Særlig beretning fra Den Europæiske Ombudsmand om klage 3453/2005/GG (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Proinsias De Rossa for Udvalget for Andragender om særberetningen fra Den Europæiske Ombudsmand efter forslag til henstilling til Kommissionen i klage 3453/2005/GG.
Proinsias De Rossa
Hr. formand! Det glæder mig at være her i aften, selv om jeg havde foretrukket, at det ikke havde været så sent. Det er ikke desto mindre vigtigt, at denne betænkning bliver drøftet i Parlamentet.
Betænkningen vedrører en klage mod Kommissionen om et tilfælde af fejl eller forsømmelser. Sagen er blevet henvist til Parlamentet ved forelæggelse af en særberetning fra Den Europæiske Ombudsmand. At forelægge Parlamentet en særberetning er det sidste skridt, som Ombudsmanden kan tage i forsøget på at opnå et tilfredsstillende svar på vegne af en borger. Det er derfor sjældent, at betænkninger af denne type drøftes i Parlamentet.
I min betænkning, som er udarbejdet på vegne af Udvalget for Andragender, støttes Ombudsmandens konklusion om, at Kommissionen objektivt set har forhalet behandlingen af andragerens klage i flere år uden begrundelse, og at dette udgør et tilfælde af fejl eller forsømmelser.
Jeg vil gerne fremhæve, at denne betænkning ikke vedrører tolkningen af europæisk ret, men Kommissionens manglende behandling af en klage, og jeg vil derfor gerne sige, at jeg ikke kan acceptere det ændringsforslag, som GUE/NGL-Gruppen har fremsat til denne betænkning, da det søger at inddrage elementer, som vedrører selve EU-retten.
I den oprindelige klage til Kommissionen fra 2001 anmodede klageren, en læge, som arbejder i Tyskland, Kommissionen om at indlede overtrædelsesproceduren mod Tyskland med den begrundelse, at Tyskland tilsidesatte Rådets direktiv 93/104/EF, der almindeligvis er kendt som "arbejdstidsdirektivet”. Sagen var den, at Tysklands gennemførelse af direktivet, hvad angår hospitalslægers arbejde, navnlig beregningen af lægernes arbejdstid under vagttjeneste, var i strid med direktivet. Efter klagerens opfattelse medførte dette en alvorlig risiko for såvel ansatte som patienter.
Ombudsmanden fandt i forbindelse med klagen, at de 15 måneder, der var gået, før Kommissionen havde påbegyndt behandlingen af klagen, var et tilfælde af fejl eller forsømmelser.
I mellemtiden var der blevet vedtaget en ny lov i Tyskland for at bringe tysk lovgivning i overensstemmelse med direktivet, og Kommissionen oplyste klageren, at den havde behov for tid til at undersøge, om den nye lovgivning var i overensstemmelse med fællesskabsretten, og om den reelt tog højde for problemet i den indgivne klage.
I 2004 informerede Kommissionen så klageren om, at den havde vedtaget et forslag til ændring af det oprindelige direktiv, og at den ville undersøge klagen på baggrund af dette forslag. Et år senere, i 2005, måtte klageren atter henvende sig til Ombudsmanden, fordi Kommissionen ignorerede Ombudsmandens tidligere konklusioner.
Der er ingen tegn på, at Kommissionen siden dette forslags forelæggelse i 2004 har foretaget sig yderligere for at komme videre med undersøgelsen af lægens klage. I stedet for at træffe en af to mulige afgørelser - enten formelt indlede overtrædelsesproceduren eller henlægge sagen - har Kommissionen undladt at foretage sig yderligere i forhold til sin undersøgelse. Det forhold, at direktivet skulle ændres (hvilket i øvrigt endnu ikke er sket - og vi skriver nu 2008), er på ingen måde relevant for klagen. I fællesskabsretten er der ikke hjemmel til at tilsidesætte gældende lovgivning og domme med henvisning til, at nye regler er under overvejelse og muligvis vil blive indført.
