Kiireellistä käsittelyä koskeva päätös
Puhemies. -
Annan heti puheenvuoron jäsen Rourelle, jotta hän voi esittää meille kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan kannan.
Roure (PSE), esittelijä. (FR) Arvoisa puhemies, 14. marraskuuta esittelin täällä kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puolesta mietinnön, jonka parlamentti hyväksyi ja joka koski Ranskan aloitetta yleissopimuksen tekemiseksi rikosasioissa annettavan keskinäisen oikeusavun parantamisesta.
Tällä hetkellä neuvosto kuulee meitä uudelleen tällä kertaa uudesta tekstistä pöytäkirjaehdotukseksi. Kun 21. syyskuuta pidettiin Eurooppa-neuvoston ylimääräinen terrorismin torjuntaa käsittelevä kokous, meiltä pyydettiin kiireellistä kannanottoa. Ymmärrän varsin hyvin, että olosuhteet ovat sellaiset, että Euroopan unionin on vahvistettava mahdollisimman nopeasti yhteistyötä terrorismin torjumiseksi.
Huomauttaisin kuitenkin muutamasta asiasta. Ensiksi pahoittelen, ettei neuvosto hyväksynyt esittämäämme tarkistusta, jonka tarkoituksena on, ettei kaupallisessa toiminnassa eikä asianajotoimistojen rahoitusneuvontatoiminnassa eikä muussakaan säännellyssä oikeudellisessa neuvontatoiminnassa voida vedota salassapitovelvollisuuteen. Olen edelleen sitä mieltä, että tämä säännös on olennaisen tärkeä rahanpesun torjuntaa koskevan oikeusyhteistyön tehokkuuden lisäämiseksi. Sen lisäksi pahoittelen, ettei neuvosto ole päässyt keskenään sopuun kaksoisrangaistavuutta koskevassa asiassa.
Näiden varaumien ohella huomauttaisin siitä, että pöytäkirjatekstiin sisältyy paljon tarkempiakin pankkitoimintojen seurantaa koskevia määräyksiä. Huomauttaisin myös siitä kiinnostavasta seikasta, että tulevaisuudessa Eurojustilla on merkittävä rooli siinä, että keskinäistä rikosapua annetaan tehokkaasti.
Näiden huomautusten jälkeen suostun tietenkin komission lailla siihen, että Euroopan parlamentti hyväksyy käsiteltäväksemme annetun tekstin tänään poikkeuksellisesti ilman mietintöä ja kiireellisessä menettelyssä.
(Parlamentti päätti noudattaa kiireellistä käsittelyä.) Kohta merkittiin torstain äänestyksiin.

Valkoinen kirja eurooppalaisen hallintotavan uudistamisesta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma valkoisesta kirjasta eurooppalaisen hallintotavan uudistamisesta.
Annan heti puheenvuoron komission puheenjohtaja Prodille.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, 4. syyskuuta esittelin parlamentille eurooppalaista hallintotapaa koskevan valkoisen kirjan. Jo tuolloin jotkut parlamentin jäsenet toivat julki suhtautumisensa. Perussopimuksia käsittelevä valiokunta ja oikeusasioita käsittelevä valiokunta aloittivat lisäksi ehdotustemme analysoinnin. Tämänpäiväinen keskustelu sijoittuu siis nyt jo hyvin käyntiin lähteneen keskustelun kontekstiin. Esitän siis joitakin alustavia huomautuksia selvittääkseni eräitä keskustelussa esiin nousseita väärinkäsityksiä ja olen täysin valmis vastaamaan uusiin kommentteihin, joita tämän aamun keskustelussa nousee esiin.
Kuten tiedetään, hallintotapaa koskevan valkoisen kirjan päätarkoitus on uudistaa ja vahvistaa kolmen toimielimen toimintaa yhteisömenetelmän pohjalta nykyisen perustamissopimuksen puitteissa. Sillä integroidaan ja vahvistetaan komission ja sen puheenjohtajiston harjoittamaa jatkuvaa politiikkaa, jonka tarkoituksena on tukea Euroopan parlamentin roolia lujittavia institutionaalisia muutoksia. Komissio on itse asiassa aina korostanut, että kolmen toimielimen joukossa kansaa edustavalla elimellä on oltava keskeinen rooli, jonka on oltava tasapainossa valtioita edustavan elimen, eli neuvoston, ja Euroopan yleistä etua edistävän elimen, eli komission, roolin kanssa.
Komissio tukee lisäksi tuomioistuimen roolia päämääränään sellainen Euroopan unioni, joka perustuu lakiin ja ihmisoikeuksiin. Pyrimme tähän johdonmukaisesti ja päättäväisesti. Tavoitteenamme onkin lujittaa parlamentin legitiimiyttä ja sitä kautta edustuksellista demokratiaa.
Valkoisen kirjan lähtökohtana on pyrkimys lujittaa edustuksellista demokratiaa ja taata sen asianmukainen ja sujuva toiminta.
Kriittiset kannanotot, joita viime viikkoina on kohdistunut ehdotuksiimme, joilla pyritään selkeyttämään lainsäädäntö- ja toimeenpanotehtävien eroa, perustuvat mielestäni väärinkäsitykseen. Olen esimerkiksi kuullut väitteitä, joiden mukaan komissio vaatisi itselleen vapaita käsiä hoitaa toimeenpanotehtävää parlamentin legitiimin valvonnan ulottumattomissa. Näin ei ole, ja valkoisen kirjan teksti osoittaa sen selvästi. Tosiasiassa komissio ehdottaa, että parlamentti, neuvosto ja komissio astuisivat kaikki askeleen taaksepäin ja keskittyisivät jälleen perustehtäviinsä.
Komission on siis esitettävä vähemmän, mutta täsmällisempiä ehdotuksia ja keskityttävä toimeenpanotehtäväänsä. Neuvoston on hoidettava roolinsa lainsäätäjänä eikä muututtava toimeenpanijaksi. Parlamentilla taas on ensisijainen vastuu politiikkojen toimeenpanon valvonnasta ja talousarviosta. Parlamentin rooli kattaa siis paljon muutakin kuin sen yksinkertaiset tehtävät lainsäädäntöön osallistuvana elimenä.
Valkoisen kirjan ehdotukset ovat siis kunnianhimoisia: niillä pyritään saavuttamaan viimeinkin voimassa olevien sääntöjen täydellinen toimeenpano ja lisäksi varmistamaan parlamentille neuvoston kanssa tasa-arvoinen rooli, joka kattaa paljon muutakin kuin täytäntöönpanoa koskevien päätösten ns. palauttamis- eli call back -menetelmän, jota jotkut parlamentin jäsenet ovat erityisesti pohtineet.
Palauttamis- eli ns. call back -vaihtoehdossa on itse asiassa se puute, että siinä tyydytään muuttamaan osittain nykyistä järjestelmää, jonka me kaikki tiedämme olevan huomattavan puutteellinen, mutta ei kuitenkaan ratkaista perustavia epäkohtia.
Kuten valkoinen kirja osoittaa, tämän asemesta tarvitaan rakennemuutosta, joka selkeyttää politiikkojen toimeenpanoa koskevaa vastuuta. Tämä on olennaista, jotta tiedetään, ketkä vastaavat siitä sen vastuuperiaatteen mukaisesti, joka on keskeisellä sijalla demokraattisten instituutioiden toiminnassa.
Valkoisessa kirjassa vaaditaan komissiolle politiikkojen toimeenpanijan roolia ja kyseenalaistetaan nykyisen sääntely- ja hallintokomiteajärjestelmän tarpeellisuus. Lähentyvän laajentumisen vuoksi on lisäksi tarkasteltava kiireesti uudelleen komitologiaa.
Valkoisessa kirjassa kuitenkin myös erittäin selvästi todetaan, että uusissa säädöksissä, joista te keskustelette komission lopullisen ehdotuksen pohjalta, on määriteltävä tämän toimeenpanoroolin ehdot ja rajat. Lisäksi siinä todetaan, että tarvitaan yksinkertainen oikeudellinen väline, jonka avulla neuvosto ja parlamentti - jotka asetetaan samalle viivalle - voivat seurata ja valvoa komission toimintaa. Pohdimme jo erilaisia tämän välineen toteuttamista koskevia vaihtoehtoja, mutta tässä vaiheessa meistä on järkevämpää järjestää kuulemisvaihe ennen ehdotuksen antamista.
Odotamme siis saavamme tältä osin merkittävän panoksen jäsenvaltioiden neuvoa-antavilta komiteoilta samoin kuin parlamentiltakin.
Komissio on valkoisessa kirjassa lisäksi pyrkinyt parantamaan poliittisten ehdotustensa valmistelussa käytettäviä kuulemiskäytäntöjä. Jotkut ovat väittäneet, että nämä ehdotukset vaarantavat parlamentin roolin. Uskon vilpittömästi, että tämä ei pidä paikkaansa, ja joka tapauksessa se ei ole tarkoituksemme.
On selvää, ettemme ole koskaan ehdottaneet emmekä koskaan tule ehdottamaan parlamentin ja muiden demokraattisesti valittujen elinten roolin korvaamista järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan spontaanisti syntyneillä ryhmillä, joita kutsumme kansalaisjärjestöiksi.
Tällaisilla järjestöillä on merkittävä rooli yhteiskuntamme asennemuokkauksessa ja integroinnissa, ja siksi haluamme hyödyntää suhteita niihin. Toistan, että näillä suhteilla ei ole mitään tekemistä demokraattisesti valittujen elinten roolin kanssa; niitä hoidetaan tällä hetkellä epämääräisesti ja sekavasti.
Meidän on siis laitettava järjestykseen nykyiset käytännöt. Tarvitaan erityisesti ohjeita, joilla prosessista saadaan tehtyä nykyistä avoimempi ja organisoidumpi. Tarvitaan myös suuntaviivoja, jotka koskevat asiantuntijoiden käyttöä politiikkojen valmistelussa. Kaikilla näillä tavoilla kehitetään komission tapaa käyttää aloiteoikeuttaan.
Se, että laadimme selkeisiin tavoitteisiin pyrkivän ja ymmärrettävän järjestelmän, jossa toimimme niin demokraattisesti valittujen paikalliselinten kuin - joskin täysin eri tavalla - kansalaisyhteiskunnan kanssa, parantaa avoimuutta ja tehostaa nykyisiä kuulemiskäytäntöjä.
Joka tapauksessa perustamissopimusta ei muuteta, ja kaikki päätökset tehdään vastakin asianmukaisissa toimielimissä voimassa olevien demokraattisten sääntöjen mukaan. Valkoisella kirjalla käynnistetään siis toimielinten välinen keskustelu siitä, miten kaikkien toimielinten kuulemiskäytäntöjä voitaisiin parantaa. Me emme siis pidä näitä ehdotuksia lopullisina, vaan otamme vastaan ehdotuksia ja vaihtoehtoisia esityksiä, kunhan niillä pyritään samoihin tavoitteisiin.
Olen myös saanut sen käsityksen, että jotkut ovat olleet huolissaan valkoisessa kirjassa esitetyistä uusista sääntelyn muodoista. Jotkut pelkäävät, että ne voisivat heikentää parlamentin roolia. Valkoisen kirjan huolellisemman tarkastelun pitäisi kuitenkin vakuuttaa teidät siitä, että komissio ei pyri heikentämään parlamentin roolia vaan vahvistamaan sitä, niin kuin parlamenttikin. Juuri tästä syystä valkoisessa kirjassa ehdotetaan uusia sääntelyn muotoja, esimerkiksi joitakin itsesääntelyn muotoja, demokraattisen valvonnan takaavien periaatteiden ja käytäntöjen mukaan.
Sääntelyvirastojen - jotka voisivat tehdä vain tapauskohtaisia teknisiä päätöksiä - perustaminen edellyttää tietysti lainsäädäntötoimia. Parlamentti otetaan siis täysin mukaan niiden sääntöjen ja vakuuksien valmisteluun, joita näiden toimien hyväksymiseen liittyy.
Meidän on siis löydettävä oikea tasapaino, jossa otetaan huomioon toisaalta tarve määritellä Euroopan lainsäädännön keskeiset tavoitteet ja elementit ja toisaalta tarve säilyttää joustavuus sekä kyky reagoida nopeisiin yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin muutoksiin.
Tässä hengessä valkoisessa kirjassa ehdotetaan siksi ensimmäistä kertaa parlamentin ottamista mukaan monimutkaiseen prosessiin, joka liittyy avoimen koordinoinnin menettelyn toteuttamiseen. Tällainen hallitusten välinen yhteistyö yhteisöoikeutta sivuavissa asioissa on ehdottomasti toteutettava kolmen toimielimen toiminnan kanssa yhteensopivan ajattelumallin mukaisesti.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, keskeinen haaste, johon Euroopan on tänä päivänä vastattava, on luonteeltaan poliittinen.
Enää ei ole pitkä aika Laekenin huippukokoukseen, jonka tulisi viitoittaa tie kohti seuraavaa hallitustenvälistä konferenssia. Hallintotapa on myös osa tuota keskustelua. Toimielinten toimintatavan muuttaminen - joka on valkoisen kirjan tarkoitus - ja toimielinten itsensä muuttaminen - joka on perustamissopimuksen muuttamista koskevien tulevien ehdotusten tarkoitus - ovat ilmiselvästi kaksi eri asiaa, jotka kuitenkin liittyvät kiinteästi toisiinsa.
Siksi olen sanonut, että keskustelu valkoisessa kirjassa esitetyistä hallintotapaa koskevista vaihtoehdoista on ensimmäinen vaihe unionia koskevassa tulevassa keskustelussa.
Tämä vaihe, vaikka se toteutetaankin voimassa olevan lainsäädännön ja sen mukanaan tuomien rajoitusten puitteissa, ei saa jäädä pelkäksi akateemiseksi keskusteluksi, vaan sen tuloksena on synnyttävä konkreettisia ja täsmällisiä toimintaehdotuksia. Näin Euroopan kansalaiset luottavat enemmän unionin toimintatapaan. Tämä on ratkaisevaa. Meidän onkin heti palautettava kansalaistemme luottamus hyödyntämällä asianmukaisesti ja tehokkaasti voimassa olevia säännöksiä. Tämän jälkeen meillä on suurempi oikeus esittää tarvittavia muutoksia perustamissopimuksiin.
Nopea toiminta ei saa kuitenkaan tarkoittaa, että toimitaan, ennen kuin on ehditty kypsytellä riittävästi vaihtoehtoja ja ajatuksia, varsinkin parlamentissa esitettyjä. On siis selvää, etten aio esittää ehdotuksia, ennen kuin te olette esittäneet kantanne.
Komissio on tietoinen siitä, että valkoisen kirjan alulle panemat uudistustoimet voivat onnistua vain, jos Euroopan parlamentilta ja neuvostolta löytyy tarvittava poliittinen tahto yhteiseen ponnistukseen, joka alkaa toimintatapamme muuttamisesta voimassa olevan perustamissopimuksen puitteissa.
Kannatan siis sellaista unionin toimielinten välistä vuoropuhelua - tarvittaessa myös komission, parlamentin ja neuvoston yhteisen työryhmän välityksellä - jossa pyritään tarkastelemaan perusteellisesti hallintotapaa koskevia ehdotuksiamme.
Kiitän teitä nyt sydämellisesti ponnisteluistanne ja avustanne.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, Euroopan unionilla on takanaan suuri menestystarina olemassaolonsa 51 vuoden aikana, Euroopan yhdentymisprosessin alusta lähtien, Robert Schumanin julistuksesta lähtien. Meistä on tullut yhteismarkkinoiden, yhtenäisvaluutan sekä eurooppalaisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ensimmäisten merkkien kautta rauhaan, oikeuteen ja myös turvallisuuteen perustuva alue, ja me olemme tässä mielessä maailman monien alueiden esikuva. Miksi Euroopan unionin eri toimielinten toiminta ei kuitenkaan saa kansalaisiltamme sellaista vastakaikua kuin sen kuuluisi saada, joka olisi oikeastaan odotettavaa? Miksi niin usein puuttuu myönteinen vastakaiku? Sitten herää tietysti heti kysymys: mikä Euroopan unionissa on vikana sen ulkoisessa kuvassa, mutta myös siinä, millä tavalla me suunnittelemme ja toteutamme politiikkojamme?
Tämä kysymyksenasettelu on tietysti komission asiakirjan, komission 25. heinäkuuta 2001 julkaiseman valkoisen kirjan perusta, ja me olemme erittäin iloisia siitä, että komission puheenjohtaja Prodi keskustelee tänään jo toista kertaa kanssamme tästä kysymyksestä ja tarjoaa meille - kuten on tapahtunutkin - myös yhteisessä työryhmässä tehtävää yhteistyötä. Pidän sitä erinomaisena ehdotuksena, johon meidän pitäisi oikeastaan reagoida myös pikaisesti ja rakentavassa hengessä.
Herää siis kysymys: miksi tämä kuva on Euroopan unionin jäsenvaltioiden julkisuudessa - en halua sanoa niin synkkä, mutta niin tahriintunut, ilman että voimme sanoa Euroopan unionin kulkevan epäonnistumisesta toiseen? Uskoakseni ratkaisevaa on, mitä komissio esittää valkoisen kirjan alussa, nimittäin että sen on keskityttävä jälleen perustehtäviinsä. Euroopan komissio ei saa takertua sellaisten lukuisten yksittäisten ehdotusten ja päätösten muodostamaan verkkoon, joissa ei voi käytännössä aina havaita tarkasti yhteisten politiikkojen strategian punaista lankaa.
Tämä herättää minussa vielä muutamia kysymyksiä, joita meidän pitäisi ensinnäkin syventää, ennen kuin löydämme niihin myös tarvittavat vastaukset. Me panemme tyytyväisinä merkille, että komissio tekee ja on tehnyt kriittistä inventaariota tähänastisista toimistaan - se on uskoakseni tarpeen jokaisessa toimielimessä - ja myös hyväksyy sitten sen mukaisesti tarvittavat muutokset keskusteltuaan meidän kanssamme.
Me tuemme myös komission aikomusta keskittyä tiettyihin aloihin. Tässä yhteydessä meidän on kuitenkin sanottava, että komission on sitten tehtävä myös asianmukaista PR-työtä. Sen on selitettävä kansalaisille yksiselitteisesti ja selkeästi, mitä on eurooppalainen lainsäädäntö ja miten sitä on tarkoitus panna täytäntöön.
Tähän kuuluu toinen tärkeä asia. Siinä ei ole mitään mieltä, että komissio - ja uskon, että se on nyt myös päässyt siitä jo pitkälti eroon - muodostaa jäsenvaltioiden alueilla omia alarakenteita. Sen pitäisi tukeutua yhteisön lakien täytäntöönpanossa olemassa oleviin valtiollisiin elimiin kansallisella, alueellisella ja myös paikallisella tasolla. Komission ei pitäisi myöskään organisoida suoraa yhteistyötä viimeistä aluetta ja viimeistä keskikokoista kaupunkia myöten. Tämä on tärkeää kansalaisille tiedottamisen kannalta, mutta pitäisi tapahtua myös asianmukaista vuorovaikutusta. Alueellisen ja kansallisen tason toimeenpanomahdollisuuksien pitäisi vastata komission puitelainsäädäntöä, ja tältä osin komission ensimmäisessä, 25. heinäkuuta laaditussa ehdotuksessa näytetään minusta sekoittavan liikaa eri tasoja. Siksi: yhteissääntely? Avoin yhteensovittaminen? Missä määrin me haluamme eurooppalaisia virastoja tai missä määrin emme? Kaikista näistä kysymyksistä meidän pitäisi keskustella vielä yhteisessä työryhmässämme.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sydämelliset kiitokset tämänpäiväisestä julkilausumastanne. Me lähennymme toisiamme kerta kerralta, ja näkemyksistämme tulee yhteisiä. Mutta vielä ei olla niin pitkällä. On yksi keskeinen asia, josta meillä on mielestäni eri näkemys.
Ensinnäkin: on selvää, että te olette sitoutunut tänään parlamentaariseen demokratiaan muodossa, jolla on tietysti merkittäviä seurauksia koko työlle, erityisesti myös niin sanotun kansalaisyhteiskunnan roolille. Sehän on toinen hieman epämääräinen käsite, kuten muuten myös hallintotapa (engl. governance), mutta hallintotapaa käytetään siellä, missä ei ole tai voi tuskin olla parlamentaarisia demokratioita, kuten erityisesti maailmanlaajuisen hallintotavan yhteydessä. Kansalaisyhteiskunnalla - myös sen te olette uskoakseni tehnyt selväksi - on, siitä meidän on pidettävä kiinni, neuvoa-antava, tukeva ja avustava tehtävä, mutta demokratian, sellaisena kuin me sen ymmärrämme, ytimessä ovat Euroopan parlamentti ja tietysti kansalliset parlamentit. Ne ilmentävät, kuten myös te olette sanonut, kansalaisten tahtoa, siitä me aiomme pitää kiinni.
Se keskeinen asia, josta on edelleenkin näkemyseroja, on kysymys vaihtoehtoisista sääntelymuodoista. Me emme ole niin ylimielisiä uskoaksemme, että vain parlamentti voi säännellä ja vain parlamentti voi laatia asianmukaisia ja myös yksityiskohtaisia säännöksiä. Kuitenkin kysymys siitä, mitkä ovat puitteet, mitä ovat yksityiskohdat, mikä on poliittinen tavoite, mikä on teknistä toteuttamista - se on erittäin kiperä kysymys! Siksi minun on pidettävä kiinni siitä, että meitä parlamenttina joka tapauksessa kuullaan aina tässä kysymyksessä ja että päätöstä siitä ei tee komissio vaan sen on oltava yhteinen päätös, eräänlainen neuvoston, parlamentin ja komission toimielinten välinen sopimus. Se koskee erityisesti myös tänään käsiteltyä niin sanottua call back -menettelyä.
Sanoakseni sen erittäin selvästi, me tarvitsemme molempia: me tarvitsemme parlamentin niin sanotun call back -menettelyn sääntelyn vaihtoehtoisten sääntelymuotojen yhteydessä ja me tarvitsemme komitologian uudistamista. Me voimme tutustua siihen, mitä valkoisessa kirjassa on esitetty, nimittäin komitologian uudistamiseen, mutta se ei riitä. Se on tarpeellinen mutta ei riittävä edellytys sille, että päätöksentekoprosessista parlamentaarisella tasolla tulee entistä demokraattisempi. Tässä mielessä toivon ymmärtäneeni teidät myös oikein, nimittäin sen, arvoisa komission puheenjohtaja, että te ette esitä mitään myöskään Laekenissa keskustelematta siitä ensin parlamentin kanssa ja kysymättä ensin parlamentin mielipidettä. Te sanoitte sen yleisluonteisesti, se on hyvä niin. Näen kuitenkin nyökyttelystänne, että te myös tarkoitatte sitä niin, ja se on jo suuri edistys viime kertaan verrattuna. Siitä haluaisin myös kiittää erittäin lämpimästi.
Lopuksi selventääkseni vielä yhtä asiaa: kyse ei ole siitä, että me parlamenttina haluaisimme sekaantua komission toimeenpanoa ja täytäntöönpanoa koskevaan toimivaltaan. Me torjumme kuitenkin perusteellisesti ja voimakkaasti komission yritykset - joita on - sekaantua lainsäädäntötoimivaltaan, kahmia itselleen osa lainsäädäntötoimivallasta. Se käy ilmi joistakin valkoisen kirjan sisältämistä määrittelyistä ja ilmauksista, ja siihen meidän on annettava kielteinen vastaus. Toimeenpano kuuluu komissiolle, mutta lainsäädäntö kuuluu parlamentille ja neuvostolle, ja siitä me aiomme pitää kiinni!

Malmström
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin saama tuki vähenee melkein joka jäsenvaltiossa. Into laajentumista kohtaan vähenee ehdokasvaltioissa. Luottamus eurooppalaisiin toimielimiin on heikko, ja etäisyys "Brysselissä olevien edustajien" ja "kotimaassa olevien kansalaisten" välillä voi tuntua melko suurelta yksittäisen kansalaisen silmin. Olemme kaikki kiusallisen tietoisia tästä, ja olen iloinen siitä, että komission valkoinen kirja sisältää niin paljon itsekritiikkiä.
Liberaaliryhmä pitää eurooppalaisen hallintotavan uudistamista koskevaa valkoista kirjaa myönteisenä. Nämä muutokset ovat tärkeä osa sitä uudistustyötä, joka meillä on tulevina vuosina edessämme, jotta EU olisi nykyistä helpommin lähestyttävä, tehokkaampi ja demokraattisempi. Suhtaudumme erittäin myönteisesti valkoisen kirjan pyrkimyksiin. Kirjassa otetaan esille ongelmat ja osoitetaan ne alueet, joissa muutoksia tarvitaan. Muutamat kokonaisehdotuksista ovat täysin samansuuntaisia niiden ehdotusten kanssa, joita liberaalit ovat ajaneet monen vuoden ajan. Avoimuuden ja valvontamahdollisuuden on lisäännyttävä. Aiemmin tänä vuonna 255 artiklan mukaan hyväksytyt uudet säännöt ovat ensimmäinen askel. Päätöksentekoprosesseja on yksinkertaistettava ja selkeytettävä. Alueet, myös paikallinen taso, on otettava aikaisemmassa vaiheessa mukaan päätöksentekoon, ja meidän on löydettävä sellaisia mekanismeja, joiden avulla alueiden ja paikallisen tason kanssa voidaan neuvotella säännöllisesti. Suurin osa EU:n päätöksistä pannaan kuitenkin täytäntöön alue- ja kuntatasolla. On myös erittäin myönteistä, että komissio haluaa työskennellä entistä enemmän puitelainsäädännön tasolla ja vahvistaa toissijaisuutta ja suhteellisuusperiaatetta.
Valkoinen kirja ei kuitenkaan sisällä monia konkreettisia asioita. Miten konkreettisuus aiotaan tarkalleen ottaen saavuttaa? Kuinka yksittäinen kansalainen voisi tuntea osallistuvansa entistä enemmän päätöksentekoon? Ja ennen kaikkea, kuinka komissio aikoo toteuttaa sen asennemuutoksen, kulttuurivallankumouksen, jota komissiossa tarvitaan, jotta kaikki uudistukset toteutuisivat? Mehän tiedämme, että monet komission jäsen Kinnockin loistavista uudistusehdotuksista ovat lähinnä kohdanneet voimakasta vastustusta. Byrokratiat - komissio on suuri byrokratia - muuttuvat hitaasti. Monet odottavat tuloksia kärsimättömästi. Meillä ei ole varaa epäonnistua.
Valkoinen kirja on nyt lausuntokierroksella. Toivon, että monet tuntevat halua vastata ja esittää toista osaa koskevia näkemyksiä. Parlamentti aikoo laatia mietinnön. Oli sitä paitsi erittäin myönteistä kuulla, että komission puheenjohtaja Prodi ehdotti yhteistä toimielinten välistä työryhmää jatkotoimena. Toivon, että komissio haluaisi työskennellä yhdessä parlamentin kanssa aktiivisesti myös valkoista kirjaa koskevan tiedon levittämiseksi, eikä se vain odottaisi, että kansalaiset löytäisivät sen sattumalta kotisivulta. Kiitos ensimmäisestä osasta. Odotamme kiinnostuneina toista osaa.

Voggenhuber
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, lähes kaikki puhujat - ja myös te itse teitte sen - ovat esittäneet täällä kysymyksen, miksi EU:n kuva ei vastaa odotuksia ja miksi ihmiset luottavat unioniin entistä vähemmän. Olen oikeastaan hämmästynyt, että siinä yhteydessä kuuluu aina loukkaantuneisuuden ja väärinymmärretyksi tulemisen sävyjä, aivan kuin se olisi epäoikeudenmukaista, ja myös tätä ilmiötä koskevissa vastauksissa on erittäin isällinen sävy. Kyse on siitä, että ihmisille selitetään asiat hieman paremmin ja meidän politiikkamme esitellään heille paremmin. Toisin kuin kollega Swoboda, en usko meidän todella lähentyneen toisiamme tässä asiassa.
Tämä hyvä hallintotapa on erittäin epämääräinen käsite, ja se, mitä te lupaatte, ei ole todella selvää ihmisille. Te lupaatte läpinäkyvyyttä ja avoimuutta ja konsultointia, mutta arvoisa komission puheenjohtaja, siitä ei ole kyse. Suuri väärinkäsitys - nimittäisin sitä melkein historialliseksi väärinkäsitykseksi - on, että komissiolla ei ole minkäänlaista eurooppalaisen demokratian käsitettä eikä toiminta-ajatusta. Sillä ei ole minkäänlaista käsitystä ylikansallisesta demokratiasta.
Kaikissa näissä isällisissä näkemyksissä, joita te esitätte täällä, sivuutetaan se tosiasia, että teillä ei ole - ei ole ollut vuosiin - rohkeutta osoittaa tämän Euroopan unionin demokratiaa koskevia puutteita tarpeeksi selvästi ja terävästi, että te myös ymmärrätte, että komission on luovutettava omaa valtaansa, jos on tarkoitus syntyä eurooppalainen demokratia, ja että teidän on myös mentävä yhdessä parlamentin kanssa barrikadeille paljon keskeisimmissä kysymyksissä, esimerkiksi perustuslakiprosessin valmistelemisen ja sen keskeisten sisältöjen yhteydessä.
Ei, tyytymättömyyden todellinen selvittäminen tarkoittaisi oikeutuksen hätätilan käsittelemistä. Me hallitsemme ihmisiä edelleenkin asetuksin, koska meillä ei ole rohkeutta sanoa, että olemme säätäneet lakeja jo pitkään. Me nimitämme niitä asetuksiksi, koska näiden lakien demokraattinen oikeutus on erittäin heikko, koska toimivaltajakoa ei ole toteutettu, koska lainsäädännön avoimuutta ei ole toteutettu, koska hallinnon sitomista lakeihin ei ole toteutettu, ja sen sijasta on syntynyt ylettömän suuri harkintavara, jota ei voida yhdistää demokraattisiin periaatteisiin, koska meillä on monissa osissa - ottakaamme esimerkiksi komitologian - säännönmukaisen hallinnon sijasta epäsäännönmukainen hallinto, jossa ei ole henkilöstösääntöä eikä selkeitä lojaliteetteja mutta erittäin epäselvä ja manipuloitavissa oleva näillä aloilla toimivien virkamiesten nimitysmalli.
Arvoisa komission puheenjohtaja, te ette voi tuoda demokratiakeskusteluun mukaan vaatimusta hyvästä teknokratiasta. Kuten ei ole olemassa hyvää diktatuuria, ei ole myöskään hyvää teknokratiaa. Teidän on esitettävä kysymys eurooppalaisesta demokratiasta ja komission kannasta tässä prosessissa.

