er alt sammen et spørgsmål om balance.
Jeg vil gerne kort komme ind på nogle af de ændringsforslag, som jeg har stillet til Kommissionens forslag, og jeg håber, at de vil blive vedtaget her. Når vi taler om kravene til fødevaresikkerhed, er det bydende nødvendigt, at vi også taler om fødevareproducenternes ansvar for denne fødekæde. Kommissionen har udeladt det vigtige første led i fødekæden, nemlig landmanden eller fiskeren. Jeg har stillet ændringsforslag 72 til artikel 40, som drejer sig om landmændenes ansvar for fødevaresikkerhed, og som tilføjer en klausul om force majeure i forbindelse med fænomener, som den enkelte landmand ikke har kontrol over, f.eks. naturkatastrofer og omfattende miljøforurening. Det fritager dog ikke landmændene for det primære ansvar for, at deres produkter er sikre.
Jeg er også overbevist om, at det, hvis Fødevaremyndigheden skal opnå europæernes tillid og støtte, er bydende nødvendigt, at den fungerer og kommunikerer på en fuldstændig gennemsigtig og uafhængig måde. Kommunikation af oplysninger om risici er en af Fødevaremyndighedens vigtigste opgaver. Man behøver blot at se på BSE-undersøgelsen i Det Forenede Kongerige og lord Phillips" rapport, hvoraf det fremgik, at sammenbruddet i denne kommunikation var en betydelig medvirkende årsag til en forværring af krisen dér. Jeg har stillet ændringsforslag 147 og 148 til artikel 39 i et forsøg på at sikre, at Myndigheden redegør for sine videnskabelige risikovurderinger over for Parlamentet, over for forbrugerne, erhvervslivet og forskningsmiljøet. Myndigheden skal også mødes regelmæssigt med Kommissionen og Rådet for over for disse institutioner at redegøre for risikovurderingerne og hjælpe dem med at træffe mere informerede beslutninger i risikostyringsprocessen.
Til sidst vil jeg sige, at det i forbindelse med risikostyring er vigtigt at anvende forsigtighedsprincippet på en velovervejet og afbalanceret måde, når Europa står over for en fødevarekrise. Jeg bifalder Kommissionens afbalancerede forslag på dette område.

Sornosa Martínez
Fru kommissær, mine damer og herrer, allerførst vil jeg lykønske hr. Whitehead med hans arbejde og hans bidrag til forordningen.
Jeg vil tale om to af de kontroversielle spørgsmål i forordningen, nemlig proceduren for valg af hjemsted og kriterierne. I forslaget til forordning udpeges der intet hjemsted, og der indstilles ingen kandidater. I artikel 63 fastlægges de kriterier, som enhver indstilling bør opfylde, og desuden fastlægges udvælgelsesproceduren. Jeg mener, at ordførerens forslag om, at beslutningen om Myndighedens hjemsted skal træffes af Rådet efter høring af Kommissionen og Europa-Parlamentet, er hensigtsmæssigt.
Men jeg synes, at det er uhensigtsmæssigt, at kriterierne om uafhængighed og integritet, det videnskabelige kriterium og kriterierne om passende infrastrukturer og let tilgængelighed med hensyn til kommunikation tilføjes et kriterium om, at medlemsstatens antal af verserende sager ved Domstolen spiller ind ved udvælgelsen af hjemstedet. Hr. kommissær, jeg vil gerne vide, hvad De mener om dette nye kriterium, som efter min mening er diskriminerende. Ville det betyde, at kandidaturerne fra Frankrig og Italien og det fra Barcelona blev afskrevet på forhånd? Jeg synes, at dette nye kriterium er meningsløst og i modstrid med målsætningen for den fremtidige Fødevaremyndighed, der navnlig er forbruger- og sundhedsbeskyttelse.

Korhola
Hr. formand, jeg vil først tilslutte mig lykønskningerne til hr. Whitehead for et godt udført arbejde. Han har fortsat den fornuftige linje, som parlamentsmedlem John Bowis valgte allerede i sin betænkning. Som foreslået af dem har Europa-Parlamentet klart taget sin del af ansvaret for at vinde den europæiske forbrugers tillid tilbage og for at sikre fødevaresikkerheden.
Den mest betydelige del i den foreliggende forordning gælder etableringen af Fødevaremyndigheden. Jeg er særdeles tilfreds med, at udvalget på baggrund af Whiteheads forslag besluttede at genoptage de kriterier, som på mit initiativ i forbindelse med behandlingen af Bowis-betænkning blev vedtaget i oktober i fjor. Myndigheden skal have et godt renommé inden for fødevaresikkerheden, så den kan vække tillid hos de over 300 millioner europæiske forbrugere. Den må ikke risikere sin uafhængighed og integritet, den skal kunne byde på en god, videnskabelig infrastruktur og de nødvendige kundskaber i fødevaresikkerhed. Den skal ligge tæt på gode trafikale forbindelser og telekommunikationsforbindelser. Dette har specielt stor betydning, fordi Den Socialdemokratiske Gruppe så sent som i oktober var imod at opstille disse kriterier. Nu ser det ud til, at også de under ledelse af Whitehead forstår, at det er vigtigt at definere, hvad vi forventer af et fødevareagentur, og hvilken type af kriterier vi stiller for placeringen. Der er grund til at håbe i alle EU-borgeres interesse, at disse kriterier også gennemføres, når Rådet tager beslutning om sagen. Efter en tidligere aftale indgået i Parlamentet skal man ikke være for sådanne ændringsforslag, som direkte tager stilling til en lokalitet. Der er grund til at videreføre denne linje.
Kære formand, jeg vil til sidst dybt beklage, at Rådet ikke ser ud til at tage en tilstrækkelig hurtig beslutning i denne sag, hvorfor der er fare for, at oprettelsen af Myndigheden bliver senere end planlagt. Oprettelsen af Fødevaremyndigheden er en sag, hvor borgernes tillid ikke mere må undergraves ved at skabe politiske pakker af løsninger, som ikke har noget med hinanden at gøre, eller - endnu værre - ved at skabe en fornemmelse af, at Rådet er i gang med en politisk studehandel, hvilket klart bør høre fortidens politik til.

Corbey
Hr. formand, allerførst min velmente kompliment til Phillip Whitehead. Det er blevet en fortræffelig betænkning. Fødevarer skal have kvalitet, men de skal først og fremmest være sikre. Forbrugerne skal kunne have tillid til, at kontrollen er fyldestgørende. Tillid er stadig oftere national, og det er efter min mening et tilbageskridt. Det indre marked er et stort gode, men det indre marked kan kun fungere på grundlag af EU-standarder og EU-regler, og det lægger vi i dag et vigtigt fundament for. Sporbarhed, produktansvar, almindeligt ansvar, forsigtighed, det er væsentlige principper. Producenter skal være ansvarlige for optimal kvalitet i ethvert led i fødevarekæden. Men ansvar skal også være tydeligt. Systemet for hurtig varsling skal forblive hos politikerne. Vi skal garantere, at importerede fødevarer fra tredjelande er lige så sikre som fødevarer, der er produceret her, men fødevaresikkerhed må ikke være et skalkeskjul for protektionisme. Det kræver god og ærlig kontrol, men også en fælles og global politik. Fødevarer er sommetider et følelsesladet emne. Politikerne kan og må ikke ignorere disse følelser, men skal vurdere kendsgerningerne. Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed skal være en referenceramme for objektivitet. Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed skal samarbejde med de nationale myndigheder, det siger naturligvis sig selv. Men vi må ikke på forhånd gøre Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed handlingslammet. Vi vil ikke have noget dødt løb mellem de nationale og de europæiske myndigheder. Ved meningsforskel med en eller flere nationale myndigheder skal Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed fremlægge en entydig udtalelse, og det skal være på et videnskabeligt grundlag. Med de almindelige principper for fødevarelovgivning lægger vi grundlaget for kvalitet, og det arbejder vi videre på i de kommende år. Der skal tages hensyn til dyrenes velfærd, og kvaliteten af vores produktionsmetode skal forbedres. Vi skal turde foretage en virkelig reform af vores landbrugspolitik. Heri skal kvalitet og fødevaresikkerhed stå centralt.

Thyssen
Hr. formand, vi udtaler os i dag om den rammeforordning, som for første gang fastlægger en definition af levnedsmidler, som giver en oversigt over principperne for fødevarepolitikken, og som samtidig i det samme dokument opretter Fødevaresikkerhedsmyndigheden, som skal sørge for et solidt videnskabeligt grundlag for denne politik. I Miljøudvalget er denne betænkning vedtaget enstemmigt, hvilket jeg ønsker ordføreren tillykke med, for det beviser, at han på en overbevisende måde har kunnet skelne mellem væsentlige og uvæsentlige ting. Jeg ønsker ligeledes Kommissionen tillykke, for det betyder også, at Kommissionen har sat os på rette spor med et meget solidt forslag. Indsatsen er da også stor. Det drejer sig om maksimal garanti for fødevaresikkerhed, om det indre markeds ærlige virkning, importen og eksporten, og om forbrugernes tillid til - således som den foregående taler med rette understregede - alle produkter, som tilbydes på det indre marked. Forbrugerne har mistet en stor del af deres tillid. Vi skylder befolkningen at give den objektive grunde for at genvinde denne tillid. En vigtig faktor vil i den forbindelse være den autoritet, som Fødevaresikkerhedsmyndigheden opnår, for vi kan godt kalde den en myndighed, men i sidste instans skal den selv sørge for, at den virkelig gennemtvinger autoritet hos forbrugerne, hos producenterne og hos de nationale myndigheder. Denne institutions struktur, måde at arbejde på, dens medarbejderes kvalitet, uafhængigheden, men også dens evne til at danne et netværk skal give muligheder herfor.
Jeg håber, at dette projekt lykkes. Jeg håber, at det lykkes det belgiske formandskab at afslutte det eller næsten afslutte det, og jeg håber, at vi i Parlamentet også vil have mod til at lade vores ændringsforslag vurdere videnskabeligt af denne Fødevaresikkerhedsmyndighed.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, mine damer og herrer, Fødevaresikkerhedsmyndigheden er ikke kun i offentlighedens fokus i dag, nej, den skal i nær fremtid leve op til sit ambitiøse mål. Heller ikke den får ansvaret for kriminelle forretninger, sjuskeri og sorte får. Nogle gange forekommer det mig i denne diskussion, som om fødevaresikkerhed var en helt ny opfindelse. Nej, jeg siger tværtimod, at vi i vores medlemslande ikke i nogen tidligere generation har kunnet vælge fra et så righoldigt og så sikkert udbud.
Fødevaresikkerhed kan man ikke kontrollere. Den er man nødt til at producere. Derfor går jeg ind for klare og stringente initiativer. Fra producent til forbruger, fra stald til køledisk, for min skyld fra møggreben til gaflen - alle aspekter af fødevareproduktionskæden, landbrugets ydelser, forarbejdningen i fødevareindustrien, salg til slutforbrugeren og også tilbuddet i restauranter og kantiner osv. bør være underlagt en endnu strengere kontrol. Det skal sikres, at fødevarerne kan spores tilbage gennem hele fødevareproduktionskæden.
I dag - og måske også fremover - fører vi denne diskussion om Fødevaresikkerhedsmyndigheden. Vi overvejer, om det skal være et agentur eller en myndighed, vi overvejer, hvor den skal ligge, vi overvejer, hvordan kompetenceafgrænsningen i forhold til de nationale myndigheder skal være, eller hvordan arbejdet skal koordineres. Sidst, men ikke mindst, handler det også om Myndighedens beføjelser.
Mine vælgere vil sige til mig, at det forhåbentlig ikke er en ny papirtiger. Forhåbentlig vil det lykkes virkelig at bevare den kulturelt betingede mangfoldighed i fødevarerne under overholdelse af de nye sikkerheds- og hygiejnebestemmelser. Jeg håber, denne nye institution vil få succes, så vi ikke igen, før vi aner det, står tomhændede over for den næste skandale.

Lage
Hr. formand, hr. kommissær, for ikke særlig længe siden var det, som europæerne frygtede mest af alt, at komme til at sulte. Sammen med krig og pest var sult en af de tre apokalyptiske katastrofer, der siden Middelalderen har hærget Europa. Tiderne er skiftet radikalt med hensyn til sult, ikke i hele verden ulykkeligvis, men for de 15 EU-lande. Rigelig ernæring er en af vor tids erobringer i Europa ligesom ernæring af en meget højere hygiejnisk kvalitet end den, som var tilfældet for blot få år siden. Alligevel er fødevarernes sikkerhed og kvalitet pludselig blevet en kilde til bekymring, frygt og uvished blandt de sofistikerede europæiske forbrugere. Brutalt dødbringende sygdomme, som lægevidenskaben står magtesløs over for, som f.eks. bovin spongiform encephalopati, er en følge af den blinde og unaturlige industrialisering, som fødevareproduktionen har undergået.
Vi må gøre en ende på den slags situationer, først og fremmest gennem en snarlig og omfattende ændring af den fælles landbrugspolitik. Den lovgivning og den strategi, der vælges for fødevaresikkerheden, er afgørende for EU og dens troværdighed. Det må være en af EU's allervigtigste politiske og lovgivningsmæssige prioriteringer. Det forslag til forordning, som vi her har til vurdering, udgør selve fundamentet i den lovgivning, der skal sikre et højt niveau for beskyttelsen af menneskers sundhed og genskabe forbrugernes tillid. Denne lovgivnings centrale element er oprettelsen af Myndigheden, der forlenes med høj videnskabelig kompetence og stor uafhængighed og selvstændighed. For at sikre fødevaresikkerheden bør hele fødevareforsyningskæden være uden mangler, og risikofaktorerne bør opdages tidligt. Der skal iværksættes streng kontrol lige fra landbrugsbedriften til forbrugerens bord. Derfor må der være en sådan myndighed med den nødvendige prestige og autoritet.
Kommissionens forslag er velformulerede, det må man medgive. De er gode, nyttige og velstrukturerede, og de har kun behov for nogle præciseringer, som det allerede er blevet sagt. Vi må hurtigst muligt vedtage dem. Det giver ikke mening, og det tjener os heller ikke til ære, hvis vi ikke kan enes om eksempelvis bestyrelsens sammensætning, om Myndighedens betegnelse eller om, hvor den skal placeres. Phillip Whiteheads betænkning er afbalanceret og fornuftig, og derfor støtter jeg den.

Bushill-Matthews
Hr. formand, i sin velformulerede indledning nævnte ordføreren vigtigheden af at fokusere på og at indsætte ordet "sikkerhed" i Myndighedens navn, og det støtter jeg også kraftigt.
Jeg vil gerne fremhæve et andet ord i navnet, nemlig ordet "Myndighed", for det er afgørende, at dette bliver en instans, som resten af EU kan se op til. Derfor stillede jeg et ændringsforslag i udvalget om, hvor denne nye myndighed skal placeres, og her udtrykte jeg, at "for at fremme respekt for EU's lovgivning bør den kun placeres i et land, der befinder sig blandt den øverste halvdel af medlemsstaterne, for så vidt angår færrest verserende traktatsbrudssager ved De Europæiske Fællesskabers Domstol". Dette forslag gik igennem udvalget uden modstand, og jeg er overrasket og også lidt skuffet over at se enkelte kollegers ophidselse over det i dag. Sagen er, at visse lande stemmer for EU-lovgivningen for derefter blot at ignorere den. Dette hykleri må høre op. Ved at stemme for dette ændringsforslag som en del af ændringsforslag 188 ville Parlamentet gøre det klart, at disse medlemslande ikke kan forvente at få de fordele, der er forbundet med at være vært for disse nye agenturer, hvis de ikke er parat til at løfte deres ansvar.
Dette forslag er ikke stillet for at være ondskabsfuld eller skade nogen. Det er stillet ud fra det princip, at europæiske agenturer skal vogte over EU-lovgivningen og være et eksempel til efterfølgelse, de skal nyde respekt og vække tillid. Denne rolle ville blive undermineret, hvis medlemsstaterne ikke selv overholder den EU-lovgivning, de er sat til at vogte over.
Vi har i dag og ved afstemningen i morgen muligheden for at sende et klart signal. Hvilket signal ønsker vi at sende? Ønsker vi at signalere, at det ikke betyder noget, om EU-lovgivningen overholdes, eller ønsker vi at signalere, at det faktisk er meget vigtigt? Jeg opfordrer Parlamentet til at sende et meget klart signal, et meget positivt signal, at stemme ja til dette ændringsforslag og at sikre, at resultatet af afstemningen bliver klart og utvetydigt.

Byrne
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren Philip Whitehead og de rådgivende ordførere, hr. Pesälä, hr. Folias, hr. Hudghton, hr. Kuckelkorn, hr. Pomés Ruiz og fru Gebhardt og deres udvalg for betænkningen om forslaget til en generel fødevarelovgivning og oprettelse af Den Europæiske Fødevaremyndighed. Jeg sætter stor pris på deres fremragende indsats og vil ligeledes gerne takke alle, herunder min egen stab, som har bidraget til den hurtige behandling af dette komplekse forslag. Endelig vil jeg gerne takke medlemmerne for deres velvillige bemærkninger i dag om Kommissionens arbejde.
Forslaget er hjørnestenen i den europæiske strategi for fødevaresikkerhed, idet det fastsætter grundlæggende principper, krav, procedurer og organisatoriske strukturer for den fremtidige udvikling af fødevarelovgivningen og herunder navnlig fødevaresikkerheden. Som det fremgår af forslaget, har Kommissionen taget nøje hensyn til Bowis-betænkningen om hvidbogen om fødevaresikkerhed. I udkastet til Whitehead-betænkningen støttes Kommissionens forslag generelt trods det store antal ændringsforslag. Mange af dem er redaktionelle og ændrer ikke ved den overordnede betydning.
På følgende vigtige punkter støtter betænkningen dog ikke Kommissionens målsætning: Myndighedens ansvarsområde, sammensætningen af bestyrelsen, systemet for hurtig varsling, procedurerne i tilfælde af divergerende videnskabelige opfattelser - ændringer, som kan vise sig skadelige for Fællesskabets evne til at forhandle i internationale fora, samt visse ændringer, som afviger fra dette forslags horisontale natur.
Der er en lang række ændringsforslag, så jeg går straks videre til at kommentere dem. Af de 189 ændringsforslag i Miljøudvalgets betænkning og de 26, der er stillet i plenarforsamlingen, kan Kommissionen godkende godt halvdelen fuldstændig eller delvis. Det er umuligt at give en detaljeret analyse af alle ændringsforslagene, så jeg vil fokusere på de vigtigste emner, navnlig dem, hvor Kommissionen ikke kan godkende ændringsforslaget.
Retsgrundlaget i henhold til artikel 95 for dette forslag, som inddrager Parlamentet fuldt ud i proceduren med fælles beslutningstagning, vandt min helhjertede støtte under forhandlingerne her, og det støttes fuldstændig af Kommissionen og Rådets juridiske tjenestegrene. Kommissionen kan derfor ikke godkende ændringsforslag 4 og 209, som ændrer eller udvider retsgrundlaget.
En række ændringsforslag drejer sig om fødevarehygiejne. Vi kan ikke godkende disse i en bred, horisontal sammenhæng, som dækker ikke blot hygiejne, men også forurenende stoffer, tilsætningsstoffer, materialer i kontakt med fødevarer og meget mere. Ligeledes er ændringsforslag 59 og 72 for detaljerede til en horisontal tekst. Vi kan ikke godkende ændringsforslag 11 og 202 om indrømmelser til små og mellemstore virksomheder, da forbrugerne skal nyde samme beskyttelse, hvad angår fødevarer fra små og mellemstore virksomheder. Vi kan heller ikke godkende ændringsforslag 26, 40, 50 og 193, som udvider forordningens anvendelsesområde til fødevarekvalitet. Det er ikke det korrekte retsmiddel, og der arbejdes på dette i anden sammenhæng.
Forordningens anvendelsesområde dækker vildledende praksis, men ikke økonomisk svig blandt handlende. Vi kan derfor kun delvis godkende ændringsforslag 49. Vi har holdt kravene om fødevaresikkerhed adskilt fra andre forbrugerinteresser. Vi kan derfor principielt godkende ændringsforslag 57 - ikke i artikel 8 om forbrugerinteresser, men i artikel 12, som dækker kravet om fødevaresikkerhed.
Vi kan ikke godkende ændringsforslag 214 til artikel 12, som kræver, at en fødevares kalorieværdi og ingredienser medtages i en sikkerhedsvurdering. Vi godkender ikke en række ændringsforslag om definitioner. Enten umuliggøres tekstens horisontale beskaffenhed, den foreslåede ændring er overflødig eller unøjagtig i forhold til termens anvendelse i teksten, eller den er allerede indeholdt i en anden definition. Vi kan godkende den del af ændringsforslag 38, som indfører ordet distribution, men ikke den del, der omhandler omsætning. I ændringsforslag 45 kan vi godkende ændringen i definitionen af primær produktion med nogle redaktionelle ændringer.
En række af ændringsforslagene ville skade Fællesskabets evne til at forhandle i Codex Alimentarius, eller de er uforenelige med internationale aftaler, som Fællesskabet allerede er bundet af. Det gælder især de ændringsforslag, som forsøger at omskrive internationalt accepterede definitioner, som vi har kæmpet for at få accepteret, eller hvor ændringerne ikke er i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse om forsigtighedsprincippet som godkendt af Rådet og Parlamentet. Eksempelvis er ændringsforslag 53 et forsøg på at omskrive eksisterende WTO-aftaler om de tilfælde, der kræver en fuldstændig risikoanalyse. Vi kan heller ikke godkende ændringsforslag 54, som ville tvinge os til at godkende andre internationale legitime faktorer. Der er ingen sådanne faktorer på nuværende tidspunkt. Ændringsforslag 52 kan heller ikke godtages på grund af dets betydning for vores internationale forpligtelser - det er i strid med WTO-rettigheder og -forpligtelser. Vi kan dog godkende indholdet i ændringsforslag 84, det skal bare ind under artikel 5.
Ændringsforslag 55 og 56 om forsigtighedsprincippet rejser lignende problemstillinger. Vi kan ikke godkende ændringsforslag 55, da det er hensigtsmæssigt at kunne udøve et vist skøn uden pligt til at handle, og måske at ingen forholdsregler vedtages som led i en tilfredsstillende risikostyring. Det var indeholdt i Kommissionens meddelelse som godkendt af Parlamentet og Rådet, og det er derfor i strid med holdninger, som tidligere er blevet vedtaget her i Parlamentet. Selv om mange af punkterne i ændringsforslag 56 afspejler disse holdninger, er teksten for detaljeret, og det ville give juridiske problemer i forbindelse med en retligt bindende forordning. Vi kan ikke godkende ændringsforslag 63, som kræver, at fødevarekontrol og -overvågning skal holdes hemmeligt. De tilfælde, hvor hemmeligholdelse kan komme på tale, er omfattet af den horisontale kontroltekst, der vil blive fremlagt i den nærmeste fremtid.
Der er flere andre ændringsforslag om generel fødevarelovgivning, som vi principielt kan godkende, og som, når de er revideret, kan bringes i overensstemmelse med tekstens generelle principper og orientering. Vi kan kun godkende første del af ændringsforslag 61, som præciserer foderstofproducenternes juridiske ansvar. I ændringsforslag 69 kan vi kun godkende henvisningen til transport. Vi kan godkende idéen i ændringsforslag 80 om, at farlige fødevarer og foderstoffer ikke bør eksporteres, men jeg må se på, hvordan dette skal formuleres. Denne idé findes også i ændringsforslag 82, men vi kan ikke godkende den del af ændringsforslaget, som handler om, at leverandøren skal tage sine varer tilbage, da dette forvirrer begreberne import og eksport i juridisk forstand.
Ændringsforslag 70 og 75 om rapportering af uregelmæssigheder kan vi principielt godkende, men vi vil overveje en mere passende tekst. Vi kan ikke godkende ændringsforslag 48 og 189, da datoen for iværksættelsen af forskellige dele af teksten ikke er hensigtsmæssig. Hvad angår ændringsforslag 185, ville det ikke være muligt at få en betænkning om anvendelse af principperne i fødevarelovgivningen, da disse først slår igennem om en rum tid.
Vi kan principielt godkende ændringsforslag 47 ved at udvide definitionen af produktions- og distributionsstatus, som dækkes af kapitel II i forordningen. Vi kan principielt godkende ændringsforslag 85 og 207 om åbenhed, hvis det sikres, at teksten er helt i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens protokol om subsidiaritet og proportionalitet.
Ændringsforslag 87 og de relaterede ændringsforslag 88 og 187 kan ikke godkendes, hvad angår Den Europæiske Fødevaremyndigheds ansvarsområde, fordi de indskrænker dette til felter, som man ved har indflydelse på fødevaresikkerheden. Et bredt ansvarsområde er nødvendigt for at sikre, at vi ikke igen skal opleve, at BSE for sent identificeres som en sundhedsrisiko for mennesker. Ændringsforslag 86, som gør det klart, at Myndighedens kommissorium først og fremmest skal være at bidrage til fødevaresikkerheden, kan derimod godkendes. Jeg vil gerne understrege, at den del af Myndighedens arbejdsområde, som ikke direkte eller indirekte har at gøre med fødevaresikkerhed, blev cirkuleret til den finansielle oversigt og faktisk udgør under 5%. Dette bringer mig til ændringsforslag 1.
Vi er ikke på nuværende tidspunkt i stand til at godkende ændringsforslaget om at medtage ordet "sikkerhed". Men på grund af de kraftige tilkendegivelser i Parlamentet her til morgen er det noget, vi er indstillet på at overveje og måske vedtage.
Vi kan ikke godkende ændringsforslag 91 af driftsmæssige årsager. Ændringsforslag 195 kan principielt godkendes, hvis det ændres, så ekspertpanelet om plantebeskyttelsesprodukter omfatter plantesundhedsspørgsmål i forhold til skadelige organismer.
Kommissionen overvejer nu, om den skal forblive ansvarlig for driften af systemet for hurtig varsling, med Myndigheden som medlem af netværket, så vi kan ikke godkende ændringsforslag 15, 89, 158, 161, 162, 163 og 169. Med nogle redaktionelle ændringer kan vi godkende ændringsforslag 160, 164 og 166.
Kommissionen står ved sit oprindelige forslag om sammensætningen af Myndighedens bestyrelse, som meget omhyggeligt fordelte repræsentanterne fra EU-institutionerne med fire fra Kommissionen, fire udpeget af Parlamentet, fire fra Rådet og fire repræsentanter for forbrugere og industri. Vores hovedmålsætning er og bliver at sikre en lille, funktionsdygtig bestyrelse, der på grund af sin sammensætning opfattes som uafhængig, men som står til ansvar over for Fællesskabets institutioner. Af denne grund kan vi ikke godkende ændringsforslag 17, 18, 101, 194, 208 og 213. Vi kan heller ikke godkende ændringsforslag 102, som fjerner muligheden for afløsning af bestyrelsesmedlemmer, eller ændringsforslag 143, som insisterer på, at bestyrelsen kun må holde sine møder offentligt, da dette bør være op til bestyrelsen selv.
Vi kan godkende ændringsforslag 103 og 222 om bestyrelsen. Vi kan også godkende ændringsforslag 106, som gør det muligt for formanden for den videnskabelige komité at deltage i bestyrelsesmøder, hvis teksten ændres til "må deltage" for at sikre fleksibilitet i Fødevaremyndighedens administration.
Ændringsforslag 219, 221 og 222 vedrørende bestyrelsesformandens mandat og mandatet for medlemmerne af den videnskabelige komité kan ikke godkendes, da de er unødvendigt restriktive. Ændringsforslag 107 og 220 om en åben og gennemskuelig udnævnelse af den administrerende direktør af bestyrelsen efter høring i Parlamentet kan principielt godkendes. Jeg må understrege, at det er nødvendigt at være praktisk og at sikre, at den parlamentariske proces ikke medfører forsinkelser. Desuden kan vi principielt godkende en række ændringsforslag med visse redaktionelle ændringer, og forudsat at de bringes i overensstemmelse med andre artikler. Vi kan også godkende den del af ændringsforslag 134, som offentliggør en fortegnelse over de kompetente videnskabelige institutioner, som kan bistå Myndigheden i dens arbejde, dog uden den foreslåede sletning, som kræver, at medlemsstaterne udpeger disse instanser. Resten af ændringsforslag 134, som handler om EØS/EFTA-landene, kan principielt godkendes, men bør høre ind under artikel 48 om tredjelandes deltagelse. Vi kan delvis godkende ændringsforslag 113, men det rådgivende forum bør ikke være tvunget til at mødes seks gange om året. Ændringsforslag 118 kan ikke godkendes, da det fjerner muligheden for, at Myndigheden kan afvise eller ændre anmodninger om ekspertudtalelser. En sådan fleksibilitet er et kritisk driftskrav til Myndigheden. Ændringsforslag 13 kan ikke godkendes, da anmodninger om videnskabelige udtalelser under lovgivningsprocessen bør begrænses til berettigede sager - f.eks. nye videnskabelige oplysninger - for at undgå gentagne anmodninger om det samme emne.
Beslutningstagere i risikostyringsprocessen bør have et klart ansvar for at træffe beslutninger, og eksperter, der vurderer risikoen, for at vurdere risici. Af samme grund kan ændringsforslag 21 og 212 ikke godkendes. Ændringsforslag 92 kan derimod godkendes, hvis det ændres på en sådan måde, at Myndigheden kan komme med henstillinger om styringsmuligheder på opfordring af beslutningstagere i risikostyringsprocessen. Ændringsforslag 93 ville kunne godkendes, hvis "hvilke foranstaltninger der skal træffes" slettes. Ændringsforslag 98 kan godkendes, fordi det gør klart, at Myndigheden "uafhængigt" kan give udtryk for sine egne konklusioner og holdninger. Resten af ændringsforslag 98 dækkes af ændringsforslag 92. Endelig kan ændringsforslag 97 ikke godkendes, da det ville inddrage Myndigheden i risikostyring.
Ændringsforslag 23, 153 og 157 kan ikke godkendes, da de fjerner muligheden for, at Myndigheden kan opkræve gebyrer. Kommissionen ønsker at revidere dette inden tre år, selv om vi er enige i, at det ikke er hensigtsmæssigt for Myndigheden at opkræve gebyrer på nuværende tidspunkt.
Ændringsforslag 121, 122 og 123 kan ikke godkendes. De fjerner den procedure, der anvendes i tilfælde af uoverensstemmelse mellem Myndighedens egne ekspertudtalelser og ekspertudtalelser fra en national videnskabelig institution, hvorved Myndigheden får det sidste videnskabelige ord. Dette er en juridisk umulighed. Under alle omstændigheder er proceduren i artikel 29 beregnet på at opnå et resultat gennem åbenhed, og ansvaret ligger hos beslutningstageren i risikostyringsprocessen. Hvis medlemsstaterne derefter ikke følger de retningslinjer, som beslutningstageren i risikostyringsprocessen eller den lovgivende myndighed opstiller, vil dette medføre en overtrædelsesprocedure. Det giver efter min mening den klarhed og sikkerhed, som Parlamentet efterlyser.
Vi kan godkende ændringsforslag 135-142, 144 og 206, som ville øge Myndighedens åbenhed, men vi kan ikke godkende ændringsforslag 145 af juridiske årsager. Jeg kan ikke godkende ændringsforslag 125, som fjerner Myndighedens mulighed for at indsamle data om fødevareforbrug. Det er et grundlæggende krav, som sætter forskerne i stand til at vurdere, i hvor høj grad forbrugerne udsættes for bestemte stoffer i deres kost. Ændringsforslag 126 kan principielt godkendes, hvis det ændres på en måde, så det dækker alle biologiske risici, som kan have direkte eller indirekte indflydelse på fødevareproduktionskæden.
Ændringsforslag 174 kan ikke godkendes, da kriseenheden ikke bliver permanent. Ændringsforslag 24 om kriseforanstaltninger kan ikke godkendes, da en "alvorlig risiko" er en forudsætning for kriseforanstaltninger i al eksisterende EU-lovgivning. Ændringsforslag 178 kan dog principielt godkendes, da det tager højde for, at fødevarehjælp allerede dækkes af ordet "fødevare".
Andre ændringsforslag kan ikke godkendes, fordi de er uforenelige med eksisterende fællesskabsprocedurer eller vigtige retlige aspekter, eller fordi de er omhandlet af andre retlige bestemmelser i denne tekst eller i andre fællesskabstekster. Derfor kan kun ændringsforslag 154, stk. 6, litra a) og b), godkendes. Ændringsforslag 155 kan godkendes i forhold til "henstilling fra Rådet", men ikke i forhold til den decharge, der meddeles bestyrelsen. Ændringsforslag 19 og den del af ændringsforslag 20, der indeholder ordet "autoriserede", kan ikke godkendes. Ændringsforslag 172 og 173 foreslår inddragelse af Parlamentet i praktisk krisestyring. Det er efter min mening ikke foreneligt med dets institutionelle forpligtelser til at kontrollere og overvåge.
Ændringsforslag 175, 179, 180, 181 og 182 er ikke forenelige med komitologiproceduren og kan derfor ikke godkendes. Vi kan heller ikke godkende ændringsforslag 183 og 184 fuldt ud. Den evaluering, som Myndigheden bestiller, kan ikke tage højde for hele forordningen, da den kun kan være relevant for Myndigheden. Ændringsforslag 205 kan ikke godkendes, da det allerede er klart, at Myndigheden har ret til at ændre sine egne interne regler. Jeg kan ikke godkende ændringsforslag 191, da den forsinkelse, som dette ville medføre, ville være uhensigtsmæssig og kunne påvirke startdatoen i negativ retning. Jeg kan ikke godkende ændringsforslag 192, da Fødevaremyndigheden ikke påvirker loftet for post 3 i det finansielle overslag, og jeg henleder Deres opmærksomhed på det foreløbige budgetforslag for 2002, reference FBF 2002, som er under revision i Parlamentet og Rådet.
Endelig vil jeg gerne tage spørgsmålet om Myndighedens placering op. Ændringsforslag 188, 190, 216, 217, 218 og 223 kan delvis godkendes. Kommissionen er enig i og kan godkende, at beslutningen om placeringen baseres på følgende driftsmæssige kriterier: rimelig hurtig og bekvem fysisk adgang, effektiv kontakt mellem Myndigheden og Kommissionens tjenestegrene, navnlig i tilfælde af en fødevaresikkerhedskrise, omkostningseffektivitet og den nødvendige sociale infrastruktur for medarbejderstaben. De øvrige kriterier kan ikke godkendes. Det kan den del af disse ændringsforslag, som handler om procedurerne for valg af placering, heller ikke. Ændringsforslag 215 kan ikke godkendes.
Inden jeg slutter, vil jeg gerne meget kort sige noget om de henvisninger, en række medlemmer er kommet med, til traditionelle fødevarer. Dette er et emne, som jeg finder specielt vigtigt. Det ligger både mig og Dem på sinde, og det løses i de kommende hygiejneforordninger, hvor der henvises specifikt til speciel behandling af traditionelle fødevarer.
Til sidst vil jeg gerne endnu en gang takke navnlig hr. Whitehead for hans fremragende betænkning og også for hans støtte. Sammenfattende kan Kommissionen ikke godkende følgende 100 ændringsforslag: 1, 4, 11-13, 15, 17-19, 21, 23, 24, 26, 28, 29, 32-34, 36, 37, 39-41, 43, 44, 46, 48, 50-56, 59, 63, 68, 72, 74, 77, 78, 81, 87-89, 91, 94, 95, 97, 99, 101, 102, 117, 118, 121-123, 125, 133, 143, 145-148, 153, 157-159, 161-163, 169, 172-175, 179-182, 185, 187, 189, 191-194, 202, 205, 208-215, 219, 221 og 222.
På den anden side kan Kommissionen godkende følgende 44 ændringsforslag fuldt ud: ændringsforslag 3, 6-8, 14, 22, 25, 30, 31, 58, 64-66, 71, 79, 86, 90, 103-105, 109-111, 116, 119, 124, 127-130, 131, 135-142, 152, 164, 176, 186 og 206. Kommissionen kan delvis eller principielt godkende følgende 64 ændringsforslag: 2, 5, 10, 16, 20, 27, 35, 38, 42, 45, 47, 49, 57, 60-62, 67, 69, 70, 73, 75, 76, 80, 82-85, 92, 93, 96, 98, 106, 107, 108, 112-115, 120, 126, 132, 134, 144, 149, 150, 154-156, 160, 161, 170, 177, 178, 183, 184, 188, 190, 195, 207, 216, 217, 218, 220 og 223.

Formanden
Tak, hr. kommissær. De gav os naturligvis nogle meget nyttige oplysninger om Kommissionens holdning til de mange ændringsforslag, der er blevet stillet. Men hvad den sidste del angår, kunne Deres tjenestegrene måske næste gang tage en kopi af Deres sammenfatning, som vi så kunne dele ud til alle medlemmerne. Jeg kunne nemlig se, at ingen af mine kolleger var i stand til at følge med i den sidste liste, De læste op, mens de begrundelser, De kom med før, var meget nyttige.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Animalske biprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0185/2001 af Paulsen for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 90/425/EØF og 92/118/EØF for så vidt angår animalske produkter (KOM(2000) 573 - C5-0538/2000 - 2000/0230(COD));
A5-0200/2001 af Paulsen for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (KOM(2000) 574 - C5-0539/2000 - 2000/0259(COD)).

Paulsen
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, Kommissionens forslag om animalske biprodukter medfører en stram opdeling i tre kategorier. Jeg vil minde om, at kategori 1 indbefatter risikomaterialet og hovedsageligt består af den TSE-forordning, som Parlamentet netop har vedtaget for tredje gang. En del ændringsforslag går imod den TSE-forordning, som vi netop har vedtaget.
Kategori 1 indbefatter risikomateriale. Kategori 2 indbefatter bl.a. selvdøde dyr. Den tredje kategori består af det, der klassificeres som biprodukter fra dyr, der er erklærede egnede til konsum.
Miljøudvalget har, ligesom jeg, valgt at støtte Kommissionens måde at gribe tingene an på og har forsøgt at forbedre og frem for alt skærpe reglerne i praksis. Principperne i denne betænkning er nemlig enkle, det praktiske er betydeligt sværere. Frem for alt vil gennemførelsen blive svær. Vi kræver således en stram separation af materialet fra de tre kategorier. Det er også påkrævet med en stram separation af de forskellige anlæg, transportlinjer osv. Jeg kan tilføje, at vi i fremtidig lovgivning formodentlig vil blive nødt til at kræve den samme separation af foderfabrikker eller retningslinjer for forskellige typer af foder.
Det er vigtigt at nævne, at alt materiale fra kategori 1 og 2 skal mærkes med permanente farve- og lugtemner, så de ikke af ond vilje eller ved en fejl kan komme ind i f.eks. foderproduktionen igen. Naturligvis skal de samme regler, der gælder for den nationale produktion, også gælde for eksport, geneksport og import.
Sammen med udvalget er jeg utrolig glad for dette stop for "kannibalisme". Det betyder, at grise ikke længere må fodres med deres artsfæller. Jeg vil dog bede Dem om at være opmærksom på, at det totale forbud mod at fodre drøvtyggere med alle former for animalsk protein stadig mangler at blive reguleret i TSE-forordningen, ikke her. Personligt er jeg også meget glad for, at fedtet fra kategori 2 fra og med nu kun må anvendes som gødning eller allerhelst brændselsolie. Det er nemlig efter min opfattelse utroligt vigtigt, at vi trækker det høje indhold af tungmetaller, pcb og dioxin ud.
Jeg håber nu, at Parlamentet med stort flertal vil godkende disse principper, der er blevet fastlagt. Jeg må derfor erklære mig uenig i ændringsforslag 100 fra PPE-DE-Gruppen. Via dette forslag, som blev stillet i udvalget og blev stemt ned, vil man permanent forbyde alt kød- og benmel, undtagen fiskemel, i alt dyrefoder. Jeg beder Dem om at tænke dette igennem. Vi ved, hvilken katastrofe vi afstedkom, da vi gjorde drøvtyggerne altædende. Vi kan allerede nu se problemer med, at vi forsøger at gøre de altædende dyr til vegetarer. Jeg appellerer om ydmyghed over for naturens egen orden! Vi må ikke manipulere igen! Det er bedre at stemme for De Grønnes forslag, ændringsforslag 64, hvor medlemslandene pålægges senest den 1. februar 2003 at fremlægge en rapport om, hvorvidt de eksakt og omhyggeligt har gennemført denne nye forordning. Derefter kan vi diskutere, hvorvidt vi skal hæve det midlertidige forbud mod kød- og benmel, som vi har nu.
Jeg ser også gerne, at De stemmer imod ændringsforslag 22 og 33. De ville faktisk sabotere en del af katalogiseringen og gøre det kompliceret. Vi har ikke et specielt stort behov for at teste, om en selvdød høne skal henføres til kategori 2 i stedet for kategori 1.
Med hensyn til ny teknologi er jeg en ihærdig fortaler for, at vi skal prøve den og aldrig stoppe udviklingen. Jeg har derfor selv stillet et forslag, som blev vedtaget i udvalget, og som tillader anvendelsen af nye metoder, der er blevet godkendt af de videnskabelige komitéer. Dette ændringsforslag 43 åbner alle muligheder for forskellige typer af ny teknologi, når de bliver udviklet og er blevet godkendt. Jeg ønsker derfor, at vi stemmer imod ændringsforslag 20, 25, 26, 35 og 43 på de punkter, hvor de bringer en ny teknologi op, nemlig alkalisk hydrolyse. Det er måske en udmærket teknologi, men jeg synes ikke, at den skal indskrives fem gange i en regulering. Det er mildt sagt legal overdoing.
Jeg appellerer også til Dem, kære kolleger, om at stemme imod ændringsforslag 36, da dette er alt for snævert i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. Som teksten nu er formuleret, ville alvorlige zoonoser, det vil sige sygdomme, der dræber både dyr og mennesker, være undtaget fra denne lov. Loven skulle altså kun vedrøre dyresygdomme. Det ville medføre, at alvorlige smitsomme sygdomme, f.eks. salmonella, listeria og endda tuberkulose, skulle undtages fra denne forordning. Det ville være fatalt for folkesundheden.
I ændringsforslag 23 undtager man f.eks. selvdøde får og geder fra specificeringen som risikomateriale. Det strider klart og tydeligt imod TSE-forordningen og er nok praktisk umuligt.
Jeg har valgt at støtte ændringsforslagene fra De Grønne om kontrol af husholdningsaffald af hensyn til risikoen for mund- og klovsyge og svinepest, det vil sige ændringsforslag 102 og 103. Det er godt, hvis vi kan få klare regler, men måske er det store spørgsmål i denne sammenhæng alligevel ikke rigtigt løst i kraft af disse ændringsforslag. Når det gælder kannibalismen og husholdningsaffaldet er der nemlig kollision.
Jeg vil slutte - i tide - med at takke Kommissionen og Rådets arbejdsgruppe for en meget konstruktiv, kreativ og givende dialog samt mine skyggeordførere for deres bistand og hjælp.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hvis vi havde haft denne forordning allerede for 10-15 år siden og havde fulgt den, hvis medlemsstaterne havde gennemført den, så ville der ikke være nogen BSE. Så kunne vi have sparet os udgifter i milliardstørrelsen og megen lidelse, som er påført dyr og mennesker.
Efter denne indledende bemærkning vil jeg imidlertid gerne overrække nogle blomster. Først min tak til fru Paulsen. Jeg har i mine mange år i parlamentarisk arbejde sjældent oplevet et så godt og kollegialt fagpolitisk arbejde. Det har hele tiden været en stor tilfredsstillelse for mig at gå ind i diskussionen om disse ændringsforslag og forbedringsforslag. Jeg takker imidlertid også kommissær Byrne. Kommissionen som sådan gik ganske vist til værket med nogen forsinkelse, men De personligt gik beslutsomt til værks og har stillet et godt forslag. Men jeg takker også Europa-Parlamentet, som har været meget konsekvent i denne sag, nemlig under udarbejdelsen i undersøgelsesudvalget, i forbindelse med de beslutninger, vi har truffet, og ikke mindst konsekvent i den forstand, at vi nu har opnået fælles beslutningstagning om denne sag.
Jeg har indtryk af - hvilket ikke forringer Deres fortjeneste, hr. Byrne - at i de tilfælde, hvor proceduren med fælles beslutningstagning anvendes, er Kommissionens oplæg mere konkrete, korrekte og bedre tilpasset til Europa-Parlamentets vilje og arbejde, og det er et forbillede for det arbejde, vi generelt bør udføre her.
Jeg vil også pege på, at Landbrugsudvalget især vil være opmærksomt på, at også materialer, som importeres fra eller eksporteres til tredjelande, skal være underlagt disse strenge sikkerhedsforanstaltninger, og at vi har brug for en finansordning, som sikrer ligebehandling af alle landbrug i EU, når det gælder bortskaffelse af risikomateriale.

Goodwill
Hr. formand, britisk landbrug har oplevet to katastrofer i de senere år, nemlig BSE og mund- og klovsyge, som stadig hærger i min region. Begge dele har haft ødelæggende konsekvenser for de enkelte landmænd og erhvervet som helhed. Offentligheden har ikke længere tillid til landbruget, vores markeder er blevet destabiliseret, og skatteyderne har måttet punge ud med milliarder for at kompensere landmændene for inficerede dyr og dyr, der var mistænkt for at være smittet. Mange har set generationers arbejde bogstaveligt talt gå op i røg på de ligbål, som brænder endnu. Og det værste er, at der er gået menneskeliv tabt på grund af BSE, ganske vist ikke det store antal, som visse forskere havde forudsagt, men bare ét ungt menneskes død er et dødsfald for meget for en familie. Vi kender endnu ikke det endelige antal dødsfald som følge af Creutzfeldt-Jakobs sygdom.
Disse to epidemier har en ting til fælles. De kan begge direkte skyldes, at dyr fodres med dyreaffald. Det drøftes nu, hvordan BSE-epidemien begyndte. Den seneste teori er, at den stammede fra rådyr, men den kunne have været en mutation, eller den kunne have været der i årevis. Faktum er, at sygdommen blev mangedoblet ved, at man genanvendte affald i kød- og benmel.
Vores første reaktion i Det Forenede Kongerige var at indføre et forbud mod kød- og benmel af drøvtyggere. Det fungerede ikke på grund af krydskontaminering. Foderstofferne blev kontamineret på fabrikkerne, i transportsystemet eller på bedrifter med andre typer husdyr. I Det Forenede Kongerige valgte vi derfor et fuldstændigt forbud. Fru Paulsen ønsker at justere det delvise forbud, så det medtager en ikke-kannibalsk genindførelse af kød- og benmel af kategori 3-materiale, det vil sige materiale, som er uegnet til menneskeføde. Hun ønsker at fodre høns med svin og svin med høns. Jeg ved, at høns er altædende, men jeg er sikker på, at svinekød ikke er en del af deres naturlige føde.
Hvis reglerne blev overholdt, ville vi ikke have noget problem. Det, jeg er bekymret for, er krydskontaminering. Vi har allerede 15 gange fundet specificeret risikomateriale på døde oksekroppe, som er importeret til Det Forenede Kongerige siden januar. Det drejer sig om oksekød fra Nederlandene, Spanien, Irland, Italien - og Tyskland, som tegner sig for syv af tilfældene. Hvis vi ikke kan holde styr på oksekød, som er beregnet til menneskeføde, hvordan kan vi så forvente, at affaldet adskilles korrekt i Grækenland, Italien eller Spanien? Vi bør derfor opretholde forbuddet mod kød- og benmel. Ændringsforslag 100 letter et fortsat forbud.
Det samme gælder mund- og klovsyge. Vi havde en epidemi i Det Forenede Kongerige i 1967, som kunne føres tilbage til affaldsfoder. Vi indførte strenge kontrolforanstaltninger. Disse strenge kontrolforanstaltninger har ikke været overholdt korrekt på alle bedrifter, ellers ville vi ikke have fået den omfattende epidemi, vi oplever i øjeblikket. Det er vigtigt, at køkken- og madaffald medtages i disse forslag.
Jeg vil gerne rose fru Paulsen for den måde, hvorpå hun har inddraget de andre grupper i dette spørgsmål, og navnlig de praktiske forbedringer, der er foreslået. Det drejer sig bl.a. om affaldsforbrænding, som tillader forbrændingen på de små landbrugsbedrifter at fortsætte, om tilladelsen til at begrave dyr på landbrugsbedrifter i fjerntliggende egne, om undtagelsen af gylle fra landbrugsbedrifter, om anvendelsen af kød- og benmel som gødning under forudsætning af de eksisterende sikkerhedsforanstaltninger og også om alternative metoder til afsmeltning, f.eks. alkalisk hydrolyse.
Vi må ikke sænke vores forsvarsværker, for ved at genanvende animalske biprodukter som foder risikerer vi også at genanvende de sygdomsfremkaldende stoffer, som forårsager BSE, mund- og klovsyge og andre sygdomme. De økonomiske fordele herved blegner i sammenligning med de ødelæggelser, der har været det direkte resultat af denne risikable praksis.

Whitehead
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Paulsen med hendes behandling af dette komplekse emne, og, som hr. Goodwill sagde, med, at det endnu en gang er lykkedes hende at få udvalget til at nå til enighed. Min gruppe roser hendes fremgangsmåde og støtter størsteparten af de ændringsforslag, som er stillet i Miljøudvalget.
Jeg vil gerne komme med et par bemærkninger om de plager, vi er ramt af. Hr. Goodwill sagde, at vi har oplevet disse to katastrofer, men det er en tredje katastrofe, der har forårsaget dem. Det var ligegyldigheden og nogle gange grådigheden hos dem, der så på, mens praksis med at genanvende dyreaffald som dyrefoder blev stadig mere udbredt og muligheden for en katastrofe derfor endnu større.
Vi kan altså ikke glad overveje genanvendelse af dyreprotein inden for samme art eller noget andet, som udgør en øget risiko for vores landbrug. Vi lærer stadig af mund- og klovsygeepidemien i Det Forenede Kongerige. Med hensyn til bortskaffelsen af dyreaffald har vi fundet ud af, at forsøget på at undgå én risiko blot har medført en ny. Når vi ser på forbrænding, når vi ser på begravelse og de farer, som er skabt af den ene procent af landbrugsbedrifterne, der stadig bruger affaldsfoder til svin, er der yderligere risici på begge sider. Derfor støtter jeg også idéen om, at vi skal se os om efter alternative metoder for at minimere risikoen. Alkalisk hydrolyse er en af disse metoder.
Vi må vise, at vi er på forkant med denne plage. Tidligere var problemet, at vi opførte os som lande, der forberedte sig på den forrige krig og ikke på den næste. Vi kæmper konstant med den ukendte risikofaktor. Fru Paulsens forslag er langt hen ad vejen med til at fremme det, som Kommissionen har prøvet at gøre i forbindelse med afskaffelse af TSE.

Pesälä
Hr. formand, kære kommissær, der foreligger et direktiv om håndtering af animalske biprodukter. Jeg ser på den ene side sagen med producenternes øjne og på den anden side fra en synsvinkel, hvor forholdene præges af små voluminer og lange afstande. Til at starte med vil jeg sige, at fru Paulsen har udført et grundigt og godt stykke arbejde. Jeg takker specielt for, at hun også har taget hensyn til problemerne i de tyndtbefolkede områder, som jeg repræsenterer, i sit ændringsforslag 69, hvor en lokal destruktion tillades, når forholdene er usædvanlige.
Mit problem med hensyn til forslaget er, hvorfor sikkerhedsforanstaltninger i hele EU skal være ens, hvis risici i visse områder ikke eksisterer. Herved pålægges også disse områder unødvendige omkostninger. Allerede i dag har producenterne i f.eks. de nordlige områder større omkostninger på grund af forholdene.
Jeg efterlyser således også sund fornuft i stedet for principper. I den eneste virksomhed i vores land, som beskæftiger sig med animalske biprodukter, kan biprodukter fra forskellige kategorier endnu sorteres fra hinanden, men det lyder, som om det er meget svært at sortere biprodukter, som stammer fra forskellige dyr, når der er tale om så små voluminer. Derfor skal vi forholde os til afslutning af kannibalisme, som i sig selv er et godt formål, forskriftsmæssigt og ved at lede efter fornuftige løsninger. I dyreverdenen findes jo fænomener, der indeholder såkaldt naturlig kannibalisme. Hvordan skal disse dyr behandles fremover? Direktiverne kan ikke forhindre dyrenes naturlige kannibalisme. Selv om vi nu vedtager Parlamentets holdning til direktivforslaget, skal vi stadig drøfte disse aspekter. Jeg er ikke for stordrift i landbruget, jeg vil gerne have, at der tages bedre hensyn til regionernes forskellige forhold.

Staes
Hr. formand, hvis den belgiske dioxinkrise, BSE-krisen og mund- og klovsygeepidemien har gjort noget tydeligt for os, så er det, at der er behov for en streng regulering af handlen, oplagringen og forarbejdningen af animalsk affald. Hvert år må der fjernes omkring 16 millioner t animalsk affald.
Siden den 4. december 2000 har det været totalt forbudt at fodre husdyr med animalske proteiner. Det forslag til en forordning, som vi drøfter i dag, beskriver, hvordan animalsk affald i fremtiden skal behandles, og hvordan det skal undgås, at uønskede produkter optages i fødevarekæden. Det skaber orden i sektoren, idet der skabes klart adskilte affaldsstrømme, som ikke under nogen omstændigheder må blandes med hinanden.
Marit Paulsen beskrev i sit indlæg meget tydeligt alle flaskehalse. Denne forordning er af overordentlig stor betydning. Hvis det skulle vise sig, at inddelingen i tre kategorier, den obligatoriske adskillelse af affaldsstrømme og forhindringen af kannibalisme i sektoren ikke eller i utilstrækkelig grad overholdes, og at der opstår eller stadig er for meget svig, kan vi gå ud fra, at de politiske forudsætninger for at tillade anvendelse af kød- og benmel i dyrefoder til svin og høns ikke er opfyldt. Så vil man med rette opfordre til opretholdelsen af det totale forbud.
Derfor, kære kolleger, beder jeg om Deres massive støtte til ændringsforslag 64 til artikel 26, som siger, at det foreløbige forbud mod at fodre med alle slags animalske biprodukter ikke må forlænges til det tidspunkt, hvor denne forordning er trådt i kraft, således som Kommissionen gerne vil have det, men til det tidspunkt, hvor denne forordning anvendes fuldt ud i medlemsstaterne. Vi vil således inden den 1. februar 2003 have en rapport fra medlemsstaterne om den ensartede anvendelse af denne forordning, og først efter modtagelse af denne rapport kan debatten om ophævelse af det totale forbud sættes i gang. Vi må være sikre på, at forordningen fungerer, at svig så godt som udelukkes, og at sektoren har taget tilstrækkeligt ved lære af krisen. Jeg tror, kære kolleger, at denne forordning giver sektoren muligheder og en ærlig chance. Forhåbentlig benytter sektoren sig af denne chance.

Blokland
Hr. formand, ligesom under forhandlingen om det foregående punkt på dagsordenen, som vedrørte fødevaresikkerhed, vil jeg under denne forhandling understrege, at en ny landbrugspolitik er af væsentlig betydning. En landbrugspolitik, hvor dyr fodres på en ansvarlig måde. Både af etiske og af videnskabelige grunde bør vi gå bort fra kannibalisme. Desuden vil jeg understrege, at drøvtyggere ikke er skabt til at blive fodret med animalske proteiner, men vegetabilske proteiner.
Det er godt, at et stort flertal i øjeblikket går ind for strenge foranstaltninger, men også ved gennemførelsen er vi nødt til at følge udviklingen nøje. Hvis vi skal se en virkning af disse foranstaltninger, bør medlemsstaterne også seriøst overvåge overholdelsen af dem.
Til slut konstaterer jeg med fornøjelse, at der fjernes en lakune i lovgivningen om forbrændingsanlæg. Desværre har vi med den seneste mund- og klovsygekrise i England måttet være vidne til store bål med døde dyr. En sådan destruktionsmåde er bestemt ingen garanti mod smitte, og den fremmer heller ikke luftkvaliteten. Jeg håber, at disse bål ikke længere vil være nødvendige i fremtiden.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i vores bestræbelser på at opnå åbenhed, klarhed og gennemsigtighed i forbindelse med dyrefoder nærmer vi os skridt for skridt det centrale punkt i hele sagen, nemlig spørgsmålet om, hvad der i sidste ende må være i dyrefoder, og hvad der er forbudt.
Hr. kommissær Byrne, i forbindelse med BSE-krisen kom De med den klare udtalelse, at animalsk materiale, som ikke er egnet til menneskeføde, heller ikke må tillades til fremstilling af dyrefoder. Det er egentlig den logiske konsekvens, når vi kender kredsløbet i fødevarekæden. Jeg takker Kommissionen for dens klare forslag, som opdeler de animalske biprodukter i tre kategorier. Det ville have været meget lettere at forbyde dem alle på en gang. Det er den vej, som f.eks. den tyske regering har valgt. EU har imidlertid efter min mening valgt en mere fornuftig vej, selv om det - det er vi klar over - også er den vanskeligste vej. Materialerne i de tre kategorier skal nemlig registreres, lagres, behandles og markedsføres separat, og det skal kunne dokumenteres. Efter vores erfaringer kræver en sådan bestemmelse også kontrol.
Ordføreren genoptager her formuleringen fra direktivet om foderstofkontrol i EU, som vi på ingen måde må underbyde, nemlig at sagkyndige fra Kommissionen i samarbejde med myndighederne i medlemsstaterne kan gennemføre kontroller på stedet. Målet helliger midlet, nemlig det mål, at værdifulde næringsmidler ikke bare bliver destrueret, men anvendes - det gælder også for køkkenaffald - og at man på den anden side kasserer og destruerer det, som ikke hører hjemme i fødevarekæden. En ting er klar, nemlig at vi må sikre, at foder anvendes korrekt i forhold til dyrene, det vil sige, at vi er imod kannibalisme. Også det må forhindres ved hjælp af kontroller.
Jeg takker fru Paulsen for hendes betænkning, som konkretiserer kommissionsforslaget på vigtige punkter, og jeg håber på klar støtte fra kollegerne.

