Tietojen siirto jäsenvaltioista Yhdysvaltoihin yhteisymmärryspöytäkirjan perusteella (keskustelu) 
Puhemies
(DE) Esityslistalla on seuraavana keskustelu
Sophia in 't Veldin ja Alexander Alvaron Euroopan liberaalidemokraattien ryhmän puolesta ja Birgit Sippelin Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmän puolesta komissiolle laatimasta suullisesta kysymyksestä tietojen siirrosta jäsenvaltioista Yhdysvaltoihin yhteisymmärryspöytäkirjan perusteella - B7-0555/2010),
Rui Tavaresin ja Marie-Christine Vergiatin Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän / Pohjoismaiden vihreän vasemmiston puolesta komissiolle laatimasta suullisesta kysymyksestä tietojen siirrosta jäsenvaltioista Yhdysvaltoihin yhteisymmärryspöytäkirjan perusteella - B7-0558/2010), ja
Jan Philipp Albrechtin Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän puolesta komissiolle laatimasta suullisesta kysymyksestä tietojen siirrosta jäsenvaltioista Yhdysvaltoihin yhteisymmärryspöytäkirjan perusteella - B7-0561/2010).
Sophia in 't Veld
kysymyksen laatija. - (EN) Arvoisa puhemies, puhun sangen lyhyesti. Mielestäni suullinen kysymys on erittäin selkeä. Työstämme juuri matkustajatietorekisteriä koskevaa sopimusta. Komissio on laatinut kolme luonnosta valtuutuksiksi Yhdysvaltojen, Kanadan ja Australian kanssa käytäviä neuvotteluja varten. Sillä välin jäsenvaltiot kuitenkin neuvottelevat Yhdysvaltojen kanssa kahdenvälisesti henkilötietojen siirrosta tai pikemmin siitä, että Yhdysvalloille myönnetään pääsy EU:n tietokantoihin, myös matkustajatietoihin.
Ennen kuin parlamentti voi muodostaa kantaa mihinkään PNR-ehdotukseen tai mihinkään PNR-sopimukseen, meidän on tiedettävä, mikä tilanne on. Jos jäsenvaltiot sopivat kahdenvälisesti Yhdysvaltojen kanssa PNR-tietojen siirrosta, minä ihmettelen, mitä me tässä parlamentissa teemme.
Minulle on myös kerrottu - mutta sitä ei voida tarkistaa, koska kahdenväliset sopimukset ja kahdenväliset neuvottelut ovat salaisia - että se voi koskea muiden kuin EU:n kansalaisten ja muualle kuin Yhdysvalloissa oleviin määränpäihin lentämässä olevien EU:n kansalaisten tietoja, jolloin mahdolliset EU:n ja Yhdysvaltojen väliset sopimukset eivät kata niitä. Tarvitsemme siitä täsmennystä ennen kuin voimme jatkaa keskusteluja matkustajatietorekisteristä.
Lopuksi, arvoisa komission jäsen, törmäsin toiseen aiheeseen, josta meille ei ole tiedotettu ja joka voisi olla merkityksellinen tässä keskustelussa. Se on yhden turvatarkastuksen periaatetta koskeva ohjelma eli "One-Stop Security", josta komissio ilmeisesti parhaillaan neuvottelee Yhdysvaltain liikenneturvallisuusviranomaisen kanssa. Se tarkoittaisi turvatarkastusten poistamista EU:hun tulevilta yhdysvaltalaismatkustajilta ja päinvastoin.
Minusta on sangen kummallista, että Yhdysvaltoihin matkustavien EU:n kansalaisten turvatarkastukset tiukkenevat jatkuvasti - meidän on jopa maksettava sähköisestä matkustuslupajärjestelmästämme - ja samalla Euroopan komissio neuvottelee turvatarkastusten poistamisesta tänne tulevilta yhdysvaltalaisilta.
Euroopan komission on jo aika tiedottaa meille täysimääräisesti tästä ohjelmasta ja neuvottelujen tilasta, ja minä haluaisin tietää - ja päätän puheenvuoroni siihen - onko Yhdysvallat todella säätänyt turvallisuusnormeista, joiden nojalla tämä ohjelma olisi mahdollinen.
Birgit Sippel
kysymyksen laatija. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Lissabonin sopimus on tänään mainittu monta kertaa. Haluaisin kerrankin sanoa siitä jotakin myönteistä. Useimpien kansalaistemme mielestä on hyvä asia, että voimme matkustaa EU:ssa ilman rajoja, että voimme liikkua vapaasti EU:ssa koulutuksen, työn ja vapaa-ajan takia. Silloin me kuitenkin tietysti jätämme jälkeemme tietoja. Nyt jo kauan aikaa tietojamme ei ole varastoitu vain yhteen jäsenvaltioon vaan levitetty koko Euroopan unioniin. Juuri siksi on hyvä, että meillä on EU:n tasolla suuremmat toimivaltuudet tällä alalla - joka koskee EU:n kansalaisiin liittyvien tietojen suojelua - koska kansalaisemme odottavat aivan oikein, että heidän tietojaan suojellaan hyvin kaikkialla EU:ssa, eivätkä he odota, että suuria määriä tietoja välitetään tarpeettomasti, ehkä jopa kolmansille maille.