Kaufmann
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, olen erittäin iloinen, että meillä on tänään tilaisuus keskustella uudelleen yhdessä valkoisesta kirjasta, sillä eurooppalainen hallintotapa - josta käytetään myös englanninkielistä nimitystä governance - on todellakin keskeinen aihe, ja minun nähdäkseni - haluan sanoa sen myös erittäin selvästi - näistä ongelmista riippuu suuressa määrin myös Euroopan unionin kyky mukautua joustavasti tulevaisuuden kehitykseen. Voin vain myöntää tässä yhteydessä kollegani Voggenhuberin olevan oikeassa: minusta keskeistä koko hallintotapaa koskevassa keskustelussa on demokratiakysymys, demokratian vahvistaminen ja ennen kaikkea myös kansalaisten oikeuksien vahvistaminen erityisesti perusoikeuskirjan merkityksessä. Sillä yksi asia on selvä: parhaastakaan politiikasta ei ole mihinkään, jos sillä ei saavuteta kansalaisia tai jos olemme sellaisessa tilanteessa kuin nyt, jossa kansalaiset sanovat, että se, mitä ne siellä Brysselissä tekevät, on kaukana minusta ja arkipäivän huolistani!
Arvoisa komission puheenjohtaja, olen sitä mieltä, että kansalaiset odottavat oikeutetusti kahta asiaa: ensinnäkin päätösten avoimuutta ja toiseksi myös selvyyttä päätöksiä koskevasta poliittisesta vastuusta. Tämän on oltava mielestäni yhteisten pohdintojen keskeinen lähtökohta sekä komissiolle että tietysti muille toimielimille. Sallikaa minun käsitellä avoimuuden esimerkkiä. Valkoisessa kirjassa puhutaan lähes 700 neuvoa-antavan elimen, joita komissio kuulee, muodostamasta raskaasta koneistosta. Jos muistan oikein, te käsittelitte itse juuri tätä asiaa jo komission uudistamista käsittelevässä valkoisessa kirjassa ja lisäksi ilmoititte jo siinä, että julkistatte tämän vuoden kesäkuussa nämä neuvoa-antavat elimet. Tämänkertaisessa valkoisessa kirjassa te lupaatte, että nämä elimet julkistetaan vuoden lopussa. Kannatan sitä - kyllä, ehdottomasti! Siinä on kyse avoimuudesta, ja se voi ehkä myös auttaa vähentämään ennakkoluuloja komission tai muiden toimielinten työtä kohtaan. Neuvoa-antavien elinten julkistaminen on kuitenkin yksi asia, poliittisen vastuun ottaminen päätöksistä - minun nähdäkseni - toinen.
Toinen valkoisen kirjan sisältämä asia, jota haluaisin käsitellä, on neuvottelun ja vuoropuhelun kulttuuri. Kyllä, se on mielestäni erittäin hyvä ehdotus. Olen sitä mieltä, että sekä komissio että neuvosto ja parlamentti toimisivat oikein pohtiessaan yhdessä sitä, miten uusi neuvottelun ja vuoropuhelun kulttuuri on mahdollinen kansalaisyhteiskunnan voimakkaamman osallistumisen mielessä. Minusta olisi parempi, jos komissio ei ehdottaisi itseään varten toimintasääntöjä, joissa asetetaan vähimmäisvaatimukset neuvotteluille, vaan jos me voisimme pohtia yhdessä, eikö toimielinten välisen sopimuksen yhteydessä olisi mahdollista velvoittaa kaikki kolme toimielintä siihen yhteisesti. Te puhuitte aiemmin sellaisesta vuoropuhelusta ja työryhmän mahdollisesta asettamisesta, ja tarttuisin mielelläni tähän aloitteeseen.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja Prodi, käytän puheenvuoron radikaalijäsenten nimissä.
Arvoisa puhemies, millaisen vaikutelman arvelette unionin kansalaisten saaneen New Yorkin ja Washingtonin iskujen jälkeen nähdessään, kuinka Washingtoniin matkasivat vuoroin Chirac, Blair, Fischer, kaikki eurooppalaiset johtajat, joista viimeisinä tai melkein - tuskin omasta syystään - puheenjohtajavaltion edustaja ja komission puheenjohtaja Prodi, ja kun nyt vielä vaikuttaa siltä, että maanantaina sinne matkaa - se tästä puuttuikin - vielä Berlusconi?
Kaikesta tästä käy ilmi perustava ongelma. Jotta ei syntyisi tällaista vaikutelmaa, ja syntyipä se tai ei, komission täytyisi mielestäni erityisesti valmistelukuntaa ajatellen - jonka toivon olevan sellainen myönteinen asia, joka tarjoaa unionille kasvun mahdollisuuden - paljon puheen asemesta, jota ei ehkä ymmärretä, keskittyä sellaisiin ratkaiseviin ongelmiin kuin ulkoinen edustus, komission oma rooli, komission palauttaminen Euroopan yhdentymisessä siihen moottorin rooliin, joka on yhä enemmän luisumassa sen käsistä. Tästä olen samaa mieltä jäsen Voggenhuberin kanssa. Komission täytyy myös uskaltaa tehdä rohkeita ehdotuksia, esimerkiksi esittää kysymys, kuka edustaa unionia ulkosuhteissa, sillä juuri tällaisissa erittäin kansainvälisissä kysymyksissä unionilla ei voi olla kymmentä eri edustajaa.
Tämä on siis viestini teille, arvoisa komission puheenjohtaja: lisää konkreettisia ehdotuksia, voimakkaampia ehdotuksia, myös Laekenin jälkeistä kokousta silmällä pitäen.

Farage
Arvoisa puhemies, eikö oikea syy tälle hienolle esitteelle ja tälle keskustelulle olekin, että Nizzan sopimus on kuollut? Irlannin kansa hylkäsi sen, ja jos heiltä kysytään uudelleen, he hylkäävät sen uudelleen. On mielenkiintoista huomata, että he olivat ainoat ihmiset, joilta kysyttiin, haluavatko he tämän sopimuksen.
Tästä syystä meillä on eurooppalainen hallintotapa, ja tästä syystä te yritätte saada läpi institutionaalisia muutoksia niin, että valitsette eri menetelmän. Ainoa tapa saada haluamanne määrä osallistujia tähän eurooppalaiseen hankkeeseen on yksimielisyys. Tällä en tarkoita yksimielisyyttä tällaisessa parlamentissa vaan tavallisten eurooppalaisten äänestäjien yksimielisyyttä. Pitäkäämme enemmän kansanäänestyksiä kaikissa jäsenvaltioissa. Se on ainoa tapa saada demokraattinen oikeutus. Demokratian vajeeseen on puututtava antamalla ihmisille mahdollisuus ilmaista mielipiteensä.

Cederschiöld
Arvoisa puhemies, meillä on täysi syy kehittää ajatuksia siitä, miten Euroopassa olisi mentävä eteenpäin, mutta meidän on myös tiedettävä, mitä on kehitettävä. Kehittämisen ei pidä koskea kaikkea, vaan vain sitä, mitä ei voi hoitaa paremmin kansallisella, paikallisella tai yksilöllisellä tasolla, kuten sisämarkkinoita, yhteisvaluuttaa, ulkoista ja sisäistä turvallisuutta, rajoja, tulleja ja tiettyjä ympäristökysymyksiä.
Demokratiaa koskevat ehdotukset eivät ole toistaiseksi olleet tarpeeksi konkreettisia. Me tarvitsemme sen vuoksi toimielimet kattavaa yhteistyötä, jotta tässä asiassa tapahtuisi etenemistä. Meidän on pidettävä lähtökohtana selkeää vallanjakoa, johon liittyy poliittisen vastuun kantaminen. Tavoitteita on selvennettävä ja aloitteet on sopeutettava niiden mukaisiksi. Mahdollisuus vastuun vaatimiseen on välttämätön oikeusvaltiollisessa, demokraattisessa järjestelmässä, ja se edellyttää yhteistä arvoperustaa, johon sisältyy selkeitä suuntaviivoja.
Tehokas eurooppalainen demokratia vaatii keskusteluja, joita käydään kieli- ja kansallisuusrajojen yli, ja lisäksi keskusteluihin sopeutettuja kouluja ja tiedotusvälineitä. Ehdotettu monitasodemokratia voi parantaa oikeutusta ja luottamusta, mutta se ei saa johtaa neuvotteludemokratiaan tai korporativismiin, joihin niin usein liittyy lahjonnan piirteitä. Yhteistyö kansalaisyhteiskunnan kanssa voi tehdä poliittisista toimista tarkoituksenmukaisia, mutta poliitikon asema on selkeästi erotettava kansalaisyhteiskunnasta.
Me toivomme nyt, että komissio noudattaa jatkossa ehdotuksessa esitettyjä arvoja ja tekee neljä seuraavaa kysymystä jokaisen aloitteen yhteydessä. Onko toimi sopusuhtainen, toisin sanoen sopiva suhteessa ratkaistaviin ongelmiin? Kuvaako ratkaisu eurooppalaista demokratiaa? Onko ehdotus EU:n näkemyksen ja perusperiaatteiden mukainen? Voidaanko vaatia vastuuta?
Mitä enemmän kansalaiset otetaan mukaan eurooppalaiseen yhteistyöhön sitä parempi. Älkää kuitenkaan uskoko, että oikeutus itsessään luo demokratiaa, vaan demokratia luo oikeutusta.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, jäsen Swoboda ilmaisi selkeästi PSE-ryhmän yhteenvedon ja teki komissiolle selkeän ehdotuksen. Koska olen PSE-ryhmän varjoesittelijä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa eurooppalaisen hallintotavan uudistamista koskevaa valkoista kirjaa varten, haluan valaista kantaamme tästä näkökulmasta.
Suhtaudumme myönteisesti ehdotukseenne hallinnon tehostamisesta autonomisia virastoja perustamalla, ehdotuksiinne yhteisen sääntelyjärjestelmän ja itsesäätelyn mahdollistamisesta, haluunne kuulla tiettyjen alojen edustajia sekä ehdotukseenne kansalaisten ja kansalaisyhteiskunnan oikeudesta tietoon, osallistumiseen ja kuulluksi tulemiseen.
Suhtaudumme kuitenkin kielteisesti etualojen ja Euroopan komission väliseen sopimukseen, johon ei kohdistu parlamentaarista valvontaa. Se ei vastaa käsitystämme demokratiasta. Haluamme päättää etukäteen komission ja neuvoston kanssa, milloin tarvitaan yksityiskohtaista lainsäädäntöä, milloin puitelainsäädäntö riittää ja milloin voimme sallia yhteisen sääntelyjärjestelmän tai itsesäätelyn jonkin muodon.
Monissa tapauksissa olisi tietysti hyvä delegoida tekniset yksityiskohdat komitologiamenettelyyn. Mutta silloin on sitten tosiaan oltava kyse teknisistä yksityiskohdista, eikä niihin saa enää sisältyä poliittista komponenttia. Sen lisäksi pitää säännellä etukäteen call back -mekanismi, johon Euroopan parlamentti voi tarvittaessa turvautua.
Voi olla paljon tehokkaampaa kytkeä yhteiskunnalliset toimijat mukaan itsesäätelyyn ja yhteiseen sääntelyjärjestelmään. Meidän ei pidä pelkästään kuulla aloja päätöksentekoprosessista. Tietyissä tapauksissa yhteiskunnalliset, voittoa tavoittelemattomat järjestöt voivat jopa osallistua toteutukseen. Mutta jos aloille osoitetaan määrättyjä tehtäviä, niin Euroopan parlamentin pitää aina harjoittaa selkeää valvontaa ja Euroopan komission pitää kantaa vastuu. Selkeys on aina ensimmäinen ehto.
Yhteiskunnallisten toimijoiden kanssa käydyn vuoropuhelun pitää olla konkreettista ja tuottaa tuloksia, eikä siitä saa tulla pelkkää itseään toistavaa ja itsetarkoituksellista puheenpörinää. Sekä kansalaisille että PSE-ryhmälle on tärkeintä tulos: eurooppalaisen hallinnon harjoittama demokraattinen valvonta ja tunnistettava poliittinen prioriteetti. EU:n päätöksenteko on tällä hetkellä liian hajanaista ja hidasta, ja se vaikuttaa vieraannuttavasti. PSE-ryhmä ehdottaa, myös perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa, että siitä tehdään nyt loppu. Se voidaan ja se pitää tehdä jo ennen Laekenin huippukokousta. Komission pitää silloin solmia Euroopan parlamentin kanssa sopimus, joka voidaan toteuttaa Espanjan puheenjohtajakauden lopussa. Nyt on jälleen komission vuoro. Luotamme teihin, komission puheenjohtaja Prodi.

Procacci
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, ensi silmäyksellä valkoisen kirjan sisältö saattaa vaikuttaa etupäässä tekniseltä. Jos sen sijaan pohdimme sen laatimiseen johtaneita syitä, joita pitäisi käsitellä enemmän tekstissä itsessään, huomaamme, että se on poliittisesti erittäin merkittävä ja kiireellinen. Jo parlamentin G8-keskustelussa totesin, että maailmanlaajuistuminen, joka etenee erittäin nopeasti kaikilla aloilla, on edennyt hitaasti politiikassa, jossa se on riittämätöntä ja jäljessä muista aloista. Tämä on epäilemättä yksi perussyistä siihen, miksi kansalaiset tuntevat yhä suurempaa epäluottamusta toimielimiä kohtaan kaikilla tasoilla, olipa kyse paikallisista elimistä tai eurooppalaisista ja maailmanlaajuisista elimistä. Sitä paitsi, mitä muuta Seatlessa, Göteborgissa tai Genovassa asuvat kansalaiset äärinäkemysten kannattajia lukuun ottamatta odottavat politiikalta, elleivät maailmanlaajuistumisen hallitsemista? Mitä voimme tänään vastata, paitsi ettemme kykene siihen?
Toki Euroopan unionin hanke on nykyään ainoa konkreettinen esimerkki, joka voisi olla vastaus näihin odotuksiin, mutta vielä se ei ole hyödyntänyt täysin demokratiaa koskevia mahdollisuuksiaan. Tässä mielessä valkoinen kirja on arvokas väline, kunhan parlamentti osoittaa samaa valmiutta määritellä sisältöä ja organisaatiota koskevia uudistuksia, joiden avulla sen on mahdollista rakentaa ja vahvistaa Euroopan demokraattista kansalaisuutta.

MacCormick
Arvoisa puhemies, haluaisin ohjata keskustelun alueelle, josta ei ole paljoa puhuttu, sekä komission puheenjohtajan Prodin alustuspuheenvuorossaan tekemiin huomautuksiin alueellisesta tekijästä. Haluan tehdä näin erityisesti oman vaalipiirini Skotlannin kannalta, mutta en ainoastaan sen kannalta.
On mielenkiintoista huomata Skotlannin kohdalla, että noin 80 prosenttia Skotlannin parlamentin toimivallasta koskee aloja, joilla toimivalta on jaettu Euroopan unionin kanssa. Kun me täällä teemme lakeja, Skotlannin parlamentti ja hallitus on sidottu niihin, ja niiden on toimeenpantava niitä. Tämä on aivan oikein ja samalla tavalla kuin kaikilla vastaavilla alueilla. Joskus se voi kuitenkin johtaa naurettaviin lopputuloksiin, esimerkiksi siksi, että ympäristölait ovat liian yksityiskohtaisia, jotta ne sallisivat järkevän paikallisen harkinnan yhteisten periaatteiden soveltamisessa paikallisiin tilanteisiin. Islayn saaren tai Strathspeyn laakson vesiongelmat tuskin ovat verrattavissa Reinin jokialueen ongelmiin. Vesilain soveltaminen samalla tavalla kaikkialla voi saada absurdeja seurauksia esimerkiksi Skotlannin viskiteollisuudelle, vaikka se on ollut ympäristöystävällistä yli 200 vuotta.
Valkoisessa kirjassa sanotaan, kuten myös komission jäsen Prodi sanoi tänä aamuna, että komissio kuulee alueellista ja paikallista hallintoa politiikan muodostuksen varhaisessa vaiheessa ja pyrkii laatimaan sellaiset lait, joissa paikallista tietoa käytetään tehokkaasti hyväksi toimeenpanoprosessissa. Tämä on aivan oikein ja erittäin myönteistä, vaikka olikin sääli, että hän mainitsi siitä vain yhdellä lauseella alustuspuheenvuorossaan. Monet meistä olivat odottaneet, että valkoisessa kirjassa olisi paljon tätä vahvempi kannanotto, erityisesti niin sanottujen kumppanuusalueiden kohdalla, jotka käyttävät omaa perustuslaillista lainsäädäntövaltaansa.
Euroopan unioni ei onnistu saamaan takaisin tai säilyttämään unionin kansalaisten tähän kuuluu Skotlannin kansa ja vastaavat kansat sellaisissa maissa kuin Katalonia, Flanderi, Wales, Galicia ja Baskimaa luottamusta, ellei niitä alueellisia ja paikallisia hallintoja, joihin kansalaiset näissä maissa viime kädessä samastuvat, kunnioiteta täysin samanarvoisina kumppaneina eurooppalaisessa hallintotavassa. Olemme pinta-alaltamme ja väestöltämme samankokoisia kuin monet olemassa olevista jäsenvaltioista, saman kokoisia kuin monet ehdokasvaltioista ja suurempia kuin aika monet niistä.
Usein sanotaan, että suurten maiden suurilla ja tärkeillä alueilla olisi asiat paremmin kuin pienillä jäsenvaltioilla. Epäilen tätä, eikä mikään valkoisessa kirjassa ole saanut minua tähän mennessä uskomaan, että se olisi totta.

Beazley
Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, eurooppalaista hallintotapaa koskeva valkoinen kirjanne on tärkeä virstanpylväs, mutta puhuisin eräästä teknisestä asiasta. Kollegani Dell'Alba kiinnitti aikaisemmassa keskustelussa huomiota siihen, että vaikka sana "governance" onkin erittäin yleinen englannin ja ranskan kielissä, se on Italian poliittisessa kulttuurissa jonkin verran hämärä. Jos näin on, meidän täytyy kuitenkin saada viesti ymmärretyksi kaikilla EU:n kielillä. Ehkä pitäisi kiinnittää huomiota niihin kieliin, joissa sana "gouvernance", jota ensiksi käytti Sir John Fortescue Englannissa 1400-luvulla, kun Englannin poliittinen luokka puhui ranskaa, on vähemmän ymmärrettävä kuin englannissa ja ranskassa. Meidän on tarkasteltava tätä asiaa.
Lukiessani valkoista kirjaa mieleeni juolahti, että tavallaan ennalleen palautumisen ensimmäinen vaihe Euroopan rakentamisessa on se, että komissio itse saa takaisin itseluottamuksensa ja ryhtinsä. Annan teille, komission puheenjohtaja Prodi, ja kollegoillenne Pattenille, Barnier'lle ja muille tunnustusta siitä, että olette onnistuneet palauttamaan tämän ryhdin edeltäjienne erottua. Kuten tiedätte kiinnitittehän tähän huomiota puheessanne parlamentissa ollaan kuitenkin huolissaan kolmen toimielimen kunnioittamisesta.
On herännyt epäilyksiä, jotka koskevat teidän tapaanne käyttää kansalaisyhteiskuntaa, minkä me kaikki tiedämme tarkoittavan eturyhmien kuulemista. Tehokkaimmat eturyhmät tekevät työnsä, mikä ei ole yhteiskunnan edustamista kokonaisuudessaan se on vaaleilla valitun parlamentin tehtävä vaan oman etunsa edustamista. En siis usko, että se, että te kiinnititte huomiota tähän huoleen, olisi lieventänyt meidän pelkojamme. Pidämme edelleen kiinni siitä, että me vaaleilla valitut parlamentin jäsenet olemme ne, jotka edustamme yhteiskunnan eri eturyhmiä, eikä teidän pitäisi perustaa ryhmiä, joilla on tapaamisia suoraan komission kanssa ja jotka kehittävät politiikkaa, joka sitten ojennetaan meille pelkästään hyväksymisleimaa varten.
Tämä ei ole meidän käsityksemme parlamentaarisesta demokratiasta. Valitettavasti jäsen Farage on lähtenyt. Hän ei ilmeisesti usko parlamentaariseen demokratiaan. Hän haluaa kansanäänestyksen joka viides minuutti. On absurdia, että omassa maassani, kun pääministeri Blair on kerännyt rohkeutensa ja asettunut vastustamaan valtiovarainministeri Brownia, meitä pyydetään kansanäänestyksessä päättämään yhteiseen valuuttaan liittymisestä. Osaatteko edes kuvitella, että meidän rahataloutemme ja taloutemme tulevaisuudesta keskustellaan pubeissa pitkin ja poikin maata? Tämä on vaaleilla valittujen poliitikkojen tehtävä.
Valkoisesta kirjasta sanoisin, että Euroopan parlamentin ja komission olisi rakennettava Eurooppa kumppaneina eikä kilpailijoina. Muistelkaamme edeltäjänne Jacques Delorsin aikoja. Hänellä oli selkeä ohjelma ja visio: vuoden 1992 sisämarkkinat. Hän asetti määräajan ja muutti tuon vision todellisuudeksi. Meidän on tehtävä samoin laajentumisen ja perustuslakiuudistuksen, laajenemisen ja syvenemisen, yhteydessä.
Lopuksi kysyisin teiltä komission puheenjohtaja Prodi, järjestäisittekö julkisen foorumin Euroopan unioniin liittyvien ehdokasvaltioiden johtajille? Tiedän teidän jo tavanneen Puolan uuden johtajan, mutta kansalaisten on yleisesti voitava käytännössä nähdä, että meillä on visio kokonaisesta, yhdistyneestä Euroopasta ja että te, parlamentti ja neuvosto työskentelette yhdessä tämän saavuttamiseksi.

Roth-Behrendt
Arvoisa puhemies, minun oli ensin vielä taputettava jäsen Beazleylle hänen erinomaisen puheensa takia. Puheenjohtaja Prodi, kiitän teitä siitä, että olette tehnyt tänään täällä selväksi, että ette aio esittää toimielinten tilanteen muuttamista koskevia ehdotuksia ilman Euroopan parlamentin, suorilla vaaleilla valitun toimielimen, selkeää sitä koskevaa äänestystulosta ja ilman sen hyväksyntää. Se on enemmän kuin olemme tähän saakka kuulleet, ja olen iloinen siitä.
Samalla kiitän teitä, että yrititte poistaa väärinkäsityksiä. Minulle jäi kuitenkin vielä joitakin sellaisia. Toivon, että te voitte poistaa ne samoin vastauksessanne. Te sanoitte, että komissio esittää jatkossa vähemmän ehdotuksia. Se on sinänsä hyvä asia, jos te selitätte meille, miten uusi tyhjiö täytetään. Sillä te tiedätte ja minä tiedän ja kollegani tietävät, että Maastrichtin, Amsterdamin ja Nizzan sopimuksissa määriteltiin erittäin selvästi, millainen rooli Euroopan parlamentilla on lainsäädännön alalla ja millainen rooli on komissiolla ja neuvostolla.
Kun te nyt sanotte, että komissio tekee vähemmän ehdotuksia, se tarkoittaa sitä, että te aiotte esittää esimerkiksi ehdotuksia puitedirektiiveiksi. Puheenjohtaja Prodi, jos te haluatte tätä, teidän on varmistettava, että on olemassa niin sanottu call back -mekanismi ja että komitologiaa uudistetaan. Se ei ole, kuten te sanoitte, nykyisen järjestelmän haittapuoli vaan ehdoton välttämättömyys niiden ajatusten tai ehdotusten kohdalla, joita teillä on tulevaisuutta varten. Kukaan parlamentissa ei haluaisi ehdotuksia puitedirektiiveiksi, mutta jos te haluatte niitä, teidän on liitettävä niihin asianmukaisia demokraattisia toimia, jotka eivät loukkaa parlamentin oikeuksia.
Te sanotte haluavanne enemmän nykyaikaisia toimia, kuten vapaaehtoista itsesääntelyä, parlamentissa sitä ei halua kukaan. Mutta jos te siitä huolimatta haluatte sitä, teidän on suojeltava demokraattisia oikeuksia Euroopan unionin sisällä ja turvattava, että on toimielinten välinen sopimus, jossa ei kosketa parlamentin, neuvoston eikä komission oikeuksiin.
Te sanoitte, että valkoinen kirja avaa väyliä toimielinten väliselle keskustelulle. Kyllä, sellaisen se avaa. Puheenjohtaja Prodi, pyydän kuitenkin teitä tässä yhteydessä selvästi sanomaan, että ette halua piiloutua uudelleen Maastrichtin, Nizzan ja Amsterdamin sopimusten taakse ja että näette sen, mistä olen tässä puhunut, samalla tavalla kuin kollegoiden enemmistö. Lakeja ei saa antaa ilman, että Euroopan parlamentti osallistuu niiden laatimiseen. Ei saa olla olemassa vapaaehtoisia itse tehtyjä sopimuksia eikä puitesopimusta ilman, että demokratia on suojattu.

Clegg
Arvoisa puhemies, minulla on kolme kohtaa. Ensiksi tämä valkoinen kirja on vähän vaatimattomampi kuin sen otsikko antaa ymmärtää. Kun ensiksi saitte mielenkiintomme heräämään esittelemällä yli vuosi sitten ajatuksen tämän valkoisen kirjan ilmestymisestä, olimme kaikki hyvin innoissamme mahdollisuudesta saada jokin hieno perustuslaillinen suunnitelma. Itse asiassa olette erittäin viisaasti laatinut pikemminkin hyvää hallintoa käsittelevän kirjan kuin hallintotapaa tai yleensä perustuslaillista hallitusta käsittelevän suunnitelman. Tässä käytännönläheisessä ja keskittyneessä lähestymistavassa on paljon hyvää.
Toiseksi pidän erittäin myönteisenä teidän tämänpäiväistä ilmoitustanne siitä, että haluatte perustaa toimielinten välisen työryhmän. Minusta on aina tuntunut, että oli virhe yrittää käsitellä hallintotapaa niin kuin se olisi laki, jota komissio ensiksi esitti ja jota sitten palloteltiin toimielinten välillä. Tämä ei ole tavanomainen laki, vaan erittäin poliittinen keskustelu, joka vaatii toimielimiltä erittäin poliittisen ja yhteistoimintaan perustuvan lähestymistavan.
Viimeiseksi puhuisin kohdasta, jota te kohteliaasti hiukan sivusitte valkoisessa kirjassa. Olen vähemmän kohtelias: me voimme Euroopan tasolla Strasbourgissa ja Brysselissä tehdä kuinka paljon haluamme hallinnon ja hallintotavan parantamiseksi ja päätöstemme tekemiseksi entistä ymmärrettävimmiksi ja legitiimimmiksi. Niin kauan kuin kansalliset poliittiset elimet ja kansalliset poliittiset kulttuurit ovat jämähtäneet 1800-luvun muottiin ja teeskentelevät joko, että EU:ta ei ole olemassa tai että se on jokin kaukana oleva avaruusalus, emme kuitenkaan koskaan pääse eteenpäin tässä kunnioitettavassa pyrkimyksessämme parantaa hallintotapaa. Hallintotapa voidaan rakentaa tiili kerrallaan alhaalta ylöspäin, pohjakerroksesta, kansakunnistamme ja alueistamme ylöspäin. Siltä tasolta meidän kaikkien on aloitettava.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, minusta jäsen Roth-Behrendt toi esille parlamentin huolenaiheet puheenvuoronsa pääkohdissa.
Parlamentin mielestä ei ole huono asia, että komissio perustaa kaikki haluamansa neuvoa-antavat elimet, että se kokoaa yhteen kaikki haluamansa kansalaisjärjestöt, että se kuulee kaikkia niistä Internetin kautta ja että se puhuu henkilökohtaisesti kaikkien kansalaisten kanssa. Se on mielestämme hyvä asia, ja meidänkin pitäisi luultavasti tehdä samoin.
Meitä sen sijaan huolestuttaa valkoisen kirjan toinen osa; tarkemmin sanottuna yhteisön sääntelyn parannusehdotukset. Euroopan unionin perussopimukset - kuten jäsen Roth-Behrendt totesi - perustuvat toimivaltajaon periaatteeseen. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa viitataan kansallisiin valtiosääntöperiaatteisiin. Kaikki kansalliset lainsäädännöt perustuvat sellaisen toimivaltajaon periaatteeseen, jonka nojalla lainsäädäntövalta kuuluu kansanedustuselimille.
Yhteisön toimielimissä on kaksi kansanedustuselintä: välittömillä vaaleilla valittu parlamentti ja kansallisille parlamenteille vastuussa olevista ministereistä koostuva neuvosto. Euroopan yhteisöjen komission tehtävänä on toimia yhteisön täytäntöönpanoelimenä, ja tuemme ja vahvistamme parlamentissa komission pyrkimyksiä tulla todelliseksi yhteisön täytäntöönpanoelimeksi.
Jos komissio kuitenkin astuu sääntelyn alueelle ja pyrkii ottamaan itselleen toimivaltaa tai toimivaltuuksia, jotka on perussopimuksissa suotu tai jotka pitäisi suoda Euroopan parlamentille, komission on tällä alalla - kuten jäsen Swoboda ja jäsen Roth-Behrendt sanoivat - pidettävä tiiviisti yhteyttä parlamenttiin. Tarkemmin sanottuna puheenjohtaja Prodin ehdotus, jonka mukaan komissio voisi antaa Laekenin Eurooppa-neuvostolle ehdotuksia yhteisön sääntelyn parantamisesta odottamatta parlamentin kannanottoa, on mielestäni vaarallinen.
Toivon, että ennen kuin komissio antaa Laekenin Eurooppa-neuvostolle mitään ehdotusta yhteisön sääntelyn parantamisesta, se pitäisi tiiviisti yhteyttä parlamenttiin, jotta se voisi kuulla näkemyksemme ja välittää näin Laekenin Eurooppa-neuvostolle parlamentin huolenaiheet ja intressit tässä kysymyksessä.