Kindermann
Hr. formand, animalske biprodukter, som i princippet er egnet til menneskeføde, skal efter relevant behandling også fortsat kunne bruges til dyrefoder. Det er uforståeligt for mig, at man varigt vil forbyde denne værdifulde proteinkilde. Alligevel støtter jeg det nuværende foreløbige forbud mod at anvende kød- og benmel som dyrefoder! Det skal sikres, at de gældende regler og kontroller anvendes strengt. Når dette er garanteret, skal det fortsat være muligt at anvende kød- og benmel.
Et andet specifikt punkt er genanvendelse af madrester, det vil sige madaffald fra storkøkkener og cateringvirksomheder. Det har gennem årtier været anvendt som svinefoder af høj kvalitet. Det skal også være muligt fremover. Jeg støtter derfor De Grønnes ændringsforslag 102.
Til slut et par bemærkninger om at undgå kannibalisme hos dyr. Det er efter min mening vanskeligt at gennemføre en opdeling efter dyrearter af det materiale, der skal forarbejdes til kød- og benmel. Svin, høns, fisk osv. spiser uden skrupler deres artsfæller. Det undrer mig, hvorfor man nu forlanger menneskelige, etiske standarder også af dyr. Jeg håber, vi bevarer jordforbindelsen her. Heller ikke selv om vi som foreslået obligatorisk opdeler biprodukterne efter dyrearter, vil vi kunne forhindre kannibalisme hos dyr.

Jeggle
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den foreliggende Paulsen-betænkning om animalske produkter, som er uegnet til menneskeføde, skal i lyset af BSE og MKS ses i forbindelse med fødevaresikkerheden, et emne, som er yderst aktuelt og vigtigt. Med disse biprodukter menes der især kød- og benmel. Kommissionen har med sit forslag udarbejdet et konditioneret, det vil sige trindelt forbud mod kød- og benmel i fodring og gødskning. Fru Paulsen har viderebearbejdet dette forslag særdeles godt.
Inddelingen i de tre trin må hilses velkommen, og det samme gør sig gældende, når Kommissionen kun frigiver trin 1-mel til foderbrug, efter at det er blevet steriliseret i 20 minutter ved 133oC og 3 bar. I den udgave, som er ændret af udvalget, indeholder Kommissionens forslag dermed BSE-undersøgelsesudvalgets krav om en streng opdeling af animalsk affald i en kategori, som "i sig selv er egnet til menneskeføde" og en kategori for affald, som stammer fra faldne eller syge dyr. Slagteriaffald, som kan anvendes til fødevarer, er en værdifuld proteinkilde, som vi ikke bør give afkald på. Altædende dyr er virkelig altædende. Vi bør ikke forsøge af opdrage på dem. Kød- og benmel til drøvtyggere er naturligvis tabu.
Vi har brug for en ansvarligt anvendt og kontrolleret teknik i produktionen og forarbejdningen af kød- og benmel, og vi har brug for endnu mere forskning. Hvis vi går frem efter denne forordning og gennemfører det i medlemsstaterne, vil det være et godt grundlag for at sikre tilliden til vores fødevarer og sørge for en god fødevareforsyning til vores forbrugere.

Santkin
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne lykønske fru Paulsen med kvaliteten af de to betænkninger, som hun har fremlagt for os.
Hr. formand, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti er enig i formen og konklusionerne i denne betænkning og i ændringsforslagene. Vi husker alle den dioxinkrise, der i 1999 ramte mit land, Belgien. Denne dioxinforgiftning af fødevarer af animalsk oprindelse har afkrævet nogle svar af de ansvarlige for den offentlige sundhed og har rystet forbrugernes tillid til fødevarekontrolsystemet for kvæg på det voldsomste. Den har desuden bragt tvivl om kvaliteten af det producerede kød. På det tidspunkt var fedt og olie i centrum for polemikken. Det var altså nødvendigt at reagere håndfast for at beskytte den offentlige sundhed og også - ikke mindst - for at genoprette tilliden.
Det midlertidige forbud mod enhver form for foder med indhold af animalske produkter til dyr, som er bestemt til menneskeføde, der blev fastlagt af Rådet i december 2000, var påkrævet, men problematikken omkring biprodukter af animalsk oprindelse kunne ikke lades ubesvaret. Det ændrede forslag til forordning med henblik på at styrke fødevaresikkerheden sigter mod at opfylde denne målsætning om offentlig sundhed.
Vi har været yderst opmærksomme på udtalelsen fra Den Videnskabelige Styringskomité, ifølge hvilken produkter af animalsk oprindelse, der efter en sundhedskontrol kendes uegnede til menneskeføde, ikke må indgå i fødevarekæden. Vi tilslutter os således fuldt ud de principper, som er blevet defineret til støtte for forordningen, i henhold til hvilke det kun er de biprodukter fra slagtekroppe, som er godkendt til menneskeføde, der kan bruges som råvarer til animalsk eller human fødevareproduktion.
Den særlige behandling af biprodukter, fedt og husholdningsaffald har til hensigt at konsolidere den ønskede målsætning om sikkerhed. Klassificering af biprodukter, adskillelse af kategorier og mærkning af stoffer under kategori 1 og 2 er foranstaltninger til konsolidering af de forfulgte målsætninger. I øvrigt er produkternes sporbarhed, transitdeponering, kontrol med forarbejdningsindustrien og undtagelsessystemer ligeledes foranstaltninger, der støtter disse målsætninger. Endelig bidrager også løsningerne med substitution, anvendelse og avancerede bortskaffelsesmetoder til den ventede afklaring på området.
Jeg vil sammenfatte og konkludere med at sige, hr. formand, at det voluntaristiske tiltag, som er blevet vedtaget takket være forslaget til forordning, bevæger sig i den rigtige retning i forhold til befolkningernes forventninger.

Byrne
Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig at drøfte vores forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum. Forslaget er det andet vigtige led i vores forsvar over for BSE. Det andet er naturligvis TSE-forordningen, som træder i kraft 1. juli.
Jeg kan ikke understrege vigtigheden af dette forslag kraftigt nok. Vi står over for et meget vanskeligt valg. Der fremstilles i EU hvert år over 16 millioner t animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum. Disse 16 millioner t forsvinder ikke bare ud i den blå luft. De skal bortskaffes og forarbejdes. Dette kan gøres på en måde, der er sikker, økonomisk og effektiv for sundhed og miljø, eller det kan gøres på en ikke-reguleret måde, som bringer folkesundheden og miljøet i fare. Alle EU-institutionerne ville være kollektivt ansvarlige, hvis vi ikke insisterede på den første bortskaffelsesmetode. Det er netop, hvad Kommissionen foreslog i oktober 2000, nemlig en ramme for sikker og effektiv forarbejdning af disse 16 millioner t.
Dette forslag hænger tæt sammen med BSE-problemet. Grunden hertil er åbenbar. En betragtelig del af de animalske biprodukter, som vi taler om, er specificeret risikomateriale. Det er afgørende, at især disse produkter indsamles, forarbejdes og destrueres effektivt. Det opnår vi med dette forslag.
Jeg er meget opmuntret over Parlamentets meget konstruktive holdning til dette forslag. Der har været en sund debat, som har fokuseret på at forbedre teksten. Jeg mener, at teksten i sin nuværende form prioriterer behovet for at beskytte folkesundheden og miljøet, og det på en måde, der kan fungere. Når denne forordning træder i kraft, har vi det bedst mulige system.
Jeg vil gerne fremhæve ordføreren fru Paulsens rolle. Hun har gjort en enorm indsats for, at forslaget er kommet så langt så hurtigt. På grund af hendes og Deres indsats kan jeg i dag tilslutte mig ånden og principperne i langt de fleste ændringsforslag med nogle redaktionelle ændringer. Jeg vil også kort nævne forslaget til et direktiv til ændring af direktiv 90/425 og 92/118. Da der jo ikke er tid til at gennemgå Kommissionens holdning til alle ændringsforslagene i enkeltheder, vil jeg fokusere på de vigtigste emner.
For det første kan vi godkende ændringsforslag om betragtninger, som svarer til bestemmelser i teksten, og betragtninger, der belyser den historiske baggrund, bl.a. tidligere parlamentsbeslutninger om sikkerhed i forbindelse med foderstoffer. Jeg går med til at fjerne henvisningen til øget produktivitet i en betragtning, men den oprindelige henvisning til traktaten bør bibeholdes. Vi må dog afvise ændringsforslag, som indfører betragtninger, som ikke modsvares af bestemmelser i teksten, eller som sletter betragtninger, der henviser til teksten, da dette er i modstrid med korrekt juridisk praksis.
Jeg kan ikke godkende, at forslagets anvendelsesområde skal udvides til at omfatte genetisk materiale, men det skal dertil siges, at det kun drejer sig om bortskaffelse af genetisk materiale, som ikke længere er nødvendigt til reproduktionsformål. Jeg kan støtte ændringsforslag, som har til formål at udvide forbuddet mod genanvendelse inden for samme art til andre arter end drøvtyggere. Kannibalisme har været forbudt for disse arter siden 1994. Som vi så under udviklingen af BSE-epidemien, kan genanvendelse inden for samme art være med til at øge risikoen for potentiel smitte på grund af den manglende artsbarriere.
Jeg godkender indførelsen af yderligere krav om bedre produktsporbarhed. De foreslåede krav til mærkning af ikke-forarbejdede kategori 1-materialer kan kun godkendes, hvor der er tale om specificeret risikomateriale. Den foreslåede mærkning af ikke-forarbejdede kategori 2-materialer, herunder gylle, kan ikke godkendes af samme årsager. Desuden kan mærkning med olfaktive markører og denaturering kun godkendes principielt, da vi på nuværende tidspunkt endnu ikke har fundet en passende og sikker markør med disse egenskaber. Desuden må man vist sige, at mærkning af gylle med en olfaktiv markør mildest talt er overflødig. Men vi forstår Deres generelle bekymring og vil have dette i erindring fremover. Kommissionen vil ikke tøve med at indføre sådanne yderligere regler om mærkning, hvis det bliver nødvendigt.
Vi godkender behovet for at indføre yderligere og strengere krav for at undgå krydskontaminering. Kommissionens forslag fastlægger allerede en fuldstændig adskillelse under indsamling og transport af dyreaffald og en fuldstændig adskillelse af planter til fremstilling af foder. Vi kan godkende en undtagelse for begravelse og forbrænding af dyrekroppe og specificerede risikomaterialer i fjerntliggende egne samt i tilfælde af udbrud af alvorlige sygdomme, som kan overføres, på grund af spredningsfaren eller på grund af manglende bortskaffelseskapacitet. Vi bifalder især de foreslåede betingelser for at forhindre misbrug af denne undtagelse. Der foreslås to forskellige definitioner af fjerntliggende områder, og vi kan godkende en kombination af disse.
Vi er enige i, at der skal opstilles folkesundhedskrav til forbrænding, som ikke er omfattet af direktiv 2000/76 om affaldsforbrænding. Vi kan godkende indførelsen af en retlig mulighed for at revidere den autoriserede bortskaffelsesmetode i henhold til nye videnskabelige oplysninger. Vi kan ikke godkende, at der tilføjes en specifik ny teknologi, da dette er unødvendigt og efter min mening forhastet.
Vi godkender medtagelsen af køkken- og madaffald i forordningens anvendelsesområde, men det skal gøres klart, at denne type affald kun er omfattet af forslaget, når det skal bruges til et specifikt formål, for at undgå overlapninger i forhold til miljølovgivningen. Vi kan godkende en definition af køkken- og madaffald på den betingelse, at den dækker køkkenaffald fra almindelige husholdninger, for at sikre konsistens med kommende lovgivning om klassisk svinepest. Vi kan godkende, at køkken- og madaffald klassificeres som kategori 3-materiale, på betingelse af at køkkenaffald fra internationale transportmidler hører ind under højrisikomaterialerne i kategori 1 og destrueres i overensstemmelse med eksisterende fællesskabslovgivning.
Vi kan ikke godkende forslaget om at tillade fortsat brug af affaldsfoder, som indeholder køkken- og madaffald. For det første er denne praksis ikke forenelig med forbuddet mod genanvendelse inden for samme art og med kravet om fuldstændig sporbarhed af fødevareingredienser, som Parlamentet i begge tilfælde har opfordret til. For det andet demonstrerer den nylige dioxinkrise og de aktuelle udbrud af mund- og klovsyge med al ønskelig tydelighed, hvorfor denne foderpraksis ikke er hensigtsmæssig.
Vi kan ikke godkende udeladelsen af gylle fra landbrugsbedrifter fra forslaget, da det ville formindske sundhedsbeskyttelsen. Vi kan ikke kun begrænse spredningen af gylle i de tilfælde, hvor den er under mistanke for at sprede en OIE liste A-sygdom, da visse medlemsstater har yderligere udryddelsesforanstaltninger for sygdomme, som ikke er med på denne liste, f.eks. salmonella. Vi kan gå med til at gøre det klart, at et harmoniseret sundhedscertifikat for gyllehandel skal fastlægges ved komitologi. Anmodningen om at tilføje dette certifikat til forordningen er overflødig og kan derfor ikke godkendes. Vi godkender forslaget om detaljeret at forklare muligheden for at tillade tilsvarende forarbejdning af gylle i overensstemmelse med ekspertudtalelser, hvilket alligevel ikke forhindres af Kommissionens forslag. En henvisning til en overensstemmelsestabel inden evalueringen i den videnskabelige komité er dog forhastet og kan derfor ikke godkendes.
Vi kan ikke godkende forslaget om medtagelse af yderligere animalske biprodukter i kategori 1. Det er overflødigt, unødvendigt og vil skabe forvirring i forhold til eksisterende lovgivning, især TSE-forordningen, uden egentlig at bidrage til øget sikkerhed. Ansvaret for BSE-test hører ganske rigtigt ind under TSE-forordningen, og jeg mener, at der er taget tilstrækkeligt højde for den deri. Desuden er det ikke praktisk muligt at teste alle dyr for alle kendte sygdomme. Det er urealistisk. Dyr, som dør på en landbrugsbedrift, udelukkes under alle omstændigheder fra foder- og fødekæden.
Nettoresultatet af disse ændringsforslag ville være at forbyde anvendelsen af en vigtig mængde animalske biprodukter i biogas og kompostering. Det foreslås, at der stilles krav om indførelse af trykkogningsstandarder for animalske biprodukter, også selv om slutmaterialet forbrændes. For at sikre overensstemmelse med TSE-forordningen kan vi godkende, at denne fremgangsmåde følges inden forbrænding, hvis det kræves af den kompetente nationale myndighed. Det ville gøre det muligt for medlemsstaterne at kræve denne fremgangsmåde fulgt, f.eks. hvis der er tale om en lang oplagringsperiode inden forbrændingen. Vi skal bemærke, at mange af de øvrige ændringsforslag fra Parlamentet også sikrer denne fleksibilitet.
Vi kan ikke godkende et forbud mod anvendelse af afsmeltet fedt fra kategori 2-materiale til produktion af fedtderivater til kosmetik- og lægemiddelindustrien. Vi kan ikke godkende restriktioner på import af produkter fra drøvtyggere på grund af TSE-risiko, da disse restriktioner er fastlagt i TSE-forordningen. Desuden er sikkerheden af fedt fra drøvtyggere ved at blive gennemgået i Den Videnskabelige Styringskomité.
Vi kan godkende en tidligere ikrafttrædelsesdato for forordningen og bifalder forslaget om, at medlemsstaterne skal udarbejde en rapport til Kommissionen om gennemførelsen af forordningen.
Jeg kan ikke godkende udeladelsen af døde får og geder fra definitionen af specificeret risikomateriale, da dette ikke er i overensstemmelse med TSE-forordningen. Jeg kan ikke godkende udeladelsen af fast gødning og forrådnet gødning fra forbuddet mod spredning på græsningsarealer, da gylle i enhver form allerede er udeladt fra dette forbud, og der ikke er nogen begrundelse for at udelade forrådnet gødning fra en generel politik om spredning af gødning på græsningsarealer.
Vi kan godkende princippet om at forbyde eksport af kategori 1- og kategori 2-materiale. Vi kan tilslutte os princippet om nedkøling af rå kategori 3-materialer. Vi kan godkende tilføjelse af produkter, som ikke klarede importkontrollen for kategori 3-materiale. Men af hensyn til konsistens med tillægget og eksisterende fællesskabslovgivning skal det gøres klart, at dette kun gælder, hvis ikke produkterne sendes videre, eller import af dem godkendes i henhold til restriktionerne i fællesskabslovgivningen.
Vi kan ikke godkende indførelsen af et permanent forbud mod kød- og benmel i foderstoffer, da foderstoffer hører ind under den netop vedtagne TSE-forordning. Faktisk foreslår jeg, mens vi venter på vedtagelse og gennemførelse af dette forslag, en udvidelse af det nuværende totale foderstofforbud i henhold til TSE-forordningen.
Desuden mener jeg, at det er sikkert at anvende animalske proteiner, som er fremstillet i overensstemmelse med dette forslag, i foderstoffer til andre dyr end drøvtyggere. Det permanente forbud mod anvendelse af animalske proteiner i dyrefoder til dyr, som ikke er drøvtyggere, er ikke videnskabeligt begrundet. Det kan blive anfægtet af WTO og ville få enorme miljømæssige og økonomiske konsekvenser.
Vi kan ikke godkende et forbud mod visse lokale fodermetoder, da dette ville være et alvorligt brud på eksisterende nationale ordninger til beskyttelse af truede dyrearter. Bestemmelserne i forslaget om kontrol med denne foderpraksis er strengere end de eksisterende, og de er i overensstemmelse med henstillingen fra Kommissionens inspektører.
Sammenfattende kan jeg sige, at Kommissionen bifalder betænkningen og de mange nyttige og konstruktive ændringsforslag deri. Hr. formand, på Deres forslag har jeg tænkt mig at rundsende et resumé over ændringsforslagene.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske kommissær Byrne med, at han klarede det på så kort tid, men der kom ikke ret meget igennem til os, for tolkene var ikke i stand til at følge det tempo, De lagde for dagen. På en eller anden måde må vi finde en løsning, så Kommissionens forklaringer rent faktisk kommer igennem til os - enten må vi afkorte dem, eller også må der afsættes mere tid til dem. Denne praksis bør vi i hvert fald ikke byde os selv på langt sigt. Det er jo ikke rimeligt hverken for kommissæren eller for os, som skal høre på det!

Formanden
Hr. Graefe zu Baringdorf, det, De siger, er helt i tråd med det forslag, jeg stillede for lidt siden. Når kommissæren skal give udtryk for sin holdning til så mange ændringsforslag, er det hensigtsmæssigt, at Kommissionens tjenestegrene udarbejder en skriftlig tekst, der kan deles ud til medlemmerne. På denne måde får kommissæren også mulighed for i højere grad at lade sit indlæg dreje sig om det indholdsmæssige og gøre mindre ud af beskrivelsen af Kommissionens holdning til alle ændringsforslagene.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Luftens ozonindhold
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenhandling (A5-0187/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (13114/1/2000 - C5-0090/2001 -1999/0068(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om luftens indhold af ozon (Ordfører: Davies).

Davies
Hr. formand, en bekendt, som har arbejdet for en førende naturfredningsorganisation har fortalt mig, hvor nedslående det var hver morgen i sin e-mail at læse om levesteder, der var gået tabt, og nye trusler mod arternes overlevelse i hele verden. Det kan jeg godt forstå. Det er derfor en fornøjelse at se, at det ikke er alle miljøproblemer, som er umulige at løse, og at vi i det mindste i nogle tilfælde er i stand til at vende udviklingen. Det er tilfældet med luftforureningen. Der er tegn på, at den luft, vi indånder, i hvert fald i nogle byer i Europa, måske er renere end nogensinde siden begyndelsen af den industrielle revolution. Der er stadig problemer. Det hævdes, at luftforureningen stadig er skyld i flere for tidlige dødsfald end trafikulykker, men der sker fremskridt.
Jordnær ozon er et forurenende stof, som påvirker mange af vores borgeres helbred i alvorlig grad. Det bidrager til problemer med astma hos børn - det siges nu at påvirke helt op til hvert 10. barn bare i Det Forenede Kongerige - og til åndedrætsbesvær hos ældre mennesker. I de alvorligste tilfælde dør folk af det. Regeringsundersøgelser i mit land viser, at ozon kan være årsag til, at 12.500 mennesker dør en for tidlig død hvert år. Vi kender alle til de problemer, man har i visse storbyer i Europa, f.eks. Athen, hvor problemet forværres af særlige klimabetingelser. Forureningen har desuden økonomiske konsekvenser, idet den fører til et ringere høstudbytte og beskadiger træer.
EU-lovgivningen spiller en stadig større rolle ved at sætte strengere standarder og bremse forureningen. Det illustreres bedst ved behovet for en fælles indsats over for ozon. Ozon opstår ved en kemisk reaktion mellem sollys og nitrogenoxider og flygtige organiske forbindelser, som først og fremmest skyldes udslip fra køretøjer og benzin. Det dannes ofte mange kilometer fra kilden. Der er altså tale om en klassisk grænseoverskridende forurening, som kræver en grænseoverskridende indsats på europæisk plan.
Direktivet om nationale emissionslofter skal danne rammen om reduktion af de vigtigste luftforurenende stoffer. Dette direktiv vedrører medlemsstaternes lokale indsats over for det specielle ozonproblem. Under førstebehandlingen bifaldt jeg Kommissionens forslag om at opstille en målværdi, som skulle tilskynde medlemsstaterne til ikke at tillade ozon i større mængder end angivet i Verdenssundhedsorganisationens retningslinjer på højst 20 dage om året, at orientere offentligheden, hvis de lokale sundhedsrisici er store, og at sammenligne præstationen i forskellige lande. Men jeg fremførte, at forslagene ikke var skrappe nok. Parlamentet har foretaget en række ændringer, og af de 19 ændringsforslag, som vi blev enige om, har Rådet godkendt 10 af de mindre omfattende ændringsforslag fuldt ud og yderligere delvis godkendt fire. Rådet ønsker også, at det maksimale antal overskridelser skal være 25 i stedet for 20 dage. Det er ikke et dårligt kompromis. Måske er jeg lidt kynisk, hvis jeg siger, at det er for let for ministre at blive enige om skrappe mål, når de ikke er juridisk bindende. Parlamentet bør nu tage skridt til at sikre, at lovgivningen i sin endelige form forpligter medlemsstaterne til at opfylde de målsætninger, som de påstår, de ønsker at opfylde.
Det er mit ønske, at medlemsstaterne skal forpligtes til at opfylde målet, undtagen hvor det er fysisk umuligt for dem. De skal arbejde hen imod en dato, hvor den langsigtede målsætning om, at ozonniveauerne aldrig må overskride WHO-retningslinjerne, skal være opfyldt. De skal hurtigt gennemføre kortsigtede handlingsplaner, hvis ozonniveauet når op over det dobbelte af WHO-anbefalingerne, og de skal oplyse Kommissionen om en standard, som muliggør sammenligninger af indsatsen i forskellige medlemsstater, så offentligheden kan fastslå, hvilke lande der virkelig gør en indsats, og hvilke lande der ikke gør.
Jeg erkender i denne forbindelse behovet for at tage hensyn til, at et land måske ikke er ansvarligt for den forurening, der rammer det. Jeg forstår, at meteorologiske betingelser varierer. Der kan f.eks. dannes mere trafikos i det nordvestlige England end mange andre steder i Europa, men fordi vi ikke har så meget solskin, er ozon et mindre problem, end det ville være i Spanien.
Jeg er ikke specielt ude efter at bebyrde Middelhavslandene alt for hårdt. Men Parlamentet skal indtage en skrap holdning nu, så den endelige aftale, vi opnår med Rådet, afspejler behovet for en reel indsats i medlemsstaterne.
Jeg takker mine kolleger i andre partier for sammen med mig at arbejde på at sikre, at Parlamentets holdning vedtages med stort flertal. Jeg takker Parlamentets medarbejdere og navnlig min assistent, Vikki Phillips, som har ydet et meget betydeligt bidrag til denne proces i det forgangne år.
Vi har nu muligheden for at bidrage til at mindske forureningen og sikre renere luft. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte forslagene i denne betænkning og de kompromiser, der er indgået mellem de politiske partier, og at vi kan yde vores til at opnå, hvad der kunne blive endnu en succeshistorie for det europæiske miljø.

García-Orcoyen Tormo
Fru kommissær, ozonkoncentrationerne i atmosfæren er et alvorligt problem, ikke bare for miljøet, men også for folkesundheden, fordi de påvirker borgernes sundhed, idet de særligt rammer risikogrupper som børn og gamle, og bl.a. forårsager allergi og hjerte- og åndedrætsbesvær.
Ozonkoncentrationerne indvirker meget forskelligt i medlemsstaterne. Og på grund af deres grænseoverskridende karakter påvirker de mange gange steder, der ligger langt væk fra det sted, hvor de bliver produceret.
Hidtil har medlemsstaterne ikke undersøgt eller behandlet dette fænomen i tilstrækkelig grad, og de har heller ikke vurderet det på en systematisk og koordineret måde. Derfor har der manglet troværdige og sammenlignelige oplysninger, og der har ikke været nok kort- og langsigtede handlingsplaner. Jeg mener derfor, at det er meget vigtigt, at dette direktiv bliver vedtaget, og jeg ser meget positivt på hr. Davies" arbejde, især hans måde at anskue problemet på, idet han lægger vægt på undersøgelse og kontrol og er rede til at inddrage andre gruppers forslag, hvilket har gjort det muligt at forelægge Parlamentet et forslag til afstemning med betydningsfulde kompromisændringsforslag, som forbedrer Kommissionens forslag, fastholder virkeligheden og sikrer de foreslåede foranstaltningers gennemførlighed.
Det første vigtige resultat af dette direktiv er, at det endelig vil tilskynde til, at medlemsstaterne er mere opmærksomme på problemet med troposfærisk ozon og intensiverer undersøgelserne af og kontrollen med det. For det andet gøres det obligatorisk at udarbejde kort- og langsigtede handlingsplaner og forbedre systemerne til hurtig varsling og information af offentligheden. I den forbindelse mener jeg, at det er meget vigtigt, at disse planer i de enkelte tilfælde tilskynder til undersøgelse af de lokale forhold, hvorunder koncentrationerne produceres, for på den måde at gøre det muligt at bekæmpe dem mere effektivt. Jeg mener ligeledes, at det er nødvendigt at fastlægge måldatoer for at sikre, at der gøres fremskridt for at kontrollere problemet.
Vi kan imidlertid ikke ignorere de aktuelle vanskeligheder med at garantere en fuldstændig kontrol med de troposfæriske ozonkoncentrationer og dermed en stram overholdelse af de fastsatte værdier og tidsfrister til enhver tid. Derfor har vores gruppe lagt vægt på at finde løsninger, som, idet de strammer kravene til medlemsstaterne, indeholder realistiske mål og tidsfrister, som tillader en vis fleksibilitet i tilfælde, hvor det har været fysisk umuligt at nå målene, og som i de sammenlignende rapporter tager hensyn til de meteorologiske og lokale forhold de steder, hvor målværdierne er overskredet. Vi er naturligvis gået imod ændringsforslag, der ikke lever op til de videnskabelige muligheder for at kontrollere problemet.

Lund
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at sige tak til hr. Davies for et stort og meget kvalificeret arbejde med betænkningen. Sammen med fru Myllers betænkning om nationale emissionslofter, som er i Forligsudvalget i øjeblikket, vil betænkningen her yde et vigtigt bidrag til at sikre en bedre luftkvalitet, ikke mindst i de store byer i Europa. Det vil være et vigtigt bidrag til at forebygge og mindske de skadelige virkninger af ozonen for miljøet og for menneskers sundhed. Jeg vil gerne pege på de væsentligste elementer i hr. Davies" betænkning. Først og fremmest er det vigtigt, at vi fastholder WHO's sundhedsmæssige målsætninger på dette område, og at de overskridelser fra disse målsætninger, som man accepterer i en årrække, bliver begrænset så meget som muligt, i dette tilfælde til 20 dage pr. år. Dermed vil vi med betænkningen også afvise Rådets ønske om at få længere overskridelsesmuligheder.
Det andet, jeg vil pege på, er de langsigtede målsætninger for luftens koncentration af ozon. Vi får nu fastsat en tidsfrist for, hvornår de langsigtede målsætninger skal være nået, nemlig inden 2020, alene med det forbehold, der kan være for tilfælde, hvor det er fysisk umuligt at nå målene. Det bliver en vigtig opgave for både Kommissionen og Parlamentet at sikre, at det kompromis, der her er lavet om det fysisk umulige, ikke i realiteten bliver en sovepude, at der ikke er for meget elastik i kompromiset. Jeg vil også pege på det vigtige i, at der gives information til både den almene befolkning, men i særdeleshed også til de særligt følsomme befolkningsgrupper, børnene og de ældre. Her bliver der krav om, at der skal gives information, og at der skal laves handlingsplaner, så man hurtigt kan gribe ind, hvis koncentrationen af ozonen er for høj.
Lad mig endelig også pege på to andre felter, som hr. Davies har fået med. Det ene er forholdet til ansøgerlandene. Jeg synes, det er rigtigt, at vi søger at få ansøgerlandene med så tidligt som muligt i denne proces, sådan som vi også har anbefalet det fra Miljøudvalget. Ozonforureningen har jo en klar grænseoverskridende karakter, som gør, at der er berettiget, at vi få så mange nabolande med som overhovedet muligt fra starten. Endelig er det vigtigt med den rapportering, som hr. Davies også gjorde en del ud af i sit indlæg her i dag, sådan at vi får en sammenligning, ikke alene af de initiativer, der tages i medlemslandene, men også en sammenligning af de overskridelser, der rent faktisk sker i medlemslandene. Jeg mener, at vi med vedtagelsen af denne betænkning kommer et væsentligt skridt videre, og at vi får et godt grundlag for de videre forhandlinger med Kommissionen og Rådet i Forligsudvalget.

De Roo
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, hr. Davies har udarbejdet en udmærket betænkning om sommersmog. Min gruppe kan støtte alle ændringsforslagene. Jeg takker også fru García-Orcoyen Tormo for støtten til kompromisændringsforslagene. Rådet (miljø) vil kun løse problemet med sommersmog halvt i 2010. Længere vil de ikke gå. Vi vil godt gå længere. Min gruppe og Miljøudvalget foreslår, at sommersmog i 2020 hører fortiden til. Det kan lade sig gøre ved fuldstændigt at fjerne det forurenende stof NOx. Allerførst med den anden generation af katalysatorer, som i 2005 bliver obligatoriske for nye personbiler og i 2007 for nye lastbiler. Derefter ved at indføre brændselsceller for bygninger, boliger og køretøjer.
Til sidst på ny et spørgsmål til kommissæren. Hvor bliver forslaget til et direktiv om flygtige organiske forbindelser for maling af? For også de flygtige organiske forbindelser skal reduceres for definitivt at komme af med sommersmog.

Formanden
Vi afbryder forhandlingen her. Forhandlingen fortsætter kl. 15.00.

Von Wogau
Hr. formand, jeg har i formiddag til min store forundring hørt, at en gruppe på tre næstformænd har besluttet at henvise spørgsmålet om eksistenssikring, som jo helt klart er et konkurrenceanliggende, til Retsudvalget. Forretningsordenen siger, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål er ansvarligt for konkurrenceanliggender. Det forslag om eksistenssikring, som det drejer sig om, blev faktisk også fremlagt af den ansvarlige kommissær, Mario Monti.
Vores ordfører, hr. Langen, som i månedsvis har arbejdet på det og nu har fremlagt en betænkning, erfarer nu til sin overraskelse, at det er et andet udvalg, der er kompetent i sagen. Jeg vil sige det helt klart: En gruppe på tre næstformænd har ikke beføjelse til at sætte forretningsordenen ud af kraft.

Derfor kræver jeg, at vi følger forretningsordenen, og at Formandskonferencen tager dette spørgsmål op. Det er jo desværre ikke det eneste spørgsmål, som vedrører Retsudvalgets kompetence, som man hele tiden forsøger at udvide. Dette spørgsmål må nu en gang for alle afklares principielt, af Formandskonferencen, for på denne måde forhindrer man, at Parlamentet kan arbejde fornuftigt!
(Bifald)

Formanden
Hr. von Wogau, vi vil tage Deres bemærkninger til efterretning. Men ifølge mine oplysninger, som jeg vil kontrollere, vedtog udvalget for kompetencekonflikter - der er det organ bestående af tre næstformænd, som De henviser til - et forslag til beslutning, som blev ratificeret af Formandskonferencen på mødet i torsdags. Det er proceduren i henhold til forretningsordenen. Uden at indlede en diskussion om, hvorvidt det forslag til beslutning er det mest ønskværdige, vil jeg sige, at det er det, der har gjort det muligt for os at løse problemet i henhold til forretningsordenen. Men vi vil undersøge, om de oplysninger, jeg har fået, er korrekte.

AFSTEMNING
Betænkning (A5-0206/2001) af Karamanou for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi (KOM(2000) 854 - C5-0043/2001 - 2001/0025(CNS))

(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0183/2001) af Klamt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af menneskehandel (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2000) 854 - C5-0042/2001 - 2001/0024(CNS))
Inden afstemningenFormanden. Jeg giver ordet til hr. Pirker, som har et indlæg til forretningsordenen.
Pirker (PPE-DE). (DE) Hr. formand, jeg vil gerne komme med et indlæg til forretningsordenen, rettet til Rådet, som endnu en gang glimrer ved sit fravær, når meget vigtige emneområder skal diskuteres og vedtages, som netop Klamt-betænkningen, hvor der er tale om en rammeafgørelse om bekæmpelse af menneskehandel. Jeg har bedt om ordet, fordi Parlamentet var blevet opfordret til at komme med en udtalelse om denne rammeafgørelse. Ordføreren har også fået personligt tilsagn om, at man afventede Parlamentets udtalelse. Den skal man også afvente i henhold til unionstraktatens artikel 39, stk. 1, som siger, at Rådet først træffer beslutning, når det har modtaget Parlamentets udtalelse.
Men allerede den 28. maj behandlede Rådet dette emne og traf beslutning om det. Der blev opnået enighed om alle punkter undtagen ét. Det betyder, at der de facto allerede foreligger en beslutning fra Rådet om dette emne, selv om vi endnu ikke har haft lejlighed til at føre debatten og endnu ikke har været i stand til at forelægge Rådet en beslutning som korrigendum. Det betyder, at der fra Parlamentets side - og det er det, jeg gerne vil - må protesteres på det skarpeste, for det første fordi Rådet ikke har holdt sit løfte, og for det andet - og det er sket gentagne gange - fordi det ikke holder sig til traktatens artikel 39.
PPE-DE-Gruppen forbeholder sig yderligere skridt, men vi forventer af Rådet, at det kommer med en udtalelse og en forklaring på denne absolut uacceptable fremgangsmåde og denne ringeagt ikke kun for traktaten, men for Parlamentets arbejde!

Terrón i Cusí
Hr. formand, det er indlysende, hvorfor vores gruppe vil stemme for Klamt-betænkningen og ikke vil støtte, at den tages tilbage.
I går havde jeg en drøm her i salen: I EU var der kun én udøvende magt, nemlig Kommissionen, og én dømmende magt, Parlamentet, og hr. Vitorino vækkede mig fra den drøm med sit sidste indlæg, hvor han mindede mig om, at den fraværende part eksisterede. Og den ikke bare eksisterede, den havde allerede vedtaget størstedelen af det, vi diskuterede.
Da jeg ikke ønsker, at de kan undskylde sig med, at de ikke har modtaget Parlamentets holdning, vil vi stemme for Klamt-betænkningen, men jeg anmoder Rådet om i det mindste at være en smule loyal.

Formanden
Tak, fru Terrón i Cusí.
Hvad angår Rådets fravær, ved De - jeg ved ikke, om det er tilfældigt, at det sker, mens jeg fører forsædet - at Rådet er meget allergisk over for forhandlinger og afstemninger om spørgsmål om frihedsrettigheder. Det er en sygdom, der bryder ud med jævne mellemrum.
Hvad angår hr. Pirkers bemærkning, mener jeg, at hans protest er velbegrundet, og formandskabet vil viderebringe den på behørig vis og ad de kanaler, som Rådet har anvist.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0191/2001) af Dybkjær for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om informations- og kommunikationsteknologien (IKT) og udviklingslandene (2000/2327(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0122/2001) af Aparicio Sánchez for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om rapport fra Kommissionen om gennemførelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 3911/92 om udførsel af kulturgoder og Rådets direktiv 93/7/EØF om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats område (KOM(2000) 325 - C5-0509/2000 - 2000/2246(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

STEMMEFORKLARINGERBetænkning af Whitehead (A5-0198/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, tillad mig at hilse på min mor, min søster og min kone, som befinder sig i tilhørerlogen, og som endelig er kommet for at besøge mig i Strasbourg. Det var dem, der gav mig inspiration til min første stemmeforklaring i dag, da de sagde følgende til mig: "Nu er det frokosttid. Vi kan dufte de italienske retter, parmesanosten, parmaskinken og den rygende varme spaghetti. Man taler om at oprette en Europæisk Fødevaremyndighed - kan man næsten placere den andre steder end i Parma?" Derfor stemte jeg med glæde for betænkningen.

Schierhuber
Hr. formand, jeg vil i dag egentlig gerne give udtryk for min beklagelse af, at Parlamentet ikke har udtalt sig til fordel for at tage hensyn til behovene hos små virksomheder i den primære produktion, i forarbejdningen og markedsføringen i forbindelse med de generelle principper og krav på fødevareområdet. Det er yderst vigtigt for forbrugerne og for landmændene, at man kan spore tilbage til den primære produktion, altså forarbejdningen og markedsføringen, det vil jeg gerne understrege igen.
Jeg vil imidlertid gerne pege på, at det er nødvendigt at tage hensyn til virksomhedernes størrelse, og at mindre virksomheder ikke kan behandles på samme måde som fødevarekoncerner, der opererer på verdensplan. Desuden synes jeg også, det er beklageligt, hr. formand, at der ikke findes undtagelsesbestemmelser fra disse regler for de virksomheder, som anvender fodermidler fra egen produktion til deres dyr.
Jeg synes, det er overordentligt positivt, at man af hensyn til forbrugerbeskyttelsen udvider anvendelsen af forsigtighedsprincippet til at omfatte importerede fødevarer og fodermidler fra tredjelande.

Raschhofer
Hr. formand, kære kolleger, oprettelsen af en selvstændig Fødevaremyndighed er et nødvendigt signal til forbrugerne, hvis tillid til fødevarerne er blevet alvorligt rystet i den senere tid. Ikke kun Kommissionen, men også hver enkelt medlemsstat skal have juridisk mulighed for at henvende sig til denne myndighed. Det er fornuftigt.
Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed skal virke uafhængigt af Kommissionen for at kunne gribe ind så hurtigt som muligt i krisesituationer. Vi har store forventninger til denne myndighed, og vi vil have uafhængige eksperter, som giver politikerne et videnskabeligt grundlag for at træffe de rigtige beslutninger og for at kunne genopbygge forbrugernes tillid.

Berthu
Kommissionens forslag om en Europæisk Fødevaremyndighed har officielt til formål at forbedre forebyggelsen af kriser som f.eks. kogalskabskrisen. Men i virkeligheden ser man et yderst velovervejet system etablere sig, som har til formål at spænde ben for de medlemsstater, der gerne vil gøre brug af deres nationale beskyttelsesbeføjelser i tilfælde af krise i den offentlige sundhedssektor (som Frankrig gjorde i slutningen af 1999 til stor skade for Kommissionen ved at opretholde en unilateral embargo på britisk oksekød) og på denne vis opretholde den fredhellige bevægelsesfrihed for produkter på højeste niveau.
Faktisk står det klart, selv om det nye europæiske organ udelukkende har til formål at afgive videnskabelige udtalelser til Fællesskabets og medlemsstaternes institutioner, at dets rolle er at omgå eller neutralisere udtalelserne fra de nationale fødevareagenturer, som f.eks. AFSSA i Frankrig, for at undgå, at regeringerne opnår en eller anden form for legitimitet ved at påberåbe sig deres autoritet.
Det nye organ ledes af en bestyrelse på 16 medlemmer, hvoraf fire er udpeget af Europa-Parlamentet, fire af Rådet, fire af Kommissionen og de sidste fire er repræsentanter for forbrugerne og for industrien udpeget af ... Kommissionen (artikel 24). Halvdelen af medlemmerne er således udpeget af Kommissionen, og samtlige medlemmer er udpeget af EU-institutioner. Der er ingen, der er udpeget af de nationale fødevareagenturer, hvilket ville have været nødvendigt for at få netværket til at fungere. Men det er tilsyneladende heller ikke formålet.
For at blokere det hele endnu mere er eksekutivdirektøren udnævnt af bestyrelsen på forslag fra ... Kommissionen (artikel 25), og medlemmerne af forskningsgrupperne er udnævnt af samme bestyrelse på forslag fra... eksekutivdirektøren (artikel 27). Hvem kan tro på, at en sådan konstruktion ikke støtter Kommissionens forslag?
Artikel 22 fastslår, at man med det nye system opnår "optimale videnskabelige udtalelser", således at man kan være helt sikker på at forringe værdien af alle andre udtalelser. Det centrale organ hedder "Den Europæiske Fødevaremyndighed" (forkortet "Myndigheden", med stort "M"). Navnet burde have været "Agentur", eftersom dette organ i teorien kun afgiver udtalelser, men Kommissionen insisterer på "Myndigheden" af årsager, som ikke er svære at gætte sig til. Det drejer sig på den anden side om en "Fødevaremyndighed" og ikke en "Fødevaresikkerhedsmyndighed", således at man kan udvide dens aktionsradius til at omfatte meget vide områder, som er nævnt i artikel 21. Blandt disse opdager man i øvrigt med en beskeden placering sidst på listen de genetisk modificerede organismer. Kan nogen være i tvivl om, at en af "Myndighedens" første "udtalelser" vil bestå i at råde til at genoptage uddelingen af tilladelser til GMO"er?
Vi er endnu en gang himmelfaldne over at se, at de nationale stater lader sig fange i så grove fælder, som for fremtiden vil gøre dem ude af stand til at beskytte deres borgere. Men det er måske det, de vil, når alt kommer til alt.

Figueiredo
Oprettelsen af Myndigheden er ikke en trylleformular, der kan løse alle fødevaresikkerhedsproblemer. Det, der skal til, er en ændring af EU's nuværende politik på de områder, der berører fødevarernes sikkerhed, ikke mindst den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik. Produktivismen og jagten på højst mulig profit har haft dystre følger for den almindelige fødevaresikkerhed, med store omkostninger for menneskers og dyrs sundhed, således som vi har kunnet se det med kogalskabskrisen, dioxinerne og senest mund- og klovsygen. Myndigheden må ikke komme til at fungere som et røgslør over for offentligheden. Myndigheden må heller ikke, selv om den på grundlag af solid videnskabelig dokumentation er ansvarlig for risikovurdering inden for fødevaresikkerhed, træde i stedet for Kommissionen og fjerne dennes ansvar for risikostyring af Fællesskabets fødevarepolitik, og noget tilsvarende må heller ikke ske i forhold til de herfor ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne.
Hele fødevareproduktionskæden må omfattes, med særligt henblik på den rolle, som fødevareindustrien har for fødevaresikkerheden. Vi har udtrykt vores enighed i, at det grundlæggende princip for al fødevarelovgivning er, at sundheden beskyttes, og at det netop derfor er afgørende, at forsigtighedsprincippet gælder i risikovurderingen, når der ikke foreligger tilstrækkelige eller endegyldige videnskabelige data. Sporbarhed i fødevarerne, der skal følges "fra jord til bord", er et rigtigt princip, selv om man kan have sine tvivl om dets umiddelbare gennemførlighed i Portugal uden overgangsperiode, når man tager forholdene i vores landbrugsproduktion og de dertil knyttede sektorer i betragtning.
Desuden kan man have sine tvivl om, hvorvidt en så tung administrativ og budgetmæssig struktur virkelig er nødvendig, og om bestyrelsens sammensætning, hvor der burde være større deltagelse fra medlemsstaternes fødevaremyndigheder.
Vi mener endelig, at Parlamentets ændringsforslag om, at importvarer og dyrefoder også skal omfattes af denne fællesskabslovgivning, er meget vigtige.

Gahrton og Schörling
Vi har stemt for betænkningen, som på mange områder forbedrer Kommissionens forslag og skærper reglerne. Vi havde dog hellere set en mere restriktiv holdning til kød- og benmel i dyrefoder. Vi stemte derfor for ændringsforslag 100, der desværre blev forkastet. I dette ændringsforslag kræver man, at medlemslandene skal garantere, at kød- og benmel, med undtagelse af fiskemel, ikke kommer ud på markedet for dyrefoder.

Grossetête
Jeg har stemt for denne betænkning.
Jeg er principielt imod oprettelsen af et agentur. I den sidste tid har vi været vidner til en forøgelse af disse nye enheder, f.eks. i form af et europæisk søfartssikkerhedsagentur, et europæisk luftfartssikkerhedsagentur osv. Der tegner sig et billede af et nyt fællesskabsbureaukrati, hvilket jeg beklager. Imidlertid kan visse omstændigheder få os til at overveje muligheden af at oprette en særlig myndighed. Det er tilfældet i denne sag.
Eksistensen af denne betænkning bunder i virkeligheden i en trist konstatering, nemlig at Europa-Kommissionen ikke har været i stand til at reagere effektivt på de forskellige fødevarekriser.
Oprettelsen af en særlig Fødevaresikkerhedsmyndighed kan også være et effektivt alternativ, som skal råde bod på Kommissionens svigt, opfylde forbrugernes og landmændenes forventninger og genoprette deres tillid.
Der er to hovedretningslinjer, der skal lede Fødevaremyndighedens handlinger. Den skal have en klart defineret opgave, og der skal etableres et skel mellem det, der på den ene side er et videnskabeligt ansvar, og det, der på den anden side er et politisk ansvar. Myndigheden skal koncentrere sig om identificering og vurdering af risici, koordinere sine aktiviteter med de aktiviteter, der foregår i de nationale agenturer, og levere alle de nødvendige informationer. Fødevaremyndigheden må under ingen omstændigheder få til opgave at forvalte systemet for hurtig varsling. Dette er forbrugerens værktøj, og beslutningen om, hvilke foranstaltninger der skal træffes, bør helt og aldeles være underlagt den politiske sektor.
Endelig har jeg med hensyn til placeringen af denne myndighed stemt for hele ændringsforslag 188. Frankrig er et af de store lande, der har grundlagt Unionen. Det bør vise sin hengivenhed for Europa over for sine partnere ved hurtigst muligt at gennemføre de europæiske direktiver. Indtil videre har mit land været en af de dårligste elever i klassen.
Jeg vil med min stemme ganske enkelt sende et stærkt signal til de ansvarlige politikere i Frankrig for at få denne situation til at ændre sig. Frankrig vil således få fornyet prestige og veje tungere på vægtskålen ved fremtidige forhandlinger.

Muscardini
Man bebudede oprettelsen af Den Europæiske Fødevaremyndighed i september 1999. Hvidbogen om fødevaresikkerhed er fra januar 2000. Vi er nu halvt inde i 2001, og vi kan endnu ikke sige, hvornår denne myndighed vil kunne oprettes. Der er adskillige konkrete problemer, der skal løses, men forslagene er kommet på et sent tidspunkt, og vi ved ikke, hvornår de foranstaltninger, som skulle hindre smitteudbrud og smitteudbredelse, kan gennemføres. Jeg beklager denne uansvarlige forsinkelse, for jeg vil ikke have, at forbrugerne og producenterne bliver udsat for den risiko og de reelle skader, der f.eks. opstod i forbindelse med kogalskabens udbredelse. Mens vi venter på, at procedurerne bliver færdige, og at regeringerne og Kommissionen når til enighed om Parlamentets forslag, når det gælder vurderingsbeføjelserne, risikoanmeldelsen og risikoforvaltningen - denne forvaltning skal udelukkende henhøre under Kommissionens kompetenceområde - foreslår vi igen, at der oprettes et midlertidigt udvalg, der kan forsikre de europæiske borgere om, at kvaliteten af de fødevarer, der er på markedet, er i orden.
Hvad Myndighedens hjemsted angår, vil jeg endnu en gang understrege, at det er hensigtsmæssigt, at det bliver placeret i et landbrugsområde med stolte traditioner, og at det bliver et mødepunkt mellem Middelhavsområdet og resten af kontinentet. Det skal placeres i et område, som har stolte og stærke traditioner for landbrugsfødevareproduktion, og hvor der er et universitet og forskningscentre, som er specialiseret i landbrugsfødevarer. Til gengæld kan det efter vores mening ikke anbefales, at Myndighedens hjemsted bliver genstand for en byttehandel mellem Kommissionen og en eller anden regering, for det går ud over borgerne og er i strid med den sunde fornuft.
Da jeg på trods af forsinkelserne er sikker på, at det forløb, der er angivet i betænkningen, er det rigtige, stemmer jeg for forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.

Titley
Jeg går helhjertet ind for min Labour-kollega hr. Whiteheads indsats for at etablere en Europæisk Fødevaremyndighed, som skal tage sig af fødevaresikkerhed og forbrugernes bekymringer. Med alle de alarmerende rapporter om fødevaresikkerhed er det bydende nødvendigt at beskytte de europæiske borgere og sikkerhedsstandarderne for fødevarer.
På denne baggrund støtter jeg hr. Whiteheads forslag om at medtage ordet "sikkerhed" i Myndighedens navn, så den kommer til at hedde Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed. Vi må prioritere sikkerheden højest og sørge for, at ingen skadelige stoffer kommer uset ind i fødekæden ad bagdøren.
Desuden bør Myndighedens ansvarsområde udvides til at omfatte dyresundhed og -velfærd, plantesundhed, genetisk modificerede organismer og fødevaremærkning. Vi opfordrer til, at Myndigheden får et klart og målrettet ansvar for at undersøge fødevaresikkerhedsproblemer, som bygger på principperne om åbenhed og præstationer.
Parlamentsmedlemmer, som er medlemmer af Labour-partiet, har altid gået foran, når det gælder beskyttelsen af de europæiske forbrugere. Vi har konsekvent bakket op om forslag om streng kontrol med fødevaresikkerheden i EU. Hr. Whiteheads betænkning er endnu et vidnesbyrd om, at EU gør noget ved tingene og prioriterer borgernes sikkerhed højest. Kun med klare principper og et specifikt kommissorium kan Den Europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed vinde forbrugernes og hele fødevareindustriens tillid i EU.
Betænkninger af Paulsen (A5-0185/2001 og A5-0200/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, i samråd med alle pensionisterne fra mit parti stemte jeg for disse sundhedsbestemmelser, som fru Paulsen så udmærket gjorde rede for. Jeg kan også fortælle Dem, at min datter Cristina - som er et af de få familiemedlemmer, der ikke er til stede sammen med mig i salen i dag - i sidste uge gik forbi en hotdog- og hamburgersælger, og eftersom hun var sulten, forsøgte hun at trække mig med ind i grillbaren. "Synes du ikke, at det dufter godt? Jeg er sulten. Kom, lad os spise en af disse lækre hotdogs!" Men foran grillbaren stod fru Paulsen og spærrede for indgangen, og derfor blev jeg nødt til at lytte til hende. "Når I går ind, så se godt efter, om de hotdogs, I spiser, er mærkede", sagde hun. "Se godt efter, hvordan de er fremstillet, og ifølge hvilke sundhedsbestemmelser de er fremstillet, og se efter, hvad man har givet de dyr at spise, som vi fremstiller disse lækre produkter af." Jeg insisterede naturligvis på at blive lukket ind - jeg siger nemlig altid ja, når min datter Cristina beder mig om noget - men da jeg først var kommet ind, huskede jeg at kontrollere, om alle EU's sundhedsbestemmelser var overholdt, og om alle de nødvendige mærker var påsat. Jeg må sige, at dette skete, før disse direktiver blev vedtaget. Og så spiste jeg nogle glimrende hotdogs!

Muscardini
Da jeg for fem år siden spurgte Kommissionen, om den var bekendt med, at Creutzfeldt-Jakobs sygdom var brudt ud i Tyskland, og om den ikke frygtede, at sygdommen skulle ramme kvæget, hvis der ikke fandt en tilstrækkelig kontrol sted, fik jeg det svar, at Kommissionen var klar over den nævnte problematik, men at alt var under kontrol, og at der ikke var noget at være bange for. Resten kender vi. BSE er udbredt i Storbritannien og har - ganske vist i mindre grad - også vist sig i andre lande, hvor det har krævet menneskeliv og gjort det nødvendigt at slå et stort og stadig ukendt antal kvæg ned, hvilket har medført nogle meget store skader for opdrætterne og kvægbrugets økonomi i hele områder. Der er almindelig enighed om, at foder, som er fremstillet af kød- og benmel, har fremmet kvægepidemiernes udbredelse. Kommissionens forslag om behandlingen af animalske biprodukter går i den rigtige retning, men jeg er enig i ordførerens ønske om at styrke forordningen ved at kræve en skarp adskillelse mellem tre materialekategorier - og således en gennemskuelig fødekæde - nemlig de særligt farlige materialer, sådan som det er tilfældet med dioxinforurening eller smitte med overførbar spongiform encephalopati (TSE), de materialer, der giver risiko for smitte med andre sygdomme end TSE, og de materialer, der fremstilles af sunde dyr. Biprodukter fra kategori 1 og 2 bør kunne spores ved hjælp af farvestoffer eller duftstoffer og bør være forbudt. Kun produkter fra kategori 3 må anvendes til fremstillingen af dyrefoder. Jo strengere kontrollen er, jo bedre er det for forbrugernes sundhed.
På trods af ordførerens prisværdige ændringsforslag - og vi værdsætter hendes indsats for at forbedre Kommissionens forslag - er der stadig mange uløste spørgsmål med hensyn til de nødforanstaltninger, der skal træffes i krisetilfælde. Jeg undlader derfor at stemme.
Betænkning af Karamanou (A5-0206/2001)

Eriksson
Hr. formand, GUE/NGL-Gruppen kunne ikke støtte fru Karamanous betænkning om børnepornografi. Vi fordømmer i høj grad børnepornografi. Vi mener, at det er en meget grov og meget alvorlig forbrydelse. Netop derfor mener vi, at Kommissionens forslag er bedre end betænkningen fra Retsudvalget.
Det er vigtigt, at definitionerne af børnepornografi bliver så distinkte som muligt i lovgivningen. De må ikke blive så vide, at politiarbejdet og andre myndigheders arbejde besværliggøres. Hvis voksne, der har ansvar for børn, tillader grove krænkelser af børn, det være sig deres egne eller andres børn, skal de behandles som det, de er, nemlig kriminelle, og de skal ikke på nogen måde have særbehandling. Hvis medlemslandene ikke har love for, at man skal anmelde det, hvis man får kendskab til faktiske forbrydelser på dette område, så håber vi, at Kommissionen vil opfordre til, at en sådan lovgivning bliver indført. Vi vil dog ikke opmuntre til såkaldt moralpanik ved at opfordre borgerne til at angive nogen uden at have en relevant mistanke.
Til sidst er vi imod Kommissionens og udvalgets forslag til aldersgrænser. I henhold til FN's børnekonvention er personer at betragte som børn, indtil de er fyldt 18 år. Uanset alder må det være udsatheden, graden af krænkelse og overgrebets art, der er vejledende ved bedømmelsen af straffesatser - dette altså uanset alder.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning, der tager sigte på EU's bekæmpelse af børneporno og seksuel udnyttelse af børn. Jeg vil gerne tilføje, at jeg som landsformand for det italienske pensionistparti omgås mange ældre mennesker, bl.a. min mor, som ganske vist ser meget ung ud, og som stadig er godt gående, men som er fyldt 65 for flere år siden. Hun sagde til mig: "Jeg har masser af tid til rådighed, og jeg har ikke noget at lave. Jeg kunne godt følge mine børnebørn og oldebørn i skole, hvis jeg havde nogen." Der er mange andre ældre, der har sagt det samme, nemlig at de er villige til at ledsage børnene, uanset hvor de skal hen. Jeg håber derfor, at fru Karamanou og Parlamentet i den næste betænkning vil fremme de ældres inddragelse i børnepasningen.