I min betænkning anmodes Kommissionen desuden om at fremlægge en liste over de medlemsstater, hvis lovgivning ikke på alle punkter er i overensstemmelse med bestemmelserne i arbejdstidsdirektivet, med angivelse af de foranstaltninger, som Kommissionen har truffet i forbindelse hermed. Kommissionen opfordres også til omgående at reagere i overensstemmelse med sine beføjelser i alle tilfælde og i alle medlemsstater, hvor gennemførelsen i national ret eller implementeringen af direktivet - eller implementeringen af eksisterende direktiver - ikke er i tråd med den lovgivning, som er vedtaget af lovgiveren og Domstolen. Jeg anbefaler Parlamentet at stemme for denne betænkning.
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker for at få mulighed for at give mit syn på ordførerens tale og mit mere generelle syn på den sag, der er til forhandling. Klagen vedrørende arbejdstidsdirektivet har forbindelse til Domstolens afgørelser i SIMAP- og Jaeger-sagerne om beregning af arbejdstiden under vagttjeneste, sådan som det allerede er blevet sagt. Det er et spørgsmål, som ikke direkte er omfattet af direktivet. Desuden gav Domstolens tolkning ifølge mange medlemsstater anledning til grundlæggende problemer og havde vidtrækkende konsekvenser for finansieringen og organiseringen af det offentlige sundhedsvæsen og alarmtjenesterne.
I et forsøg på at gøre noget ved de problemer, som disse domme medførte, afholdt Kommissionen en bred høring i 2004. Den kom til den konklusion, at en passende løsning ville være at foreslå en ændring, som kunne præcisere direktivets anvendelse i forbindelse med beregning af arbejdstiden under vagttjeneste og afspadsering. Kommissionen forelagde dette ændringsforslag i 2004. I betragtning af spørgsmålenes enorme betydning for det offentlige sundhedsvæsen besluttede Kommissionen i 2004, at den ikke ville indlede overtrædelsesproceduren i tilfælde, hvor lovgivningen ville blive ændret som følge af det forelagte forslag. Kommissionen erkender, at sagsbehandlingstiden i denne sag har været usædvanlig lang, men jeg har forklaret Dem årsagerne hertil.
Eftersom den gældende fællesskabsret er gyldig, indtil de foreslåede ændringer træder i kraft, lod Kommissionen behandlingen af denne klage stå åben ligesom i andre klager vedrørende dette spørgsmål. Hvor det var relevant, indledte den overtrædelsesproceduren i forbindelse med klager, der vedrørte arbejdstidsdirektivet, men som ikke var berørt af ændringsforslaget.
Kommissionen holder desuden nøje øje med og analyserer de efterfølgende ændringer af national lovgivning i alle medlemsstaterne og reaktionerne på Domstolens afgørelser hos lovgiverne, de nationale domstole og arbejdsgiver- og arbejdstagerrepræsentanterne. Det er meget vigtigt, eftersom de spørgsmål, der indgår i den konkrete klage, der henvises til i betænkningen, rent faktisk er relevante for mere end en medlemsstat.
Kommissionen vil inden længe, om ca. to måneder, forelægge en detaljeret rapport for Parlamentet om gennemførelsen af arbejdstidsdirektivet med komplekse og ajourførte oplysninger om overholdelsen af fællesskabsretten, herunder SIMAP- og Jaeger-dommene, i alle 27 medlemsstater. Rapporten vil også indeholde reaktioner på flere af forslagene i den eksisterende rapport.
Med hensyn til konklusionerne vedrørende håndteringen af overtrædelsesproceduren generelt mener Kommissionen ikke, at det på baggrund af denne specifikke klage vedrørende arbejdstidsdirektivet og ændringer af arbejdstiden under vagttjeneste er hensigtsmæssigt at drage generelle konklusioner om Kommissionens almindelige håndtering af overtrædelsesproceduren. Den etårige frist for afgørelse af de klager, som Kommissionen modtager, er normalt passende, men den er udtrykkeligt fastsat som et generelt princip, der ikke behøver at finde anvendelse i alle tilfælde.