Miten meidän Euroopan unionina - ja ilmaisen itseni ehdottoman selkeästi: Euroopan parlamenttina ja neuvostona, toisin sanoen yhdessä jäsenvaltioiden kanssa - oletetaan takaavan tämän suojelu, jos tilanne on se, että kun me, Euroopan unionina, neuvottelemme kolmansien maiden kanssa tietojen toimittamisesta - mitä tietoja itse asiassa vaaditaan, mitä varten sitä käytetään ja näiden tietojen suojaamiseksi tarvittavista suojalausekkeista - samalla yksittäiset jäsenvaltiot neuvottelevat tiedoista kolmansien maiden kanssa? Erityisesti, koska emme edes tiedä, mistä tiedoista ne puhuvat, mitä turvanormeja edellytetään, välitetäänkö mahdollisesti päällekkäisiä tietoja tai välitetäänkö jopa sellaisia tietoja, joiden välittämistä ei sallittaisi EU:n tasolla.
Siinä on myös toinen näkökulma, jota jäsenvaltiot eivät ehkä ota riittävästi huomioon. Jos jäsenvaltio neuvottelee kolmannen maan kanssa, miten minä voin sitten varmistaa - miten yksittäinen jäsenvaltio voi ja aikoo varmistaa - että vain sen omien kansalaisten tiedot itse asiassa välitetään, jos mitään tietoa välitetään? Meillä on nyt Euroopan unionissa tietokantoja, joilla kerätään tietoa kaikenlaisista kansalaisista yhteen keskukseen ja joihin monella EU:n jäsenvaltioiden viranomaisella on pääsy. Toisin sanoen, jos minun tietoni varastoidaan jonnekin maassa A ja maa A päättää välittää tietoja, välitetäänkö myös minun tietoni kolmanteen maahan? Se ei voi olla Euroopan unionin lisäarvo, johon pyrittiin, kun neuvottelimme, hyvästä syystä, Lissabonin sopimuksesta. Myös jäsenvaltioiden on pantava merkille uusi toimielinten välinen vallan tasapaino, niiden on toimittava sen mukaan ja niiden on noudatettava määräyksiä, joissa sanotaan, että tietosuoja on EU:n asia. Meidän on varmistettava EU:n tasolla, että tietoa välitetään mahdollisimman vähän ja vain tiukasti määriteltyihin tarkoituksiin ja että sitä ei heikennetä kahdenvälisillä aloitteilla.
Rui Tavares
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, keskustelimme viime vuoden aikana monesti EU:n kansalaisten tietosuojaan ja yksityisyyteen liittyvistä eri asioista, ja olemme sanoneet, että varmistaaksemme esimerkiksi lentokoneella matkustavien ihmisten fyysisen turvallisuuden meidän pitäisi suojella EU:n kansalaisten henkilötietoja. Tämä on vaihtoa, ja parlamentin pitäisi harkita huolellisesti sekä sen oikeudellisia että poliittisia seurauksia.
Tiedämme, että tämä on kuin taloa rakennettaisiin katosta alkaen: aina kun meillä on ongelma, yritämme ratkaista tuon ongelman. Ensin meillä oli SWIFT ja nyt matkustajatietorekisteri. Emmekä vieläkään onnistu rakentamaan taloa perustuksista alkaen. Toisin sanoen me emme määritä ensin, mitä EU:ssa ajatellaan yleisesti tietosuojasta ja sitten sovella sitä kaikkialla kaikkiin asioihin ja kaikkiin kansainvälisiin kumppaneihin, olisi sitten kyseessä Yhdysvallat tänään tai Kiina, Etelä-Korea tai Saudi-Arabia tulevaisuudessa: kaikkiin tällaisia tietoja pyytäviin kansainvälisiin kumppaneihin.
Vaikka työskentelemmekin tällaisella sirpaloituneella ja hajanaisella tavalla, käsittelemme tietysti erittäin vaikeita puitteita, ja parlamentin on yritettävä tehdä siitä selkoa. Me kaikki kuitenkin tiedämme, että asioiden pitäisi olla sangen erilaisia. Jos tilanne kuitenkin on nyt jo paha, se pahenee vielä, jos selvityksissä vahvistetaan, että tietyt jäsenvaltiot ovat neuvotelleet Yhdysvaltojen kanssa yhteisymmärryspöytäkirjasta, jolla sallitaan noista jäsenvaltioista Yhdysvaltoihin matkustavia koskevien tietojen suora siirtäminen.
Haluaisin tehdä nyt selväksi, että pääasiallinen valitukseni ei koske Yhdysvaltoja. Yhdysvallat on yksi kansainvälisistä kumppaneistamme, se on maa, jossa on paljon ihailtavaa ja jonka kanssa meillä on yhteisiä etuja. Valitan kuitenkin jäsenvaltioista, jotka rikkovat neuvotteluja, joita pitäisi käydä EU:n tasolla. Se osoittaa noiden jäsenvaltioiden epälojaalisuuden ja heikentää Yhdysvaltojen kanssa käynnissä olevien neuvottelujen lisäksi itse EU:n toimielinten välistä ymmärrystä. Sillä myös heikennetään mahdollisuutta saada myöhemmin aikaan sopimus Yhdysvaltojen kanssa - tietosuojaa koskeva puitesopimus, jossa Jan Philipp Albrecht on esittelijänä.
Tällaisella asenteella voi myös olla ennakoimattomia vaikutuksia, koska jos Yhdysvallat nyt neuvottelee yksittäisten jäsenvaltioiden kanssa, mikä estää sitä myöhemmin vaihtamasta kansalaisten tietoja yksittäisten lentoyhtiöiden kanssa tai jopa suoraan, käsittelemästä heitä yksittäin lippua ostaessa?