Angelilli
Gruppen Den Nationale Alliance stemte for fru Karamanous betænkning, for nu gør EU-institutionerne endelig en resolut indsats for at bekæmpe fænomener som børneporno og seksuel udnyttelse af mindreårige. Disse fænomener bliver hele tiden værre og mere omfattende, og de rammer EU's svageste og mest forsvarsløse borgere, nemlig vores børn.
Dette er det første, værdifulde skridt, hvor man minder medlemsstaterne om deres ansvar for at vedtage en mere velegnet lovgivning, som tager specifikt højde for denne afskyelige forbrydelse.
Gruppen Den Nationale Alliance har ved flere lejligheder gjort opmærksom på, at det er tvingende nødvendigt at gribe ind og vedtage nogle strenge kontrol- og forbudsbestemmelser for internettet, som er en af de vigtigste kanaler for videresendelsen og udbredelsen af børnepornografisk materiale, både lyd- og billedmateriale, og at tjenesteudbyderne bør være strafferetligt ansvarlige for indholdet af de tjenester, de udbyder.
Endelig var vi særligt tilfredse med forslaget om at konfiskere udbyttet fra den seksuelle udnyttelse og anvende det til ofrene og de ngo"er, der forsvarer børns rettigheder. EU skal således spille en afgørende rolle for at bekæmpe et fænomen, der ikke har nogen grænser, da det ofte er omfattende og internationale kriminelle netværk, der står bag dette fænomen.

Arvidsson, Gunilla Carlsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck
Den moderate delegation i PPE-DE mener, at artiklerne om kriminaliseringer i betænkningen om foranstaltninger til bekæmpelse af børnepornografi og seksuel udnyttelse af børn delvist er for vage, hvilket gør det svært at få overblik over det strafbare område. Vi har stemt for betænkningen, da vi går ud fra, at en grundlovsændring ikke vil blive aktuel.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Det, at vi undlader at stemme om denne tekst, betyder på ingen måde, at vi er uinteresserede i eller neutralt indstillet over for problemet med pædofili, som vi klart fordømmer.
Det betyder udelukkende, at teksten er utilstrækkelig på visse punkter og tvetydig på andre.

Eriksson, Frahm, Sandbæk, Seppänen og Sjöstedt
GUE/NGL-Gruppen kan ikke støtte fru Karamanous betænkning om børnepornografi. Vi fordømmer i høj grad børnepornografi. Vi mener, at det er en meget grov og meget alvorlig forbrydelse. Netop derfor mener vi, at Kommissionens forslag er bedre end det forslag, som Retsudvalget har stillet.
Det er vigtigt, at definitionerne af børnepornografi bliver så distinkte som muligt i lovgivningen. De må ikke blive så vide, at politiets og andre myndigheders arbejde besværliggøres. Hvis voksne, der har ansvar for børn, tillader grove krænkelser af børn, det være sig deres egne eller andres børn, skal de behandles som det, de er, nemlig kriminelle, og de skal ikke på nogen måde have særbehandling.
Hvis medlemslandene ikke har love for, at man skal anmelde det, hvis man får kendskab til faktiske forbrydelser på dette område, så håber vi, at Kommissionen vil opfordre til, at en sådan lovgivning bliver indført. Vi vil dog ikke opmuntre til såkaldt moralpanik ved at opfordre borgerne til at angive nogen uden at have en relevant mistanke.
Til sidst er vi imod Kommissionens og udvalgets forslag til aldersgrænser. I henhold til FN's børnekonvention er personer at betragte som børn, indtil de er fyldt 18 år. Uanset alder må det være udsatheden, graden af krænkelse og overgrebets art, der er vejledende ved bedømmelsen af straffesatser - uanset alder.

Figueiredo
Som betænkningen konstaterer, findes der vigtige internationale aftaler om beskyttelse af børn, særlig FN's konvention om barnets rettigheder, protokollen til konventionen om barnets rettigheder og den fremtidige konvention om kriminalitet på internettet. Det er EU's opgave at supplere og uddybe disse aftaler på baggrund af den alvorlige situation, der stadig gør sig gældende på dette område. Lovgivning alene er dog ikke nok. Der må også sættes ind politisk med effektive foranstaltninger over for årsagerne til denne situation.
Europa-Kommissionens forslag er imidlertid temmelig fattigt, når det kommer til en analyse af årsagerne til den seksuelle udnyttelse af børn og dennes følger, og Kommissionen er bemærkelsesværdigt tilbageholdende i sine forslag til foranstaltninger herimod og i selve definitionen af børnepornografi. I forbindelse med diskussionen af forslaget i Udvalget om Kvinders Rettigheder fremlagde vi adskillige ændringsforslag, der skulle forbedre den oprindelige formulering. Ikke alle vores forslag blev vedtaget, men betænkningen forbedrer klart Kommissionens forslag på flere områder, selv om den ikke går så langt, som man kunne ønske sig i denne sag, herunder med hensyn til, hvad der skal forstås ved børnepornografi, og hvilken straf den skal udløse.

Krivine og Vachetta
Vi er positivt indstillet over for det tiltag, der fastslår behovet for en rammeafgørelse, som forsvarer nødvendigheden af en stærk og samlet handling til bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi, hvilket for sidstnævntes vedkommende har gennemgået en yderligere udvikling med internettet og de nye teknologier.
Kampen skal kæmpes på alle fronter, for konsekvenserne for børnene er forfærdelige, og vi støtter derfor det faktum, at besiddelse af børnepornografisk materiale også udgør en lovovertrædelse. Det største problem er at undgå, at denne nødvendige bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi bliver udnyttet af tilhængerne af en reaktionær moral og fører til frihedsødelæggende overdrivelser, især hvad angår nogle seksualoplysningsmaterialer eller nogle former for fiktion.
Således kan man ikke sige, at enhver form for fremstilling af børn, der udviser "seksuel adfærd", er strafbar. Heri består tvetydigheden i en række ændringsforslag, der behandler virtuelle produktioner. Der ligger måske en retmæssig bekymring bag, men der er en reel risiko for, at sagen løber af sporet.
Således er vi indstillet på at bekæmpe seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi uden at gøre indrømmelser. Men der er et vist antal ændringsforslag, der udgør en reel risiko for at udnytte denne retfærdige kamp til reaktionære formål. Derfor undlader vi at stemme.

Meijer
Marc Dutroux" forbrydelser i Belgien og lignende grusomheder andre steder har i årevis krævet en reaktion. Mennesker, som synes, at deres personlige nydelse eller indtjening af penge på andres nydelse er vigtigere end beskyttelsen af børn, er en fare for samfundet som helhed. Samfundet skal beskyttes mod mennesker, som tvinger børn til seksuelle handlinger, og som endda er i stand til at myrde disse børn, hvis de ikke længere kan bruges til dette formål. Den del af forslagene i Karamanou-betænkningen kan jeg fuldt ud støtte. Desværre fornemmer jeg ved nogle af de andre forslag og i debatten derom en victoriansk undertone fra det 19. århundrede. Jeg har indtryk af, at en række tilhængere af kraftige foranstaltninger egentlig helst også ville forbyde ægteskab mellem homofile, nudiststrande, pornografiske billeder og tekster, sex uden for ægteskabet og Manneken Pis. Og også, at de vil kriminalisere forældre, som efter deres mening opdrager deres børn for frisindet. Så overtræder man allerede loven, hvis man giver sine børn seksualoplysning, hvis andre kan se dem nøgne, eller hvis børnene kan se deres forældre nøgne. Dermed rammer man ikke de uansvarlige, profitmagerne og de kriminelle, men fratager man almindelige velmenende mennesker deres nyligt opnåede frihed. Den del af deres bestræbelser vil jeg ikke støtte.

Muscardini
I over syv år har Den Nationale Alliance i Europa-Parlamentet med sine indlæg, forespørgsler, beslutningsforslag, pressekonferencer, rundbordsmøder og seminarer anmodet om, at der gøres en indsats for at bekæmpe den afskyelige forbrydelse, som pædofili og udnyttelse af mindreårige gennem børneporno er. Vi har også indgivet et andragende med folkelig tilslutning for at forsøge at vække Kommissionens, regeringernes og politikernes interesse med det formål at beskytte de mange tusinde børn, der bliver ofre for denne forbrydelse to gange, først på grund af den vold, de udsættes for, og dernæst på grund af institutionernes ligegyldighed.
Endelig træffer Rådet og Parlamentet nogle nye initiativer, som dog ikke får afgørende betydning, hvis man ikke i hele verden - og navnlig i Østen - fremmer en kultur, hvor børnene respekteres, og en streng lovgivning, hvor der gribes hurtigt ind over for børnemisbrugerne. Et Vesten, som tillader cirkulation af børneporno på internettet, og som gør det muligt at udbrede pædofile billeder og propaganda i forbindelse med nogle yderst lyssky forretninger, kan ikke yde en effektiv beskyttelse af mindreårige. Kommissionen skal gøre noget ved denne uforståelige situation og forhandle med regeringerne og de internationale organer om at standse brugen af internettet til ulovlige formål.

Titley
Jeg lykønsker min socialdemokratiske kollega, fru Karamanou, med hendes betænkning om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn. EU bør indføre strengere forholdsregler for at håndtere dette foruroligende problem og sikre, at lovovertræderne straffes på samme måde i hele EU.
Vi har alle hørt om de forfærdelige og tragiske tilfælde af børnepornografi og udnyttelse af børn i Europa. Vi må søge at sikre, at historien ikke gentager sig. Vores børn må aldrig mere blive udsat for så skrækkelige lidelser, og vi må gøre alt, hvad vi kan, for at forhindre dette. Samarbejdet mellem medlemsstaterne og EU skal styrkes gennem fælles straffe til lovovertræderne og politisamarbejde på tværs af medlemsstaterne.
Der skal gives strengere straffe til dem, der deltager i seksuel udnyttelse af børn, og lovovertræderne må ikke kunne slippe for straf. Der skal træffes skrappe forholdsregler både over for dem, der gør sig skyldige i at udnytte børn, og dem, der tjener på det eller er medlemmer af en kriminel organisation. Forældre, som går med til, at deres børn deltager i prostitution eller pornografi, bør også betragtes som lovovertrædere.
Jeg er helt enig med fru Karamanou i, at ofre og vidner skal sikres bedre beskyttelse og hjælp. Det er vigtigt at yde økonomisk kompensation til rehabilitering, men vi skal huske på, at man aldrig kan købe sin uskyld tilbage. Vores børn er vores mest sårbare borgere, og vi må gøre alt, hvad der står i vores magt, for at beskytte dem.

Carlsson, Gunilla
Jeg vil bare spørge, om de skriftlige stemmeforklaringer ikke kunne komme først. Så vidt jeg har forstået det, skal man nemlig være til stede i salen, også når det drejer sig om en skriftlig stemmeforklaring. Eller er disse regler blevet ændret igen? Nu sidder min delegation tilbage, eftersom vi vil aflevere en skriftlig stemmeforklaring. Vi vil gerne have den registreret og derefter gå herfra. Derfor ville det være bedre, hvis vi tog de skriftlige stemmeforklaringer først.
Jeg vil gerne have klarhed over, om man behøver at være til stede i salen, hvis man vil afgive en skriftlig stemmeforklaring, og for at den skal blive godkendt.

Formanden
Jeg er ikke sikker på, at jeg har forstået Dem rigtigt, fru Carlsson, men det har i mange år været praksis, at enhver, som har deltaget i afstemningen, kan nøjes med at præsentere den skriftlige stemmeforklaring for Præsidiet eller meddele, at den bliver indleveret inden for to timer, og De behøver ikke at vente på at blive tilkaldt. Hvis De har deltaget i afstemningen og ikke ønsker at vente, men vil afgive stemmeforklaringen skriftligt, kan De blot meddele det og inden kl. 15 indlevere den skriftlige tekst til os. Er det klart?

Carlsson, Gunilla
Tak for svaret. Jeg var af den opfattelse, at man var tvunget til at blive i salen, også når det gjaldt en skriftlig stemmeforklaring. Meget fint, så ved jeg det og kan spare tid i fremtiden.

 
Betænkning af Klamt (A5-0183/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg ved ikke, hvad det skyldes, men måske er det, fordi det altid er lige ved frokosttid, at jeg i mine stemmeforklaringer tager udgangspunkt i nogle situationer, hvor jeg er på restaurant. For at forklare, hvorfor jeg stemte for denne betænkning om bekæmpelse af menneskehandel, kan jeg fortælle Dem, at jeg i 2010 var på kinesisk restaurant. Det skal De ikke undre Dem over, hr. formand, for nogle gange bliver fremtiden til fortid for mig. Nå, men i 2010 var jeg på kinesisk restaurant, og der spiste jeg fantastisk godt. Jeg spiste så godt, at jeg blev gode venner med indehaveren, og jeg spurgte lidt til hans liv. "Har De været medlem af Europa-Parlamentet?", spurgte han mig. "Det var fornuftigt af Dem at stemme for betænkningen om bekæmpelse af menneskehandel! Ser De, jeg skulle have arbejdet uden arbejdsgiverbetalte bidrag, uden løn og uden pension, eftersom jeg var kommet illegalt til Strasbourg. På denne måde har jeg i stedet kunnet få en god løn for mit arbejde, jeg har også fået pension, og nu har jeg valgt at beskæftige mig med denne restaurant. Dette er således sket takket være Europa-Parlamentet og dets medlemmer, som for 10 år siden stemte for denne betænkning! Tak", sagde han til mig.

Berthu
Kommissionen foreslår os i dag nogle bestemmelser imod menneskehandel og seksuel udnyttelse, som man kun kan være enig i, idet man dog må konstatere, at de dækker over en mindre prisværdig manøvre, hvad angår spørgsmålene om illegal indvandring. Faktisk forsøger Kommissionen, som med jævne mellemrum beskyldes for at udnytte de nye initiativbeføjelser, som den har fået i henhold til Amsterdam-traktaten, på en måde, der favoriserer indvandringen lidt for meget (særligt forslag til familiesammenføring og til midlertidig opholdstilladelse), at rehabilitere sig ved at inkludere handel med personer med henblik på at udnytte deres arbejdskraft i menneskehandel. Den foregiver således at bidrage til bekæmpelsen af den illegale indvandring.
Men i virkeligheden er det et alibi. Når man kigger teksten nærmere efter, opdager man, at den valgte indfaldsvinkel snarere ser ud til at uskadeliggøre de strafferetlige foranstaltninger. Overtrædelsen af "menneskehandel med henblik på (...) udnyttelse som arbejdskraft", som beskrevet i artikel 1, kræver ikke illegal grænseoverskridelse, hvilket ikke desto mindre er det første kriterium for illegal indvandring. Resultatet er, at denne overtrædelse er defineret meget svævende og kan komme til at dække meget forskellige sager, ikke blot illegal indvandring. Under dække af den brede definition præsenteres den person, der er genstand for menneskehandel, i Kommissionens begrundelse som et "offer". For at der er sket en overtrædelse, er det nødvendigt, at dette offer har været udsat for tvang, hvilket ikke er tilfældet med de illegale indvandrere, som generelt kommer frivilligt.
Under disse omstændigheder kan de såkaldte bestemmelser imod illegal indvandring, som er druknet i bekæmpelsen af alle mulige former for udnyttelse, inklusive børnepornografi, ikke være effektive. De kan kun bruges til at levere en falsk modvægt til andre tekster om indvandring, der rent ud sagt er overdrevet forsonlige.
Heldigvis har medlemsstaterne og især Frankrig brugt deres initiativbeføjelser, som de stadig har indtil den 1. maj 2004, til at stille andre forslag, som er mere præcise og bedre tilpassede og således mere effektive. Der foreligger et forslag til rammeafgørelse om styrkelse af de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og ulovligt ophold; et forslag til direktiv om en bedre definition af hjælp til ulovlig indrejse og rejse samt ulovligt ophold; og et forslag til direktiv om transportselskabers ansvar for illegale indvandrere. Hvis medlemsstaterne ikke havde taget disse opvejende initiativer, ville Kommissionens nuværende tekster ikke give mening, i det mindste ikke hvad angår illegal indvandring.

Bonde og Sandbæk
Vi tager forbehold for retsgrundlaget i begge betænkninger.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Menneskehandel og såkaldt frivillig emigration, som i virkeligheden er ufrivillig, har det til fælles, at de begge næres af fattigdommen over det meste af jordkloden.
Uden en dybdegående social ændring, der sætter en stopper for et system, der for at samle rigdommen hos de privilegerede klasser i de rige lande udnytter de arbejdende klasser over hele jorden, vil der ikke blive sat en stopper for hverken den såkaldt frivillige emigration eller menneskehandel.
Vi har stemt for teksten for at udtrykke vores fordømmelse af dem, der høster fordel af denne form for handel med mennesker eller sex. Man må imidlertid konstatere, at denne vankelmodige beslutning ikke engang gennemfører sit forehavende, om det så blot var at give ofrene for denne menneskehandel en opholdstilladelse, ikke en midlertidig opholdstilladelse, men en fuld og hel tilladelse til, hvis de ønsker det, at blive i EU-landene.

De Rossa
Jeg bifalder vedtagelsen af to betænkninger, som opfordrer til et forstærket samarbejde mellem medlemsstaterne om de to onder, seksuel udnyttelse af børn og menneskehandel.
Klamt- og Karamanou-betænkningerne er beslægtede, i og med at de søger at harmonisere definitionerne af seksuel udnyttelse. De opfordrer til en fælles definition og udmåling af straffe i forbindelse med pornografi i en tid, hvor internettet har muliggjort seksuel udnyttelse på tværs af alle landegrænser.
Det er horribelt, at slaveri og udnyttelse kan finde sted på det europæiske kontinent, hvor vi ellers ynder at betragte os som socialt oplyste. Det er bydende nødvendigt, at der gennemføres forslag om strenge straffe til dem, der dømmes for seksuel udnyttelse og menneskehandel.
Jeg opfordrer den irske regering til klart at give sin holdning til disse problemer til kende, før der træffes beslutning i Rådet.

Figueiredo
Denne betænkning omhandler et forslag fra Kommissionen, der samler menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse (prostitution) og menneskehandel med henblik på udnyttelse som arbejdskraft (migrantarbejdere), hvilket ikke er den bedste måde at forstå og løse disse to alvorlige problemer på. FN sondrer i øvrigt korrekt mellem dem, idet der tages hensyn til, at det er forskellige fænomener, der kræver forskelligartet og adskilt behandling. Betænkningen forbedrer imidlertid ganske meget Kommissionens forslag takket være ca. 50 ændringsforslag, deriblandt om, at menneskehandel udtrykkeligt bør betragtes som en forbrydelse og ikke blot som en forseelse, der skal straffes. Ligeledes foreslås det, at fængselsstraffene skærpes, og at tilskyndelse, medvirken og hjælp til at udføre denne forbrydelse også straffes.
Vigtigt er endvidere forslaget om oprettelse af en erstatningsfond for ofre for menneskehandel, som bl.a. skal finansieres med de kriminelles konfiskerede udbytte. Positivt er det ligeledes, at der lægges vægt på, at ofre og vidner gives nødvendig beskyttelse, at ofrene for menneskehandel får midlertidig opholdstilladelse under hele efterforskningen og retssagen, herunder en passende bolig og anden bistand, herunder til reintegrering, samt at der oprettes en database over savnede personer.
Derfor stemmer vi for betænkningen, idet vi beklager, at kommissær António Vitorino ikke har kunnet imødekomme alle Europa-Parlamentets forslag.

Krivine og Vachetta
De punkter i forslaget, der bekræfter nødvendigheden af at træffe faste foranstaltninger for at imødegå menneskehandel, og henvisningerne til FN's protokoller synes os i det store og hele at være korrekte. Selvfølgelig kunne begrebet udnyttelse af arbejdskraften udvides (referencerne findes i menneskerettighedschartret og er alt for restriktive).
Den største fare ligger i en sammenligning eller en sammenblanding af menneskehandel og indvandring. Derfor har vi støttet de ændringsforslag, der fastslår, at bekæmpelsen af menneskehandel ikke skal bruges til at undertrykke dem uden opholds- og arbejdstilladelse, og de forslag, der giver opholdstilladelse til alle ofrene. Vi har ligeledes stemt for de ændringsforslag, der sigter mod at kvalificere det, der oprindeligt er blevet kaldt en strafbar handling, som en forbrydelse, når man tænker på, hvad menneskehandel betyder med hensyn til udnyttelse, ydmygelse og fysisk og psykisk vold.
Endelig vil vi gøre klart opmærksom på, at det, at vi har stemt for dette forslag til rammeafgørelse, ikke på nogen måde betyder, at vi overhovedet accepterer eller legitimerer de forskellige nuværende europæiske politi- og retssamarbejder.

Meijer
Fattigdom og velfærd bliver fordelt stadig mere ulige mellem lande og mellem grupper inden for ét land. Hos en voksende gruppe i de rigeste lande har det større anseelse at tjene så mange penge som muligt end at bidrage til medmenneskenes velvære og beskyttelsen af miljøet. Det får de dårligste sider frem i menneskene. Det koloniale slaveri blev afskaffet for 140 år siden, men nu opstår der i hurtigt tempo nye former for slaveri. Mange kvinder og børn i Østeuropa og i den tredje verden, der søger en bedre tilværelse, falder ved deres rejse til rigere lande i hænderne på nye slavepiskere. Disse vil tjene penge på at tvinge andre til ufrivillige seksuelle ydelser. Ikke for at straffe ofrene, men for at gøre det umuligt for profitmagerne at fortsætte deres kriminelle aktiviteter er der behov for omfattende foranstaltninger. Det er positivt, at forslaget skelner mellem humanitær bistand til mennesker uden de påkrævede papirer og menneskehandel, at der oprettes en erstatningsfond for ofre, som finansieres af konfiskerede illegale indtægter, og at ofre og vidner beskyttes. Hovedlinjerne i Klamt-betænkningen kan jeg derfor støtte, selv om jeg ligesom fru Sörensen er bange for, at mafiaens virkelige medlemmer også hermed stadig i for høj grad forbliver uden for skudlinjen.

Sacrédeus og Wijkman
Vi svenske Kristelige Demokrater bifalder initiativet til bekæmpelse af menneskehandel. Vi mener, at der er en forskel på begreberne menneskehandel og menneskesmugling. Derfor er det en fordel at behandle disse forhold i separate juridiske instrumenter, en holdning, der bliver afspejlet i vores stemmeafgivning.
Endvidere mener vi, at da rammebeslutningen vedrører bekæmpelse af menneskehandel og fastsættelse af straf til dem, der gør sig skyldige i det samme, bør spørgsmål om behandlingen af ofre for menneskehandel ikke reguleres i dette instrument. Vi har derfor valgt at undlade at stemme i afstemningen om disse punkter.

Titley
Jeg støtter denne betænkning mod menneskehandel. Europa skal slå hårdt ned på handlen med mennesker.
Menneskehandel involverer tvang, vold, svig og misbrug over for ofrene, og det er helt uacceptabelt. Over 120.000 kvinder og børn bortføres hvert år fra Østeuropa for at blive bragt til EU med henblik på udnyttelse. Denne type aktivitet bør ikke blot være strafbar, men også klassificeres som en strafferetslig forbrydelse.
Det er min faste overbevisning, at der skal være fælles regler for strafudmåling, så de skyldige idømmes 6-10 års fængsel alt efter forbrydelsens grovhed. Alle, der er indblandet i menneskehandel, skal idømmes strenge straffe, uanset om de er politimænd, toldere eller tjenestemænd.
Vi må ikke glemme ofrenes behov og lidelser midt i alt dette. De skal have bedre støtte, herunder økonomisk kompensation ud af de konfiskerede indtægter fra den kriminelle handling. Det europæiske indre marked har åbne grænser, men vi må gøre alt, hvad vi kan, for at forhindre en sådan udnyttelse af vores grænser. Hvis vi virkelig vil være et folkets Europa, skal borgerne komme i første række og beskyttes mod denne type misbrug.
Betænkning af Karamanou (A5-0206/2001) og Klamt (A5-0183/2001)
Betænkning af Dybkjær (A5-0191/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, da jeg tog på hotel her i Strasbourg i går aftes - hvor jeg endelig fik følgeskab af min kone, Graziella - læste jeg noget af Dybkjærs betænkning op for hende. Der står i betænkningen, at 2 milliarder mennesker i verden aldrig har foretaget et telefonopkald, aldrig har set fjernsyn, aldrig har været i biografen og aldrig har rejst med fly eller kørt i bil. "Der kan man bare se!", udbrød hun. "Det betyder, at det er nogle heldige mennesker, som sagtens kan undvære telefon, fjernsyn og biler!" "Nej", sagde jeg til hende. "Jeg kan ikke stemme imod denne betænkning, selv om du gerne ville have det. Jeg er nødt til at stemme for betænkningen, så de når videre i deres udvikling, og så de også får fjernsyn, biografer og telefon." Og jeg stemte faktisk for betænkningen. Men hun blev så irriteret, at vi skændtes, hr. formand, og derfor tilbragte jeg for anden gang en søvnløs nat. Jeg stemte alligevel for betænkningen, og det er jeg glad for, at jeg gjorde.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi kan ikke gøre andet end at stemme imod denne omgang sludder, der allerede i punkt 1 proklamerer, at de fattige lande har "muligheder for at forbedre deres økonomiske situation, bekæmpe fattigdom ...", hvis bare de er i stand til at udnytte denne "revolution inden for informations- og kommunikationsteknologien".
Der er mange lande, hvor hovedparten af befolkningen ikke kun må klare sig uden elektricitet, men også må lide under utilstrækkelig ernæring. Det er nemmere at udarbejde og stemme om denne form for beslutninger eller endda yde støtte til computerfabrikanter, for at de kan skille sig af med usælgelige lagerbeholdninger, end at ernære befolkningerne i disse lande eller endnu bedre give dem mulighed for selv at ernære sig i stedet for at udplyndre dem og tvinge dem til at opgive egen fødevareproduktion for at producere varer til de vestlige markeder.
Man skal være meget tankeløs eller meget kynisk for at fastslå, at "informations- og kommunikationsteknologien giver mulighed for at yde et væsentligt bidrag til direkte demokrati ...". Befolkningen i en række lande, især i Afrika, ville være tilfredse med som de europæiske stormagters "bidrag" til demokrati at se dem holde op med at støtte, finansiere og bevæbne deres diktatorer. Men det ville være for meget at forlange af Europas regeringer, at de skulle lade de oprindelige diktaturer, som beskytter deres monopolinteresser, i stikken.
Vil befolkningerne have demokrati? De må nøjes med internettet!
Betænkning af Aparicio Sánchez (A5-0122/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg vil gerne sige velbekomme til Dem og alle de tolke og tjenestemænd, der har været så tålmodige at blive her i mødesalen sammen med mig. Jeg stemte for denne betænkning, og det var min søster, der gav mig inspiration til denne stemmeforklaring. "Hør engang", sagde hun, "hvornår får vi endelig Mona Lisa tilbage til Italien? Hvornår kommer Michelangelos Moses til Strasbourg? Og hvornår får vi de malerier af Van Gogh og Renoir, der aldrig har været udstillet på vores museer, at se i Spanien?" "Om meget kort tid", svarede jeg hende, "for der er ingen tvivl om, at EU ikke bare vil vedtage en lovgivning for at bekæmpe tyveriet af kunstværker, men også sørge for, at kunstværker kan cirkulere frit og let i hele Europa."
Det var min sidste stemmeforklaring i dag.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod denne betænkning for at gøre opmærksom på hykleriet i en tekst, der foregiver at sætte sig imod de tiltagende tyverier af kunstgenstande i EU og ulovlig handel hermed.
Forfatteren af denne tekst glemmer at præcisere, at ikke blot de europæiske nationalmuseer, men også private samlinger er fyldt med kunstgenstande, som igennem tiden er blevet stjålet fra Middelhavslandene, Mellemøsten, Asien, Latinamerika eller Afrika.
Hvor British Museum, Louvre og Pergamon-muséet i Berlin er fyldt med vidunderlige antikke kunstværker, er der i Grækenland næppe andet end gipskopier tilbage.
På muséerne vises disse kunstgenstande i det mindste frem til offentligheden. Det samme gælder ikke for de private samlinger.
Og eftersom teksten foregiver at forhindre illegal handel, burde den først definere enhver handel som ulovlig, der tillader hovedrige individer at tilegne sig og forbeholde sig kulturgoder til privat brug, som burde være den samlede menneskeheds ejendom og tilgængelige for alle.

Formanden
Hr. Fatuzzo, før jeg udsætter mødet, vil jeg oplyse Dem om en detalje, som ganske givet vil vække Deres begejstring: Hvert sekunds taletid koster den europæiske bidragyder 9,65 euro.
Hermed er afstemningstiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.20 og genoptaget kl. 15.00)

Luftens ozonindhold (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om indstilling ved andenbehandling (A5-0187/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (13114/1/2000 - C5-0090/2001 - 1999/0068(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om luftens indhold af ozon (Ordfører: Davies).

Sjöstedt
Hr. formand, hr. Davies" betænkning handler, som jeg ser det, i bund og grund om troværdigheden af EU's miljøpolitik og om, hvorvidt vi virkelig skal forsøge at nå de mål, der er sat for Unionen.
Ozon ved jordoverfladen er en alvorlig luftforurening, der skaber betydelige problemer for folkesundheden og miljøet. De mål, vi sætter for at mindske omfanget af forureningen, skal være bindende, ellers risikerer vi, at beslutningen bare bliver et slag i luften. Det er derfor ikke godt at have en lovgivning, hvori der bare står, at målene skal nås i det omfang, det er muligt, som Ministerrådet udtrykker det. I den henseende støtter vi naturligvis udvalgets forslag om en tydeligere formulering. Vores gruppe støtter også ændringsforslag 5 og 23, hvori der står, at målene skal være opnået fuldt ud senest i 2020, og at de ikke må overskrides med mere end 20 dage pr. år frem til 2010. Uden disse forandringer bliver lovgivningen tandløs.
En anden vigtig del af hr. Davies" betænkning er de mere nøjagtige krav om information til offentligheden. Denne type luftforurening har en betydelig effekt på folkesundheden, og derfor er det vigtigt, at al tilgængelig information også bliver tilgængelig for offentligheden og frivillige organisationer.
Der må være overensstemmelse mellem EU's miljøpolitik på forskellige områder. Vi har fælles mål for luftkvalitet og forhandler netop nu med Rådet om et forlig om reglerne for nationale lofter for udslip og store forbrændingsanlæg. Hvis denne politik skal hænge sammen, kræver det også bindende regler for ozonudslip. Med disse ord vil jeg takke ordføreren for et meget godt stykke arbejde, som vi vil stemme for i dets helhed.

Fitzsimons
Hr. formand, hovedformålet med dette direktiv er at opstille mål for det ozonindhold i luften, som skal være tilladt i EU. Dette direktiv er en del af en overordnet pakke, som er ved at blive gennemført i EU som et led i Kyoto-aftalen. Vi husker alle, at Kyoto-aftalen opstiller en tidsplan for reduktion af anvendelsen af drivhusgasser. USA's præsident Bush har allerede erklæret, at han ønsker at genforhandle Kyoto-aftalen. Det er yderst beklageligt, da det for mange mennesker ser ud, som om Kyoto-aftalen ikke engang vil kunne opfylde målsætningen om at reducere anvendelsen af drivhusgasser væsentligt. Forskningen viser klart, at klimaændringen er en realitet, at den er i gang, og at den vil blive værre. Udslip fra den udviklede del af verden er den primære årsag til global opvarmning. De udviklede lande må tage de første skridt i retning af at reducere emissionerne.
EU har til hensigt at bidrage til at nå målsætningen om at reducere emissionerne af drivhusgasser med 8% i forhold til 1990-niveauet i løbet af dette årti. Vi ved alle, at præsident Bush i denne uge skal mødes med EU's ledere i Göteborg. Jeg håber, at den amerikanske præsident vil komme med et klart forslag til, hvordan hans regering har tænkt sig at reducere niveauet af drivhusgasser i den nærmeste fremtid.
Der er entydigt videnskabeligt bevis for de skader, der er sket i mange samfund på grund af nedbrydningen af ozonlaget. Omfattende produktion af drivhusgasser medfører nedbrydning af ozonlaget, hvilket igen betyder, at verdenshavene stiger, hvilket medfører øget kysterosion, øget fare for oversvømmelser samt udryddelse af mange af vores øsamfund.
Vi har en moralsk forpligtelse til at beskytte ikke blot livskvaliteten i vores nuværende samfund, men også i fremtidige samfund. Det er derfor, det er så vigtigt, at vi alle garanterer, at vi vil reducere emissionerne af drivhusgasser i Europa, USA og andre steder, så vi kan nå vores mål på dette område.
Jeg lykønsker hr. Davies med hans fremragende betænkning.

Grossetête
Hr. formand, vi har siden i morges talt om lige netop ozon og dens alvorlige konsekvenser for helbredet, men også om økosystemer og miljø i sin helhed. Jeg er selv formand for et netværk i mit departement i Frankrig, der overvåger luftkvaliteten, og hver gang det er godt vejr, solen skinner, og der ikke er nogen vind, frygter jeg for konsekvenserne af biltrafikken. Jeg ved nemlig, at der på de tidspunkter uundgåeligt vil ske en overskridelse af grænseværdierne, det, man almindeligvis kalder et højdepunkt i ozonkoncentrationen.
Hvad kan man gøre under disse omstændigheder? Hvad kan man gøre for at overholde Kyoto-protokollen og løse klimaændringsproblemet? Vi ved, at det er menneskelige aktiviteter som industri og bilkørsel, der ligger til grund for overskridelserne af ozongrænseværdierne i vores bymiljøer, men denne ozon breder sig derefter med vinden og alt efter højdeforholdene til de områder, der burde bevares.
Det er således af grundlæggende betydning, at man fastlægger nogle præcise målsætninger og har nogle reelle og betydelige netværk til overvågning af luftkvaliteten. Systemet for hurtig varsling i tilfælde af overskridelse af ozongrænseværdierne, som kan være til skade for skrøbelige menneskers helbred, som f.eks. børn, ældre mennesker eller mennesker med hjerte- eller lungelidelser, skal fungere effektivt. Det europæiske territorium skal være opdelt på en sådan måde, at alle bliver behørigt informeret.
Men vi må være bevidste om, at det er vanskeligt at reducere overskridelserne i Spanien, Grækenland og Italien, og at det i de sydeuropæiske lande er langt vanskeligere end i Nordeuropa. De lokalansvarlige skal træffe de rigtige foranstaltninger til byplanlægning inden for rammerne af en bæredygtig udvikling uden dog at skade virksomhedernes konkurrenceevne. Først og fremmest må vi informere dem, der kan ændre deres adfærd, men især må vi, for at det skal lykkes, opnå, at alle medlemsstaterne føler et ansvar, og at vores beslutninger ikke blot træffes på europæisk, men også på internationalt plan. Præsident Bush er ankommet til Europa. Må vi få ham til at indse det ansvar, som også USA har på dette område.

Bowe
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske hr. Davies med hans arbejde med denne betænkning. Den vil forhåbentlig give anledning til diskussion af nogle interessante problemstillinger og deres løsning i Forligsudvalget. Denne betænkning illustrerer på glimrende vis, hvorfor der skal indføres en miljøpolitik på europæisk plan. Ozon er et europæisk problem og det bedste eksempel, jeg kan forestille mig, på et problem, der skal løses på europæisk plan.
I Det Forenede Kongerige, som på mange måder har nogle af de bedste betingelser i EU, skabes f.eks. 50% af ozonen af emissioner uden for Det Forenede Kongerige. Det samme mønster gør sig i høj grad gældende for resten af Europa. Faktisk er mange af ozonproblemerne mange steder i Europa ikke nødvendigvis en følge af aktiviteter i den pågældende medlemsstat. Ozon er et kollektivt problem, som skal løses kollektivt.
En ting bekymrer mig, nemlig at vi prøver at indføre for strenge værdier. Vi opstiller grænseværdier, som det i sagens natur vil være næsten umuligt for mange medlemsstater at overholde under visse omstændigheder i årets løb. De kommer uforskyldt til at overtræde EU-lovgivningen. Det er ikke fornuftigt, at vi gennemfører en lovgivning, som bringer mange medlemsstater i denne situation.
Der er mange medlemsstater, især den sydlige og centrale del af Europa, som konstant vil være på kant med denne lovgivning, uanset hvad de gør. Noget af det, de bliver nødt til at gøre, hvor det er fysisk muligt, er, som angivet i kompromisændringsforslaget, at lukke fabrikker, måske lukke dele af industrien helt ned og skabe bilfrie zoner i byerne. Og alligevel løser det ikke ozonproblemet. De overtræder stadig den lovgivning, vi er ved at gennemføre. Under forhandlingerne i Forligsudvalget, som jeg regner med, at vi skal have, fordi der vil blive stemt for mange af disse ændringsforslag i Parlamentet, skal vi overveje meget nøje, om vi stadig ønsker at vedtage denne type forholdsregler og denne type lovgivning.

Wallström
Hr. formand, det forslag, vi drøfter i dag, udgør sammen med direktiverne om store fyringsanlæg og nationale emissionslofter en vigtig del af Fællesskabets løbende bestræbelser på at skaffe ren luft i Europa. Jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren hr. Davies for hans store og idealistiske indsats på dette vigtige og komplekse område.
Forslaget opstiller målværdier og langsigtede målsætninger for luftens indhold af ozon. De langsigtede målsætninger bygger på de seneste råd fra Verdenssundhedsorganisationen, mens målværdierne er sat i forhold til den bedste luftkvalitet, der kan opnås. På denne måde er der både taget hensyn til ozonens grænseoverskridende karakter og til omkostningseffektiviteten.
Som jeg sagde tidligere, hænger dette forslag nøje sammen med forslaget til et direktiv om nationale emissionslofter. Der føres i øjeblikket forhandlinger herom i Forligsudvalget, og vi må erkende, at det er vanskeligt at finde en løsning på forbundne problemer, f.eks. målværdier for ozon, så længe vi ikke kender det endelige resultat. Ved førstebehandlingen i marts sidste år fremlagde Parlamentet en velovervejet betænkning med 18 ændringsforslag. Rådets fælles holdning, som blev vedtaget i marts 2001, tager hensyn til de fleste af Parlamentets bekymringer. Nu er der stillet 32 ændringsforslag til teksten i den fælles holdning.
Ændringsforslag 4, 15 og første del af ændringsforslag 23 søger alle at ændre målværdierne til bindende grænseværdier. I lyset af den utilstrækkelige ekspertviden om ozondannelse kan Kommissionen ikke godkende nogen af disse ændringsforslag. På den anden side kan vi principielt godkende ændringsforslag 30 og 31, som kræver bindende målværdier, undtagen hvor det er fysisk umuligt. Vi skal dog også huske på, at målværdierne ikke vil blive opfyldt, hvis det ikke er rentabelt ud fra et økonomisk synspunkt.
Med hensyn til målværdierne kan Kommissionen ikke godkende, at målværdien på 20 dage til beskyttelse af folkesundheden opretholdes. Kommissionen har tilsluttet sig Rådets fælles holdning om nationale emissionslofter, der sætter 25 dage som et opnåeligt mål. Kommissionen kan derfor ikke godkende anden del af ændringsforslag 23. Desuden ville ændringsforslag 23 sætte 2020 som bindende målår for gennemførelsen af de langsigtede målsætninger. Ændringsforslag 3, 5 og 15 har samme hensigt. Da der endnu ikke findes videnskabeligt bevis for, at dette kan lade sig gøre, kan Kommissionen ikke godkende disse ændringsforslag. Kommissionen er dog enig i den generelle målsætning om at tilnærme de langsigtede målsætninger til de nuværende ozonniveauer og kan godkende ændringsforslag 2 og 6.
Ændringsforslag 26-31 ville kræve opfyldelse af de langsigtede målsætninger, undtagen hvor det er fysisk umuligt. Igen skal dette suppleres med hensynet til økonomisk rentabilitet. Disse ændringsforslag kan derfor kun godkendes principielt. Flere ændringsforslag vil forpligte medlemsstaterne til at informere offentligheden og Kommissionen. Kommissionen bifalder disse ændringsforslag, hvis kravene findes gennemførlige og nyttige. Kommissionen kan derfor godkende ændringsforslag 8, anden del af ændringsforslag 10 og 16. Ændringsforslag 11 kan delvis godkendes, og ændringsforslag 17 kan principielt godkendes. Ændringsforslag 32 supplerer ændringsforslag 17 på en måde, som kan godkendes. Første del af ændringsforslag 10 og ændringsforslag 18-20 og 25 kan ikke godkendes.
Ændringsforslag 12 og 14 fastsætter begge ansvarsfordelingen ved udarbejdelse af kortsigtede handlingsplaner, og de kan godkendes delvis og principielt. Sidste del af ændringsforslag 12 og ændringsforslag 13 kan godkendes, da de understreger den rolle, som eksempler på kortsigtede foranstaltninger skal spille. Kommissionen godkender ændringsforslag 24, som støtter en mere effektiv udløser af kortsigtede foranstaltninger.
Der er fire ændringsforslag om andre emner. Blandt dem, Kommissionen ikke kan godkende, er ændringsforslag 1, da det er rettet mod ansøgerlande, hvilket ikke er hensigtsmæssigt i et EU-direktiv. Vi kan godkende ændringsforslag 7 om strengere krav til bevarelse af luftkvaliteten. Ændringsforslag 21 ville kræve en direkte sammenligning af medlemsstaternes præstationer med hensyn til at forbedre luftkvaliteten, og Kommissionen kan ikke godkende dette ændringsforslag, da den foreslåede sammenligning ikke anses for at være hensigtsmæssig, især i betragtning af ozons grænseoverskridende karakter. Da ændringsforslag 33 omfatter disse aspekter, kan det godkendes principielt. Der bør dog ikke kræves en direkte sammenligning af medlemsstaterne. Endelig kræver ændringsforslag 22 særlig fokus på ozonens indvirkning på sundhed og miljø, og Kommissionen godkender dette ændringsforslag.
Jeg finder det meget vigtigt, at denne lovgivning kommer på plads snart, så den relevante overvågning kan begynde. Medlemsstaterne skal kunne identificere problemområder, så de kan sikre, at folkesundheden i fremtiden beskyttes tilstrækkeligt i hele Unionen. Forhåbentlig kan der snart indgås et gyldigt kompromis, som tager hensyn til resultatet af forhandlingerne i Forligsudvalget om direktivet om nationale emissionslofter.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Margot Wallström.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

WTO-panel om paragraf 211
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0326/2001) af Westendorp y Cabeza til Rådet for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om et WTO-panel om paragraf 211.

Mann, Erika
Hr. formand, jeg vil sige et par indledende ord og så måske tale om det centrale i vores mundtlige forespørgsel.
Vi har på udvalgets vegne stillet en mundtlig forespørgsel. Det drejer sig kort fortalt om, at vi i udvalget har kritiseret den måde, hvorpå Rådet i forbindelse med proceduren i henhold til artikel 133 vedtog at kræve indsættelse af et panel for at undersøge, om paragraf 211 i USA's varemærkelov er i modstrid med TRIPs-aftalen. I den forbindelse er vi ikke så meget gået ind på indholdet - men her var der sandelig også modsætninger og store diskussioner i udvalget - vi har primært koncentreret os om at sige, at vi fremover ønsker at blive fuldt informeret og inddraget i Rådets og udvalgets beslutningsstrukturer i henhold til artikel 133. Det forekommer os især at være nødvendigt inden for handelspolitikken. Som De alle ved, kære kolleger, hr. kommissær og også Rådets repræsentant, bliver vi i Parlamentet kun inddraget i begrænset omfang, når det gælder handelsspørgsmål. Det har vi diskuteret i mange år, mest med Rådet og mindre med Kommissionen.
I dette tilfælde drejede det sig om, at det ved hjælp af en procedure skulle undersøges, om vi i en sag mellem Pernod/Ricard og Bacardi, et primært europæisk-cubansk holdingselskab og en primært amerikansk-europæisk virksomhed, kunne give tilsvarende støtte. Det har Rådet taget klar stilling til og også fået støtte fra Kommissionens side, til fordel for Pernod/Ricard.
I udvalget har vi ikke taget stilling til dette spørgsmål. Vi har blot sagt, at vi gerne ville have været informeret før sagen, og før dette panel blev nedsat, så vi også fra Parlamentets side kunne være kommet med en begrundet og velfunderet holdning til Rådets og Kommissionens holdning.
Jeg vil gerne tilføje, at Kommissionen, især kommissær Lamy, har informeret os regelmæssigt. Hvad det angår, var der på dette punkt ingen kritik af Kommissionen fra vores side.
Det centrale punkt er måske - derfor er det så vigtigt for os - at paragraf 211 jo er et tilfælde, som vedrører den konflikt, vi længe har haft med amerikanerne omkring Helms-Burton-loven. Det drejer sig om anvendelsen af en ekstraterritorial lov. Hvad det angår, støtter vi politisk Kommissionens og Rådets fremgangsmåde, men vi er, som jeg allerede har nævnt, ikke tilfredse med den utilstrækkelige information af Parlamentet og udvalget.
Hvorfor er det så vigtigt? Vi ser, at de politisk ansvarlige på begge sider, både den amerikanske og den europæiske, i stigende grad forpligtes til at støtte regeringernes beslutninger. Det er meget, meget vigtigt for os at gøre det klart, at hvis De ønsker Parlamentets og det pågældende udvalgs støtte, kan De fremover kun være sikker på at få den, hvis De informerer Parlamentet og det pågældende udvalg fuldt ud.
Hvor nødvendigt det er, kan De se på det brev, som mange af vores kolleger - jeg tror, det var over 100 - har skrevet, og som er rettet til både den amerikanske regering og til Rådet. I brevet kritiseres ikke kun Rådets fremgangsmåde, men også selve indholdet. Derfor vil jeg indtrængende opfordre Rådet til fremover at gøre alt for altid at informere Parlamentet fyldestgørende og til at udvide denne informationspligt, så De, når De indleder en sag, også kommer til udvalget eller til Parlamentet og informerer Parlamentet om det, så der er fuld gennemsigtighed.

Danielsson
Hr. formand, jeg vil på Rådets vegne minde om, at Rådet i henhold til artikel 133 i traktaten træffer beslutning om den fælles handelspolitik på grundlag af Kommissionens forslag. Vi er i Rådet helt opmærksomme på de ønsker for fremgangsmåden ved beslutninger om den fælles handelspolitik, som Parlamentet har formuleret ved flere lejligheder. Disse ønsker er blevet gransket og vurderet meget nøje. De har også, som vi alle ved, været til behandling på den regeringskonference, der blev afsluttet i Nice den 7.-9. december 2000.
De ændringer i teksten til traktaten, der blev godkendt på denne regeringskonference, vedrører ikke dette aspekt af artikel 133. Det bør også observeres, at det store flertal af medlemslandene ikke mente, at det var nødvendigt at ændre artiklen i denne henseende.
Ud over de forpligtelser, der blev fastsat i traktaten, foreskriver Rådet åbenhed. Især ved møder med ordføreren for Udvalget om Industrispørgsmål, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi informerer Rådet regelmæssigt Parlamentet om sager, der har betydning for Fællesskabets handelspolitik, og i henhold til den såkaldte Westerterp-fremgangsmåde fra 1973 informerer Rådet Parlamentet om forhandlinger om handelsaftaler med tredjelande, inden de bliver indledt, mens de er i gang, og efter at forhandlingerne er afsluttet.
Jeg vil også notere, at den svenske handelsminister, Leif Pagrotsky, skal have to møder med Udvalget om Industrispørgsmål, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi under det svenske formandskab. Desuden er repræsentanter for Europa-Parlamentet blevet indbudt til ministermødet om Euro-Middelhavsområdet den 29. maj 2001. Endvidere har ordføreren fra Artikel 133-Udvalget indbudt alle medlemmer af udvalget om Industrispørgsmål, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi til en uformel sammenkomst den 31. maj 2001.

Schwaiger
Hr. formand, hr. kommissær, hr. repræsentant for Rådet, kære kolleger, WTO-sagen mellem EU og USA om Havana Club-sagen, altså om paragraf 211, sætter fokus på, hvor nødvendigt det er, at Rådet informerer og involverer Parlamentet i vigtige faser af den fælles handelspolitik.
Rådet har i modsætning til Kommissionen forsømt at sørge for, at Parlamentet hurtigt får den fyldestgørende information, som det har krav på om fastlæggelse af en fælles holdning. Ellers ville det anvende artikel 300, stk. 2 og 3, sidste pkt., analogt og informere os om den slags vigtige spørgsmål. For når vi tænker på, at Rådet insisterer på sin nuværende praksis, opfylder det ikke sin parlamentariske regnskabspligt, hverken over for medlemsstaterne eller over for os. Det er i længden en uholdbar situation, og vi forlanger, at det bliver ændret!
I dette tilfælde - og det har Erika Mann allerede sagt - har Rådets manglende information ført til mange individuelle meningstilkendegivelser i Europa-Parlamentet, som efter min opfattelse ikke var i overensstemmelse med den overvejende holdning i Udenrigshandelsudvalget, og som alt i alt har ført til stor usikkerhed om Rådets position i Europa-Parlamentet. Rådet har altså ikke informeret, har skabt usikkerhed og givet modparten, i dette tilfælde USA, en chance for om ikke at svække Kommissionens position, så dog at lade den fremstå mindre entydig, end den er.
Jeg mener altså, at vi i det lange løb ikke kommer uden om en fornuftig ændring af proceduren. I denne forbindelse varetager vi blot Parlamentets kontrolfunktion. Vi har ansvaret for den parlamentariske kontrol og gennemførelsen af den fælles handelspolitik, og vi bør have mulighed for at kunne udfylde denne rolle bedre i fremtiden. Når Kommissionen informerer os løbende, så er det ikke tilstrækkeligt, sådan som f.eks. den svenske handelsminister har gjort, at komme til os og diskutere generelt med os uden også f.eks. at involvere os i handelsministrenes uformelle samtaler. Det blev vi indbudt til under f.eks. det portugisiske formandskab. Her mener jeg, den svenske rådsformand har en forpligtelse, han mangler at indfri.
Som talsmand for PPE-DE-Gruppen vil jeg udtrykkeligt gentage, at vi egentlig støtter Kommissionens handlemåde, hvad informationen angår, men også hvad forsvaret af EU's interesser over for USA i mæglingsprocessen angår, som det nu har vist sig. Rådet derimod har - som jeg allerede har sagt - i modstrid med hr. Pagrotskys løfte forsømt at informere os om denne fælles holdning.
Jeg mener altså, at vi i praksis må drage følgende konklusion: Rådet bør ikke kun i ord, men også i handling acceptere Parlamentet som en ligeberettiget partner i spørgsmål vedrørende den fælles handelspolitik, især ved at benytte det rigtige retsgrundlag for alle gennemførelsesforanstaltninger for den fælles handelspolitik, altså nu artikel 133 i forbindelse med artikel 3 og 300, stk. 2 og 3, ny udgave, som man også kan anvende analogt, hvilket man også kan gøre, hvis man har en vis samarbejdsvilje.
For det andet bør Rådet give Kommissionen mulighed for at bede om en udtalelse fra Parlamentet, før man vedtager et forhandlingsmandat, som f.eks. her i Havana Club-sagen. Så kunne vi indlede en dialog og føre den til ende på en tilfredsstillende måde. Vi mener også, at det er nødvendigt med en interinstitutionel aftale om dette punkt, ligesom vi har med Kommissionen, indtil også traktaten kan ændres.
Endelig vil jeg gerne pege på, at artikel 133 ved næste udbedring af Nice-traktaten - forhåbentlig allerede i Laeken - bliver formuleret, så Europa-Parlamentet bliver inddraget i orienterings-, gennemførelses- og afslutningsfasen i vigtige handelspolitiske beslutninger. Dette forslag findes også i artikel 28 i Méndez de Vigo-betænkningen om konklusionerne fra Nice-traktaten, og vi vil insistere på, at dette hurtigst muligt også bliver indført i traktaten.

Mann, Erika
Hr. formand, jeg vil gerne tage et af min kollega Konrad Schwaigers punkter op. Jeg tror også - og her taler jeg på gruppens vegne - at det er nødvendigt at omdefinere Rådets regnskabspligt.
Vi ved alle, at Rådet naturligvis formelt - og det var jo også Deres argumentation - har handlet korrekt, at Rådet formelt ikke skal spørge Parlamentet på dette punkt. Jeg tror ikke, det er formelle procedurer, vi taler om, vi taler om et fornuftigt indholdsmæssigt politisk samarbejde. Jeg tror, at hvad et fornuftigt samarbejde angår, skylder Rådet stadig Parlamentet en del. Jeg kunne ønske, at Rådet fremover ikke altid ville gemme sig bag den formelle holdning, men i stedet finde frem til en interinstitutionel procedure for, hvordan vi fremover kan samarbejde anstændigt om handelspolitikken.
Det, De har set denne gang, det kommer De til at se oftere i fremtiden. Men gør Dem ingen illusioner - handelspolitik omfatter altid mere, meget rækker ud over handelspolitikken og bliver til international politik. De mange handelssammenstød med USA er et godt eksempel. Hvis De vil have Parlamentet på Deres side - og indholdsmæssigt har Kommissionen Parlamentet på sin side, som min kollega Konrad Schwaiger sagde - så må De også sørge for, at vi kan samarbejde anstændigt om indholdet. De må se os som en fuldgyldig partner, også selv om det formelt ikke står i traktaten endnu.
Vi har hidtil altid fundet frem til en form for det interinstitutionelle samarbejde. Jeg håber, at Rådet vil tage dette skridt og finde en ny procedure. Måske skal vi hver gang have en drøftelse eller information efter Artikel 133-udvalgets møde. Eller, når De indleder officielle sager, så kom til udvalget, og giv det en orientering om det. Det ville jeg betragte som samarbejde, og De ville tage brodden af meget af det, vi debatterer i øjeblikket, og som jeg finder helt overflødigt. Indholdsmæssigt er vi stort set enige. Jeg håber, at også mange af de kolleger, som har underskrevet brevet, nu indser, at de ikke havde ret. Derfor vil jeg virkelig opfordre Rådet til at tage skridt til at plædere for en ny form for samarbejde.

Clegg
Hr. formand, under den formelle og uformelle debat af dette emne i de sidste uger og måneder har både Kommissionen og Rådet antydet, at Europa-Parlamentet ikke skal stikke næsen i indholdet af WTO-sager. Det er jeg generelt enig i. Rådet og Kommissionen har også antydet, at det efter deres mening ikke tilkommer Europa-Parlamentet at udsende pinlige erklæringer om emner, som grundlæggende er sub judice. Igen ville jeg under normale omstændigheder være enig heri. Men jeg vil gerne spørge Rådet og Kommissionen, hvad de vil have, at vi skal gøre, når vi flere gange i udvalg har bedt begge parter begrunde, hvorfor og hvordan der blev truffet beslutning om at iværksætte denne yderst følsomme sag, og vi ikke får andet end et teknokratisk svar.
Hvad skal vi gøre, når vi får at vide, at beslutningen blev truffet over en frokost, ikke engang af ministre, men over en frokost i en eller anden obskur arbejdsgruppe under Rådet uden nogen dagsorden, som over for offentligheden eller politikere som os her i salen kan retfærdiggøre, hvorfor EU starter endnu en politisk følsom handelsstrid?
Det, der især slår mig, er den utrolige naivitet, hvormed både Kommissionen og Rådet håndterer en så politisk sag, som om det bare var en teknisk beslutning. Det er simpelthen utænkeligt, at USA's regering i Washington ville kaste sig hovedkuls ud i endnu en handelsstrid med EU uden først at sikre sig, at der er et minimum af politisk opbakning i Kongressen. Jeg finder det meget påfaldende, at hverken Kommissionen eller Rådet har gjort det denne gang.
Det er blevet antydet, at underskriverne af denne skrappe erklæring har optrådt uansvarligt. Nogle parlamentsmedlemmer mener, at det var uansvarligt. Men det er da meget mere uansvarligt at starte en så politisk og kommercielt følsom handelsstrid uden så meget som at skele til de normale standarder for åbenhed og politisk redelighed. Det er ikke et spørgsmål om at reformere artikel 133. Det er simpelthen et spørgsmål om at forvente, at både Kommissionen og Rådet fører handelspolitik, især på politisk følsomme områder, på en mere åben og politisk intelligent måde.