Stenzel
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, Euroopan komission Valkoista kirjaa eurooppalaisesta hallintotavasta koskevaa keskustelua käydään yhtäältä epäsuotuisana, toisaalta suotuisana ajankohtana. Epäsuotuisana siksi, että jokaista Euroopan unionin ja sen toiminnan sisäistä muotoilemista ja Euroopan unionin oikeutusta koskevaa keskustelua varjostaa tällä hetkellä tarve suojella Euroopan kansalaisia kansainväliseltä terrorilta ja väkivallalta, joten olennaiset aiheet joutuvat taustalle.
Ajankohta on kuitenkin suotuisa samasta syystä, nimittäin siitä, että Euroopan unionilla on juuri nyt mahdollisuus vastata ihmisten perustarpeeseen, joka koskee EU:n sisäistä turvallisuutta, oikeutusta ja samalla toimintakykyä EU:n ulkopuolella. Läpinäkyvä, avoin ja tarkistettavissa oleva päätöksenteko voi siksi myötävaikuttaa Euroopan kansalaisen tietoisuuteen ja siihen, että he ymmärtävät eurooppalaista lisäarvoa. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, tätä lisäarvoa teidän valkoinen kirjanne palvelee.
Tässä mielessä on pidettävä myönteisinä ennen kaikkea niitä komission valkoisen kirjan sisältämiä ehdotuksia, joiden tavoitteena on säännönmukainen vuoropuhelu alueellisella ja paikallisella tasolla ja joissa tuetaan alueiden komitean aktiivisempaa roolia, sekä ehdotusta, joka koskee vuosikertomuksen esittämistä Amsterdamin sopimukseen liitetyn toissijaisuuden ja suhteellisuuden periaatteita koskevan pöytäkirjan täytäntöönpanosta vuodesta 2002 lähtien. Toissijaisuus ja yhteisömetodihan eivät sulje toisiaan pois. Komission, neuvoston ja Euroopan parlamentin välisen tehtäväjaon on oltava selvä samoin kuin on löydettävä tasapaino valtioiden, alueiden ja EU:n kolmen toimielimen muodostaman kolmion välillä.
Ajatus, että Euroopan parlamentilla ja kansallisilla parlamenteilla pitää olla keskeinen rooli Euroopan tulevaisuudesta käytävässä julkisessa keskustelussa, on päivänselvä. Minusta on siksi hämmästyttävää, että komissio ei puolla valkoisessa kirjassaan vaatimusta valmistelukunnasta, jota vaaditaan Jo Leinenin ja Méndez de Vigon mietinnössä. Avoin valmistelukunta, joka valmistelee päätöksenteon perustaa neuvostoa varten, johon osallistuvat komissio samoin kuin kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin jäsenet ja jossa ovat edustettuina tarkkailijoina myös jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot, alueiden komitea sekä talous- ja sosiaalikomitea, on sopiva ja tarpeellinen foorumi kansalaisläheisyyttä ja avoimuutta varten, ja sen on täydennettävä ja tuettava sisäisiä uudistuksia.

O'Toole
Arvoisa puhemies, on todellakin vahinko, että jäsen Farage ei ole enää paikalla. Hän ei ole ilmeisesti oppinut mitään politiikasta, jos hän luulee, että voimme hallita koko Eurooppaa toistuvilla kansanäänestyksillä. Tämä keskustelu on luultavasti yksi tärkeimmistä, joita käymme ennen laajentumista. Se ei ole yhtä pyhä tai yhtä seksikäs kuin HVK, mutta ennen kuin saamme varsinaiset demokratian ja julkisen politiikan toimintamekanismit - tuon tylsän, ikävän, hallinnollisen pikku yksityiskohdan - oikein, teemme demokratialle vääryyttä.
Meidän on uudistettava hallinnollisia prosessejamme. Valkoisessa kirjassa on monia ehdotuksia, jotka eivät aiheuta kenellekään ongelmia, mutta sellaiset asiat kuin yhteissääntely ja ulkopuolisten virastojen hoitama yleinen politiikka aiheuttaa ongelmia. Emme voi olla puuttumatta näihin asioihin. Kuten kaikki tiedämme, meidän institutionaalinen liikakuormituksemme unionissa on merkittävä ja laajentumisen myötä se pahenee. Kun uudistamme noita prosesseja olipa kyseessä sitten yhteissäätelyä tai ulkopuolisia virastoja koskevat asiat meidän on kuitenkin varmistettava, että pidämme demokraattista valvontaa avaintekijänä, demokraattista valvontaa demokraattisessa kehyksessä. Tämä ei ole halpa toimi. Sen toteuttaminen vaatii myös huomattavasti henkilötyövoimaa, ainakin alkuvaiheessa. Komission on hyväksyttävä nämä tosiseikat. Tämä ei todellakaan ole mitään kustannuksia säästävää toimintaa.
Lopuksi sanottakoon, että jos komissiota on jollakin tavalla kritisoitava olen iloinen siitä, että se on huomannut tällaisen kritiikin tärkeyden sitä on kritisoitava siitä, että se ei valkoisessa kirjassaan käsittele parlamentin roolia. Nyt ymmärrän, että komissio saattaa olla arka tekemään niin, koska se saattaa sillä saada niskaansa parlamentin vihan. Tämä sai aikaisemmat komission ja parlamentin väliset keskustelut epäonnistumaan perusteellisesti. Olen siis erittäin onnellinen siitä, että tämä asia on nyt korjattu ja voimme siirtyä eteenpäin ja luoda haluamamme hallintorakenne.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, viittaan siihen, mitä jäsen Stenzel sanoi, ja totean, että me emme mielestäni voi käydä tällaista keskustelua koskaan liian myöhään emmekä myöskään koskaan liian varhain. Juuri tällä hetkellä olen sitä mieltä, että viime viikkojen tapahtumat ovat tuoneet politiikkaan lisää vakavuutta ja kansalaiset asettavat politiikalle enemmän vaatimuksia. Se on mahdollisuus myötävaikuttaa politiikan elpymiseen, myös hallitsevien, vastuunkantajien ja kansalaisten edustajien, nimittäin parlamenttien, yhteistyön todelliseen elpymiseen.
Meidän pitäisi nähdä tämä keskustelu myös sellaisena mahdollisuutena. Kun te kuitenkin kirjoitatte heti asiakirjanne tiivistelmässä, että kansalaiset luottavat politiikkaan ja vallanpitäjiin yhä vähemmän tai ovat menettäneet kiinnostuksensa, niin myönnän teidän olevan oikeassa, mutta te kirjoitatte toisessa kappaleessa, että ongelma tiedostetaan niin kansanedustuslaitoksissa kuin hallituksissakin, mutta että erityisen vakavasti se koettelee Euroopan unionia. Juuri tässä näen ongelman, juuri tässä muotoilussa. Me, parlamentti ja komissio, toimimme siten aivan kuin toisella puolella olisivat kansalliset hallitukset ja kansalliset parlamentit ja toisella puolella Euroopan unioni. Juuri tämän ristiriidan - täällä jäsenvaltiot, tuolla eurooppalaiset toimielimet - kansalaiset kokevat. Meidän on kuitenkin tehtävä viimeinkin selväksi: Euroopan unioni olemme me kaikki! Eihän liene yhtäkään sellaista eurooppalaista päätöstä, jonka tekemiseen kansalliset hallitukset eivät olisi osallistuneet, mutta on monia eurooppalaisia päätöksiä, joiden tekemiseen Euroopan parlamentti ei osallistu. Kysymys yhteispäätöstoimivallasta luo läpinäkyvyyttä, avoimuutta ja valmiutta vuoropuheluun ja on siksi lähtökohta selkeälle toimivaltajaolle ja tehtäväjaolle.
Te kirjoitatte johtajuudesta. Vaadin enemmän sellaisia komission aloitteita, joissa ei suuntauduta minimaaliseen yhteisymmärrykseen neuvoston kanssa vaan eurooppalaisiin tarpeisiin. Te kirjoitatte yhteistyöstä alueiden kanssa, ja silti neuvoston puheenjohtajavaltio Belgian valmistelukuntaa koskevassa ehdotuksessa alueiden komitea ei ole edes valmistelukunnan täysjäsen. Sitä me kuitenkin tarvitsemme. Me puhumme laajahkosta tiedottamisesta, mutta meidän toimintamme rajoittuu siihen, että annamme jäsenvaltioille rahaa niiden tiedotustyötä varten, eivätkä jäsenvaltiot puolestaan tiedota parlamenteilleen riittävästi neuvostossa tekemistään päätöksistä ja sulkevat siksi kansalaisen eurooppalaisten päätösten ulkopuolelle.
Vaadin lopuksi myös ehdotuksia, jotka koskevat EU:n varojen taloudellisista väärinkäytöksistä aiheutuvia seuraamuksia, koska väärinkäytökset johtavat kansalaisten epäluottamukseen toimielimiä kohtaan. Siellä missä Eurooppa on edustettuna, Euroopan on oltava avoin - aina eurooppalaisista toimielimistä pienimpään kuntaan asti.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, valkoisessa kirjassa vaaditaan parlamenttia panemaan entistä enemmän painoa valitsijoidensa näkemysten esille tuomiseen poliittisessa keskustelussa. Arvoisa komission puheenjohtaja, se tarkoittaa kuitenkin sitä, että pidän kiinni siitä, että 2000-luvulla demokratia yhdistetään edelleenkin sanaan "parlamentaarinen" eikä sanaan "neuvotteleva".

Me emme halua vajota takaisin esiparlamentaariseen demokratiahistoriaan, eikä sitä pitäisi liittää tähän valkoiseen kirjaan. Puitelainsäädännöstä ja muiden sääntelymekanismien käyttämisestä apuna voi tulla hyvä tie vain silloin, kun siihen liittyy takuita. Näiden takuiden on oltava puitelainsäädännön kohdalla sellaisia, että määrittelyvaltaa ei jätetä joidenkin virastojen vastuulle, vaan se varataan edelleenkin parlamentille. Ei ole vain parlamentin etuoikeus vaan myös parlamentin velvollisuus vaatia sitä.
Te haluatte lisää avoimuutta ja eri osapuolten näkemysten saamista neuvottelujen kautta, mutta kenet te suljette ulkopuolelle ja kenet te otatte mukaan. Niillä yhdistyksillä ja kansalaisjärjestöillä, jotka voivat maksaa rahalla asiantuntemuksesta, on enemmän mahdollisuuksia kuin niillä, joilla ei ole rahaa. Eikö ole jatkossa myös niin, että jotkut voivat tehdä kantansa selvemmäksi kuin toiset? Emmekö me kärjistä siten kansalaisyhteiskunnan eri osien käytettävissä olevien välineiden eriarvoisuutta Euroopan unionissa? Kannatan toimijoiden ja myös toimielinten samanarvoisuutta.
Olen sitä mieltä, että tältä osin valkoisessa kirjassa ei tehdä asiaa riittävän selväksi. Vaadin teitä tekemään sen selväksi, sillä minun on todettava, että rahoitusmarkkinalainsäädännön ja rahoitustoimisuunnitelman toimeenpanon yhteydessä komissio on auliisti valmis antamaan yhdelle lainsäätäjälle paremmat asemat kuin toiselle lainsäätäjälle, nimittäin Euroopan parlamentille. En pidä sitä kovin lupaavana tienä. Tämä epäkohta on voitettava. Myös seuraavassa hallitusten välisessä konferenssissa on tietysti muutettava 202 artiklaa luomalla oikeus turvautua ns. call back -menettelyyn.
Komissio voisi kuitenkin osoittaa myös nyt hyvää tahtoa ja tehdä selväksi, että se ei aio muuttaa toimielinten välistä tasapainoa salaa. Me olemme sen parlamenttina velkaa yhteiskunnalle, sillä parlamentaarinen toiminta ei tarkoita vain valvontaa vaan myös politiikan valmistelemista. En haluaisi jättää sitä joidenkin sellaisten komiteoiden tehtäväksi, joiden puheenjohtajilla ei ole minkäänlaista demokraattista oikeutusta ja joita parlamentti ei ole ollut mukana valitsemassa, kuten Yhdysvalloissa.
(Suosionosoituksia)

Perry
Arvoisa puhemies, olen erittäin iloinen siitä, että olette tänä aamuna ajan suhteen suvaitsevainen. Sanonta "jos et tiedä, mihin olet menossa, et koskaan pääse sinne" on yleisesti tunnettu. Kaikkein tärkeintä Euroopassa on olla erittäin selkeitä siinä, mitä olemme tekemässä; tavoitteenamme ei ole tehdä Euroopasta yhtä valtiota, vaan itsenäisten valtioiden liitto, jossa tehdään yhteistyötä silloin, kun sitä tarvitaan, ja sellaisilla aloilla, joilla sitä tarvitaan. Toisin kuin jäsen Farage, uskon, että tulee monia tilanteita, joissa on tärkeää, että teemme yhteistyötä Euroopassa.
Vastaavasti me kaikki tiedämme, että mitään toimielintä ei arvosteta kovin korkealle. Tämä ei johdu siitä, että ne olisivat huonoja, vaan siitä, että ne ovat monimutkaisia, kaukaisia ja niitä ei ymmärretä. Jos totta puhutaan, tämä sama ongelma on edessämme uudistuksista huolimatta, jos toimielimet ovat vielä uudistusten jälkeenkin hämäriä, monimutkaisia ja vaikeaselkoisia. Sanon kollegoilleni parlamentissa, että yksi asia, mitä Euroopan kansalaiset eivät ymmärrä, on se, miksi me ravaamme edestakaisin Brysselin ja Strasbourgin välillä. Meidän tehtävämme on kuunnella niitä ongelmia, joista ihmiset kertovat meille.
Olen pettynyt komission puheenjohtaja Prodin valkoiseen kirjaan. Hän jätti käytännössä oikeusasiamiehen roolin pois. Loppujen lopuksi juuri oikeusasiamies on eturintamassa silloin, kun käsitellään kansalaisten valituksia ja huolia. Petyin viime kuussa myös komission jäsen Palacion vastaukseen. Yleensä kunnioitan häntä, mutta hän suhtautui erittäin vähättelevästi hyvän hallintotavan säännöstöön. Meidän on varmistettava, että meillä on hyvä hallintotapa. Se tarkoittaa, että meillä on oltava valvottava säännöstö, joka on yhteinen kaikille toimielimille.
Vetoomusvaliokunta on pyytänyt oikeusasiamiestä raportoimaan meille niistä ongelmista, joista kansalaiset kertovat hänelle. Haluamme kuunnella kansalaisia. Kutsun komission puheenjohtaja Prodin tulemaan yhdeksi iltapäiväksi mukaan vetoomusvaliokuntaan kuuntelemaan, mitä kansalaiset sanovat, jos hän todella haluaa tietää, mitkä Euroopan toimielimiin, sääntöihin ja asetuksiin liittyvät asiat ovat ihmisten mielestä vaikeita ymmärtää. Hän voisi viettää todella viihdyttävän iltapäivän kuunnellen, mitä ihmiset todella ajattelevat.
Lyhyesti sanottuna: kuunnelkaa ihmisiä, kuunnelkaa niitä, jotka tietävät mistä puhuvat, olkaa selvillä omista tavoitteistanne ja tehkää sitten asianne selväksi selkeällä ja yksinkertaisella kielellä.

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komission puheenjohtaja Prodia, joka puheenvuorossaan on selvittänyt joitakin seikkoja, joista valkoista kirjaa lukiessa saattoi syntyä väärinkäsityksiä.
Hallintotapaa koskeva keskustelu, jota viemme tänäänkin eteenpäin, on tärkeä, koska siinä pyritään edistämään laajaa keskustelua Euroopan yhdentymisen merkityksestä ja tavoitteista. Tämä keskustelu täydentää unionin tulevaisuutta koskevaa keskustelua, ja siinä täytyisi siksi keskittyä siihen, että kansalaiset näkevät yhteyden yleistavoitteiden ja konkreettisten toimien välillä. On selvää, että tämän pohdinnan taustalla - tästä olemme kaikki tietoisia - on se tosiasia, että julkisten rakenteiden ja kansalaisyhteiskunnan välisen vastavuoroisen tunnustamisen puutteet nakertavat Euroopan yhdentymisen uskottavuutta pitkällä aikavälillä. Siksi on tärkeää, että kaikki unionin toimielimet ottavat yhteiseksi vakavaksi tehtäväkseen mahdollisimman monien tahojen ja kansalaisyhteiskunnan edustajien mukaan ottamisen, jotta kansalaiset myös tätä kautta osallistuisivat enemmän politiikkojen ja päätösten valmisteluun.
Tässä yhteydessä haluaisin muistuttaa, että juuri Euroopan parlamentti ja varsinkin työllisyys- ja sosiaalivaliokunta kiinnitti jo viime lainsäädäntökaudella huomiota tarpeeseen käynnistää kansalaiskeskustelu ja luoda sille viralliset puitteet. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on ponnisteltava edustavien keskustelukumppanien löytämiseksi, jotta voidaan välttää kuulemisten merkityksen väheneminen ja päällekkäisyydet. Pyydämme siis tässä yhteydessä toimielinten välistä sopimusta, jonka pohjalta saataisiin aikaan työnjako ja samalla komission, parlamentin ja neuvoston välinen sovittelukäytäntö.
Toinen merkittävä seikka, johon on jo viitattu, on tarve yksinkertaistaa yhteisön lainsäädäntömenettelyjä: on siis tehtävä ero poliittisia linjauksia koskevien päätösten ja sellaisten normatiivisten päätösten välillä, joista ei pidä tulla yksityiskohtaisia teknisiä määräyksiä; on tehtävä ero parlamentin oikeuksien ja komission omien tehtävien välillä.
Arvoisa komission puheenjohtaja, tärkeää on siis se, minkä te otitte esille: tarve määritellä johdettua lainsäädäntöä koskeva call back -mekanismi, jolla varjellaan ja lujitetaan Euroopan parlamentin roolia.

Corbett
Arvoisa puhemies, ryhmäni viimeisenä puhujana ja ryhmän koordinaattorina minun tehtäväkseni jäi pyrkiä tekemään yhteenveto esitetyistä kannanotoista. Kuunnellessani keskustelua minusta tuntui, että meidän ryhmämme näkökannat ovat pitkälti koko parlamentin keskipisteessä tässä kysymyksessä. Yritän tiivistää tämän kahdella lauseella: "kyllä" paremmalle tiedotukselle, kuulemiselle ja kansalaisjärjestöjen systemaattisemmalle kuulemiselle ja niin edelleen, mutta "ei" päätösten siirtämiselle johonkin komission ja teollisuuden väliseen mukavaan sopimukseen.
Sanomme "kyllä" teknisen ja toimeenpanoon liittyvän lainsäädännön delegoimiselle, mutta ainoastaan, jos olemassa on riittävät menettelyt, joilla asiat saadaan ennalleen, jos ne menevät vinoon. Toisin sanoen, parlamentissa suhtaudutaan erittäin myönteisesti suurimpaan osaan niistä asioista, joita komissio pyrkii saavuttamaan valkoisessa kirjassaan, mutta tunnetaan aitoa huolta joidenkin siihen sisältyvien ehdotusten todellisista seurauksista.
Saanen ottaa esiin äskettäisen jalankulkijoiden turvallisuuden itsesäätelyä koskevan esimerkin, jossa komissio on tehnyt sopimuksen autoteollisuuden kanssa. Tämä on monella tapaa erittäin hyvä sopimus, ja suuri osa sovituista asioista merkitsee pitkää askelta eteenpäin jalankulkijoiden turvallisuudessa. Entä jos se ei olisikaan kovin hyvä?
Entä jos se sisältäisi joitakin pöyristyttäviä asioita, joita kansalaisia edustava parlamentti ei voisi hyväksyä? Me edustamme kaikkia Euroopan kansalaisia, emmekä pelkästään niitä, jotka ovat järjestäytyneet kansalaisjärjestöihin. Entä jos autoteollisuus ei myöhemmin noudatakaan sopimusta, koska se ei sisälly mihinkään lainsäädäntöön? Mitä me voimme tehdä tilanteen korjaamiseksi, jos yksi valmistaja ei noudata sopimusta? Tämäntyyppistä huolta esiintyy parlamentissa.
Pidän myönteisenä komission sitoumusta viedä tätä eteenpäin vasta, kun parlamentti on antanut lausuntonsa, ja tutkia näitä asioita lisää toimielinten välisessä työryhmässä. Tämä on erittäin myönteistä kehitystä. Olen erittäin iloinen siitä, että te annoitte tämän sitoumuksen tänään, ja odotan innokkaasti tämän asian viemistä eteenpäin.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen hyvin tyytyväinen tämänpäiväiseen keskusteluun, jossa on voitu panna merkille kantojen lähentymistä, useita kohtia, joista vallitsee yksimielisyys, ja ennen muuta yhteinen työskentelytapa. Sanoisin, että olemme luoneet edellytykset saattaa yhdessä päätökseen tämä uudistusvaihe, jonka toteutamme muuttamatta nykyistä lainsäädäntöä.
Esiin on noussut myös yhteinen huolenaihe, joka ei toisin kuulu tämänpäiväiseen keskusteluun, mutta liittyy siihen kiinteästi: yhteinen huoli Euroopasta, jolla on oltava yhtenäinen ulkoinen edustus ja jonka on reagoitava siihen toimielimiä koskevaan lisääntyvään levottomuuteen, joka ei koske vain jäsenvaltioita vaan myös ehdokasvaltioita, joissa nousee entistä selvemmin esille ongelma, joka koskee epäluottamusta Euroopan toimielimiin.
Tältä osin haluaisin sanoa, että paljon arvostelua on saanut osakseen Euroopan ulkoisen edustuksen kirjavuus, siis se, miten monet tahot edustivat Eurooppaa Washingtonissa tragedian jälkeen. Älkäämme luulko, että tämä merkitsisi yhteisen linjan puuttumista. Linjamme on ollut ehdottomasti yhteinen: Washingtonissa esitimme yhteisen näkemyksemme, ja keskustelun päätteeksi välitimme presidentti Bushille Euroopan kannan, jossa korostetaan voimakkaasti toimintaa, erityistä yhteistyötä oikeus- ja sisäasioiden alalla, rahoitukseen liittyvää rahanpesuongelmaa, aloja, joilla olemme esittäneet toimintalinjoja, joissa Euroopan on saavutettava lähentymistä.
Mitä kansalaisten levottomuuteen tulee, luulen, että se johtuu osin työmenetelmiemme monimutkaisuudesta ja vaikeaselkoisuudesta: ongelmista, joihin valkoisessa kirjassa yritetään - vaikkakin vain osin - puuttua parantamalla demokraattista järjestelmää ja avoimuutta ja tehostamalla ja nopeuttamalla päätöksentekoa parlamentin etuoikeuksia täysin kunnioittaen tai oikeastaan niitä lisäten.
Tämän lyhyen keskustelun päätteeksi siis toistan, että tarkoituksenamme on selkeyttää toimielintemme tehtäviä, mutta kukaan ei kyseenalaista Euroopan parlamentin ja neuvoston roolia komission toimeenpanotyön poliittisessa valvonnassa. Tunnustamme tämän valvontaroolin, ja toteamme myös - lainaan jäsen Corbettin edellisen puheenvuoron sanoja - tarvitsevamme sitä ehdottomasti.
Toistan myös - ja tässä minun on tunnustettava, että väärinkäsityksen taustalla oli komission puutteellinen, huono ilmaus - ettei komissio aio ennen Laekenia tai muulloinkaan tehdä mitään päätöksiä kuulematta parlamenttia. Korostimme tarvetta tehdä päätöksiä nopeasti, mutta joka tapauksessa meidän on ensiksi kuultava perusteellisesti parlamenttia.
Olemme kuitenkin tänään ottaneet myös edistysaskelia. Jäsen Kauffmann ja muut ovat esittäneet erittäin hyödyllisiä ehdotuksia. Ajatus perustaa parlamentin, neuvoston ja komission välinen työryhmä toimielinten käyttäytymissäännön luomiseksi nykyisten sääntöjen pohjalta on mielestäni ehdotus, jota meidän on tarkasteltava. On tehtävä selväksi, mihin pyritään: pyritään määrittelemään päätöksentekoprosessia helpottava käytäntö, koska - toistan - prosessi on hidas ja vaikeaselkoinen, eli käytäntö, joka tekee tarpeettomaksi komitologiajärjestelmän, mutta ei vähennä mitenkään parlamentin ja neuvoston valtuuksia vaan pikemminkin vahvistaa niiden poliittista vastuuta. Komissio on valmis tarkastelemaan tätä vaihtoehtoa. Pohdin aivan vilpittömästi, ilman mitään taka-ajatuksia, onko neuvosto valmis tähän: me joka tapauksessa olemme valmiita. Jotta tämä toteutuisi, pyydän parlamenttia edistämään päättäväisesti tätä linjaa tukevaa politiikkaa. Tämä keskustelu pohjustaa toisaalta Euroopan tulevaisuutta koskevaa keskustelua, joka valmistelukunnan täytyy järjestää. Se, että lähdemme nyt liikkeelle tässä asiakirjassa hahmoteltuun suuntaan, auttaa minusta myöhemmin löytämään institutionaalisesti sopivimmat ratkaisut.
Tänään on noussut esille muotoa koskeva erimielisyys, josta meidän on tässä yhteydessä keskusteltava, ja se koskee ns. call back -menetelmää. Olen sitä mieltä, että nykyinen komitologiajärjestelmä vääristää demokratiaa, ja siksi olemme arvostelleet sitä. Siinä sekoitetaan lainsäädäntö- ja toimeenpanotehtävät, eikä siihen liity todellista poliittista valvontaa. Call back -menetelmää koskeva ehdotus näyttäisi päällisin puolin parantavan tilannetta, mutta käytännössä se sekavoittaa järjestelmää entisestään, koska se vaikeuttaa tehtäviemme, erilaisten tehtäviemme, erottamista toisistaan. Mielestäni meidän on tulevaisuudessa keskityttävä keskustelussamme tähän, ehdottamiimme elimiin, jotta tämä asia saadaan selvitettyä: meidän on työskenneltävä yhdessä sellaisen järjestelmän luomiseksi, jossa komissiolla on toimeenpanovalta ja jossa Euroopan parlamentti ja neuvosto vastaavat toimenpiteiden hyväksymistä edeltävästä poliittisesta valvonnasta. Jos tällainen taaksepäin palaamisen mahdollisuus on aina olemassa, lopputulos selvästi on se, että parlamentti ottaa itselleen selkeitä toimeenpanotehtäviä. Toistan: työstäkäämme asiaa, koska luotan ehdottoman varmasti siihen, että tämä on erittäin arkaluonteinen demokraattiseen valvontaan liittyvä kysymys.
Samaa menetelmää on sovellettava virastoja koskevaan ongelmaan. Komissio katsoo, että virastot ovat joissakin tapauksissa välttämättömiä, mutta meidän ei pidä kasvattaa niiden määrää loputtomasti, vaan niihin on turvauduttava vain, kun kyse on hyvin monimutkaisista, selkeästi muihin tehtäviin liittymättömistä teknisistä tehtävistä. Olemme kuitenkin yhtä mieltä kanssanne siitä, että näihin virastoihin on sovellettava demokraattista valvontaa kolmessa yhteydessä: virastoja perustettaessa, ja Euroopan parlamentilla on yhdessä neuvoston kanssa ratkaiseva rooli tässä päätöksessä; virastojen talousarvioita valvottaessa, ja valvoja on Euroopan parlamentti; valvottaessa komission, näistä virastoista vastuussa olevan elimen, toimintatapaa. Tämä on komission näkemys.
Esille on noussut kaksi muuta seikkaa, jotka mainitaan valkoisessa kirjassa tai jotka liittyvät siihen, vaikka niitä ei ole mainittu siinä: osallistuminen kansalaisyhteiskuntaan sekä alueiden ja paikallisten autonomioiden osallistumista koskeva ongelma. Minusta alueiden ja paikallishallintojen aktiivinen rooli on ehdottoman välttämätön myös tulevan valmistelukunnan kannalta. Jos todellakin nimeämme Euroopan toissijaisuuden Euroopaksi, meidän on edes jossain määrin toimittava tämän mukaisesti, ja tästä minulla ei ole mitään epäilyksiä.
Mitä tulee kuulemista ja kansalaisyhteiskuntaa koskevaan ongelmaan, jos luemme tarkkaan valkoista kirjaa, siinä ei millään tavalla kajota parlamentaaristen, demokraattisesti valittujen elinten oikeuksiin. Kyse on jostakin aivan muusta: siinä missä kansalaisyhteiskuntaa nyt kuullaan hiljaisesti ja epäsuorasti, me ehdotamme, että kuuleminen tapahtuu avoimesti ja päivänvalossa, jotta tiedetään, mistä mitkäkin ajatukset ja näkemykset ovat peräisin ja mistä mitkäkin ehdotukset ovat lähtöisin. Tämä on mielestäni askel eteenpäin. Ymmärrän, että se on saattanut herättää levottomuutta, koska kun prosessi tuodaan näin selkeästi näkyviin, parlamentti saattaa myös sanoa: "Mutta tällä korvataan meidän roolimme!" Voin vakuuttaa teille, että tarkoitus on päinvastainen: meidän on siis kuultava kansalaisyhteiskuntaa, koska siitä on hyötyä meille ja siitä on hyötyä teille, mutta kuuleminen on kuulemista: missään tapauksessa ei voida hyväksyä sitä, että siihen liittyisi mahdollisuus vaikuttaa päätöksentekoon tavalla, joka voidaan sekoittaa tai jota voidaan verrata parlamentin päätöksentekoon. Teen tämän selväksi, koska ette ole esimerkiksi koskaan kuulleet komission ehdottavan, että kansalaisyhteiskunta otettaisiin mukaan valmistelukuntaan roolissa, johon liittyisi päätöksentekoa. Uskon kuitenkin, että avoin ja selkeä kuuleminen on edistysaskel, joka meidän on ehdottomasti otettava.
Toistan: tarkoituksemme ei ole koskaan ollut antaa kansalaisyhteiskunnan kuulemiselle institutionaalista tai perustuslaillista roolia, vaikka haluammekin tietää, mitä yhteiskunnassa tapahtuu, ja pitää silmät ja korvat auki ja suhtautua tapahtumiin hyvin kiinnostuneesti. Tavallaan tähän silmien auki pitämiseen liittyy myös jäsen Perryn ehdotus vetoomusvaliokunnan toimintaan osallistumisesta.
Älkää kuitenkaan unohtako, että komission ehdotuksilla on kaksi päämäärää: ensinnäkin entistä parlamentaarisempi demokratia; toiseksi entistä tehokkaampi demokratia. Keskustellessamme suhteista parlamenttiin meidän on siis tarkasteltava call back -menetelmää koskevaa ongelmaa. Haluamme entistä parlamentaarisemman demokratian, jossa parlamentilla on selkeä ja täsmällinen, mutta myös tehokas rooli ja jossa menettelyissä ei jatkuvasti kyseenalaisteta toimeenpanoroolia. Tätä voidaan uskoakseni selkeyttää, jos työskentelemme tulevina kuukausina yhdessä näiden aiheiden parissa, tässä vaiheessa voimassa olevan lainsäädännön pohjalta samalla, kun odotamme suurta toimielinuudistusprosessia, jonka on tarkoitus käynnistyä Laekenin huippukokouksessa. Se voi siis merkitä hyötyä, tulevaa kehitystä työskentelytavallemme.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa puheenjohtaja Prodi!
Otan vapauden lisätä yhden huomautuksen: perusoikeuskirjan valmistelukunnan kohdalla saimme hyviä kokemuksia kansalaisyhteiskunnan kuulemisesta, mutta valmistelukunnassa ei ollut mukana kansalaisyhteiskunnan edustajia.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, käännöksessä on luultavasti ollut ongelmia. Toistan lauseen, joka on puheenvuoroni viimeisen osan ydin: emme ole koskaan sanoneet - ja toistamme tämän tänään - että kansalaisyhteiskunnalla voisi olla päätöksentekijän rooli. Se kuuluu parlamentille, neuvostolle, toimielimillemme. Haluamme vain, että kuuleminen tapahtuu avoimemmin, selkeämmin ja ymmärrettävämmin.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa puheenjohtaja Prodi!
Uskon, että asia tuli nyt tosiaankin selvemmäksi. Muutamat kollegat olivat todellakin hieman yllättyneitä, mutta uskon meidän kaikkien tietävän nyt, miten se oli tarkoitettu.
Arvoisa ministeri, teillä on nyt puheenvuoro. Tehän tiedätte, että jos komission puheenjohtaja haluaa sanoa vielä jotakin, me myönnämme tietysti aina mielellämme siihen puheenvuoron.

Turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikasta.

Duquesne
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minulle on varsin suuri ilo ja kunnia esitellä teille oikeus- ja sisäasiain neuvoston puheenjohtajana, kuinka työ edistyy turvapaikka- ja maahanmuuttokysymysten alalla, mutta minulle on myös varsin suuri ilo ja kunnia kertoa teille neuvoston seuraaviksi viikoiksi suunnittelemista aloitteista. Tämä minulle tarjoutunut tilaisuus päästä tänään puhumaan on sitäkin merkittävämpi asia, koska parlamentti ottaa kantaa kahteen erittäin laadukkaaseen ja oikeus- ja sisäasiain neuvostossa tekemämme työn jatkon kannalta erityisen tärkeään mietintöön, eli Pirkerin mietintöön yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa käsittelevästä komission tiedonannosta ja Evansin mietintöön yhteistä turvapaikkamenettelyä ja turvapaikan saaneiden yhtenäistä asemaa koko unionissa koskevasta komission tiedonannosta.
Kun puheenjohtajavaltion ohjelma esiteltiin kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa, painotin näiden kahden asian, sekä turvapaikka- että maahanmuuttoasian ensisijaisuutta puheenjohtajavaltiolle, ja näin useastakin syystä.
Aivan aluksi totean neuvostossa olevien kollegojeni tavoin, että kansalaisilla on todellisia ja oikeutettuja odotuksia, joihin meidän on poliittisina vastuunkantajina annettava tietenkin pikaisia mutta uskoakseni myös rauhoittavia vastauksia. Tämä tarkoittaa muuttovirtojen hoitamista hallitusti, ja se edellyttää lisäksi, että on tarpeen torjua turvapaikkamenettelyn väärinkäyttöä. On myönnettävä, että on sangen huolestuttavaa seurata tilastotietojen kehittymistä eri puolilla Eurooppaa. Lisäksi puheenjohtajakautemme päätteeksi tehtävän Tampereen kokouksen arvioinnin yhteydessä pystymme toteamaan, kuinka oikeus- ja sisäasioiden alalla on edistytty, mutta siinä yhteydessä voimme myös ehdottaa toimenpiteitä mahdollisten havaittujen viivästysten kiinniottamiseksi mahdollisimman nopeasti, ja on pakko myöntää, että viivästyksiä on tapahtunut. Jotta vältettäisiin näiden viivästysten haittavaikutukset, mielestämme poliittinen prosessi on saatava uudelleen vauhtiin Laekenin huippukokouksessa. Jotta siinä onnistuttaisiin, on ratkaistava joitakin kysymyksiä, jotka teknisten ongelmien nimekkeestään huolimatta ovat tosiasiassa poliittisia kiistakysymyksiä. Lisäksi minun on kiitettävä komission jäsen Vitorinoa, joka on esittänyt jatkuvasti varsin viisaita ehdotuksia ja osoittanut samalla näköalojensa laajuuden saadakseen asiat edistymään ja joka hyväksyy kyseenalaistamisen, jos sillä edistetään ajatuksia Euroopan tasolla.
Näiden kahden alan kehittämisen osalta puheenjohtajavaltio Belgia on halunnut antaa heti tarvittavan poliittisen kimmokkeen, jotta voitaisiin aloittaa antoisa keskustelu yhteisen ja tasapainoisen maahanmuuttopolitiikan aloittamisen ja eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän toteuttamisen aloilla. Toisin sanoen teemme kollegojemme kanssa tämän puheenjohtajakauden aikana työtä sen hyväksi, että ministerineuvosto voisi jälleen toimia Euroopan rakentamisen arkkitehtina ja keskittyä siten tiettyihin poliittisiin sovittelutoimiin. Neuvoston lainsäädäntötoiminnan on toteuduttava selvänä operatiivisena toimintana sekä lain soveltamisesta ja maahanmuuttopalveluista vastaavien yksiköiden välisenä käytännön yhteistyönä. Minun on sanottava teille, että olen itse vakuuttunut, että yhteinen ja solidaarinen eurooppalainen lähestymistapa näissä asioissa on ainoa kelvollinen lähestymistapa. On aika todeta, että monet jäsenvaltiot ovat pitkään luulleet pystyvänsä selviytymään yksin näistä kysymyksistä. Myönnettäköön kuitenkin, että tulokset eivät ole olleet toiveiden mukaisia.
Ensinnäkin turvapaikka-asiasta sanoisin, että turvapaikkaoikeus on tietenkin kaikille maillemme painopistealue. Uskoakseni se on Euroopalle kunnia-asia. Haluamme edelleen, että Geneven yleissopimusta sovelletaan täysimääräisesti ja että sen noudattamista vahvistetaan. Ja mielestäni tässä mielessä maillamme ei ole syytä häpeillä. Niitä ponnisteluja, joita teemme kansainvälisten sitoumustemme noudattamiseksi, ei voida asettaa nyt eikä myöhemminkään kyseenalaisiksi. Kuitenkin meidän kaikkien on todettava myös, että monet ihmiset yrittävät tämän menettelyn varjolla päästä valtioidemme alueelle muista kuin Geneven yleissopimuksessa mainituista syistä. Olen myös sitä mieltä, että meidän olisi jatkettava työtämme näiden kahden toteamuksen pohjalta.
Komission yksiköt ovat muutamalla sanalla sanottuna tehneet suuren työn laatiessaan direktiiviehdotukset, joita meidän on nyt tarkasteltava ja jotka koskevat turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevien vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistamista, pakolaisaseman myöntämis- ja peruuttamismenettelyjen yhdenmukaistamista, Dublinin yleissopimuksen tarkistamista, pakolaisaseman yhdenmukaistamista ja lopuksi vielä toissijaisen suojelun muotoja.
Jos kaikki nämä tekstit on nähtävä yhtenä erottamattomana kokonaisuutena, niiden käsittelyjärjestyksessä on syytä noudattaa tiettyä järjestystä. Samalla kun puheenjohtajavaltio noudattaa komission tulostaulussa esitettyä aikataulua ja komission antamaa tiedonantoa kaksivaiheisen lähestymistavan mukaisesta turvapaikasta, se on päättänyt työstää ensisijaisesti niitä seuraavaa kolmea direktiiviä, jotka liittyvät turvapaikanhakijoiden vastaanottoa koskevien vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistamiseen, Dublinin yleissopimuksen sisällyttämiseen yhteisön toimivaltaan ja pakolaisaseman myöntämis- ja peruuttamismenettelyjen yhdenmukaistamiseen.
Kaksi ensimmäistä tekstiä ovat olleet ensimmäisessä käsittelyssä, mitä voin pitää rohkaisevana ja mistä ilmenee jäsenvaltioiden pyrkimys päästä tällä alalla eteenpäin mahdollisimman nopeasti. Menettelyjen yhdenmukaistamisen osalta järjestin 27. syyskuuta pidetyssä sisäasioiden neuvoston kokouksessa suuntaa-antavan poliittisen keskustelun, jossa lähtökohtana olivat täsmällistä vastausta edellyttävät täsmälliset kysymykset. Tarkoituksena siis oli, että jäsenvaltiot ilmaisisivat näkemyksensä siitä, millainen rakenne direktiiville olisi annettava eli siitä, mitkä ovat perusteet, jotka erottavat käsiteltäväksi ottamista koskevat menettelyt perusteettomuutta koskevista menettelyistä, kuinka monta tahoa on mukana arvioimassa näitä perusteita, mikä on niiden luonne ja mikä on niiden kanteiden vaikutus, joita niille voidaan esittää, kuinka täsmällisiä on tehtävä niistä laadullisista vaatimuksista, jotka koskevat päätöksiä sekä näitä päätöksiä tekeviä viranomaisia. Samanlaista työskentelytapaa on ehdotettu ministereille, kun he käsittelevät perheiden yhdistämisestä annettavaa direktiiviä. Tällä tavoin on voitu hankaluuksista huolimatta havaita tiettyä edistymistä varsinkin määriteltäessä ydinperheen käsitettä.
On selvää, että siksi, että jäsenvaltioissamme on käytössä monia erilaisia järjestelmiä, kaikenlainen lähentyminen tällä alalla edellyttää kultakin osapuolelta kiistattomasti ja välttämättä merkittäviä ponnisteluja. Mikään jäsenvaltioista ei voi odottaa, että sen omat käytännöt olisivat lähtökohtana tässä yhdenmukaistamishankkeessa.
Kansallisista eroista huolimatta olen ilokseni voinut kuitenkin havaita, että pyrimme kaikki yhteiseen päämäärään: nopeiden ja tehokkaiden menettelyjen luomiseen mikä on erittäin tärkeää kuitenkin niin, että niissä kunnioitetaan tietenkin pakolaisasemaa hakevien henkilöiden oikeuksia. Sitä paitsi juuri tämän tavoitteen saavuttaminen mahdollisimman nopeasti on se, mihin puheenjohtajavaltio edelleen pyrkii yhteistyössä komission kanssa.
Olen lisäksi iloinen niistä suosituksista, joita esitetään Evansin mietinnössä ja jotka ovat Amsterdamin sopimuksen määräysten ja Tampereen päätelmien toteuttamisen mukaisia tämän yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän perustamiseksi. Vastauksen näihin kysymyksiin on oltava yhteinen ja solidaarinen. Euroopan on jatkettava toimintaansa samalta pohjalta siltä osin, kuinka se vastaanottaa alueelleen pakolaisia, ja sen on yhteisesti torjuttava tästä toiminnasta aiheutuvia lainvastaisia ilmiöitä. Jos havaitsemme, että menettelyä käytetään väärin, meidän on tietenkin löydettävä keinoja inhimillisestä hädästä kumpuavien tilanteiden ratkaisemiseen. Euroopan on toimittava tämänsuuntaisesti konfliktien ehkäisemisen edistämiseksi, mutta sen on myös huolehdittava yhteistyön avulla siitä, että maailmaan voidaan luoda paremmat elinehdot. Järjestämällä lähtömaissa tiedotuskampanjoita on voitava torjua laitonta maahanmuuttoa, mutta myös tehdä tyhjäksi rikollisjärjestöjen hankkeita, sillä nehän ovat syypää tähän uudenaikaiseen orjuuden muotoon ja ne eivät kaihda mitään keinoja, nimittäin väkivaltaa ja pelottelua, päämääriensä saavuttamiseksi. Se, että näitä pakolaisasemaa hakevia henkilöitä käytetään hyväksi rikollisiin tarkoituksiin, on koko Euroopan unionille yksi lisähuolenaihe, johon on vastattava ryhtymällä kiireellisiin toimiin, jotka ovat luonteeltaan varoittavia.
Tässä mielessä otimme 28. syyskuuta neuvoston kokouksessa ehdokasvaltioiden kanssa aloittamamme keskustelun aikana käsiteltäväksi ihmiskaupan ja päätimme operatiivisten päätelmiemme pohjalta, mihin toimiin meidän on tällä alalla syytä ryhtyä. Tällaisia toimenpiteitä voisivat olla tai niiden olisikin oltava uhrien suojelu, myös poliisitoimenpiteet, kuten valvonnan vahvistaminen Euroopan nykyisillä ja tulevilla ulkorajoilla siten, että vainoa pakenevien on yhä mahdollista saada jäsenvaltioistamme turvapaikka. Lopuksi sanottakoon, että kannatan ajatusta siitä, että meidän on toteutettavien toimenpiteiden pohjalta erotettava selkeästi toisistaan ne henkilöt, jotka ovat kansainvälistä suojelua hakevia turvapaikanhakijoita ja ne, joita ohjaavat muut, toisinaan oikeutetutkin syyt, ja jotka haluavat tulla Euroopan unioniin.
Avoimuuden ja liikkuvuuden aikakaudella ei ole tietenkään tarkoitus tehdä Euroopasta "linnoitusta", vaan pohtia sitä, kuinka tätä maahanmuuttoa voitaisiin hoitaa avoimesti, realistisesti ja tasapainoisesti. Minulla ei ole näihin kysymyksiin täysin valmiita vastauksia, ja pidimme parempana, että Euroopan parlamentin ja komission yhteistyönä järjestettäisiin maahanmuuttoa käsittelevä eurooppalainen konferenssi 16. ja 17. lokakuuta Brysselissä, ja arvoisa puhemies, käytän hyväkseni sitä, että tämä kokous pidetään, kiittääkseni teitä siitä merkittävästä tuesta, jota parlamentti on antanut, jotta voitaisiin toteuttaa tämä mielestäni vertaansa vailla oleva tapaaminen, johon osallistuvat näiden todellisena yhteiskunnallisena ongelmana pidettävien ilmiöiden parhaat tuntijat. Euroopan parlamentin Brysselin istuntosali, jolla on suuri painoarvo, kuvastaa Euroopan toimielinten välistä hedelmällistä yhteistyötä, joka on maahanmuuttoasian kaltaisessa asiassa ilmiselvästi välttämätöntä.
Toivoisin myös, että mahdollisimman moni parlamentin arvoisista jäsenistä olisi läsnä, jolloin voitaisiin keskustella monipuolisesti ja hedelmällisesti. Tässä kokouksessa, jota kunnioittavat osallistumisellaan monet ministerit, kansainvälisten järjestöjen korkeat virkamiehet ja poliittiset vastuunkantajat, on mahdollista käydä perusteellista poliittista keskustelua maahanmuutosta, sen haasteista ja sen vaikutuksista. Kokouksen myötä voidaan tehdä yleisiä linjauksia siitä, miten maahanmuuttoa olisi käsiteltävä yhteisen eurooppalaisen politiikan puitteissa.
Tämä konferenssi pidetään avoimen osallistumisen menetelmää soveltaen, minkä vuoksi voimme ja tämä on poliittinen tavoitteemme tehdä Laekenin huippukokouksessa olennaisia valintoja. Kyse on siitä, että tehostetaan maahanmuuttoilmiöiden käsittelyä kokonaisvaltaisesti.
Lisäksi jokainen on tietoinen siitä, että periaatteellisten kysymysten taustalle kätkeytyy tiettyä taloudellista hyväksikäyttöä tai tämän ilmiön poliittista hyväksikäyttöä sisältävää toimintaa, mitä ei voida jättää huomiotta. Eurooppaan suuntautuu siis huomattavia muuttovirtoja, joissa käytetään väärin menettelyjä, joiden tarkoitukset ovat aivan muunlaiset, tai jopa sellaista maahanmuuttoa, joka tapahtuu täysin lainvastaisesti, mikä on tietenkin myös yhtä tuomittavaa. Sitä paitsi tähän laittomaan maahanmuuttoon on merkittävässä määrin sotkeutunut rikollisjärjestöjä sekä ulkomailta että omista jäsenvaltioistamme. On ilmeistä, että tätä hyväksikäyttöä ruokkivat ne tahot, jotka yrittävät käyttää siirtolaisilmiötä taloudellisiin tai poliittisiin tarkoituksiin, emmekä voi suhtautua tällaiseen välinpitämättömästi.
Olin tyytyväinen huomatessani, että konferenssissa käsitellään juuri niitä kysymyksiä, jotka on esitetty Pirkerin maahanmuuttoa koskevassa mietinnössä. Kuinka pystyttäisiin hallitsemaan muuttovirtoja? Kuinka erottaa selkeästi toisistaan turvapaikka ja maahanmuutto? Mikä on maahanmuuttoehtojen lieventämisen vaikutus laittomaan maahanmuuttoon? Onko jäsenvaltioidemme tarpeellista turvautua uudenlaiseen taloudelliseen maahanmuuttoon? Onko tämä tarve yhtä voimakas eri puolilla unionia? Mitkä ovat pimeän työn torjumisen seuraukset laittomaan maahanmuuttoon? Mitkä ovat koulutetun työvoiman siirtymisen haittavaikutukset ja kuinka niitä voitaisiin torjua? Millä aloilla olisi tehtävä yhteistyötä lähtömaiden kanssa? Mitä välineitä olisi otettava käyttöön todellisen kotouttamisen toteuttamiseksi?
Puheenjohtajavaltio on sillä kannalla, että kyse ei ole pelkästään teknisten kysymysten ratkaisemisesta: jokainenhan tietää, että nämä kysymykset ovat taloudellisesti, poliittisesti, mutta myös inhimillisesti latautuneita. Meidän on otettava huomioon monenlaisia ilmiöitä, myös laittomia ilmiöitä, joiden vuoksi yhteisen maahanmuuttopolitiikan käynnistäminen on varsinkin taloudellisissa kysymyksissä erityisen mutkikas tehtävä.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ennen kuin lopetan esitykseni, haluaisin muistuttaa teitä siitä, että haluamme tehdä täysipainoista institutionaalista yhteistyötä teidän kanssanne, Euroopan parlamentin kanssa, perustamissopimuksissa määriteltyjen sääntöjen puitteissa, ja toivomme, että voimme yhdessä viedä eteenpäin vapauteen, turvallisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen perustuvan alueen rakentamista Euroopan ja sen kansalaisten hyväksi. Tämä on jo kolmas kerta, kun minulla on ilo saapua keskuuteenne. Tämä ei ole taakka vaan se on kunnia-asia, ja iloitsen tästä yhteistyöstä.