Jonkun on noustava ja puolustettava 500 miljoonan EU:n kansalaisen oikeuksia. Parlamentti on tehnyt sitä tällä tasolla. On tärkeää, että komissio, jäsenvaltiot ja Yhdysvallat ovat tietoisia siitä, että matkustajatietorekisterin tapauksessa parlamentilla on sormensa napilla. Lisäksi, kuten myös SWIFT-tapaus on osoittanut, parlamentti ei pelkää käyttää erioikeuksiaan joko keskeyttääkseen väliaikaisen sopimuksen tai hylätäkseen vakituisen sopimuksen, joka ei täytä EU:n kansalaisten tietosuojaa ja turvaa koskevia takuita.
Jan Philipp Albrecht
kysymyksen laatija. - (DE) Arvoisa puhemies, arvoisat komission edustajat, kehotan teitä suhtautumaan tähän esittämäämme kysymykseen erittäin vakavasti, koska se, mistä olemme tässä huolissamme, on perustavanlaatuinen asia - kuten juuri sanottiin - siitä, onko järkeä työstää tietosuojasäännöksiä, jos samalla Euroopan parlamentin selän takana ja ehkä jopa kansallisten parlamenttien selän takana neuvotellaan sopimuksista, joilla heikennetään näitä normeja.
Tiivis transatlanttinen turvallisuutta koskeva yhteistyö - kaikki transatlanttien yhteistyö - on erittäin tärkeää erityisesti vapauden ja oikeuden alueen luomisen osalta. Emme voi kuitenkaan antaa sen johtaa yhteisten turvallisuutta koskevien etujen vahvistamiseen, jos yksilön vapaudet ja perusoikeudet jäävät sivuun. Se koskee erityisesti tietosuojaa kansainvälisessä yhteistyössä.
Parlamenttina olemme toistuvasti monien vuosien aikana tehneet selväksi, että meidän mielestämme näissä kaikissa toimenpiteissä - oli kyse sitten PNR-tietojen välittämisestä tai SWIFT-pankkitietojen saatavuudesta - on tärkeää, että on olemassa yleisesti sovellettavat tietosuojaperiaatteet, jotka voidaan panna täytäntöön myös yksilön tasolla. Tämä jätetään jatkuvasti huomiotta. Siksi olemme parlamenttina myös tehneet selväksi, että haluamme yleiset normit, joita voidaan soveltaa koko EU:ssa ja joista sitten sovitaan Yhdysvaltojen kanssa. Olin esittelijänä EU:n ja Yhdysvaltojen puitesopimuksessa, ja mielestäni minun on pakko sanoa, että on erittäin tärkeää, että tätä sovelletaan jäsenvaltioiden tekemien EU:n sopimusten lisäksi jäsenvaltioiden sopimuksiin. On selvää, että tällä alalla toimivaltuudet jaetaan; toisin sanoen jäsenvaltioiden kahdenvälisiä sopimuksia Yhdysvaltojen kanssa on aina rinnakkain. Siinä ei ole mitään väärää edellyttäen ensinnäkin, että ne eivät johda yhteisesti EU:n tasolla sovittujen normien alentamiseen tai heikentämiseen - mistä nyt keskustellaan - ja toiseksi, että ne kuuluvat voimassa olevien oikeudellisten puitteiden soveltamisalaan.
Nyt, Lissabonin sopimuksen voimaantulon jälkeen olemme tilanteessa, jossa Euroopan parlamentti on aivan oikein alkanut osallistua näihin asioihin, ja sen lisäksi meillä on oikeudelliset puitteet, joissa sanotaan, että kun toimivaltuudet jaetaan, silloin kyse on siitä, että jos asetukset hyväksytään EU:n tasolla - kuten PNR-tietojen osalta - silloin tämä ala ei kuulu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Minun mielestäni jäsenvaltiot eivät silloin saa aloittaa omia neuvottelujaan tällä alalla Yhdysvaltojen kanssa, koska sillä aivan yksinkertaisesti heikennetään tietosuojaa koskevaa neuvotteluasemaamme.
Kehotan siksi teitä, Euroopan komissiona, puuttumaan tähän asiaan jäsenvaltioiden osalta ja tekemään neuvoston puheenjohtajavaltiolle selväksi, että nämä neuvottelut on lopetettava ja että ennen kaikkea on selkeytettävä oikeusperustaa, jota sovelletaan Lissabonin sopimuksen jälkeiseen aikaan. Meille parlamenttina on selvää, että EU:n on puhuttava neuvotteluissa yhdellä äänellä ja että komissiolle - jonka ehdotuksia pidän monissa tapauksissa asianmukaisina - olisi myös kerrottava, että seuraavaa selkeää periaatetta on sovellettava kaikissa tapauksissa: meidän on neuvoteltava vain yhdellä äänellä, emmekä saa jatkuvasti käydä uusia kahdenvälisiä neuvotteluja.
Maria Damanaki
komission jäsen. - (EN) Pidän parlamentin jäsenten kysymyksiä erittäin myönteisinä. Haluaisin ilmoittaa aivan aluksi, että komissio jakaa heidän huolensa kansalaistemme tietosuojasta.
Haluaisin aloittaa asian aivan alusta. Te ehkä tiedätte, että tämä ei ole uusi asia. Yhdysvallat ajanmukaisti elokuussa 2007 viisumivapausohjelmaa lisäämällä siihen tiettyjä ehtoja parantaakseen turvallisuutta entisestään. Meidän on myönnettävä, että nämä ehdot vaikuttavat kaikkiin EU:n jäsenvaltioihin riippumatta siitä, että ovatko ne Yhdysvaltain viisumivapausohjelmassa vai eivät. Niissä säädetään, että päästäkseen viisumivapausohjelmaan tai voidakseen jatkaa siinä maan on sovittava lainvalvonta-asioita koskevasta yhteistyöstä Yhdysvaltojen kanssa. Sen olisi erityisesti vaihdettava lainvalvontaa koskevia tietoja.
