Evropsko soglasje o humanitarni pomoči (kratka predstavitev) 
Predsednik
Naslednja točka je poročilo o izvajanju evropskega soglasja o humanitarni pomoči: vmesni pregled akcijskega načrta in nadaljnji ukrepi, ki ga je v imenu Odbora za razvoj predložila gospa Striffler.
Michèle Striffler
Gospod predsednik, gospa komisarka, gospe in gospodje, svetovni humanitarni okvir se je poslabšal; humanitarni izzivi in potrebe so ogromni, pojavila pa so se nešteta področja, ki zahtevajo posredovanje.
Evropsko soglasje o humanitarni pomoči je temeljni instrument, ki je v tem močno spreminjajočem se humanitarnem okviru pomembnejši, kot je bil kdaj koli prej. Na humanitarne izzive lahko odgovorimo samo s strogo uporabo soglasja in z njim povezanega akcijskega načrta. Vendar pa je zunaj kroga humanitarnih partnerjev to soglasje premalo znano. Zato si moramo prizadevati, da bi povečali njegovo prepoznavnost in profil med državami članicami in vključenimi akterji. Zahtevati moramo, da se to soglasje razširi, razume in uporablja znotraj Evropske službe za zunanje delovanje in med vojaškimi uslužbenci.
Leta 2009 je bila v okviru Sveta ustanovljena delovna skupina za humanitarno pomoč in pomoč v hrani. Postala je pomemben forum, vendar je njeno vlogo treba okrepiti v smislu usklajevanja med državami članicami in spremljanja izvajanja soglasja, kakor tudi v smislu zavzemanja za humanitarno pomoč pri drugih delovnih skupinah političnega in varnostnega odbora.
Vmesni pregled akcijskega načrta je edinstvena priložnost, da okrepimo dejavnosti na področjih, ki si zaslužijo več pozornosti, kot so predvsem podpiranje humanitarnih načel in mednarodnega humanitarnega prava, saj humanitarna pomoč ni sistem za obvladovanje krize, obenem pa bi morali obsoditi vse večjo politizacijo humanitarne pomoči in njene posledice za spoštovanje "humanitarnega prostora". Drugo področje se nanaša na vprašanja kakovosti, uskladitve in doslednosti pri zagotavljanju humanitarne pomoči EU, tretji vidik pa je pojasnitev uporabe vojaških sredstev in virov za civilno zaščito v skladu s soglasjem o humanitarni pomoči ter smernicami Združenih narodov.
Zelo jasno je treba ločevati med mandati vojaških in humanitarnih organov, dialog med njimi pa je potreben, da bi se spodbudilo vzajemno razumevanje.
Poleg tega v svojem poročilu vabim Evropsko komisijo, naj predstavi nekatere zelo velikopotezne zakonodajne predloge za vzpostavitev evropske enote civilne zaščite, zadovoljna pa sem tudi z zadnjim sporočilom Komisije o krepitvi zmogljivosti odzivanja Evropske unije na nesreče.
Na koncu moramo okrepiti tudi razsežnost "zmanjšanja tveganja nesreč" ter povezavo med nujno pomočjo, obnovo in razvojem.
Lizbonska pogodba vzpostavlja Evropsko službo za zunanje delovanje. Zato smo si v teku pogajanj prizadevali, da zagovarjamo neodvisnost Generalnega direktorata za humanitarno pomoč in preprečimo vse poskuse izkoriščanja humanitarne pomoči za zunanjepolitične namene. Uvesti je treba stroga in pregledna pravila o sodelovanju in usklajevanju med Evropsko službo za zunanje delovanje ter Komisijo pri obvladovanju obsežnejših kriz.
Na koncu vas želim še opozoriti na širjenje spolnega nasilja - s tem predvsem mislim na vzhod Republike Kongo, na regijo Kivu - ter na pomen sistematičnega vključevanja vprašanja spolov in reproduktivnega zdravja v vidik nujne zdravstvene oskrbe med humanitarnim odzivom.