Alejandro Cercas
Hr. formand, hr. kommissær! Jeg taler på egne vegne, men også på vegne af de 34 medlemmer i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, der i maj stemte for den initiativbetænkning, som vi udarbejdede med henblik på denne forhandling. Vi støtter alle betænkningen og takker for og værdsætter indsatsen fra hr. De Rossas side, og han har vores fulde opbakning.
Vi vil gerne kort anføre, at vi er bekymrede ikke blot for grundlaget for beregning af lægers arbejdstid under vagttjeneste og for arbejdstidsdirektivet, men også for at vi står over for en for os foruroligende situation, nemlig at de europæiske borgere ikke får svar, når de søger oplysninger hos Kommissionen.
For det andet er vi bekymrede, fordi Kommissionen synes at tro, at der er et hul i lovgivningen i forbindelse med ændring af direktiver.
Selv om jeg kun har kort taletid, må jeg sige til kommissæren, at uanset hvad vi eller Kommissionen måtte mene om retspraksis eller gældende lov, er det dens pligt at gennemføre traktaterne og komme videre, og den har ingen beføjelse til at sætte en given bestemmelse eller andet, der måtte berøre fællesskabsretten, i bero.
Mairead McGuinness
Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. De Rossa for hans betænkning.
Jeg lyttede meget nøje til Kommissionens svar, og jeg vil gerne gentage, at denne betænkning drejer sig om, hvordan Kommissionen håndterede en klage. Selv om klagens genstand helt åbenlyst var meget kontroversiel og aktuel, er det, vi drøfter her i aften under denne forhandling, hvordan Kommissionen håndterer klager. Vi støtter Ombudsmandens konklusioner i forbindelse med den uforholdsmæssigt lange sagsbehandlingstid, som Kommissionen vedstod sig her i aften i Parlamentet.
Lad mig blot sige med hensyn til formålet med klager, at folk henvender sig til Kommissionen, fordi de har et problem og forventer en form for reaktion - måske ikke straks, men bestemt heller ikke efter måneder og år.
Jeg vil minde Dem om sagen om Equitable Life, hvor vi havde en noget lempelig regulering og begrænset klarhed over, hvordan fællesskabsretten reelt blev gennemført - og vi har set nogle alvorlige konsekvenser af denne bestemte sag.
Afslutningsvis vil jeg nævne, at Kommissionen i øjeblikket behandler en klage om anvendelsen af den irske planlov. Mens Kommissionen var meget aktiv og forstående i starten, frygter jeg, at sagen nu ligger stille. Jeg så gerne, at Kommissionen kom videre med denne sag.
Maria Matsouka
Hr. formand! Selv om denne betænkning ikke vedrører noget lovgivningsmæssigt, er den af særlig betydning for tolkningen og udformningen af europæisk lovgivning. Derfor takker jeg Ombudsmanden for at have taget initiativ til at udarbejde denne særberetning og også min kollega hr. De Rossa for at bakke op om den holdning, at Kommissionens skønsbeføjelser i håndteringen af klager ikke omfatter vilkårlige tolkninger, særligt ikke til ugunst for borgerne.
Den tillid, vi gerne så, at de europæiske borgere havde til Unionen, bygger både på vedtagelsen af lovgivning til beskyttelse af deres rettigheder og frem for alt dens korrekte gennemførelse.
Kommissionen bør leve op til sin rolle som vogter af traktaten og ikke lade håndhævelsen af Rådets beslutninger være berørt af en europæisk reformproces og altså forhindre anvendelsen af gældende lovgivning. Desuden bør EU kunne skride ind øjeblikkeligt, når procedurerne tillader det.
Kommissionen har pligt til at påvise medlemsstaternes manglende vilje eller evne til at anvende europæisk lovgivning. Det giver dels borgerne mulighed for at kontrollere i hvilket omfang, deres nationale myndigheder opfylder deres europæiske forpligtelser, og dels kommer regeringerne omsider til at stå til ansvar i forhold til disse forpligtelser.