Vitorino
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa ministeri, tämänpäiväistä keskustelua käydään ratkaisevalla hetkellä. Kahden viikon päästähän pidetään puheenjohtajavaltio Belgian järjestämä eurooppalainen maahanmuuttokonferenssi ja kahden kuukauden päästä Eurooppa-neuvoston Laekenin kokous, jossa on tarkoituksena laatia väliarvio Tampereen ohjelmasta.
Kummankin näistä olisi oltava olennaisen tärkeä vaihe määriteltäessä yhteistä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Koska Euroopan parlamentti on antanut kaksi päätöslauselmaa, joita tänään tarkastellaan ja joiden laatua ja tasapainoisuutta on tähdennettävä - ja käytän tilaisuutta hyväkseni onnitellakseni esittelijä Pirkeriä ja esittelijä Evansia - olen varma, että parlamentti ilmaisee ajoissa selkeät ja vahvat painopistealueet.
Syyskuun 11. päivän murhenäytelmän jälkeen Euroopan unioni on oikeus- ja sisäasioissa uuden poliittisen ohjelman edessä. Juuri puheenjohtajavaltio Belgian päättäväisyyden ansiota on, että unioni on tähän mennessä toiminut asiassa onnistuneesti.
Syyskuun 21. päivänä pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa saimme varsin selkeän viestin. On ryhdyttävä sangen kiireellisesti tarvittaviin toimiin jäsenvaltioidemme sisäisen turvallisuuden ja jäsenvaltioiden kansalaisten turvallisuuden vahvistamiseksi, ja siinä terrorismin torjuntaa on pidettävä ensisijaisena asiana. Kuitenkin 21. syyskuuta pidetyssä Eurooppa-neuvostossa painotettiin samalla, että vapauteen, turvallisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen sellaisina kuin niistä on sovittu Amsterdamin sopimuksessa perustuvan alueen säilyttämistä ja kehittämistä koskevaan tavoitteeseen kuuluvien muiden osa-alueiden toteuttamiseen olisi myös viivyttelemättä pyrittävä. Olen iloinen siitä, että Eurooppa-neuvosto on korostanut sitä, että on tarpeen saavuttaa poliittinen tasapaino yhtäältä rikollisuuden ja terrorismin torjumiseksi tehtävien poliisi- ja oikeusyhteistyötä tarkoittavien toimien tiivistämisen välillä ja toisaalta vapauteen, turvallisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen perustuvan alueen luomisen eli kansalaisten perusoikeuksien suojaamisen välillä.
Olen täällä Euroopan parlamentissa mutta myös neuvostossa käydyissä keskusteluissa aina tähdentänyt, että tarvitsemme nyt enemmän kuin koskaan yhteistä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Sekä Amsterdamin sopimuksen että Tampereen päätelmien asianmukaisuus on voitu todeta yhä uudelleen ja uudelleen. Olen vakuuttunut siitä, että kansalaiset odottavat aidosti, ehkäpä jopa vaativat, että eurooppalainen ulottuvuus sisällytetään kansallisiin politiikkoihin, joiden rajallisuus on käynyt yhä selvemmin ilmi, olipa kyse sitten turvallisuuspolitiikasta taikka vapauksien suojaamista koskevasta politiikasta. Kun tämän tavoitteen saavuttamisessa määritellään, mikä on kansallisiin politiikkoihin sisällytettävä eurooppalainen lisäarvo, olen sitä mieltä, että meidän on otettava huomioon sekä turvallisuuspolitiikan sanelemat vaatimukset että niiden arvojen kunnioittaminen, jotka ovat Euroopan unionille yhteisiä ominaisarvoja, mukaan lukien vapaa liikkuvuus sellaisena kuin se Schengenin sopimuksessa taataan.
Neuvosto on pyytänyt komissiota laatimaan arvion ehdotuksistaan turvapaikka- ja maahanmuuttoasiassa Amerikan yhdysvalloissa tapahtuneiden terroristi-iskujen valossa. Olemme jo valmistautuneet tähän tehtävään. Sekä Eurooppa-neuvoston että oikeus- ja sisäasioiden neuvoston näissä asioissa ilmaiseman poliittisen tahdon on herätettävä uutta toivoa. Kuten ministeri äsken tähdensi, on totta, että tiettyjen asioiden käsittelyssä ilmennyt hitaus ja vaikeudet voivat herättää vakaviakin epäilyjä kyvystämme tehdä tärkeitä päätöksiä komission kalenterin varsin täsmällisen aikataulun mukaan. Tämän lisäpuhdin on hyödytettävä kaikkia yhteistyön aloja oikeus- ja sisäasioissa, kunhan jäsenvaltiot myöntävät, että on mahdotonta saavuttaa sellaista eurooppalaista lainsäädäntöä, joka olisi tarkka toisinto 15 jäsenvaltion omasta lainsäädännöstä, ja että kunkin on pyrittävä kohti yhteistä ratkaisua, josta on hyötyä kaikille.
Tämänpäiväisen keskustelun pääasiasta toteaisin, että komission näkökulmat ja Parlamentin näkökulmat sellaisina kuin ne ilmenevät kahdessa erinomaisessa Pirkerin ja Evansin laatimassa mietinnössä ovat varsin samansuuntaisia. Sikäli kuin kyseessä ovat yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän perusperiaatteet tai maahanmuuttoilmiön osalta johdonmukaisen lähestymistavan osatekijät, voimme kannattaa ongelmitta suosituksianne keskeisiltä osin. Joissain kohdissa olemme jopa ehtineet niiden edelle, ja useisiin pyyntöihin on jo vastattu ehdotuksissamme, jotka koskevat pitkään oleskelleiden maahanmuuttajien oikeudellista asemaa ja maahanpääsyä työskentelytarkoituksessa, tai heinäkuisessa tiedonannossamme, joka oli jatkoa marraskuun 2000 tiedonannolle ja jossa tiettyjä suuntaviivoja käsiteltiin käytännössä.
Muiden kohtien osalta valmistaudumme jatkotoimiin esimerkiksi niissä tiedonannoissa, joiden antamista seuraavien kuukausien aikana aion ehdottaa komissiolle ja joista yksi koskee laittoman maahanmuuton torjuntaa ja toinen politiikkaa kotimaahan palauttamisen osalta ja ulkorajoilla tapahtuvaa valvontaa. Lisäksi yhdyn huolenaiheisiinne, jotka liittyvät siihen, että on tarpeen esittää käytännön ehdotuksia todellisen kumppanuuden luomiseksi unionin sekä toisaalta lähtö- ja kauttakulkumaiden välille. Tämä työ aloitettiin perustamalla korkean tason ryhmä, jonka toimintaa jatketaan ottamalla käyttöön uusi budjettiväline, jota Euroopan parlamentti on tukenut voimakkaasti.
Edelleenkin voi tuntua siltä, että tällä työllä ja neuvoston tekemien toimintasuunnitelmien toteuttamisella ei saada riittävästi aikaan. Näin ollen olen samaa mieltä, kun todetaan, että yleisesti ottaen maahanmuuttoilmiöiden tärkeys olisi otettava paremmin huomioon Euroopan unionin ulkopolitiikkaa laadittaessa. Tietyssä mielessä on myönnettävä, että olemme jossain määrin toisen ja kolmannen pilarin välisen jaon vankeja, mitä ei voida pitää oikeutuksena, koska asioiden syvällinen pohdinta kertoo, että Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka ja maahanmuuttopolitiikka liittyvät varsin läheisesti toisiinsa.
Minun täytynee myös korostaa sitä, että todellista yhteistä eurooppalaista maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa ei ole olemassa, jolleivät kansalliset politiikat ole oikeudellisen kehyksen ohella käytännössä keskenään yhteneviä yhteisten tavoitteiden saavuttamiseksi.
Tämä on siis se päämäärä, johon komissio aikoo pyrkiä toteuttaessaan avointa koordinointipolitiikkaa, joka on esimerkiksi työllisyysasioissa jo aiemmin menestyksekkäästi sovelletun menetelmän kaltainen. Tällainen avoin koordinointimenetelmä näyttäisi mielestäni tarjoavan joustavuuteen, avoimuuteen ja toissijaisuusperiaatteen kunnioittamiseen liittyviä etuja, ja samalla se olisi vahva yllyke, joka lähentäisi, mielestäni jopa itsestään, kansallista lainsäädäntöä ja käytäntöjä, sekä hyvä osoitin siitä, millä aloilla yhteisön toimet ovat todella tarpeellisia.
Komissio olettaa, että jäsenvaltiot sopivat neuvostossa laajan kuulemisen jälkeen komission jäsenvaltioille ehdottamista yhteisistä suuntaviivoista. Sen jälkeen jäsenvaltioiden on toteutettava suuntaviivoja sisäisesti siten, että ne tukeutuvat käytössään oleviin oikeudellisiin ja hallinnollisiin keinoihin. Jäsenvaltioita kehotetaan laatimaan kansallisia kertomuksia, joissa ne laativat vuosittain arvion näiden yhteisten suuntaviivojen täytäntöönpanossa saavutetusta kehityksestä. Kun komissio sitten laatii näistä kertomuksista synteesin, on mahdollista tunnistaa tapauskohtaisesti tämän tarvittavan lähentymisen heikot kohdat sekä tarvittaessa täsmentää ja täydentää yhteisiä suuntaviivoja.
Annoimme heinäkuussa ehdotuksen ensimmäisestä suuntaviivapaketista, jossa ensimmäiset suuntaviivat koskivat muuttovirtojen hallintaa, toiset taloudellisista syistä muuttavien maahanpääsyä, kolmannet kumppanuussuhdetta kolmansiin maihin ja neljännet kolmansien maiden kansalaisten kotouttamista yhteiskuntiimme. Turvapaikka-asiassa tätä lähestymistapaa täydennetään marraskuussa 2000 annetun tiedonantomme jatkotoimenpiteitä käsittelevän ensimmäisen kertomuksen yhteydessä. Kertomus toimitetaan teille seuraavien kuukausien aikana. Komissio toivoo, että neuvosto ja Eurooppa-neuvosto antavat siunauksen näille uusille suuntaviivoille, jolloin niiden toteuttaminen voidaan aloittaa viipymättä ja ensimmäinen kattava käyttöönotto aloitetaan ensi vuoden aikana.
Haluaisin lopuksi palata muutamiin olennaisiin peruskysymyksiin, joiden muistaminen on nykytilanteessa tärkeämpää kuin koskaan aikaisemmin.
Ensinnäkin oikeus turvapaikkaan on kansainvälisin välinein taattu ja säännelty sekä unionin perusoikeuskirjassa vahvistettu oikeus. Kukaan ei voi kiistää, etteikö tätä oikeutta voida käyttää väärin. Ja meidän on poliittisina vastuunkantajina puututtava asiaan, emmekä saa heikentää lisää niiden ihmisten asemaa, jotka todella tarvitsevat kansainvälistä suojelua, vaan pikemminkin meidän on lähennettävä ja tehostettava kansallisesti sovellettavia menettelyjä ja kriteerejä. Tässä mielessä se, että otetaan keskipitkällä aikavälillä käyttöön yhden luukun järjestelmä, mitä tuette päätöslauselmassanne, merkitsee mielestäni kiistatonta edistymistä. Sillä välin näyttäisi olevan tarpeellista ryhtyä parantamaan ensimmäisen käsittelijän tekemien päätösten laatua siten kuin turvapaikkamenettelyjä koskevassa ehdotuksessamme painotetaan.
Seuraavaksi todettakoon, ettei maahanmuuttoa ilmiönä voida kiistää. Olisi sangen valitettavaa, jos tietyt tahot käyttäisivät hyväkseen tämänhetkisiä voimakkaita tunteita ja pyrkisivät jatkamaan iskusanojen politiikkaa. Maahanmuutto-ongelmaa ei ratkaista iskusanoilla. On ennen kaikkea vältettävä harhaanjohtavia rinnastuksia, jotka ovat rasististen ja ulkomaalaisvastaisten tunteiden ruokkijoita. Meidän kohdallamme kyse on asianmukaisesta politiikasta muuttovirtojen hallitsemiseksi sekä kansallisesti että unionin tasolla. Ja lähtökohdat ovat mielestäni ilmiselvät. On jäljitettävä tarkasti, mitkä ovat laillisen maahanmuuton kanavat, ja niihin liittyviä keinoja on arvioitava tiettyyn tilanteeseen liittyvistä vahingoista ja epävarmuudesta riippumatta laatimalla realistinen arvio rakenteellisista tarpeista ja yhteiskuntiemme vastaanottokapasiteetista. Vuoropuhelu lähtömaiden kanssa on välttämätöntä, ja on syytä ottaa huomioon maihimme suuntautuva maahanmuutto eri tyyppeineen. Ensimmäisellä maahanmuutolla tarkoitan kestävää maahanmuuttoa, josta voidaan olettaa, että se säilyy samana vastaanottavissa maissa, mutta toisentyyppisellä maahanmuutolla, jonka määrä lisääntyy koko ajan, tarkoitan syklisiä muuttovirtoja, jotka edellyttävät yhä tiiviimpiä yhteyksiä lähtöalueeseen, ja tätä on edistettävä. Lopuksi sanottakoon, että aktiivisen maahanmuuttopolitiikan uskottavuutta on vahvistettava laittoman maahanmuuton ja siihen liittyvän ihmiskaupan tehokkaalla torjunnalla. On pohdittava perusteellisemmin sitä, millä tavalla voitaisiin täydentää yhteisöpolitiikan tärkeitä välineitä syrjäytymisen torjunnan alalla, esimerkiksi erityisesti maahanmuuttajien kotoutumiseen liittyviä kysymyksiä.
Kulttuurisesta monimuotoisuudesta on tällä hetkellä tullut yhteiskunnillemme ominainen piirre, nimittäin kaupunkialueilla, mihin liittyy varsin huomattavia haasteita. Siitä voi tulla oikea voiman lähde, jos se perustuu todelliseen vastavuoroiseen suvaitsevaisuuteen. Se voi kuitenkin myös aiheuttaa vastakkainasettelua ja sosiaalista jakautumista. Tämä suvaitsevaisuuden vastavuoroisuus tässä mielessä on yksi eurooppalaisten yhteiskuntiemme sosiaalisen tasapainon ja kulttuurisen kehityksen avainseikoista.
Kiitän siis Euroopan parlamenttia siitä, että se on omalta osaltaan rikastanut tätä keskustelua, josta vilpittömästi toivon, että se voisi johtaa myönteiseen lopputulokseen. Puheenjohtajavaltio Belgian pyrkimysten ja ministeri Antoine Duquesnen jota kiitän ja jonka olen itse voinut nähdä ponnistelevan sen hyväksi, että päästäisiin kompromissiratkaisuun todellisen Eurooppa-hengen mukaisesti henkilökohtaisen panoksen perusteella toivonkin, että Laekenissa edistyttäisiin merkittävästi vapauteen, turvallisuuteen ja oikeudenmukaisuuteen perustuvan alueen luomisessa. Kyseessä ei ole unelma vaan todellinen mahdollisuus, jota kansalaisemme vaativat yhä äänekkäämmin.

Evans, Robert
. (EN) Arvoisa puhemies, kuten me kaikki tiedämme, viime viikot ovat olleet erittäin vaikeita, ja elämme erittäin haastavia aikoja vielä monia kuukausia ja vuosia. Siksi tämä on erittäin tärkeä keskustelu, ja olen iloinen siitä, että sekä komission jäsen että neuvoston puheenjohtaja Duquesne ovat täällä henkilökohtaisesti, sillä siten he myöntävät tämän asian merkityksen.
Kuten puheenjohtaja Duquesne antoi puheessaan ymmärtää, viimeaikaiset tapahtumat ovat meille osoittaneet, että emme voi sulkea silmiämme maailman tapahtumilta ja toivoa, että ne häipyvät itsestään. Turvapaikkaa haluavien ihmisten ongelmat, köyhien ja levottomien maiden ihmisten tilanne ja ahdinko kaikkialla maailmassa on meidän huolemme, ja nämä ihmiset ilmestyvät meidän kynnyksellemme, rannoillemme ja meidän parlamenttiimme, ellemme puutu näihin asioihin.
Eräs näiden ongelmien ilmenemismuoto on keskustelut tässä ja muissa parlamenteissa. Pahin ilmenemismuoto on ruumiiden löytäminen rekoista Doverissa, Espanjan ja muiden maiden rannoilla. Tällaista on epätoivoisia keinoja uuden elämän aloittamiseen käyttävien epätoivoisten ihmisten ahdinko. Nämä ihmiset eivät kuitenkaan turvaudu tämäntyyppiseen toimintaan kevyin perustein; he pakenevat terroria, sotaa, kidutusta, raiskauksia, hirveitä hallitusta teeskenteleviä järjestelmiä, ja tietenkin joissakin tapauksissa he pakenevat köyhyyttä. Ei siis voi olla olemassa sopivampaa aikaa tehdä yhteistyötä näihin humanitaarisiin haasteisiin puuttumiseksi.
Onnittelen EU:n hallituksen päämiehiä turvapaikan sisällyttämisestä Euroopan unionin toimivaltaan ja edistyksellisen asialistan määrittämisestä Tampereella. Onnittelen komissiota näistä ehdotuksista, jotka ovat käynnistäneet keskustelun siitä, kuinka yhteistä turvapaikkapolitiikkaa olisi muovattava.
Parlamentin käsiteltävänä olevassa mietinnössäni pyydän vuoden 1951 Geneven sopimukselle yhteistä ja laajaa tulkintaa, nykyistä selkeämpää pakolaisen määritelmää, joka olisi yhdenmukainen kaikissa 15 jäsenvaltiossa. Yhdenmukaistakaamme turvapaikanhakijoiden kohtelu, vakiinnuttakaamme Euroopan laajuiset standardit ja varmistakaamme sen jälkeen niiden valvonta.
Jos hyväksymme tämän mietinnön, voimme aloittaa, kuten ministeri ja komission jäsen sanoivat, vähimmäisperusoikeuksien vakiinnuttamisen pakolaisille, jotta he saisivat oikeuden hyvinvointiin, asuntoon, koulutukseen, terveydenhoitoon asioihin, joita me etuoikeutetussa maailmassa pidämme itsestään selvinä.
Viime vuosina on joskus näyttänyt siltä, että EU-valtiot ovat kilpailleet siitä, mikä maa näyttää kaikkein vähiten houkuttelevalta mahdollisten turvapaikanhakijoiden silmissä. Yhteiset Euroopan laajuiset standardit saavat varmasti turvapaikkahakemukset jakautumaan tasaisemmin kaikkialle EU:hun. Tämän pitäisi auttaa minun kaupunkiani Lontoota ja kaikkia Euroopan tärkeimpiä kaupunkeja. Sen on myös poistettava se mahdollisuus, että maat alentavat standardejaan. Tämä olisi hyvä turvapaikanhakijoille, jotka voivat paremmin luottaa siihen, että heidän asiansa kuullaan oikeudenmukaisesti. Tästä asiasta meidän pitäisi olla ylpeitä eikä hävetä sitä.
Lisäksi on elintärkeää, että Eurooppa tekee kollektiivisesti paljon enemmän puuttuakseen niihin syihin, jotka johtavat siihen, että ihmiset hakevat turvapaikkaa ja tulevat pakolaisiksi. Hallitusten on yhdistettävä voimansa rauhan luomiseksi maailman levottomiin osiin, oli se sitten kuinka vaikeaa tahansa, ja lisätä apua kehitysmaille vahvoja toimia, jotka ajan mittaan auttavat torjumaan niitä paineita, jotka pakottavat ihmiset muuttamaan maasta.
Samoista syistä meidän on vietävä edelleen sinnikkäästi eteenpäin Euroopan unionin laajentumista. Kuten komission jäsen Verheugen äskettäin sanoi, emme voi kysyä itseltämme, onko meillä varaa Euroopan unionin laajentumiseen. Sen sijaan meidän on kysyttävä, onko meillä varaa olla laajentamatta Euroopan unionia.
Valiokunnassa monet keskusta-oikeistolaiset ja oikeistolaiset jäsenet äänestivät mietintöäni vastaan kokonaisuudessaan tai osittain. Haastan tänään vastapäätä istuvat jäsenet kertomaan meille, miksi he vastustavat mietinnön tiettyjä osia ja miksi he haluavat vähentää oikeutta oikeudenmukaiseen muutoksenhakumenettelyyn sen sijaan, että he ainoastaan lukevat etukäteen kirjoitetun puheensa tai kerta kaikkiaan sivuuttavat minun puheeni. Tarkoitan jäsen Schmittin tekemiä tarkistuksia 6 ja 8. Miten nämä parantaisivat järjestelmää? Pyydän niitä jäseniä ehkäpä brittikonservatiiveja , jotka äänestävät tätä mietintöä vastaan kokonaisuudessaan, kertomaan parlamentille, kuinka voimme puuttua Euroopan tämänhetkiseen turvapaikkatilanteeseen ilman Euroopan laajuista politiikkaa. Heidän on huomattava, että tämä on maailmanlaajuinen asia ja asia, jota ei voi käsitellä erillisenä kussakin maassa.
Ymmärrän vihreän ryhmän tekemiä tarkistuksia 11 ja 12, mutta en voi tukea niitä. Voimme tukea niitä jossakin toisessa mietinnössä, jossa käsitellään niitä ihmisiä, jotka pakenevat nälkää tai ympäristökatastrofeja. Tämä on kuitenkin myötätuntoinen mietintö, johon voimme olla tyytyväisiä, mutta meillä ei ole mitään syytä olla itsetyytyväisiä.
Lopuksi haluaisin kiittää kollegojani omassa ja muissa ryhmissä avusta ja tuesta sekä yhteistyöstä tämän mietinnön laatimisessa. Kiitän oman ryhmäni henkilöstöä heidän kovasta työstään sekä kansalaisjärjestöjä arvokkaiden ajatusten esittämisestä. Suosittelen mietintöä parlamentille.

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sallikaa minun korostaa aluksi erittäin myönteisenä sitä, että te sisäministerinä osallistutte tähän keskusteluun eikä teitä edusta Eurooppa-asioista vastaava ministeri. Olemme panneet merkille, että te ymmärrätte jotakin aiheesta ja olette lisäksi todella kiinnostunut saamaan tästä jotakin aikaan. Jos se tapahtuu yhdessä komission ja parlamentin kanssa, me voimme odottaa todellista edistystä.
Euroopan unioni tekee nyt ilmeisesti vakavissaan ja ensimmäistä kertaa todellisen yrityksen järjestää maahanmuuttopolitiikkaa systemaattisesti sitä kautta, että me olemme päässeet selkeästi vaiheeseen, jossa voimme todeta, että meillä on kolme maahanmuuttajaryhmää, joita varten tarvitsemme erilaisia toimia ja oikeudellisia järjestelyjä, ja että on olemassa tekijöitä, jotka koskevat kaikkia maahanmuuttajaryhmiä.
Ensin näistä kolmesta ryhmästä. Meillä on taloudellisista syistä muuttavat, ja mietinnössäni käsitellään heitä, siis niistä taloudellisista syistä muuttavia, jotka tulevat jäsenvaltioiden mahdollisuuksien ja tarpeiden mukaan yksittäisiin jäsenvaltioihin. Meillä on turvapaikanhakijat, jotka tunnustetaan pakolaisiksi Geneven yleissopimuksen mukaisesti. Kannatan voimakkaasti sitä, että tätä Geneven yleissopimusta ei heikennetä millään tavalla eikä siitä sanouduta irti ei laajentamalla eikä heikentämällä pakolaiseksi tunnustamisen perusteita. Me tarvitsemme nopeita ja turvallisia pakolaisia koskevia päätöksiä ja eurooppalaiset menettelyä koskevat vähimmäisvaatimukset.
Kolmas ryhmä käsittää sotapakolaiset, eli siihen kuuluvat pakolaiset, jotka tulevat tänne tilapäisesti ja tarvitsevat taas toisenlaista apua. Kaikkia maahanmuuttajaryhmiä koskevien tekijöiden kohdalla meidän on käsiteltävä esimerkiksi perheiden yhdistämistä tai ihmisten salakuljettamisen ja rikollisuuden torjumista. Eli meillä on edessämme monimutkainen järjestelmä. Mietinnössäni käsitellään pelkästään taloudellisista syistä tapahtuvaa maahanmuuttoa, ja se hyväksyttiin valiokunnassa äänin 29-6, eli siitä vallitsi laaja yksimielisyys. Haluaisin kiittää erittäin lämpimästi erittäin rakentavasta ja myönteisestä yhteistyöstä parlamentin eri poliittisten ryhmien kanssa, jotka mahdollistivat sen, että saatiin aikaan tämä laaja pohja Euroopan unioniin taloudellisista syistä tapahtuvan maahanmuuton uudelleen muotoilemista varten.
Kyse on tavoitteesta pystyä hoitamaan työvoiman maahanmuuttoa hallitusti ja valvotusti ja säilyttää Euroopan unionin sosiaalinen, taloudellinen ja poliittinen vakaus. Kun otetaan huomioon syyskuun 11. päivän tapahtumat, kyse on kuitenkin myös siitä, että meidän on oltava entistä valppaampia, kun on kyse unionin vieraanvaraisuudesta sekä sen antamasta avusta ja myöntämistä vapauksista, jotta yksittäiset tahot eivät käytä niitä väärin eurooppalaisten kansalaisten tai kokonaisuutena ottaen koko maailman turvallisuutta vastaan.
Meille onkin oltava selvää, ja olen sijoittanut sen mietintöni alkuun, että me emme voi ratkaista väestönkehityksen aiheuttamia ongelmia pelkästään maahanmuutolla, vaan ainoa hyvä ja järkevä ratkaisu on tietysti tehostettu koulutuspolitiikka ja parannettu perhepolitiikka. Selvää on oltava myös, että meidän on asetettava laillisesti täällä elävien kolmansien maiden kansalaisten integroiminen uusien maahanmuuttajien vastaanottamisen edelle.
Mitkä ovat mietintöni ydinkohdat? On selvää, että Euroopan unioni voi hoitaa maahanmuuton yhteydessä vain tiettyjä tehtäviä ja suuren osan niistä on jäätävä jäsenvaltioiden vastuulle. Jäsenvaltioiden tehtävänä on oltava myös jatkossa määritellä tarpeiden ja mahdollisuuksien mukaan, millaiset ja miten monet työvoimamuuttajat saavat oleskelu- ja työluvan kyseiseen jäsenvaltioon. Selvää on myös, että on otettava huomioon edellytykset tähän, kuten olemassa oleva työ ja asianmukainen asunto, jotta integroituminen voi tapahtua.
Meille sisäasioita käsittelevässä valiokunnassa on lisäksi tärkeää, että meillä on odotuksia maahanmuuttajia kohtaan, nimittäin, että he ovat valmiita integroitumaan yhteiskuntaan ja tunnustavat arvoyhteisön. Käänteisesti jäsenvaltioiden velvollisuutena on kuitenkin oltava myös tarjota vastaavasti apua yhteiskuntaan integroitumiseen. Unionin tasolla on kyse siitä, että me määritämme näiden maahanmuuttajien maahantulon ja oleskelun edellytykset ja laadimme yhtenäisen viisumien myöntämistä koskevan järjestelmän, sääntelemme kolmansien maiden kansalaisten liikkuvuutta jäsenvaltioiden välillä ja otamme käyttöön ihmisten salakuljettamisen ja rikollisuuden vastaisia toimia samoin kuin teemme yhteistyötä ja toteutamme tiedotuskampanjoita lähtömaissa ja lähtömaiden kanssa.
Valiokunta pitää periaatteessa myönteisinä kaikkia komission työvoimamuuttoa koskevia ehdotuksia. Toivon, että se laaja pohja, jonka me löysimme valiokunnassa, säilyy myös täällä täysistunnon äänestyksessä.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, kun kollega Evansin mietintöä laadittiin, emme vielä tienneet syyskuun 11. päivän murhenäytelmästä. Mietinnön sisältämässä ulkoasioiden valiokunnan lausunnossa annetaan kuitenkin monia suosituksia, jotka ovat hyvin merkittäviä nimenomaan syyskuun 11. päivän tapahtumien valossa.
Parlamentissa on hyvin usein vaadittu yhteistä ja yksiselitteistä politiikkaa arvioitaessa, ovatko maat turvallisia vai eivät. Ei saa olla niin, että jotkin jäsenvaltiot julistavat maan turvalliseksi eivätkä siis halua ottaa sieltä pakolaisia ja turvapaikanhakijoita, kun taas toiset toimivat aivan päinvastoin.
Jäsenvaltioiden turvallisuuspalvelujen ja suurlähetystöjen kuuluu tehdä yhteistyötä tällä alalla. Unionissa on vuodesta 1992 alkaen ollut CIREAsta ja korkean tason työryhmästä muodostuva rakenne, mutta niiden yhteistyö ei ole tehokasta. Ja niiden yhteistyö jäsenvaltioiden kanssa ei aivan varmasti ole tehokasta. Pyydämme sen takia tälle alalle parempaa, yksiselitteistä rakennetta.
Lisäksi avointen rajojen unionissa ei voida ylläpitää erilaisia maahanpääsypolitiikkoja, ja myös yhteinen ulkopolitiikka on täysin väärää, jos puhutaan monella suulla. Kehotan komissiota vakavasti tekemään tälle asialle jotain. Afganistan on muuten hyvä esimerkki siitä, miten se voidaan tehdä.
Toinen huomautukseni koskee suuria pakolaismääriä vastaanottavien maiden auttamista. Meidän pitäisi avustaa näitä maita ja ennen kaikkea UNHCR:ää paljon nykyistä enemmän. Pakoon lähtevien ihmisten on periaatteessa parempi pysyä lähellä omaa maataan, sillä silloin he voivat myös palata nopeasti. Mutta heitä pitää kyllä sitten auttaa. Euroopan komissio on kuitenkin supistanut rajusti UNHCR:lle myönnettäviä varoja, ja meidän mielestämme siihen pitää tulla nopeasti korjaus. Meidän mielestämme leirien asukkaille on myös tarjottava enemmän opetusta, niin että he eivät radikalisoidu ja kriminalisoidu.
Arvoisa puhemies, lopuksi ulkoasioiden valiokunta haluaa muistuttaa, että konfliktien ehkäisemiseksi on tehtävä paljon enemmän työtä. Olisi hyvin edullista, jos me Euroopan unionissa pystyisimme yhdistämään rivimme paremmin tällä alalla. Silloin pystyisimme estämään konflikteja. Ulkoasioiden valiokunta hyväksyi antamansa suositukset yksimielisesti. Minusta olisi oikeastaan harmi, jos Evansin mietintö johtaisi täällä mielipiteiden hajoamiseen. Haluan haastaa hänet tekemään tehokasta yhteistyötä muiden ryhmien kanssa myös yksimielisyyteen pääsemiseksi. Silloin voimme vähintään tukea hänen mietintöään.

Marset Campos
. (ES) Arvoisa puhemies, ulkoasioiden valiokunta suhtautuu myönteisesti komission tiedonantoon yhteisön maahanmuuttopolitiikasta ja katsoi yksimielisesti aiheelliseksi suositella, että päätöslauselmaesitykseen sisällytettäisiin joukko näkökohtia, jotka perustuvat viiteen lähtökohtaan:
Ensiksikin Euroopan on otettava jaettu historiallinen vastuu tästä ongelmasta.
Toiseksi maahanmuuttoa on pidettävä positiivisena ja peruuttamattomana ilmiönä.
Kolmanneksi on tarkasteltava sitä symmetriaa, jonka on vallittava pääoman ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden sekä henkilöiden vapaan liikkuvuuden välillä.
Neljänneksi poliittisia, sosiaalisia, taloudellisia ja sivistyksellisiä ihmisoikeuksia on sovellettava kaikkiin henkilöihin, myös maahanmuuttajiin, mikä on selvää.
Viidenneksi on käytettävä tilaisuus siihen, että Euroopan unionilla olisi myönteinen tehtävä kansainvälisen eriarvoisuuden poistamisessa siten, että se vahvistaisi niiden maiden taloudellisia siteitä, joista maastamuutto saa alkunsa.
Ulkoasioiden valiokunta teki tältä pohjalta viisi suurta johtopäätöstä, jotka ovat niin ikään lyhyesti sanottuna seuraavat:
Ensiksikin yhteisössä on oltava sellainen maahanmuuttopolitiikka, joka perustuu ihmisoikeuksiin ja molemminpuoliseen hyötyyn niiden maiden kanssa, joista muuttovirrat ovat peräisin.
Toiseksi on edistettävä monikulttuurisuutta, kunnioitusta ja myönteistä näkemystä siitä panoksesta, jonka maahanmuuttajat antavat yhteiskunnallemme ja talouskehityksellemme.
Kolmanneksi on nopeutettava kaikkien maahanmuuttajien aseman laillistamista ja tällä tavoin taisteltava laitonta maahanmuuttoa edistäviä mafioita vastaan.
Neljänneksi on saatava aikaan yhteinen ja koordinoitu yhteisön ulkopolitiikka, joka olisi hyvä keino köyhyyden poistamiseksi niistä maista, joista maastamuutto saa alkunsa.
Näin ollen viidenneksi on lisättävä budjettikohdan B7-667 määrärahoja ja sen tehokkuutta, jotta voitaisiin rajoittaa laitonta maahanmuuttoa ja vahvistaa demokratiaa ja oikeusvaltiota sekä käynnistää integroituja kehitysapuohjelmia.

Medina Ortega
, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausunnon valmistelija. (ES) Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että kuulimme hyvät selvitykset neuvoston puheenjohtajalta ja komission puheenjohtajalta.
Neuvoston puheenjohtaja sanoi meille erittäin vilpittömästi, että neuvosto on tällä hetkellä hieman ymmällään turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikoista. Komission jäsen Vitorino, joka on tehnyt suurenmoista työtä alallaan, sanoi meille, että maahanmuutto- ja turvapaikkakysymyksessä yhteisön toimielimet ovat tällä hetkellä puun ja kuoren välissä: ensimmäisen ja toisen pilarin välissä. Toisin sanoen maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikat ovat nykyisin Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa, mutta yhteisöllä ei kuitenkaan ole selkeää toimivaltaa turvapaikka- ja maahanmuuttoasioissa. Lisäksi yksi asia on erittäin omituinen: valtion- ja hallitusten päämiehet tekivät Tampereella suuria julistuksia eurooppalaisesta maahanmuuttopolitiikasta, mutta emme tiedä, näkyvätkö nämä suuret julistukset myönteisessä yhteisön oikeudessa.
Olemme oikeudellisten asioiden valiokunnan kannalta korostaneet epäjohdonmukaisuutta valtion- ja hallitusten päämiesten Tampereella tekemien julistusten ja yhteisön perussopimusten alalla tosiasiallisesti tehtyjen sitoumusten välillä. Uskon, että maahanmuuttoa käsittelevä konferenssi, joka neuvoston puheenjohtajan ilmoituksen mukaan järjestetään kahden viikon kuluttua ja jossa Euroopan parlamentti on luullakseni riittävästi edustettuna, tarjoaa tilaisuuden pohtia tai alkaa pohtia yhteisön kolmessa toimielimessä - parlamentissa, neuvostossa ja komissiossa - sitä, että maahanmuuton ongelmaa varten olisi oltava yhteisön oikeusperusta, koska meillä on tässä tapauksessa todellinen yhteisön ongelma.
Maahanmuuton alalla ei voida puhua toissijaisuudesta. Maahanmuuton ongelma on tällä hetkellä yhteinen kaikille Euroopan maille, ja komission jäsen Vitorino, joka on laatinut maahanmuuttoa koskevan komission tiedonannon, pyrkii oikeaan suuntaan.
Komission strategia on mielestäni oikea, mutta meidän on vahvistettava sitä perustuslailliselta kannalta yhteisön perussopimusten asiaankuuluvan muuttamisen myötä.