Anna Záborská
(FR) Gospod predsednik, čestitam gospe Striffler za njeno poročilo. To poročilo pa vendar ne omenja akterjev, katerih vključitev temelji na veri, zlasti krščanstvu. Besedilo evropskega soglasja omenja Rdeči križ, vendar spregleda druge akterje, ki imajo nek status v mednarodnem pravu, ki pa temeljijo na krščanstvu: na primer malteški red.
To poročilo je zato še en dokaz nespoštovanja, s katerim evropske institucije pozdravljajo vključitev krščanskih akterjev v humanitarno posredovanje. Vere nimajo samo obveznosti, temveč tudi potrebno pristojnost, da hitro posredujejo v krizi in naravnih nesrečah.
Poročevalko pozivam, da predloži ustno spremembo, da bi se priznala korist in učinkovitost akterjev, katerih delo temelji na krščanski veri.
Miroslav Mikolášik
(SK) Gospod predsednik, Evropska unija in njene države članice so glavne svetovne posrednice humanitarne pomoči. To je naša moralna obveznost.
Evropsko soglasje o humanitarni pomoči je postalo pomemben mejnik, to dejstvo pa potrjuje analiza akcijskega načrta o izvajanju humanitarne pomoči. Poročilo pa poudarja tudi posebne šibke točke sistema in druge ovire, ki preprečujejo učinkovito in hitro gibanje humanitarnega blaga in storitev za večino ranljivih ljudi na kriznih območjih.
Upam, da se bo Lizbonska pogodba, ki prinaša niz novosti na področje humanitarne pomoči EU, ki je zdaj tudi ločeno področje politike, ustrezno in brez odlašanja uporabljala, da bi se dosegli otipljivi rezultati v skladu s spoštovanjem človekovega dostojanstva, človeškimi vrednotami in upoštevanjem človekovih pravic, kot določa mednarodno pravo, med drugim tudi v primeru hitrega odzivanja v nesrečah.
Zuzana Roithová
(CS) Gospod predsednik, zaradi čedalje večjega števila in čedalje večje razsežnosti humanitarnih nesreč v tretjem svetu, kar je poleg vsega drugega tudi rezultat podnebnih sprememb, je treba povečati tudi obseg in kakovost humanitarne pomoči. Zato v celoti podpiram ukrepe, omenjene v tem poročilu, vključno s preoblikovanjem civilne zaščite držav članic, da bi tudi ta lahko zagotavljala učinkovito in usklajeno pomoč EU. Seveda menim, da je treba nujno izboljšati tudi varnost humanitarnih delavcev. Po mojem mnenju bo Komisija morala določiti tudi sredstva za širjenje informacij, zlasti na Haitiju, da bi prizadeti prebivalci lahko razumeli vzroke in posledice svoje nesreče, in da bi lahko pomagali zagotoviti varnost humanitarnih delavcev, namesto da se dogaja ravno nasprotno. V nasprotnem primero bo treba - kar ni niti najmanj nezaželeno - poiskati zaščito pri vojski.
Seán Kelly
Gospod predsednik, na kratko bi rad postavil nekaj vprašanj. Kar zadeva Evropsko unijo, vem, da opravljamo čudovito delo in zagotavljamo pomoč, kjer je ta potrebna, vendar to pogosto poteka prek NVO. Ali obstajajo kakšne NVO, katerih delo ni zadovoljivo ali v zvezi s katerimi se v državah, kjer delujejo, vlagajo pritožbe ali v zvezi s katerimi ima Evropska unija mogoče kakšne zadržke? Drugače povedano: ali NVO vsako leto - recimo temu tako - zgolj izročamo pomoč in doprinose? Kje je odgovornost?
Glede na nekatere programe, ki sem jih videl v zadnjem času, sem bil precej zaskrbljen zaradi obtožb v zvezi s tem, kar počnejo nekatere NVO in v zvezi z njihovim pomanjkanjem odgovornosti. Vendar pa vem, da velika večina opravlja dobro delo in da je ustrezno motivirana.