Lucas
Hr. formand, der er andre, der har talt specifikt om konfliktløsning. Jeg vil gerne fokusere på det bredere spørgsmål om demokrati og ansvarlighed mere generelt.
Denne sag demonstrerer netop fraværet af demokratisk ansvarlighed i EU's handelspolitik. Det er en yderst alvorlig anklage mod den største handelsblok i verden, som roser sig af at stå for netop disse værdier. Nice-traktaten kunne have været en mulighed for at begynde at fremme demokratiet og åbenheden i EU's handelspolitik, men faktisk forværrer traktaten disse problemer ved at give Kommissionen større magt uden samtidig at opveje det ved at øge Parlamentets beføjelser i kraft af proceduren med fælles beslutningstagning.
Samtidig mødes Artikel 133-udvalget i Rådet bag lukkede døre. Som parlamentsmedlemmer får vi ikke engang lov til at være til stede som observatører og da slet ikke som egentlige deltagere. Vi får intet referat fra disse møder. Der er ingen formel dialog med os. Vi takker for de uformelle receptioner, som er meget udmærkede, men som jo ikke kan erstatte formel dialog. Når man ser på, hvem der deltager i artikel 133-møderne, er det trods al retorikken om, at handelspolitikken skal fremme bæredygtig udvikling, som regel bare repræsentanterne fra handels- og finansministerierne. Men hvis vi mener det alvorligt, når vi taler om integration af den internationale handel og bæredygtig udvikling, så må vi i det mindste sørge for, at repræsentanter for social-, miljø- og udviklingsministerierne også bliver hørt på artikel 133-møderne.
Hvis bæredygtighed virkelig prioriteres højt af EU, og hvis det svenske formandskab virkelig mener det med åbenhed alvorligt, må jeg bede formandskabet fortælle os for det første, hvordan det forestiller sig en formaliseret dialog mellem Parlamentet og Artikel 133-udvalget, og for det andet, om det er parat til at foreslå ændringer i udvalgets sammensætning. Endelig bør Parlamentet for at gøre det mere sandsynligt, at handelspolitikken nyder støtte hos både parlamentsmedlemmerne og den brede befolkning, på længere sigt have medbestemmelsesret, ikke kun i forbindelse med det endelige resultat af en ny handelsaftale, men endnu vigtigere også i forbindelse med Kommissionens forhandlingsmandat. EU siger, at det er forpligtet til at reformere Verdenshandelsorganisationen, men man bør starte med at reformere beslutningsprocesserne i EU selv.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i Seattle lærte vi, at verden ændrer sig. Jeg tror, vi må acceptere, at visse beslutninger fra fortiden trænger til at blive revideret. Europa-Parlamentet har ansvaret for at overvåge den fælles handelspolitik. Vi har en procedure med fælles beslutningstagning, når det gælder det indre marked. Omkring vigtige spørgsmål, som vedrører den internationale handel, ser det ikke så godt ud med den demokratiske gennemsigtighed.
Jeg tror, at netop Sverige, et forbillede for gennemsigtighed, i forbindelse med sit nuværende formandskab ville være kaldet til at tage et skridt fremad på dette punkt. Det er ganske enkelt nødvendigt at sikre en åben og gennemsigtig beslutningsprocedure på grundlag af artikel 133.
Vi ved, at vi i EU med udvidelsen og euroen, som kommer nu, bliver en klar nr. 1 i verdenshandlen. I Amerika viser det sig, at samarbejdet mellem regering, præsident og kongres egentlig fungerer særdeles godt, at informationerne flyder særdeles godt. Det nuværende samarbejde mellem Rådet og Kommissionen er godt; man må komplimentere hr. Lamy. Jeg kunne ønske, at også Rådet ville tage initiativer på internationalt niveau sammen med Europa-Parlamentet, fordi disse spørgsmål er af allerstørste betydning for vores fremtid. Når vi en dag ikke længere kun er 15 lande, men flere, vil vi få større vægt, og jeg tror, at tilbagekoblingen til landene er en basisdemokratisk overvejelse. Hvis vi vil opbygge et globalt marked, er vi alle berørt af det. Det betyder, at vi som ligeværdige partnere kæmper sammen for vores succes.

Danielsson
Hr. formand, lad mig sige, at Rådet værdsætter denne mulighed for sammen med de ærede medlemmer at diskutere det vigtige spørgsmål om, hvordan vi skal udforme Unionens handelspolitik på en effektiv, men også åben og transparent måde.
Under forhandlingen her i Parlamentet har jeg opfattet to forskellige tendenser. Den ene tendens, som bl.a. hr. Schwaiger står for, indebærer, at vi skal ændre fremgangsmåden. Jeg går ud fra, at hr. Schwaiger mener, at vi skal ændre reglerne. Hr. Clegg, der er repræsentant for den anden tendens, siger derimod, at det i første omgang ikke handler om artikel 133, men om Rådets generelle vilje til åbenhed.
For mig at se er der dog ikke nogen anden måde at tage fat på dette spørgsmål på end ved faktisk at tage udgangspunkt i, hvad der står i traktaten og i artikel 133. Eftersom vi lever i et retssamfund, kan vi ikke gøre andet end at tage udgangspunkt i det, der står i traktaten. Man kan selvfølgelig mene, at denne burde have været ændret. Jeg redegjorde derfor for nogle af diskussionerne om de ændringer i traktatens tekst, der fandt sted i Nice, og vi har jo mulighed for at vende tilbage til denne sag. Vi står over for en regeringskonference, der skal finde sted i 2004. Hr. Schwaiger håber på forandringer allerede i Laeken. Det er nok lidt vel optimistisk, men vi har som sagt en regeringskonference i 2004. Lad os vende tilbage til denne diskussion til den tid.
Hvilke muligheder har vi så, hvis vi ikke kan gå frem ad formel vej? Har Rådet gjort tilstrækkeligt for at gå uformelle veje, holde Parlamentet ajour og give Parlamentet en mulighed for at deltage i diskussionen? Man kan naturligvis altid få mere åbenhed og flere samråd, men jeg vil med en vis beklagelse notere, at i to tilfælde under det svenske formandskab, hvor vi har indbudt til dialog om de spørgsmål, jeg nævnte i indledningen af mit indlæg, er der ikke kommet nogen repræsentanter fra Parlamentet. Der findes et engelsk udtryk, der lyder "It takes two to tango", og det gælder nok også i disse sammenhænge. Rådet har vist, at vi vil have en dialog. Desværre har man fra Parlamentets side, fra de berørte ordførere for udvalgenes side, ikke ment, at det var tilstrækkeligt interessant at deltage i en sådan dialog. Det kan jeg kun beklage. Men vi vil opretholde denne dialog for at sørge for, at vi får en fremgangsmåde, der bygger på samråd, der respekterer traktatens tekst. I øvrigt vil vi afprøve alle de mulige uformelle veje for at opbygge den demokratiske forankring, som vi alle vil have i de vigtige handelspolitiske sager.

Lamy
Hr. formand, jeg ville meget gerne have ladet forhandlingen fortsætte mellem Parlamentet og Rådet uden intervention fra Kommissionen i denne sag, hvor Kommissionen har fuldstændig ren samvittighed, men hr. Cleggs indlæg og den lettere skurrende tone i hans udmeldinger tvinger mig til at komme med et par rettelser.
Jeg gør med hensyn til proceduren opmærksom på, at beslutningen om at indlede en sådan sag i WTO hører under Kommissionens udøvende beføjelser. Vi har truffet denne beslutning, idet vi fuldt ud har overholdt traktatens bestemmelser, som er, hvad de er, så længe de ikke er blevet ændret. Kommissionen har, som De ved, ønsket at ændre dem, men Rådet har bestemt noget andet, og indtil videre er det derfor medlemsstaternes regeringer, der bestemmer, hvad angår ændringer af traktaten.
Vi har således overholdt proceduren til punkt og prikke. Artikel 133-udvalget, som er et rådgivende organ under Rådet, har i marts givet sin støtte til indledningen af denne sag og i juni 2000 bekræftet sin holdning.
Som fru Mann og hr. Schwaiger har sagt, har der fundet utallige meningsudvekslinger sted mellem Kommissionen og dens tjenestegrene og Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi under behandlingen af denne sag i WTO. Jeg har selv svaret på mundtlige og skriftlige spørgsmål, der er blevet stillet af medlemmerne af Parlamentet. Jeg har i øvrigt personligt holdt møde med forskellige parlamentsmedlemmer for at diskutere dette emne med dem.
For at være helt præcis og give min egen holdning til kende i debatten gør jeg, så vidt det er nødvendigt, opmærksom på, at det ikke var et spørgsmål om at tage parti for den eller den virksomhed og for den eller den særinteresse, hvad der så end måtte legitimere dette, men derimod ud fra Unionens generelle interesser at vurdere amerikansk varemærkelovs overensstemmelse med WTO-bestemmelserne.
Derfor fandt jeg, og det sagde jeg for øvrigt til Industriudvalget på daværende tidspunkt, at en parallel intervention af parlamentsmedlemmer i en WTO-sag ville være usædvanligt og endda ubelejligt, og jeg sagde dengang, og jeg gentager for Dem i dag, at jeg synes, at vi burde kunne undgå, at sådanne hændelser gentager sig i fremtiden, ved at sørge for ordentlig udveksling af informationer mellem os.

Schwaiger
Hr. formand, eftersom hr. Danielsson henvendte sig direkte til mig, vil jeg gerne besvare to punkter. For det første vil jeg gerne udtrykkeligt takke det svenske formandskab, fordi dets ambassadør i sidste ende indbød os til en uformel samtale med artikel 133-udvalget. Men der var tale om et cocktailselskab og ikke et møde, og jeg pegede på, også over for ambassadøren, at det måske ikke var så smart at lægge det en torsdag aften, hvor medlemmerne efter plenarmødet tager hjem til deres valgkredse. Men det kan man jo forbedre, og man kan også finde en anden ugedag. Det er det første punkt. Altså udtrykkelig tak for Deres diplomaters initiativ!
For det andet siger De, at tingene må ændres, og at de ikke skal ændres nu, men i 2004. Men tænk på, hr. Danielsson, nu har vi en verdenshandelsrunde i Qatar, vi har en ministerkonference, den amerikanske Kongres vil være repræsenteret. Den amerikanske Kongres har endnu ikke tilsluttet sig fast track. Det betyder, at den amerikanske kongres i øjeblikket har mulighed for at få indflydelse i Qatar. Vi i Europa-Parlamentet bliver ikke informeret tilstrækkeligt af Dem. Prøv at sammenligne Deres holdning, det svenske formandskabs holdning, med den holdning, som amerikanerne lægger for dagen, som nu praktisk talt dagligt og ugentligt taler med deres kongresmedlemmer!
De har ingen national kontrol mere, de har ingen europæisk kontrol ...
(Formanden afbrød taleren)

Mann, Erika
Hr. formand, jeg er glad for, at vi har denne debat, men jeg vil kun pege på to punkter. Jeg har det som min kollega. Jeg er kun blevet informeret om det ene møde, som De har indbudt til, hvilket vi naturligvis var glade for. Men rent faktisk var det et cocktailselskab en torsdag eftermiddag, med de vanskeligheder, det giver. Da jeg kom, var døren allerede lukket. Jeg havde et møde og kunne ikke være med fra starten. Det ville være dejligt, hvis De næste gang ville komme med et forslag til en bedre fremgangsmåde, så vi faktisk har mulighed for at være til stede alle sammen.
Hvad angår det andet møde, De nævnte, ville jeg være taknemmelig, hvis De kunne gentage, hvad det var for et møde. Det ved jeg ikke noget om. Min kollega Konrad Schwaiger refererede ikke til det, og jeg går ud fra, at han heller ikke ved noget om det. Måske vil De være rar at fortælle os, hvad det var for et møde, De havde indbudt vores udvalg til.
Så har jeg det nøjagtig som min kollega - jeg ved, at det ikke er noget spørgsmål, men en ganske kort kommentar - jeg ville ønske, at De ville betragte Parlamentet som en tungtvejende politisk faktor og behandle det derefter. Vi forstår godt, at vi formelt ikke har muligheden og retten, men politisk synes jeg godt, De kan betragte os som en ligeværdig partner.

Danielsson
Hr. formand, jeg nævnte i mit indledende indlæg, hvilke to uformelle sammenkomster, der var tale om. Den ene fandt sted den 29. maj og den anden den 31. maj. Jeg beklager, hvis den ene dag ikke var velvalgt. Jeg konstaterer samtidig, at når det drejer sig om Rådets tilstedeværelse her i plenarforsamlingen, er der aldrig tale om, hvilken dag der er belejlig. Rådet forventes at være til stede hele tiden, uanset hvornår det er.
Selvfølgelig er det i Rådets interesse, at vi har en velfungerende uformel dialog om disse sager med Parlamentet. Jeg har forsøgt at beskrive nogle af de foranstaltninger, som det svenske formandskab har vedtaget. Jeg er overbevist om, at det kommende formandskab vil arbejde videre i samme ånd.

Formanden
Mange tak, Lars Danielsson.
Forhandlingen er afsluttet.

ASEM-processen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0207/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om arbejdsdokument fra Kommissionen om ASEM-processens ("Asia Europe Meeting") perspektiver og prioritering i det nye årti (KOM(2000) 241 - C5-0505/2000 - 2000/2243(COS)).

Brok
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil snarest muligt slutte mig til handelspolitikerne, så bliver jeg i det mindste indbudt til cocktailselskab. Men i øvrigt kan jeg uden overgang fortsætte denne debat, for vi må konstatere, at vi netop også inden for det område, som vi skal diskutere nu, nemlig ASEM, ønsker en stærkere parlamentarisk deltagelse. Derfor foreslår vi også i vores betænkning, at der før ASEM IV-mødet skal være en anden ASEP-parlamentarikerkonference. Kloge regeringer anvender altid parlamenterne i dette spil, når der er tale om udenrigs- eller handelspolitiske spørgsmål. Derfor beder vi i denne forbindelse i denne betænkning - og det er et at vores vigtigste ønsker - om, at Rådet og især også Kommissionen altid skal informere Europa-Parlamentet om, hvordan tingene skrider frem. Især bør de også berette om implementeringen af beslutningerne fra de forskellige møder, så tingene kan blive fremskyndet gennem en parlamentarisk kontrolproces, som kan opnås ved hjælp af sådanne informationer. Det tror jeg er i fælles interesse, fordi netop ASEM-området er af så overordentlig stor betydning.
Hvis de to trods alt stabile grupper, EU i Europa og ASEAN-landene i Asien, samarbejder med andre stater i Asien og opnår et tæt samarbejde på så vigtige områder som de tre søjler, der er defineret, nemlig politik, økonomi og kultur, kan det være af umådelig stor betydning for stabiliteten i disse regioner og i hele verden. Derfor mener jeg, at vi bør tage denne ASEAN-proces så alvorligt som muligt og tillægge den stor vægt og høj prioritet.
Lad mig nævne nogle flere eksempler på det. Hvis det lykkes at fremlægge nogle forslag på det politiske område på ASEM III-mødet, som vi drøfter her, og som forberedelse til ASEM IV - f.eks. omkring forebyggelse - så mener jeg, der kan gøres et væsentligt stykke arbejde på dette område. Tænk blot på emner som Folkerepublikken Kina og Taiwan eller Nord- og Sydkorea. Jeg tror, at vi i en sådan multilateral proces i fællesskab kan yde et væsentligt bidrag til en fredelig udvikling og til beslutninger, som kommer menneskene i den pågældende region til gode, men også den fredelige udvikling i verden i det hele taget.
Jeg vil her kun minde om et emne som spredning af våben, for der findes jo netop politiske kontakter og forbindelser til det ene eller det andet ASEM-medlemsland eller gensidige afhængighedsforhold, som kan bruges til at øve en stærk indflydelse, så denne farlige spredning af masseødelæggelsesvåben eller bærevåben ikke kan ske, for på denne måde at bidrage til en fredelig udvikling i verden.
Hvis det lykkes os at føre denne politiske proces indad og gennemføre forpligtelserne med hensyn til retsstatsprincipper, demokrati og menneskerettigheder i disse lande, vil det have stor betydning, ikke kun med hensyn til menneskerettigheder og retsstatsprincipper, men for stabiliseringen i hele regionen.
Også på det økonomiske område bør disse to grupperinger, som samarbejder i Asien, sørge for, at de gør deres indflydelse gældende i en god verdensøkonomisk udvikling ved i fællesskab at forberede WTO-forhandlingerne og samarbejde godt i internationale fora og i FN. Inden for de finansielle tjenesteydelser bør de sørge for stabilisering og også i forbindelse med handelsaftaler være opmærksomme på, at de sociale standarder generelt forbedres, for på denne måde at bidrage til større retfærdighed i denne verden.
Hvis det derudover kunne lykkes os at gøre noget inden for den tredje søjle, de kulturelle forbindelser, også ved at inddrage menneskene, grupperne, de kulturelt skabende, for på denne måde at føre mennesker sammen, eftersom de kulturelle forbindelser jo knytter bånd, så kan det være endnu et vigtigt udgangspunkt for at yde vores afgørende bidrag til stabiliseringen i verden.
Vi opfordrer Kommissionen til i sit arbejdsdokument for den 10-årige udviklingsplanlægning i forbindelse med ASEM at stille konkrete forslag for den næste ASEM-konference og diskutere dem i fællesskab med os. Hr. kommissær Patten, jeg er overbevist om, at vi vil gøre dette i en fælles dialog og med udgangspunkt i Deres erfaring i denne region, så vi kan yde vores bidrag til en bedre verden.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er helt enig i det, som formanden for udvalget netop har præsenteret, nemlig at ASEM-processen er et vigtigt middel i EU-staternes dialog med staterne i det asiatiske område.
Men ærligt talt bør vi også indrømme, at resultaterne af ASEM III-topmødet i Seoul sidste år ikke var så forfærdeligt betydningsfulde. Mange formuleringer var meget vage, og når man ser, hvor meget af det, der er blevet gennemført, har vi en hel del at indhente. Hvad det angår, deler jeg fuldstændig udvalgsformandens opfattelse. Hr. kommissær, jeg tror, vi vil være forbundsfæller, når vi beder Dem om at fremlægge en rapport for os som forberedelse til ASEM IV, så vi begge, nemlig Kommissionen og Parlamentet, kan få lidt kød på bordet og bringe lidt indhold ind i forberedelsen af ASEM IV i København næste år. Vi beder Dem om hurtigst muligt at give os en meget substantiel rapport, så vi kan diskutere med Dem - og med Rådet - om det, som virkelig skal viderebehandles.
Lad mig komme med endnu en bemærkning. Jeg vil gerne tage op, hvad hr. Brok sagde om konfliktundgåelse, konfliktforebyggelse og konfliktløsning. Vi er i færd med at hjælpe hinanden. Jeg vil kun minde om, at japanerne anvender en ganske stor portion udviklingsstøtte i Sydøsteuropa - hos os - for også at give udtryk for deres forbindtlighed på det sikkerhedspolitiske område, og derfor bør vi heller ikke vige tilbage for at tale med og hjælpe med konfliktløsning, om det nu er i Kina, Taiwan, Nord- eller Sydkorea.
Der er en bemærkning mere, som jeg gerne vil fremsætte, hr. kommissær. Prøv at se, det drejer sig om 10 asiatiske stater og 15 europæiske stater. Vi på den europæiske side vil snart være 18-20 stater. Vi bør se på ligevægten. Derfor tror jeg, det er vigtigt, at vi overvejer, om også den asiatiske side kunne optage flere medlemmer. Jeg tror f.eks., at et land som Indien kunne være en god partner med sin store betydning, dels i kraft af befolkningstallet, dels i kraft af den demokratiske struktur og erfaring. Måske kunne De tage det op med Deres asiatiske kolleger forud for ASEM IV, så vi dækker vores to geografiske områder med lige stor vægt.
Jeg tror, vi er enige om, at vi bør have det med i den politiske diskussion, at relationerne mellem Asien og Europa er af afgørende betydning, og derfør bør vi hjælpe hinanden. Afslutningsvis vil jeg endnu en gang pege på det, som hr. Brok indledte med at sige. Relationer mellem stater forhandles naturligvis formelt mellem regeringerne. Men jeg vil gerne sige til regeringscheferne, at embedsmænd og ministre har brug for parlamentsmedlemmernes støtte. Derfor er denne idé med et udvalg ...
(Formanden afbrød taleren)

Wiersma
Hr. formand, lad mig begynde med at give hr. Brok en stor kompliment for hans fortræffelige betænkning. Foruden den berettigede koncentration om Europa og omegn og om den transatlantiske dialog bør forbindelserne med Asien udgøre den tredje søjle i EU's udenrigspolitik. Vi må ikke overlade Asien til amerikanerne, selv om disse er mere til stede militært. Så vidt er det imidlertid endnu ikke kommet. Bortset fra den geografiske afstand og de kulturelle forskelle findes der vigtige politiske spørgsmål, der skal drøftes. Disse står heldigvis højt på dagsordenen i ASEM-processen. EU gør klogt i fortsat at fremhæve spørgsmålet om menneskerettighederne, også når det gælder dårlige sociale tilstande. Vi tror ikke på, at de asiatiske værdier er universelle, og i selve regionen træder de også mere og mere i baggrunden, hvilket fremgår af de demokratiske gennembrud i det forløbne tiår. Samtidig er dermed årsagerne til konflikter såsom fattigdom og etniske og religiøse konflikter ikke fjernet. Se blot på Indonesien, men se også på nødvendigheden af vedvarende bestræbelser i forbindelse med Korea. Vi bifalder, at EU engagerer sig. Europa skal, ved siden af USA, gøre krav på en global rolle. Samtidig må vi ikke bruge for store ord, for så kan vi ikke føre det ud i livet. Asien er for stor, og asiaterne skal jo først og fremmest selv løse deres problemer. ASEM-processen, helst udvidet med et land som Indien, skal være mere end et samtaleforum. Vi må forstærke de gensidige interesser på grundlag af ligeværdighed. Det bringer Asien og Europa nærmere hinanden. Disse interesser ligger først og fremmest på det økonomiske område. Der kan Europa betyde mest, og der ligger store muligheder i betragtning af sammenfletningen af verdensøkonomien. Vi går også ind for en meget mere intensiv kulturel udveksling for at forhindre, at ASEM-processen forbliver et elitært spørgsmål. Hvis vi forstærker forbindelsen, kan Europa også bedre optage sine forventninger i den permanente politiske dialog. I den forbindelse ligger hovedvægten på demokrati og menneskerettigheder. Vi må imidlertid ikke forsømme sikkerhedsaspekterne. Jeg tænker her f.eks. også på ikkespredningen af atomvåben. ASEM-processen er imidlertid ikke et alternativ for gode bilaterale forbindelser med de vigtigste asiatiske lande. Asien kan ikke sammenlignes med EU. Det er ikke tydeligt, hvem der på længere sigt indtager lederpositionen. Der findes store modsætninger. Kina udvikler sig hurtigt, men er ikke noget demokrati. Indien er stort, men sårbart, og den japanske motor hakker. Europa kan hjælpe med at forbedre regionens perspektiver, men det må ikke ske på bekostning af regionens landes direkte engagement. Direkte kritik af særlige situationer må ikke gå tabt i multilaterale erklæringer. Organiseret tavshed er regionen ikke tjent med.

Maaten
Hr. formand, vi talte også sidste år om ASEM-topmødet i Seoul, og på min gruppes vegne udtalte jeg dengang min skuffelse over resultaterne, ikke over ASEM som sådan, og bestemt heller ikke over Kommissionens, kommissærens, optræden, som vidnede om fremsynethed, og som var meget intelligent. Men jeg var skuffet over Rådets optræden. EU-ministrene skulle absolut modstræbende slæbes med til dette topmøde. Man skulle næsten tro, at det var et møde i Parlamentet, med så stor uvilje tog de dertil! Deres tilstedeværelse var ikke udtryk for noget som helst engagement. Jeg tror, at det var grunden til, at aftalen var temmelig meget svagere, end den ellers ville have været.
Det er naturligvis forståeligt. Ministre har nu om dage mange topmøder. Hver anden uge skal de til et topmøde. Men hvis de nu begyndte med at overlade EU-sager til Kommissionen og Europa-Parlamentet, ville det frigøre en del tid på deres dagsorden og måske føre til beslutninger, som befolkningen her i højere grad støtter. Men det er en anden sag.
Dette beslutningsforslag er heller ikke så spændende, måske med undtagelse af punktet om udstedelsen af visa til autoriteter fra Taiwan. Vi synes, at det er et vigtigt punkt. At en præsident som Chen, som jo er demokratisk valgt, ikke engang kan komme til EU personligt, er mildest talt mærkværdigt. USA har i længere tid gjort det muligt.
Nogle ændringsforslag fra GUE/NGL-Gruppen vil vi godt støtte. Men en række af deres ændringsforslag ser ud, som om de stammer fra venskabsforeningen med Kina, og disse ændringsforslag vil vi ikke støtte.
Dupuis" oprindelige betænkning var efter vores mening spændende. Denne betænkning er virkelig yderliggående i sin opfordring til en sammenhængende strategi, der er rettet mod mere demokrati og udvikling af en retsstat, hvilket også er vigtigt for udviklingen af økonomien. Vi bør ikke længere hovedsageligt rette politikken mod Kina. Der er en hel region, som er vigtig for os, og en udvidelse med f.eks. et land som Indien ville være meget vigtig.
Som afslutning vil jeg sige, at ASEM-processen er meget vigtig for os. Vi ville også gerne have, at parlamentsmedlemmerne var mere engagerede. Vi ser frem til drøftelsen om ASEM IV. Vi håber og stoler også på, at Kommissionen i høj grad vil inddrage os deri.

Gahrton
Hr. formand, denne betænkning er blevet til på en noget turbulent baggrund. Fra begyndelsen var det en betænkning, som jeg i udvalget betegnede som en diplomatisk krigserklæring mod Folkerepublikken Kina, hvilket naturligvis ikke var meningen. Takket været en fælles indsats i udvalget er betænkningen nu radikalt ændret og handler nu mere om det, den oprindeligt skulle handle om i henhold til overskriften. Vi i Gruppen De Grønne kan i det store og hele godkende betænkningen, men der er stadig nogle problemer i den. Det ene er punkt 21, hvor man går til angreb på den kinesiske befolkningspolitik, der jo naturligvis har mange forskellige sider. Det er dog et faktum, at den er ved at blive ændret ganske radikalt. Bare så sent som for nogle måneder siden var der endda i New York Times - af alle aviser - en stor reportage, der i meget positive vendinger beskrev, hvordan man er ved at ændre denne etbarnspolitik på en ganske gennemgribende og radikal måde. I den situation synes jeg, at det er ganske unødvendigt, at vi i Europa-Parlamentet angriber den Kinesiske Folkerepublik på en så ensidig måde som i punkt 21.
Det andet problem handler om visa til Taiwans højeste ledere. Jeg må erkende, at jeg synes, at det er temmeligt svært. Jeg har i den svenske debat kritiseret, at man ikke vil give visa til disse højtstående taiwanesiske ledere. På den anden side har jeg forstået, at man fra Folkerepublikken Kinas side opfatter det, som om vi vil ændre på praksis og mere eller mindre indirekte begynde at anerkende staten Taiwan, hvilket ingen har tænkt sig at gøre. Det er meget problematisk. For mit eget vedkommende vil jeg afstå fra at stemme om dette punkt.

Marset Campos
Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, at vi i Udvalget om Udenrigsanliggender har gjort en ekstra indsats for at kunne forelægge en sammenhængende betænkning, der er i overensstemmelse med de mål, som EU forfølger inden for rammerne af ASEM-processen. Ved på den ene side at transformere et foreløbigt udkast, der var uheldigt og aggressivt, og på den anden side at godtage aftalerne fra den tredje ASEM-konference i Seoul er vi kommet ud over de indledende forslag, som Europa-Kommissionens oprindelige dokument indeholdt.
Selv om det er indlysende, kan man ikke komme uden om, at forbedringen af forbindelserne mellem de to regioner - EU og Asien - har stor betydning for verden som helhed og for EU i særdeleshed. Og det gælder alle områder: økonomiske, sociale, kulturelle, videnskabelige og politiske.
Til trods for de eksisterende konflikter og problemer fremstår Asien som verdens mest dynamiske region. Den omfatter tre giganter, Japan, Kina og Indien, som får stigende betydning på internationalt plan. Derfor skal EU's forhold til denne region være særligt fornuftigt og positivt og samtidig fremme en forhandlet og fredelig løsning på de problemer, der er en følge af den nære fortid med kold krig og også den kolonialistiske fortid.
Målet bør være at bidrage til, at verden får en multipolar situation, hvor det vigtigste er international lovlighed, fred, økonomisk og social udvikling - som er retfærdig og afbalanceret - og fremgang for menneskerettigheder, fagforeningsmæssige rettigheder, sociale rettigheder og demokratiet som noget dagligdags.
Kinas adgang til WTO har været vigtig, og derfor skal EU opretholde en særlig forbindelse med Kina på det område. Derfor mener vi, at parlamenterne, såvel de europæiske som de asiatiske, på det fjerde topmåde i København bør spille en større og større rolle som repræsentanter for folkestyret.

Belder
Hr. formand, ASEM-processen har i politisk henseende en dobbelt funktion. Den giver de asiatiske og de europæiske regeringsledere lejlighed til hvert andet år at rådføre sig med hinanden om virkelig strategiske problemer. Og netop dette regelmæssigt tilbagevendende forum kan virke bremsende på aggressiv, unilateral optræden fra en af ASEM-deltagernes side.
Dermed tager vi den reelle frygt op, som adskillige asiatiske stater inden for ASEM-processen nærer for de kinesiske bestræbelser efter regional hegemoni, inklusive territoriale krav. Tænk f.eks. på den vedvarende kontrovers om Beijings krav om suverænitet over Det Sydkinesiske Hav.
Ved hjælp af multilaterale fora såsom ASEM-processen håber de nævnte asiatiske lande at udvide og frem for alt stabilisere de eksisterende bilaterale forbindelser med Riget i Midten. Det er derfor ikke overraskende, at de mindre asiatiske lande går ind for et større engagement i ASEM-processen end de 15 EU-medlemsstater.
Jeg har yderligere to kommentarer til dette beslutningsforslag. Den første i forbindelse med punkt K. Deri får det demokratiske Japan den meget tvivlsomme ære at få tillagt en aldrig tidligere set politisk krise siden slutningen af Anden Verdenskrig, og ligeledes fældes der en hård dom over landets politiske system. På grund af asiaters - altså ikke udelukkende japaneres - æresfølelse kommer en sådan temmelig arrogant vestlig evaluering direkte som et slag i ansigtet. Ud fra dette synspunkt yder Europa-Parlamentet absolut ikke et konstruktivt bidrag til ASEM-processen.
Dertil kommer, at adskillige andre asiatiske ASEM-medlemmer indtil dato sandsynligvis har kæmpet med alvorligere interne problemer. Tænk på det legendariske Indiske Arkipelag, det indonesiske øhav, som splittes stadig mere.
Alt i alt er punkt K fuldstændigt malplaceret på grund af politisk uligevægt og udiplomatisk sprogbrug.
Endelig har jeg en positiv holdning til punkt 16 og 17 i beslutningsforslaget. Deri opfordres Det Europæiske Råd, Kommissionen og de øvrige ASEM-medlemmer til en asiatisk udvidelse af ASEM parallelt med den kommende europæiske udvidelse, nemlig ansøgerlandenes kommende optagelse i EU. I denne forbindelse nævnes navnene på tre lande: Indien, Australien og New Zealand. Her støder imidlertid reelle europæiske hensigter sammen med asiatiske realiteter, man kan roligt sige nationale følsomme områder. Efter asiatisk opfattelse opfattes Australien og New Zealand stadig som fremmede. Deres medlemskab af ASEM vil kort sagt endnu kræve en del tid og måske europæisk overtalelsesevne. Hvad Indien angår, viser Folkerepublikken Kina sig ikke særlig indbydende. Og således skal der stadig fjernes nationale barrierer. Ikke blot i forbindelse med EU's udvidelsesproces - således som det i øjeblikket tydeligt viser sig - men lige så meget i forbindelse med ASEM. Hvis gode hensigter imidlertid ledsages af tilsvarende politiske handlinger, kommer vi absolut fremad i Europa og i Asien, ja, endda i fællesskab.

Cushnahan
Hr. formand, hr. kommissær, i oktober 2000 i Seoul forpligtede ASEM-lederne sig til at støtte menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincipperne som en hjørnesten i det fremtidige samarbejde mellem Asien og Europa. Vores handlinger lever imidlertid sjældent op til vores løfter. Tidligere har for mange medlemsstater gået ind for idéen på papiret for så altid, når der skulle vælges mellem handel og forsvaret af menneskerettighederne, at lade egne økonomiske interesser gå forud for menneskerettighederne. Desuden har vi været meget hurtige til at kritisere de små lande, men så snart forbryderen er et stort land som Kina, har vores reaktion været langt mere afdæmpet, og jeg bifalder i høj grad kommissær Pattens bemærkninger herom for nylig.
Jeg støtter derfor det forslag, der er indeholdt i afsnit 10 i betænkningen, som opfordrer til udelukkelse af enhver stat, som tydeligvis ikke respekterer menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincipperne, fra ASEM-aktiviteterne. Jeg bifalder også forslaget om, at ASEM's politiske søjle skal tilskynde til politisk dialog i flere områder, herunder Kina og Taiwan. Hvis vi vil spille en rolle i denne forbindelse og vil opfattes som ærlige mæglere, bør alle medlemsstaterne følge henstillingen i denne betænkning og udstede visum til Taiwans præsident og regeringsmedlemmer for at gøre det muligt for dem at aflægge private besøg i EU.
Jeg bifalder henvisningen til en løsning på konflikten i Sri Lanka på baggrund af mit nylige engagement i dette område som leder af EU's valgobservatørmission. Over 70.000 srilankanere har mistet livet i denne konflikt siden 1973, og ethvert initiativ til at forhindre yderligere tab af menneskeliv må i høj grad hilses velkomment. Sammenfattende vil jeg sige, at jeg anbefaler Parlamentet at stemme for Brok-betænkningen.

Sakellariou
Hr. formand, denne betænkning giver Europa-Parlamentet mulighed for at debattere ASEM-processen og dens resultater. Dette nye partnerskab mellem Europa og Asien giver begge parter den store chance at uddybe og styrke deres forbindelser, ikke kun økonomisk, men også politisk, socialt og kulturelt.
Allerede på det tredje ASEM-topmøde i Seoul blev det opnået, at politiske aspekter som menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincipper ikke kun er genstand for en frugtbar dialog mellem parterne i ASEM-processen, men også er blevet til tilsvarende forpligtelser for førende ASEM-politikere. Det vil ikke undre nogen, at Europa-Parlamentet, som i årevis har sat disse værdier i centrum for sit arbejde, lægger ganske særlig vægt på, at netop disse værdier bliver respekteret af Rådet og Kommissionen, og at Rådet og Kommissionen gør alt, hvad de kan, for at disse værdier i forbindelse med ASEM-processen bliver til en permanent politisk dialog med de asiatiske partnere.
På et tidspunkt, hvor EU næsten kun taler om udvidelsen, tror jeg, det er på sin plads at sige, at denne ASEM-proces og kredsen af partnere inden for ASEM-processen også bør udvides med lande som f.eks. Indien, som også fortjener at blive inddraget i denne dialog.
Jeg vil nævne to punkter, som efter min mening med urette er blevet genstand for forhandlinger og lejlighedsvise protester fra den kinesiske ambassade. For når vi forlanger visa af Taiwans politikere for personlige besøg, som de aflægger i Europa, så er det ikke nogen anerkendelse af Republikken Taiwan, eller hvad ved jeg, det er en konsekvent holdning, som Europa har til borgernes bevægelsesfrihed, især hvis Taiwan engang i fremtiden efter Kina skulle blive medlem af Verdenshandelsorganisationen.
Til slut vil jeg gerne gøre opmærksom på et af Europa-Parlamentets gamle krav, hr. kommissær. Vi har altid sagt, at til en region som Taiwan, som vi har meget intensive økonomiske forbindelser med i Europa, skal vi også have nogle forbindelser, som gør, at der skal åbnes en repræsentation, altså et informationskontor, dér.

Modrow
Hr. formand, tilnærmelse og samarbejde vil kun lykkes, hvis der stræbes efter gensidig respekt og partnerskab i Asien-processen. Vi ved, hvor vanskeligt det har været for Parlamentet at nå frem til denne betænkning. Jeg vil pege på forskellige ting. For det første har det 20. århundredes historie efterladt dybe spor i Asien, som den dag i dag ikke er udjævnet. Den blodige nedslagtning af bokseropstanden i Kina, besættelsen af Manchuriet, Korea-krigen og aggressionen mod Vietnam er forbundet med navne på stater, som hører til den eksklusive klub af denne klodes mægtige: USA, Tyskland, Japan.
Det er en enestående måde at behandle staters rolle og ansvar på, når EU f.eks. med denne historie som baggrund gerne vil give Japan en slags ordensmagtsrolle i Asien. Lige så besynderligt er det, at EU ikke distancerer sig tydeligere fra den konfrontationskurs, som USA fører mod Kina, f.eks. med sine spionagefly.
En anden ting er, at fremtiden i Asien i høj grad afhænger af et harmonisk forhold og en interessebalance mellem Kina, Indien og Rusland. Forsøg på at spille disse stater ud mod hinanden forekommer mig at være meget farlige, også og netop for Europa! En bæredygtig Asien-politik må sigte mod partnerskab og konstruktiv dialog, ikke mindst med Folkerepublikken Kina. Hvis man i dag satser på kortsigtede interesser og hurtige fordele, vil man på langt sigt ikke kunne spille nogen aktiv politisk rolle for fred, samarbejde og partnerskab mellem Europa og Asien.

Souladakis
Hr. formand, i begyndelsen af sidste årti så vi bipolaritetens sammenbrud, da den ene pol brød sammen. I begyndelsen af det nye årti ser vi tydeligt den nye, multipolare verden vokse frem stille og roligt, som for os i EU bør være et strategisk valg. Derfor har dette forslag for det kommende årti helt tydeligt et vigtigt politisk indhold med strategiske kendetegn. Den monopolare verden kommer ind i sin næste fase, hvor den erstattes af en multipolar. Netop i den periode må vi i EU styrke alle de regionale initiativer, som fører til en retsstat, til økonomisk udvikling, social retfærdighed, og som fører til en løsning af diverse konflikter med fredelige midler og uden sammenstød.
Asien, som vi drøfter i øjeblikket, er et område med mangeartede sammenstød i Pakistan, Indien og andre steder. Disse sammenstød skyldes mange forskellige ting i forhistorien. Men vi bør ikke kun komme med budskaber til Europas folk, som lider meget under ideologiske og politiske budskaber, men også til hele verden, og vi må fungere som en fredsstyrke, en samarbejdsstyrke, en fremskridtsstyrke, en demokratistyrke, idet vi støtter alle de processer, som gør hele verden mere human, uden at skabe sammenstød, og uden at der er nogen grund til militære sammenstød eller konfrontationer, inden der kan opstå demokratiske resultater.
Derfor er udvalgets betænkning, som hr. Brok fremlægger, en seriøs tekst, men Kommissionens forslag er endnu mere seriøst, og jeg tror, at det vil blive fulgt nøje ud fra, hvad der er realistisk, så det kan medføre de forventede, politiske resultater.

Alyssandrakis
Hr. formand, der er ikke nogen, der kan have indvendinger mod udviklingen af ligeværdige forhold mellem alle lande. Men det er ikke det, det handler om. Trods de ændringsforslag, som den oprindelige Dupuis-betænkning har været underkastet, er ånden i Brok-betænkningen stadig kendetegnet ved en rå indgriben i ASEM-landenes interne anliggender, i den såkaldte retsstats og menneskerettighedernes navn osv. osv.
Jamen, hvilke menneskerettigheder kan de folk dog tale om, der prioriterer f.eks. respekt for verdens kommercielle orden? Den rå indgriben i rent interne anliggender i regionens lande går så langt som til at anklage Folkerepublikken Kinas demografiske politik, et land, som tydeligvis ligger EU meget på sinde. Det er bemærkelsesværdigt, at der ikke er nogen som helst omtale af, at freden er i fare i området, når den amerikanske aggressivitet mod Kina øges, sådan som den kommer til udtryk i NMD, USA's nye forsvarsdoktrin, spionageflyvningerne og Dalai Lamas og Taiwans præsidents besøg. Men der mangler åbenbart ikke nogen tilskyndelse til at udstede visa, og det oven i købet to gange, til medlemmer af Taiwans regering, noget, der er en efterligning af den amerikanske taktik på dette punkt. Det er overflødigt at tilføje, at medlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti vil stemme imod betænkningen.

Randzio-Plath
Hr. formand, de to verdensregioner EU eller Europa og Asien har nærmet sig hinanden. Lige så sensationelt som det første ASEM-møde var, lige så normale er relationerne nu på rigtig mange områder. Netop når jeg tænker på de kulturelle relationer og på den meget frugtbare virksomhed, som Europa-Asien-stiftelsen i Singapore udøver, så konstaterer jeg nogle gange, at der finder flere møder sted mellem skoler, studerende, forskere og forretningsfolk, end der gør på det politiske niveau. Derfor vil jeg gerne endnu en gang minde om, at Europa-Parlamentet engang krævede og også fik gennemført, at der, ligesom der er et topmøde mellem regeringerne, også skal være et topmøde mellem parlamenterne. Jeg tror, det er absolut nødvendigt, at kontakterne mellem parlamenterne i Europa og det asiatiske område intensiveres, og at vi senest før det næste ASEM-topmøde i København virkelig når frem til en stringent opfølgning af disse vigtige fælles politiske initiativer, selv om de til dels hviler på modsatrettede grundlag.
Jeg mener virkelig, det er essentielt, for de to regioner spiller en vigtig rolle i reformen af FN og også i reformen af Verdenshandelsorganisationen. Begge regioner har stor interesse i, at der opnås fremskridt, også omkring befolkningens og folkenes sikkerhed. I denne forbindelse tænker jeg både på fødevaresikkerheden og på bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. Her kender samarbejdsformerne virkelig ingen grænser længere, og derfor må Europa fortsat gøre fremskridt. Heldigvis har vi kunnet inspirere til sikkerhedspolitiske overvejelser dels i ASEAN, dels i hele det asiatiske område.
En anden ting, som er vigtig for mig, er at bidrage til at bekæmpe menneskehandlen. Her er der nu tale om millioner af bortførte mennesker, og det er ikke længere kun kvinder og børn, men nu også mænd. Her tror jeg, begge verdensregioner må tage et ansvar på sig for at komme denne form for fri bevægelighed i denne verden til livs.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig ved afslutningen af denne debat pege på, at EU's handlinger i denne vigtige region af verden er ledsaget af store forventninger. Det er ikke sådan, at vi uden skade frit kan afgøre, om vi vil engagere os der, eller om vi vil lade være, det er tværtimod sådan, at staterne i denne del af Asien har meget bestemte og velbegrundede forventninger til, at europæerne engagerer sig i denne del af verden.
Disse forventninger findes, fordi man på de kanter har den militære og økonomiske magt USA's tilstedeværelse, og fordi der desuden er Kina, som får stadig større indflydelse. I dette magtspil har mange af staterne i Sydøstasien deres forventninger rettet mod, at også europæerne overvejer at indlede et strategisk partnerskab, som asiaterne kalder det, naturligvis med det formål at virke stabiliserende, at skabe balance mellem de store magter, som findes der, og i de asiatiske staters interesse. De har gjort deres første erfaringer med et stormende økonomisk fremskridt, som nu er bremset af krisen, og nu ser de, at de har en chance for at overvinde denne krise. De ser samtidig, hvor nødvendigt det er at klare krisen i samarbejde med andre, ikke mindst EU.
Derfor er det som sagt ikke kun et spørgsmål om vores egne interesser, hvordan og med hvilke krav vi indlader os på det, det er noget, som har præget forventningerne til os. Derfor kan vi heller ikke frit sige, nej, vi gør sådan, eller vi lader være, vi er forpligtet til at engagere os i denne del af verden. Og det indebærer store muligheder. Hvis vi ikke optræder som fortidens kolonialister, men som partnere, som er parat til at lægge vores egne erfaringer til et andet kontinents erfaringer, så bliver vi hørt. Denne chance må europæerne under ingen omstændigheder lade gå fra sig!

Patten
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke Parlamentet for den opmærksomhed, som medlemmerne viser relationerne mellem EU og Asien og ASEM-processen i særdeleshed. Den store interesse, der er blevet denne betænkning til del, viser også, hvor vigtig Asien er for vores Union, hvilket flere talere så glimrende har beskrevet. Som De sikkert vil forstå, er dette et emne, som jeg selv har nogle bestemte meninger om.
Kommissionen er i det store hele enig i evalueringen og de bekymringer, der kommer til udtryk i betænkningen, navnlig over vigtigheden af en yderligere styrkelse af dialogen med vores asiatiske partnere og ASEM-partnere om både politiske, økonomiske og sociale emner. Vi mener også, at ASEM bør koncentrere sig om emner af global interesse.
Vi bliver ved at vende tilbage til spørgsmålet om, hvor stor betydning vi tillægger det, at de tre søjler, den politiske, den økonomiske og den kulturelle og sociale, udvikler sig i samme tempo. Nogle af vores asiatiske partnere er mere interesseret i en fortrinsvis økonomisk dialog, så den politiske dialog forsømmes. De asiatiske partnere er bange for indblanding i deres interne anliggender og ser de forskellige udviklingstempi som en hindring for det advokerede partnerskab mellem ligemænd. Kommissionen er ikke enig heri, og det er de øvrige europæiske partnere heller ikke. Udviklingssamarbejdet behandles selvfølgelig i andre fora, men ASEM er og bliver forum for en dialog mellem ligeværdige partnere.
For nogle uger siden deltog jeg i det tredje ASEM-udenrigsministermøde i Beijing. Vi tog mange forskellige emner under behandling. Vi var ikke enige om dem alle, men der ville heller ikke være grund til at føre dialog, hvis vi havde samme syn på alt. Samtidig er behovet for bedre forvaltning af ASEM-processen helt åbenbar. De meget brede dagsordener - der var 19 punkter på vores dagsorden til udenrigsministermødet - medfører manglende fokus. Derfor har vi foreslået, at aktiviteterne slås sammen i grupper. Derfor har vi foreslået uformelle, afslappede møder for deltagere på højeste niveau, så de kan koncentrere sig om nogle få vigtige emner. Disse emner skal være af betydning for ASEM, så det må være fornuftigt at behandle dem på biregionalt plan.
Der lader til at være stor enighed om behovet for reform. Vi blev enige om behovet for at skære ned på de forberedte taler, på formændenes færdige og som regel udvandede erklæringer, som ingen alligevel læser. Jeg er yderst mistænksom over for værdien af møder, hvor det meste af den reelle dialog finder sted inden ved drøftelser om den fælles erklæring, der skal udsendes, og hvor der er lige så mange personer til stede som ved en mindre vigtig fodboldkamp i mit land.
Der er behov for mere fokus, mere dialog og mere koncentration om de vigtigste deltagere og om færre emner. Der skal være mere plads til fri diskussion og bilaterale møder. Jeg havde f.eks. et meget nyttigt første møde med den nye udenrigsminister fra Thailand, og vi holdt også EU-trojkamøder med Indonesien og Kina.
Et andet positivt fremskridt er, at vores asiatiske partnere ser ud til at være mere tilbøjelige til at øge engagementet i det civile samfund. Vi har også drøftet vigtigheden af at inddrage parlamentsmedlemmer i processen. Unge parlamentsmedlemmer har holdt møde i ASEF-regi, det vil sige Asien-Europa-Fonden. Måske er det tid til at gå et skridt videre og genoplive meningsudvekslingerne mellem parlamentsmedlemmer fra ASEM-landene, så jeg bifalder varmt planen om at indkalde til endnu et parlamentarisk møde mellem Asien og Europa inden topmødet i København i 2002.
Jeg var glad for opfordringen til, at Parlamentet engagerer sig mere i ASEM-processen. Dette er tredje gang, jeg har lejlighed til at drøfte ASEM i Parlamentet. Første gang var under meget intime forhold, idet der kun var to andre medlemmer af Parlamentet til stede sammen med mig den aften. Vi nød en hyggelig sen middag sammen. Anden gang vi drøftede ASEM, var der tre andre parlamentsmedlemmer til stede. I dag ser vi, hvad der kun kan beskrives som en eksponentiel vækst i interessen for ASEM, og jeg håber, inden min femårige periode slutter den 22. januar 2005, at opleve en stuvende fuld sal, når vi drøfter forholdet til ASEM og Asien som helhed.
Jeg har bemærket mig anmodningen om et nyt arbejdsdokument inden ASEM-mødet i København, og jeg håber, at vi kan sige noget mere om forholdet mellem EU og Asien generelt. Jeg forventer at vende tilbage til Parlamentet om kort tid for at drøfte en ny meddelelse, som skal ajourføre Asien-strategien fra 1994. Den skal vedtages af Kommissionen i juli, og den vil give os lejlighed til en bredere drøftelse af relationerne mellem EU og Asien. Meddelelsen skal omfatte emner som dem, en række medlemmer har taget op under denne forhandling, bl.a. formanden for Udvalget om Eksterne Anliggender og hr. Marset Campos.
Vores besøg på den koreanske halvø for nylig viste, at EU har betydelige interesser langt ud over den bue af ustabilitet, som omgiver Unionen fra Kaliningrad i nord til den sydlige del af Kaukasus i syd. Mit eget besøg i Kina for nylig viste også EU's betydning der. Det er værd at huske på, at Kina i dag har et handelsoverskud over for EU på 45 milliarder euro. Da jeg var i Kina, var jeg så heldig at kunne mødes med medlemmer af det kinesiske parlament, der ligesom jeg udtrykte undren over nogle af de fortsatte vidnesbyrd om den økonomiske udvikling i Kina.
Men som hr. Cushnahan sagde, skal vi også tale om andre emner ud over handelssamkvem og kommercielle relationer. Vi kan ikke have en åbenhjertig politisk dialog med Kina uden også at tale lige så åbent om menneskerettigheder. Det er ikke overlegent ment, og vi påstår ikke, at Europa på en eller anden måde har monopol på menneskerettighederne, men det er vores faste overbevisning, at menneskerettighederne har universel gyldighed, og at vi bør føre dialog om menneskerettighederne i alle vores relationer.
Jeg bemærkede, hvad det ærede medlem sagde om udvikling af vores delegationstjenester i Asien. Jeg håber, at vi kan sige mere om dette spørgsmål om et par uger i den meddelelse, som vi skal i gang med at drøfte.
Jeg kunne også sige noget om Japan. Jeg kunne sige noget om Sydøstasien. Der er en række emner, som vi skal drøfte nærmere. Der er mange grunde til at påstå, som det ærede medlem gjorde for lidt siden, at vores forhold til Asien spiller en utroligt vigtig rolle i vores eksterne relationer generelt. Jeg håber meget, at vi i de kommende uger og måneder ofte vil få lejlighed til at drøfte dette her i Parlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Udvikling af delegationstjenesten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0199/2001) af Galeote Quecedo for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Kommissionens meddelelse om udvikling af delegationstjenesten (Hughes-proceduren) (KOM(2000) 456 - C5-0629/2000 - 2000/2292(COS)).

Galeote Quecedo
Hr. formand, til trods for omskiftelserne, eller måske netop på grund af dem, er det nødvendigt, at Fællesskabets institutioner bekræfter vores politiske løfte om at uddybe vores integration. Og Europa-Parlamentet har mange gange sagt, at det er nødvendigt, at EU spiller en vigtig rolle på den internationale scene og er i stand til at tale med én stemme i den sammenhæng. Derfor blev den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik udformet ved Maastricht-reformen, og det er også derfor, at der nu stilles forskellige forslag med henblik på 2004.
For at EU kan få konsolideret sin rolle i udlandet, er det imidlertid nødvendigt først at rydde op i og styrke de udenrigspolitiske instrumenter, som Unionen, og især dens delegationstjeneste, allerede råder over.
Det må erkendes, at delegationstjenesten, som i øjeblikket har nogle meget vigtige funktioner, lider under utallige svagheder, som ikke er blevet overvundet til trods for de reformer, som Europa-Kommissionen selv har iværksat, og derfor vedtog Parlamentet i september sidste år initiativbetænkningen om et fælles EF-diplomati med det formål at skabe større effektivitet i udøvelsen af Unionens udenrigspolitik. På det tidspunkt foreslog vi, at der skulle gøres en målrettet indsats på tre punkter: for det første forbedring af uddannelsen for EF-tjenestemænd, der beskæftiger sig med ekstern virksomhed, ved i sidste instans at oprette en EF-diplomatskole og ved at tilknytte de nationale diplomatiske korps til en ordning med "overgange", som skulle oprettes til det formål. For det andet foreslog vi en afklaring og udvikling af delegationernes juridiske status, deres rolle og deres forhold til institutionerne, og endelig foreslog vi en forbedring af samordningen mellem delegationerne og medlemsstaternes udenrigstjenester, idet vi bl.a. foreslog at fremme placeringen af de diplomatiske missioner fra de medlemsstater, som måtte ønske det, sammen med Kommissionens delegation, hvor, når og som det var muligt.
På det tidspunkt erklærede kommissær Patten her i Parlamentet, at Kommissionen ville overveje de henstillinger nøje og forberede en meddelelse om delegationstjenesterne i det første halvår af 2001, og den afventer vi med største interesse.
Men så længe der ikke er forelagt et mere ambitiøst initiativ, må Parlamentet nu udtale sig om Kommissionens seneste meddelelse om udvikling af delegationstjenesten, hvis sigte tydeligvis er meget mere begrænset, idet det hovedsageligt drejer sig om nettet af delegationer og disses personale. Alligevel bifalder vi meddelelsen, for den gør det muligt at indlede en debat om det vigtige spørgsmål.
Kommissionen bekræfter i meddelelsen sin vilje til at foretage en yderligere decentralisering og dekoncentration af den eksterne bistand. Det kan kun opfattes positivt, selv om det kræver flere menneskelige ressourcer og dermed højere udgifter, som vi efter min mening bør være med til at dække. Vi påpeger imidlertid, at alle vanskelighederne med delegationernes funktion og forvaltningen af delegationstjenesten ikke skyldes ressourcemangel. Det er også nødvendigt, at Kommissionen træffer supplerende foranstaltninger såsom politikker for ansættelse, uddannelsesplaner og ændring af procedurer.
Hvad angår delegationsnettene, er Kommissionens forslag om at udvide regionaliseringen godt, men alligevel er det nødvendigt at overveje muligheden af at åbne nye delegationer i nogle lande i Sydøstasien, Golfområdet, Latinamerika og Schweiz. I den forbindelse skal det nævnes, at det seneste rygte om, at Kommissionen overvejer at lukke sin delegation i Costa Rica, har vækket bekymring.
Ordføreren bifalder altså denne meddelelse fra Kommissionen. Jeg mener, at den peger i den rigtige retning, men den omfatter naturligvis ikke hele spørgsmålet. Vi håber, at Kommissionen i de kommende uger vil vedtage en ny og mere ambitiøs meddelelse, som tager højde for Parlamentets holdninger og gør det muligt endelig at rationalisere, planlægge og forbedre delegationstjenesten, så den bliver et effektivt instrument i en solid EU-udenrigspolitik.

Bourlanges
Hr. formand, jeg siger rent ud, at vi på en gang er for Kommissionens forslag til generelle politiske retningslinjer og for retningslinjerne i den betænkning, som hr. Galeote netop har talt om. Når jeg siger "vi", mener jeg selvfølgelig Budgetudvalget.
Budgetudvalget ønsker blot at henlede de enkelte aktørers opmærksomhed på nogle centrale problemstillinger. For det første tidshorisonten. Vi mener, at reformen skal være hurtig og ambitiøs. Reformen betyder en større spredning gennem omorganisering af en række mindre, men administrativt bedre udrustede delegationer, som har nogle minimale repræsentationsafdelinger.
For det andet betyder reformen en aktiv, vertikal omfordeling, hvor personalet i Bruxelles flyttes ud i terrænet. Vi ved godt, at der er modstand mod denne omfordeling i Kommissionens tjenestegrene af både menneskelig og social art, og det forstår vi. Det er nødvendigt at bryde denne modstand.
For det tredje en horisontal omfordeling. Der er delegationer, som er overbebyrdede, og stillinger, som ikke har opgaver nok. Og vi kender ikke altid de objektive kriterier for fordeling af personalet.
For det fjerde en bedre balance, en mere homogen balance mellem det fastansatte personale fra Kommissionen og de lokale agenter, som er knap så dyre, men som ikke, om jeg så må sige, råder over institutionens "centrale hukommelse". Der er brug for begge parter, og det er nødvendigt, at balancen mellem de to parter fastlægges rationelt.
Vi venter således på, hr. kommissær, at De bevæger Dem hurtigt og sikkert i den retning, som vi ved er Deres. Vi støtter Dem i Deres bevægelse. Og vi vil imødegå Dem, hvis De tilfældigvis, hvilket jeg ikke kan tro, skulle udvise passivitet.
Det andet aspekt, som jeg gerne kort vil ind på, er det budgetmæssige aspekt. Budgetudvalget er positivt indstillet over for en kvalitativ reform, som medfører øgede omkostninger, for omfordelingen betaler sig, men Budgetudvalget er fjendtligt indstillet over for en kvantitativ udvikling af personalet i delegationstjenesten. Vi siger ja til øgede omkostninger, men nej til mere personale, for hvis vi øger personalet, vil det bremse omfordelingsforanstaltningerne.