Tämä uusi laki sai EU:n noudattamaan kaksitahoista lähestymistapaa, kuten jo olette maininneet. EU:n lähestymistavassa EU:n ja Yhdysvaltojen välillä aloitettiin neuvottelut tietyistä Yhdysvaltojen viisumivapausohjelmaan pääsyä koskevista ehdoista, jotka kuuluivat EU:n toimivaltaan. EU:n lähestymistavassa käsiteltiin kaikkien kansalaisuuksien palautuspolitiikkaa, matkustusasiakirjojen turvallisuutta ja lentokenttien turvallisuutta. Nämä kysymykset kuuluivat meidän toimivaltaamme.
Kahdenvälistä lähestymistapaa, joka on edelleen olemassa Yhdysvaltojen ja yksittäisten jäsenvaltioiden välillä, käytettiin täyttämään Yhdysvaltojen vaatimus terrorismintorjunta-aloitteita ja tietojen jakamista koskevasta yhteistyöstä. Sopimusten tekeminen näistä asioista on niille jäsenvaltioille, jotka eivät vielä kuulu viisumivapausohjelmaan, ennakkoedellytys, jotta ne voidaan nimetä viisumivapausohjelmaan kuuluvaksi maaksi. Meidän on otettava se huomioon.
Viisumivapausohjelmassa jo olevien jäsenvaltioiden osalta kyseiset neuvottelut käytäisiin myöhemmin, joten se on niille paljon helpompaa. Komission jäsenvaltioista keräämän tiedon mukaan tämä on ainoa tapa käsitellä asiaa. Kahdeksan jäsenvaltiota allekirjoitti Yhdysvaltojen kanssa yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa todetaan, että ne sopivat tekevänsä kyseisistä asioista yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa. Nämä maat ovat Tšekin tasavalta, Viro, Kreikka, Latvia, Liettua, Unkari, Malta ja Slovakia. Tätä ongelmaa ne yrittivät ratkaista. Tällä tavalla nämä kahdeksan jäsenvaltiota pystyivät liittymään viisumivapausohjelmaan, ja siksi ne sen tekivät.
Komissio ymmärtää, että yhteisymmärryspöytäkirjojen ei ollut sellaisinaan tarkoitus olla oikeusperusta tietojen vaihtamiselle Yhdysvaltojen ja asiaankuuluvien jäsenvaltioiden välillä. Niissä vain ilmaistiin kahden osapuolen aikomus tehdä erityisjärjestelyjä ja -sopimuksia tietojenvaihdon osalta. Siitä niissä oli kyse.
Minun on korostettava, että tiedot yhteisymmärryspöytäkirjojen tarkasta sisällöstä ovat itse jäsenvaltioilla. Se koskee myös niiden kattamia tietoluokkia. Jos Euroopan parlamentti siis haluaa lisätietoja, niitä on etsittävä kyseessä olevilta jäsenvaltioilta.
Komissio on kuitenkin - ja nyt pääsen meidän vastuuseemme - varmistanut, että Yhdysvallat ei vaatisi jäsenvaltioilta kahdenvälisiä sopimuksia PNR-tietojen vaihdosta, koska se asia kuuluu EU:n toimivaltaan EU:n ja Yhdysvaltojen asiaankuuluvan PNR-sopimuksen nojalla. Sen me olemme tehneet.
Lopuksi, EU:n ja Yhdysvaltojen sopimusta koskevassa neuvottelussa käytiin kirjeenvaihtoa sen kirjaamiseksi, että Yhdysvaltojen viisumivapausohjelmaan osallistumista koskevat oikeudelliset vaatimukset täytettiin niiden asioiden osalta, jotka kuuluvat EU:n toimivaltaan. Siinä yhteydessä komissio teki selväksi, että tämä kirjeenvaihto, joka on osa meneillään olevia neuvotteluja, ei antaisi pääsyä EU:n tietokantaan.
Carlos Coelho
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen kuunnellut vastauksianne, ja minun on tunnustettava, että olen hämmentynyt, koska toisaalta komissio sanoo, että jos haluamme lisää tietoja, meidän on mentävä kolkuttamaan jäsenvaltioiden ovelle. Se voidaan tulkita vain yhdellä tavalla: komissio sanoo, että se ei pysty painostamaan jäsenvaltioita tai puuttumaan tähän asiaan. Toisaalta se kuitenkin sitten sanoo, että komissio pyysi Yhdysvaltain hallitusta olemaan pyytämättä tietoja, joilla heikennetään pääsyä EU:n tietokantoihin. En ymmärrä, miksi komission mielestä on helpompaa mennä pyytämään Yhdysvaltain hallitukselta sen sijaan, että se ottaisi yhteyttä jäsenvaltioihin ja EU:n jäsenvaltioiden hallituksiin.
Minun on tunnustettava, että minusta näyttää, että tähän on vain yksi selitys: se osoittaa, että komissio on heikossa asemassa, ja tarkoittaa, että parlamentin tästä asiasta ilmaisemat huolet ovat täysin järkeviä. Olemme pääasiassa huolissamme siitä, että Yhdysvallat on käyttänyt hajota ja hallitse -strategiaa, ilmeisesti rankaisematta. Toiseksi olemme huolissamme siitä, että useat jäsenvaltiot ovat päättäneet jatkaa kahdenvälisiä suhteita ja neuvotteluja, mikä osoittaa tietynlaista EU:n yhteenkuuluvuuden puutetta. Olemme kuitenkin myös huolissamme EU:n toimielinten vastuusta luistamista ja vastuun kieltämistä koskevasta asenteesta, joka ei anna meille yhtään enempää valtaa neuvottelussa.