Marian Harkin
Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. De Rossa, for hans fremragende betænkning. Som medlem af Udvalget for Andragender er jeg altid meget bevidst om, at vi i mange EU-borgeres øjne er EU's ansigt udadtil. Når jeg siger "vi”, mener jeg selve Udvalget for Andragender og Kommissionen, som også vurderer andragender. I dette konkrete tilfælde blev klagen reelt ignoreret, og Ombudsmanden afgjorde, at det udgjorde et tilfælde af fejl eller forsømmelser.
Det glæder mig at se, at ordføreren og Udvalget for Andragender bakker op om Ombudsmandens holdning. De europæiske borgere skal kunne forvente, at Kommissionen som traktatens vogter vil sørge for, at den europæiske lovgivning implementeres på en rettidig og virkningsfuld måde. De skal kunne forvente et rettidigt og virkningsfuldt svar, og selv om Kommissionen har skønsbeføjelser i forhold til, hvordan en given sag skal gribes an - dvs. om overtrædelsesproceduren skal indledes eller ej - har den ikke skønsmæssig beføjelse til at undlade at tage stilling til en sag inden for en rimelig frist, hvilket var tilfældet i denne sag.
Med hensyn til ændringsforslag 1, så er det et spørgsmål, der skal tages hånd om, men ikke i forbindelse med denne betænkning.
Til sidst har jeg blot en personligt bemærkning til arbejdet i Udvalget for Andragender. At indgive et andragende er for mange borgere deres eneste kontakt med EU-institutionerne. Det er afgørende, at dette system fungerer på en effektiv og gennemsigtig måde. Kommissionen indgår i processen, men det gør Parlamentet også. Vi skal sikre, at udvalget har tilstrækkelige ressourcer til at udføre sit arbejde på en effektiv og rettidig måde.
For at forstå denne problematik fuldt ud er vi nødt til at sætte os i andragernes sted og se situationen ud fra deres synsvinkel. Som enkeltperson eller en lille gruppe går de imod systemet. Hvis systemet ikke reagerer på en effektiv måde, opfatter de det som et bureaukratisk mareridt, og det medfører en fremmedgørelse af andragerne og sandsynligvis af alle, de taler med om sagen. Af hensyn til offentligheden og EU er dette noget, som ikke må ske.
Marcin Libicki
Hr. formand! Jeg taler i dag på vegne af Union for Nationernes Europa, men også i egenskab af formand for Udvalget for Andragender. Det glæder mig, at alle de, der indtil videre har haft ordet i denne sag, er medlemmer af dette udvalg, hvilket også gælder formanden, som leder dagens forhandling. Vi er således vældig godt inde i disse spørgsmål.
Baggrunden for denne betænkning af hr. De Rossa, som jeg takker for et fremragende dokument, er en beretning fra Den Europæiske Ombudsmand, som vi i egenskab af Parlamentets Udvalg for Andragender har et fast samarbejde med. Vores samarbejde med Den Europæiske Ombudsmand er meget tilfredsstillende. Vi er alle i daglig berøring med institutionens arbejde, eftersom Udvalget for Andragender er det organ, som Parlamentet har udpeget som ansvarlig for forbindelserne med Ombudsmanden.
Alle vi, der taler om dette emne, ved, at sagsbehandlingstiden er et mareridt for de europæiske institutioner og dermed også et mareridt for de europæiske borgere naturligvis. Vi skal derfor opfordre Kommissionen til at gøre sit yderste for at være hurtigere til at udføre alle de opgaver, den pålægges.
Jeg vil gerne understrege et vigtigt punkt i hr. De Rossas betænkning, nemlig det første punkt, i henhold til hvilket Parlamentet bifalder Den Europæiske Ombudsmands henstilling til Kommissionen. Parlamentet bifalder som regel Ombudsmandens henstillinger, fordi vi mener, at kravene og argumenterne er velbegrundede.