Lambert
Arvoisa puhemies, kuten Wienin seurantakeskus viime vuonna osoitti, on kummallakin tänään keskusteltavalla alueella tarvetta edistykselliseen politiikkaan ja johtajuuteen. Pidän myönteisenä sitä, että myönnämme, että rajoittava lähestymistapa maahanmuuttoon ei ole toiminut ja että se vaikuttaa kielteisesti. Tämän osoittamiseksi ei tarvitse kuin nähdä, kuinka ihmiskauppa on lisääntynyt ja kuinka vaikeaa on rekrytoida ammattitaitoista työvoimaa.
On päivänselvää, että Euroopan unionissa on työtä kolmansista maista tuleville ihmisille. Monissa unionin maissa he ovat elintärkeitä maataloustuotannossa, ja monissa suurissa yrityksissä on kolmansien maiden kansalaisia johtavassa asemassa. Silti esiintyy sellaista asennetta, että teemme näille ihmisille palveluksen antamalla heidän tulla EU:hun tukemaan meidän talouttamme ja sosiaaliturvajärjestelmäämme. Olkaamme rehellisiä: me haluamme heidät ylläpitämään elintasoamme. Tästä voisi kuitenkin parhaimmassa tapauksessa olla hyötyä kummallekin osapuolelle. Osana tätä meidän täytyy varmistaa yhtäläinen kohtelu kolmansien maiden kansalaisille, eikä vähiten työpaikoilla. Perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvien syrjinnän kieltävien direktiivien toteuttaminen on myös erittäin tärkeää. Miksi täällä pitäisi olla töissä, jos täällä kohtaa rasismia ja muukalaisvihaa?
Liike-elämän edustajat ovat kertoneet meille, että rekrytointia on helpotettava ja että se on tehtävä joustavammaksi kaikilla taitotasoilla. Tämä tuo esiin kysymyksen tiettyyn työpaikkaan ja yritykseen sidotuista työluvista. Valitettavasti mietinnön laatinut valiokunta ei sisällyttänyt tätä asiaa mietintöön. Perheiden yhdistämistä koskevat rajoitukset haittaavat myös rekrytointia. Edustamani poliittinen ryhmä on esittänyt tarkistuksia, jotka liittyvät tähän inhimilliseen tekijään. Kumppaneiden työoikeuksia on myös parannettava. Meidän on myös myönnettävä, että jotkut maahanmuuttajista haluavat jäädä maahan pysyvästi asumaan. Tämä on tärkeää jatkuvuuden ja vakauden kannalta yksilöille, yhteiskunnalle ja liike-elämälle. Työntekijöiden jatkuva vaihtuminen on ongelmallista monella tasolla, ja meidän on muistettava, että olemme ihmisiä emmekä pieniä rattaita talouselämän koneistossa.

Keßler
. (DE) Arvoisa puhemies, menneiden vuosikymmenten miljoonia muuttajia käsittänyt maahanmuutto tapahtui pääasiassa vastoin valtioiden politiikan muotoilemista koskevaa tahtoa. Kansallisesta ulkomaalaispolitiikasta puuttuvat useimmissa tapauksissa kaukonäköisyys, ja sitä leimaa pelko "liiallisesta muukalaistumisesta". Nyttemmin on kuitenkin kiistatonta, että maahanmuuttoa on tapahtunut huomattavassa laajuudessa ja maahanmuuttoa tapahtuu ja sitä on myös tapahduttava tulevaisuudessa. Sen syyt ovat luettavissa yksityiskohtaisesti komission tiedonannon 28:lta sivulta.
Komission politiikanvaihdos aktiivisesti muotoiltavaan maahanmuuttopolitiikkaan on erittäin myönteinen. Komissio tunnustaa, että muuttopaine jatkuu tulevaisuudessakin ja on etuja, joita säännelty maahanmuutto voi tuoda mukanaan Euroopalle, maahanmuuttajille itselleen mutta myös heidän lähtömailleen. Tämä politiikanvaihdos merkitsee kuitenkin edelleen, että on todellakin annettava säännöksiä eikä riitä, että maahanmuuttoa hallinnoidaan pelkästään yleisten poliittisten suuntaviivojen tai, esittelijän sanoin, kulmakivien määrittämisen verukkeella. Siinä tapauksessa me emme nimittäin pääsisi koskaan sellaiseen yhteisön maahanmuuttopolitiikkaan kuin Tampereen Eurooppa-neuvoston johtopäätöksissä määriteltiin, vaan maahanmuuttopolitiikka jäisi harvoja yhteisön perussääntöjä lukuun ottamatta jäsenvaltioiden kansalliselle vastuulle ja jäsenvaltioiden puutteiden varaan.
Pitkän aikavälin päämääriin tähtäävä maahanmuuttopolitiikka voi kokonaisuutena ottaen vähentää painetta, josta laiton maahanmuutto, ihmiskauppa, laittomat työmuodot ja maahanmuuttajien taloudellinen hyväksikäyttö syntyvät. Kolmansien maiden kansalaisille on myönnettävä samat oikeudet kuin EU:n kansalaisille - se on myös lähtökohtana komission tiedonannossa -, ja heidän on määrä myötävaikuttaa työnsä kautta paikallisen talouden kehittymiseen, sillä vain tällä tavalla päästään suunnitelmalliseen integroitumiseen.

Von Boetticher
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission tiedonanto yhteisestä turvapaikkamenettelystä ja turvapaikan saaneille yhtenäisestä asemasta koko unionissa on käynnistänyt tarpeellisen keskustelun, ja, arvoisa komission jäsen Vitorino, tehän olette myös valmistellut tätä tiedonantoa ensisijaisesti tietoisen avoimesti. Tiedonannossa esitellään mahdollisia skenaarioita ja pohditaan yhteisen menettelyn ja yhtenäisten periaatteiden mahdollisuuksia.
Pahoittelen syvästi, että - toisin kuin Pirkerin mietinnön kohdalla - valiokunnassa ei kyetty löytämään laajaa kompromissia. Evansin mietinnössä ei korostu valitettavasti yksimielisyyden järki vaan ideologia. Sekä turvapaikkaoikeuden myöntämisperusteita että menettelyä on nyt tarkoitus laajentaa Euroopan laajuisesti, ja näin, vaikka - arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te käsittelitte sitä puheenvuorossanne - tällä hetkellä noin 90 prosenttia turvapaikanhakijoista hakee turvapaikkaa pelkästään taloudellisista syistä, minkä vuoksi heidän hakemuksensa hylätään, ja vaikka nykyiset hakemusten käsittelymenettelyt kestävät pisimmillään jopa kahdeksan vuotta. Sellaisista laajennuksista voidaan päättää kaiketi vain, jos on menetetty todellakin kokonaan kosketus kotimaan ruohonjuuritasoon.
Mikä meitä sitten odottaa, jos nämä säännökset toteutuvat sellaisina kuin jäsen Evans ehdottaa niitä meille tänään, jos turvapaikkaoikeuden myöntämisperusteena tunnustetaan jatkossa myös muiden kuin valtiota edustavien tahojen harjoittama vaino ja sukupuoleen perustuva vaino? Tämä tarkoittaa käytännössä rajattoman oleskeluluvan kirjoittamista EU:ta varten useimmille islamilaisen maailman perheille. Miksi? Selitän asian. Kukaan ei kiistä, etteikö jokaisessa islamilaisessa maassa olisi fundamentalistia ryhmiä, jotka käyttävät islamia syrjiäkseen naisten oikeuksia sellaisina kuin me tunnemme ne arvotietoisuudessamme. Siten myös jokainen näistä muslimivaltion naisista voi sitten vaatia turvapaikkaa muiden kuin valtiota edustavien ryhmien harjoittaman vainon perusteella. Jos se olisi tunnustettu EU:ssa, hän voisi noutaa tänne myöhemmin myös perheensä.
Tässä yhteydessä heräävä kysymys siis kuuluu: haluammeko ja voimmeko me ratkaista islaminuskoisen maailman ongelmat, haluammeko ja voimmeko me ratkaista Euroopassa islamilaisen naiskuvan ongelmat? Minun selvä vastaukseni on: emme! Se on sitäkin selvempää, kun me kaikki tiedämme viime viikkojen ongelmista ja riskeistä. Samaan aikaan jäsen Evans haluaisi - alkuperäisen ilmoituksensa vastaisesti - poistaa turvallisen kolmannen maan aseman ja kuormittaa siten vielä lisätutkimuksilla muutenkin liian pitkää turvapaikkamenettelyn kestoa. Siksi yhteenvetoni on: Evansin mietintö on nykyisessä muodossa vastuuton. Se antaa jäsenvaltioille riittävästi perusteluja siihen, että meille ei myönnetä yhteispäätösoikeutta tässä asiassa myöskään EU:n tulevien uudistusten yhteydessä.
Ilmeisesti parlamentin enemmistö ei ole vielä riittävän kypsä niin suureen vastuuseen. Jäsen Evans, kun te kannatatte täällä turvapaikkaoikeuden laajentamista, kysyn kuitenkin itseltäni: mitä teidän oma puolueenne, työväenpuolue, on tehnyt Isossa-Britanniassa tässä asiassa viime vuosina? Sanon teille, että se ei ole päättänyt nimenomaan näistä asioista juurikaan tällä tavalla. Se johtuu siitä, että työväenpuolueella ei ole siihen väestön enemmistön kannatusta ja että se joutuisi muuten varautumaan hallitusaseman menettämiseen.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin sanoa erittäin painokkaasti, ja se on toki päivänselvää: jos me haluamme säännellä täällä turvapaikkaoikeuden jokaisen yksityiskohdan jatkossa yhtenäisesti koko Euroopassa, me emme voi saavuttaa ministerineuvostossa yksimielisyyttä. Pyydän siksi hartaasti ja neuvon teitä: keskittykää tarvittavien vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistamiseen!

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, Eurooppa elää paineiden alaisena väestönkasvun alenemisen ja yhtäältä niiden työmarkkinoiden todellisen työvoiman kysynnän ja toisaalta maahanmuuttoilmiöön epäluuloisesti suhtautuvien kansalaisten takia.
Poliittiset vastuuhenkilöt voivat tässä tilanteessa reagoida kahdella tavalla: he voivat käyttää kansalaisten pelkoja omaksi hyödykseen ainakin lyhyellä aikavälillä tai he voivat pyrkiä hallitsemaan mahdollisimman hyvin maahanmuuton eri kasvoja ja selvittää rohkeasti, mitkä ovat tämän ilmiön syyt, sen yhteiskunnillemme tuomat hyödyt, sen vaikeimmat osa-alueet ja tarvittavat politiikat.
Olemme saaneet täällä tänään joitakin esimerkkejä edellisestä reaktiosta. Komissio on onneksi osoittanut lukeutuvansa selvästi jälkimmäiseen ryhmään kahdella tiedonannollaan, emmekä voi muuta kuin onnitella tästä komission jäsentä ja itseämme. Sitä paitsi se osoitti tämän - ja haluan korostaa sitä täällä - noudattamalla Tampereen Eurooppa-neuvostossa tehtyjä sopimuksia ja siellä annettuja valtuuksia.
Voin allekirjoittaa sataprosenttisesti sen, mitä kollegani Evans sanoi turvapaikka-asioista, joten haluan keskittyä lyhyen puheaikani puitteissa maahanmuuttoa koskevaan tiedonantoon ja mietintöön.
Niissä kummassakin määritellään joitakin selkeitä suuntaviivoja. Tiedonannossa puhutaan - ja mietinnössä toistetaan tämä - maahanmuuton ulkoisista ja sisäisistä syistä, kehitysyhteistyöpolitiikkojen tarpeesta ja uudenlaisesta kumppanuudesta lähtömaiden kanssa sekä yhteisestä eurooppalaisesta lainsäädäntökehyksestä maahantulon, oleskelun ja kotouttamisen - joka mielestäni tarkoittaa oikeuksia - järjestämiseksi oikeudenmukaisesti, avoimesti ja selkeästi. Vasta sen jälkeen - sitten, kun nämä säännöt ovat vakiintuneet - siinä puhutaan laittomaan maahanmuuttoon puuttumisesta, koska tarvitsemme siihen laillisia kanavia.
Lopuksi siinä puhutaan - ja keskustelemme siitä täällä yksityiskohtaisesti, kun saamme lainsäädäntöehdotukset - 2000-luvun uusien maahanmuuttopolitiikkojen laatimisesta uutta yhteiskuntaa ja uutta taloutta varten, sillä politiikat eivät voi olla uusi painos niistä politiikoista, joita sovellettiin teollisiin yhteiskuntiin 1960-luvulla houkuteltuihin työntekijöihin.
Toivon, että myös neuvosto lukeutuu niihin poliitikkoihin, jotka haluavat puuttua tähän selkeästi ja rohkeasti. Toivon sitä ja sanon sen tietäen, että puhumme maahanmuutosta järjellä ja myös tunteella - ja sanon näin tietäen, että sanojani kuuntelevat kollegani Pedro Aparicion kutsumat syntyperäiset ja maahan tulleet kansalaiset, jotka ovat täällä tänään ja jotka toivovat paljon tältä keskustelulta.
Parlamentti pyrkii olemaan tilanteen tasalla, ja vaikka se tehdään meille toisinaan vaikeaksi, pyrimme - mitä PPE-DE-ryhmä ei ole tehnyt turvapaikka-asioissa - antamaan voimakkaan tuen tälle komission tiedonannolle ja toivomme, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, että Laekenin Eurooppa-neuvostossa puolestaan saataisiin jälleen aikaan voimakas poliittinen dynamiikka, jotta voisimme käsitellä tätä välttämätöntä yhteistä maahanmuuttopolitiikkaa.

Ludford
Arvoisa puhemies, ryhmäni tukee voimakkaasti Evansin mietintöä ja pitää myönteisenä sen vaatimusta korkealuokkaisesta yhteisestä turvapaikkapolitiikasta. Euroopan rakentamisessa on sellainen kummallinen piirre, että kauppa ja rikolliset ovat hyödyntäneet enemmän rajat ylittävää yhteistyötä kuin virkamiehet, ja kansallisten julkishallintojen onkin aika pyrkiä ulos bunkkereistaan.
Viime kuukausina Calais'n lähellä olevan Sangatten tilannetta on käsitelty usein kotimaani televisiossa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa voidaan miettiä, miksi niin moni ihminen haluaa tulla meidän maahamme ja erityisesti minun kaupunkiini Lontooseen. Haluaisin pitää sitä, edes osaksi, kohteliaisuutena vapaalle ja monimuotoiselle yhteiskunnallemme, mutta emme voi pitää ovea auki koko ajan. Ehkä Ranskan viranomaisten on mietittävä, voisiko heidän omaa järjestelmäänsä parantaa. Rasitusten ja vastuun jakamisen on oltava tasapainossa, jotta estettäisiin se, että turvapaikanhakijat etsisivät suotuisimman käsittelypaikan, ja se, että jäsenvaltiot pallottelisivat turvapaikanhakijoita toisilleen.
Tarvitaan myös johdonmukaisuutta. On epäjohdonmukaista suhtautua vähättelevästi Irakista tai Afganistanista pakeneviin ihmisiin ja pitää heitä pummeina, jotka eivät ansaitse mitään, kun yhteisestä sopimuksesta pidämme kummankin maan hallintoa julmana ja sortavana, ja niiden katsotaan jopa ansaitsevan sotilaallisen hyökkäyksen. Vaikkei kaikkia näistä maista tulevia voidakaan pitää pakolaisina tiukkojen Geneven sopimuksen mukaisten kriteerien perusteella, vaan jotkut pakenevat pelkästään kurjuutta, ei ole mitään syytä syyttää heitä. Meidän on myös oltava johdonmukaisia naisia koskevassa asenteessamme. Jos olemme sitä mieltä, niin kuin olemmekin, että naisten ihmisoikeudet ovat Afganistanissa hirvittävällä tavalla kielletty, meidän on otettava se huomioon turvapaikkahakemuksista päätettäessä.
Lopuksi emme saa heikentää tai alentaa turvapaikkajärjestelmiemme standardeja käyttäen tekosyynä terrorismin vastaista taistelua, kuten Ison-Britannian sisäministeri uhkaa tehdä. On olemassa riittävästi valtuuksia ihmisten pidättämiseen ja karkottamiseen, jos turvallisuus on uhattuna. Nopeat päätökset perustuvat korkealuokkaisiin menettelyihin ja tehokkuuteen, joita tarjotaan maahanmuuttoyksiköiden toimivien tietokoneiden avulla joita Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole eikä poistamalla muutoksenhakuoikeutta kaikilta hakijoilta.

Boumediene-Thiery
Arvoisa puhemies, se, että Amsterdamin sopimuksessa vahvistettiin yhteisön toimivalta maahanmuutto- ja turvapaikka-asioissa, on herättänyt paljon toiveita, ja yksi toiveista on se, että nähtäisiin, että demokraattisiin vapauksiin liittyvät arvot, nimittäin ihmisoikeuksien ja perusoikeuksien kunnioittaminen, olisivat osa maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Tässä mielessä suhtaudumme myönteisesti komission kahteen tiedonantoon, joissa näitä kysymyksiä käsitellään niiden vaativuutta edellyttävällä tavalla. Sen sijaan että tiedonannoissa ehdotettaisiin soveltumatonta nollatason maahanmuuttopolitiikkaa, johon järjestelmänä liittyisi olennaisesti laiton maahanmuutto, ehdotetaankin näin ollen joustavaa lähestymistapaa, muuttovirtojen ja kolmansien maiden kansalaisten kotouttamisen hallintaa.
On valitettavaa, että esittelijämme on keskittynyt maahanmuuttoasiassa muuttovirtojen hallinnan hyödyntämiseen unionin valtioiden taloudellisten ja väestötieteellisten etujen tyydyttämiseksi ja sivuuttanut inhimillisen tekijän. Se, että näissä ehdotuksissa noudatetaan hallitustenvälistä menetelmää, kuten esittelijä Pirker toivoo, ei ole pelkästään askel taaksepäin Amsterdamin sopimuksen osalta, vaan se on myös sen vähättelemistä, että on tarpeen ottaa maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikka yhteisön toimivaltaan. Kyse on myös ja ennen kaikkea sen jokapäiväisen todellisuuden kieltämisestä, joka voidaan nähdä joka päivä Sangattessa tai muualla.
Lisäksi on kiireellisesti vältettävä sitä väärää käsitystä, että "maahanmuuttaja olisi sama asia kuin työntekijä". "Siirtotyöläisen" käsitteessä ei oteta huomioon maahanmuuton todellisuutta eli sitä, että maahanmuuttajat ovat muita perheenjäseniä, opiskelijoita tai eläkeläisiä. Muistakaamme, että oikeus asua perheen kanssa on perusoikeus, josta valtiot eivät voi poiketa. On siis syytä puhua "asukkaista" ja miksipä ei "Euroopan kansalaisista", jos oletetaan, että heidän osallistumisensa on täysimääräistä. On valtioiden velvollisuus ryhtyä tarvittaviin toimiin, jotta voitaisiin taata kaikkien Euroopan asukkaiden täysi kotouttaminen siten, että kotouttamiseen kuuluu kaikkien oikeuksien, myös poliittisten oikeuksien yhtäläisyys. Laittomien maahanmuuttajien tapauksessa mielestämme ainoa mahdollinen ratkaisu on se, että valtioilla on velvollisuus laillistaa heidän asemansa, jotta voitaisiin torjua kaikenlaista rikollisuutta, jota harjoittavat mm. salakuljettajat ja häikäilemättömät työnantajat.

Di Lello Finuoli
Arvoisa puhemies, totean, että ryhmämme yhtyy täysin Evansin mietintöön, mutta haluan kuitenkin korostaa kahta seikkaa: ensinnäkin tarvetta ottaa käyttöön nopea menettely pakolaisten hakemusten käsittelyssä. Jäsenvaltioiden tulisi olla tietoisia siitä, että monet niiden ongelmista ja ennen kaikkea monien pakolaisina maahan saapuvien ongelmista poistuisivat, jos hakemukset käsiteltäisiin nopeammin. Lukuisat pakolaiset - monet henkilöt, joilla on täysi oikeus pakolaisasemaan - odottavat kuukausia tai vuosia saamatta tukia ja työtä, luisuen vähän kerrallaan kohti laittomuuksia, ja usein heidät vedetään mukaan joko järjestäytyneen tai ei-järjestäytyneen rikollisuuden eri muotoihin. Siksi näitä erittäin pitkiä käsittelyaikoja on lyhennettävä.
Toiseksi on ymmärrettävä ja vahvistettava, että "turvallisen maan" käsitteen soveltamisesta voidaan poiketa, jos on erityisiä todisteita henkilön kotimaassaan saamasta kohtelusta. Haluan sanoa, että turvallisen maan käsitteen täytyy olla suhteellinen käsite, koska monet pakolaisista pakenevat turvallisesta maasta, jossa he itse ovat joutuneet vainon kohteeksi. Tätä käsitettä ei siis saa soveltaa ehdottomasti, vaan yksittäisten pakolaisten kohtelu - eli tilanne, joka ajaa heidät pakenemaan toiseen maahan - on tutkittava erikseen, ja se voi johtaa edellä mainitun turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamatta jättämiseen.

Angelilli
Arvoisa puhemies, haluan kiittää erityisesti jäsen Pirkeriä hänen tekemästään työstä.
Kuten esittelijä itse korosti, nyt enemmän kuin koskaan on tärkeää määritellä uudelleen yhteisön maahanmuuttopolitiikka: se ei saa olla vain pääsyä tai sen epäämistä koskevia kylmiä sääntöjä, vaan laaja ja vastuullinen lähestymistapa, joka perustuu ennen muuta taloudellisiin, demografisiin sekä sosiaalista ja kulttuurista integraatiota koskeviin arvioihin.
On siis määriteltävä kestävää maahanmuuttopolitiikkaa koskeva strategia, jossa kansalliset ja paikalliset toimielimet voisivat olla mahdollisimman laajasti mukana suunniteltaessa objektiivisin kriteerein työllisyystarpeita, työpaikkojen saatavuutta, mutta myös asuntoja ja sosiaali- ja koulutuspalveluja kaikille niille, jotka pyytävät lupaa saada elää ja asua ja työskennellä jäsenvaltioissa. Rajoitusten ja tiukkojen sääntöjen määritteleminen merkitsee parempia vastaanotto-oloja ja täyttä integrointia yhteiskuntaan, johon liittyy vastavuoroinen kunnioitus ja etuja sekä Euroopan kansalaisille että maahanmuuttajille; se merkitsee vaikeiden yhteiskunnallisten konfliktien välttämistä; se merkitsee myös tiukkaa suhtautumista laittomaan maahanmuuttoon, johon aivan liian usein liittyy rikollisuutta ja hyväksikäyttöä.
Ennen muuta Eurooppa ei kuitenkaan voi tyytyä passiiviseen rooliin ja suhtautumiseen maahanmuuttajavirtojen yhteydessä, ikään kuin se olisi liikennettä valvova liikennepoliisi. Euroopan on parannettava poliittista valveutuneisuuttaan, jotta se voisi myös tulkita perin pohjin näiden ilmiöiden taustalla olevia perussyitä.
Hyvin usein tai lähes aina epätoivo, köyhyys, nälkä ja syrjäytyminen ajavat kolmansista maista tulevat ihmiset Eurooppaan. Epätoivo on niin suurta, että jotkut äidit jättävät omat lapsensa ja tulevat jäsenvaltioihin vain ansaitakseen vähän rahaa heitä varten.
Juuri tästä syystä ja myös maantieteellisen sijaintinsa vuoksi Euroopalla ei voi olla yksinomaan byrokraattinen rooli, jolla joko kannustetaan tai rajoitetaan maahanmuuttajavirtoja. Euroopan on valittava vahva ja vastuullinen poliittinen rooli tietoisena siitä, että maahanmuuttopolitiikkaa koskevien poliittisten valintojen taustalla on mahdollisuus osallistua myös sen vaikean kansainvälisen kriisin ratkaisemiseen, jota parhaillaan elämme.
Meidän on oltava täysin tietoisia siitä, että vain sitoutumalla enemmän kolmannen maailman kehitysapuohjelmiin ja välttämällä lisäksi niin sanottua aivovuotoa harjoitetaan parasta rauhanpolitiikkaa, jota on taistelu köyhyyttä ja epäoikeudenmukaisuutta vastaan.
Arvoisa puhemies, totean lopuksi, että meidän on oltava tietoisia siitä, että hyvin säännellystä maahanmuutosta on suurta etua Euroopan unionille, samoin kuin maahanmuuttajille ja heidän alkuperämailleen. Emme saa kuitenkaan luottaa niihin populisteihin, jotka ehdottavat liian sallivaa maahanmuuttopolitiikkaa, jolla halutaan kannustaa Eurooppaa avaamaan rajansa kaikille, vähentämään valvontaa ja laajentamaan turvapaikkaoikeutta järjettömyyksiin asti, minkä jälkeen voidaan kenties itsekkäästi sulkea silmät - niin kuin muuten olemme tehneet vuosien ajan - siltä, mitä tapahtuu Lähi-idässä ja eteläisellä pallonpuoliskolla, ikään kuin se ei kuuluisi meille.
Syyskuun 11. päivä osoitti meille, että noiden maailmankolkkien tapahtumat koskettavat meitä läheisesti, siksi meidän olisi oltava todella vakuuttuneita, hieman johdonmukaisempia...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Speroni
Arvoisa puhemies, jos mikään sääntö ei takaa jossakin maassa asuvalle mahdollisuutta siirtyä toiseen maahan, mikäli ensimmäinen maa ei ota häntä vastaan, maahanmuutosta tulee mieleeni ajatuksia ja syvä huoli, joka johtuu siitä, että olen nähnyt erään maahanmuuttajayhteisön tai siihen kuuluvien henkilöiden iloitsevan Yhdysvaltain traagisten iskujen jälkeen, ja siitä, että tiedän, että joissakin etnisissä ja uskonnollisissa yhteisöissä on terroristisoluja, jotka ovat saaneet suojaa ja tukea.
Tässä tilanteessa minusta on tarpeen, kaikella kunnioituksella maahanmuuttajien kunnollista ja rehellistä enemmistöä kohtaan, ottaa tulevaisuudessa maahanmuutossa käyttöön valikoivampia kriteerejä, jotka perustuvat ennalta varautumisen periaatteeseen, jotta voidaan välttää myös ne mahdolliset riskit, joita saattaisi liittyä joidenkin maahanmuuttajien tuloon Eurooppaan.
Mitä Eurooppaan tulee, Italiassa valmistellaan aiempaa oikeudenmukaisempaa, tiukempaa ja asianmukaisempaa maahanmuuttolakia. Eurooppalaiset säännöt eivät saa olla ristiriidassa kansallisten sääntöjemme kanssa, koska emme haluaisi, että vasemmiston salliva linja, jonka italialaiset äänestäjät ovat hylänneet, palaisi Brysselin kautta lainsäädäntömme.

Krarup
Tanskassa on äskettäin julkistettu tieto, jonka mukaan Tanskan viranomaiset ovat myöntäneet oleskeluluvan varsinaisille sotarikollisille. Oleskelulupa on myönnetty erityisesti sille Saddam Husseinin kenraalille, joka vastasi kurdien joukkomurhista vuonna 1988. Sehän on skandaali, ja sitä mieltä on Tanskan oikeistokin, mutta riittääkö oikeistolle kuitenkin, että Tanskan NATO-hallitus on saanut sotilaallisia ja poliittisia voittoja sotarikollisen suojaamisesta? Onkohan Saddamin kenraalista ollut jo pitemmän aikaa enemmän hyötyä kuin haittaa? Tietenkin CIA on kuulustellut häntä. Se on selvää. Kaikki tämä on suoritettu tietenkin kaikessa hiljaisuudessa, mikä pätee entistä useampiin ratkaiseviin poliittisiin päätöksiin, jotka tehdään yhä suljetumpien ovien takana.
Tämä kummallinen tilanne kuvaa kaksinaisuutta esittelijä Evansin mietinnössä, joka on täynnä miellyttäviä aineksia. Mietinnössä puhutaan hienoimpien tuntemiemme oikeusperiaatteiden noudattamisesta ja niiden kehittämisestä. Toisin kuin esittelijä Pirkerin mietinnössä, joka on työvoimaimperialismin ilmaus, esittelijä Evansin mietinnössä vainottu ihminen asetetaan keskeiseen asemaan. Se on suotuisaa ja välttämätöntä. Ongelmana on vain, että nämä hyvät periaatteet ovat osa niitä poliittisia ja oikeudellisia asiayhteyksiä, jotka tekevät kyseisistä periaatteista käytännössä ideologista silmänlumetta. Yhteistä turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa käytetään etenkin jäsenvaltioiden hyvin erilaisten oikeusperinteiden homogenisointiin, vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseen, joka on ratkaiseva osa eurooppalaista suurvaltaa. Demokratia on tämän ikävän pelin häviäjä, ja pakolaisille koituva hyöty on kiistanalaista, ellei satu olemaan Saddam Husseinin armeijan kenraali.