Blak
Hr. formand, først vil jeg gerne sige tak til ordføreren. Han har lavet en meget fin betænkning, og jeg er selvfølgelig også glad for, at han har accepteret hele min handlingplan. Jeg er generelt meget positiv over for Kommissionens planer om at give dens delegationer flere ressourcer, flere ansatte og mere kompetence, men alt for ofte har vi set eksempler på champagnedelegationer, der har brugt mere tid i diplomatklubber end beskæftiget sig med det, der egentligt var deres arbejde. Til deres undskyldning kan man sige, at de hverken har haft kompetence eller ressourcer i det gamle system. Mange problemer med bistandsprojekter skyldes, at projekterne forvaltes centralt fra Bruxelles. I fremtiden skal arbejdet derfor gøres ude i marken.
Det nye system er endnu ikke på plads, men 24 delegationer har indtil videre fået et direkte finansielt ansvar. Jeg håber, at vi snarest kan få overført de gode erfaringer, bl.a. fra Bosnien, til resten af delegationerne. Idéen med at give delegationerne flere pligter og mere ansvar fungerer faktisk i praksis, men vi har i den seneste tid set eksempler på svindel og uregelmæssigheder i delegationerne i ansøgerlandene. Her tænker jeg specielt på Slovakiet og Tjekkiet. Kommissionen skal udlevere kontrolrapporter om delegationerne til Parlamentet, men jeg beder ikke om selve rapporterne, for jeg er klar over, at de indeholder følsomme oplysninger om personer, men jeg vil gerne have et referat af de finansielle aspekter. Det har Kommissionen allerede lovet mig i forbindelse med dechargen for 1999, og nu vil jeg håbe, at Kommissionen så også leverer varen.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, set fra Udvalget om Udvikling og Samarbejdes vinkel må der mindes om, at EU's delegationer oprindeligt opstod af de kontrollører, som skulle gennemføre indholdet i Yaoundé- og Lomé-aftalerne og altså i begyndelsen havde en opgave, som var rent udviklingspolitisk betinget. I årenes løb er opgaverne og det geografiske område blevet væsentligt udvidet. Den indholdsmæssige udformning har imidlertid ikke holdt trit med denne udvikling.
Vi står nu over for et grundlæggende reformbehov, som trods alle de krav, Europa-Parlamentet har stillet i årevis, heller ikke bliver opfyldt med den foreliggende meddelelse fra Kommissionen. Udviklingspolitikken er ikke længere den eneste opgave for EU's udenrigstjeneste, men den er fortsat af dominerende betydning. Opløsningen af blokkene og de politiske processer i udviklingslandene, som også er under forandring, har medført en væsentlig udvidelse af både de politiske og de handelspolitiske og økonomiske dimensioner. Det gælder især for udviklingspartnerskabet med AVS-landene, for hvem Cotonou-aftalen har sendt nye signaler.
Men netop i denne henseende mangler der kvalificeret uddannelse af delegationspersonalet, netop her mangler de nødvendige koncepter for fleksibel indsættelse af personale, bestemt også med inddragelse af lokale kræfter med en højere uddannelse eller af eksterne eksperter, eventuelt også med tidsbegrænsede kontrakter for en bestemt opgave. I praksis var og er delegationerne i AVS-landene imidlertid truet af nedprioritering eller sågar lukning. Mange stillinger står ubesatte hen i lang tid, uden at man i det mindste midlertidigt tyr til egnede lokale kræfter. Det bliver sågar kritiseret af Revisionsretten. Udvalget om Udvikling og Samarbejde ser derfor en risiko for, at oprettelsen af nye regionale centre og favorisering af regionale kontorer - som der absolut kan være gode grunde til - i praksis kan føre til, at delegationsstrukturerne i udviklingslandene udtyndes. Det er åbenlyst, at regionalkontorer er mere økonomiske end flere enkeltkontorer. Men det er ikke dokumenteret, at de er mere effektive. Også her viser den konceptionelle svaghed i Kommissionens meddelelse sig.
Indholdsmæssigt har Kommissionen stadig en gæld at betale. Galeote-betænkningen og beslutningerne fra de rådgivende udvalg udgør et glimrende grundlag for det.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, ærede ordfører, på PPE-DE-Gruppens vegne vil jeg først takke vores ordfører. Han har endnu en gang fremlagt en fremragende betænkning om udenrigstjenesten, og jeg håber, hr. kommissær, at De vil lytte til mig og hr. Galeote Quecedo, og at De drager en vidunderlig konsekvens af Galeote-betænkningen, nemlig at give klare svar. Jeg tror nemlig, vi er enige om, at vi må væk fra historien. Vi må komme frem til delegationens nuværende funktion, baseret på Unionens funktioner. Vi har nu engang haft Maastricht med den anden søjle om udenrigs- og sikkerhedspolitikken, vi har et større ansvar på det verdenshandelspolitiske område. Derfor må vi sørge for, at der bliver åbnet delegationer i alle vigtige politiske og økonomiske partnerstater.
Derfor, hr. kommissær, vender jeg tilbage til diskussionen for få minutter siden. Jeg tror, at vi netop i det asiatiske område har brug for flere delegationer. Galeote-betænkningen foreslår Singapore og Taipei som de steder, hvor vi snarest bør åbne delegationer. For at vende tilbage til hr. Sakellarious bemærkninger om Taipei, så er Taiwan altså EU's 14.-største handelspartner og et forbillede for, hvordan et samfund i Asien af egen drift kan forvandle sig fra et autoritært regime til et levende parlamentarisk demokrati. Det er et fremragende eksempel på, at principperne om demokrati, retsregler og respekt for menneskerettighederne fungerer i Asien og sågar er ønsket af landene selv. Derfor er det på høje tid, at vi også åbner et kontor i Taiwan.
Altså delegationer i Singapore og Taiwan, og hr. Galeote nævnte også andre regioner i verden. Det, der er vigtigt for mig, er, at De, når De sender os det næste forslag, helt tydeligt nævner de lande og de års- og månedstal, hvor der efter Deres mening skal åbnes delegationer, og hvornår det skal ske. Hvis der ikke er penge til det, så sig: Vi har brug for de penge. Så må vi her tale om, om vi skal indlede en broderstrid med hr. Bourlanges og overbevise ham. Men vi har brug for en rapport, hvor der klart står i hvilke lande, i hvilket år og i hvilken måned, og så vil vi også følge det og opbygge en fornuftig udenrigstjeneste for Unionen.

Carrilho
Hr. Formand, kære kolleger, det emne, som vi diskuterer i dag, indgår i en meget større problematik, der ikke blot angår Fællesskabets repræsentation udadtil, men i sidste instans også selve den fælles forsvars- og sikkerhedspolitik. Unionens repræsentation udadtil har i de seneste år været udsat for kritik, og den skal da også underkastes en stor fælles omdannelsesproces. Dens forskellige elementer - handel, udviklingsbistand, økonomi, politik, diplomati - hænger stadig mere tydeligt sammen i verden i dag, og det bør vi derfor helt klart se på ikke blot som noget uundgåeligt, men først og fremmest som en mulighed. En mulighed for EU til at styrke sin rolle i verdenssamfundet, som forkæmper for demokrati og menneskerettigheder, hvilket netop legitimerer denne rolle. Vi erkender, at der ligger en forståelse heraf bag Kommissionens bestræbelser for at forbedre delegationstjenesten, og at det fremgår af de forskellige meddelelser, der er blevet vedtaget siden 1996. Der mangler imidlertid en overordnet sammenhæng, og der er stadig meget at gøre. Vi ser derfor med stor forventning frem til den meddelelse fra Kommissionen om delegationstjenesten, som kommissær Patten september sidste år lovede at tilsende Parlamentet, og som jeg antager vil aftegne en strategisk ramme for yderligere vigtige tiltag. Selv om vi ikke skal tabe af syne, at dagens emne er meget omfattende, er styrkelsen og tilpasningen af delegationsnettet, og implikationerne heraf, noget ganske konkret, der som nævnt også vedrører den politiske og diplomatiske sfære. Vi bør derfor støtte alt det, der indebærer dekoncentration, decentralisering og rationalisering af bistanden til tredjelande og de deraf følgende behov for tekniske og andre ressourcer. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at jeg ikke er enig i den, om jeg så må sige, hyperrealistiske drejning, som visse opfattelser af Unionens internationale rolle stadig lider under, hvad angår udviklingsbistanden.
Jeg vil derfor gerne trække tre aspekter frem, hvor det første er betydningen af det regionale samarbejde. Dette bør styrkes, men det må tage hensyn til politisk ligevægt, overgang til demokrati og de forskellige staters indbyrdes forhold. Hermed er forbundet behovet for at skabe større sammenhæng i de grundlæggende retningslinjer, der ikke må knyttes an til - og undertiden næsten eksklusivt være betinget af - meget snævre bevillinger, hvis nødvendighed i øvrigt bør eftervises. For det tredje må der opstilles nogle politiske kriterier, herunder den rolle, som de forskellige stater har med hensyn til demokratiseringsprocesserne og respekten for menneskerettighederne i den givne region. Vi appellerer til, at man suspenderer lukningen af delegationer i disse lande, idet man også må se på, at omkostningerne til at opretholde dem er irrelevant i den større sammenhæng.
Dette og andre aspekter er blevet behandlet af ordføreren, hr. Galeote Quecedo, der har udført et fremragende arbejde, og vi støtter derfor hans forslag til beslutning, som Kommissionen og Rådet forhåbentlig vil tage hensyn til.

Dybkjær
Hr. formand, når man tænker på, hvad der skete under den tidligere Kommission, kan man sige, at der ikke er så meget at tabe med dette forslag til decentralisering, og det er i hvert fald helt nødvendigt, at der sker noget. Men hvis ikke decentraliseringen ledsages af den fornødne kompetence, så kan det altså godt gå hen og blive et tveægget sværd. Og der skal være tale om både kompetence i delegationerne, men der skal jo altså også være tale om en slags kompetence i selve hovedsædet i form af både viden og talent for at koordinere, og det samspil synes jeg er en lille smule svært at få øje på på nuværende tidspunkt.
Jeg er sådan set ikke så optaget af diplomatskoler, og hvad det nu er man kalder de forskellige funktioner i den retning. Jeg er faktisk mere optaget af mere saglige og konkrete emner, f.eks. kvindespørgsmål og ITT-spørgsmål, og jeg vil gerne illustrere, hvad jeg mener om problemerne i lyset af disse to emner. Vi har jo ganske afgjort ingen garanti for, at der i delegationerne er nogen speciel viden om kvindespørgsmål, og slet ikke nogen speciel viden om kvindespørgsmål i forhold til udviklingslandene. Man kan sige, at det var der måske heller ikke tidligere i Kommissionen, men da havde vi i hvert fald en chance for en tættere kontrolmulighed fra Parlamentets side, og den kontrolfunktion forsvinder lidt, når det går ud i de forskellige lande.
Der er absolut heller ingen garanti for, at man har nogen speciel viden om informationsteknologien. Man ved sikkert, hvordan man skal e-maile, men informations- og kommunikationsteknologien er unægtelig noget mere end bare et spørgsmål om at sende e-mail, og når man så samtidig fra Kommissionens side siger, at det absolut ikke er nødvendigt at have nogen enhed i Kommissionen, der har en specifik viden på dette område, men at der bare er tale om mainstreaming og generel viden, så kan man altså godt frygte for, hvordan man skal få den kompetence, også i delegationerne. Og derfor vil jeg håbe på, at Kommissionen i forbindelse med det udspil, som Kommissionen skal komme med, kunne illustrere, f.eks. ved hjælp af de to eksempler - kvinder og ITT - hvordan man forestiller sig, at opbygningen skal ske.

Frassoni
Hr. formand, vi er enige om behovet for at styrke Kommissionens delegationstjeneste og støtter hr. Galeotes vurdering af Kommissionens meddelelse. Denne betænkning er i overensstemmelse med det ønske, som flertallet i min gruppe og i Parlamentet deler, nemlig at styrke EU's tilstedeværelse på den internationale arena. Vi ser udviklingen af en delegationstjeneste som et middel til at styrke EU's udenrigspolitik, selv om vi selvfølgelig stadig skal uddanne vores nationale tjenester på visse områder.
Blandt de mest pinlige oplevelser, jeg har været ude for som parlamentsmedlem under mine rejser i lande uden for EU, er de meget morsomme møder med medlemsstaternes ambassadører, hvor EU's delegation stadig betragtes som et eksternt element eller i bedste fald som en slags handels- eller økonomisk attaché. Vi er glade for, at Galeote-betænkningen medtager vores ændringsforslag, som opfordrer Rådets formand til at tage et vist ansvar for at bekræfte medlemsstaternes ambassaders vilje til at samarbejde med EU-delegationerne og styrke deres rolle med henblik på at skabe en fælles europæisk stemme.
En styrkelse af Kommissionens delegationstjeneste vil medføre store fordele, hvis det lykkes os at etablere en ægte fælles udenrigs- og politisk tjeneste på europæisk plan. Første skridt i denne retning ville være at gøre hr. FUSP til en del af Kommissionen. Det er nødvendigt, hvis vi skal have en fælles stemme udadtil.

Marset Campos
Hr. formand, hr. kommissær, i vores gruppe er vi enige i den gode betænkning, som hr. Galeote har udarbejdet, bortset fra en lille ting, som jeg vil omtale senere.
Den mest chokerende erfaring, når man rejser ud af EU, er det paradoks, at EU har et meget stærkt image uden for EU, mens det på det nærmeste ikke eksisterer i EU. Der er ikke den nødvendige samordning i EU. Derfor er det nødvendigt at lægge stor vægt på delegationstjenesterne og samordningen. Og derfor må det erkendes, at man med et usselt budget ikke kan opnå et image, tilstrækkelig samordning og entydig optræden i FN eller andre internationale organisationer, og følgelig bør de finansielle overslag revideres på det punkt. Der bør også lægges vægt på at koordinere den modtagne information bedre, så vi ikke bliver vidne til begivenheder så triste som, at medlemsstaterne giver udtryk for forskellige holdninger. Derfor vil det være vigtigt at gå i den retning, som hr. Galeote anviser.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Galeote Quecedo understreger i sin begrundelse et vigtigt punkt, der er blevet fuldstændigt ignoreret i Kommissionens meddelelse om udvikling af delegationstjenesten, nemlig det manglende effektive funktionelle led mellem medlemsstaternes ambassader og Fællesskabets delegationer.
Kommissionen, påpeger vores ordfører med rette, "synes ikke at være opmærksom på det fuldstændigt mangelfulde samarbejde med medlemsstaternes diplomatiske tjenester". Han understreger, at associeringsprogrammet, som er skabt for at give medlemsstaternes diplomater og embedsmænd mulighed for at blive tilknyttet delegationerne, indtil videre kun har givet yderst beskedne resultater. Kun syv nationale diplomater er blevet ansat inden for denne ramme ved Fællesskabets delegationer.
I stedet for at fokusere på udvikling af en fælles delegationstjeneste, som er totalt uafhængig af medlemsstaternes, hvilket ville skabe betydelige meromkostninger især til uddannelse, unødvendige overlapninger og uundgåelige kompetencekonflikter, ville det være klogere, at man i stedet på fællesskabsplan udnytter den opnåede erfaring i en bilateral sammenhæng særligt inden for hjælpe- og samarbejdstjenesten samt den kompetence og den ekspertise, der findes i de nationale delegationstjenester, og deres medlemmers diplomatiske sædvaner. Således undgår vi misforståelser og risikoen for, at det hele kører af sporet, som er forbundet med det at udvikle en fælles diplomattjeneste, der skal sammensættes ex nihilo af fuldstændigt udenforstående embedsmænd i de nationale diplomattjenester, og som visse mennesker, der tænker i erstatningsbaner og ikke i komplementære baner, gerne ville se udvikle sig som en hermetisk lukket paralleltjeneste.
Effektiviteten og nærhedsprincippet byder os tværtimod at bevæge os ud over associeringsprogrammet og dets aktuelle fejlslagne resultater og udvise initiativ og forestillingsevne for at skabe en egentlig gensidig påvirkning på personaleniveau mellem medlemsstaternes ambassader og Fællesskabets delegationer med henblik på at fremme udviklingen i et harmonisk samspil af tættest mulige forbindelser med vores delegationspartnere.

Van Orden
Hr. formand, for mig at se er vi nødt til at skelne mellem to aspirationer i Galeote-betænkningen, som til en vis grad peger i hver sin retning. Jeg taler på den ene side om behovet for at styrke Kommissionens effektivitet i forbindelse med vigtige opgaver og på den anden om ønsket om at skabe en slags diplomatisk EU-tjeneste. Vægten skal lægges på den første, og dette er i store træk afspejlet i afsnit 1 i Galeote-betænkningen, som, og jeg citerer, "understreger, at den helt afgørende målsætning for Kommissionens delegationstjeneste skal være en effektiv forvaltning af EU's eksterne bistandsprogrammer".
I en tid, hvor EU-udvidelsen har høj prioritet - og vi har omfattende førtiltrædelsesprogrammer til at bistå os i denne proces - er det vigtigt, at vi har det rette antal medarbejdere med de rette kvalifikationer, som leverer og overvåger denne bistand. Kommissionen er tydeligvis klar over vigtigheden af at reformere forvaltningen af delegationstjenesten, sådan som den har fungeret i de sidste par år. Men ifølge visse beregninger mangler der ca. 1.254 poster på prioriterede politiske områder.
Kommissionen har dog ikke brug for flere generalister og diplomater i sin delegation, den har brug for kompetente ledere, som især er eksperter inden for licitation, kontrakter og først og fremmest projektgennemførelse, måske med erfaring fra erhvervslivet. Jeg gad vide, om Kommissionens rekrutterings- og fratrædelsesprocedurer afspejler denne prioritering.
Rådets udkast til forordning om førtidspensionering af ca. 600 tjenestemænd er under behandling i øjeblikket. Jeg vil gerne vide, hvilke forholdsregler Kommissionen tager for at rekruttere den rette type medarbejdere til afløsning af de tjenestemænd, som går på førtidspension.

Martínez Martínez
Hr. formand, med denne Galeote-betænkning identificeres de utilstrækkeligheder, som Kommissionen selv anerkender i sin meddelelse, hvad angår den reform, der er nødvendig for at forbedre Fællesskabets delegationstjeneste, og desuden bidrages der med en række forslag, som har til formål at optimere delegationstjenestens funktion.
Vigtigheden af hr. Galeotes arbejde understreges af to faktorer, som har gjort sig gældende samtidig i den senere tid. På den ene side den rolle, som EU skal spille på den globaliserede internationale scene, og som vi i stigende grad anerkender og påtager os, og på den anden side den solidariske funktion, som vi efter afbalanceringen mellem nord og syd skal tilskynde til, og som især er vigtig inden for rammerne af den nye Cotonou-aftale.
Som medlem af Udvalget om Udvikling og Samarbejde vil jeg støtte Karin Junker i hendes udtalelse og fremhæve, at det er væsentligt, at vores delegationstjeneste bidrager til, at landene opnår positive resultater, når de gennem udvikling forsøger at opnå frihed og velstand.
Med ændringsforslagene fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde anmoder vi om, at rationaliseringen af delegationstjenesten ikke medfører lukning af delegationer i udviklingslande. Reformen bør iværksættes mere med henblik på aktionens virkning end set ud fra et udelukkende budgetmæssigt synspunkt. Derfor er Kommissionens tilstedeværelse i området nødvendig, tjenestemændenes direkte kontakt med underudviklingens virkelighed, med udviklingsaktørerne og de lokale myndigheder, og Kommissionen bør i langt højere grad støtte og støtte sig til ngo"er, både lokale og europæiske. Oprettelse af regionale delegationer er ikke et acceptabelt alternativ til lukning af delegationer i lande som Kap Verde og Costa Rica.
Vi anmoder også om, at de flerårige programmer for delegationerne, som Kommissionen har bebudet, tager hensyn til målene med udviklingen, at der ansættes lokalt personale, at tjenestemændene får en specifik uddannelse, og at der sørges for en større samordning mellem Kommissionens delegationer og medlemsstaternes repræsentationer.
Jeg mener, at det ville være meget hensigtsmæssigt at åbne en delegation i et land som Cuba, der er kandidat til undertegning af Cotonou-aftalen og allerede er blevet accepteret som partner af vores partnere i AVS-fællesskabet.

Rod
Hr. formand, Europa-Parlamentet skal støtte decentraliseringen af Kommissionens tjenestegrene for at knytte EU tættere til sine partnere. Vi er således for at øge antallet af delegationer og styrke personalet i betragtning af deres udvidede beføjelser.
Men udviklingssamarbejdet skal være delegationernes prioritet i udviklingslandene, særligt hvad angår planlægning af hjælpeprogrammerne. Det er vigtigt, at de repræsentanter, der forhandler for Kommissionen, er i direkte kontakt med realiteterne ude i felten. De skal derfor knytte forbindelser til de lokale ngo"er og civilsamfundet generelt for at samle kendskab til og integrere befolkningernes og ikke kun regeringernes primære behov i disse indikativprogrammer.
Ud over høring skal man øge antallet af lokale agenter i delegationerne. Det er faktisk væsentligt, at de ansatte ved delegationerne har et yderst godt kendskab til de lokale forhold og behersker de regionale sprog med henblik på at opretholde en fast forbindelse til de forskellige befolkningslag.
Desuden skal delegationerne udbyde særlige uddannelsesprogrammer til lokale eksperter for at fremme deres ansættelse.
Endelig er det vigtigt at ansætte kvalificeret personale på det sociale og miljømæssige område, hvilket hidtil har været nedprioriteret for de hjælpe- og udviklingsprogrammer, der er blevet udarbejdet i Bruxelles.

Zacharakis
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil først og fremmest gerne lykønske ordføreren hr. Galeote med hans yderst velformulerede og grundige betænkning. Jeg tror ikke, at der kan herske tvivl om, at det er et yderst alvorligt spørgsmål, eftersom det vedrører en fundamental side af EU's aktiviteter, nemlig Den Fælles Udenrigs- og Sikkerhedspolitik, og følgelig også Unionens aktive og effektive tilstedeværelse på den internationale scene og dens mulighed for i den foreliggende situation at spille en hovedrolle på en konsekvent og koordineret måde, og især uafhængig af andre faktorer uden for Europa.
Men for at opnå dette mål kræver det på forhånd eksistensen af et passende og funktionelt redskab. Det betyder simpelthen en velorganiseret diplomatisk delegationstjeneste med specialiserede og højtuddannede ledere, som skal bemande Unionens delegationer eller ambassader, så disse, når de fungerer under en institutionaliseret, normativ ramme i deres forhold til Europa-Parlamentet og Rådet, kan udvikle sig til en reel repræsentant for Unionens politik og interesser samt for medlemsstaternes interesser generelt. For at opnå det sidste kræves der især en nødvendig koordinering mellem Unionens og medlemsstaternes diplomatiske tjenester og repræsentationer, hvilket den forhandlede betænkning sørger for gennem sine forudsigelser om udviklingen af et system til samarbejde mellem og sammenlægning af disse tjenester.
Alt dette kræver naturligvis ressourcer og betydelige bevillinger, som selvfølgelig skal stilles til rådighed med gennemskuelighed og nøje afvejning af behov, formål og nytte for hver udgifts vedkommende, men samtidig med oprigtig lyst til at styrke delegationstjenesten, så den kan sikre foranstaltningerne for en gavnlig opfyldelse af sin mission.
Endelig skal der, som betænkningen også påpeger, lægges vægt på ordninger, som fastsætter delegationstjenestens og repræsentationernes forhold til Europa-Parlamentet både med hensyn til en systematisk kontakt med rapporter og fremmøde af repræsentationernes ledere i Parlamentet og dets ansvarlige udvalg, og til på vegne af repræsentationerne at påtage sig arbejdet med at bidrage ved Europa-Parlamentets medlemmers besøg og missioner i tredjelande.

Cushnahan
Hr. formand, jeg bifalder hr. Galeotes betænkning. Det er helt på sin plads, at vi reformerer Kommissionens delegationstjeneste og undersøger, hvordan den kan effektiviseres, forhåbentlig inden for rammerne af en meget mere sammenhængende fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
I denne sammenhæng vil jeg gerne komme med et par meget korte bemærkninger. For det første kan jeg sige ud fra egne erfaringer med Kommissionens delegationstjeneste fra min tid i Sri Lanka, at den var en glimrende støtte. Den hjalp os med at udføre vores arbejde og koordinere de forskellige EU-ambassadører i området.
Andre gange har jeg følt, at Kommissionens delegationstjeneste kan komme for tæt på den lokale politiske administration, og at den er noget utilbøjelig til at indtage en skarp holdning til politikker og politiske spørgsmål. Det skal gøres fuldstændig klart, at vores delegationer ikke blot er der for at have et hyggeligt forhold til den lokale administration, men for at repræsentere EU's politik i bred forstand.
Mit tredje punkt, som allerede er fremført af min kollega Georg Jarzembowski, er, om Kommissionen ville reagere positivt på vores gentagne anmodninger om oprettelse af et delegationskontor i Taiwan. Vi har sneget os uden om dette spørgsmål alt for længe. Vi bør stå ved vores overbevisning, og jeg håber, at Kommissionen vil reagere positivt på forslaget om, at der snarest muligt skal oprettes et kontor i Taiwan.

Patten
Jeg vil gerne begynde med at hylde den fremragende indsats, som Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik og navnlig ordføreren hr. Galeote Quecedo endnu en gang har gjort. Vi må heller ikke glemme Budgetudvalgets vigtige bidrag med den altid vise hr. Bourlanges som ordfører, udtalelsen fra Budgetkontroludvalget - jeg har nydt mine drøftelser af disse spørgsmål med hr. Blak - og ikke mindst udtalelsen fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde udarbejdet af fru Junker.
Alle disse dokumenter er meget aktuelle, da Kommissionen nu er ved at færdiggøre sin meddelelse til Parlamentet om yderligere udvikling af delegationstjenesten som opfølgning af den meddelelse, vi fremsatte i juli sidste år. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at betænkningens anbefalinger er yderst vigtige for Kommissionen. Jeg opfatter dem også som et opmuntrende tegn på, at Parlamentet deler vores ønske om at gøre delegationstjenesten til et endnu mere effektivt redskab i vores udenrigspolitik. Vi vil selvfølgelig fortsat rapportere jævnligt til Parlamentet om udviklingen.
Lad mig komme med en række bemærkninger. For det første understreger Parlamentet ønsket om at få afklaret sit forhold til de eksterne delegationer. De husker måske, at dette spørgsmål allerede blev rejst, da vi drøftede hr. Galeote Quecedos betænkning om en fælles diplomatisk EU-tjeneste i september sidste år. Jeg forsikrede Parlamentet om, at selv om delegationerne formelt er Kommissionens delegationer, så har vi gjort det fuldstændig klart, at de også skal tjene Parlamentet, den højtstående repræsentant og andre fællesskabsinstitutioner.
Som svar på nogle af de punkter, der blev taget op under forhandlingen, er det selvfølgelig et spørgsmål om, at vores delegationer og medlemsstaternes ambassader skal koordinere deres aktiviteter meget bedre. Det er noget, vi har drøftet i Rådet. Delegationerne skal hjælpe med at arrangere programmer for besøgende parlamentsdelegationer og -udvalg. Jeg er også enig i, at det ville være en god idé, hvis delegationscheferne af og til kunne mødes med Udvalget om Udenrigsanliggender og andre af Parlamentets udvalg, når de er i Bruxelles for at rapportere om den seneste udvikling i deres værtslande, og drøfte udviklingen af EU's politik og programmer i de pågældende lande.
Et andet vigtigt spørgsmål for Parlamentet er den såkaldte dekoncentration af vores operationelle aktiviteter. Det er, som De ved, jargon for at uddele myndighed og ansvar til de rette personer, nemlig dem i marken. De husker nok, at Kommissionen eksplicit forpligtede sig til dette initiativ til større dekoncentration i sin meddelelse fra maj sidste år om reform af den eksterne bistand, som blev gentaget i meddelelsen fra juli om delegationstjenesten.
Vi er nu midt i første fase af dekoncentrationen. Der er fastsat dekoncentrationskoncepter for hvert større program. Personalebehovet for de enkelte delegationer er vurderet. Udvælgelsen og uddannelsen af tjenestemænd er i gang. Sidst, men ikke mindst, er regnskabs- og ledelsessystemerne på hovedkontoret og i de forskellige delegationer ved at blive koblet sammen. Der vil blive styrket over 20 delegationer i år, ca. 30 næste år og de resterende i 2003 og 2004. Jeg vil derfor aflæggere nærmere rapport til Parlamentet om dekoncentrationen senere på året, men generelt går arbejdet efter planen.
Der er et punkt, som jeg vil understrege meget kraftigt. Der er intet som helst, der taler for dekoncentration, hvis man samtidig beholder en samling svigermødre i Bruxelles. Hvis vi skal dekoncentrere, betyder det forvaltning af programmer på stedet. Det betyder ikke, at en masse mennesker i Bruxelles skal fortælle folk i marken, hvad de skal gøre. Problemet med double emploi, problemet med, om vi virkelig vil dekoncentrere, det er noget, jeg føler meget stærkt for. Efter min mening og efter EuropeAid-bestyrelsens mening er det bydende nødvendigt at sikre, at vi har en præstationsindikator til at vise, hvordan det går med at flytte hele projektforvaltningen ud i delegationerne, hvor den hører hjemme.
Vi har, som én sagde tidligere, set den vellykkede dekoncentrationsproces i Sarajevo, og jeg vil gerne se det gentaget andre steder, men dekoncentration er ikke kun et spørgsmål om tal og procedurer. Hvis det skal lykkes, kræves der en reel ændring af den administrative praksis i Kommissionens eksterne tjenester, på hovedkontoret og i delegationerne. I denne henseende er ordførerens understregning af behovet for at forbedre og udvikle vores uddannelsesprogrammer meget passende. Jeg skal ganske vist være den første til at indrømme, at der stadig kan ske forbedringer på dette område, men der er blevet gjort en seriøs indsats, og den vil fortsætte. Jeg har haft lejlighed til at se på uddannelsesprogrammet for vores eksterne medarbejdere, og jeg var meget imponeret. Det dækker ikke blot politiske områder som handel og FUSP, men også praktiske emner i forbindelse med den daglige drift samt moderne ledelsesteknikker. Det skal selvfølgelig medtage alle de emner, der går under betegnelsen kønsstrømlining, som det ærede medlem talte om tidligere.
Samarbejdskontoret EuropeAid har sideløbende etableret et meget ambitiøst uddannelsesprogram specielt til dekoncentrationsprocessen. Det vil måske også interessere Dem at høre, at den første forsøgsperiode i det europæiske diplomatprogram, som er et fælles uddannelsesprogram for europæiske diplomater, der finansieres af medlemsstaterne og Kommissionen i fællesskab, for nylig er blevet vurderet og fundet vellykket. Den anden periode starter til efteråret. Dette initiativ er måske ikke nøjagtigt baseret på modellen for en europæisk diplomatskole, som hr. Galeote gik ind for i sin betænkning i efteråret sidste år, men det er et fornuftigt skridt fremad.
Jeg er også klar over, at Parlamentet forventer at blive informeret fuldt ud af Kommissionen om fordelingen af menneskelige ressourcer, regionalisering af netværket og åbning eller lukning af delegationer - noget, jeg vil vende tilbage til i slutningen af mit indlæg. Da dette er noget, der skal besluttes i kollegiet, vil jeg blot sige til Parlamentet, at henstillingerne i betænkningerne nu bliver drøftet og vil blive nøje undersøgt og analyseret.
Endelig vil jeg gerne kommentere den foreslåede handlingsplan. Nogle af punkterne deri, f.eks. forslaget om fra juni i år at lade de enkelte delegationschefer underskrive en årlig erklæring om, at de nødvendige interne kontrolforanstaltninger er iværksat, vil blive behandlet under opfølgningen af dechargebeslutningen for nylig. Parlamentet skal være opmærksom på, at delegationscheferne allerede skal underskrive det nye charter om bemyndigelse af embedsmænd, som angiver de opgaver, de er blevet pålagt, deres forpligtelser og deres ansvarsområder.
Andre spørgsmål fra Parlamentet, f.eks. om arbejdsopgaver, omplacering, nye delegationer, overvågning og evaluering, vil blive taget op i meddelelsen om udvikling af delegationstjenesten, som vi fremlægger om kort tid.
Jeg håber, at budskabet er klart. Vi tager reformen og udviklingen af delegationstjenesten meget alvorligt. Lige siden jeg tiltrådte, har jeg sagt, at jeg ønsker en moderne, effektiv og strømlinet tjeneste, der fungerer som en integreret del af Kommissionens eksterne relationer, og som tjener alle EU's institutioner. Det er stadig min målsætning, som deles af mine kolleger og af den øverste ledelse i Kommissionens delegationstjeneste. Men det er et langt og sejt træk. Det skal bygge på medarbejdernes tillid og motivation, og mange af dem arbejder under vanskelige vilkår langt væk fra deres kolleger på hovedkontoret. Det kræver omhyggelig planlægning, uddannelse og ikke mindst finansiering. Jeg regner med Parlamentets støtte og forståelse over for det forestående arbejde.
Et par af de ærede medlemmer opfordrede os til ikke at sigte for lavt, til at være mere ambitiøse i vores arbejde. Jeg vil gerne komme med en meget selvfølgelig bemærkning til Parlamentet, som måske kan forekomme en smule prosaisk. Ambitioner er afhængige af to ting. For det første skal der være penge til at gennemføre dem. For det andet skal man være parat til at træffe svære politiske beslutninger for at gennemføre dem. En af mine ambitioner, og det kan De opfatte som excentrisk, er at forsøge at sikre, at ambitionerne på mit ansvarsområde modsvares af de penge, vi faktisk har til rådighed til at gennemføre dem.
Jeg vil også gerne have, at vi er parat til at træffe de svære politiske beslutninger, som er nødvendige for at modernisere delegationstjenesten. Men med al respekt nytter det ikke noget, at parlamentsmedlemmerne på den ene side siger, at vi aldrig må lukke en delegation, og så på den anden side, når vi får at vide, at vi bør åbne nye delegationer, alle som én er enige om, at der må være grænser for, hvor mange delegationer vi kan have. Parlamentet har tidligere insisteret på, at der skulle være loft over antallet af delegationer. Det modsætter jeg mig ikke, forudsat at vi, hvis vi er nødt til at lukke nogle delegationer for at åbne andre, kan regne med Parlamentets forståelse og støtte.
Men hvis vi skal være ambitiøse, og det ser jeg gerne, så skal der være en forståelse mellem Kommissionen og Parlamentet og mellem Kommissionen og Rådet. Vi skal være helt åbne om eventuelle svære beslutninger, der skal træffes. Derefter skal vi alle sammen dele det politiske ansvar for disse beslutninger. Vi må for alt i verden ikke ende i en situation, hvor alle vil være ambitiøse, men ingen faktisk er parat til at betale, hvad det koster, eller at træffe de nødvendige politiske beslutninger. Jeg glæder mig til denne forhandling og til at opnå Parlamentets forståelse, når vi sammen forsøger at skabe den delegationstjeneste, som EU fortjener.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.

Forslag til Rådets forordning om indførelse af generelle præferenceordninger for 2002-2004
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om forslaget til Rådets forordning om indførelse af generelle præferenceordninger for 2002-2004.

Lamy
Hr. formand, Kommissionen har netop i dette øjeblik - og når jeg siger "i dette øjeblik", så mener jeg for knap 10 minutter siden - godkendt forslaget til indførelse af generelle præferenceordninger for 2002-2004. Den har også besluttet at lade spørgsmålet behandle i Parlamentet. Jeg er derfor glad for kort at kunne kommentere det for Dem og placere det i et dobbelt perspektiv med på den ene side den fælles handelspolitik og på den anden side EU's strategi for bæredygtig udvikling og bekæmpelse af fattigdom. Fællesskabets generaliserede præferencesystem (GSP) befinder sig reelt midt imellem disse to væsentlige EU-politikker.
De af Dem, der kender til spørgsmålet, ved, at det drejer sig om et rent toldværktøj, som opstod for ca. 30 år siden på et initiativ fra datidens Europæiske Fællesskab inden for rammerne af UNCTAD, der havde til hensigt at sænke toldafgifterne på industriel eksport fra udviklingslandene, eftersom dets primære eksistensgrundlag var industrialiseringen af den tredje verden. På det tidspunkt var de høje toldtariffer den væsentligste hindring for handel - det er sandt, at tingene delvist har ændret sig siden da, eftersom gennemsnitsniveauet for toldtariffer er blevet sænket. Til gengæld er det snarere de ikke-toldrelaterede forhindringer, der er blevet relativt større, og vi forsøger at behandle dette spørgsmål ud fra ikke-toldrelaterede foranstaltninger ved at give et vist antal lande økonomiske midler til at forbedre deres institutioner og sammen med dem indgå nogle tekniske ad hoc-aftaler som f.eks. de gensidige anerkendelsesaftaler eller aftaler på det veterinære eller det phytosanitære område.
Men vi må ikke glemme, at visse toldhindringer i dag fortsat har stor betydning. Jeg vil komme med et par eksempler herpå. I tekstil- og landbrugssektorerne har udviklingslandene ofte store komparative fordele, og vi opretholder derfor vores toldbeskyttelsesforanstaltninger. I første forarbejdningsled er der fortsat en kombination af nulafgifter på importerede råvarer og betydelige afgifter på forarbejdede produkter, der svarer til udnyttelsen af disse råvarer. Det er det, der for øvrigt med rette kaldes toldstigningen, fordi denne udregningsmetode for vores toldsatser har en afskrækkende virkning på forarbejdning i oprindelseslandene. Og desuden har vi også nogle toldsatster, som i visse tilfælde stadig er af en betydelig størrelse trods de beskæringer, vi har foretaget, som i øvrigt er mere omfattende end f.eks. USA's.
Det, som Kommissionen derfor foreslår i dag, er en ajourføring af GSP, som skal opfylde tre krav. Det første er at kompensere for udhulingen af de præferencetoldmargener, som sænkningen af gennemsnitstoldsatserne medfører. Det næste er at forenkle ordningen for graduering af toldsatser i forhold til produkternes sårbarhed. Vi har fjernet nogle kategorier. Før var der fire kategorier, og nu er der kun to. Det er enklere og mindre komplekst, hvilket vil lette arbejdet for operatører og toldembedsmænd og således gøre det muligt at hæve den effektive udnyttelsesgrad for GSP.
Det tredje krav består i at foretage en graduering, det vil sige at behandle de tilfælde, hvor vi trækker GSP-overskuddet fra lande med højt BNP for produkter, hvis konkurrenceevne er bevist ved deres markedsandels relative niveau.
Vi mener, at landene under disse omstændigheder kan undvære GSP med hensyn til disse produkter, hvorved gradueringen tilbyder nogle nye perspektiver for eksport fra de andre udviklingslande med mindre konkurrenceevne og derfor giver dem en mulig fordel med hensyn til udvikling og bekæmpelse af fattigdom.
Vi har foretaget denne ajourføring af GSP for at forsøge at finde en balance mellem på den ene side nødvendigheden af at sende et nyt positivt signal til udviklingslandene for at vise dem vores vilje til at opfylde deres forventninger til markedsadgang - efter initiativet "Alt undtagen våben", hvorfra idéen med at genindføre præferencemargenerne stammer - og på den anden side det taktiske ønske om at gemme nogle muligheder for ekstra adgang til markedet til den multilaterale forhandlingsrunde.
Lad os sammen blive enige om, at udviklingslandene generelt og med rette anerkender den særlige værdi, der ligger i en indrømmelse i en multilateral aftale frem for en unilateral præferenceaftale. Den første er sikker og stabil, mens den sidste forbliver usikker.
Hvis vi hurtigt gennemgår vores forskellige GSP-ordninger, har der været fire af slagsen, nemlig den generelle ordning, der finder anvendelse på landene i Asien og Latinamerika, som er de eneste kontinenter, der ikke nyder godt af bilaterale præferencefordele som dem, man har forbeholdt AVS-landene og Middelhavslandene. På dette område respekterer vi den overordnede økonomi, genindfører præferencemargener, forenkler toldgradueringen og gennemfører den normale opdeling.
Den anden ordning gælder de mindst udviklede lande. Den er blevet radikalt forbedret med "Alt undtagen våben"initiativet og er ikke berørt af dette forslag.
Den tredje ordning er det såkaldte "sociale og miljømæssige incitament", der består i at give ekstra toldnedsættelser til de lande, der reelt iværksætter rammeaftalerne i Den Internationale Arbejdsorganisation, og som forpligter sig til at sikre en bæredygtig forvaltning af tropeskoven. Disse ekstra toldnedsættelser styrkes i Kommissionens forslag for at råde bod på deres nuværende svagheder, hvorfor vi i vores forslag fordobler præferencemargenen i overensstemmelse med de sociale og miljømæssige forpligtelser.
Den fjerde og sidste ordning er narkotikaordningen for de lande, der har underskrevet Andespagten, og landene i Centralamerika. Vi bevarer denne ordning, som den er, og vi forlænger den for en betydelig periode på tre år indtil 2004. Denne ordning fortjener lidt ekstra opmærksomhed fra Deres side, dels fordi den indgår i Unionens store ambitioner med Latinamerika og den alliance, på sin vis en særalliance, der knytter os til dette kontinent, og dels fordi den er Unionens hovedbidrag til bekæmpelse af narkotikahandlen, som disse lande både lægger scene og hovedrolleindehavere til. I mine øjne skal vi snarere se narkotikafænomenet i disse lande som symptomet på end som årsagen til den endemiske, ulykkelige udvikling i dette område.
Denne narkotikaordning er en yderst generøs ordning, som ligger meget tæt på "Alt undtagen våben"ordningen, eftersom den på ny giver adgang til fællesmarkedet til nultarif for de vigtigste industri- og landbrugsprodukter i disse mellemindkomstlande. Når jeg taler om mellemindkomst, forudsætter jeg, at BNP pr. indbygger i dagens dollarpriser er ca. 1.100 dollars i Bolivia, 4.600 dollars i Venezuela og således et godt stykke over 700 dollars pr. indbygger i de mindst udviklede lande.
Narkotikaordningens primære målsætning er ikke direkte at erstatte de ulovlige kokaafgrøder, men derimod at fremme udviklingen i sin helhed, skabe beskæftigelse og få en større spredning på de industrielle og landbrugsmæssige aktiviteter, som er områder, hvor disse lande er foruroligende langt bagud, hvilket i vores øjne er en gunstig faktor for en udvidelse af produktionen og narkotikahandlen.
I vores øjne er det at fremme den direkte udenlandske og særligt europæiske investering, udrydde korruption og kæmpe for social retfærdighed for disse lande løsninger, der hænger sammen med den privilegerede åbning af det europæiske marked, som vi garanterer dem.
Vi ønsker faktisk, at disse lande gør større brug af vores GSP ved at iværksætte mere effektive strategier til bæredygtig udvikling for at gribe fat om de dybereliggende årsager til de økonomiske problemer, narkotika og vold. Det er konceptet bæredygtig udvikling, som finder anvendelse i nærværende tilfælde, idet det henviser til kreativ vækst i beskæftigelsen og det sociale fremskridt, som opnås gennem en effektiv iværksættelse af IAO's rammeaftaler, og til miljøbeskyttelse, hvoraf bæredygtig forvaltning af tropeskoven er af afgørende betydning i denne region.
Derfor foreslår vi vores Andes-partnere at følge meget nøje op på deres bestræbelser på at diversificere deres eksport, bekæmpe narkotika og fremme de sociale og miljømæssige aspekter.
Der er allerede nogle, der har bekymret sig en smule over den parallel, som Kommissionen drager mellem narkotikaordningens generøsitet og ønsket om en evaluering af partnerskabslandenes økonomiske, sociale og miljømæssige resultater. Man bør vide, at vi får svært ved på anden måde at retfærdiggøre den specifikke særordning med Latinamerika, som vi har et meget ambitiøst politisk og økonomisk partnerskab med i forhold til andre af verdens lande og især de asiatiske lande, hvis udvikling befinder sig på et tilsvarende niveau, og som ligeledes er konfronteret med narkotikabekæmpelse, men ikke er under denne narkotikaordning. Hvordan kan man retfærdiggøre denne forskel, medmindre man kobler de ekstraordinære toldpræferencer sammen med iværksættelseskrav, som kun de lande, der i høj grad deler vores europæiske værdier for bæredygtig udvikling, er indstillet på at opfylde?
Ud over sine egne meritter med hensyn til at opfordre til de rigtige politikker står Kommissionens monitoring og dialogen med det enkelte land, som den skal munde ud i, for os som den modvægt, der giver narkotikaordningen mulighed for at undgå kritiske spørgsmål og endda et WTO-panel på baggrund af uretmæssig diskrimination mellem lande under Fællesskabets GSP.
Det er således ikke en ulovlig eller fornærmende indblanding i disse landes indenrigsanliggender. Vi mener tværtimod, at denne monitoring er en slags lynafleder, der beskytter mod sagsanlæg fra andre udviklingslande ved WTO.
Vi regner stærkt med, at vores latinamerikanske partnere i Doha vil indgå i et tæt samarbejde med os om at fremme liberaliseringen og den bilaterale standardisering, der skal konsolidere den særlige narkotikaordning for Andespagten og Centralamerika i stedet for at true den.
Hr. formand, mine damer og herrer, efter initiativet "Alt undtagen våben" bekræfter dette forslag om Fællesskabets nye generelle præferenceordning, som vi stiller umiddelbart før Doha, at Unionen har til hensigt under den nye WTO-runde at prioritere udviklingslandenes indlemmelse i verdensøkonomien med henblik på en mere afbalanceret og bæredygtig udvikling, og Kommissionen har brug for Deres støtte til at gennemføre dette ambitiøse forehavende.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg takke kommissær Lamy hjerteligt for dette initiativ. Det er, tror jeg, et initiativ, som endnu en gang viser fremsyn, og som allerede på forhånd forsøger at løse problemer, som vi alle kan se komme. Vi ved alle, at vi kun kan have succes i verdenshandlen, hvis vi tilbyder produkter og tjenesteydelser, som også bliver købt. Derfor mit spørgsmål. Vi har nu gennem internethandlen internationalt nået et meget højt aktivitetsniveau inden for småforsendelser. I Europa har vi 18 millioner erhvervsdrivende med under 250 ansatte. Kunne De forestille Dem, at vi også for individuelle småforsendelser op til en vis værdi på xx euro tager tilsvarende initiativer, så handlen kan udvikle sig virkelig frit på dette lille niveau, uden barrierer og uden alt for meget bureaukrati?

Lamy
Jeg vil svare hr. Rübig kort på to områder. Det første angår arten af de importhindringer, der fortsat eksisterer. Der er groft sagt to kategorier af hindringer, nemlig de toldmæssige hindringer, hvad enten de er tarifmæssige eller kvantitative, eller de mere tekniske hindringer. Hvad angår de tarifmæssige eller kvantitative hindringer, vurderer jeg, at udviklingslandenes adgang til vores marked, særligt via moderne elektroniske hjælpemidler, med det "Alt undtagen våben"initiativ og den styrkelse af GSP, som vi lægger på bordet, er tilfredsstillende.
I øvrigt er der spørgsmålet om toldprocedurerne og især iværksættelsen af kontrolsystemer, der beror på oprindelsesreglerne. I det omfang vi giver nogle specifikke toldmæssige fordele i henhold til en mestbegunstigelsesklausul, kan vi ikke knibe uden om eksistensen af oprindelsesregler og dermed certifikater, der tvinger os til at gennemføre nogle toldprocedurer. Således behandler vi på den ene side toldtarifferne. På den anden side har vi, fordi vi behandler toldtarifferne, behov for oprindelsesregler og således toldprocedurer, og derfor mangler der nogle toldprocedurer.
Når dette er sagt, vil jeg gerne understrege, at toldprocedurer med fritagelser i forhold til forsendelsernes værdi gør, at en del af det, der overføres elektronisk, ikke ryger i nettet. Sagt på en anden måde, så snart man er under et vist antal afgiftsfritagelser, kan den elektroniske eksport foregå uden nogen toldprocedurer. Derudover tror jeg, at vi for øjeblikket må opretholde et vist antal formaliteter, medmindre vi støder på alvorlige og farlige problemer i forbindelse med oprindelsesreglerne.

Lucas
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Lamy for hans fremlæggelse. Jeg har et par spørgsmål. Det glædede mig at høre det, De sagde om tarifstigninger. Kan De sige noget om de specifikke foranstaltninger, der vil blive truffet inden for rammerne af de nye generelle præferenceordninger og de særlige margener, der kan forventes i denne forbindelse?
Kan De for det andet i forbindelse med de forbedrede generelle præferenceordninger, som forhåbentlig vil medvirke til at bedre de sociale og miljømæssige præstationer, sige noget om, hvor vellykket den eksisterende ordning har været, og om De mener, at en fordobling er nok? Det lyder vældig godt med en fordobling, men udgangspunktet er meget lavt. Man kan jo altid sige, at det ikke er nok, men mener De virkelig, at der er tegn til, at ordningen vil tiltrække flere mennesker på denne måde?
Jeg har også et spørgsmål om, hvad der skal ske på længere sigt. Hvis værdien af de generelle præferenceordninger hele tiden udhules på grund af de generelle tarifnedsættelser, sådan som De siger, hvilke andre metoder mener De så kan anvendes til at forsøge at styrke den sociale og miljømæssige præstation i forskellige udviklingslande? De generelle præferenceordninger, eller værdien af dem, varer ikke evigt, da tarifferne nedsættes overalt.
Kan De til slut sige lidt mere om overtrædelser af menneskerettighederne generelt? De forbedrede generelle præferenceordninger fungerer åbenbart som et system af incitamenter. Har De tænkt over, om det kan blive nødvendigt at reformere ordningerne, så de lande, der fortsat overtræder menneskerettighederne, navnlig Colombia, faktisk helt udelukkes fra ordningerne?

Lamy
Jeg svarer fru Lucas på hendes spørgsmål. Hvad angår problemerne med toldstigning, vil vi reducere den forskel, der skyldes toldstigningen lige så meget, som vi forhøjer præferencemargenen, men vi foretager ikke nogen drastisk ændring af toldstigningssystemet, derom hersker der ingen tvivl. Der er fortsat nulafgift på visse produkter. Toldstigningen gør sig gældende, men virkningen af den reduceres af den præferencemargen, som vi tilbyder.
Hvad angår den generelle præferenceordning, og lad os kalde det dens stimulerende virkning på det sociale og det miljømæssige område, er grunden til, at Kommissionen har fundet det nyttigt at gå videre med projektet og fordoble præferencerne, at den er enig i den underforståede mening med Deres spørgsmål, nemlig at systemet ikke for øjeblikket giver anledning til mange konkrete aktioner.
På det sociale område har vi foretaget nogle fornyelser i det stillede forslag, eftersom vi nu henviser en form for certificering af de fordele, som vi giver, til Den Internationale Arbejdsorganisation. Endelig en fornyelse, gør jeg opmærksom på, som har den dobbelte virkning, at den både gør den stillede diagnose mere objektiv og giver Den Internationale Arbejdsorganisation en større rolle i disse internationale sociale beslutningsstrukturer, hvilket er et af vores mål, som De ved.
Med hensyn til narkotika har vi også foretaget fornyelser, eftersom vi planlægger en "narkotikaspecifik" monitoring i landene under præferencesystemet i henhold til sociale og miljømæssige forhold. I henhold til sociale forhold med reference til IAO's rammeaftaler og i henhold til miljømæssige forhold inden for rammerne af tropeskovsfredningen, som synes at falde mere eller mindre sammen med omhandlede region. Så set fra den synsvinkel er retningslinjerne for monitoring blevet øget, og jeg mener, at jeg i dette forslag, som også De har gjort det i øvrigt, har forsøgt at tænke på nogle specifikke tilfælde, hvor det, der skete i felten med hensyn til de sociale rettigheder, ikke nødvendigvis stemte overens med ånden i aftalerne mellem Unionen og disse lande.
Sidste spørgsmål angående præferencer eller sociale eller miljømæssige resultater er: Har vi andre muligheder? Som De ved, har vi truffet principbeslutningen om ikke at falde for fristelsen til sanktioner og i stedet holde os til tilskyndelsesforanstaltninger, hvad angår behandlingen af disse sociale og miljømæssige spørgsmål. Derfor forøger vi incitamentet, vi tydeliggør det, og vi objektiverer det med reference til en række standarder, men vi henfalder ikke til sanktioner. Det, vi har på det unilaterale og bilaterale plan, hvor vi har en større bevægelsesfrihed, skal overføres i en utvivlsomt mere afdæmpet udgave til de multilaterale forhandlingsrammer, som fastlægges for mødet i Doha, og på det punkt kender De Unionens mandat. I betragtning af at WTO er en multilateral institution, er vi forpligtet til at indgå nogle kompromiser i WTO, som vi ikke nødvendigvis skal gøre i en bilateral forhandling, og som vi slet ikke skal gøre i unilaterale forhandlinger.
Endelig behandler vi problemerne med overtrædelser af menneskerettighederne på baggrund af de særlige IAO-konventioner og især konventionen om afskaffelse af tvangsarbejde og slaveri. Dette forslag indbefatter midlertidig udtræden i tilfælde af slaveri eller tvangsarbejde. Dette var allerede tilfældet i det foregående forslag. Vi tilføjer overtrædelse af grundlæggende sociale normer, som er genstand for fem ILO-basiskonventioner. Så på det punkt har vi sådan set gjort tilføjelser til det allerede eksisterende, der, som De ved, har været anvendt i Burma.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, også til Dem, hr. kommissær Lamy, mange tak for Deres forklaringer. De har næsten allerede besvaret en del af mit spørgsmål, som kommer nu. Jeg vil endnu en gang vende tilbage til incitamentmodellen i GSP, den generelle præferenceordning, som jo er blevet udvidet med området "sociale anliggender og miljø". Så vidt jeg har hørt, møder dette program, som jeg finder meget fornuftigt, endnu ikke den ønskede resonans i de pågældende lande. Findes der allerede nu forklaringer på, hvorfor det har så lille resonans, selv om det jo ikke er forbundet med negative sanktioner?
Det andet spørgsmål er, om der findes et skøn over, om den store frihandelszone fra Alaska til Ildlandet, som USA jo planlægger, og hvor tolden også skal bringes ned på nul - hvis det da nogensinde bliver til noget - ville skade eller gavne handlen med os netop i den generelle præferenceordning. Har man allerede gjort sig tanker om det i Kommissionen?
Lige et ganske kort spørgsmål vedrørende WTO. I den sidste tid er det blevet skrevet, at man vil være glad, hvis der i Qatar overhovedet bliver taget en beslutning om at indlede en ny forhandlingsrunde på forskellige områder. Kan De sige noget om det?

Lamy
Jeg vil svare på de tre spørgsmål fra hr. Kreissl-Dörfler.
Første spørgsmål omhandlede vore dages brug af sociale eller miljømæssige tilskyndelsesklausuler. Vi har, som tingene ser ud i dag, fire ansøgninger i henhold til den sociale tilskyndelsesklausul, nemlig fra Moldavien, Ukraine, Georgien og Rusland. Ud af disse fire ansøgninger er der allerede en - som for øvrigt må være Moldavien, hvis jeg husker korrekt - der er blevet godkendt. De andre er under behandling. Denne liste er ikke særlig lang, den er endda kort, hvis man ser på de lande, der i teorien kunne tænkes at interessere sig for emnet.
Men hvorfor er den ikke længere? Efter min mening er der to grunde til dette. Den første bunder i en principsag. Nogle udviklingslande ønsker af princip ikke at knytte handelsfordele sammen med overholdelsen af sociale normer. Denne holdning er ikke en fælles holdning. Den er ikke lige fast i alle lande. Spektret er relativt stort, og det kan ikke undgås, at det nogle gange skaber problemer. Vi ved det, det er deres ret, det er deres opfattelse, de er suveræne. Vi vurderer blot, at vi ved at øge margenen og deres interesse i at "matche" disse kriterier måske kan ændre holdningen hos en række lande, som tøver, og som er splittet mellem økonomiske interesser og principielle interesser, og få dem til at slå ind på den vej, som vi betragter som værende den rigtige.
Andet spørgsmål handlede om den nordamerikanske frihandelszone. Det drejer sig for øjeblikket om forhandlinger mellem 34 medlemslande på det amerikanske kontinent. De har varet i snart fem år og er godt på vej til sandsynligvis at fortsætte i endnu fem år. På kort sigt er dette ikke noget problem, og det har ikke nogen indvirkning på den relative fordel, som vi giver landene i området i henhold til narkotikaordningen, hvad enten det er Mellemamerika eller landene i Andesområdet og i Andespagten. Vi giver så at sige hvert vores bidrag. USA bidrager på forskellig måde, især med lån eller aktioner, og vi bidrager med handel. Hver har sin måde at gøre tingene på, og jeg mener ikke ud fra dette synspunkt, at forhandlingen om den syd- og nordamerikanske frihandelszone vil ændre stort på tingene på kort sigt. På mellemlangt eller langt sigt afhænger alt af det toldpræferenceniveau, som de når frem til, og det er endnu for tidligt at vide noget om.
Det sidste spørgsmål gik på fremtidsudsigterne for Qatar. Som De uden tvivl er klar over, eftersom De er specialist på området, arbejder vi sammen med en række udviklingslande under højtryk for at forbedre deres opfattelse af, hvilken interesse de har i at påbegynde en multilateral forhandlingsrunde i Qatar. Dette sker løbende under forholdsvis gode betingelser. Hvis man f.eks. skal tro på resultaterne på dette punkt fra mødet mellem APEC's handelsministre, som i sidste uge samlede de lande, der grænser op til Stillehavet, kan vi konstatere fremskridt på området. For øvrigt samarbejder vi også i dette øjeblik intenst med USA's nye regering om at forsøge at sørge for, at topmødet mellem USA og EU, der finder sted torsdag morgen i Göteborg før Det Europæiske Råds møde, kan komme med et signal, der bidrager til at vise, at bevægelsen nu er startet.