Peter Jahr
(DE) Gospod predsednik, rad bi se zahvalil poročevalki za to, da lahko danes v tem parlamentu govorimo o tem problemu. Rad bi dodal še dve pripombi oziroma vprašanji, o katerih premišljujem vedno, ko gre za humanitarno pomoč. Prvič, povsem nesporno in pomembno je, da moramo zagotavljati pomoč, če jo ljudje potrebujejo, vendar - kot je pravkar dejal predhodni govornik - se moramo vedno tudi vprašati naslednje: ali bodo ta sredstva v resnici pravilno in primerno uporabljena?
Drugič, obstaja še nekaj, česar ne smemo spregledati. Prav je, da zagotavljamo humanitarno pomoč ljudem, ki jo potrebujejo. Potreba po tej pomoči je lahko posledica naravne nesreče, a čedalje pogosteje je tudi posledica nesreč, ki jih povzročijo ljudje sami. To vključuje predvsem politične ali vojaške spopade. Ne smemo pozabiti, da moramo kljub dejstvu, da humanitarna pomoč pomeni pomoč v izrednih razmerah, obenem tudi odpraviti vzroke, tj. politična dejanja nasilja.
Kristalina Georgieva
članica Komisije. - Gospod predsednik, toplo pozdravljam poročilo gospe Striffler, kakor tudi vključenost Parlamenta v učinkovito evropsko humanitarno ukrepanje ter neprekinjeno odločno zagovarjanje slednjega.
Soglasje je bilo sprejeto leta 2007. Nudi temeljni skupni okvir politike za EU - skupno vizijo, ki jo spremlja še akcijski načrt. Tako države članice kot Komisija imajo skupno odgovornost, da zagotovijo, da se bo soglasje dobro izvajalo.
Želim poudariti, da je v tem poročilu zelo jasno sporočilo, da morajo humanitarna načela, mednarodno humanitarno pravo in zaščita humanitarnega prostora biti v središču našega delovanja pri soglasju. Štiri petine humanitarne pomoči gre ljudem, ki so se znašli v izrednih razmerah zaradi spopadov, ki jih je povzročil človek. Da bi lahko dosegli te ljudi, je pomembno, da je naša pomoč neodvisna in nevtralna in da se jo tako tudi razume.
Naj navedem en primer za to. Pravkar sem se vrnila iz Jemna, kjer sva skupaj z visokim komisarjem ZN za begunce Antoniom Gutierrezom na srečanju z visokimi vladnimi uradniki in predstavniki uporniškega gibanja Al Houthi obravnavala vprašanje humanitarnega dostopa. Prvič smo na njihovi strani pridobili zavezo, da bodo omogočili humanitaren dostop in spoštovali dobavo pomoči prebivalcem Jemna, ki jo potrebujejo, in sicer v skladu humanitarnih načel nevtralnosti in neodvisnosti. Po številnih urah, ki sem jih preživela z moškimi, oboroženimi s kalašnikovkami, bi želela reči, da Evropa prenaša to vrednoto nevtralnosti, ki predstavlja povezavo z ljudmi, ki potrebujejo pomoč. V primeru Jemna imamo 300 000 pregnancev znotraj države in še veliko več tistih, ki jih je na severu Jemna v šestih letih prizadelo šest vojn.
Humanitarna pomoč pa seveda ni pravi instrument, ki bi imel dolgoročen vpliv. Je nekaj, kar lahko položi temelje za trajni mir. V Komisiji smo zaključili eno leto dolg proces pregleda akcijskega načrta, povezanega z evropskim soglasjem, in sicer v tesnem sodelovanju z našimi državami članicami in humanitarnimi partnerji. 8. decembra je Komisija v zvezi s tem sprejela sporočilo. Pregled kaže, da smo v zadnjih treh letih precej prispevali h krepitvi humanitarnega odziva v smislu zavzemanja in humanitarnih ukrepov, pa tudi v smislu združevanja humanitarne pomoči in civilne zaščite.
Ugotovili smo tudi, da je na treh področjih še prostor za nadaljnje izboljšave.