Elisabeth Schroedter
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil starte med at henvende mig til kommissæren. Her til morgen forsøgte De, hr. kommissær, at fortælle os, hvilket fint program Kommissionen havde i vente for de europæiske borgere, et, som ville sikre dem gode job og vise EU's sociale ansigt. Når det kommer til konkret handling, bakker Kommissionen imidlertid ud.
Den aktuelle sag vedrører en klage fra en tysk læge og behandlingen af denne klage. Det drejede sig ganske enkelt om i det mindste at undersøge overholdelsen af de eksisterende minimumskrav til arbejdstiden i EU. Ikke engang det formåede Kommissionen. Deres reaktion var langtfra, hvad man ville forvente af en vogter af traktaten. De siger intet i årevis, og så lemper De endda kravene. Det er, hvad offentligheden betragter som svigt i forhold til deres rettigheder. Med denne tavshed og ændringerne af arbejdstidsdirektivet har De forvoldt massiv skade på det europæiske projekt. Det skal gøres klart.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Hr. formand! Klager fra borgerne er en vigtig kilde til oplysninger om overtrædelser af fællesskabsretten. Den konkrete sag, som har trukket ud i syv år, drejer sig om, at den tyske regering ikke har formået at sikre den korrekte gennemførelse af direktivet om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (det er direktiv 2003/88, som ophævede og erstattede direktiv 93/104). I henhold til Ombudsmandens udtalelse udgør udeblivelsen af et effektivt svar fra Kommissionen et tilfælde af fejl eller forsømmelser.
Den unødigt lange tid, nogle gange flere år, det tager Kommissionen at forberede sit svar i sager om forsømmelighed fra medlemsstaternes side, giver grund til bekymring, hvilket også gælder de talrige sager om medlemsstaternes manglende efterlevelse af Domstolens domme. Sådan praksis undergraver tiltroen til den ensartede anvendelse af fællesskabsretten, sår tvivl om formålet med EU og forringer borgernes tillid til EU-institutionerne. Den måde, som borgernes klager behandles på, bør være i overensstemmelse med principperne for god forvaltningsskik. Der skal sikres en effektiv undersøgelse af klagerne og den kortest mulige sagsbehandlingstid.
Ewa Tomaszewska
(PL) Hr. formand! Klager vedrørende tilrettelæggelsen af arbejdstiden er hastesager. Tænk på, hvad der kunne ske, hvis arbejdstidsreglerne i lægers tilfælde overtrædes. Det kunne føre til, at en kirurg skulle foretage en kompliceret operation efter at have været på vagt i 23 timer. Der er en hel række erhverv, hvor en uhensigtsmæssig tilrettelæggelse af arbejdstiden kan bringe liv i fare. Det er derfor yderst vigtigt, at klager behandles inden for en rimelig frist.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Jeg har to punkter. For det første vil jeg gerne tilslutte mig det, som fru Harkin sagde med hensyn til ressourcer. Måske er der et ressourceproblem i Kommissionen. Hvis det er tilfældet, bør vi have det at vide.
For det andet kræver det en viljestærk borger at holde fast i en klage, som bliver ignoreret, og jeg frygter for de mange, som ikke har tiden, ressourcerne eller måske evnen til at blive ved med at kæmpe imod systemet. Hvor mange sager tabes på gulvet, og er der overhovedet nogen statistik over det?
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne understrege nogle få grundlæggende ting, som vi efter min opfattelse stadig bør fokusere på.
Denne sag drejer sig om én klage. Denne klage er ikke reglen. En af vores vigtigste og grundlæggende forpligtelser er nemlig at reagere rettidigt på borgernes henvendelser. Jeg mener, at når man dykker dybere ned, står det klart, at Kommissionen bærer sig korrekt ad i disse sager.
Denne sag var usædvanlig, fordi udfaldet af den kunne have påvirket flere medlemsstater. Derfor anvendte Kommissionen i 2004 sin skønsbeføjelse og handlede, som den gjorde. I dag mener jeg, at tiden klart har vist, at det ikke var den bedste beslutning, men det var en beslutning, som lå inden for Kommissionens skønsbeføjelse.