Formanden
Tak, hr. kommissær. Vi er alle klar over, at De for tiden har en yderst vigtig portefølje at udføre på vegne af Fællesskabet.
Forhandlingen af dette punkt er afsluttet.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0171/2001).

Bart Staes
Spørgsmål nr. 1 af (H-0437/01):
Om: Uregelmæssigheder i forbindelse med SENSUS- og Europolis-projekterne Aventinus-projektet og efterfølgeren SENSUS er siden 1996 blevet støttet af Kommissionen. Sigtet med begge projekter er at udvikle et informationsudvekslingsprogram til brug for de europæiske politimyndigheder og efterretningsvæsener. Stephan Bodenkamp/Christoph Klonowski fra Bundesnachrichtendienst er ansvarlige for koordineringen.
Den 25. maj 1999 ændredes den oprindelige afgørelse E/1791/97 af 3. september 1997, så Europol kunne blive tilsluttet projektet (E/696/99). I november 1999 varetog Europol rent faktisk ledelsen i SENSUS-partnerne Gesellschaft für multilinguale Systeme og den italienske virksomhed Datamat.
Til trods for, at koordinatoren Stephan Bodenkamp/Christoph Klonowski er blevet dømt for dokumentfalsk og uanset den uklare konstruktion SENSUS-Bundesnachrichtendienst-L&H-Sail Labs, har Europol i begyndelsen af 2001 udskrevet et nyt udbud til en værdi af 20 mio. .
Vil Rådet lade gennemføre en ekstern revision af Aventinus-, SENSUS- og Europolis-projekterne for at gøre en ende på uregelmæssighederne og sikre, at projektet bliver gennemskueligt? Hvorfor modsætter Rådet sig i benægtende fald en sådan revision?

Danielsson
Jeg vil fatte mig i yderste korthed. Jeg vil informere det ærede medlem om, at de projekter, han refererer til i sit spørgsmål, udelukkende falder ind under Europa-Kommissionens beføjelser.

Staes
Hr. formand, De havde tydeligvis ikke behøvet skynde Dem, for Rådets svar er faktisk usædvanligt kort. Det overrasker mig, at dette spørgsmål udelukkende skulle falde ind under Kommissionens beføjelser, men at det alligevel kan stilles i denne spørgetid med spørgsmål til Rådet. Svaret beviser, kære kolleger, at der er presserende behov for en demokratisk kontrol med Europol. Jeg kender faktisk artikel 30 i traktaten om Den Europæiske Union, men kendsgerningerne foreligger nu engang i denne sag. Måske bruger Europol stjålen informationsteknologi til ulempe for en tysk virksomhed, som dermed er bragt på fallittens rand. Den tyske efterretningstjeneste er involveret i denne sag, og det drejer sig om mange millioner europæiske offentlige penge. En ansat ved Europol er i øjeblikket arresteret, og måske er der andre arrestationer på vej. Jeg vil gerne spørge Rådet, om det er rede til at godkende en grundig undersøgelse af Europol eller ej. I benægtende fald, hvorfor afviser det dette, og hvorfor går det så med til, at politisamarbejdet indledes på en meget uheldig måde?

Danielsson
Lad mig understrege, at jeg deler hr. Staes" bekymring over oplysningerne om uregelmæssigheder i Europol. Så sent som i dagens aviser kan vi læse om episoder og indgriben på grund af påståede uregelmæssigheder. De problemer, som hr. Staes tager op, er helt reelle.
Jeg vil dog endnu en gang påpege, at det er Kommissionens ansvar at håndtere disse sager. Jeg er også overbevist om, at Europol, der jo sorterer under Rådet (retlige og indre anliggender), har bestemmelser om revision og regnskaber m.m., der er udformet på en sådan måde, at man hurtigt kan opdage den slags fejl og uregelmæssigheder, som hr. Staes nævner.
Jeg er taknemmelig for, at hr. Staes tager denne vigtige sag op, og jeg beklager, at jeg som Rådets formand ikke kan gå mere i detaljer, eftersom det ligger uden for Rådets beføjelser. Jeg håber imidlertid, at vi i fællesskab vil sørge for, at vi ikke i fremtiden vil kunne høre om denne slags sager.

Provan
Hr. formand, de fleste af os kan beundre den taktik og de fremtidige opgaver, der skal udføres af Europol som organisation. Vi ved alle, at det er en meget nødvendig organisation. De redegjorde for Europols fremtidige struktur. Er der planer om at bringe Europol under demokratisk kontrol?

Danielsson
Det er Rådets opfattelse, at Europol allerede er underlagt demokratisk kontrol, og jeg ved ikke af, at der skulle være forslag, der har til hensigt at ændre kontrolsystemet for Europol.

Formanden


Nelly Maes
Spørgsmål nr. 2 af (H-0439/01):
Om: Politisk dialog med Tyrkiet Som svar på skriftlig forespørgsel P-0054/01 oplyser Rådet, at Tyrkiet på kort sigt vil drage omsorg for, at alle lovbestemmelser, som indeholder forbud mod, at tyrkiske borgere i radio- og tv-udsendelser anvender deres (dvs. det kurdiske) sprog, vil blive afskaffet. Desuden skal Tyrkiet iværksætte en strategi for at reducere regionale forskelle, især for at forbedre situationen i landets sydøstlige del og tilvejebringe økonomiske, sociale og kulturelle muligheder for alle borgere. Hvad er der hidtil opnået med hensyn til disse kortsigtede målsætninger? Er Tyrkiet begyndt at gennemføre dette? Er Tyrkiet begyndt at udarbejde de nævnte langsigtede målsætninger (garanti for den kulturelle alsidighed og kulturelle rettigheder for alle)? Vil Rådet lægge pres på de tyrkiske myndigheder, for at disse rent faktisk gennemfører den bebudede ændring af sin politik over for Kaukasus og åbner sine grænser til Armenien?

Danielsson
Som et svar på et spørgsmål, som fru Frahm stillede på mødet i februar, havde jeg lejlighed til at nævne de bestemmelser i tiltrædelsespartnerskabet med Tyrkiet, der vedrører det område, som fru Maes tager op i sit spørgsmål. Som vi ved, vedtog Rådet tiltrædelsespartnerskabet den 8. marts 2001.
Tyrkiets svar kom i form af et nationalt program for godkendelse af EU's acquis, som den tyrkiske regering vedtog den 19. marts. Kommissionen er i øjeblikket ved at gennemgå indholdet i Tyrkiets nationale program. Den ser bl.a. på, hvorvidt det stemmer overens med tiltrædelsespartnerskabet på de punkter, som fru Maes tager op i sit spørgsmål. Vurderingen vil blive foretaget af Kommissionen inden for rammerne af den fremskridtsrapport, der skal fremlægges for Rådet til efteråret. Rådet har noteret sig, at det i Kommissionens præliminære analyse bliver foreslået, at når det gælder de politiske kriterier, vil yderligere bestræbelser være nødvendige med henblik på at afskaffe dødsstraffen og indføre kulturelle rettigheder for alle borgere uanset oprindelse.
I den sammenhæng er det vigtigt at huske på, at det ikke er nok, at noget er indført i det nationale program for godkendelse af EU's acquis, eller at lovgivningen er vedtaget. Unionen stiller større krav end som så. Det er gennemførelsen, der er det vigtigste, og vi ved alle, at Tyrkiet skal sørge for, at det, der bliver skrevet ind i programmet, også virkeligt bliver gennemført. Det er derfor vigtigt, at de forskellige organer for overvågning af associeringsaftalen virkelig følger, hvordan den tyrkiske regering i praksis realiserer de forpligtelser, som den har påtaget sig i programmet.
Rådet vil fortsætte med aktivt at opfordre og opmuntre Tyrkiet til at gennemføre reformer på de områder, som fru Maes tager op, eftersom der er meget, der kan forbedres. De spørgsmål, der er blevet stillet, vil derfor fortsat stå øverst på dagsordenen i den forbedrede politiske dialog.
Når det gælder Tyrkiets politik over for Sydkaukasus og i særdeleshed landets forbindelser med Armenien, anmoder Rådet Tyrkiet om at deltage i og aktivt bidrage til de bestræbelser, der kan styrke freden og velstanden i området. EU's trojka, under ledelse af den svenske udenrigsminister, besøgte regionen i februar. Efter det besøg accepterede også Rådet (almindelige anliggender) konklusionerne. Som følge af dette vil der regelmæssigt blive ført en dialog om Sydkaukasus på møderne på højt niveau med Tyrkiet.

Maes
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg er naturligvis ikke helt tilfreds med Deres svar. Det kan jeg også vanskeligt være. Jeg har dog nogen forståelse for tiden. Det er også vigtigt, at tingene undersøges ordentligt, men jeg er absolut enig med Dem i, at papir ikke er tilstrækkeligt. Papir er tålmodigt, siger man på mit sprog, og jeg tror også, man siger det på andre sprog. Gennemførelsen er det allervigtigste, og kontrolorganerne bør således udvise en meget stor uafhængighed for virkelig at kontrollere denne gennemførelse. Ofte konstaterer vi jo, at ansøgerlandene gør sig store bestræbelser på at få det til at se ud, som om alt er i orden. Det kan Tyrkiet ikke engang gøre i øjeblikket, hvor situationen i de tyrkiske fængsler er så dramatiske, og hvor der stadig hver dag er mennesker, der bringer sig i livsfare eller tvinges til det - det vil jeg ikke diskutere nu - fordi der ikke indledes en dialog. Dette forekommer mig at være i modstrid med gode foranstaltninger for mindretallene. Jeg håber derfor, at trojkaen vil være streng og retfærdig i sine konklusioner.

Danielsson
Lad mig afslutningsvis sige, at Rådet naturligvis deler fru Maes" bekymring over situationen i de tyrkiske fængsler. Hvis jeg husker rigtigt, har sultestrejkerne i de tyrkiske fængsler nu krævet 23 dødsofre. Denne udvikling, som Rådet følger nøje, er dybt foruroligende. Nu er der også en retssag i gang mod Fasilet-partiet. Eftersom der endnu ikke er faldet dom, er det for tidligt at udtale sig om eventuelle konsekvenser. I almindelighed kan man dog sige, at et forbud mod politiske partier næppe er løsningen på Tyrkiets politiske og økonomiske problemer.
Jeg er glad for ved denne lejlighed, som ved tidligere lejligheder, sammen med fru Maes at kunne henlede opmærksomheden på en utrolig vigtig sag, nemlig hvordan menneskerettighederne udvikles i Tyrkiet. Denne vigtige sag bør vi i fællesskab følge nøje i fremtiden.

Formanden


Guido Podestà
Spørgsmål nr. 3 af (H-0444/01):
Om: Tosprogethed i Istrien Det istriske regionalråd godkendte den 9. april 2001 statutten for regionen, hvorved italiensk og kroatisk ligestilles i alle de regionale institutioner og i alle de administrative instansers procedurer.
Desværre blev disse bestemmelsers lov den 23. april 2001 ophævet af det kroatiske Justitsministerium, der begrundede ophævelsen med en forfatningskontrol til trods for, at de i alle henseender menes at være i overensstemmelse med ånden og ordlyden i den kroatiske forfatning (grundchartret).
Dette har vakt stor overraskelse og bekymring for en eventuel alvorlig situation for den italiensktalende del af befolkningen, eftersom Italien er et venligsindet land, er stiftende medlem af EU og står som garant for fuldkommen tosprogethed (italiensk/kroatisk) i sine grænseområder.
Hvorledes vil Rådet gribe ind og i hvilke fora, således at:
den kroatiske regering straks genindfører de ophævede bestemmelser og hurtigst muligt bekræfter, at de er i overensstemmelse med forfatningen,
det undgås, at Kroatiens fremtidige tilnærmelse til EU ender i en politisk blindgyde, som følge af at Zagrebs bestræbelser i retning af EU svækkes af en sådan beslutning fra den kroatiske regerings side,
de principper, som EU bygger på, og fællesskabsretten bekræftes, og det italiensktalende mindretals ret til at få deres egen kulturelle identitet anerkendt ikke blokeres eller erklæres for forfatningsstridigt?

Danielsson
Lad mig forsikre det ærede medlem om, at respekten for og beskyttelsen af minoriteter er meget vigtige aspekter for Rådet i almindelighed og for det svenske formandskab i særdeleshed.
Respekten for og beskyttelsen af minoriteter er vilkår, der er indbygget i Unionens politik over for de lande, der er omfattet af stabiliserings- og associeringsprocessen i det sydøstlige Europa. Kroatien er, som vi alle ved, et af disse lande.
Stabiliserings- og associeringsprocessen, der jo forhåbentlig vil føre disse lande nærmere en europæisk integration, følges og overvåges nøje af Rådet. Det ærede medlem kan være forvisset om, at udviklingen i regionen følges nøje, også når det gælder menneskerettighederne og respekten for og beskyttelsen af minoriteter. Lad mig henvise til, at Rådet (almindelige anliggender) den 11. juni godkendte en redegørelse for stabiliserings- og associeringsprocessen, inklusive en vurdering af Kroatien.
I denne vurdering bifalder Rådet de fremskridt, der allerede er opnået af den nye kroatiske regering, siden den tiltrådte sidste år. Der er opnået væsentlige resultater på mange områder, men vi peger også på flere områder, hvor der kræves yderligere foranstaltninger. Et sådant område er netop vedtagelsen af en ny lov om beskyttelse af minoriteter. Der foreligger allerede et lovforslag, og jeg er sikker på, at Kroatien vil vedtage det og gennemføre loven på passende vis. Rådet overvåger altså allerede disse sager.
Det eksakte spørgsmål om tosprogethed i Istrien, hvor der er en ganske stor italiensk minoritet, og situationen med forordningen for regionen, der for nylig blev vedtaget af regionalrådet i Istrien, behandles netop nu ved Kroatiens forvaltningsdomstol. Vi ser frem til domstolens afgørelse, og vi vil fortsat følge sagen nøje i vores forbindelser med Kroatien.

Podestà
Hr. Danielsson, jeg var glad for Deres svar og også for at høre, hvad Rådet vedtog på dette område i går. Tillad mig dog at sige, at det netop er EU's grundlæggende tankegang at respektere mindretallene og ligeledes at respektere de kulturforskelle, som flerprogethed naturligvis er et umiddelbart aspekt af. Det er en alvorlig sag, at statutten for regionen, som det istriske regionalråd vedtog den 9. april, er blevet ophævet, og forfatningsdomstolen har således fået en frist på et år til at undersøge, om der er tale om et eventuelt brud på forfatningen. Når man også tager i betragtning, at dette var en af de vigtigste årsager til den kroatiske integrationsministers afgang, spørger jeg mig selv, om det drejer sig om interne kampe til skade for det italiensktalende mindretal, eller om det i virkeligheden - og det ville være det værst tænkelige - er den kroatiske forfatning, som ikke beskytter mindretallene og de kulturelle særpræg. Jeg spørger mig selv, hvordan den kroatiske regering forestiller sig, at den fortsat kan komme tættere på EU, når den har sådan en holdning.

Danielsson
Lad mig understrege, at stabiliserings- og associeringsprocessen er yderst vigtig for nøje at kunne følge denne slags sager.
Vi ved jo, at mange steder i Europa er netop beskyttelsen af minoriteter og deres rettigheder en meget svær opgave. Jeg tror, at Unionen gør en meget vigtig indsats, når vi gennem denne proces og disse aftaler, også med lande, som endnu ikke er ansøgerlande, kan følge udviklingen og påpege det, når vi mener, at udviklingen ikke går i den rigtige retning.
Den rapport, som Rådet godkendte i går, giver på sin vis grund til optimisme. Nu afventer vi forfatningsdomstolens afgørelse, og vi vil fortsat følge sagen nøje.

Formanden


Josu Ortuondo Larrea
Spørgsmål nr. 4 af (H-0446/01):
Om: Omlægning af fiskeriindsats, øget brug af bundgarn, der gør indhug i gydebestanden Fiskeriet efter kulmule undergik gennemgribende ændringer i anden halvdel af 90"erne, navnlig på grund af en kraftig vækst i den fiskerflåde, der anvender bundgarn, således at dette fiskeris andel af landingerne voksede fra 4% i 1994 til 20% i 1999.
Eftersom fiskeriindsatsen med bundgarn måles ud fra garnets længde og det antal gange, det udsættes i havet, har overgangen til denne form for fiskeri medført en meget betydelig vækst i den effektive fiskeriindsats, som oven i købet er rettet mod en gydebestand, der i hele det forgangne årti lå under forsigtighedsniveauet.
Hvad har Rådet gjort for at begrænse dette ukontrollerede fiskeri og samtidig begrænse dets negative indvirkning på gydebestanden?
Har man begrænset antallet og længden af de garn, der må anvendes på hvert fisketogt?

Danielsson
Rådet er opmærksom på den kritiske situation for kulmuler i Fællesskabets have og på den indvirkning, som den øgede anvendelse af bundgarn kan have på denne bestand.
Der er imidlertid bestemte tekniske regler for anvendelsen af bundgarn til kulmulefiskeri og regler, der især sigter mod at kontrollere det overfiskeri, som denne type redskab afstedkommer, f.eks. ved begrænsning af antal net, begrænsning af nettenes længde eller den tid, hvori de må være i vandet.
Det ærede medlem er sikkert klar over, at det er Kommissionen, der skal overvåge, om reglerne i den fælles fiskeripolitik overholdes, og vedtage passende foranstaltninger, når det er nødvendigt, samt eventuelt foreslå ny lovgivning på dette område. I denne sammenhæng vil jeg gerne henlede det ærede medlems opmærksomhed på de nødforanstaltninger for kulmulebestandens ophjælpning, som Kommissionen i øjeblikket er ved at udarbejde i nært samarbejde med medlemslandene.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 5 af (H-0453/01):
Om: Debatten om reform af traktaterne Hvad kan begrunde det svenske formandskabs næsten totale tavshed om og mangel på initiativer i forbindelse med reformen af traktaterne og en eventuel forfatning for Den Europæiske Union?

Danielsson
Som det ærede parlamentsmedlem ved, blev der på regeringskonferencen i Nice vedtaget en erklæring, der blev vedlagt slutakten, og heri blev de foranstaltninger, som det svenske og belgiske formandskab skal træffe, fastslået. I denne sammenhæng fremsatte det svenske formandskab, det kommende belgiske formandskab og Europa-Parlamentets og Kommissionens formænd den 7. marts 2001 en fælles udtalelse, der formelt indledte debatten om den kommende udvikling af EU.
Det er forhåbningen, at man via adskillige virksomhedscentre og talrige bidrag vil kunne fremme en debat, der har en større spændvidde end tidligere. Debatten skal koncentreres om de grundlæggende udfordringer, som EU står over for i de kommende årtier, og den skal stimulere til forslag om, hvordan disse udfordringer skal imødegås rationelt, når det drejer sig om policy-bestemmelser, institutioner og tilrettelæggelse af arbejdet.
For at kunne skabe et "borgerforum" - et sted, hvor alle debatindlæg kan samles og gøres tilgængelige - blev webstedet Future of Europe åbnet samme dag. De første debatindlæg blev skrevet af Sveriges statsminister, Göran Persson, Belgiens premierminister, Guy Verhofstadt, og Kommissionens formand, Romano Prodi, for at inspirere andre til at gøre det samme.
Samme dag skrev den svenske statsminister til sine kolleger i medlemslandene og i ansøgerlandene og indbød dem til at deltage, bl.a. ved at bidrage med indlæg til webstedet. Statsministeren skrev med samme formål også til EF-Domstolen, Revisionsretten, Regionsudvalget, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Konferencen for Organer med Ansvar for EF-anliggender i Fællesskabets Parlamenter (COSAC) og arbejdsmarkedets parter.
Som følge af, at vi på denne måde har indledt debatten, er der allerede på dette tidlige stade taget mange initiativer i medlemslandene, i ansøgerlandene, i Unionens institutioner og i forskellige debatfora. Hidtil har alle været interesseret i en virkelig åben og bred debat om Unionens fremtid i overensstemmelse med ånden i Nice-erklæringen. Jeg er helt overbevist om, at debatten i de kommende måneder vil tage yderligere fart, efterhånden som der kommer flere bidrag til den.
Det svenske formandskab har desuden udfærdiget en situationsrapport inden Det Europæiske Råds møde i Göteborg, og heri gøres der rede for de initiativer, der er taget på nationalt og europæisk plan for at fremme vidtgående diskussioner med alle parter, deriblandt repræsentanter for de nationale parlamenter, for politiske, økonomiske og akademiske kredse, for det civile samfund osv. I denne rapport peger vi også på visse tendenser, som vi har lagt mærke til i debatten, vedrørende næste fase af forberedelsesarbejdet inden næste regeringskonference.
Når det drejer sig om at opfylde forpligtelserne i erklæringen om Unionens fremtid, er det op til det belgiske formandskab at reflektere videre over de initiativer, der er nødvendige for, at denne proces kan fortsætte. Det er planen, at der skal vedtages en erklæring om dette emne på Det Europæiske Råds møde i Laeken i december. Jeg synes derfor ikke, at den stilhed og den mangel på betydningsfulde initiativer, som spørgsmålsstilleren henviser til, er reel. Tværtimod har formandskabet helt i overensstemmelse med beslutningerne i Nice aktivt og initiativrigt forsøgt at stimulere til en vigtig debat om Unionens fremtid.

Nogueira Román
Jeg har stillet dette spørgsmål på et tidspunkt, hvor det svenske formandskabs halvår er ved at være forbi, i bevidstheden om, at Deres lands formandskab ikke har gjort nok for at imødekomme beslutningen om Nice-traktaten, som De har omtalt, og den ængstelse, der er i det europæiske samfund.
Jeg mener, at der i det europæiske samfund er en følelse af, at Nice er en total fiasko, og jeg mener også, at denne fiasko bl.a. har medført, at Irland, stillet over for den irske regerings skødesløshed, sagde nej ved afstemningen om Nice-traktaten, og ligeledes, selv om det i dette tilfælde er positivt, at hr. Jospin, Frankrigs premierminister, og hr. Schröder, Tysklands forbundskansler, har foreslået noget, som de for syv eller otte måneder siden ikke ville have vovet at foreslå, nemlig den fremtidige eksistens af en europæisk forfatning.
Jeg synes ikke, at det svenske formandskab har været på højde med situationen i denne grundlæggende debat, og jeg synes, at det var den svenske statsminister, og ikke Frankrigs og Tysklands politiske ledere, der burde have taget initiativet. Formandskabet har heller ikke været på højde med situationen i den grundlæggende debat om strukturfondene, der betyder så meget for mit land.

Danielsson
Jeg beklager, at det ærede medlem ikke har været inde på hjemmesiden for fremtidsdebatten, som jeg refererede til i mit indlæg. Hvis han havde været det, havde han kunnet læse et indlæg fra den svenske statsminister, hvor han ræsonnerer over netop de spørgsmål, som det ærede medlem stiller. Statsministeren kommer måske ikke frem til helt de samme konklusioner som hr. Jospin og Schröder, men jeg går ud fra, at det ærede medlem ikke ønsker ensretning i debatten, men mangesidethed. Det får man, hvis man går ind på hjemmesiden. Der kan man desuden også læse, hvad Rådets formand mener.

Sjöstedt
Jeg har et tillægsspørgsmål til den ærede repræsentant for Rådet. De henviser til Nice-traktaten, men er det ikke sådan, at der står i traktaten, at hvis den skal kunne vedtages, skal alle lande kunne vedtage den i overensstemmelse med deres forfatning? Irland har jo netop sagt nej til Nice-traktaten. Hvis EU følger sine egne regler, skal EU så ikke holde op med at tage udgangspunkt i Nice-traktaten og indse, at den har spillet fallit?

Danielsson
Det ærede medlem tager nu et andet aspekt op. Jeg tror ikke, at jeg refererede til Nice-traktaten på den måde, som hr. Sjöstedt påstår. Jeg henviste til den bestemmelse om fremtidsdebatten, der blev truffet på Nice-topmødet. Det, hr. Sjöstedt nævner, om det, der er sket i Irland, er en anden og vigtig debat, som jeg ved, at der bliver lejlighed til at føre i morgen, bl.a. med den svenske udenrigsminister, når hun fremlægger planerne for topmødet i Göteborg, hvor spørgsmålet om det, der er sket i Irland, naturligvis bliver en vigtig komponent.
Lad mig også sige, at ratifikationsprocessen for Nice-traktaten vil pågå i de forskellige medlemslande i yderligere nogle måneder, måske i op til et år. Jeg har noteret mig de udtalelser, som den irske regering er fremkommet med, om den fortsatte proces i Irland. Jeg tror derfor, at der vil være lejlighed til at vende tilbage til dette. Jeg tror, at det er alt for tidligt at sige, at Nice-traktaten har spillet fallit, som hr. Sjöstedt påstår.

Formanden
Hr. Nogueira Román, jeg antager, at De kender forretningsordenen, og at De derfor kun beder om ordet for en bemærkning hertil.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg benytter mig af denne anledning til at udtrykke min dybe forbavselse over, at jeg for at vide, hvad der sker i Europa, er nødt til at søge oplysninger på en hjemmeside!

Formanden


Herman Schmid
Spørgsmål nr. 6 af (H-0456/01):
Om: Politiaktioner under topmødet i Göteborg EU's topmøder bliver ofte ledsaget af offentlige demonstrationer, som igen giver anledning til repressive politiaktioner. Dette skete i Malmø, da EU's finansministre mødtes den 21. april, og det forventes igen at ske under Göteborg-topmødet i juni, hvor også præsident Bush kommer til stede. Det forlyder, at Bush medbringer et stort antal sikkerhedsfolk. Det må formodes, at der har været konsultation, samordning og samarbejde mellem det amerikanske sikkerhedspersonale og det svenske sikkerhedspersonale med henblik på at forberede Göteborg-topmødet.
Var politiaktionerne i Malmø planlagt og gennemført som en øvelse med henblik på at forberede Göteborg? Var de amerikanske sikkerhedsfolk til stede eller på anden måde inddraget i politiaktionerne i Malmø? Hvem har den endelige myndighed og det endelige ansvar for topmødedeltagernes sikkerhed? Er det udelukkende den svenske regering, der har ansvaret, eller har de amerikanske sikkerhedsfolk en eller anden form for selvstændig myndighed, for så vidt angår præsident Bush og hans selskabs sikkerhed?

Danielsson
Politiindsatsen under topmødet i Göteborg hører ikke under Rådets beføjelser.

Schmid, Herman
Det kan man kalde et kortfattet svar. Jeg troede tværtimod, at EU-topmødet var formandskabets anliggende. Det forbavser mig derfor, at formandskabet på det nærmeste ikke svarer på mit spørgsmål.
Hvis det går så godt, som vi - og det svenske politi i Göteborg, der synes at have forberedt sig på et fredeligt topmøde - håber, så bliver denne sag måske ikke aktuel. Men hvis det går dårligt, er det underligt, hvis Rådets formand, der desuden er medlem af den svenske regering, ikke har nogen interesse i eller ansvar for det. Det er bemærkelsesværdigt. Jeg gad vide, hvem der egentlig har ansvaret.

Danielsson
Eftersom jeg går ud fra, at Herman Schmid ikke har brug for en forklaring på det, jeg sagde, vil jeg gerne gentage det. Jeg sagde, at "politiindsatsen under topmødet i Göteborg ikke hører under Rådets beføjelser". Topmødet i sig selv er naturligvis et anliggende for Rådet. Jeg håber, at Herman Schmid er enig i min opfattelse af, at politiets indsats bør forblive et nationalt anliggende.
Lad mig bruge denne lejlighed til at fortælle, at formandskabet har meget omfattende planer i forbindelse med topmødet i Göteborg, og de går ud på at føre en dialog med alle, der har en holdning til Unionens virke. Mange medlemmer af den svenske regering vil tilbyde at mødes og tale med forskellige grupper, der har en holdning til Unionens virke i almindelighed og til topmødet i Göteborg i særdeleshed.
Formandskabet vil leve op til sine forpligtelser og dermed sørge for, at topmødet i Göteborg vil lede til substantielle fremskridt, og at det også bliver et eksempel på, at det er muligt at åbne også topmødediskussionerne og gøre dem noget bredere end hidtil.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 7 af (H-0483/01):
Om: Registrering af borgere i SIS-registret I anledning af ØKOFIN-Rådets møde i april i Malmø blev der demonstreret mod EU og ØMU. En demonstration mod EU blev angrebet af politiet. Over 250 personer blev anholdt, og mange blev mishandlet af politiet. De anholdte skulle identificere sig. Politiet lavede også systematiske videooptagelser af fredelige demonstranter. Efter forlydender i svensk radio registrerer det svenske sikkerhedspoliti EU-kritikere forud for EU-topmødet i Göteborg.
I henhold til Schengen-aftalen kan personer, som anses for at være en trussel mod den nationale sikkerhed, opføres i SIS-registret. Har de svenske myndigheder foretaget registrering af personer i SIS på grundlag af deres deltagelse i demonstrationerne i Malmö eller på grund af deres EU-kritiske holdning?

Danielsson
I hr. Sjöstedts spørgsmål henvises der til en hypotetisk registrering af oplysninger i det såkaldte SIS-register.
Lad mig påpege, at i henhold til artikel 105 i konventionen om gennemførelse af Schengen-konventionen ligger ansvaret udelukkende hos de aftalende parter, når det skal sikres, at oplysninger, der bliver indført i Schengen-informationssystemet, er rigtige, aktuelle og lovlige.
I henhold til artikel 104 skal den nationale lovgivning, der gælder for den af de aftalende parter, der indgiver en rapport, være udgangspunktet for rapporten. Man bør også huske på, at der i Sverige, ligesom i de øvrige medlemslande, der har tilsluttet sig Schengen-konventionen, er en myndighed, der har ansvar for, at der føres en uafhængig kontrol med det nationale Schengen-register.
Hvem som helst har ret til at begære, at tilsynsmyndigheden kontrollerer de registreringer i Schengen-informationssystemet, der vedrører dem, ligesom de kan begære kontrol med, hvordan disse oplysninger anvendes. Kontrollen skal udføres i henhold til den nationale svenske lovgivning.
Lad mig et kort øjeblik tage rådsformandens kasket af og iføre mig den svenske og meddele hr. Sjöstedt, at jeg for en sikkerheds skyld har fundet frem til det eksakte svar på hans spørgsmål om, hvorvidt der er personer, der af de svenske myndigheder er blevet registreret i SIS på grund af, at de har deltaget i demonstrationen i Malmø, eller fordi de er EU-kritiske. Efter at have kontrolleret dette er svaret på begge spørgsmål et utvetydigt nej.

Sjöstedt
Jeg takker den ærede repræsentant for Rådet for det usædvanligt klare svar. Jeg er glad for dette svar, eftersom jeg synes, at det er vigtigt.
Jeg vil også gerne spørge - måske med den svenske kasket på - hvorfor det svenske sikkerhedspoliti systematisk videofilmer fredelige EU-kritiske demonstranter i demonstrationer, hvor der ikke er nogen uroligheder overhovedet. Er det foreneligt med den almindelige ytrings- og demonstrationsfrihed?

Danielsson
Som formand for Rådet har jeg definitivt ingen beføjelser til at svare på dette spørgsmål. Heller ikke i min egenskab af repræsentant for den svenske regering har jeg beføjelse til at svare på spørgsmål, der vedrører myndighedsudøvelse.

Schmid, Herman
Eftersom det har vist sig muligt, at man kan skifte sin kasket ud, vil jeg også stille et spørgsmål.
Der har været temmelig vedholdende oplysninger i pressen, bl.a. i Göteborgposten, om, at den amerikanske sikkerhedstjeneste meget aktivt har medvirket i forberedelserne til topmødet. Det siges at have foregået i Sverige i adskillige uger. Jeg ved ikke, om oplysningerne er forkerte, men de tillægges navngivne politibetjente fra Göteborgs politi, og jeg har heller ikke set et dementi af dem.
Det ville derfor være interessant at vide, om også det, der skete i Malmø, var en del af de forberedelser, der har fundet sted sammen med den amerikanske sikkerhedstjeneste. Kan vi få nogle oplysninger om dette? Hvis ikke, er der frit spil for spekulationerne, hvilket næppe kan være i den svenske regerings interesse.

Danielsson
Det er ikke i den svenske regerings interesse at bidrage til spekulationer, men det er heller ikke i den svenske regerings interesse at udtale sig om emner, der hører under selvstændige svenske myndigheders ansvar.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 8.

Gérard Caudron
Spørgsmål nr. 9 af (H-0462/01):
Om: Lukninger hos Danone og Marks & Spencer Den brutale og kyniske annoncering af lukninger hos Danone og Marks & Spencer viser dem, der stadig tvivlede herpå, at blandingsøkonomiens og den europæiske socialmodels tid er ved at være forbi.
Det var forståeligt, at virksomheder blev omstruktureret som følge af reelle økonomiske problemer. Men det er ikke muligt at acceptere omstruktureringer i sunde og blomstrende virksomheder, der kun har det ene mål at forøge kapitalejernes profit.
Hvis landbrugskriserne er i stand til at mobilisere de ansvarlige, burde frivillige skrotningsaktioner, der for ussel mammon ødelægger hele familier, ligeledes kunne mobilisere de europæiske ledere, og det så meget mere som en manglende reaktion for fremtiden vil medføre en optrapning af denne tendens.
Hvad har De i sinde at gøre?

Danielsson
. (SV) Rådet minder det ærede medlem om, at Rådet ikke har beføjelser til at overvåge gennemførelsen af lovgivningen og derfor ikke har beføjelser til at kommentere hændelser og udviklingen i enkeltstående virksomheder. Den fællesskabslovgivning, der skal følges på dette område, vedrører imidlertid først og fremmest følgende instrumenter: Rådets direktiv om en tilnærmelse af medlemslandenes lovgivning om kollektive opsigelser, Rådets direktiv om stiftelse af et europæisk virksomhedsråd eller en fremgangsmåde i fællesskabsvirksomheder og grupper af fællesskabsvirksomheder for information til og samråd med arbejdstagere og endelig Rådets direktiv om at udvide et tidligere direktiv om stiftelse af et europæisk virksomhedsråd eller en fremgangsmåde osv. med henblik på Det Forenede Kongerige.
Med hensyn til den kritik, der er blevet rettet mod fællesskabslovgivningen, inklusive kritikken af, at det ikke er blevet forbudt virksomhedsledelser at beslutte at nedlægge urentable dele af virksomheden i situationer, hvor virksomheden som helhed har været rentabel, eller kritikken af, at arbejdsgivere, der ikke har levet op til kravet om information og samråd, ikke er blevet straffet tilstrækkeligt, så vil Rådet minde om, at det udelukkende kan agere på grundlag af forslag fra Kommissionen. Hvis Kommissionen skulle stille sådanne forslag til Rådets overvejelse, hvilket således ikke er sket på nuværende tidspunkt, så ville Rådet være parat til at agere hurtigt.
Jeg vil understrege, at Rådet i går traf beslutning om Kommissionens forslag til direktiv om fastsættelse af en ramme for information til og samråd med arbejdstagere i virksomheder, der opererer på nationalt niveau i medlemslandene. Hensigten med dette direktiv er, at det skal være anvendeligt bl.a. på situationen, strukturen og den sandsynlige udvikling af beskæftigelsen i virksomhederne og på planlagte beslutninger fra ledelsen, der forventes at lede til væsentlige forandringer i arbejdsorganiseringen eller i aftaler i forbindelse med denne. I den revision, der nu skal foretages, vil Rådet rette behørig opmærksomhed på de nyligt indtrufne hændelser, som det ærede medlem har taget op.

Caudron
Hr. formand, hr. minister, jeg har hørt Deres svar, og også jeg glæder mig over den beslutning, der blev truffet i går i Rådet (socialministrene). Jeg har også hørt, at De har lagt ansvaret for en stor del af de dramaer, som vi oplever i dag, over på Europa-Kommissionen, fordi den ikke har fremlagt forslag om nogen foranstaltninger for Rådet, der kan løse den meget alvorlige situation, som vi befinder os i.
Jeg har to afklarende spørgsmål. Det første angår de effektive sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af bestemmelserne i gårsdagens aftale. Jeg vil gerne have opklaret nogle detaljer på dette punkt. Jeg vil også gerne have en afklaring af de ikke-britiske lønmodtageres forhold i resten af Europa mellem 2004-2009. Endelig har jeg et sidste spørgsmål, hr. formand. Hvad skal jeg som parlamentsmedlem og folkevalgt svare de lønmodtagere, der er blevet smidt på gaden af virksomheder med overskud, når de ved, at det udelukkende er sket for at øge dette overskud? Kan jeg nøjes med at svare, at Rådet ikke kan gøre noget, fordi Kommissionen ikke har stillet noget forslag? Jeg ved, at det ikke er Deres personlige holdning som menneske og som parlamentsmedlem, og jeg efterlyser et lidt mere konkret engagement fra Deres side.

Danielsson
Jeg synes, at De i kraft af beslutningen i går har fået præcis det svar, som De efterlyser på de berettigede spørgsmål, som De får fra arbejdstagere, der på uretmæssig vis mister deres arbejde. Rådet håber, at direktivet om information og konsultation faktisk vil blive et meningsfuldt instrument, der sikrer en retfærdig proces ved sådanne sager i fremtiden. Det er et direktiv, som vi har arbejdet intensivt på under hele det svenske formandskab, og vi betragter det som et stort fremskridt, at det faktisk er lykkedes os at skabe enighed om det i går, hvilket jeg må erkende, at jeg faktisk ikke havde forventet.
De spørgsmål om detaljerne, som De stiller, må jeg bede om at få lov til at vende tilbage til. Diskussionen i Rådet fortsatte lige til det sidste i går. Der blev foretaget en del ændringer sent på aftenen, og jeg har endnu ikke haft lejlighed til at få en ordentlig orientering af min kollega fru Sahlin, den ansvarlige minister. Jeg beder derfor om at få lov til at vende tilbage med mere præcise svar på Deres detaljerede spørgsmål.

Désir
Hr. formand for Rådet, ligesom Dem glæder jeg mig over den beslutning, der blev truffet i går i Rådet (arbejds- og socialministrene), om endelig at godkende direktivforslaget om information og høring. Det er et smukt resultat for det svenske formandskab.
Imidlertid er der fortsat et stort problem, ikke ligefrem en detalje, tror jeg, nemlig sanktionerne. Det forholder sig således, at Rådet ikke har fulgt det forslag, der blev stillet af Kommissionen og fru Diamantopoulou, om at forberede at omstøde beslutninger om kollektive afskedigelser, som er foretaget på baggrund af overtrædelser af informations- og høringsproceduren, og således derfra forberede muligheden for at genforhandle ansættelseskontrakterne for de lønmodtagere, der var blevet afskediget på baggrund af overtrædelser af det europæiske direktiv. Er De klar til, og vil Rådet være klar til at genetablere teksten i denne udformning, hvis Parlamentet under andenbehandlingen på ny godkender Kommissionens forslag? For et direktiv, der ikke ledsages af egentlige afskrækkende sanktioner, bliver fuldstændigt sat ud af kraft og kommer ikke til at beskytte arbejderne.

Danielsson
Som det ærede medlem sikkert forstår, er det meget svært, for ikke at sige umuligt, at svare på det hypotetiske spørgsmål. Jeg konstaterer, at det kompromis, der blev opnået i går, var temmeligt besværligt at opnå. Som jeg sagde, har vi arbejdet længe med denne sag i Rådet, og vi har haft mange svære diskussioner.
Jeg kan helt enkelt ikke foregribe, hvilken holdning Rådet vil tage i den hypotetiske diskussion, som De beskriver. Lad os indtil videre glæde os over de fremskridt, gårsdagens beslutning medfører. Det er naturligvis et fremskridt, der kan gøres endnu bedre, men jeg tror alligevel, at det er et vigtigt skridt for Europas arbejdstagere.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr.10.
Da spørgsmål nr. 11 og 12 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Yasmine Boudjenah
Spørgsmål nr. 11 af (H-0469/01):
Om: Det svenske formandskabs holdning til indførelsen af en afgift på internationale finanstransaktioner I svar på spørgsmål under forrige mødeperiode oplyste Rådet, at det ikke havde opført spørgsmålet om indførelse af en Tobin-afgift på dagsordenen for ØKOFIN-Rådets møde, selv om fru Lena Hjelm­Wallén den 23. marts 2001 erklærede, at hun støttede Tobin-afgiften.
På det seneste har flere medlemsstater, herunder Finland, udtalt sig til fordel for en sådan afgiftsform, samtidig med at en række (europæiske, canadiske og amerikanske) parlamentarikere har rettet en international appel om indførelse af en Tobin-afgift.
På baggrund af denne seneste udvikling bedes Rådet oplyse, om det har besluttet at opføre spørgsmålet på dagsordenen for ØKOFIN-Rådets møde den 19. juni og at foreslå, at en del af provenuet fra indførelsen af Tobin-afgiften, der af UNPD anslås til 40 milliarder om året, anvendes til opfyldelse af de grundlæggende behov i udviklingslandene (adgang til drikkevand, et grundlæggende sundhedsvæsen, vaccinationer).

Harlem Désir
Spørgsmål nr. 12 af (H-0486/01)
Om: Det svenske formandskabs holdning til indførelse af en afgift på internationale finanstransaktioner På trods af, at det svenske formandskab i svar på en række spørgsmål under Europa-Parlamentets forrige mødeperiode understregede, at det ikke påregner at tage initiativ til drøftelse af Tobin-afgiften, bedes det svenske formandskab redegøre for baggrunden for, at fru Lena Hjelm-Wallen, Sveriges vicestatsminister, den 23. marts 2001 erklærede, at hun tilsluttede sig Tobin-afgiften.
Er begrundelsen hovedsageligt reguleringen af de internationale valutatransaktioner, som en sådan afgift ville kunne medføre, idet den ville bremse spekulationen og mindske valutamarkedernes uforudsigelighed?
Eller er en sådan afgift efter den svenske vicestatsministers opfattelse interessant, fordi provenuet fra den, som skønnes til mellem 50 og 250 milliarder dollars om året, ville kunne anvendes til udviklingsbistandsprogrammer i de fattigste lande?

Danielsson
Formandskabets og Rådets holdning i denne sag er stadig den samme som i det svar, der blev givet på spørgsmål om samme emne den 19. april i år. Jeg vil blot kort gentage det, vi sagde dengang: Vi har ikke tænkt os at sætte sagen på dagsordenen på et kommende møde i ØKOFIN-Rådet. Hidtil har der ikke været noget ønske om dette fra anden side. Kommissionen har heller ikke stillet nogen forslag eller fremlagt andre initiativer i sagen til behandling i Rådet.

Boudjenah
Tak for Deres svar. Jeg havde forberedt mig på, at De ville give samme svar som i Deres skriftlige indlæg.
Jeg vil alligevel gerne gøre opmærksom på, at støtten til en form for Tobin-afgift stiger. Den kommer fra foreninger, selvfølgelig, af økonomer, men også fra politiske institutioner via stillingtagen i det finske, canadiske eller endda for nylig i det argentinske parlament og endda i Storbritannien eller hos os i Europa-Parlamentet.
Man siger, at en sådan afgift kun kan være effektiv, hvis den besluttes og iværksættes af flere lande eller områder i verden. Det er ofte det argument, man bruger mod os. Det er utvivlsomt sandt, men der er nødvendigvis behov for at tage et første skridt mod at bremse den økonomiske spekulation, der hærger jorden, når der samtidig er et tvingende behov for nye ressourcer til investering i menneskelige værdier, særligt i udviklingslandene.
Man skal vide, og De ved, at de 1.500 milliarder dollars, der dagligt befinder sig på valutamarkedet, er knyttet til transaktioner, hvoraf halvdelen finder sted på de europæiske børser. Der er derfor ingen tvivl om, at det ville have en vis virkning, hvis EU bevægede sig ud af den tangent. Så tror De ikke, at det i det mindste ville være muligt at foretage en gennemførlighedsundersøgelse i Europa-Kommissionen?

Désir
Jeg er skuffet over Rådets svar, for Sveriges vicestatsminister, fru Hjelm-Wallén, har på trods af de sædvanlige indsigelser udtalt sig offentligt til fordel for Tobin-afgiften den 23. marts 2001 i Stockholm. Jeg tror, at de grunde, som fru Boudjenah har givet, er yderst gode. Hvordan kan man nægte at foranstalte en undersøgelse af en afgift, der vil være ekstremt lav, og som derfor ikke vil berøre varehandlen og investeringerne, eftersom den ville være på omkring 0,1%, men som tværtimod ville gøre det muligt at generere midler på mellem 50 og 250 milliarder dollars ifølge analyserne, hvilket i høj grad ville hjælpe udviklingslandene med at tage fat på deres problemer.
De ved, at konferencen vedrørende de mindst udviklede lande, der blev afholdt i Europa-Parlamentet i Bruxelles for nylig, har vist, at 43% af indbyggerne i disse lande ikke har adgang til rent drikkevand, 50% af befolkningen er analfabeter, hvert sjette barn bliver højst fem år gammelt, og de mindst udviklede landes gæld er siden 1990 og trods Köln-initiativet vokset fra 121 til 150 milliarder dollars. Derfor tror jeg, at Rådet især under forberedelserne til FN's konference om udviklingsfinansiering, der skal finde sted i Mexico i marts 2002, burde undersøge mulighederne for at indføre en sådan afgift.

Danielsson
I morges talte jeg med den svenske vicestatsminister, fru Hjelm-Wallén, som der refereres til i spørgsmålet. Hun er meget beæret over at blive brugt i debatten om Tobin-afgiften, men hun har bedt mig om at sige, at den beskrivelse, som de ærede medlemmer giver af hendes udtalelse den 23. marts, ikke er helt korrekt. Hun sagde dengang præcis det, som jeg tror, at Rådet har sagt tidligere, nemlig at det er let at være enig i mange af de holdninger, der ligger til grund for forslaget om en Tobin-afgift, men det er også vigtigt at være opmærksom på de mange vanskeligheder, der vil være forbundet med en gennemførelse af dette forslag.
Jeg konstaterer, at de undersøgelser af muligheden for gennemførelse, der bliver efterlyst, jo er blevet foretaget af mange uafhængige institutioner. Jeg er overbevist om, at det derfor vil være muligt fortsat at kunne diskutere denne sag på saglig vis. Med hensyn til formaliteterne inden for Unionen henviser jeg til det svar, jeg gav tidligere.

Ford
Hr. formand, jeg er lige så skuffet over svaret som mine kolleger. Det svenske formandskab har altid kunnet sætte spørgsmålet på dagsordenen. Det er for mig at se blot endnu et eksempel på politikere, som ikke har føling med holdningen blandt almindelige mennesker, som udmærket er klar over den enorme støtte til denne afgift. Selv om den måske ikke kan gennemføres, nyder den enorm støtte, og jeg finder Rådets og Kommissionens modstand mod at drøfte denne afgift forbløffende. Hvis den kunne gennemføres, ville den sætte en stopper for alle ulemperne ved global spekulation, som ødelægger så mange arbejdspladser, samfund og familier, samtidig med at den ville være et gode på grund af den store bistand og hjælp til den tredje verden.
Måske kan formanden besvare mit spørgsmål og fortælle mig, hvorfor Rådet er så bange for at bestille en undersøgelse af sig selv eller for at opfordre Kommissionen til at gøre det. Vi ville i det mindste have et svar, hvis vi kunne sige, at der forelå en uvildig undersøgelse, og at det ikke kan lade sig gøre. Jeg har på fornemmelsen, at det ikke ville blive resultatet, men ikke desto mindre vil jeg gerne høre, om De vil se nærmere på muligheden for at bestille en undersøgelse eller opfordre Kommissionen til selv at undersøge afgifterne af Tobin-typen, så vi kan se, om de kan gennemføres, og under hvilke omstændigheder de ville fungere.

Danielsson
Jeg mente, at jeg allerede havde svaret på dette spørgsmål, men jeg gentager det gerne. Så vidt Rådet ved, er der allerede foretaget en række undersøgelser om forskellige aspekter ved Tobin-afgiften. Derfor synes der ikke at være brug for yderligere undersøgelser. Som jeg sagde, har der ikke i Rådet været stillet noget forslag om at tage sagen op. Formandskabet har ikke til hensigt at bringe sagen op, og så vidt vi ved, er der heller ikke noget forslag i vente fra Kommissionen.

Korhola
Hr. formand, har man i Rådet overvejet andre midler til gennemførelse af målsætningerne? Vi er vel ikke enige om disse målsætninger. De er uundværlige og nødvendige, det vil sige, at de virker stabiliserende på økonomierne i verden og enkelte stater, og de administrerer og kontrollerer overførslen af velfærd fra nord til syd. Så hvis vi ikke mener, at Tobin-afgifterne er midlet til dette, kan I så fortælle, hvad der ellers er gjort?

Danielsson
Jeg vil minde det ærede medlem om, at der i midten af maj i år - jeg tror, at det var den 14.-19. maj - blev afholdt en konference i Bruxelles, hvor man især diskuterede situationen for de mindst udviklede lande. Unionen og Rådet spillede en ledende rolle i den forbindelse. På denne konference blev der diskuteret en række forskellige initiativer, der skal bidrage til, at de mål, som det ærede medlem beskriver, bliver opnået. Jeg foreslår, at De gør Dem bekendt med de diskussioner, der fandt sted på denne konference. Så vil De få en idé om, hvilke forslag til foranstaltninger der forhåbentlig, måske endnu hurtigere, vil lede til de i og for sig meget anbefalelsesværdige mål, som den såkaldte Tobin-afgift siges at rette sig imod.

Auroi
Hr. formand for Rådet, også jeg er yderst skuffet over Deres svar. Hvis man skal tro på det, De siger, er der reelt ingen mulighed for fornyelser på det finansielle område, på trods af markedernes usikkerhed og de dårlige løsninger på de kriser, der har fundet sted for nylig, bl.a. krisen i Asien.
Og hvordan kan man påtage sig et ansvar for den bæredygtige udvikling, som De i Deres egenskab af rådsformand opfordrer til, når man ved, at det allerede har omkostninger for EU? Hvad vil det koste, og hvordan vil man finansiere den bæredygtige udvikling i udviklingslandene? Hvordan vil man finansiere vedvarende energi, adgang til rent drikkevand for alle og endelig bortskaffelse af farligt affald? Hvilke midler skal vi tage i brug, eftersom det i virkeligheden tilsyneladende er sådan, at det blotte spørgsmål om forvaltning af forskellige finansielle strømme synes uoverkommeligt i Deres øjne?

Danielsson
I september 2002 afholdes der en meget vigtig konference i Johannesburg i Sydafrika, World Conference on Sustainable Development. Der skal man på en forhåbentlig indstændig og konstruktiv måde diskutere netop de spørgsmål, som det ærede medlem tager op. Det svenske formandskab vil på Det Europæiske Råds møde i Göteborg i slutningen af denne uge pege på nødvendigheden af, at disse spørgsmål nu aktivt bliver diskuteret inden for Unionen, så vi kan nå frem til et konkret grundlag, der muliggør en stor handlekraft fra Unionens side i disse vigtige spørgsmål. Jeg er helt overbevist om, at der vil være mange muligheder for, bl.a. ved den konference jeg nævnte, at vise Unionens vilje til at bidrage til en bæredygtig udvikling på disse områder.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 13 og 14.

Anna Karamanou
Spørgsmål nr. 15 af (H-0479/01):
Om: Menneskerettigheder og demokratiske frihedsrettigheder for kvinder i Tyrkiet I betragtning af den alvorlige forsinkelse, der kan noteres med hensyn til ændringen af den tyrkiske civilret og fjernelse af den diskrimination imod kvinder, der bunder i lovgivningen, såsom høj arbejdsløshed, analfabetisme og vold inden for familien, og under henvisning til de udemokratiske handlinger, der er blevet begået mod parlamentsmedlemmet Sema Piskinsut og hendes søn på partikongressen i Bülent Ecevits parti den 29. april 2001, for at få hende til at trække sit kandidatur til partiformandskabet tilbage og derefter fratage hende formandskabet for det parlamentariske udvalg for menneskerettigheder, bedes Rådet besvare følgende: Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe inden for rammerne af førtiltrædelsesproceduren for at sørge for, at Tyrkiet forpligter sig til at acceptere Fællesskabets regelværk og respektere såvel menneskerettighederne som de grundlæggende demokratiske frihedsrettigheder for kvinder?

Danielsson
Rådet er opmærksom på de problemer, som det ærede medlem tager op, og vi har noteret os, at Kommissionen i situationsrapporten fra den 8. november 2000 har fastsat en række ligestillingsaspekter, som Tyrkiet skal tage fat på.
Som Rådet allerede ved flere lejligheder har bekræftet, udgør menneskerettighederne, inklusive kvinders rettigheder, en vigtig del af Unionens partnerskabsaftale med Tyrkiet. I partnerskabsaftalen har vi fastsat de prioriterede områder for, hvor forberedelserne til tilslutningen skal koncentreres under hensyntagen til de politiske og økonomiske kriterier for tilslutning, ligesom et medlemslands forpligtelser er fastsat heri.
Unionen har blandt prioriteringerne på mellemlangt sigt især lagt vægt på, at man i aftalen skal fjerne alle tilbageværende former for diskrimination af kvinder og alle former for diskrimination på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller trosopfattelse, handicap, alder eller seksuel orientering.

Karamanou
Jeg vil gerne takke Rådet mange gang for dets svar. Jeg betvivler selvfølgelig ikke, at De kender situationen omkring kvinders rettigheder i Tyrkiet, og at der generelt er et problem med menneskerettighederne, men jeg havde ventet, at Rådet ville svare mere konkret på de problemer, som kvinderne står over for i Tyrkiet i dag, især den institutionaliserede diskrimination mod kvinder, der bunder i lovgivningen. Det er et faktum, at ændringen af civilretten ikke skrider fremad, og vi har kendskab til, at der har været flere episoder i den kommission, der har forsøgt at diskutere en ændring af civilretten.
Desuden vil jeg gerne spørge Rådet om dets indstilling til, at Tyrkiet nægter eller forsinker en grundlovssikret lighed for begge køn. Tyrkiets kvinder forventer, at EU påtager sig en mere effektiv aktion for at afskaffe den diskrimination og de uligheder, der findes i Tyrkiet i dag.

Danielsson
Rådet accepterer ikke den slags fænomener, som De nævner. Som jeg sagde i mit indledende svar, er det et stående punkt i den politiske dialog med Tyrkiet netop at pege på urimeligheder af den art, som De giver eksempler på. Vi har et møde med associeringsrådet med Tyrkiet den 26. juni, og jeg er overbevist om, at vi der vil tage spørgsmål af denne art op endnu en gang.

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 16 af (H-0481/01):
Om: Støtte til Afghanistans kvinder Er Rådet rede til at fremme hasteforanstaltninger, som kan bidrage til at bedre de umenneskelige forhold, som mere end 11 mio. kvinder lever under i Afghanistan?