Berthu
Arvoisa puhemies, komission tiedonanto yhteisön maahanmuuttopolitiikasta on äärettömän suuri pettymys. Puhun kirjallisesta tiedonannosta, koska komission jäsen Vitorinon äskeinen suullinen julkilausuma, kuten myös neuvoston julkilausuma, oli erittäin kiinnostava, paljon tasapainoisempi kuin yleensä tässä paikassa on tapana kuulla, ja niiden myötä meillä on toiveita politiikan muuttumisesta syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen.
Kirjallisesta tiedonannosta ilmenee joka tapauksessa, että kentän todellisuuden tajuaminen on puutteellista. Tämän saman puutteen vuoksihan perheen yhdistämistä koskevat ehdotukset ovat neuvostossa vastatuulessa ja samalla tavoin käy mahdollisesti tulevaisuudessa nimenomaan viimeisen istuntojaksomme aikana arvostelemilleni turvapaikkaehdotuksille. Kirjallisessa tiedonannossa keskitytään lailliseen maahanmuuttoon, mutta siinä käsitellään liian suppeasti tai muutamia viittauksia lukuun ottamatta sivuutetaan laiton maahanmuutto ja se olennainen tosiasia, että tällä hetkellä yksi kahdesta teollisuusmaihin muuttavasta siirtolaisesta muuttaa laittomasti.
En ole tietenkään tietämätön siitä, että laittomasta maahanmuutosta, nimittäin ihmiskaupasta tai kuljettajien vastuusta, on jo esitetty tekstejä, mutta kyseessä ovat kuitenkin kohdennetut tekstit, joita jäsenvaltiot ovat sitä paitsi esittäneet enimmäkseen siksi, että niillä vielä toistaiseksi on oikeus tehdä aloitteita. Näissä teksteissä ei ole missään nimessä ymmärretty ongelmaa kokonaisvaltaisesti, eikä niissä olla haasteen tasalla. Komissio ilmoitti äsken aikovansa esittää muitakin tiedonantoja syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen, mikä on sentään hyvä asia, mutta, mikäli halutaan lukea hyvä asiakirja, jossa esitetään onnistuneesti maahanmuuttoon liittyvät todelliset ongelmat ja mahdolliset ratkaisut, on meidän komission tiedonantoja odottaessanne turvauduttava siihen maahanmuuttoa ja turvapaikkaa käsittelevän strategia-asiakirjan korjattuun versioon, jonka puheenjohtajavaltio Itävalta esitti 19. marraskuuta 1998, eikä suinkaan tänään käsittelemäämme komission tiedonantoon: mainitsin siis vuoden 1998 asiakirjan. Kehotan vilpittömiä kuuntelijoita vertaamaan näitä kahta tekstiä toisiinsa. He ovat varmasti hämmästyneitä käsittelytavan erilaisuudesta. Esimerkiksi Itävallan laatimassa asiakirjassa todetaan, että yleisesti ottaen poliittisessa keskustelussa keskeisiä eivät ole ainoastaan turvapaikkakysymykset ja tilapäiseen suojeluun liittyvät kysymykset, vaan myös ja ennen kaikkea maahanmuuttoon liittyvät yleiset kysymykset, eli ongelmat, jotka liittyvät ihmisten salakuljetusta harjoittavien ryhmien torjuntaan ja maasta poistamiseen liittyvät kysymykset, jotka ovat keskeisiä poliittisessa keskustelussa.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minun olisi luettava koko teksti, mihin minulla ei ole aikaa, mutta pelkästään tämä lause osoittaa meille, mitkä ovat todelliset painopistealueet.
(Suosionosoituksia oikealta)

Nassauer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sympaattisten kollegoiden Evansin ja Pirkerin mietintöjen pohjalta haluan käsitellä puheenvuorossani niiden perustana olevaa komission jäsen Vitorinon tiedonantoa, kollegan, jota me arvostamme kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisä-asioiden valiokunnassa aivan erityisesti yhteisen työn ansiosta ja jonka kanssa olen niin vähän samaa mieltä.
Me käymme periaatekeskustelua turvapaikasta ja Eurooppaan suuntautuvasta maahanmuutosta. Siitä on kyse, turvapaikkaa ja Eurooppaan suuntautuvaa maahanmuuttoa koskevista suuntaviivoista. Meidän on päästävä selvyyteen kahdesta asiasta: ensinnäkin sovellettavista kiintiöistä ja toiseksi sisällöistä. Menetelmien osalta eurooppalaiset turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevat direktiivit voivat olla vain vähimmäisvaatimuksia. Vain vähimmäisvaatimuksiin voidaan velvoittaa sitovasti koko Euroopan unioni. Kaikkea, mikä menee niitä pitemmälle, ei hyväksytä.
Yksi esimerkki: se, mitä komission jäsen Vitorino ehdottaa perheenjäsenten maahantulosta, voi miellyttää yhtä jos toistakin, mutta vastauksia ei voida määrittää sitovasti koko unionia varten. Tässä on tehtävä korjauksia.
Sisällöstä: me tarvitsemme maahanmuuton rajoittamista ja hallintaa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te mainitsitte käsitteen "Euroopan linnake". Juuri siksi, että me emme halua rakentaa Euroopan linnaketta emmekä edes voi rakentaa sellaista, meidän on hallittava ja rajoitettava maahanmuuttoa. Komission jäsen Vitorinon kurssi ei tyydytä näitä vaatimuksia.
Vain muutama esimerkki siitä: turvallisen kolmannen maan käsitteen myötä me olemme kyenneet Saksassa laskemaan turvapaikanhakijoiden määrää noin 450 000:sta selvästi alle 100 000:een. Komission jäsen Vitorino luopuu käytännössä tästä käsitteestä asettamalla sen soveltamiselle ehtoja, jotka tekevät tästä käsitteestä käytännössä käyttökelvottoman.
Toinen asia: aineelliset syyt turvapaikan hakemiseen on määritetty sitovasti Geneven yleissopimuksessa. Siitä tulee kannustin turvapaikanhakijoille, jos me menemme pakolaisyleissopimuksessa määritettyjä sitovia puitteita pitemmälle, kuten muiden kuin valtiota edustavien tahojen harjoittaman vainon tapauksessa. Yksittäiset kunnioitettavat perustelut puoltavat sitä, mutta me emme voi myöntää vielä enemmän turvapaikkoja kuin tällä hetkellä myönnetään. Turvapaikan ongelmahan koskee menettelyä. Yhä edelleen 90 prosenttia kaikista turvapaikanhakijoista unionissa ei ole poliittisen vainon uhreja. Siksi meidän on saatava turvapaikkamenettely kuntoon. Jos me onnistumme saamaan menettelyn nopeasti päätökseen, voimme olla suurpiirteisempiä turvapaikan myöntämisperusteiden kohdalla. Sen kanssa on kuitenkin ristiriidassa esimerkiksi kolmivaiheinen turvapaikkamenettely, jollaista komission jäsen Vitorino ehdottaa.
Arvoisa komission jäsen Vitorino, jos Saksan sisäministeri Schily, joka ei tunnetusti kuulu minun puolueeseeni, toimii neuvostossa niin kuin puhuu Saksassa, teillä ehdotuksinenne ei ole mitään mahdollisuuksia!

Marinho
Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän tapahtumista huolimatta komission turvapaikkoja koskeva tiedonanto ei ole mielestäni pääkohdiltaan ainoastaan asianmukainen, vaan myös tarpeellisempi kuin koskaan aikaisemmin. Jäsen Evansin mietintö ei ole puolestaan menettänyt tippaakaan ajankohtaisuudestaan tai perusteistaan. Minusta nyt ei ole aika perääntyä; sitä paitsi kaikissa jäsenvaltioissa on ryhdyttävä kiireesti etsimään yhteistä ratkaisua turvapaikkapyyntöjä koskevien arviointiperusteiden laatimiseksi sekä jäsenvaltioiden hallintojärjestelmien tasolla tapahtuvan yhteistyön kehittämiseksi. Tunnustan, että meillä on edessämme joitakin haasteita, jotta säännöksistä olisi hyötyä. Vaivaa ei ole nähtävä vain Euroopan, vaan myös kolmansien maiden, erityisesti turvapaikanhakijoiden lähtömaiden, kanssa tehtävän yhteistyön tasolla.
Eurooppalaisten lehtien sivuilla usein kuvattujen kafkamaisten tilanteiden välttämiseksi meidän on otettava kiireesti käyttöön emme pyydä paljoa vähimmäissäännöt, joissa vahvistetaan nopeammat ja yksinkertaisemmat turvapaikkamenettelyt hakijoita haittaavan käsittelyn venymisen ja epävarmuuden ehkäisemiseksi. Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luominen edellyttää oikeuden päätösten vastavuoroista tunnustamista. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarvitsemme kuitenkin yhdenmukaistettua muutoksenhakumenettelyä turvapaikka-asioissa.
Arvoisa puhemies, tämä komission jäsen António Vitorinon vastuulla ollut tiedonanto on ilmestynyt sopivalla hetkellä esityslistalle. Olemme käynnistäneet Tampereella määriteltyjen kehysten mukaisesti yhteisen turvapaikkapolitiikan laatimisen, mihin neuvosto ja parlamentti varmasti paneutuvat. Uskon, että pääsemme yhteistyössä yhteisön toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan kanssa sellaiseen yhteisymmärrykseen, että Eurooppa-neuvostossa hahmoteltu tavoite voidaan toteuttaa 1. toukokuuta 2004 mennessä.
Arvoisa puhemies, historia vaatii meiltä päätöksiä. Meillä ei ole aikaa epäilyksiin. Arvoisa komission jäsen António Vitorino, oikein paljon onnea.

Wiebenga
Arvoisa puhemies, haluan onnitella komission jäsen Vitorinoa siitä maahanmuuttopolitiikasta, jonka Euroopan komissio on jättänyt parlamentin käsiteltäväksi. ELDR-ryhmä tukee ehdotusta siitä, että maahanmuuttajille luodaan yhteiset maahanpääsyehdot, ja siitä, että lisäksi luodaan poliittinen väline, jolla jäsenvaltiot voivat asettaa tavoiteluvut työvoimamuuttajille. Arvoisa puhemies, ryhmälläni on ehdotetun järjestelmän osalta pari huomautusta.
Ensiksikin hylkäämme "nollamaahanmuuton" politiikan mutta hylkäämme yhtä lailla myös täysin avoimien rajojen politiikan. Meidän on löydettävä vastuuntuntoinen tasapaino.
Toiseksi maahanmuuttojärjestelmän on oltava joustava. Jäsenvaltioille ei pidä määrätä sitovia kiintiöitä ylhäältäpäin.
Kolmanneksi meidän pitää ottaa huomioon toissijaisuusperiaate eli alueelliset ja kansalliset erot työmarkkinoilla.
Neljänneksi yhteiseen maahanmuuttopolitiikkaan pitää yhdistää myös yhteinen laittoman maahanmuuton torjuminen.
Viidenneksi meidän pitää löytää tasapaino toisaalta yritysten työvoimantarpeen ja toisaalta Euroopan unionin työttömyyden välillä.
Arvoisa puhemies, lyhyesti sanottuna ELDR-ryhmä ajaa tasapainoista eurooppalaista maahanmuuttopolitiikkaa. Pirkerin mietintö on samoilla linjoilla, ja haluan onnitella esittelijää siitä. Arvoisa puhemies, nämä ovat viimeiset sanani Euroopan parlamentissa, koska minut on nimitetty Alankomaiden valtioneuvoston jäseneksi. Kiitän kollegoita miellyttävästä yhteistyöstä ja toivotan kaikille hyvää jatkoa. Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti on hyvin tärkeä toimielin, ja tulen aina tukemaan sitä.

Puhemies
Hyvä kollega Wiebenga, myös me toivomme teille kaikkea hyvää, ja olen vakuuttunut, että valtio on hyvissä käsissä, kun te kuulutte tähän valtioneuvostoon!
Hyvät kollegat! Minun on pyydettävä teitä noudattamaan tiukasti puheaikaa. Me olemme nimittäin toivottomasti aikataulusta jäljessä!

Sylla
Arvoisa puhemies, minun on ensin onniteltava komission jäsen Vitorinoa, koska uskon, että hänen kauan kestäneen työnsä ansiota on ollut se, että pystyimme tänään erottamaan selkeästi toisistaan turvapaikanhakijat ja maahanmuuttajat, ja tämä on hyvä asia. Kiitän myös puheenjohtajavaltio Belgian edustajaa, joka teki äsken lopullisen pesäeron ajatukseen Euroopasta linnoituksena; se on ajatus, jota ei voida toteuttaa ja joka ei ole edes toivottavaa. Kiitän lopuksi kollegaamme Evansia vakavasta paneutumisesta työhönsä. Mielestäni siten, että sovellamme selkeitä, tasapuolisia ja täsmällisiä normeja, voimme torjua myös rikollisjärjestöjen sekaantumisen pakolaisvirtoihin emmekä ainoastaan varmistaa pakolaisten suojelun. Mielestäni Evansin työ poikkeaa otteensa vakavuuden perusteella selvästi Pirkerin työn partisaaninäkemyksestä.
Esittelijä Pirker esittää monimutkaisia kysymyksiä, mutta vastaukset eivät ole tarkoituksenmukaisia vaan jopa vaarallisia. Tämä Pirkerin pohdintoja sisältävä mietintö, jossa analysoidaan ja annetaan ehdotuksia, on yksi heikoimmista parlamentissa käsittelemistämme mietinnöistä. Ensinnäkin siinä kerrotaan latteuksia yksi toisensa perään. Mietinnössä sanotaan, että asetuttuaan maahan siirtolaiset yleensä omaksuvat vastaanottavan maan tavat hedelmällisyysasiassa. Tämä on käsittääkseni merkki kotoutumisesta, ja se vastaa mentaliteetin kehittymistä. Sen sijaan, että Pirker olisi tästä iloinen, hän onkin huolissaan siitä, että kolmannesta maailmasta tulleiden naisten, siis etelästä saapuneiden maahanmuuttajanaisten kohtalona olisi tehdä muutakin kuin synnyttää lapsia. Hän myös kannattaa rekrytointipolitiikkaa työvoiman hankkimiseksi tietyssä määrin, mikä on myös jäsenvaltioiden toiveiden mukaista, jotta voitaisiin vähentää tietyillä aloilla esiintyvää työvoimapulaa. Hänen mielestään maahanmuuttajat ovat ikään kuin toilettiliinoja: ne käytetään, ja kun niitä ei enää tarvita, ne heitetään pois.
En voi yhtyä hänen näkemykseensä ihmisistä, nimenomaan mustista ja afrikkalaisista tai tummaihoisista ihmisistä, jotka tulevat etelän maista. Pirkerin mietinnössä kaivataan perheiden yhdistämistä. Mielestäni Pirkerin mietintö on tällä hetkellä monessakin mielessä täysin ristiriidassa perusoikeuskirjan sekä Amsterdamin ja Nizzan sopimusten kanssa. Meistä olisi ollut parempi, että näinkin mutkikkaassa asiassa ei todettaisi, että Douvresin murhenäytelmä ilmentää maahanmuuton mahdollisia seuraamuksia, vaan siinä pohdittaisiin, kuinka torjua kuljetusten järjestäjiä, jotka ovat todellakin nykypäivän orjakauppiaita, ja että hän torjuisi yösijoilla kauppaa käyviä ...
(Puheenjohtaja keskeyttää puhujan.)

Gollnisch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, New Yorkin dramaattiset tapahtumat ovat näköjään vapauttaneet meidät keskustelemaan tietyistä tähän asti tabuina pidetyistä aiheista. Se, joka pyrki kieltämään kaikki tiettyä sivilisaatiota koskevat arvolauselmat, onkin yhtäkkiä sodassa islamia vastaan. Se, joka kielsi kaiken maahanmuuton arvostelemisen, näkee yhtäkkiä kaikissa ulkomaalaisissa mahdollisen terroristin. Sanon teille heti, että tämä ei ole eurooppalaisen oikeistoryhmän kanta.
Siirtolaisuus on ilmiönä laaja, eikä se rajoitu pelkästään terrori-iskuihin, joihin maahanmuuttajilla ei ole sitä paitsi edes yksinoikeutta. Syyllisiä eivät ole maahanmuuttajat, vaan ne, jotka tuovat siirtolaisia tänne taloudellisista syistä, ja teitä ehkä hämmästyttää, että tässä kohdin yhdyn erityisesti siihen, mitä kollegamme Sylla äsken totesi. Lisäksi myös ne, jotka tyytyvät siunaamaan tapahtuneen tosiasian, joista meille ovat valitettavasti esimerkkinä Pirkerin mietinnön kohdat - tarkoitan M ja N kohtia - myönteisistä seikoista huolimatta. Mainitsen esimerkkinä erityisesti sen, että mietinnön 13 kohdassa todetaan, että "katsoo, että yksittäisten jäsenvaltioiden erilaiset historialliset, taloudelliset ja sosiaaliset olot eivät anna mahdollisuutta määritellä kolmansista maista tulevan työvoiman tarvetta yhtenäisesti koko unionin alueella eikä unionilla ole tässä myöskään oikeudellista toimivaltaa".
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, miksi emme ole arvioineet tämän 13 kohdan seurauksia? Ja miksi emme palauttaisi jäsenvaltioiden täysivaltaisuutta tässä asiassa tai palaisi takaisin rajojemme oikeutettuun puolustamiseen, sillä kokemamme dramaattiset tapahtumat ovat selvästi osoittaneet, että rajojen puolustaminen on turvallisuustekijä, koska juuri siihen Yhdysvaltojen hallitus ryhtyi välittömästi sen jälkeen, kun se joutui tähän dramaattiseen tilanteeseen.
Lopuksi toteaisin, että maahanmuutolla ei pidä ratkaista Euroopassa ilmenevää väestövajetta. Jos eurooppalaiset jättävät muiden haltuun suvunjatkamisvelvollisuuden, ne myös luopuvat oikeudestaan asua vapaina kansoina esi-isiensä alueella. Emme hyväksy tällaista.
(Suosionosoituksia oikealta)

Blokland
Arvoisa puhemies, tänä aikana tarvitaan kipeästi eurooppalaista turvapaikkapolitiikkaa. Mutta tarvitaanko tänä aikana myös maahanmuuton pysäyttämisen lopettamista ja eurooppalaista maahanmuuttopolitiikkaa, kuten komissio ja parlamentin enemmistö uskovat?
Suhtaudun siihen epäilevästi. Euroopassa on edelleen monta miljoonaa työtöntä.
Eikö olisi parempi miettiä ensin, miten nämä ihmiset voitaisiin työllistää, mahdollisesti uudelleenkoulutuksen avulla?
Edellisestä asiasta irrallaan kysyn, millainen oikeusperusta komission mahdollisilla ehdotuksilla on. Yhdyn oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausuntoon.
Viimeinen vaikea kohta, johon haluan kajota, on kolmansista maista Euroopan unioniin kohdistuvien muuttovirtojen estäminen. Jos Eurooppaan luodaan yhteinen maahanmuuttopolitiikka, niin näiden ihmisten työlupa pitää varsinkin aluksi sitoa oleskeluun yhdessä tietyssä maassa. Muussa tapauksessa olemme luoneet ratkaisun, joka luo monta uutta ongelmaa.

Hager
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella, minkä teen harvoin, koska aika ei siihen riitä, jäsen Pirkeriä hänen tasapainoisesta mietinnöstään, vaikka hän ei olekaan luullakseni tällä hetkellä salissa. Taloudellisista syistä muuttavien yhteiskunnallinen integroituminen jäsenvaltioissa on, kuten hän korostaa, ehdottoman välttämätöntä yhteiskunnallisten jännitteiden välttämiseksi. Maahanmuuttajien entistä intensiivisempi yhteys jäsenvaltion kansalaisiin auttaa ehkä myös tunnistamaan sellaiset terroristit, jotka elävät maassa huomaamattomasti ja odottavat käskyä terrori-iskuun, ja voisi siten myötävaikuttaa terrorin torjumiseen.
Olen myös sitä mieltä, että kaikkien tarjottujen toimien kohdalla on tärkeää jättää jäsenvaltioille mahdollisuus tehdä hienosäätöä kolmansien maiden kansalaisten maahantuloon ja oleskeluun niiden omien työmarkkinoiden ja väestönkehityksen tarpeiden mukaan, koska ennen kaikkea näihin kysymyksiin voidaan vastata vain paikan päällä.
Sitä paitsi tulevaisuudessa on oltava lisäksi tärkeää ottaa edessämme oleva laajentuminen mukaan maahanmuuttopolitiikan suunnitteluun. Tämän kaiken esittelijä on ottanut huomioon. Toivon hänen mietinnölleen paljon menestystä - me joka tapauksessa tuemme sitä.

Hernández Mollar
Arvoisa puhemies, puhumme parlamentissa ensimmäistä kertaa erikseen, erillisissä tiedonannoissa, työvoimaperustein tapahtuvasta maahanmuutosta ja turvapaikka-asioista, mitä voidaan pitää Euroopan komission taholta oikeansuuntaisena ajatuksena, koska se auttaa meitä jäsentämään ja selkiyttämään keskustelua. Tästä parlamentin vaatimuksesta on tullut totta.
Haluaisin lyhyesti sanoa kaksi asiaa keskustelun kohteena olevista kysymyksistä: ensimmäinen asia on, että Eurooppaan suuntautuvissa muuttovirroissa on kyse sellaisten kansalaisten joukkopaosta, joiden kotimaassa ei ole henkiinjäämisen vähimmäisedellytyksiä ja joita ihmiskauppaa harjoittavat järjestäytyneet mafiat käyttävät valitettavasti hyväkseen. Se on sanottu täällä. Doverissa tai Andalusian rannikolla sattuneet tapaukset ovat siitä selkeä esimerkki.
Tällainen laiton maahanmuutto tarjoaa kuitenkin otollisen maaperän maahanmuuttajaväestön sosiaaliselle torjumiselle ja hyväksikäytölle työelämässä sen lisäksi, että joissakin Euroopan osissa on esiintynyt muukalaisvihan ja rasismin purkauksia. Joko tämä ongelma ratkaistaan tiiviissä yhteistyössä lähtömaiden kanssa tai sitten mikä tahansa tämän alan politiikka on tuomittu epäonnistumaan.
Yhteisöohjelmat, kuten PHARE, TACIS tai MEDA, tai maahanmuuttoa ja turvapaikka-asioita koskevat toimintasuunnitelmat ovat erittäin tarpeellisia. Samalla kuitenkin - ja haluan painottaa tätä - poliittisella tasolla on vaadittava, että lähtömaat hyödyntävät luonnonvarojaan ja henkilöresurssejaan ja että ne aivan erityisesti takaavat poliittisen ja yhteiskunnallisen vakauden, jotta niiden kansalaiset luottaisivat johtajiinsa. Kyse on siis jaetusta vastuusta, ei ainoastaan jäsenvaltioiden tai Euroopan unionin vastuusta. Marokon, Algerian ja Tunisian kaltaiset maat ovat esimerkki siitä, minkä juuri toin esille.
Toisaalta sanoisin yhteistä turvapaikkamenettelyä koskevasta tiedonannosta, että jäsenvaltioiden pääasiallisena ongelmana ovat turvapaikanhakijoiden perusteettomat hakemukset, ja komission ja parlamentin onkin pyrittävä poistamaan ne suuret esteet, joiden takia jäsenvaltioiden ratkaisut eivät ole yhtenäisiä.
Tästä syystä mielestäni ei ole sopivaa puhua yhdestä ainoasta menettelystä, sillä se poikkeaa Amsterdamin sopimukseen sisältyvistä valtuuksista, joissa puhutaan yhteisestä turvapaikkamenettelystä. Nämä eivät ole sama asia. Tiedonannossa ja Evansin mietinnössä ei myöskään täsmennetä sellaisia käsitteitä kuin "kolmansiin osapuoliin kohdistuva vaino", "vaino konfliktitilanteissa" tai esimerkiksi "sukupuoleen perustuva vaino", sillä vaikeutena on toisinaan pikemminkin pakolaisen käsitteen määrittely kuin menettely pakolaisaseman selvittämiseksi.
Toteaisin lopuksi, että olemme hyvällä tiellä: yhteistyö, yhteisvastuu, selkeä lainsäädäntö ja realistinen suhtautuminen maahanmuuton ja turvapaikka-asioiden kaltaiseen ilmiöön, joka huolestuttaa monia meistä, ovat välttämättömät lähtökohdat, kun pyrimme ratkaisemaan haasteen, joka on Euroopan unionin suurimpia haasteita tällä uudella vuosisadalla.

Hazan
Arvoisa puhemies, koska pääministeri Berlusconin toteamukset ovat toivoakseni järkyttäneet meitä kaikkia sikäli, että ne ovat osoitus ulkomaalaisiin kohdistuvasta halveksunnasta ja vihasta, mielestäni juuri nyt on entistä selvemmin aika torjua rasismia ja sen kaikkein salakavalimpia muotoja.
Olemme saaneet tähän tilaisuuden juuri komission yhteistä maahanmuuttopolitiikkaa koskevan tiedonannon ja Pirkerin mietinnöstä äänestämisen yhteydessä. Minun on tässä kohdin ilmaistava olevani tyytyväinen komission jäsen Vitorinon lausumiin.
Palauttakaamme mieliin, miten merkittävä tapahtuma eurooppalaisille oli Tampereella lokakuussa 1999 pidetty kokous, jossa toivottiin yhdenvertaista kohtelua kolmansien maiden ja unionin kansalaisille. Lähtökohtanamme on oltava se merkityksellinen huomio, joka mainittiin äsken: myytti nollamaahanmuutosta ei voi enää olla realistinen ajatus, ja sitä paitsi väestötieteellisten ongelmien ja työvoimapulan vuoksi meidän on muutettava käsityksiämme maahanmuutosta. Tästä syystä meidän on nyt annettava voimakas tukemme komission tiedonannolle, sillä tulevassa unionin maahanmuuttopolitiikassa on paljon hyvää, erityisesti kaikenlaisen rikollisuuden torjuminen.
Tässä kohdin on todettava, että esittelijä Pirker suhtautuu melko kriittisesti komission tiedonantoon. Toisin kuin Pirker, me sosialistit olemme vakuuttuneita siitä, että meidän lähestymistapamme on oltava pikemminkin inhimillinen kuin taloudellinen, koska puhumme täällä ihmiskohtaloista emmekä pelkästä kauppatavarasta.
Muistakaamme myös se, mitä emme koskaan muista riittävän hyvin, että ihmisten muuttaessa toiseen maahan ja jättäessä tuskallisesti oman maansa ja läheiset ihmiset he tekevät niin pakon edessä eivätkä vain huvin vuoksi. Komission kanta on perustavanlaatuinen, koska siinä ehdotetaan kehystä.
Lopuksi toteaisin myös, että jatkuvasti yhdentyvässä Euroopan unionissa, jolle on saatu myös perusoikeuskirja, mikään jäsenvaltio ei voi enää sanoa, että sen vastaanottopolitiikka on sen oma asia. Toistan siis sen, että annan täyden tuen komission ehdotukselle ja toisaalta suhtaudun kriittisesti Pirkerin mietinnön sisältöön. Pidätyn omasta puolestani antamasta Ranskan sosialistivaltuuskunnan ääntä tälle mietinnölle.

Schmidt, Olle
Arvoisa puhemies, haluaisin ottaa esille esittelijä Pirkerin mietinnön 15 kohdan. Siinä muun muassa sanotaan, että maahanmuuttajien odotetaan kunnioittavan sitä arvoyhteisöä, joka on kirjattu EU:n perusoikeuskirjaan, sekä osoittavan halukkuutta integroitumiseen. Kuinka tämä pitäisi tulkita?
Euroopan yli pyyhkäisee tällä hetkellä islamin vastainen aalto. Muslimeihin kohdistuu häirintää monissa EU:n valtioissa. Kiihkeintä keskustelua, jota olen pystynyt seuraamaan, käydään parhaillaan Tanskassa. Monet poliitikot ovat antaneet hämmästyttäviä lausuntoja. Tämän parlamentin jäsen Mogens Camre on sanonut, että muslimit soluttautuvat kaikkiin länsimaailman valtioihin, että osa heistä suhtautuu meihin ystävällisesti, samalla kun heidän määränsä kasvaa niin paljon, että he voivat ajaa meidät pois - tanskan kielellä få os fjernet - toisin sanoen, jotta he voivat pyyhkäistä meidät olemattomiin. Tämä on ennakkoluuloinen ja vastuuton lausunto. Arvoisa puhemies, parlamenttia koskeva huoleni on: eikö 15 kohdan muotoilu saata johtaa siihen, että annamme tällaisille yllyttäville lausunnoille uusia mahdollisuuksia? Eikö Euroopan moninaisuus uhkaa hävitä? Eikö vaarana ole, että uskonnonvapaus ja sananvapaus heikkenevät. Eikö 15 kohta voida ymmärtää näin: "Sopeudu ja sillä selvä, muuten saat kerätä kamppeesi ja häipyä!" Ehkä jäsen Camrella on mahdollisuus vastata tähän kysymykseen?

Frahm
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi sanoa, että tuen täysin jäsen Olle Schmidin kuvausta Tanskan poliittisesta tilanteesta ja kannatan myös sitä kehotusta, jonka hän esitti puheensa lopussa. Haluaisin lisäksi sanoa, että komission tätä asiaa koskevissa aloitteissa on otettu esille uskomattoman monia hyviä asioita. Olisihan hienoa, jos yhteistyömme avulla pystyisimme vahvistamaan niitä periaatteita, joista niin paljon puhumme: demokratiaa ja ihmisoikeuksia - ja voisin lisätä vielä humanismin - sen sijasta, että tulokset näkyvät vain pienimpien yhteisten nimittäjien tasolla. Mielestäni Evansin mietintö sisältää melko monia hyviä asioita, ja aion tukea sitä, ja kehotan teitä äänestämään mietinnön puolesta. Pirkerin mietintö sisältää mielestäni kuitenkin myös monia ongelmia. Se parani melkoisesti valiokuntakäsittelyssä. Tietenkin voidaan toivoa, että se paranee tämän päivän kuluessa, jolloin äänestämme siitä. Ennen kuin voin tukea tätä mietintöä, jonka lähtökohtana on etenkin, että EU on solidaarinen itseään kohtaan, mietintöä on kuitenkin vielä parannettava huomattavasti.