Jeg vil gerne sige, at sager om overtrædelse, der vedrører manglende overholdelse af lovgivningen i spørgsmål, som henhører under arbejdstidsdirektivet, behandles i normalt tempo, fordi, hvilket jeg allerede har sagt, uanset hvor alvorlige grundene bag vores beslutning var, har tiden vist, at udsættelsen af sagen ikke var den bedste beslutning.
Proinsias De Rossa
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle, som er blevet tilbage her i aften og har deltaget i denne forhandling, og også kommissæren for hans svar. Hans erkendelse af, at der rent faktisk var tale om usædvanlige forsinkelser, og at det givetvis ikke var hensigtsmæssigt, at sådanne forsinkelser skulle forekomme, hilses velkommen.
Ikke desto mindre er Udvalget for Andragender og Ombudsmanden fortsat ikke enige i Kommissionens tolkning af dens ret til ikke at behandle en klage, hvis den vurderer, at det ikke er hensigtsmæssigt. Vi er af den holdning, at denne skønsbeføjelse ikke omfatter udsættelsen af en sag i otte år, hvilket der er tale om her.
Jeg glæder mig over kommissærens meddelelse om, at der inden for to måneder vil blive offentliggjort en rapport, som beskriver samtlige medlemsstaters overholdelse af fællesskabsretten og også omfatter den konkrete klage, som vi drøfter her i aften.
Jeg mener, at en tidligere indgriben fra Kommissionens side meget vel kunne have ført til en hurtigere ændring af arbejdstidsdirektivet og muligvis på et tidligere tidspunkt have afværget de risici, som patienter og bestemt også hospitalslæger og -sygeplejersker i sundhedssektoren har løbet i disse år, hvor de har arbejdet og haft vagttjeneste i op til 100 timer om ugen.
Jeg mener, at uenigheden om dette spørgsmål fremhæver den nuværende overtrædelsesprocedures svaghed og den måde, hvorpå politiske hensyn og også ressourcemæssige hensyn kan komme til at påvirke følsomme spørgsmål, som burde håndteres i henhold til lovgivningen og ikke i henhold til, hvor politisk følsomme de er.
Endelig skal det siges, at normalt er det Ombudsmanden og det agentur, Kommissionen eller endog Rådet, som klagen er rettet imod, der i fællesskab håndterer sager af denne type. Det er meget sjældent, at vi er nødt til at beskæftige os med sådanne sager i Parlamentet. Ved denne sjældne lejlighed anmodes Parlamentet om at godkende Ombudsmandens afgørelse mod Kommissionen. Jeg finder det dybt beklageligt, at vi er nødt til at gøre det, men det er desværre sådan, det forholder sig.
Jeg så derfor gerne, at kommissæren på et tidspunkt ville give udtryk for, medgive og erkende, at han har accepteret, at udsættelsen af sagen ikke var acceptabel. Jeg vil også gerne have et løfte fra ham om, at der vil blive indført nogle procedurer, der kan sikre, at klager aldrig igen kan få lov til at trække ud i så lang tid.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Anneli Jäätteenmäki  
Jeg blev forfærdet, da jeg læste hr. De Rossas betænkning om klagen mod Tyskland vedrørende tilrettelæggelsen af lægers arbejdstid.
Der er helt afgjort tale om ineffektiv forvaltning, hvis Kommissionen ikke kan behandle en andragers klage uden helt unødigt at forsinke sagen i flere år. Denne sag er udtryk for et åbenlyst misbrug af den skønsbeføjelse, som Kommissionen nyder i forbindelse med tolkningen af dens forpligtelser. I stedet for at udøve skøn synes Kommissionen at have handlet fuldstændig egenrådigt.
Det er på tide, at Kommissionen står frem og fortæller os, hvordan den i fremtiden vil sikre, at klager håndteres på en måde, der er så hurtig og effektiv som mulig.