Danielsson
Rådet deler helt det ærede parlamentsmedlems bekymring over den katastrofale humanitære situation, som store dele af den afghanske befolkning befinder sig i, og især bekymringen over kvindernes situation.
EU, Kommissionen, via ECHO og EuropeAid, og medlemslandene vil også fremover yde hurtig humanitær bistand til befolkningen og til afghanske flygtninge i udlandet, når de vanskelige forhold i området tillader det. Talebanernes indstilling til kvinder og de mange hindringer, som Taleban-styret har sat for de ikke-statslige organisationer, der opererer i landet, besværliggør dog i høj grad denne opgave.
Det gælder især arbejdet med at forbedre de afghanske kvinders uddannelse og sundhedstilstand. På trods af de vanskelige betingelser kan nogle humanitære organisationer støtte og drive skoler for piger.
På trods af Unionens og det øvrige internationale samfunds stadige bestræbelser viser den dystre virkelighed i Afghanistan, at Taleban-styret hidtil har været uimodtageligt for argumenter og pression udefra.
Stridighederne mellem Taleban-tropper og den nordlige alliance fortsætter, på trods af det langvarige militære dødvande. Talebanerne afviser desuden fortsat FN's og andres mæglingsbestræbelser. Der er et presserende behov for at forbedre den oprørende situation med hensyn til humanitære aspekter og menneskerettighederne, men under de forhold, som jeg lige har beskrevet, er udsigterne til forbedring desværre ikke specielt lyse.
Rådet håber, at de sanktioner, der er baseret på Sikkerhedsrådets resolution UNSCR 1333, og som Rådet har gennemført via tilsvarende fælles holdninger og en EF-forordning, vil bidrage til at mindske indblandingen udefra og fremme en forhandlingsløsning på den afghanske konflikt. Jeg vil også henvise til de svar om Afghanistan, som jeg tidligere har givet i Parlamentets spørgetid.

Izquierdo Rojo
Mange tak for Deres svar. Jeg vil gerne vide, om De med Deres erfaring i Rådets formandskab kan forestille Dem, at der ville være mulighed for at oprette en international fredskommission bestående af de parter, der i dag er impliceret i Afghanistan-konflikten.
De har svaret mig, hvad angår kendsgerningerne, med samarbejdspolitikker og opmærksomhed på menneskerettigheder. Jeg vil gerne have, at De orienterer Parlamentet om politiske foranstaltninger, ikke så meget fra FN's side som fra EU's side.
Hr. formand for Rådet, hvad kan der gøres? Hvilken realistisk politisk foranstaltning kunne tjene til, at EU gav sit lille bidrag til en forbedring af det, der i dag er Afghanistan-konflikten?
Tror De, at Rådet kunne gå ind for i det mindste at tilskynde til en international fredskommission bestående af de implicerede parter?

Danielsson
Rådet har ikke haft mulighed for konkret at diskutere et forslag om en international fredskommission, så jeg kan derfor ikke ved denne lejlighed besvare Deres spørgsmål på Rådets vegne.
Lad mig dog understrege, at jeg tror, at det er nødvendigt med innovative idéer, hvis den fastlåste konflikt, jeg har forsøgt at beskrive i mit svar, skal brydes. Som jeg nævnte, har Rådet ikke taget stilling til, hvorvidt en international fredskommission kan være en løsning på problemet, men jeg lover at fremsætte denne idé til videre diskussion i Rådet.
Jeg vil understrege, at der hidtil har været stor enighed i Rådet om, at den mest effektive måde for Unionen at bidrage til en mere rimelig situation i Afghanistan på er ved helhjertet at støtte FN's bestræbelser. Vejen frem for Unionen må være at bidrage til en international koordinering. I mange tilfælde kan Unionen agere alene, og bør gøre det, men i en situation som den i Afghanistan er det nødvendigt med samordning med andre ligesindede, og så er FN den bedste ramme. Jeg tror derfor, at vi skal indrette vores indsats efter netop denne sammenhæng.

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 17 af (H-0482/01):
Om: Valget i Italien og EU som en union af fælles værdier Som følge af parlamentsvalget i Italien den 13. maj 2001 får en af EU's største medlemsstater en regering med repræsentanter for partier såsom Alleanza Nazionale, der er arvtager til den italienske fascisme, og det separatistiske og indvandrerkritiske Lega Nord. Disse partier har tidligere været i regering i Italien, dog ikke efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden.
Sidste år gennemførte 14 regeringer i EU en bilateral politisk boykot af Østrig, efter at det indvandrerkritiske parti FPÖ blev en del af regeringen. Foranstaltningerne blev begrundet med Amsterdam-traktatens artikel 6 og 7 om Unionens fælles og grundlæggende værdier. I september 2000 blev sanktionerne hævet, efter at en vismandsgruppe havde foretaget en undersøgelse af Østrigs handlemåde.
Hvordan mener Rådet, at situationen i Italien adskiller sig fra den østrigske, og hvilke konklusioner og hvilken præcedens medfører dette med hensyn til anvendelsen af Amsterdam-traktatens artikel 6 og 7?

Danielsson
Mit svar bliver indledningsvist meget kort: Rådet har hverken diskuteret eller indtaget en holdning til de spørgsmål, som hr. Sacrédeus stiller, og derfor kan vi ikke besvare dem.

Sacrédeus
Jeg vil takke for svaret, som var juridisk og politisk korrekt. Jeg tror dog, at vi må indse, at der, på trods af at Parlamentet er sparsomt befolket, i Europa er mange, der stiller sig selv disse spørgsmål efter valgresultatet i Italien. EU er efter Amsterdam-traktaten en union af fælles værdier. Det slår artikel 6 og 7 fast. Hvis ikke det svenske formandskab tager sagen med den nye regeringsdannelse i Italien op i relation til de konklusioner, som man kunne drage af den tidligere reaktion over for Østrig, så tror jeg, at der på sigt vil komme et folkeligt krav om, at man alligevel må undersøge, hvad der er sket i Italien, og hvilke partier og værdier der hersker der.
Lad mig desuden sige følgende: Jeg håber ikke, at det forholder sig sådan, at det, der er sket i Italien, skyldes, at det er et stort land, mens det, der skete i Østrig, skyldtes, at det var et lille land.

Danielsson
Jeg vil blot tydeliggøre det, som hr. Sacrédeus sikkert meget vel ved. Det var jo ikke Rådet, der deltog i beslutningen om foranstaltninger mod Østrig, det var en beslutning, der blev truffet af de 14 stats- og regeringschefer på ad hoc-basis. Disse beslutninger gjaldt udelukkende de bilaterale forbindelser - EU-samarbejdet blev altså ikke berørt.
Lad mig bare pege på, at vi nu i Nice-traktaten - som vi alle ved ikke er ratificeret endnu - har et forslag til en regel, som vi ikke havde tidligere, i artikel 7, og det er hensigten, at den skal træde i kraft i situationer som den, vi havde i Østrig. Hvis der er nogen, der vil påtale en situation som den, hr. Sacrédeus beskriver, går jeg ud fra, at man benytter sig af de mekanismer, der er i artikel 7. Traktaten er jo endnu ikke ratificeret, men der er måske alligevel mulighed for at referere til denne artikel, hvis nogen vil rejse sagen. Formandskabet har ikke modtaget en sådan begæring endnu.

Rübig
Hr. formand, hr. formand for Rådet, først vil jeg takke Dem for Deres præcisering af, at sanktionerne mod Østrig ikke udgik fra Rådet og heller ikke fra nogen anden europæisk institution. Jeg tror, det er meget vigtigt, fordi denne beslutning fra statslederne naturligvis blev truffet uden retsgrundlag og uden at høre den berørte part. Det var altså en forkert adfærd, som egentlig endnu aldrig har fundet sted i EU.
Derfor ville det interessere mig at høre, om De som rådsformand tror, at denne beslutning mod Østrig har været en medvirkende årsag til irernes negative afstemningsresultat i sidste uge.

Danielsson
Rådet har overhovedet ikke diskuteret den hypotetiske situation, som det ærede medlem tager op. Jeg kan derfor ikke på Rådets vegne svare på spørgsmålet.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr.18.

Glyn Ford
Spørgsmål nr. 19 af (H-0487/01):
Om: Forfalskning af euroen - Europol-rapport Har Rådet, selv om det har ignoreret de bekymringer, som medlemmer af Europa-Parlamentet har givet udtryk for med hensyn til hvidvaskning af penge under anvendelse af euroen og med hensyn til forfalskning af euroen, set rapporten i the Financial Times af 22. maj, hvori det hedder, at der efter Europols opfattelse er tale om en potentiel betydelig risiko for øget økonomisk kriminalitet i overgangsperioden? Har Rådet nu endelig planer om at se på dette spørgsmål igen?

Danielsson
Rådets arbejde op til indførelsen af euroen vidner, håber vi, om dets vilje til effektivt at beskytte eurosedler og -mønter mod forfalskning.
Jeg vil minde om, at det i Rådets forordning (EF) nr. 974/98 blev fastslået, at euroen skal sættes i omløb fra og med den 1. januar 2002, og at de deltagende medlemslande er forpligtede til at sørge for, at der er en passende strafferamme for forfalskning af eurosedler og -mønter.
Siden da har Rådet den 29. maj 2000 vedtaget en rammebeslutning om en styrket beskyttelse mod forfalskning i forbindelse med indførelsen af euroen via strafferetlige og andre følgevirkninger. For at fuldføre og forstærke dette, og især skride ind over for forfalskning af euroen via et tæt samarbejde mellem medlemslandenes myndigheder, Den Europæiske Centralbank, de nationale centralbanker, Europol og i fremtiden også Eurojust, fremlagde den franske regering den 22. december 2000 et udkast til beslutning om beskyttelse af euroen mod forfalskning. Som det ærede medlem ved, afgav Parlamentet jo sin udtalelse om dette udkast den 3. maj 2001.
Udkastet, som altså er til godkendelse, er koblet til udkastet til Rådets forordning om fastsættelse af nødvendige foranstaltninger til beskyttelse af euroen mod forfalskning og til udkastet til Rådets forordning om udvidelse af gennemførelsesområdet for denne forordning. Parlamentet afgav også udtalelser om samtlige af disse forordninger den 3. maj 2001.
På mødet den 29. maj 2001 vedtog Rådet at opdele det udkast til beslutning, der blev fremlagt sidste år, i et udkast til Rådets beslutning og et udkast til en rammebeslutning. Europa-Parlamentet vil blive opfordret til at afgive en udtalelse om begge disse udkast. Ved samme lejlighed vedtog Rådet også konklusioner om Europols rolle i beskyttelsen af euroen, og rollen skal bl.a. bestå i, at Europol skal yde den nødvendige bistand til medlemslandene, så de kan udføre deres opgave med at forhindre og bekæmpe forfalskning af euroen.
Med hensyn til hvidvaskning af penge har Rådet i tidligere svar til Parlamentet udførligt redegjort for sin holdning til den øgede risiko for hvidvaskning af penge ved indførelsen af den fælles valuta og for de foranstaltninger, som Rådet har vedtaget for at mindske denne risiko. Disse foranstaltninger er, i lighed med de nationale myndigheders og finanssektorens øgede opmærksomhed, afgørende for at mindske risikoen for hvidvaskning af penge, når euroen bliver indført.

Ford
Hr. formand, Rådet og Kommissionen kan benytte en lang række forholdsregler for at løse problemet med forfalskning af euroen. Ifølge en artikel i The Financial Times den 22. maj mener Europol tilsyneladende, at disse forholdsregler fortsat er utilstrækkelige. Et særligt problem er den meget høje værdi af 500-eurosedlen, som kan betyde, at euroen bliver den foretrukne valuta for falskmøntnere og folk, der hvidvasker penge, fordi den har en betydeligt højere værdi end nogen anden seddel, som er i omløb i USA, Japan eller Det Forenede Kongerige.
Har Rådet ikke overvejet muligheden af at udsætte udstedelsen af 500-eurosedlen, da der ved indførelsen af euroen kan blive tale om det rene tagselvbord for falskmøntnere, fordi millioner af mennesker rundt om i verden endnu aldrig har set denne seddel. Omfattende falskmøntneri medfører en alvorlig risiko for, at euroens troværdighed og tilliden til den ødelægges globalt.

Danielsson
Rådet har ikke haft lejlighed til at diskutere en eventuel forsinkelse eller udskydelse af udsendelsen af 500-eurosedlerne. Det er Rådets opfattelse, at alle de foranstaltninger, der kan træffes, også er blevet truffet.
Jeg remsede alle de forskellige beslutninger, der er blevet truffet i Rådet, op. Jeg understreger også, at det naturligvis også er op til de rette nationale myndigheder på passende vis at bekæmpe forfalskning. Der har altså ikke været en konkret diskussion om udskydelse af udsendelsen af 500-eurosedler.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 20.

Brian Crowley
Spørgsmål nr. 21 af (H-0490/01):
Om: Opfølgning af den 2. Interinstitutionelle Konference om Narkotikapolitik i Europa Den 28.-29. februar 2000 afholdtes den 2. Interinstitutionelle Konference om Narkotikapolitik i Europa. Mener Rådet, at den nu kan svare direkte på den kritik, der blev fremsat under konferencen af Europols ekspert, som sagde, at samarbejdet endnu ikke var effektivt pga. en række politiske, lovgivningsmæssige og retlige problemer? Hvad mener Rådet om den vægt, der lægges på behovet for at forbedre samarbejdet mellem de ansvarlige nationale myndigheder og kemiindustrien med henblik på at sikre regelmæssige og strukturerede oplysninger om mistænkelige transaktioner med precursor kemikalier? Er Rådet sluttelig tilfreds med omfanget af samarbejdet med tredjelande vedrørende bekæmpelse af handel med ulovlige stoffer?

Danielsson
Unionens handlingsplan for narkotika for perioden 2000-2004 er blevet udarbejdet på grundlag af diskussionerne på den 2. Interinstitutionelle Konference om Narkotikapolitik i Europa, der blev afholdt i Bruxelles i februar 2000 og på grundlag af EU's strategi for narkotika, som Det Europæiske Råd støttede på mødet i Helsinki i december 1999. Denne handlingsplan blev støttet af Det Europæiske Råd på mødet i Feira i Portugal i juni 2000. I den handlingsplan, der nu er ved at blive gennemført, opfordres Kommissionen til i samarbejde med medlemslandene at finde frem til en fremgangsmåde for frivillig overvågning af de såkaldte ikke-registrerede precursor kemikalier af syntetiske stoffer i samarbejde med kemikalieindustrien.
Kommissionen opfordres desuden til regelmæssigt at rapportere til Rådet om kontrollen af transaktioner med ulovlige precursor kemikalier, om foranstaltninger, der er blevet truffet i det foregående år, og foranstaltninger, der vil blive foreslået det kommende år.
På grundlag af Kommissionens forslag vedtog Rådet for nylig, den 5. juni 2001, en forordning om ændring af en tidligere forordning om foranstaltninger til besværliggørelse af transaktioner med visse emner til ulovlig fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer. Det skete for at udvide definitionen af registrerede emner til også at omfatte naturprodukter, der indeholder sådanne emner, for at udvide samarbejdet mellem medlemslandenes myndigheder og den kemiske industri til også at omfatte ikke-registrerede emner samt for at give Kommissionen ansvaret for at udvikle retningslinjer med henblik på at hjælpe den kemiske industri med at opnå hensigten med ovennævnte samarbejde. I disse retningslinjer skal der i særdeleshed regelmæssigt laves en opdateret fortegnelse over ikke-registrerede emner, der sædvanligvis anvendes i den ulovlige produktion af narkotika og psykotrope stoffer, således at industrien kan overvåge handlen med sådanne emner på frivillig basis.
EU er ved at udvikle arbejdet på dette område i samarbejde med først og fremmest vigtige oprindelses- og transitlande for at kunne bekæmpe ulovlig handel med narkotika.
Med hensyn til Latinamerika og Vestindien er det tredje møde på højt niveau inden for rammerne af den såkaldte samarbejds- og samordningsmekanisme netop begyndt i byen Cochabamba i Bolivia. En handlingsplan for EU/Centralasien vil blive godkendt i løbet af de næste uger. Bekæmpelsen af narkotika har en vigtig plads i samarbejdet med USA inden for rammerne af den transatlantiske dialog og med Rusland inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftalen. I forberedelserne til ansøgerlandenes tilslutning til Unionen er en del af Phare-programmet, der handler om narkotika, et vigtigt indslag for at bekæmpe narkotikahandel. Europol har desuden indledt forhandlinger med 23 lande for at indgå samarbejdsaftaler. I de fleste samarbejdssystemer koncentreres foranstaltningerne mod ulovlig narkotikahandel om søvejen, om kontrol af syntetiske stoffer og om øget politi- og toldsamarbejde.

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne have protokolført min tak til ministeren for hans vilje til at møde op i Parlamentet, hver gang der er spørgetid, og for hans delvise svar på mit spørgsmål. Ligesom det er tilfældet med alle disse spørgsmål, er der en skjult mening med spørgsmålet.
Jeg vil især gerne høre hans meninger om Europol-ekspertens overvejelser om mangelen på effektivt samarbejde og koordination på grund af en række politiske, lovgivningsmæssige og juridiske problemer. Jeg takker ham for hans svar om den kemiske industri og også for de aftaler, der er indgået i Centralamerika, Caribien og Latinamerika, og for den kommende aftale med Asien. Men internt inden for EU's grænser er der fortsat problemer med samarbejde og koordination. Jeg vil gerne have svar på det.
Jeg vil gerne tage spørgsmålene på vegne af hr. Andrews, hr. Hyland og hr. Fitzsimmons, som er til et møde i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.

Formanden
Hr. Crowley, desværre kan jeg ifølge forretningsordenen ikke tillade, at De genoptager spørgsmål fra medlemmer, der ikke er til stede.

Danielsson
Det er svært at give et entydigt svar på det spørgsmål, som hr. Crowley stiller. I mit indledende svar forsøgte jeg dog at pege på, at Unionen og Rådet, siden den konference, hvor den ekspert, som De refererer til, fremkom med sin kritik, på forskellig vis har forsøgt at træffe foranstaltninger, der skal føre til et mere effektivt samarbejde på dette område. Jeg har også forsøgt at beskrive, hvordan det sker.
Jeg tør ikke at indtage en holdning til årsag og virkning. Jeg tror dog, at kritikken fra Europols ekspert, som De refererede til, ligesom mange andre kritiske kommentarer, har ledt til, at vi nu har et mere effektivt samarbejde på dette område inden for Unionen. Der skal dog tages yderligere en række skridt, hvilket jeg tror, at vi er helt enige om, på det politiske område, og når det gælder lovgivning og retligt samarbejde.
Der er stadig meget at gøre, men jeg synes nok, at vi i Unionen kan konstatere, at vi i de seneste år har taget nogle vigtige skridt hen mod et mere effektivt samarbejde om bekæmpelse af narkotika.
En afsluttende refleksion fra det svenske formandskab må nok blive, at der stadig er meget at gøre på området for retlige og indre anliggender. På Det Europæiske Råds møde på fredag og lørdag vil vi foreslå, at Det Europæiske Råd vedtager en opfordring om at øge tempoet i samarbejdet på området for retlige og indre anliggender. Det gælder ikke mindst narkotikasamarbejdet, eftersom det er nødvendigt at gå meget hurtigere frem. Vi håber, at meget af det fodarbejde, som det svenske formandskab har udført på dette område, vil lede til konkrete beslutninger på området for retlige og indre anliggender under det belgiske formandskab.

Sacrédeus
Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål i anledning af det, som Rådets formand sagde om det retlige samarbejde. Belgien overtager formandskabet efter Sverige. Belgien er ved at indføre en lovgivning på narkotikaområdet, der ligner den nederlandske.
Mit spørgsmål er: Hvilke forudsætninger er der for at gennemføre et samarbejde mod narkotika og for bekæmpelse af anvendelsen af og handlen med narkotika, eftersom Nederlandene har en meget, i svenske øjne, slap og bekvem liberal holdning til narkotikamisbrug, hvilket gør, at mennesker fra hele Europa søger til Nederlandene? Dette er en politik, som Belgien nu er ved at indføre. Er der nogen virkelige forudsætninger for at nå et resultat, når to lande adskiller sig fra hinanden på denne måde?

Danielsson
Som formand for Rådet kan eller bør jeg ikke vurdere enkelte medlemslandes politik på dette område. Jeg vil bare konstatere, og erklære mig enig i det, som hr. Sacrédeus siger, nemlig at det er besværligt at få et effektivt samarbejde på dette område, og at det er ønskværdigt at opnå visse faktiske fremskridt. I de 15 medlemslande har vi forskellige retlige traditioner på dette område. Vi har i vores formandskabsperiode, bl.a. på et uformelt ministermøde mellem justits- og indenrigsministrene, forsøgt at bidrage til en proces, hvor vi kan nærme os hinandens opfattelser på dette område.
Jeg kan med en vis magtesløshed konstatere, at der stadig er en hel del at gøre. Jeg er overbevist om, at vores belgiske venner på en kompetent måde vil føre denne diskussion videre. Jeg har en følelse af, at en del af de kommende formandskaber efter Belgiens også må arbejde med denne sag. Jeg tror dog, at det er helt nødvendigt, at vi gør meget store fremskridt på området for retlige og indre anliggender.

Formanden
Da den tid, der er afsat til spørgetid til Rådet, nu er udløbet, vil spørgsmålene 22 til 31 blive besvaret skriftligt.
Før vi genoptager vores arbejde kl. 21.00, vil jeg på Præsidiets vegne meget gerne takke formanden for Rådet, Lars Danielsson, for den indsats, som han har ydet her under det svenske formandskab, og for den sympatiske, ligefremme, aktive og objektive måde, som han har ageret på i denne spørgetid - og de andre - og i dialogen med Europa-Parlamentet i det hele taget. Vi ønsker alt godt for både ham personligt og for topmødet i Göteborg.
(Mødet udsat kl. 19.35 og genoptaget kl. 21.00)

Beskyttelse af skovene i Fællesskabet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0179/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om
I. Rådets fælles holdning (1466/1/2000 REV 1 - C5-0072/2001 - 1999/0159(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening;
II. Rådets fælles holdning (14645(1(2000 REV 1 - C5-0073/2001 - 1999/0160(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande (Ordfører: Redondo Jiménez).

Redondo Jiménez
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi er i gang med andenbehandlingen af forordning (EØF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skove mod brande og forordning (EØF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skove mod luftforurening.
I forbindelse med sidstnævnte forordning blev der indført en ramme for observation, evaluering og opfølgning af skader på de europæiske skove, der blev etableret et net af observationsområder, der blev regelmæssigt udarbejdet en oversigt over skader og udgivet en rapport om året samt oprettet et supplerende net til opfølgning og kontrol af pilot- og demonstrationsprojekter.
Den generelle tendens, der er blevet observeret, er en gradvis forværring af løvtræer som bøg og eg, et kraftigt løvfald på grund af den stærke luftforurening, navnlig i Centraleuropa, som også skaber forsuring af jorden. Udfældningerne fra luften skaber alvorlige nitratkoncentrationer i jorden og forøger risikoen for forurening af drikkevandet og truer dermed vandressourcernes filterfunktion i jorden i skovområder. I Kommissionens forslag er denne forordnings budget blevet reduceret fra 40 millioner euro for første femårsperiode til 34 millioner for anden femårsperiode fra 1997 til 2001. Miljøudvalget foreslår igen en stigning i finansieringsrammen til 44 millioner euro i overensstemmelse med stigningen i det træbevoksede areal og i leveomkostningerne. Programmets anvendelighed og dets overvågningsnet giver ikke anledning til tvivl, og en styrkelse ville betyde en eksponentiel stigning i den service, som skovene yder hele det europæiske samfund.
Hvad angår forordning (EØF) nr. 2158 om beskyttelse af skovene mod brande, blev der fastlagt en aktionsramme til nedbringelse af antallet af brande og af arealer ramt af disse, der muliggjorde samfinansiering af forebyggende aktioner, herunder tilvejebringelse af infrastrukturer til beskyttelse - brandbælter, skovstier, vandforsyningssteder osv. og ligeledes forbedring af systemer til overvågning og identificering af årsager til brandene. I denne forordnings artikel 10 bevilges der 70 millioner euro for perioden 1992-1995, mens det i forslaget for 1997-2001 blev vurderet, at 50 millioner euro er tilstrækkeligt. Det vil sige 10 millioner euro om året. Ud over at stå i modsætning til Rådets henstillinger til Kommissionen i punkt 5 og 6 i skovstrategien for EU, en mulighed for at forbedre fællesskabsforanstaltningerne til skovbeskyttelse, er denne reduktion ufornuftig, da det træbevoksede areal siden 1995, tidspunktet for den seneste udvidelse, gik fra 21% til 36% af det samlede areal i Fællesskabet, og sammenhængen mellem mere skov, der skal beskyttes, og færre penge til at beskytte den med går over min forstand.
Derfor foreslås det i ændringsforslagene, at budgettet hæves til 77 millioner euro, hvilket efter min mening er velbegrundet og under ingen omstændigheder bør afvises, da det er beskyttelsen af landskabet, naturen, biodiversiteten, de traditionelle kulturer og de multifunktionelle aktiviteter, der er på spil, altså alt det, som vi alle sammen ser for os, når vi lukker øjnene og tænker på skoven.
I Europa er 60 millioner ha klassificeret som brandrisikozoner. Kommissionens forslag er på 0,16 euro pr. ha. Parlamentet anmoder om 0,23 euro pr. ha. Differencen er på 0,07 euro pr. ha. Mine damer og herrer, vi taler nærmest om ubetydeligheder, hvad angår beskyttelsen af vores skove, og dem nægtes vi.
I betænkningen er der en særlig omtale, som jeg ikke vil undlade at nævne, af bjergegnene i Middelhavsområdet, der er meget mere truet af brande på grund af deres placering i varme områder med lange tørkeperioder, og som også er meget truet af ørkendannelse. På dette område skal der gøres noget særligt for at afveje de forskellige opgaver i skovområder: forebyggelse, forbedring, bevarelse og genopretning af brandbeskadigede områder og beplantning af skov.
Derfor anmoder jeg Kommissionen om at tilkendegive en accept af disse argumenter, som kommer til udtryk i de kommende forslag, så medlemmerne af Parlamentet kan godkende betænkningen ved denne andenbehandling.

Sornosa Martínez
 Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Den Socialdemokratiske Gruppe vil stemme for, og jeg er enig i alt det, som fru Redondo har sagt.
Men jeg vil sige til Dem, at jeg mener, at det er katastrofalt, at finansieringsrammen for forordningen om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande sænkes fra 70 millioner til 49,4 millioner euro, og at finansieringsrammen for forordningen om luftforurening sænkes fra 40 millioner til 35,4 millioner euro. Det er en stor reduktion, og jeg mener ikke, at det er en stor kompensation, at vi har fået accepteret ændringsforslaget om skovene i Middelhavsområdet på grund af deres betydning for landene i syd og navnlig de områder, der er truet af ørkendannelse. Hvis der ikke er en ægte politisk vilje til at hæve og ikke sænke finansieringsrammen, er dette kun tomme ord.
Eksperter fra Frankrig, Italien, Grækenland, Spanien, Marokko og Tunesien havde i sidste uge et arbejdsmøde på universitetet i Valencia, og i deres konklusioner fremhæver de, at 40% - næsten halvdelen af Middelhavsområdet - er truet af ørkendannelse, som desuden kan blive forværret af brande, erosion, plager og klimaændringer, at arealet af afbrændte områder hvert år i gennemsnit stiger med 3.000 ha, og at de for at bekæmpe dette problem - det sagde de, drømmerne - ville viderebringe disse konklusioner til FAO og EU, da det, som de sagde, er nødvendigt med forebyggende politikker. Det vil sige investeringer.
Ligesom det gælder for andre typer problemer, kræver det også investeringer at løse problemerne med luftforureningen. Deri består problemet med Kyoto-topmødet. Jeg håber, at De som minimum accepterer fru Redondos forslag, og at De naturligvis i de efterfølgende forordninger retter op på denne dårlige politik med sænkning af noget, der anses for politisk korrekt, og som bagefter ikke finansieres tilstrækkeligt.

Fischler
Fru formand, mine damer og herrer, i næsten to år har man i vores institutioner ført forhandlinger og diskussioner om disse forslag til forordning om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening og brande. Det oprindelige formål med disse forslag var kun at ændre retsgrundlaget for de allerede eksisterende forordninger på dette område efter en afgørelse fra Domstolen. I øvrigt udløber begge disse initiativer med udgangen af dette år.
Kommissionen støtter Rådets fælles holdning af 26. februar, som jo mestendels svarer til dens egne ændrede forslag i denne sag. Jeg håber derfor, at Parlamentet kan følge ordføreren, som jeg ved denne lejlighed gerne vil takke for hendes arbejde, og ligeledes stemme for denne fælles holdning.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Forenkling, modernisering og harmonisering af kravene til fakturering med hensyn til merværdiafgift
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0149/2001) af Torres Marques for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med henblik på forenkling, modernisering og harmonisering af kravene til fakturering med hensyn til merværdiafgift (KOM(2000) 650 - C5-0008/2001 - 2000/0289(CNS)).

Torres Marques
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, da det ikke siden 1992 har kunnet lade sig gøre at gennemføre nogen større harmonisering af merværdiafgiften, har Kommissionen på baggrund af SLIM-gruppens arbejde meget fornuftigt valgt den løsning at harmonisere og forenkle momsfaktureringsprocedurerne. Det vanskelige punkt i dette forslag har været at finde den bedst mulige balance, der letter arbejdet for virksomhederne, især de små og mellemstore virksomheder, og samtidig, da dette direktiv skal gælde for alle virksomheder i EU, ikke medfører indtægtstab eller besværliggør skattemyndighedernes kontrol. Det er værd at erindre, at momsindtægterne ikke blot er en meget vigtig indtægtskilde for medlemsstaterne, men at det også er en af de egne indtægter, der finansierer EU's budget.
Jeg foreslår derfor, at Kommissionens forslag i alt væsentlig vedtages, fordi det bidrager til opfyldelsen af tre vigtige målsætninger. For det første medfører den foreslåede harmonisering af oplysningskravene til fakturaer en betydelig lettelse af den administrative byrde for erhvervsdrivende, der handler i hele EU. I dag står de over for 15 forskellige regelsæt og i alt 25 forskellige krav inden for EU. Forslaget om at erstatte dette sammensurium af regler med et enkelt sæt krav, hvilket i praksis vil betyde, at en erhvervsdrivende i EU kun skal følge et enkelt regelsæt for alle fakturaer, der udstedes til kunder i EU, må derfor hilses velkomment. For det andet vil indførelsen af fælles bestemmelser for elektronisk fakturering yderligere lette den administrative byrde for virksomhederne, samtidig med at momsrevisionerne bliver mere effektive. Desuden vil elektronisk fakturering resultere i besparelser for virksomhederne, da omkostningerne ved fremsendelse/behandling af en elektronisk faktura ligger langt under omkostningerne i forbindelse med en papirfaktura. For det tredje vil indførelsen af et fælles regelsæt for elektronisk fakturering også fremme udviklingen af e-handel i Europa, ikke mindst med hensyn til tjenester, der udbydes på denne måde.
Det er min opfattelse, at de ændringer, som vi i udvalget - både jeg selv og mine kolleger - har indført, gør direktivforslaget bedre. Afstemningen i udvalget har dog betydet to ændringsforslag, som jeg ikke er enig i. Det ene er en ændring foreslået af José Manuel García-Margallo y Marfil om nummereringen af fakturaerne. Kommissionen foreslår ét enkelt nummer, og jeg foreslår, at dette ene nummer indgår i en fortløbende nummerering, med én eller flere serier, således at vi godt kan have flere serier, efter land eller varetype, men altid i en fortløbende nummerering. Jeg tror, at det var det, som José Manuel García-Margallo y Marfil også ønskede, men den ordlyd, som er vedtaget, siger jo nøjagtig det modsatte.
Et andet spørgsmål er den elektroniske signatur. Jeg er enig med Kommissionen i, at ægtheden af fakturaernes oprindelse og integriteten af deres indhold bør sikres ved anvendelse af en avanceret elektronisk signatur som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om en fællesskabsramme for elektroniske signaturer. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål stemte imod dette forslag, eller bedre, indførte en ændring, der fjerner dette forslag. Jeg mener, at vi bør genindføre det, altså beholde Kommissionens tekst, som den var. Og hvorfor så det? Jo, ganske vist har elektroniske signaturer deres pris, men sammenlignet med de potentielle besparelser er den relativt beskeden. Det sikkerhedsniveau, Kommissionen har valgt, kan erhverves på det belgiske marked for ca. 15 euro pr. dag. Denne pris forventes at falde i den nærmeste fremtid, især når EU-direktivet træder i kraft. Parlamentet og Rådet har vedtaget et direktiv for at få denne forenklede elektroniske signatur. Vi har nu chancen for at tage den i brug og samtidig give skattemyndighederne den fornødne sikkerhed. Jeg mener, at dette princip, som Kommissionen foreslår, bør fastholdes. Sammenfattende mener jeg, at det er et godt forslag, og at de ændringsforslag, som Parlamentet har fremsat - med undtagelse af de to nævnte - alle går i den rigtige retning, nemlig at gøre tingene lettere for både virksomheder og skattemyndigheder.

García-Margallo y Marfil
Fru formand, jeg har ikke meget at tilføje til det, fru Torres Marques har sagt. Jo, jeg vil understrege, at jeg synes, at Kommissionens forslag er godt. Det påpegede ordføreren, min gode ven fru Torres Marques, meget fint. Jeg mener, at det opfylder fire af de grundlæggende mål for forenkling af administrative forpligtelser.
Som fru Torres Marques sagde, vil harmoniseringen af oplysningskravene, som bør fremgå af fakturaen, gøre det muligt for de handlende, der opererer på det indre marked, at henholde sig til en enkelt lovgivning, hvorimod de hidtil har skullet kende, henholde sig til og anvende 15 forskellige lovgivninger.
For det andet udgør denne forenkling en stor besparelse for virksomhederne, hvilket ordføreren også har understreget. Det er rigtigt - jeg er enig i ordførerens og Kommissionens tese - at udstedelse af en traditionel faktura er tre gange dyrere end udstedelse af en elektronisk faktura. Denne opfindelse er derfor velkommen.
For det tredje er jeg også enig i, at dette forslag vil tjene til at udvikle, styrke og fremme udbydelse af tjenesteydelser ad elektronisk vej, og det er et af de store mål, som EU satte sig i Lissabon, og som skal diskuteres i morgen i Göteborg.
For det fjerde mener jeg, at dette forslag, som betyder, at målene om forenkling af de formelle forpligtelser, begrænsning af virksomhedernes finansielle byrder og styrkelse af de elektroniske tjenesteydelser nås, ikke svækker den administrative kontrol, der er nødvendig for anvendelse af afgiften.
Jeg vil ikke tale om nogen af de ændringsforslag, som fru Torres Marques har stillet, f.eks. om digital elektronisk signatur, for ændringsforslagets ophavskvinde er min kollega, fru Kauppi, som kan forklare det meget bedre end jeg.
Men jeg vil sige, at ordføreren efter min mening ikke har forstået vores ændringsforslag om rækkefølge rigtigt. Kommissionen foreslog, at fakturaen skulle have ét enkelt nummer. Vi sagde, at det ikke nødvendigvis skal indgå i en fortløbende nummerering, idet der kan være forskellige rækkefølger eller samlinger efter kunde eller efter land for at lette identifikationen set ud fra virksomhedens synspunkt og sandsynligvis også forvaltningens.
Jeg er også enig i ordførerens beklagelse, som Parlamentet giver udtryk for, hver gang merværdiafgiften diskuteres: Kommissionens manglende mod til at finde frem til et endegyldigt system for merværdiafgift, som ville forenkle det enormt, og som, i en tid, hvor der er så mange problemer med den europæiske integration, ville være et klart og fast rygstød og et tydeligt signal om, at vi er rede til at gøre merværdiafgiften til det, som dens opfinder, Maurice Lauré, kaldte den første europæiske afgift.
Dette skridt er beskedent, for det vedrører kun de administrative forpligtelser, de formelle forpligtelser, altså sekundære aspekter af afgiften, men jeg synes, at det er et skridt i den rigtige retning. Min gruppe vil støtte det.
Til sidst vil jeg sige, at Torres Marques-betænkningen er en god betænkning. Det var den foregående betænkning også. Og den betænkning er blevet mærkbart bedre, efter at den har været igennem udvalget og takket være det storsind, som ordføreren har udvist ved at acceptere en stor del af vores ændringsforslag. Den procedure, vi følger nu, er høringsproceduren. Den er beskeden, men det store antal ændringsforslag, som udvalget har stillet, viser, at det har arbejdet meget seriøst med denne betænkning. Jeg håber, at Kommissionen reagerer generøst på Europa-Parlamentets udvalgs seriøse arbejde.

Ilgenfritz
Fru formand, det er ikke alle initiativer fra Rådet med henblik på harmonisering af skattereglerne, som er positive for borgerne. Meget ofte siger man, at nu vil man forenkle skattereglerne. I virkeligheden sigter initiativerne mod at inddæmme skattekonkurrencen i Unionen. Det gælder især for alle initiativer til harmonisering af skattesatserne. Det vil nemlig næppe være muligt at blive enige om niveauet i de lande, som har lave skattesatser. Som regel er det kun det omvendte, der kan lade sig gøre. På den måde bliver stater, som har en sparsommelig forvaltning og lave skattesatser faktisk tvunget til at opkræve skatter, som de slet ikke har brug for.
Det nuværende forslag fra Rådet til ændring af direktiv 77/388 skal ses i et helt andet lys, da man med de foreslåede initiativer faktisk forsøger at opnå lettelser for de skattepligtige i hele Europa. Ændringsforslagene skal især reducere virksomhedernes administration og dermed styrke konkurrenceevnen. Derfor kan vi støtte disse ændringsforslag, som bidrager til en sand forenkling af vores skattelove.

Kauppi
Fru formand, kære kommissær Bolkestein, de administrative byrder, som erhvervene i EU har, skal minimeres. Kommissionens forslag og fru Torres Marques" fremragende betænkning fremmer denne udvikling. De administrative byrder rammer specielt de små og mellemstore virksomheder, som på grund af deres mindre størrelse er nødt til at bruge relativt mere energi for at overholde bestemmelserne end de store virksomheder. Vi i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslog allerede ved det første ændringsforslag til kommissionsforslaget, at de kompetente nationale myndigheder altid skal sikre, at overholdelse af dette direktiv ikke medfører ekstra unødvendige administrative byrder for de små og mellemstore virksomheder. Forenklingen af Fællesskabets lovgivning skal altid resultere i, at de administrative byrder i SMV-sektoren formindskes. Også set fra denne synsvinkel er det meget vigtigt, at vi i morgen stemmer, således at udvalgets ændringsforslag 18 bliver en del af Parlamentets endelige holdning.
Kære kolleger, ved lovgivningen om fornyelse og modernisering af krav til fakturering skal der tages højde for de muligheder, som den stadigt voksende elektroniske handel tilbyder, og de nye krav, det medfører. I en nordisk undersøgelse, som blev offentliggjort for nylig, blev det konstateret, at i 2005 vil ca. 80% af regningerne blive sendt elektronisk. I øjeblikket er dette tal på 10%. Via elektronisk fakturering vurderes det, at omkostningerne i de nordiske lande vil falde med det halve. Betydningen er altså ikke så lille.
Elektronisk signatur, som ændringsforslag 18 handler om, kan være en måde at garantereægtheden af oprindelsen og integriteten af indholdet af elektronisk afsendte fakturaer, men det er dog ikke den eneste måde. Erfaringer fra de medlemsstater, som anerkender elektronisk fakturering, viser, at mangelen på elektronisk signatur ikke har medført problemer for revisorer eller andre, som har brug for disse oplysninger. Det bør ikke være obligatorisk at anvende en avanceret, elektronisk signatur. Det vil betyde et skridt tilbage for de medlemsstater, som allerede længe har anerkendt elektronisk fakturering uden krav om anvendelse af elektronisk signatur. Spørgsmålet om sikkerhed ved nethandel bør ikke blandes med de juridiske krav ved merværdiafgifterne. Jeg håber også, at fru Torres Marques endnu en gang vil overveje sin holdning før afstemningen i morgen.

Bolkestein
. (EN) Fru formand, det glæder mig meget at drøfte Kommissionens forslag om fakturering med Parlamentet i dag. Forslaget er udarbejdet på baggrund af SLIM-projektet, hvor handlende selv pegede på de nuværende divergerende regler om fakturering i Europa som en stor hindring for det indre marked og udviklingen af elektronisk handel. Det er en vigtig del af den nye momsstrategi, som Kommissionen vedtog sidste juni, og som på kort sigt fokuserer på forenkling og modernisering af det nuværende momssystem.
Der er to problemer. For det første er der 15 divergerende regelsæt om fakturering med hensyn til merværdiafgift, og det giver et kolossalt administrativt arbejde for erhvervslivet. Forskellige talere har allerede henledt opmærksomheden på dette faktum i aften. De obligatoriske krav varierer fra medlemsstat til medlemsstat, og det betyder, at handlende, der foretager skattepligtige transaktioner, skal overholde forskellige regler for fakturering i forskellige lande.
For det andet er der også forskel på retsgrundlaget for elektronisk fakturering i Europa. I de fleste tilfælde er retsgrundlaget meget restriktivt. Elektronisk fakturering er i nogle tilfælde helt umulig. Hvis denne form for fakturering er tilladt, er der forskellige tekniske krav, som skal opfyldes, eller også skal der foreligge en godkendelse fra skattemyndighederne. Det er derfor meget vanskeligt at bruge elektronisk fakturering i forbindelse med grænseoverskridende handel, og der er stort behov for et fælles retsgrundlag - både for fakturaer, der udstedes på papir, og fakturaer, der udstedes ad elektronisk vej. Målsætningerne for dette forslag er derfor følgende: For det første at udarbejde et fælles regelsæt med 12 obligatoriske krav til fakturaer i hele EU og for det andet at fastsætte et fælles retsgrundlag for elektronisk fremsendelse og oplagring af fakturaer.
Et nyt retsgrundlag med fælles regler vil lette den administrative byrde for virksomheder. Jeg vil endvidere gerne understrege, at dette forslag også vil give skattemyndighederne mulighed for at udføre en mere effektiv gennemgang af skatteregnskaber. Det glæder mig at kunne sige, at denne opfattelse deles af Europa-Parlamentet - som betænkningen er et tydeligt bevis på, og som jeg gerne vil takke ordføreren for på Kommissionens vegne. Kommissionen bifalder især det positive bidrag fra ordføreren, fru Torres Marques, for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål samt de gode forslag fra fru Plooij-van Gorsel for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Da Rådet i øjeblikket overvejer forslaget, og da Kommissionen ønsker at håndtere spørgsmålet korrekt, mener jeg, at det bedste tiltag vil være ikke at acceptere Parlamentets ændringsforslag formelt, men forsøge at få så mange som muligt med i forhandlingerne med Rådet. Jeg er desværre bange for, at det nok ikke vil være muligt at acceptere enkelte ændringsforslag, især de ændringsforslag, der omhandler avancerede elektroniske signaturer, som efter ordførerens opfattelse bør være valgfri frem for obligatorisk.
Jeg vil gerne understrege, at Kommissionens forslag allerede er et kompromis mellem den mest fleksible og mest restriktive lovgivning. Men jeg vil også gerne understrege, at elektroniske signaturer er et vigtigt værktøj i sikringen af autenticitet og integritet i forbindelse med det, der i bund og grund er et værdifuldt handelsdokument, som giver ret til momsfradrag.
Jeg er enig i synspunktet om, at der er behov for at udskyde datoen for ikrafttrædelse, således at virksomhederne får mulighed for at tilpasse sig de nye regler. Men der kan først fastsættes en sådan dato, når Rådet er nået til enighed om indholdet af forslaget. Personligt er jeg overbevist om, at en sådan aftale er nært forestående. Rådet er allerede i gang med detaljerede drøftelser af forslaget og vil gøre alt for at indgå en aftale inden udgangen af året, som der blev anmodet om på topmødet i Stockholm.
Jeg har to bemærkninger til hr. García-Margallo y Marfil og fru Kauppi. Hr. García-Margallo y Marfil har bebrejdet Kommissionen, at den ikke har støttet strategien for et fælles momssystem. Det er stadig Kommissionens målsætning at udarbejde et fælles momssystem. Men hr. García-Margallo y Marfils klager og bebrejdelser til Kommissionen bør rettes til medlemsstaterne, da problemet ligger hos dem.
Fru Kauppi kom med en bemærkning om de omkostninger, der er forbundet med elektroniske signaturer, især for små og mellemstore virksomheder. Jeg vil gerne minde om, at omkostningerne ikke kan være en reel forhindring, da disse signaturer er meget billige. De billigste kan købes for 20-30 euro. Besparelserne i forbindelse med administrative omkostninger er langt større end udgifterne.
Jeg vil konkludere med at sige, at Parlamentets støtte til forslaget er af stor betydning for et godt resultat. Jeg vil gerne takke Parlamentet og ordføreren mange gange.

Formanden
Tak, hr. kommissær. Imod sædvane vil jeg give ordet til en taler, der var indskrevet, men som har taget lidt fejl af tidspunktet. Jeg vil således give ordet til fru Laguiller.

Laguiller
Fru formand, jeg beder Dem undskylde, at jeg taler efter kommissæren, men jeg er blevet offer for en edb-fejl, eftersom jeg havde taget tidspunktet fra skærmen og troede, at jeg skulle tale ca. kl. 9.45. Tak, fordi De giver mig ordet.
Den aktuelle situation i de 15 EU-lande, hvor der findes 15 bestemmelser og 25 forskellige former for obligatoriske oplysninger om momsfakturering, er i virkeligheden en absurd situation, men det, der er uretfærdigt, er selve momsen og ikke måden at fakturere den på.
Og hvis vi har intentioner om at stemme imod denne betænkning, er det ikke for at modsætte os harmonisering, men for at protestere mod selve momsens eksistens og mere generelt mod enhver form for indirekte forbrugsskat.
Det er en særdeles uretfærdig afgift, eftersom den pålægges alle, inklusive dem, der kun har en beskeden indtægt, og endda dem, der lever på overførselsindkomster. Forbrugeren bliver skatteyder alene ved at købe en forbrugsartikel, om det så kun er en bid brød. Og værre endnu, momsafgiften er ikke proportional med skatteyderens indkomst. Milliardæren betaler moms på akkurat det samme niveau som den dårligst lønnede lønmodtager.
I et land som Frankrig udgør moms næsten tre fjerdedele af statens indtægter, det vil sige dobbelt så meget som indkomstskatten. Det betyder, at det er den arbejdende majoritet af befolkningen med lave og middelstore indkomster, der betaler hovedparten af skatten.
Det er i sig selv uretfærdigt. Det er endnu mere uretfærdigt, at tendensen, hvad angår statens udgifter, til gengæld går mod øgede udgifter til fordel for arbejdsgiverne og de besiddende klasser og på bekostning af de offentlige tjenester. På trods af at skatten burde bidrage til at udligne forskellen mellem de rigeste og de fattigste, så skaber den forskel.
Vi er for afskaffelsen af enhver form for indirekte afgift på europæisk plan og for, at den erstattes af en tilsvarende forøgelse af beskatningen af virksomhedernes overskud og af en indkomstskat, der er stærkt progressiv, især på høje kapitalindkomster. I tilgift ville man opnå den fordel at løse problemet med harmonisering af faktureringen, som optager Rådet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Tjenestemænds endelige udtræden af tjenesten i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0194/2001) af Miller for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om
I. forslag til Rådets forordning om særlige foranstaltninger for tjenestemænds endelige udtræden af tjenesten i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber som følge af reformen af Kommissionen (KOM(2001)0050 - C5-0057/2001 - 2001/0027(CNS));
II. forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EURATOM, EKSF, EØF) nr. 549/69 om fastsættelse af de grupper af De Europæiske Fællesskabers tjenestemænd og øvrige ansatte på hvilke bestemmelserne i artikel 12, artikel 13, stk. 2, og artikel 14 i protokollen vedrørende Fællesskabernes privilegier og immuniteter skal finde anvendelse (KOM(2001)0050 - C5-0058/2001 - 2001/0028(CNS)).

Miller
. (EN) Fru formand, jeg vil gerne takke kommissæren for den assistance, som jeg har fået fra ham og hans ansatte. Jeg vil også gerne takke skyggeordførerne, især hr. Harbour, som jeg endnu en gang har haft det privilegium at arbejde sammen med. Vi arbejder godt sammen.
Som mange medlemmer vil forstå, er dette anden fase af Kommissionens reform, en reform, som hele Parlamentet tidligere har godkendt. Hvis vi tror på reformprocessen, må vi godkende anden fase, der vedrører indførelse af - som engangsforanstaltning - førtidspensionering af tjenesten i Kommissionen. En permanent pensionsordning vil være gældende fra et senere tidspunkt, men denne ordning er en engangsforanstaltning.
Hvis vi tror på udvidelse for at gøre plads til tjenestemænd fra tiltrædelseslandene, skal vi skære ned på antallet af eksisterende tjenestemænd og gøre det inden for det nuværende budgets rammer. Hvis vi endvidere tror på en moderne, lydhør og teknisk kompetent Kommission, skal der nye ansigter til for at erstatte de tjenestemænd, der ikke har tilegnet sig den nye teknologi. Alt det medfører førtidspensionering af en række tjenestemænd og ansættelse af nye personer. Det medfører dog også, at vi i Parlamentet må træffe beslutninger, der ikke er så behagelige. Men vi lever i den virkelige verden, og vi må derfor træffe disse beslutninger.
Med hensyn til ændringsforslagene støtter jeg alle hr. Ferbers ændringsforslag, på nær to. Nogle af ændringsforslagene kunne jeg i starten ikke gå ind for, da jeg var bange for, at omfattelsen af de øvrige institutioner kunne forsinke gennemførelsen af førtidspensionsordningen. Min frygt har imidlertid vist sig at være ubegrundet, og jeg håber og tror, at ordningen kan gennemføres i løbet af året. De andre institutioner kan således også gennemføre deres egen ordning.
Med hensyn til de to ændringsforslag, der er udarbejdet af hr. Ferber, kom de for det første ret sent. For det andet blev de ikke behandlet på udvalgsplan. Endvidere er det min opfattelse, at disse ændringsforslag er udarbejdet af en genstridig, snæversynet person, der ønsker at stikke en kæp i hjulet. Jeg kan kun se det således. Jeg kan ikke acceptere sådan et sølle forsøg på at stoppe Kommissionens reformproces. Jeg vil derfor opfordre Parlamentet til at støtte betænkningen i dens nuværende udformning.

Harbour
Fru formand, jeg vil gerne takke Bill Miller for et meget omfattende og grundigt arbejde. Det er en stor glæde at se, at vi nu har byttet roller, da han var skyggeordfører for mig i forbindelse med betænkningen om en overordnet reformstrategi vedrørende forvaltning af menneskelige ressourcer, som Parlamentet godkendte i slutningen af 2000. Vi har sammen erfaret, hvad der er absolut afgørende, både for Kommissionens fremtid og for hele EU's fremtid.
Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er af den opfattelse, at det er godt, at vi nu kommer videre med at fastlægge de reformer af vedtægten for tjenestemænd, der er afgørende for gennemførelsen af disse reformer. Vi håber at kunne udarbejde dem grundigt og hurtigt, når kommissær Kinnock giver dem videre til os.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig Bill Millers udtalelse om, at det er vigtigt, at denne foranstaltning er en engangsforanstaltning. Det skal ses i den sammenhæng. Det er positivt, at Kommissionen er klar over, at dette vigtige skridt i retning af en helt ny politik vedrørende forvaltning af menneskelige ressourcer betyder etablering af en helt ny kultur, hvor personer forfremmes efter kvalifikationer, hvor vi har en lineær evalueringsstruktur, hvor der ikke er et kunstigt loft i forbindelse med forfremmelse, og hvor der er langt større uddelegering af ansvar. Alt dette er en del af overgangsfasen, og det er positivt, at Kommissionen tager forvaltningen heraf alvorligt.
I vores udvalg og i Budgetkontroludvalget har vi spurgt os selv, hvorvidt det er den rigtige pakke. Budgetudvalget har også sat spørgsmålstegn ved det. Det er helt klart en meget generøs pakke, men det skal samtidig være en meget virkningsfuld pakke, ellers vil det ikke fungere. Det værste, vi kan gøre, er at tilbyde noget, som ingen ønsker. Det ville ødelægge alt det, som Kommissionen forsøger at opnå. Jeg kan i denne forbindelse fortælle hr. Miller, at jeg ikke støtter de to sene ændringsforslag. De vil ikke være på PPE-DE-Gruppens stemmeliste. Det er der enighed om.
Vi mener således, at denne pakke er rigtig, men jeg bifalder Bill Millers forsøg på at stramme op på nogle punkter, især i forbindelse med Kommissionens tjenestemænd, der kan tage imod pensionsordningen og derefter tage imod nye job. Det er naturligvis ikke rimeligt, at de i praksis bliver tilgodeset to gange på de europæiske skatteyderes bekostning. Jeg håber, at Kommissionen vil acceptere de fornuftige bestemmelser, som Bill Miller har udarbejdet i sin betænkning.
Endelig vil jeg gerne støtte de ændringsforslag, der udvider anvendelsesområdet for denne ordning for både Europa-Parlamentet og de politiske grupper. Det er en anerkendelse af vores dobbelte rolle. Vi skal ikke kun holde Kommissionen ansvarlig for disse reformers fremskridt, men også se på forvaltningen inden for vores egen institution. Det er helt tydeligt, at vi skal rejse nøjagtig de samme spørgsmål. Som De måske husker, har jeg i min egen betænkning lagt stor vægt på behovet for reformering af den eksisterende pensionspolitik for at indføre en permanent førtidspensionsordning. Men denne pakke afskærer ikke muligheden for en permanent ordning, og sådan skal det også være. Det er et meget vigtigt skridt i reformen af Kommissionen, og det glæder mig på vegne af min gruppe at kunne give vores fulde støtte.

Medina Ortega
Fru formand, efter at have lyttet til hr. Harbour har jeg på fornemmelsen, at vi ikke vil få meget diskussion i aften, for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og Den Socialdemokratiske Gruppe er enige om at støtte Miller-betænkningen og de forslag, som Europa-Kommissionen stiller os.
Jeg synes, at kommissær Kinnock viser sin store parlamentariske erfaring ved at behandle denne noget komplicerede sag på en meget effektiv måde, og jeg vil nøjes med at fremkomme med en bemærkning til det, som vi kunne kalde hr. Harbours obiter dictas.
Efter Den Socialdemokratiske Gruppes mening er det afgørende, at tjenestemændenes rettigheder anerkendes, herunder de erhvervede rettigheder og eksistensen af en administrativ karriere, og at det anerkendes, at de europæiske institutioners tjenestemænd er dygtige og har udført et meget effektivt arbejde. Derfor skal tjenestemændene ikke forfølges, som det synes at være intentionen med disse ændringsforslag i sidste øjeblik, tværtimod skal der ske en hurtig omdannelse af denne fællesskabsadministration, uden at de væsentlige principper om anerkendelse af en uafhængig offentlig funktion og af en administrativ karriere fraviges.
Vi er naturligvis enige i forslagene i Miller-betænkningen om, at de fordele, som Kommissionens tjenestemænd nyder godt af, skal udvides til at omfatte tjenestemændene i de øvrige institutioner, herunder Europa-Parlamentet, som jeg mener vil kunne bifalde vores ændringsforslag, der helt klart er en anerkendelse af det gode arbejde, som Kommissionen har udført.
Derfor kan jeg kun lykønske hr. Miller med hans betænkning og hr. Kinnock med den dygtige, begavede og progressive måde, hvorpå han har grebet denne første administrative reform an.

Thors
Fru formand, ELDR-Gruppen er for den reform, som De har udstukket i hvidbogen, og som vi har haft den fordel at diskutere med kommissæren. Vi ser frem til at modtage de konkrete forslag i Budgetudvalget og i de andre udvalg.
Ligesom de foregående talere accepterer vi dette forslag som en engangsforanstaltning og som en nødvendig foranstaltning for at føre reformerne fremad. Vi tror også, at den er omkostningsneutral. Vi glæder os desuden over, at Kommissionen har indset, at de andre institutioner skal have lignende rettigheder, at dette vil indgå i skemaet, og at det vil blive accepteret.
Når vi ligestiller vores institutioner, vil jeg advare kommissæren på ét punkt, og det drejer sig om, at det forfremmelsessystem, vi har i Europa-Parlamentet, skal accepteres. Jeg har hørt, at Kommissionen er interesseret i dette, men desværre har jeg set tegn, der tyder på, at der ikke sker en virkelig bedømmelse af de forskellige ansattes reelle kundskaber, eftersom bedømmelsen er et "nulsumsspil". Jeg siger dette for at ønske held og lykke med det fortsatte reformarbejde.