Prvič, podpreti moramo kakovost in učinkovitost pomoči z dobrim ocenjevanjem, dobro usklajenim odzivom in vlaganji v zmanjševanje tveganja nesreč ter lokalno zmogljivost. To je ključnega pomena v času, ko potrebe naraščajo, proračuni pa so omejeni.
Dovolite mi, da tu odgovorim na vprašanje o odgovornosti. Očitno moramo do konca raztegniti prav vsak evro in ga zagotoviti z največjo možno kakovostjo in na kar najučinkovitejši način. Da bi poskrbeli za to, da bodo naši partnerji - agencije ZN in NVO - ravnali odgovorno, vsako leto pregledamo eno tretjino vseh partnerjev in eno tretjino vseh projektov. Na vseh žariščih na planetu imamo zaradi čedalje večjih potreb po humanitarni pomoči svoje urade za humanitarno pomoč, ki so oči in ušesa naših davkoplačevalcev; enako tudi v Jemnu. Pred kratkim sem tam prerezala rdečo vrvico našega urada za humanitarno pomoč.
Drugo, pri čemer lahko vidimo prostor za izboljšave, je okrepitev evropskega glasu. Smo največji donator, zato moramo poskrbeti, da bomo zelo jasno govorili z enim glasom. Prek tradicionalnih donatorjev, pa tudi z vključevanjem novih moramo seči moramo tudi do drugih donatorjev, da bomo igrali vodilno vlogo.
Tretjič, zagotoviti moramo skladnost, kar pomeni sodelovanje z vojaškimi akterji, skupaj s Službo za zunanje delovanje, da bi poskrbeli za zaščito načelnega humanitarnega pristopa in tudi njegovo podporo v Evropi.
Naj se za konec še enkrat zahvalim gospe Striffler za njeno delo na tem vprašanju in za to, da je pozvala Parlament, da nadaljuje z razpravo na to temo. Svet se je spremenil. Na žalost bo čedalje več naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroča človek. Vsi ukrepi, ki jih bomo sprejeli, bodo usmerjali ne samo življenje prizadetih ljudi, temveč tudi moralno držo in zmogljivost EU, da igra vodilno vlogo v svetu.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo v torek, 18. januarja 2011.
Pisne izjave (člen 149)
Artur Zasada
Humanitarna pomoč je izraz univerzalne človeške solidarnosti in je tudi naša moralna dolžnost. Danes smo priča sistematičnemu povečanju potrebe po humanitarni pomoči zaradi naraščajočega števila naravnih nesreč, na katere smo opozorjeni. To je deloma posledica podnebnih sprememb, pa tudi razvoja tehnologije, ki nam omogoča, da izvemo za nesrečo, ki se je zgodila, in da sporočamo, da je do nje prišlo. Pomembna merila za zagotavljanje humanitarne pomoči bi morala biti hitrost, odgovornost in upravni stroški, ki morajo biti čim nižji. Razvoj prevoza je dejavnik, ki omogoča lažje zagotavljanje pomoči. To pomeni, da lahko do žrtev pridemo hitreje in da pomoč ponudimo večjemu številu ljudi. Zato je tako pomembno tudi vključevanje podjetij. S tem mislim na korporacije in koncerne, pa tudi na mala podjetja, in tudi ne samo na tiste, ki delujejo na področju prevoza in logistike. Vzpostaviti moramo mreže subjektov, ki sodelujejo na določenem geografskem področju, da bi bili pri zagotavljanju pomoči učinkoviti in da bi izboljšali sistem hitrega odzivanja na neizbežno krizo. Na podlagi medsektorskih partnerstev med podjetji, organizacijami in institucijami, bi lahko vzpostavili baze, posebne enote in urade s sredstvi, skladiščnimi prostori, prostovoljci, hrano, osnovnimi materiali in opremo ter prevoznimi sredstvi. Takšno sodelovanje lahko ustvari otipljive koristi v časih človeških tragedij, predvsem kadar se je potrebno hitro odzvati, namesto da se začenja z zbiranjem denarja.