EU:n on sanottava sanansa tästä asiasta. Meidän on varmistettava, että tietokantoihin ei pääse kahdenvälisten sopimusten avulla. Lisäksi näitä neuvotteluja ympäröivä salailun verho, se, että tietyt jäsenvaltioiden tai kansallisten parlamenttien edustajat ovat paljastaneet yhteisymmärryspöytäkirjojen sisältöjä ja se, että tällä parlamentilla ei edelleenkään ole tietoa tästä asiasta, ovat perustavanlaatuisia syitä huolemme takana, ja sitä ei ratkaistu komission juuri antamilla vastauksilla.
Alexander Alvaro
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää suuret kiitokseni komission jäsenelle, joka vastaa tähän kysymykseen kollegansa, komission jäsenen Malmströmin puolesta. Arvostamme suuresti, että teette sen. Ollakseni kuitenkin rehellinen, en usko, että olemme liikkeellä samoilla perusteilla. Tässä ei ole kyse vain DNA-tietokantojen käytöstä. Kollegani ovat välttäneet sen nimenomaista mainitsemista: DNA-tietojen pyytäminen, sormenjälkien pyytäminen, rikosrekisteritietojen pyytäminen - ja kaikki sen järjestelmän kautta, jonka Prümin sopimuksella loimme. Sen osalta puhumme EU:n politiikan perustavanlaatuisesta osasta.
Rehellisesti sanottuna se ei ole todella se, mikä minua tässä vaivaa. Siitä me voimme puhua, siitä me voimme keskustella, me voimme löytää ja käsitellä tapoja ja keinoja, jos katsomme, että niin on asianmukaista tehdä. Minua vaivaa se, että neuvostolla tai komissiolla ei ole riittävästi selkärankaa kertoa Yhdysvalloille, että sen käytöstä ei voida hyväksyä. Viisumivapausohjelmaa ei voida käyttää jäsenvaltioiden - tässä tapauksessa Itävallan, ei kovinkaan uuden jäsenvaltion - kiristämiseen sanomalla: poistamme viisumivapautenne, jos ette ole valmiita antamaan meille tietoja. On kiinnostavaa panna merkille, että Euroopan unionin jäsenvaltio ei voi poistaa yksipuolisesti viisumivapauttaan Yhdysvalloilta - eräänlaisena vastauksena - koska sopimuksessamme todetaan, että EU kokonaisuudessaan myöntää viisumivapauden. Minua vaivaa sävy ja se, että kenelläkään ei ole selkärankaa nousta ylös ja sanoa, että vaikka me haluamme työskennellä kanssanne ja haluamme transatlanttisen kumppanuuden, kaikissa hyvissä suhteissa - aivan kuten hyvässä avioliitossa - hyvät tavat ja kunnioitus ovat merkittävä osa sen onnistumisessa. Juuri sitä me odotamme suhteeltamme Yhdysvaltain kansaan ja Yhdysvaltain politiikkaan, ja haluaisimme, että komissio ja neuvosto korostaisivat sitä enemmän.
Andreas Mölzer
(DE) Arvoisa puhemies, heti, kun SWIFT-sopimus oli neuvoteltu, kävi selväksi, että se, mikä meille myytiin tietosuojana, oli itse asiassa nolo tapaus, jossa eurooppalaiset itse hämäsivät itseään. Nyt mielipiteestäni on tullut virallinen: EU:n oma valvontajärjestelmä ei ole - kuten epäilin - osoittautunut lumelääkkeeksi, arvostelijoiden rauhoittavaksi lääkkeeksi, muutaman vuoden kuluessa vaan pikemminkin muutaman kuukauden jälkeen.
On selvää, että Yhdysvallat ei välitä tippaakaan sopimuksista. Yhdysvallat on jälleen kerran osoittanut, että se ei ole kiinnostunut kumppaneista vaan parhaimmillaankin vain valtioista, jotka sanovat kyllä ja aamen kaikkiin kaikkivaltiaan Yhdysvaltojen kaikkivoipiin toimiin. Meidän on pitänyt purra hammasta ja tunnustaa vuosien ajan, että Yhdysvallat on innokkaasti käyttänyt hyväkseen EU:n pankkijärjestelmää ja että kun me sitten vaadimme EU:n tietosuojanormeja sopimukseen ja loimme EU:n valvontajärjestelmän, Yhdysvallat suostui siihen tyytyväisenä, koska sillä olisi edelleen rajoittamaton pääsy tietoihin kahdenvälisen takaoven kautta.
Minun mielestäni meidän ei pitäisi odottaa seuraavia transatlanttisia keskusteluja vaan lopettaa tämä painajainen tässä ja nyt.
Ernst Strasser
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin tukea sitä, mitä yksi edellisistä puhujista sanoi. Arvostamme suuresti sitä, että tulette tänne henkilökohtaisesti antamaan lausuntonne. Ymmärrän, että ette ole asiantuntija tällä alalla. Minun on kuitenkin todettava, että komission lausunto oli erittäin epätyydyttävä. Täällä on tapahtunut jotakin, johon minun on todella kiinnitettävä huomionne.
Kaikki parlamentin suurimmat ryhmät haluavat keskustella periaatteesta. Meitä kaikkia kauhistuttaa, lievästi sanottuna, että komissio ei ryhdy toimenpiteisiin. Samoin oli SWIFT-järjestelmän kanssa. Viimeisessä täysistunnossa meidän piti kertoa komissiolle 14 Yhdysvaltain dollarin pääsymaksusta. Tänään yksi kollega kysyi aivan oikein. Mitä komissio tekee? Mitä jäsenvaltiot tekevät? Nyt kuulen, että keskustellaan jopa siitä, että yhdysvaltalaisille annetaan etuuskohtelu eurooppalaisten sijasta!