Wuermeling
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for den omhyggelige forberedelse af betænkningen. Det har skyggeordførerne sikkert også deres andel i. Min tak bliver heller ikke mindre af, at ordføreren har betegnet en gruppe på 32 medlemmer, som jeg tilhører, som narrow minded individuals. Men De tillader nok, at jeg afviser denne betegnelse.
På vegne af et mindretal i vores gruppe vil jeg gerne give udtryk for nogle betænkeligheder i forbindelse med forslaget. Det foreslås, at man i ekstreme tilfælde sender en embedsmand, som har arbejdet i 10 år i Kommissionen og er 50 år gammel, på førtidspension i 15 år med en gage på 65% af hans indtægt. Vi mener ikke, at en så lukrativ, gavmild førtidspension kan forsvares over for de europæiske skatteydere. Når nu vi hele dagen i dag på gangene har talt om den irske afstemning, når nu vi hele tiden taler om nærhed til borgerne, så vil jeg gerne spørge, hvordan man forklarer en pensionist, som har indbetalt til sin pensionsforsikring i 40 år, hvordan det kan forsvares, at en A 3-embedsmand på 50 år kan gå og hygge sig med 5.500 euro om måneden.
Der er heller ingen, der kan forklare mig, hvorfor Kommissionen med sine 18.000 stillinger ikke er i stand til at finde anden fornuftig anvendelse for 600 embedsmænd, som åbenbart ikke længere udfylder deres stillinger. Der er heller ingen, der kan forklare mig, hvorfor det nu skal være en essentiel bestanddel af Kommissionens reform. Jeg er bange for, at der vil være kloge, snu og smarte embedsmænd, som vil forstå at profitere af dette gyldne håndtryk. I sidste ende vil de gode gå, og de dårlige vil blive, der bliver brugt 16 millioner euro, og alle er blamerede!

Zappalà
Fru formand, lige siden denne valgperiodes begyndelse har vi alle været enige om - og det er vi stadigvæk - at det på nogle områder er nødvendigt med en reform af både Kommissionen og de andre EU-institutioner.
For Kommissionens vedkommende har det vist sig, at hvis man skal nå de grundlæggende strategiske målsætninger, er der over 1.200 stillinger, som mangler at blive besat. Kommissionen er af den opfattelse, at en del af dette personaleunderskud kan dækkes ved at rationalisere og omfordele de nuværende ressourcer.
Dette fornuftige forløb indebærer dog, at nogle af de ansatte ikke har de nødvendige kvalifikationer til at tilpasse sig de nye opgaver. For at løse dette problem er det derfor nødvendigt at opfordre disse ansatte til at vælge en fordelagtig førtidspensionering. Denne foranstaltning bør kun træffes i det pågældende tilfælde og bør således ikke gentage sig.
Dette forslag anerkender med rette de berørte personers hidtidige indsats og giver dem mulighed for at arbejde andetsteds. EU slipper for den økonomiske byrde, og det er ikke obligatorisk at acceptere foranstaltningen.
Alt i alt er der tale om en betænkning, som jeg bifalder. Jeg er til gengæld ikke enig i hr. Ferbers ændringsforslag. En reform er i øvrigt en engangsforestilling og skal også betragtes som sådan. Jeg vil gerne give udtryk for min store tilfredshed med ordførerens virkeligt betydningsfulde og afgørende arbejde, og lige så tilfreds er jeg med delegationsformændenes forslag om at lade denne løsning omfatte alle EU-institutionerne. Til sidst vil jeg gerne rette en stor tak til alle EU's ansatte, både dem, der vælger at gå på førtidspension, og dem, der fortsætter med at arbejde, for det er også takket være deres entusiastiske indsats, at EU fortsætter sin kraftige udvikling med henblik på fremtiden.

Kinnock, Neil
Jeg vil indlede med at takke Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og især ordføreren, hr. Miller, for denne meget konstruktive betænkning om en tids- og antalsbegrænset førtidspensionsordning. Jeg ved, at den hurtige udarbejdelse og vurdering af betænkningen skyldes hr. Millers og ikke mindst skyggeordføreren hr. Harbours engagement og hårde arbejde. Jeg vil gerne udtrykke min tak til dem begge og samtidig takke Parlamentet for at fremskynde forhandlingen af denne betænkning. Det er, som mange medlemmer ved, en stor hjælp for Kommissionen i sikringen af kontinuerlige fremskridt i forbindelse med den reform og modernisering, som Parlamentet har anmodet om, og hvis alt går vel, er der håb om, at den første del af ordningen kan gennemføres inden slutningen af året.
Som Parlamentet måske kan huske, meddelte vi i vores hvidbog om reformen af Kommissionen vores intention om at foretage en ny fordeling af menneskelige ressourcer på tværs af afdelingerne for at opnå en bedre balance mellem Kommissionens opgaver og de ressourcer, der er til rådighed i denne forbindelse. Vi oprettede derfor en gruppe af kommissærer under kommissionsformand Prodi, som skulle foretage en grundig analyse. Vurderingen viste, at selv efter rationaliseringstiltagene i 1999 og 2000 manglede der 1.254 ansatte i forhold til Kommissionens opgaver i forbindelse med prioriterede aktiviteter. For at lukke hullet traf vi derefter flere foranstaltninger, herunder yderligere rationalisering af aktiviteter, produktivitetsforbedring og intern omrokering til opfyldelse af to tredjedele af kravene inden for Kommissionen.
Ud over foranstaltninger, der gjorde det muligt for omrokeret personale at udføre andre prioriterede aktiviteter, foreslog vi endvidere, at der skulle være udførlige ordninger for endelig udtræden af tjenesten, så Kommissionen over en toårig periode kunne tilbyde rimelige fratrædelsesbetingelser til 600 tjenestemænd, hvis kvalifikationer ikke så let kunne tilpasses institutionens nye og skiftende behov og opgaver. Formålet med den foreslåede forordning er derfor at etablere en sådan ordning om endelig udtræden af tjenesten for 300 af Kommissionens tjenestemænd i løbet af i år og yderligere 300 i løbet af næste år.
Forslaget er baseret på samme mekanisme, som har været anvendt i tidligere forordninger om endelig udtræden af tjenesten, f.eks. i forbindelse med udvidelser i EU eller udvikling af nye ansvarsområder i Generaldirektoratet for Forskning. Ansøgning om deltagelse i ordningen er således frivillig, men den nye ordning er anderledes end de øvrige, især på følgende hovedpunkter.
For det første vil kandidater til førtidspension blive udvalgt udelukkende i tjenestegrenenes interesser. For det andet er de økonomiske betingelser fastsat på et lavere niveau - 65% af den sidste grundløn i stedet for 70% - end normalt i alle tidligere ordninger om endelig udtræden af tjenesten. For det tredje har forslaget om førtidspension en budgetneutral virkning. Forskellen mellem lønomkostninger til 600 tjenestemænd inden endelig udtræden af tjenesten og omkostninger til den ydelse, som de vil modtage efterfølgende, vil kunne finansiere ansættelsen af 258 nye tjenestemænd. De 342 resterende stillinger returneres til budgetmyndigheden.
Disse punkter i den nye ordning vil medvirke til opnåelse af det overordnede mål, som er en bedre balance mellem Kommissionens opgaver og ressourcer. De vil også medvirke til overholdelse af loftet i udgiftsområde 5 i det finansielle overslag.
Med hensyn til hr. Millers ændringsforslag kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 9, som fastsætter, at udgifterne til finansiering af førtidspensionsordningen forbliver ikke-obligatoriske. Vi kan ikke acceptere det pågældende ændringsforslag af den simple grund, at ydelser til tjenestemænd, der har forladt tjenesten, rent juridisk defineres som obligatoriske udgifter. Efter at have slået dette fast vil jeg nu tage fat på Kommissionens mere positive og komplekse holdning til de øvrige ændringsforslag i hr. Millers betænkning. Jeg vil vende tilbage til hr. Ferbers ændringsforslag senere.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 8, 10, 11, 17, 18 og 19, som skal sikre, at ordningerne gennemføres korrekt, og at de foreslåede foranstaltninger ikke udelukker vedtagelse af en ny permanent førtidspensionsordning for alle institutionerne. Som hr. Miller sagde i sin tale, bør disse ordninger udarbejdes og vedtages hurtigst muligt. De ændringsforslag, som jeg netop har anført, har også til formål at sikre, at der ikke vil være behov for yderligere enkeltforanstaltninger i fremtiden.
Alle ordførerens ændringsforslag er i tråd med Kommissionens intention med hensyn til gennemførelse af ordningen og indførelse af forbedringer og finjusteringer af det forslag, som vi oprindeligt fremlagde. Vi bifalder dem derfor. Da Kommissionen snart vil foreslå indførelse af en permanent, fleksibel pensionsordning i vedtægten for tjenestemænd, er det usandsynligt, at der vil være behov for yderligere enkeltforanstaltninger af denne type i fremtiden.
Parlamentet vil vide, at de væsentligste politiske spørgsmål i de drøftelser om førtidspensionsordningen, der har fundet sted indtil nu i Rådet og Parlamentet, vedrører det faktum, at den foreslåede ordning kun omfatter Kommissionen, der skal gennemføre ordningen med budgetneutral virkning. I denne sammenhæng vil jeg gerne henvise til ændringsforslag 1-6, 12, 13 og 16, som alle har til formål at udvide anvendelsesområdet for den foreslåede forordning til at omfatte alle EU-institutioner og alle Parlamentets midlertidigt ansatte i førtidspensionsordningen.
Jeg forstår Parlamentets og Rådets interesse som ansættelsesinstitutioner i denne forbindelse, og som Parlamentet vil vide, har jeg forståelse for deres bevæggrunde. Jeg vil dog understrege, at budgetneutraliteten skal overholdes af alle institutioner, som gennemfører en sådan ordning, hvis vi skal nå fremskridt, som alle kan have glæde af.
Det er der tre grunde til. For det første er der helt klart et stort behov for offentlig forståelse og accept. Det i sig selv kræver, at enhver udvikling på dette område skal være budgetneutral. For det andet er det højst usandsynligt, at Rådet vil vedtage ordningen, hvis Kommissionen alene garanterer budgetneutralitet. For det tredje fastlægger udgiftsområde 5 i det finansielle overslag budgetmidler til alle institutioner. Lofterne for de kommende år, som Kommissionen har lovet at overholde, vil blive sænket yderligere, hvis budgetneutraliteten ikke overholdes af alle institutioner.
Når man tager alt det i betragtning, står det klart, at en vellykket førtidspensionsordning vil afhænge af alle institutionernes overholdelse af budgetneutraliteten. Vedtagelse af hr. Millers betænkning vil medføre, at Parlamentet skal deltage i førtidspensionsordningen under samme betingelser som Kommissionen og Rådet. Jeg er sikker på, at dette krav accepteres og støttes af hele Parlamentet.
Endelig vil jeg, inden jeg nævner hr. Ferbers to ændringsforslag, sige, at jeg hørte hr. Millers kommentarer til hr. Ferbers ændringsforslag, og at jeg med sikkerhed kan forudsige, at han aldrig vil blive chef for den diplomatiske tjeneste, uanset hvilke fantastiske fremtidsudsigter min gode ven, hr. Miller, ellers måtte have. Med hensyn til hr. Ferbers ændringsforslag mener Kommissionen, at ændringsforslag 21 vil begrænse foranstaltningens effektive anvendelsesområde ved at begrænse antallet af mulige kandidater til førtidspensionering. Begrænsningen vil faktisk være så omfattende, at ordningens geografiske balance vil blive påvirket. Kommissionen og en stor del af Parlamentet vil helt klart finde dette uacceptabelt. Ændringsforslag 22 fra hr. Ferber vil medføre nye betingelser, især en afgift på 50%, der er så negativ og kompliceret, at den vil begrænse effektiviteten af Kommissionens forslag betragteligt. Vi kan derfor heller ikke acceptere dette ændringsforslag, og jeg håber, at det ærede medlem, hr. Ferber, som jeg kender og har stor respekt for, ved nærmere eftertanke vil forstå og acceptere Kommissionens synspunkt.
Jeg er meget taknemmelig for den konstruktive betænkning og især forbedringerne til det oprindelige forslag, da betænkningen har fået stor opmærksomhed fra Parlamentet. Jeg er sikker på, at den konstruktive angrebsvinkel fremover vil karakterisere vores forhandlinger om reform, da jeg, som de ærede medlemmer vil vide, betragter Parlamentets forståelse af og støtte til vores reformforslag som værende af afgørende betydning.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0202/2001) af Harbour for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2000) 392 - C5-0429/2000 - 2000/0183(COD)).

Harbour
. (EN) Fru formand, det er mig en glæde i aften at kunne præsentere Parlamentet for min betænkning på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester. Det er endnu en del af den meget vigtige lovgivningspakke, der behandles af Parlamentet for at etablere et fælles retsgrundlag for elektronisk kommunikation. Det er meget vigtigt for EU's fremtidige økonomi som helhed, at vi får udarbejdet en dækkende lovgivningspakke. Det har været et privilegium for mig for første gang i min parlamentariske karriere at arbejde med en så omfattende tekst og proceduren med fælles beslutningstagning.
Det er en kompliceret tekst, og det har været en kompliceret procedure. Jeg vil især gerne takke ordførerne for de tre udvalg, som forsynede mig med udtalelser, hr. Papayannakis, hr. Aparicio Sánchez og især hr. Caudron. Vi arbejdede sammen under Hughes-proceduren, og de ændringsforslag, der blev godkendt af Industriudvalget, blev modtaget af mit udvalg. Vi stemte ikke om dem, de blev accepteret af os i betænkningen.
Jeg vil også gerne takke skyggeordførerne fra de forskellige udvalg, som jeg har arbejdet sammen med, for at give mig så meget støtte. Faktisk er den endelige tekst foran os resultatet af mange menneskers store arbejde. Jeg mener ikke, at vi skal acceptere yderligere ændringsforslag til teksten, selv om der ret sent er kommet en del fra Den Socialdemokratiske Gruppe. Vi har efter min opfattelse indgået en god aftale om teksten, og jeg mener ikke, at vi skal støtte yderligere ændringsforslag under afstemningen i morgen.
Jeg vil gerne sige et par ting om selve teksten. Det er en meget omfattende tekst, fordi den indeholder fire særlige foranstaltninger. Der er bestemmelserne om forsyningspligt, hvordan denne skal tilvejebringes og finansieres på en åben og gennemsigtig måde, som ikke medfører konkurrenceforvridning på markedet. Der er også en række foranstaltninger om brugerrettigheder, herunder nogle vigtige nye foranstaltninger om markedsintervention og medlemsstaternes mulighed for at gribe meget direkte ind på markedet samt fastsætte detailpriser f.eks. Endelig er der foranstaltninger om digitalt tv, især en pakke med krav om "transmissionspligt" for offentlige radio- og tv-udsendelser.
Her i aften har jeg ikke tid til at gennemgå alle foranstaltninger i detaljer, men jeg vil gerne understrege, at jeg specifikt har anmodet Kommissionen om at klarlægge disse fire foranstaltninger yderligere i den tekst, som vi vil modtage under andenbehandlingen. I øjeblikket er det meget kompliceret, især foranstaltningerne om markedsintervention, der betragtes som overgangsforanstaltninger af Kommissionen, et synspunkt, som jeg deler. De skal være der i den periode, hvor markedet reguleres direkte, men hele pakken er baseret på, at markedet vil fungere under normale konkurrenceaspekter. Overgangsforanstaltningerne skal være tydeligt identificeret, da vi forhåbentlig ikke vil have brug for dem i løbet af et par år.
Min indgangsvinkel i forbindelse med denne tekst er at give stærk støtte til strategien bag direktivet. Kommissionen har ikke forsøgt at udvide anvendelsesområdet for forsyningspligt betydeligt, og det er helt korrekt. Jeg har forsøgt at klarlægge teksten, at forbedre den på nogle områder, men at være meget selektiv med hensyn til nye bestemmelser. Inden for området brugerrettigheder har det været vigtigt at skabe den rette balance mellem en tekst, der vil blive vedtaget på europæisk plan, og det arbejde, som skal udføres af medlemsstaterne.
Tro mig, kære kolleger, der er mange, der ønsker at komplicere denne tekst, ønsker at tilføje yderligere bestemmelser, især i lyset af at disse bestemmelser vil gælde for ansøgerlandene, hvis teknologiske grundlag er meget dårligere end forudset. Jeg er overbevist om, at de forslag, som jeg har fremlagt i aften, er afbalancerede og bæredygtige. Forslagene tager højde for den teknologiske udvikling. Forslagene vil være gode for forbrugerne, da de opretholder og øger konkurrenceevnen. Forslagene fastsætter grundlæggende rettigheder for forbrugerne, men giver mulighed for, at en sektor, der ændrer sig hele tiden, kan trives og udvikles i fremtiden uden unødige og komplicerede forstyrrelser.

Aparicio Sánchez
Fru formand, Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport bifalder Kommissionens forslag til direktiv og den glimrende betænkning af hr. Harbour, som jeg lykønsker.
Nogle af ændringsforslagene i vores udtalelse er blevet inddraget i teksten, som ordføreren sagde. Andre er imidlertid ikke blevet accepteret, men er blevet overtaget til afstemning under mødet af hr. Medina Ortega. De har til formål at forbedre teksten ud fra en betragtning om elektroniske kommunikationstjenester som forsyningspligtydelser.
Samfundsmodellen i traktaterne har knæsat principperne om konkurrence og markedet som de dominerende, men det, der gør os stolte over Europa, det, der gør vores sociale model enestående her på kloden, er, at disse principper er forenelige med to værdier eller omstændigheder, som man ikke kan give afkald på: vores høje grad af social beskyttelse og styrken og omfanget af vores forsyningspligtydelser.
De, der opererer på markedet med et kommunikationsnet eller en kommunikationstjeneste, opererer ikke med et hvilket som helst produkt, men med tjenester med stor merværdi set ud fra et socialt og kulturelt synspunkt. Muligheden for, at alle let kan få adgang til dem, er et princip, der har betydning for demokratiet og den menneskelige værdighed.
Kulturudvalgets ændringsforslag har flere formål: at udvide forpligtelsen til at transmittere til de elektroniske kommunikationsnet, at pålægge de virksomheder, der udbyder disse tjenester, forpligtelser om information og gennemsigtighed, at forøge beskyttelsen af handicappede, navnlig høre- og synshæmmede personer, som brugere af nævnte kommunikation og endelig i den audiovisuelle sektor at adskille infrastrukturer og indhold set ud fra et lovgivningsmæssigt synspunkt.
Jeg håber, at ordførerens og hans politiske gruppes generøsitet belønnes med, at disse ændringsforslag bliver vedtaget.

Papayannakis
Fru formand, vi er enige i den beskrivelse af problemet, som ordføreren fremførte, og vi takker ham. Men jeg mener ikke, at vi har grund til at være så optimistiske med hensyn til konkurrencen. Konkurrence fører logisk nok til en formindskelse af omkostningerne, til en udvælgelse af kunder og til forskelsbehandling alt efter kundens betydning. Det kender vi til fra markedet.
Derfor og uden at komme ind på generelle teorier, fru ordfører og fru formand, vil jeg gerne fortælle, at vi har stillet en række ændringsforslag, der især har til formål at beskytte forbrugeren ikke mod nogen, der truer ham, men mod selve konkurrencevilkårene. Vi ønsker altså forsyningspligt og adgang for alle, men på de samme kvalitetsvilkår. F.eks. skal alle have adgang til internettet med samme hastighed på alle tider og i alle områder. Vi ønsker ikke diskrimination mellem kunderne på grundlag af beliggenhed. Vi ønsker ikke diskrimination mellem kunderne på grundlag af den måde, de ønsker at betale deres abonnement på. Vi har set sådanne ting. Vi har desuden krævet, at der skal være den fornødne enighed med forbrugerorganisationerne, når man reviderer de betingelser, hvorunder tilslutningerne er sket.
Vi ønsker desuden, at kontraktvilkårene er enkle, velkendte, forståelige og sammenlignelige. Det skal være obligatorisk, så kunden faktisk kan skifte udbyder. Vi befinder os jo i en konkurrencetilstand. For at kunne skifte skal kunden på forhånd være orienteret om, hvorvidt der f.eks. kommer til at ske prisændringer, så han i tide kan træffe et andet valg. Kunden skal kunne beholde det samme telefonnummer, hvilket er et meget rigtigt forslag fra Kommissionen, og kunne skifte selskab uden noget gebyr. Desuden bør vi også tænke på behovet for kundeinformation, f.eks. om farerne fra mobiltelefoner. Kundens rettigheder skal være tydeligt beskrevet, så han kan læse og anvende dem.
Fru formand, alle disse ting siger vi ikke for at gøre livet besværligt for Kommissionen, men vi mener på den anden side heller ikke, at de bør overlades til hver enkelt medlemsstat. Der bør være generelle principper specifikt om beskyttelse af forbrugeren, for så vil projektet nemmere gøre fremskridt.

Caudron
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne begynde med at bifalde kvaliteten, righoldigheden og betydningen af Europa-Kommissionens forslag til direktiv.
Derimod er jeg ked af, at denne tekst, som trods alt er en integreret del af Telecom-pakken, ikke længere hører under Industriudvalgets kompetenceområde, hvad angår selve indholdet, men derimod under Retsudvalget, hvilket synes mig at blive en meget dårlig vane.
For mig, kære kolleger, er forsyningspligten og forbrugerbeskyttelse to områder, som nok er forbundne og betydningsfulde, men som er forskellige, selv om de optræder i det samme direktiv.
Forbrugerbeskyttelse kræver garantier, klarhed, enkelhed og således især gennemsigtighed. De ændringsforslag, der er blevet vedtaget i udvalgene, arbejder i denne retning. Andre ændringsforslag ville være nået endnu videre i samme retning, hvis et flertal i udvalget havde ønsket det.
Forsyningspligten er et meget bredere begreb med langt flere eller mere komplekse målsætninger. Forsyningspligten kræver en definition på et givet tidspunkt, men også de forhold og mekanismer, der sikrer dens udvikling på længere sigt. Det forudsætter selvfølgelig, at finansieringen heraf planlægges. Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på, at forsyningspligten er uafhængig af den juridiske karakter af den virksomhed, der sikrer den.
Jeg bifalder Europa-Kommissionens tekst, men jeg er fortsat overbevist om nødvendigheden af et rammedirektiv for alle europæiske forsyningstjenester.
Jeg vil gerne slutte af med personligt at bekræfte, at forsyningspligten hverken kan eller skal være det, man kunne kalde en rest eller et tyndbenet resultat af liberaliseringen. For mig og mine venner repræsenterer den en værdi og et mål i sig selv, som er en del af betingelserne for den sociale samhørighed, der har grundlagt vores Europa. Den skal således være udtryk for en vilje, defineres, bekræftes og besluttes som sådan.

Van Velzen
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, allerførst tak til hr. Harbour for denne fortræffelige betænkning, men også tak til hr. Caudron for hans udmærkede bidrag på Industriudvalgets vegne.
Fru formand, dette er en overordentlig vigtig betænkning, for den fastlægger bestemmelser om borgernes rettigheder i forhold til virksomhedernes pligter. Især i en tid, hvor der finder en så hurtig udvikling sted, er det meget vigtigt at have en sådan betænkning. Tillad mig at fremsætte fem bemærkninger.
For det første er det væsentligt, at der kommer ens vilkår. Derfor er artikel 13 naturligvis meget vigtig. Heri skitseres det ganske udtrykkeligt, hvordan finansieringen af forsyningspligten kan finde sted, hvis det betyder en ekstra belastning af operatørerne. Jeg tror, at det er meget vigtigt, især i den vanskelige finansielle situation, som mange operatører i øjeblikket befinder sig i.
For det andet er artikel 16 vigtig, og jeg er på dette punkt forbløffet over, at Den Socialdemokratiske Gruppe kommer med et ændringsforslag, som går ud på at begrænse navnlig hele spørgsmålet om nummerportabilitet til det faste net. Hvis der er noget, som har fremmet og skal fremme konkurrencen mellem operatørerne, så er det naturligvis muligheden for nummerportabilitet, og jeg opfordrer også indtrængende vores kolleger til absolut ikke at overtage dette ændringsforslag. Det forekommer mig at være forkert. Jeg er fuldstændig enig i, at indgreb i markedet eller i prisstrukturen, således som vi f.eks. har gjort det med hensyn til den internationale roaming, skal høre til undtagelserne. Men hvis De som borger skal betale for meget og ikke får indsigt i priserne på international roaming for at betale fra det ene land til det andet, så er der ikke andre muligheder end lovgivning. Og netop fordi vi har truet med lovgivning, er operatørerne nu rede til at sænke priserne, og det er, hvad det efter min mening i sidste instans drejer sig om.
Et tredje fundamentalt punkt er nummervisningsdataene, når det gælder 112, vores europæiske alarmnummer. Det er vigtigt, men lad os først og fremmest bruge disse nummervisningsdata til de tilfælde, som det drejer sig om. Beskyttelsen af privatlivet er meget vigtig, og jeg er derfor glad for, at det er optaget i artikel 22.
Ud fra et kulturpolitisk synspunkt - og De bliver nok forbavset over, at et medlem af Industriudvalget nævner dette - er artikel 26 med must carry-forpligtelserne meget vigtig. Men igen er jeg overrasket over, at Den Socialdemokratiske Gruppe vil udvide denne must carry-forpligtelse således, at også kommercielle radio- og tv-selskaber kan falde ind under denne. Det forekommer mig at være en absolut misforståelse, og jeg håber virkelig, at de vil tage dette ændringsforslag tilbage, for vi må forbeholde must carry-forpligtelsen for de offentlige radio- og tv-selskaber.
Endelig, fru formand, vil De og jeg gerne se alle mulige udsendelser, også med anordninger med omformer og dekoder, og hvis man så bliver offer for lad os sige ét stort konsortium, så kan det altså ikke være rigtigt. Anordninger med omformer og dekoder må kunne kommunikere med hinanden. Det hedder en fælles grænseflade (common interface). Det træffes der udmærkede bestemmelser om i bilag 6. Det må vi støtte.

Berenguer Fuster
Fru formand, sandheden er, og det har vi lige fået bevis for, at det fra konservativt hold ofte siges, at vi socialdemokrater er imod liberaliseringsprocessen. Intet er mindre sandt. Vi går fuldt ud ind for en proces, der omfatter en lang række progressive perspektiver. Et af dem er, at når man liberaliserer en sektor, i takt med at markedet fordeles mellem et større antal virksomheder, sætter man en stopper for den økonomiske magtkoncentration, og det er et progressivt mål, som vi støtter fuldt ud i vores rækker.
Vi kan ikke gå ind for monopoler, der udbyder varer og tjenesteydelser af dårligere kvalitet og til en højere pris, end hvis de blev udbudt på konkurrencevilkår. Men hvis de offentlige monopoler er utilfredsstillende, er de private helt uacceptable og uudholdelige. Vi mener derfor, at tjenesteydelserne skal udbydes på konkurrencevilkår, men de vilkår skal korrigeres for at undgå, at adgangen til disse tjenesteydelser er forbeholdt mennesker, der på grund af deres indkomstniveau eller bopæl er rentable for tjenesteudbyderne, hvorved der sker en udelukkelse af dem, der ikke kan betale prisen for ydelserne, uanset hvor basale de er, eller dem, der bor i områder, som ikke er rentable for virksomhederne.
Derfor opstår behovet for at pålægge forsyningspligt, men naturligvis har diskussionerne om omfanget af og betingelserne for forsyningspligt et stort ideologisk indhold. Fra højre, som altid forsvarer virksomhedernes interesser, fastholdes det, at forsyningspligten skal være så begrænset som muligt. De progressive må insistere på, at flest mulige tjenesteydelser skal nå ud til borgerne til overkommelige priser. Og disse tilkendegivelser kommer til udtryk i denne betænkning.
Ordføreren, hr. Harbour, har udarbejdet en glimrende betænkning, men jeg kan ikke glemme, at han er medlem af en politisk gruppe, hvis holdninger synes at være mere orienteret mod at forsvare virksomhedernes interesser end mod markedets funktion. Det er altså for at sige det med amerikanske ord en gruppe, der er mere pro-business end pro-market. Det er rigtigt, at betænkningen har positive aspekter, og dem vil vi naturligvis støtte, men på andre områder indeholder den forslag, som vi ikke kan acceptere.
At udelade omtalen, som det sker i betænkningens ændringsforslag 2, af bekymringen over den dominerende position, som de gamle monopoler bibeholder i liberaliseringsprocesser, er efter vores mening upassende, at udelade Kommissionens sætning om, at tjenesteydelserne skal udbydes til en overkommelig pris, er uacceptabelt. Vi finder det ligeledes uacceptabelt, at man vil stemme imod, som det skete i udvalget, og som det er blevet sagt, at man vil gøre nu, nogle ændringsforslag, der f.eks. går ud på, at skift af telefonoperatør ikke nødvendigvis indebærer skift af abonnentens nummer, og at det i givet fald skal ske uden omkostninger for brugeren eller til en mere end overkommelig pris. Det virker, som om man på disse områder ønsker at vanskeliggøre konkurrencen, adgangen for nye økonomiske operatører, og i hvert fald, som om man ønsker at forsvare monopolindehaverens interesser, og det er vi ikke enige i.

Thors
Fru formand, det har været interessant at udarbejde denne betænkning efter Hughes-proceduren mellem to udvalg. I de fleste tilfælde tror jeg, at det er lykkedes os at skabe et vist sammenhold udvalgene imellem og også en sammenhæng til de tidligere betænkninger på samme område, hvilket også er blevet nævnt af de tidligere talere. Jeg synes også, at ordførerne har forsøgt at skabe sammenhæng, især ved at forsøge at bygge bro mellem de tidligere godkendte betænkninger og denne betænkning. Det er udmærket, men på visse punkter tror jeg ikke, at det er lykkedes for os endnu. Især med hensyn til de tv-standarder, der forekommer i visse af ændringsforslagene.
Vi har også kæmpet en del med betegnelsen co-regulation. I dette tilfælde kan jeg lettere og vil også acceptere det, som ordføreren har fremført, men oversat til flere af de andre sprog lyder det ikke så godt. Co-regulation i den betydning, at en myndighed er den sidste instans, der kontrollerer balancen, kan godtages, men i visse af oversættelserne af betænkningen taler man løst om fælles bestemmelser, og det er ikke lige så rammende.
Det er vigtigt med en balance i denne betænkning. Jeg mener, at vi i morgen ved afstemningen bør sørge for, at bestemmelserne er i balance, på den ene side hvad angår must-carry og den økonomiske kompensation for dem, der bliver forpligtet til dette, og på den anden side hvad angår de televirksomheder, der får forpligtelser i henhold til de andre regler. Jeg mener også, at vi i morgen bør sørge for, at der stadig skal være en omfattende nummeroplysningstjeneste. Det må vi ikke glemme ved afstemningen i morgen og heller ikke i det kommende direktiv om personbeskyttelse i telenetværk.

Niebler
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne begynde med en hjertelig tak til ordføreren for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, hr. Harbour. Det er blevet en fremragende betænkning, og hr. Harbour har virkelig forstået ved hjælp af konstruktive forslag og intensive forhandlinger med kollegerne at udarbejde et godt kompromis, som har fundet bred støtte i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, og som - det er jeg sikker på - i morgen vil få stor tilslutning i salen.
Der er allerede sagt meget om indholdet i direktivet, og jeg vil koncentrere mig om nogle få punkter, som efter min mening er væsentlige. Først er der spørgsmålet om forsyningspligtens omfang. Her er det positivt, at forsyningspligten nok skal omfatte enkle, men ikke bredbåndsinternettilslutninger. I nogle dele af Fællesskabet er det ikke muligt at opbygge eller opgradere den nødvendige infrastruktur for bredbåndstilslutning i de næste år. Til dels er der heller ikke tilstrækkelig efterspørgsel efter den type tilslutninger. Derfor bør det i første omgang overlades til markedskræfterne at tilbyde denne type tilslutninger også uden reguleringstvang.
Med forordningen om fuld ubundtet adgang til abonnentledningerne er der blevet mulighed for konkurrence på lokalnettene og dermed på området for internettilslutninger. Det er nu vigtigt at anvende dette direktiv så hurtigt som muligt, så man hurtigt og billigt kan stille et tilfredsstillende antal bredbåndstilslutninger til rådighed. Der foreligger et ændringsforslag 9 fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked til artikel 4, litra a), som efter min mening desværre går i den forkerte retning, nemlig alligevel at optage hurtige internetadgange i forsyningspligten. Ifølge forslaget skal medlemsstaterne foreskrive bestemte datatransmissionsrater, som skal følge den gængse teknologi. Af de grunde, jeg allerede har nævnt, mener jeg, dette forslag er for vidtgående.
Jeg synes, det er en positiv ting i direktivet, at der fremover skal være en europæisk regionalkode 3883. Jeg tror, det er et kommunikativt element til at styrke vores indre marked. Jeg bifalder også, at numre kan overføres til mobiltelefonområdet. Også det har hr. van Velzen allerede været inde på. Jeg kan kun håbe, at hr. Harbours betænkning vil få bred tilslutning i morgen. Alt i alt er det et virkelig godt stykke arbejde!

Liikanen
fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Harbour, og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for den fremragende betænkning, og jeg vil også gerne takke alle de øvrige udvalg for deres konstruktive bidrag til dette arbejde.
Vi kender alle betydningen af Telecom-pakken for Europas konkurrenceevne i fremtiden. Betænkningen viser en klar forståelse af disse hastigt skiftende markeder, deres teknologier, og hvordan og hvor de udvikler sig. Ud over denne tydelige tekniske og kommercielle viden har hr. Harbour inkluderet en række ændringsforslag på vegne af en ofte overset gruppe af brugere i samfundet, de handicappede.
Det glæder mig at se ændringsforslagene med hensyn til handicappede, som Kommissionen bifalder varmt. Kommissionen deler synspunktet om, at forsyningspligt ikke blot drejer sig om geografisk dækning. Forsyningspligt drejer sig også om at sikre dækningen af alle grupper i samfundet, herunder mennesker med handicap og særlige behov. Vi arbejder i øjeblikket på en henstilling om retningslinjer for webadgang, som skal hjælpe handicappede med at bruge internettjenester.
På grund af tidsbegrænsning vil jeg forsøge at fokusere på et par spørgsmål af særlig betydning. Først og fremmest vedrørende anvendelsesområdet for forsyningspligt: Kommissionen støtter Harbour-betænkningen med hensyn til det foreslåede anvendelsesområde for forsyningspligt. Hovedspørgsmålene her er f.eks. regelmæssig gennemgang af anvendelsesområdet for forsyningspligt og finansiering af nettoomkostninger ved anvendelse af gennemsigtige og konkurrencemæssigt neutrale mekanismer i overensstemmelse med Kommissionens egen angrebsvinkel til disse hovedprincipper.
Ændringsforslag 4, 6, 8, 10 og 15 indeholder reelle forbedringer. Kommissionen kan dog ikke acceptere tilføjelsen af "effektiv" til "adgang til internettet" som foreslået i ændringsforslag 9 på grund af varierende fortolkninger, der kan føre til konkurrenceforvridning. Kommissionen bifalder ændringsforslagene til afsnittet om regulering af operatører med en dominerende stilling, men kan ikke støtte en bestemmelse som f.eks. "mindst hvert år" i forbindelse med markedsanalyser foretaget af de nationale tilsynsmyndigheder i ændringsforslag 24. Rammerne skal være fleksible, og de nationale tilsynsmyndigheder skal have mulighed for at reagere på markedsforholdene, når de opstår.
De foreslåede fornyelser i ændringsforslag 26 om, at manglende vedvarende opfyldelse af brugeres og forbrugeres behov kan løses ved hjælp af detailregulering, hvis grossistregulering ikke er effektiv, finder Kommissionen meget overbevisende. Kommissionen vil dog intervenere i henhold til de generelle målsætninger i pakken frem for at intervenere på baggrund af begrundede klager.
Med hensyn til afsnittet om brugeres interesser og rettigheder bifalder Kommissionen støtten til bestemmelserne i direktivet og går ind for ændringsforslag 31, der fastsætter krav om, at operatører angiver gældende takster i kontrakter med udbydere. Kommissionen har allerede foretaget en undersøgelse i forbindelse med gennemførelsen af et europæisk telefonnummerområde. Vi erfarede, at en europæisk regionalkode ville give virksomheder med transaktioner i hele Europa mulighed for at bruge et enkelt telefonnummer. Det ville medføre konkurrence mellem operatører og skabe paneuropæiske tjenester og markeder. Kommissionen kan derfor ikke støtte ændringsforslag 31, som medfører krav om yderligere undersøgelse inden gennemførelse af et europæisk telefonnummerområde.
Forslagene i hr. Harbours betænkning til bestemmelser om "transmissionspligt" afspejler dette områdes betydning og følsomhed. Hans forslag om godtgørelse til netværksoperatører giver en velkommen balance mellem de pågældende interesser. Kommissionen mener imidlertid, at andre ændringsforslag i pakken dækker samme område, og at de derfor er unødvendige. Ændringsforslag 45 og 46 kan i princippet accepteres.
Afslutningsvis kan Kommissionen vedrørende betænkningens ændringsforslag fuldt ud acceptere ændringsforslag 4, 6, 8, 10, 15-20, 22, 27, 29, 36, 38, 39, 46, 49, 53, 57, 58 og 60. Kommissionen kan delvist eller i princippet acceptere ændringsforslag 2, 5, 7, 9, 11-14, 18, 21, 23-26, 28, 30, 31, 32, 33, 35, 37, 41, 42, 44-47, 50, 52 og 54. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 3, 34, 40, 43, 48, 51, 55, 56, 69, 61 og 62.
At Kommissionen accepterer 50 ud af de 62 ændringsforslag fuldt ud, delvist eller principielt, viser en meget positiv enighed hos Parlamentet og Kommissionen, som yderligere afspejles i Rådets drøftelser. Denne konvergens mellem de tre institutioner er affødt af en fælles vision og et fælles engagement, hvortil Europa-Parlamentet har mulighed for at give et vigtigt bidrag under afstemningen i morgen.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Statistik over erhvervsstrukturer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0181/2001) af Lulling for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF, EURATOM) nr. 58/97 om statistik over erhvervsstrukturer (KOM(2001) 38 - C5-0031/2001 - 2001/0023(COD)).

Lulling
Fru formand, i de sidste fem år har Eurostat lavet statistik over erhversstrukturen i industri-, bygge- og handelssektoren på basis af en forordning fra 1996. Siden 1998 har disse statistikker også dækket forsikringstjenesterne.
Det forslag, som vi nu behandler, sigter mod også at opnå statistik over erhvervsstrukturer inden for kreditinstitutter, pensionskasser, andre former for finansieringsformidling, som investeringsselskaberne er afhængige af, leasing, realkreditter, forbrugslån og endelig servicevirksomhed i forbindelse med finansiering som f.eks. børsmæglervirksomhed, forvaltning af kapitalmarkeder osv.
Denne opremsning giver Dem mulighed for at måle betydningen af udvidelsen af erhvervsstrukturstatistikkerne, der skal gøre det muligt at evaluere udviklingen på det indre marked for finansielle tjenester, men også den fælles mønts indvirkning på udviklingen af det indre marked og sektorens konkurrenceevne og internationalisering.
Alle de år, som vi har brugt på at forhandle om det indre marked for pensionskasser i Europa-Parlamentet, og alle de måneder, som vi har brugt på at undersøge det første forslag til direktiv om arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser, fritager mig for at overbevise Dem om vores og Unionens andre politiske beslutningstageres behov for pålidelige oplysninger også på dette område, bl.a. hvad angår antallet af pensionsordninger, antallet af virksomheder, som har medlemmer i andre EU-lande eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, men også antallet af medlemmer af tillægspensionskasserne eller -institutterne under den anden søjle, opdelt efter køn.
Jeg har stillet nogle ændringsforslag, som har modtaget en samlet velsignelse fra vores Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål, for at garantere, at alle disse opdelinger ikke bliver valgfrie, som Kommissionen havde foreslået, men derimod obligatoriske, og at beskæftigelsesoplysningerne også bliver opdelt efter køn, fordi jeg er medlem af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, og fordi jeg nu altid forsøger at sørge for mainstreaming i mine betænkninger med hensyn til disse spørgsmål. Alt dette blot for at sikre, at vi ikke er dårligt oplyste politiske beslutningstagere. Som De ved, dømmer og beslutter dårligt oplyste politiske beslutningstagere dårligt.
Kommissionens forslag indeholder en anden del, der har til hensigt at tilføje to yderligere variabler for de udgifter, der er forbundet med miljøbeskyttelse, til erhvervsstrukturstatistikkerne for industri, byggevirksomhed og handel. Pålidelige oplysninger om investeringer, som er foretaget i særligt udstyr og installationer, og løbende udgifter til miljøbeskyttelse opdeles efter områder, nemlig i luft- og klimabeskyttelse, spildevandshåndtering, affaldshåndtering og andre miljøbeskyttelsesaktiviteter.
Med hensyn til investeringerne er der planlagt en årlig indberetning. For de samlede løbende udgifter er der planlagt en indberetning hvert tredje år.
Jeg vil gerne gentage, at der i øvrigt er planlagt en lang overgangsperiode, og at de små virksomheder generelt kan blive udelukket fra undersøgelserne, fordi deres del af udgifterne til miljøbeskyttelse er meget beskeden. Jeg vil også gerne tilføje, at de data, som Eurostat har indsamlet, ligeledes benyttes som indikatorer for bæredygtig udvikling.
Hvad angår den finansielle sektor, skal man ikke frygte alt for store meromkostninger, for mange af dataene er allerede indhentet i forbindelse med tilsyn på finansielle områder. Hvad angår andre sektorer, er der planlagt en meget fleksibel introduktion. Faktisk vil det første obligatoriske referenceår og indberetningsfristen blive fastsat senere i henhold til komitologiproceduren, som vi næppe er glade for, men som i dette tilfælde viser sig at være den mest fornuftige og således helt acceptabel.
Generelt, fru formand, er det et nyttigt og endda uundværligt forslag, som er rimeligt i sine krav til dataindsamling og godt forberedt gennem pilotundersøgelser - jeg vil gerne takke Eurostat for hele denne forberedelse - og jeg tror derfor, fru formand, at Europa-Parlamentet kan godkende min betænkning i tilfreds vished om, at det har arbejdet hurtigt og godt.

Solbes
Fru formand, allerførst vil jeg takke fru Lulling for hendes arbejde. Jeg synes, at hun på et vanskeligt teknisk område har udført et fremragende arbejde, og hun har muliggjort, at der stilles nogle ændringsforslag, der, som hun så rigtigt sagde, har indflydelse på alle grundelementerne i Kommissionens forslag og afspejler en række synspunkter, som vi er enige i.
Hun har understreget nødvendigheden af at indføre henvisninger til det indre marked og ikke bare til globaliseringen, når vi taler om dette mål, hun har også nævnt behovet for at fremhæve nogle specifikke problemer og i den forbindelse også skelnen mellem kønnene, hvilket efter hendes mening er et spørgsmål om mainstreaming. Jeg mener, at det er mere end det, det er også en grundlæggende oplysning for at kunne analysere arbejdsmarkedet og være i besiddelse af oplysninger, der kan være nyttige for os i fremtiden. Hun har uden tvivl forbedret Kommissionens tekst.
Fru Lulling har også nævnt miljøspørgsmålene. Hun siger med rette, at det er rigtigt, at de ekstra statistikker kan indebære begrænsede ekstraomkostninger. Det er ikke altid sådan, når der kræves nye oplysninger, men det er rigtigt, at de frister, der er foreslået for indføringen, er forholdsvis acceptable.
Af denne grund mener Kommissionen, at de stillede forslag, som Parlamentet forhåbentlig vedtager, er fornuftige, og derfor vil vi støtte dem over for Rådet, som skal træffe den endelige afgørelse, og lad os håbe, at det accepterer dem i hovedtræk.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Silikonebrystimplantater
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0186/2001) af Fourtou for Udvalget for Andragender om andragender om brystimplantater af silikone, der er erklæret i overensstemmelse med kravene for behandling (andragender 470/1998 og 771/1998).

Fourtou
Fru formand, som De sagde, modtog Udvalget for Andragender i 1998 to meget vigtige andragender. Det ene blev indgivet af en belgisk statsborger for den selvhjælpsgruppe af mennesker, som lider af problemer i forbindelse med silikoneimplantater, og var ledsaget af ca. 1.000 underskrifter. Det andet blev indgivet af en britisk statsborger, som anmodede om et forbud mod silikonebrystimplantater.
I begyndelsen af 1999 afgav eksekutivudvalget efter sin undersøgelse et svar på disse andragender, som kan sammenfattes således: Resultaterne af de videnskabelige undersøgelser, som står til vores rådighed for øjeblikket, synes ikke at retfærdiggøre et forbud mod silikoneimplantater. Herefter fulgte i bilag nogle tredjelandes og EU-medlemslandes holdninger til sagen. I marts 2000 sendte Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Forskning et arbejdsdokument om silikonebrystimplantater til Udvalget for Andragender. Denne informationsmeddelelse om status for forskningen, som blev ledsaget af internationale referencer fra lægemiddelinstitutter, videnskabelige foreninger, universiteter, den lægevidenskabelige presse osv., munder ud i en konklusion, som kan sammenfattes således: For øjeblikket foreligger der ikke noget definitivt svar på, hvorvidt silikone er årsag til betændelsestilstande, som indirekte stimulerer autoimmune reaktioner. Det vil sige, at der ikke for øjeblikket er noget videnskabeligt belæg for, at kvinder, som har fået et brystimplantat, er mere udsat for alvorlige sygdomme, som f.eks. bindevævssygdomme, og at de vil opleve en særlig reaktion i lymfekarrene.
I betragtning af problemets kompleksitet, og idet Parlamentet ikke kunne beslutte sig til at afslutte behandlingen af så smertefulde andragender, anmodede det om en uafhængig videnskabelig undersøgelse hos STOA, og i maj 2000 fremlagde dr. Moreno sine konklusioner i form af tre valgmuligheder. Den første var at opretholde status quo og ikke nedlægge noget forbud. Den anden var et totalt forbud mod silikonebrystimplantater. Den tredje var ikke et totalt forbud, men vedtagelse og iværksættelse af særlige centrale foranstaltninger med henblik på at forbedre situationen, når det drejer sig om patientinformation, opfølgning og overvågning, kontrol og kvalitetssikring samt grundforskning.
Europa-Kommissionen, Miljøudvalget og Udvalget om Kvinders Rettigheder, som blev anmodet om at afgive udtalelse, har stemt for den tredje løsning. Kommissær Liikanen fastslog i marts 2001, at Kommissionen forberedte en meddelelse om silikoneimplantater, der især sigtede mod at forbedre de europæiske standarder og overvågningen, indføre et patientsamtykkesystem og fortsætte forskningen og udviklingen. Endelig vedtog Udvalget for Andragender den 29. maj 2001 enstemmigt og med udgangspunkt i STOA's tredje valgmulighed en beslutning på baggrund af andragernes klager og udtalelserne fra de rådgivende udvalg, som jeg i øvrigt vil takke for deres tilbundsgående arbejde og for deres støtte. Denne beslutning sættes under afstemning i morgen i Parlamentet. Udvalget henstiller først og fremmest til gratis adgang og information til alle patienter, en sundhedsadvarsel på hver eneste reklame for brystimplantater, meget strenge rammebestemmelser for det kirurgiske indgreb, indførelse af en database over implantater, fortsat forskning og udvikling og forbud mod kosmetiske implantater hos patienter under 18 år.
Det er første gang, fru formand, at Udvalget for Andragender fremlægger en beslutning for Parlamentet, som er et direkte resultat af et krav i befolkningen. Udvalget for Andragender glæder sig over, at det således har kunnet leve helt op til sin rolle som aktiv høringsinstans for borgerne.

Perry
Fru formand, det er meget sent, der er meget få personer til stede, og jeg tror, at vi alle er meget trætte i aften, men vi har faktisk slået et slag for et Borgernes Europa. Jeg vil gerne lykønske fru Fourtou, som i sin betænkning for Udvalget for Andragender for første gang forelægger Parlamentet et specifikt andragende. Jeg vil også gerne takke hr. Miller, som har givet stor støtte til de personer, der har indgivet andragender om dette særlige emne. Vi har vist, at borgerne ved indgivelse af andragender kan få drøftet et emne i Europa-Parlamentet, og at Kommissionen er lydhør over for Parlamentet og Udvalget for Andragender. Jeg vil gerne takke kommissær Liikanen for hans initiativer. Der blev iværksat en videnskabelig undersøgelse under STOA, Parlamentets vurderingspanel. Alt dette blev opnået på grund af borgernes mulighed for at fremlægge deres bekymringer og synspunkter om et emne for Parlamentet.
Denne betænkning er et godt kompromis, og jeg håber, at den får hele Parlamentets støtte i morgen. Når dette er sagt, er det vigtigt at huske, at nogle borgeres synspunkter ikke er betegnende for alle borgere. For nylig var der en kendt og populær studievært i Det Forenede Kongerige, der sagde til mig, at man altid skal huske på, at der er mennesker, som har brug for brystimplantater. Den pågældende kvinde har fået foretaget en forebyggende brystoperation på grund af risiko for kræft, og hun har fået indopereret brystimplantater med meget vellykket resultat. Hun mener derfor ikke, at man skal forbyde operationerne, men sikre, at implantaterne ikke er sundhedsskadelige.
I forslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige muligheder, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Kommissionen har vi opnået et kompromis, som jeg er sikker på, at vi kan arbejde sammen om, og som vil være til gavn for både Europa og et Borgernes Europa.

Miller
Fru formand, for mere end syv år siden kom en kvinde ind på mit kontor i Glasgow. Hun var blevet afvist af en række myndigheder - valgte medlemmer og sundhedsmyndigheder - fordi der ikke var nogen, som ville lytte til hende. De betragtede hende som excentrisk. Jeg talte med hende, og i løbet af vores samtale på tre og en halv time overbeviste hun mig om, at hele spørgsmålet om silikone og silikoneimplantater er problematisk.
Resultatet af den samtale for mere end syv år siden er, at jeg står her i aften og taler om det - ikke på vegne af hr. Miller, men på vegne af den kvinde og tusinde andre kvinder, der siden har skabt et enormt netværk, ikke blot i Europa, men i hele verden, for at protestere imod anvendelsen af sundhedsskadelige silikoneimplantater. Det er en hyldest til borgerne i Europa, at de kan indgive andragender til Parlamentet og faktisk blive hørt. Det er, så vidt jeg husker, første gang, at en almindelig borger har rejst et spørgsmål, som er nået frem til forhandling i Parlamentet. Jeg vil gerne lykønske Parlamentet og Udvalget for Andragender.
Som jeg har sagt, er det ikke kun på grund af hr. Miller, selv om jeg har fulgt sagen hele vejen gennem Parlamentet. Det er på grund af kvinderne selv, der har kæmpet tappert imod foragt og latterliggørelse fra mange instanser, og som har fortsat deres egen kampagne imod silikoneimplantater. Kampagnen har været i gang i årevis, og kvinderne kæmper stadig. De fleste går ind for et totalt forbud. Men da de fleste også erkender, at der på nuværende tidspunkt ikke er dokumentation nok til at forbyde silikoneimplantater, vil de foreløbig være tilfredse med strengere regler og forskrifter om dette spørgsmål.
Vedrørende et par punkter i betænkningen glæder jeg mig over anmodningen om forbud mod implantater af kosmetiske hensyn til personer under 18 år. Når vi taler om kvaliteten af implantater, må vi også tale om sikkerhed i forbindelse med implantater. Jeg kan ikke understrege dette tydeligt nok. Vi taler om information til patienter, der overvejer at få foretaget en sådan operation. Denne information skal komme fra uafhængige kilder. Det er ikke godt nok, at den kommer fra den kirurg, der skal foretage operationen.
Vi taler også om registrering. Vi skal vide, hvor mange operationer der foretages. Vi skal kende de klinikker, der tager imod patienterne. Vi skal vide, hvilke kirurger der foretager indgrebene. Vi kender ikke hele omfanget af problemet, før vi har disse oplysninger.
Det er en hyldest til Parlamentet, men det er også en hyldest til de tusindvis af kvinder, der har kæmpet i årevis. Omsider anerkendes problemet.

Thors
Fru formand, kære venner, dette er en vigtig sag, og det er vigtigt, at vi overholder det, der er Fællesskabets kompetence. Jeg er glad for, at vi har været i stand til at drage konklusioner om, hvordan implantater skal gøres sikre. Disse forslag kan min gruppe støtte. Samtidig vil vi værne meget både om subsidiaritetsprincippet og om det, der hører under medlemslandene. Forslaget respekterer dog ikke subsidiaritetsprincippet på alle punkter, f.eks. i punkt 3, der handler om, hvordan tilsynet skal udformes.
Jeg vil også advare mod systemet med patientregistre. Hvis jeg må bruge det land, jeg kender bedst, som eksempel, kan jeg fortælle, at vi for nylig har haft en diskussion på grund af, at temmelig mange patienter er blevet overraskede over, at følsomme medicinske oplysninger er blevet registreret og siden anvendt på en ikke acceptabel måde. Vi kan derfor heller ikke støtte det, der er blevet sagt om et EU-dækkende register. Dette er noget, som hvert medlemsland med meget, meget stor forsigtighed må afprøve.
Med hensyn til aldersgrænsen skal vi måske undgå, at det bliver noget af en forbuden frugt. Ved at fastsætte en aldersgrænse tror jeg, at vi gør det til noget endnu mere tillokkende. Vi må tackle det her på en anden måde. Jeg tror, at mange af os opfatter det som temmelig latterligt og farligt, at man laver implantater, men det skal vi ikke fastslå på europæisk niveau.
Det har været meget interessant at læse de rapporter, som Parlamentet har bestilt sammen med Kommissionen. Man kan bare konstatere, at det er utroligt svært i praksis at gennemføre forsigtighedsprincipper. Det synes jeg, at rapporterne om denne sag har vist os. Det fremgår eksempelvis, at man til tider har været på usikker grund, når man f.eks. har forsøgt at indføre totalforbud.

Stihler
Fru formand, jeg vil gerne takke Dem, ordføreren og min skotske kollega, Bill Miller, for at rejse dette spørgsmål over for Udvalget for Andragender.
Spørgsmålet om brystimplantater af silikone er følsomt, og vi skulle, som mange har udtalt i aften, have haft denne forhandling for længe siden. Vi i Miljøudvalget ønsker derfor, at alle patienter får adgang til gratis omfattende oplysninger udarbejdet af uafhængige eksperter, klare og tydelige advarsler i reklamekampagner, og vi ønsker, at der sættes en stopper for ugebladenes før-og-efter-billeder. I Miljøudvalget mener vi, at alle brystimplantatoperationer skal registreres i EU, og at producenter således kun leverer til registrerede kirurger. Prisen for brystimplantater bør inkludere uafhængig rådgivning, alternativer og før- og efterbehandling. Endelig bør der forefindes omfattende nationale lister over registrerede privatklinikker og uddannede plastikkirurger. Jeg er glad for at se, at ordføreren har taget så meget fra Miljøudvalgets udtalelse, og det vil jeg gerne takke for.

Liikanen
Fru formand, jeg vil først og fremmest gerne takke Parlamentet for opfølgningen af det spørgsmål om silikonebrystimplantater, der blev rejst over for Udvalget for Andragender, og især ordføreren, fru Fourtou. Det har været et privilegium at deltage i denne procedure, og jeg værdsætter den respektfulde og professionelle måde, hvorpå udvalget har håndteret spørgsmålet. Borgerne har haft mulighed for at give udtryk for deres alvorlige problemer og bekymringer. Udvalget ønskede en videnskabelig udtalelse fra eksperter om spørgsmålet som grundlag for en konklusion. Det er en ny fremgangsmåde for vores institutioner, og jeg håber, at det vil være med til at mindske afstanden mellem borgerne og de europæiske institutioner - et problem, der vedrører os alle.
Beslutningsforslaget har et stærkt, uafhængigt, videnskabeligt grundlag i den betænkning, som professor Moreno har udarbejdet på Parlamentets anmodning. Forslaget skelner helt korrekt mellem foranstaltninger, der skal træffes på fællesskabsplan, og foranstaltninger, der hovedsageligt skal træffes på nationalt plan som led i sundheds- og forbrugerpolitikken. Beslutningsforslaget afspejler enigheden mellem institutionerne og de medlemsstater, som vi har drøftet emnet med i de seneste par måneder, og som er enige i vores beslutning om at forbedre den situation, som blev fremhævet på en så imponerende måde af andragerne. Kommissionen vil udarbejde en meddelelse om brystimplantater inden for de kommende uger, inden slutningen af juli. Spørgsmålet er nu genstand for Kommissionens interne høringsprocedurer.
Hensigten med meddelelsen er at styrke gennemførelsen af direktivet om medicinske anordninger i forbindelse med spørgsmål om overensstemmelsesvurdering, standardisering, overvågning, kliniske data osv. Meddelelsen omhandler også henstillinger til medlemsstaterne om sundhedspolitik, især det meget vigtige spørgsmål om informeret patientsamtykke. Kvinder har ret til mest mulig information om fordele og ulemper ved brystimplantater inden en eventuel operation, så de kan træffe en velovervejet beslutning. Kommissionens tjenester har et møde med repræsentanter for andragerne, især vedrørende informeret patientsamtykke, og vi har modtaget en række gode forslag. Kommissionens meddelelse vil blive fremsendt til Parlamentet straks efter vedtagelse.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.10)