Meidän on todettava erittäin selkeästi, että haluamme käydä komission kanssa erittäin vakavan keskustelun perusasioista. Perusasiat kattavat ainakin vastavuoroisuuden. Se tarkoittaa, että sen sijaan, että vain sallittaisiin pääsy EU:n tietoihin, kyseisten tietojen saamiseen on liitettävä vaatimuksia. Nämä periaatteet ovat nyt entistä perustellumpia; samoin kansalaisoikeudet - nimittäin se, että kansalaisella on oikeus tietää, mitä tietoja hänestä käytetään missä, ja miten niitä käytetään, ja luonnollisesti, sen pitäisi perustua EU:n näkemykseen. Tänään kuitenkin kuulemme, että komissio on itse asiassa heikentämässä neuvotteluasemaamme Yhdysvaltojen kanssa, koska se ei mene jäsenvaltioiden luo ja koordinoi tätä, ja toiseksi koska se ei ryhdy itse toimiin.
Milloin neuvottelut alkavat? Milloin ryhdytään toimiin? SWIFT-järjestelmän tapauksessa parlamentin painostus johti siihen, että se saatiin yhtäkkiä tehdyksi kuukaudessa. Tarvitsemme samanlaista toimintaa matkustajatietorekisterin ja yleisesti tietojen osalta.
Zuzana Roithová
(CS) Vaikka terrorismin ankara torjuminen kaikin mahdollisin keinoin on välttämätöntä, tämän alan kansainvälisen yhteistyön puitteissa ei ole mahdollista kiertää demokraattisia normeja, jotka ovat käytössä transatlanttisen alueen maissa. Olen siksi hyvin pettynyt siihen, että viimeisimmässä unionin ja Yhdysvaltojen kahdenvälisiä sopimussuhteita koskevassa tapauksessa komissio ja jäsenvaltiot eivät ole oppineet mitään aiemmista virheistä vaan tekevät sopimuksia Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien selän takana. Ne kyseenalaistavat legitimiteetin, avoimuuden ja demokraattisen valvonnan nopeassa sopimuksessa, joka näyttää pikemminkin olevan räätälöity Yhdysvaltain esivaalikampanjan tarpeisiin. Kaikki tämä tapahtuu lisäksi silloin, kun Yhdysvallat on määrännyt unionille maksun viisumivapausjärjestelmästä, joka allekirjoitettiin EU:n yleisen mielipiteen perusteella. Minä itse en koe ongelmaksi EU:n kansalaisten, esimerkiksi lentomatkustajien, valikoitujen henkilötietojen siirtämistä kehittyneisiin demokraattisiin maihin, mutta sen on tapahduttava kaikkien säännösten mukaisesti siten, että riippumaton elin, kuten parlamentin jäsenet tai tuomarit, voi tutkia sen.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Kansalaisten henkilötietojen siirtäminen on aina arka asia sekä kansalaisen näkökulmasta että ihmisoikeuksien näkökulmasta.
Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisia koskevien tietojen siirtäminen Yhdysvaltoihin on perusteltua erityisesti terrorismintorjuntaponnistustemme ja kansalaistemme turvallisuutta koskevien yhteisten etujemme takia. Tämä on ehdottomasti ylevä syy, mutta toisinaan minusta tuntuu, että terrorismin torjunnan nimissä riistämme kansalaisiltamme koko ajan enemmän yksityisyyttä. En halua alentaa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisten neuvottelujen arvoa, ja olen vakuuttunut siitä, että Yhdysvallat on läheisin liittolaisemme. Toisaalta pelkästään se, että Yhdysvallat neuvottelee sekä yksittäin että kahdenvälisesti jäsenvaltioiden kanssa eikä ainoastaan koko Euroopan unionin kanssa, puhuu jo puolestaan.
Lopuksi haluaisin tukea niitä jäsenvaltioita, jotka ovat jo tehneet pöytäkirjan. Niin tehtiin, koska näillä kyseisillä mailla oli viisumiperusteinen suhde Yhdysvaltojen kanssa ja koska Euroopan unioni ei toiminut yhtenä kokonaisuutena, joten näillä mailla ei ollut muuta mahdollisuutta kuin allekirjoittaa kahdenvälinen pöytäkirja. Uskon kuitenkin, että tulevaisuudessa Euroopan unioni kasvattaa asemaansa yksittäisiin jäsenvaltioihin verrattuna.
Jaroslav Paška
(SK) Minä uskon lujasti, että meidän on jatkettava ponnistuksiamme torjuaksemme terrorismia, joka on edelleen valtava uhka sivistyneelle maailmalle.
Matkustavien eurooppalaisten henkilötietojen käsittely terrorismin torjuntaa tekosyynä käyttäen näyttää kuitenkin koordinoimattomalta ja epäjärjestelmälliseltä. Yhdysvallat on henkilötietojen keskeinen kerääjä, joka kerää tietoja Euroopan unionin kansalaisista sekä Euroopan unionin kanssa tehtyjen sopimusten nojalla että yksittäisten maiden kanssa tehtyjen kahdenvälisten sopimusten nojalla. Minun mielestäni tätä kaksitahoista lähestymistapaa ei pitäisi enää suvaita. Meidän pitäisi muuttaa EU:n kansalaisia koskevien henkilötietojen käsittelyä siten, että henkilötietojen suojelua koskevan oikeuden loukkaaminen joillakin jäsenvaltioiden puolilaillisilla menettelyillä estetään. Meidän on suhteessamme Yhdysvaltojen kanssa siksi sovellettava vastavuoroisuutta ja varmistettava huolellisesti, että myös me eurooppalaiset voimme hyväksyä säännöt ja että EU:n tiedot tai EU:n kansalaisia koskevat tiedot jaetaan EU:ssa voimassa olevien sääntöjen mukaisesti.
Puhemies
(EN) Hyvä Krisztina Morvai, hyväksyn tämän puheenvuoron poikkeuksellisesti. Hyvät kollegat, minuutin puheenvuoro ei toimi viime minuuteilla. Jos haluatte osallistua tähän prosessiin, pyydän teitä ystävällisesti nostamaan kätenne etukäteen. Teen poikkeuksen, koska tällä kertaa luettelossa ei ole paljon ihmisiä.
Krisztina Morvai
(EN) Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies. Todetaan lieventävänä asianhaarana, että ilmeisesti tätä merkittävää aihetta ei koeta kovin jännittäväksi ja kiinnostavaksi, joten en tuhlaa kovin monen ihmisen aikaa.
Kaikkien tietosuojaprosessien ja kaikkien menettelyjen, jotka loukkaavat perustavanlaatuisia tietosuojaa koskevia etuja, on liityttävä selkeästi määritettävissä olevaan tavoitteeseen, ja niillä pitäisi voida saavuttaa tuo perusteltu tavoite. Mikä tarkalleen ottaen on, Yhdysvaltojen mukaan, tuo perusteltu tavoite, ja miten tuo tavoite voidaan saavuttaa henkilötietojen siirrolla? Toisin sanoen, miten he aikovat käyttää näitä tietoja? Se on ensimmäinen kysymykseni komissiolle.
Haluaisin myös kysyä, miksi he käyttävät erilaisia valvonnan tasoja - yhtä "vanhoille" jäsenvaltioille ja toista "uudemmille" jäsenvaltioille, myös minun kotimaalleni Unkarille. Miksi Unkarin kansalaiset olisivat terrorismin kannalta vaarallisempia kuin "vanhempien" jäsenvaltioiden kansalaiset? Nousiko tämä asia esiin neuvotteluissa vai aiotaanko sitä käsitellä?
Sophia in 't Veld
kysymyksen laatija. - (EN) Arvoisa puhemies, kiitos, että annatte minun pyytää täsmennystä kahteen kohtaan.
Olin sangen hämmästynyt, kun kuulin komission sanovan, että viisumivapausohjelmaa koskeva kysymys vaikuttaa vain jäsenvaltioihin - ainakin luulen, että sanoitte niin, arvoisa komission jäsen. Vuonna 2007 Euroopan komissio sanoi alun perin, että sillä oli kyseisellä alalla yksinomainen toimivalta ja että lopulta sen piti antaa toimivaltuudet jäsenvaltioille. Olenko oikeassa ajatellessani, että Euroopan komissio on nyt muuttanut näkemyksiään omista toimivaltuuksistaan?
Toiseksi, arvoisa komission jäsen, te sanoitte, että missään yhteisymmärryspöytäkirjassa ei viitata PNR-tietojen siirtoon. No, minä voin antaa teille jäljennöksen yhdestä yhteisymmärryspöytäkirjasta, jossa PNR mainitaan. Kertooko se siitä, että komissio ei edes itse tiedä, mitä tapahtuu?
Nyt täsmennän jotakin teille, arvoisa komission jäsen. Parlamentti on päättänyt lykätä äänestystä kahdesta PNR-sopimuksesta, koska meidän mielestämme meidän pitäisi voida luottaa siihen, että komissio on yhtä vastuullinen EU:n toimielin kuin me Euroopan parlamentissa. Alan ihmetellä, ansaitseeko komissio tuon luottamuksen. Toivon, ettette tuota meille pettymystä.
(Suosionosoituksia)
Maria Damanaki
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, aivan ensiksi haluaisin sanoa, että mielestäni tämä keskustelu on erittäin mielenkiintoinen ja että olen täällä antaakseni teille selvityksiä, mutta en voi hyväksyä väitteitä siitä, että komissio ei välitä EU:n kansalaisia koskevien tietojen suojelemisesta, enkä voi hyväksyä väitettä, että olen täällä vain kollegani sijaisena tuntematta asiaa tai tietämättä, mitä tapahtuu. Me kaikki komissiossa tiedämme erittäin hyvin - todellakin erittäin hyvin - mitä tapahtuu, ja voin kertoa teille, että me todella välitämme kansalaistemme tietojen suojelusta.
Mennään nyt tosiasioihin: onko meidän noudatettava Lissabonin sopimusta vai ei? Mikä on teidän ehdotuksenne? Olla välittämättä neuvostosta? Olen kuullut teidän sanovan, hyvin huolettomasti, että haluaisitte EU:n äänen olevan tässä asiassa yhtenäinen. Olen kanssanne samaa mieltä: myös minä haluaisin sitä.
Mitä te siis pidätte parempana? Kertoa komissiolle, että neuvosto jätetään kokonaan huomiotta? Haluaisin kertoa teille - ja minä puhun täällä tosiasioista, en unelmista - että olemme jo kysyneet neuvostolta, kuten te aivan hyvin tiedätte, koska tämä ei ole mikään uusi asia. Ehdotimme viime toukokuussa neuvostolle, että jos tulevissa EU:n ja Yhdysvaltojen puitteissa viitataan henkilötietoihin, sitä pitäisi soveltaa myös jäsenvaltioiden tietoihin. Ehdotimme sitä, mistä te kaikki olette täällä puhuneet.
Jos siitä sovitaan, sitten me edistämme sitä. Asia on näin. Mutta jos siitä ei sovita neuvoston kanssa, mitä te ehdotatte, että teemme? Menemmekö jäsenvaltioiden luo ja sanomme, että emme voi edetä? Ymmärsin, että se on teidän ehdotuksenne, ja minun vastaukseni on hyvin yksinkertainen: meidän on noudatettava Lissabonin sopimusta.
Siirrytään siis joihinkin muihin erittäin mielenkiintoisiin kysymyksiin: Olen kuullut paljon EU:n tietokannasta ja Prümin tietokannasta. Minun vastaukseni on, että jos jäsenvaltioilla on yhteisymmärryspöytäkirja ja kahdenvälisiä sopimuksia, ne saattavat voida antaa tietoja omista kansalaisistaan. Ne eivät voi antaa tietoja EU:n tietokannasta tai Prümin tietokannasta, ja ilmaisin tuon kohdan hyvin selkeästi. Ilmaisin myös selkeästi, että olemme pyytäneet Yhdysvaltoja - ja olemme lähettäneet kirjeitä ja neuvottelemme edelleen tästä - suostumaan siihen, että kahdenvälisissä sopimuksissa ei voida viitata PNR-tietoihin. Se ei tarkoita, etteivätkö jäsenvaltiot olisi voineet yrittää neuvotella Yhdysvaltojen kanssa, mutta tämä on komission kanta.
Ymmärrän huolenne erittäin hyvin, mutta meidän on edettävä paremmalla tavalla - parhaalla tavalla - neuvotteluihin Yhdysvaltojen kanssa ja yritettävä saada jonkinlaiset velvoittavat määräykset jäsenvaltioille tässä sopimuksessa, koska se on ainoa tapa saavuttaa juuri se, mitä halutaan saavuttaa. Sillä tavalla voimme saada aikaan asioita, joten komissio etenee siihen suuntaan: neuvottelemme nyt Yhdysvaltojen kanssa ja yritämme saada aikaan sopimuksen, joka on jäsenvaltioille velvoittava.
Siksi olemme menneet neuvoston luo ja sanoneet: voitte olla varmoja, että jos tästä sovitaan ja jos voimme suojella tietoja omalla tavallamme - EU:n ja Yhdysvaltojen välillä - sitten teidän on tehtävä samoin. Onko teillä muita ehdotuksia, jotka perustuvat oikeudellisiin puitteisiin, joita meidän on kunnioitettava? Jos on, kuulen ne erittäin mielelläni. Jos sellaista ehdotusta ei kuitenkaan ole, olkaa hyvä ja ymmärtäkää, että myös me välitämme erittäin paljon kansalaisten tiedoista ja yritämme suojella niitä, mutta yritämme myös kunnioittaa jäsenvaltioita ja kunnioittaa neuvostoa.
Tämä asia on meneillään. Kuulin kaikki huolenaiheenne ja yritän ottaa ne huomioon. Komissio voi mennä neuvoston luo ja sanoa, että toisten maiden kanssa puhuminen on lopetettava. Voimme sanoa, että me aiomme neuvotella tavallamme, ja yrittää jälkeenpäin saada heidät seuraamaan. Niin me voimme saada aikaan asioita.
Puhemies
(EN) Arvoisa komission jäsen, haluaisin, koska tunnen tämän asian, yksinkertaisesti korostaa, että käytännöllisesti kaikki tämän parlamentin poliittiset ryhmät ovat ilmaisseet suuren huolensa, kuten olette kuullut. PNR-sopimuksesta todella neuvotellaan ja se on menossa läpi. Parlamentille on erittäin tärkeää, että komissio suhtautuu näihin huoliin erittäin vakavasti ja että meillä ei ole tunnetta irrallaan olosta, kuten esimerkiksi SWIFT-sopimuksen osalta oli.
Olemme myös viime aikoina näissä keskusteluissa panneet merkille erittäin vaaralliset harmaat alueet. Jos esimerkiksi kaikki jäsenvaltiot antaisivat kolmannelle maalle tietoja, joita se vie EU:n tietokantoihin - sanotaan nyt vaikka Schengeniin - voidaan päätyä siihen, että kolmas maa kerää kaikki tiedot Schengenin tietokannasta. Vaikka se ei saa niitä Schengenistä, se saa ne erikseen jokaiselta jäsenvaltiolta.
Siinä mielessä, kuten aivan oikein huomautitte, olemme kiitollisia siitä, että komissio suojelee lujasti tätä tilannetta koskevaa yhteisön pilaria. Haluaisin pyytää teitä myös varmistamaan, että se tehdään mahdollisimman hyvin.
Maria Damanaki
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, olen kanssanne samaa mieltä siitä, että meidän on otettava kaikki huolet huomioon, ja olen kanssanne samaa mieltä siitä, että huolenaihetta on.
Sen olen tehnyt selväksi alusta alkaen ja haluaisin teidän ymmärtävän sen.
Yritämme komissiossa löytää perussopimuksia noudattavia lainmukaisia tapoja tämän ongelman ratkaisemiseksi, tietojen suojelemiseksi ja pyrkiäksemme edistämään tätä tilannetta koskevaa yhteisön pilaria.
Se ei kuitenkaan ole ainoa pilarimme. Haluaisin teidän muistavan, että olen ymmärtänyt kaikki huolet. Haluaisin teidän ymmärtävän, että olemme pyytäneet neuvostolta sitoumusta. Jos onnistumme ja jos todella saamme tietosuojan sopimukseemme, sitten meidän on pyydettävä neuvostoa sitoutumaan siihen.
Se on ainoa lainmukainen etenemistapa.
Puhemies
- (EL) Keskustelu on päättynyt.