Gorostiaga Atxalandabaso
Arvoisa puhemies, jäsen Evans on harkinnut tätä mietintöä todella perusteellisesti. Hän on aivan oikein ottanut esiin kysymyksen siitä, että turvallisen maan käsitteen on perustuttava ihmisoikeusnäkökohtiin eikä diplomaattisiin yhteyksiin. Hän korostaa sitä, että jäsenvaltioilla ei ole yhteistä lähestymistapaa turvallisen maan käsitteeseen. Tätä ei voida enää hyväksyä.
Esittelijä Evans tekee sen johtopäätöksen, että turvallisen maan käsite on määriteltävä yksiselitteisesti. Vaikka olenkin samaa mieltä hänen perusteluistaan, meidän on myönnettävä, ettei tämä lähestymistapa ole luotettava.
Muistelen, että kollegamme Pasqua sanoi kerran, silloin kun hän oli Ranskan sisäministeri: "La démocratie s'arrête là où commence la raison d'Etat." (Demokratia loppuu siellä, missä valtion etu alkaa.) Esittelijä Evans: niin kauan kuin la raison d'Etat on olemassa, ei ole olemassa turvallista maata.

Duquesne
. (FR) Arvoisa puhemies, olen todella pahoillani asiasta, koska kyseessä on kiinnostava keskustelu, joka mielestäni ilmentää ongelman monimutkaisuutta, mutta myös sen poliittisia ulottuvuuksia. Olisi järjetöntä luulla, että kyse on tässä tapauksessa vain teknisten ongelmien ratkaisemisesta yleisen yhteisymmärryksen puitteissa. Ja uskon, että nämä vaikeudet ilmentävät myös sitä, että on ehdottoman välttämätöntä päästä nopeasti Euroopan tasolla yhteisymmärrykseen tietyistä olennaisista toimista.
Aivan aluksi sanoisin, että olisi järjetöntä eikä kovin vakavasti otettavaa kieltää laittoman maahanmuuton laajuus ja sen kärjistyminen. Mielestäni tällainen olisi järjetöntä ja poliittisesti epäviisasta. On siis erittäin tärkeää torjua sääntelytoimien ohella aktiivisesti ihmiskauppaa, koska kyse on ennen kaikkea siitä, että tehokkaat järjestöt käyttävät hyväkseen yleistä kurjuutta, yleistä köyhyyttä ja yleistä pelkoa, ja näiden järjestöjen ihmiskauppa on vain yksi niiden monen muun rikollisen toiminnan joukossa. Ja siten poliisitoimet, erityisesti rajavalvontaa vahvistavat toimet, ovat välttämättömiä varotoimia, jotta voidaan taata valvonta tulevilla ulkorajoillamme. Muistutan teitä siitä, että tällä hetkellä on käynnissä suurin Euroopassa koskaan tehty poliisioperaatio tulevilla ulkorajoillamme. Siinä on mukana 30 maata, ja tämä toimi ulottuu Suomesta Välimerelle.
Minun on turha opettaa Euroopan parlamentille, että turvapaikka on Euroopassa ehdoton periaatekysymys ja että turvapaikan antaminen on kunnia-asia Euroopalle ja että tästä syystä Eurooppa on maailmassa tiennäyttäjä ja esikuva. Ei voida peräänkuuluttaa demokratiaa ja vapautta, jos omassa maassa ei toimita sen mukaisesti. Samaan aikaan ei voida kuitenkaan olla ikään kuin tietämättömiä siitä, että huomattavan moni henkilö käyttää tätä näin tärkeää arvoa väärällä tavalla hyväkseen, vaikka näillä henkilöillä on luultavasti inhimillisesti katsottuna oikeutetut syynsä toimia näin, mutta he toimivat niin niiden vahingoksi, jotka pakenevat todellista vainoa.
On siis kiireellistä päästä yhteisymmärrykseen ensinnäkin niistä ehdoista, joilla mahdollisia pakolaisia otetaan vastaan alueellemme, ja ettei entisestään lisätä hyvinvoivien ja onnellisten maidemme tämä meillä on tapana unohtaa vetovoimaa niihin, jotka ovat kokeneet ainoastaan kurjuutta ja köyhyyttä. Meidän on siis varsin nopeasti, mikäli haluamme välttää "turvapaikkashoppailun", päästävä sopuun vastaanottoa koskevista säännöistä.
Turvapaikka on tietenkin oikeus, mutta onko välttämätöntä oikeudellisten takeiden saamiseksi, että asioista tehdään mutkikkaita? Entä jos takeiden avulla lykkäysmenettelyt olisivat mahdollisia? Entä jos ne olisivat sellaisia, että niissä maissa, joissa neljän, viiden tai kuuden vuoden jälkeen, kun päätöstä ei ole pystytty tekemään, on näin ollen ryhdyttävä laillistamiseen? Oikeuden kunnioittaminen ei ole ristiriidassa menettelyjen nopeuden ja tehokkuuden kanssa. Tällaisia kysymyksiä esitimme edellisessä neuvoston kokouksessa, ja olin iloinen todetessani, että 15 jäsenvaltiota olivat laajasti yksimielisiä siitä, että on tarpeen päästä asiassa yksimielisyyteen.
Lopuksi sanoisin, että Euroopan tasolla on tietenkin päästävä sopuun tietyistä säännöistä, joita olisin taipuvainen kutsumaan vähimmäissäännöiksi, en kuitenkaan sano näin, koska eräille se merkitsisi samaa kuin "ei lisäarvoa". Tarkoitan tällä olennaisia sääntöjä, jotka eivät olisi välttämättä turhan yksityiskohtaisia, mutta jotka ilmentäisivät sitä perusluonteista poliittista yhteisymmärrystä, joka on asiassa saavutettava, sillä ilman sitä emme voi hallita asiaa kunnolla. Meidän on siis päästävä sopuun nopeasti. Tästä syystä sanoin Laekenin huippukokouksessa, että on syytä pyrkiä saamaan Euroopan kehittäminen taas vauhtiin sillä, jos näin ei käy, se, mitä toteamme, on kielteinen asia ja pettymys käsitystemme kannalta. On myös määritettävä, missä määrin Euroopassa on harjoitettava solidaarisuutta, koska pelkästään se, että jäsenvaltio sijaitsee ulkorajalla, ei saa tarkoittaa sitä, että valtion on syytä vastata yksin kaikista ponnisteluista, joihin on ryhdyttävä.
On totta, että maahanmuutto on toinen ongelma, mutta totta on sekin, ettei voida väittää, että jos meillä olisi aivan vapaa maahanmuuttojärjestelmä, kaikki ongelmat ratkeaisivat; maailmassa ei ole esimerkkiä, jossa tällaista politiikkaa voitaisiin harjoittaa, ja jopa siellä, missä järjestelmä on kaikkein liberaalein, ei pystytä ratkaisemaan kaikkia ongelmia, erityisesti niitä, jotka liittyvät laittomaan maahanmuuttoon.
On siis esitettävä tiettyjä tärkeitä kysymyksiä, ja aiomme esittää ne parin päivän päästä Brysselissä pidettävässä konferenssissa: millainen on Euroopan tuleva väestönkehitys? Onko meillä vielä taloudellisia tarpeita? Millaisia? Onko tarve kaikkialla samanlainen? Onko meidän asetettava ehtoja mahdolliselle maahanmuutolle? Onko sen kestoa rajoitettava vai onko se rajoittamaton? Onko meidän asetettava tiettyjä pätevyysvaatimuksia, vaikka tällaiseen liittyy lähtömaassa suuria vaaroja, koska yleensä nämäkin maat tarvitsevat koulutusta? Eikö tällaiseen liity riski siitä, että työelämän ulkopuolella olevien henkilöiden määrä lisääntyy, tietystikin tietyn ajan päästä, mikä vain pahentaa tilannetta talousarvion kannalta? Jos halutaan löytää hyviä ratkaisuja kaikkiin näihin kysymyksiin, on oltava rohkeutta muotoilla ne selkeästi ja on annettava vakavia vastauksia, ja toivon, että näin tapahtuu konferenssissamme.
Minun on lopuksi sanottava, että puheenjohtajavaltio Belgia - olemme pieni maa, mutta meillä on uskoakseni realismin tajua - haluaa esittää ehdotuksia, joille on leimallista realismi, koska mielestämme ainoastaan realismin avulla voidaan tehdä mahdolliseksi kehitys, joka on välttämätöntä. Jos hukkaamme aikamme ideologisissa tai teknisissä väittelyissä, harkitsemme 15 vuoden päästä edelleen asiaa emmekä ole päässeet merkittävästi eteenpäin.
Kuitenkin tähän liittyy valtava riski, koska eurooppalaiset odottavat vastauksia, he uskovat Eurooppaan. Heidän mielestään kyse on todellakin hyödyllisestä osa-alueesta, joka on jopa välttämätön ongelmien ratkaisemiseksi. Jos emme anna näitä vastauksia kansalaisillemme, pelkään, että suurena vaarana on itseensä käpertyminen, ja pelkään myös, että silloin Eurooppa ei voisi enää olla - toivon, että me kaikki tässä istuntosalissa yhdymme tähän, tai ainakin valtaosa meistä, jos eivät aivan kaikki oikeuksien ja vapauksien Eurooppa, vastaanottava ja avoin Eurooppa ja myös, koska tämä on kansalaistemme huolenaihe, varovainen Eurooppa, Eurooppa, joka ryhtyy varotoimiin, tai sellainen Eurooppa, joka pyrkii, että kaikki sen alueella oleskelevat noudattavat sen oikeussääntöjä.

Fiori
Arvoisa puhemies, ymmärrän, että käsittelemämme aihe on erittäin arkaluonteinen, erityisesti nykyisen kaltaisessa historiallisessa tilanteessa. Me olemme näinä kahtena vuotena työskennelleet - viittaan tietysti nykyiseen lainsäädäntökauteen - luodaksemme myönteiset suhteet kansalaisten ja maahanmuuttajien välille ja pyrkiäksemme luomaan yhtäläiset mahdollisuudet ja jonkinlaista sosiaalista koheesiota. Nyt me kaikki voimme todeta tarpeen tarkistaa joitakin kohtia hahmottelemassamme ohjelmassa, ja ennen muuta meidän kaikkien on ymmärrettävä, että näiden kohtien tarkistamisen pohjalta voidaan luoda myönteistä yhteisön oikeutta, joka sallii meidän kehittyä sen Eurooppa-käsityksen hengessä, jonka me kaikki tunnemme.
Haluaisin nyt esittää kolme huomautusta. Ensimmäinen huomautus: meidän on ponnisteltava enemmän määritelläksemme puitesäännöt, joilla pyritään edistämään - aina yhteisymmärryksessä jäsenvaltioiden kanssa - alueellisia ja paikallisia toimia tilanteissa, joissa on luultavasti yksinkertaisinta ja varmasti välttämätöntä toteuttaa toimia niiden kolmen seikan tasapainon takaamiseksi, jotka ovat aina olleet maahanmuutto- ja turvapaikkakysymystä koskevan analyysimme taustalla: ensinnäkin maahanmuuttajavirrat, joita on säänneltävä ja joita on valvottava jatkuvasti; lisäksi yhdentyminen ja laittoman maahanmuuton torjuminen, jossa valitettavasti usein sivuutetaan rikollisuuteen ja ihmisten hyväksikäyttöön liittyvät suuret ongelmat.
Toinen huomautus: meidän on käsiteltävä Euroopan tasolla erittäin vakavasti aiheita, joita pidämme politiikoissamme keskeisinä, esimerkiksi poliisiyhteistyötä, oikeudellista yhteistyötä, valvontaa ja yhteisiä tietoteknisiä järjestelmiä. Näihin on saatava selvyys, samoin kuin rahoitusvaroihin, joiden olisi oltava riittävät ja määrällisesti arvioitavissa.
Kolmas huomautus: ehkä olemme unohtaneet erään tehtävän, ehkä olemme aliarvioineet sen merkityksen. Meidän on pidettävä kiinni laajoista koulutusohjelmista, jotka ovat kulttuuriemme ja ennen muuta monikulttuurisuuden perusta: koulusta, koulutuksesta, ennen muuta vierasmaalaisten alaikäisten koulutuksesta heidän oikeudellisesta asemastaan riippumatta. Kyse on integraatiopolitiikkojen ja haluamamme kaltaisen yhteiskunnan luomisen kannalta perustavista asioista. Meidän on mielestäni otettava käyttöön laaja koulutus- ja kulttuuriohjelma, jossa kiinnitetään paljon huomiota kulttuurien väliseen viestintään, koska se on sellaisen tien alku, joka varmasti johtaa meidät toivomaamme yhdentymiseen.

Ceyhun
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää aluksi kiitokseni komission jäsen Vitorinolle. Arvoisa komission jäsen, te olette ottanut vakavasti monien maahanmuuton asiantuntijoiden ja kansalaisjärjestöjen vaatimuksen ja tehnyt selväksi kahden tiedonannon myötä, miten politiikassa pitäisi käsitellä pakolaisia ja klassisia maahanmuuttajia. Te olette onnistunut esittämään hyviä turvapaikkapolitiikan yhdenmukaistamista koskevia ehdotuksia tiedonannossanne yhteisestä turvapaikkamenettelystä ja turvapaikan saaneille yhtenäisestä asemasta koko unionissa.
Nyt me voimme löytää teidän ehdotustenne avulla konkreettisia ratkaisuja. Sen myös esittelijä, kollega Evans, on toteuttanut erinomaisesti. Pidän hänen täydennyksiään nykyisen konkreettisia direktiivejä koskevan keskustelun hyvänä rikastuttamisena. Arvoisa komission jäsen, olette samoin onnistunut tekemään yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa koskevan tiedonantonne myötä selväksi, miten tärkeää on hallita ja säännellä tulevaisuudessa tapahtuvaa maahanmuuttoa Euroopan unionissa yhteisesti koko unionin alueella.
Kuitenkin: meidän on todennäköisesti kiisteltävä edelleen jäsenvaltioiden toiveista, jotka otan erittäin vakavasti. Ne haluavat itse tehdä maahanmuuttoa koskevaa hienosäätöä, vaikka niiden strategiat ovat epäonnistuneet jo vuosikymmenten ajan kansallisella tasolla. Lähden siitä, että me vakuutamme piakkoin kollegamme kansallisella tasolla siitä, että unionin laajuiselle maahanmuuton hallinnalle ei ole vaihtoehtoa.

Beysen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ei ole epäilystäkään siitä, että syyskuun 11. päivän dramaattisten tapahtumien jälkeen turvapaikkapolitiikkaa ja maahanmuuttopolitiikkaa tullaan muuttamaan voimakkaasti. Sen valossa olisi kenties ollut aiheellista siirtää näiden mietintöjen käsittelyä, koska nyt niissä ei oteta millään tavalla huomioon kansainvälisellä tasolla viime aikoina tapahtunutta kehitystä.
Erityistä huomiota pitää kiinnittää Pirkerin mietinnön 15 kohdan muotoiluun. Käsiteltävänä olevassa tekstissä painotetaan, että jäsenvaltioiden on kunnioitettava kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia ja velvollisuuksia. Nähdäkseni siinä mennään liian pitkälle. Integroituminen ei voi olla kahdensuuntainen prosessi niin kauan kuin ei ole kysymys vastavuoroisuudesta ja molemminpuolisesta kunnioittamisesta. Toisin sanoen integroituminen onnistuu kumpaankin suuntaan vasta silloin, kun kolmannet maat voidaan velvoittaa vastavuoroisuuteen ja molemminpuoliseen kunnioittamiseen.

Krivine
Pirkerin mietinnöllä on ansionaan franchise-periaate: se, että maahanmuutto esitetään pelkästään kapitalistisen järjestelmän tarpeisiin liittyvänä kauppatavaraongelmana. Mietinnössä pidetäänkin myönteisenä sitä, että maahanmuuttoa käsitellään talouden näkökulmasta jäsenvaltioiden tarpeiden ja mahdollisuuksien mukaan. Mietinnön 23 kohta ei voisi olla yksiselitteisempi. Kukin jäsenvaltio voi määritellä etsimänsä työvoiman pätevyysvaatimukset ja määrän työmarkkinoidensa tarpeiden perusteella. Toisin sanoen ehdotetaan yhteisön maahanmuuttopolitiikaksi kiintiöpolitiikkaa. Kantojensa perusteella Eurooppa on kaukana siitä, että se tunnustaisi maahanmuutto-oikeuden.
Kyse on siitä, että sallittaisiin oleskelu työnantajien tarpeiden ja väestötieteilijöiden kuvitelmien mukaisesti. Jopa perheiden yhdistämistä koskisivat eri säännökset kunkin maahanmuuttajaryhmän osalta, mikä on täysin päinvastaista vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden sekä perheen kanssa asumista koskevan oikeuden kannalta.
Maahanmuuttajia käytetään ylen määrin hyväksi, ja he ovat liberaalin sääntelemättömyyden uhreja. Totean lopuksi, että ainoastaan laittomien maahanmuuttajien yleisellä laillistamisella, johon kuuluisi myös kansalaisoikeuksia, voidaan torjua tehokkaasti nykyaikaista orjuutta, jonka tukemista meille ehdotetaan.

Coelho
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme hyvin tietoisia siitä, että tämä keskustelu koskee yhtä Euroopan tärkeimmistä ja kuumimmista aihepiireistä: Euroopan turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa.
Tämä asiaintila johtuu kahdesta eri tekijästä: ensinnäkin siitä, että Amsterdamin perustamissopimuksessa yhteisölle annettiin uusia toimivaltuuksia, jolloin avautui uusia Euroopan laajuisia toimintamahdollisuuksia; toiseksikin, koska maahanmuuttopaineet kolmansista maista ovat kasvaneet huomattavasti, mitä pahentavat jotkin järkyttävät viimeaikaiset tapahtumat, kuten Kosovon kriisin aiheuttama massiivinen pakolaisvirta tai Doverin tragedia.
Siksi on sekä humanitaarisista että taloudellisista syistä tarpeen määritellä yhteinen politiikka, jonka avulla näitä muuttoliikkeitä voidaan ohjata tehokkaasti, sillä tätä nykyä asia on epäkohta, joka Euroopan unionin on korjattava. On otettava huomioon, että tämä ongelma koskee kolmea eri ihmistyyppiä: turvapaikanhakijoita, tilapäismuuttajia ja taloudellisista syistä maasta muuttavia. Vaikka oireet ovatkin samat, on tärkeää eritellä niiden syyt ja löydettävä niihin eri lääkitys. Sillä, että nämä asemat sekoitetaan keskenään, ei voida ratkaista ongelmia, vaan siten pikemminkin pahennetaan niitä. Tiedämme myös, että tuohon ulkoiseen paineeseen yhdistyy myös valtioiden sisäinen paine, sillä niissä kärsitään väestön vähenemisestä, joka johtuu sekä väestönkasvun hidastumisesta että aktiiviväestön vähenemisestä yli 65-vuotiaiden osuuden kasvaessa samaa tahtia kuin sosiaaliturvajärjestelmien kestävyyttä koskeva huoli. Vastaukseksi ei voida antaa turhia yrityksiä estää ja pysäyttää maahanmuuttoa Euroopan rajoilla; sen pitää päinvastoin koostua maahanmuuton ohjaamisesta ja taltuttamisesta. Siksi muuttovirtojen ohjaamiseksi tarvitaan järjestelmällistä, selkeää ja johdonmukaista Euroopan yhteistä politiikkaa. Jotta voitaisiin välttää uusia ongelmia, on pidettävä mielessä kunkin jäsenvaltion todelliset työtarpeet sekä voimavarat noiden maahanmuuttajien vastaanottamiseksi ja sopeuttamiseksi. Ymmärrettäköön siis, että olemme lähempänä kollegamme Pirkerin lähestymistapaa.
Käytän tilaisuutta hyväkseni onnitellakseni komission jäsen António Vitorinoa hänen tämänpäiväisestä ilmoituksestaan, että hän esittelee kuukauden kuluttua kaksi aloitetta, jotka koskevat laittoman maahanmuuton ja palauttamisen torjumista. Lopuksi haluaisin tähdentää, että meidän on lähestyttävä varovaisesti tätä arkaluonteista ongelmaa, jonka ratkaiseminen edellyttää viisaita toimia. Meidän on esimerkiksi järkevämpää panna etusijalle sellaisten yhteisön alueella jo asuvien maahanmuuttajien laillistaminen, jotka voidaan sijoittaa työmarkkinoille, kuin rohkaista uuteen maahanmuuttoaaltoon.

Cerdeira Morterero
Arvoisa puhemies, tässä vaiheessa yhteisön toimielimet ja erityisesti parlamentti ovat täysin tietoisia siitä, että käsittelemämme aiheen monimutkaisuuden ja kauaskantoisuuden takia tarvitaan lainsäädäntöohjelma, joka on tehokas ainoastaan yhteisen ja koordinoidun eurooppalaisen lähestymistavan yhteydessä. Komission tiedonannossa ja tänään käsittelemissämme mietinnöissä on suuria yhtäläisyyksiä.
Meidän on otettava käyttöön entistä ennakoivampi politiikka, jossa tunnustetaan, että maahanmuuttopaineet tulevat jatkumaan ja että hyvin järjestetystä maahanmuutosta voi olla hyötyä Euroopalle, maahanmuuttajille ja myös näiden lähtömaille. Tavoitteenamme on parantaa muuttovirtojen hallintaa tiiviissä yhteistyössä lähtö- ja kauttakulkumaiden kanssa tehostamalla laittoman maahanmuuton torjuntaa ja puuttumalla sitä edistävien rikollisten toimintaan sekä takaamalla samalla uhrien oikeudet.
Tarvitaan entistä avoimempaa ja joustavampaa politiikkaa, joka yhdessä muuttovirtojen vähentämiseen ja rajavalvonnan tehostamiseen tähtäävien politiikkojen entistä paremman koordinoinnin kanssa voisi johtaa suotuisasti laittoman maahanmuuton vähenemiseen, mikä auttaisi niitä henkilöitä, jotka todella tarvitsevat pako- ja turvapaikan tarjoamaa suojaa. Meidän on säilytettävä tällainen suojelun taso hinnalla millä hyvänsä, kuten Geneven yleissopimuksessa todetaan, koska me kaikki olemme ylpeitä tästä eurooppalaisen identiteetin osoituksesta.
Kannustan komission jäsen Vitorinoa jatkamaan ponnistelujaan ja noudattamaan sovittua aikataulua, ja kannustan neuvostoa olemaan tilanteen tasalla Laekenissa ja täyttämään Tampereella tehdyt sitoumukset. Nyt on aika tehdä konkreettisia päätöksiä eikä antaa julistuksia, jotka ovat epäselvyydessään punnittuja. Euroopan kansalaiset odottavat ja tarvitsevat sitä.

Santini
Arvoisa puhemies, mielestäni maahanmuuttajista ja maahanmuutosta ei voi puhua tekemättä eroa eri maahanmuuttajatyyppien välille, joita on ainakin kolme: poliittisen vainon kohteeksi joutuneet, sodan jaloista paenneet ja taloudellisista syistä kotimaastaan lähteneet.
Kun ero näiden välille on tehty, on heti selvää, ettei kaikkiin kolmeen tyyppiin voida soveltaa samanlaista turvapaikkasäännöstöä, kuten esittelijä Evans ehdottaa. Paitsi että tämä asiakirja ei perustu todellisuuteen, siinä myös esitetään hirviöinä ne jäsenvaltiot, jotka vaativat oikeutta päättää tapauskohtaisesti turvapaikkaoikeuden myöntämisestä sen erityistilanteen mukaan, joka liittyy yhteiskunnalliseen organisaatioon ja konkreettisiin edellytyksiin taata asianmukainen vastaanotto ilman, että tällä on kielteisiä seurauksia kenellekään.
Olemme kaikki luonnostamme aina solidaarisia niitä kohtaan, joiden on pakko jättää kotimaansa ja hakea turvapaikkaa toisesta maasta, mutta aina ei ole hyväksyttävää vaaran astetta, jonka esittelijä haluaisi taata kaikille turvapaikanhakijoille vaatien hallituksia ja jäsenvaltioita - sanon asian suoraan - avaamaan ilman turhia puheita ja meteliä ovensa vedoten Geneven yleissopimukseen niin kuin se olisi yleisratkaisu kaikkiin ongelmiin eikä se, mikä se on todellisuudessa, eli joukko takeita, jotka asettavat samalle viivalle turvapaikanhakijat ja turvapaikkoja myöntävät.
Esittelijä Evansin ehdotus yhteisistä vähimmäisvaatimuksista - niin kuin hän niitä nimittää - typistää tämän periaatteen liialliseksi sallivuudeksi, jota ei voida hyväksyä. Sama pätee ehdotukseen ottaa käyttöön yhteinen turvapaikkamenettely - joksi sitä nimitetään - joka vie käytännössä vastaanottajavaltiolta kaikki mahdollisuudet todentaa hakijan soveltuvuus. Hakijalta ei evätä mitään oikeuksia, vaan hänestä pidetään huolta, asetetaan vain velvollisuus ilmoittaa omat tietonsa, kuten kunnon ihmiset tekevät.
Ongelma on, että pakolaisten ja maahanmuuttajien joukko tarjoaa ikävä kyllä usein helpon suojan selkeästi ei-toivotuille vieraille, kuten huumekauppiaille, ihmiskauppaa harjoittaville ja maanpakolaisiksi tekeytyville terroristeille, jotka sitten menevät lentokouluun ja tuhoavat ihmisiä täynnä olevia pilvenpiirtäjiä.
Varovaisuus ja valvonta, joita esittelijä ei hyväksy, ovat valtioiden ja niiden kansalaisten perustavan laillisen puolustamisen kulmakivet. Paljon asiallisempi ja hyväksyttävämpi on esittelijä Pirkerin mietinnön esitys yhteisestä maahanmuuttopolitiikasta, koska se on myös tasapainoisempi, siinä ei tehdä myönnytyksiä halpahintaiselle populismille ja kunnioitetaan turvallisuutta koskevia takeita.
Lopuksi mitä tulee niihin vasemmistokollegoihin, jotka tänäänkin ovat yrittäneet ujuttaa keskusteluun tavanomaiset poleemiset kommenttinsa Berlusconista, haluan ilmoittaa heille, että he ovat ainakin päivän myöhässä. Heidän kannattaisi lukea istuntoselostuksia; keskustelua he eivät seuraa, mutta ehtivät aina levittämään turhaa populismia ja hyödyttömiä poliittisia spekulaatioita.

Zrihen
Arvoisa puhemies, kiitän teitä siitä, että annatte minulle puheenvuoron kaiken tämän varsin monipuolisen keskustelun jälkeen. Olen ehdottomasti sitä mieltä, että nämä kaksi mietintöä ovat meille tänään osoitus siitä, että tarvitsemme yhteistä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Haluaisin ohimennen kiitellä komission jäsenen julkilausumaa ja parlamentin tekemää työtä, joka ilmentää todella sitä, että olemme aidosti kiinnostuneita tästä asiasta, varsinkin nykytilanteessa. Mielestäni olemme täällä tänään voineet tehdä eron eri maahanmuuttajien välille, ja ehkäpä olemme pystyneet erottamaan myös turvapaikan hakemisen ja taloudellisen maahanmuuton toisistaan. En ole varma, että kaikki sekaannukset olisi vältetty.
Muuttovirroista ja turvapaikkaoikeudesta meidän on sanottava kaikille ja toisin kuin muut, että sekä maahanmuuttajien että vastaanottavan jäsenvaltion on hoidettava yhteisesti oikeudet ja velvollisuudet. Kyse ei ole missään nimessä siitä, että jotkut käyttäisivät hyväkseen yhdenmukaistamisen puutteita luodakseen alemman luokan eurooppalaisia siten, että olisi olemassa toisen luokan työntekijöitä tai päätöstä odottavia kansalaisia. Minusta on tärkeää, että työntekijöiden oikeudet, olipa heidän alkuperänsä mikä tahansa, vahvistetaan ja niitä kunnioitetaan, jotta voidaan torjua ihmiskauppaa, siis sitä, että jotkut käyttävät hyväkseen kurjuutta ja ahdinkoa.
Toisaalta turvapaikkapolitiikan laatu ja oikeudenmukaisuus lisääntyvät, jos päästään yksimielisyyteen sen tunnustamisesta, että tätä politiikkaa on täydennettävä muilla pakollisilla kehitysyhteistyöpolitiikoilla, joiden avulla kukin voi elää arvokkaasti ja kunnioitettuna omassa maassaan. Joka tapauksessa turvapaikkapolitiikassa on hylättävä ajankohtaiseen tilanteeseen liittyvät mielivaltaiset kriteerit. Lisäksi pyytäisin vain, että myös poliittiset oikeudet myönnettäisiin niille, joiden työpanoksen otamme vastaan.

Hannan
Arvoisa puhemies, pyytäisin jäseniä miettimään yhtä kysymystä: onko perusteltua tämän hetkisessä maailmassa ratkaista kaikki turvapaikkaan liittyvät asiat Geneven sopimuksen parametrien mukaan? Vuonna 1951 tehty Geneven sopimus laadittiin tilapäiseksi toimeksi. Siitä neuvoteltiin aivan erilaisessa maailmassa maailmassa, jota edelleen ahdisti länsimaiden epäonnistuminen turvapaikan tarjoamisessa eurooppalaisen fasismin uhreille. Se oli ensisijaisesti suunniteltu varmistamaan, että kommunistista tyranniaa pakenevat ihmiset pääsisivät turvallisiin paikkoihin.
Maailma on kuitenkin muuttunut. Lentomatkailun yleistyminen on mahdollistanut ennennäkemättömät maahanmuuttovirrat. Suurimmalla osalla niistä, jotka etsivät parempaa elämää uusista maista, on taustallaan ymmärrettävät itse asiassa kunnioitettavat taloudelliset syyt. Geneven sopimukset ehdot, erityisesti vaatimus kaikkien hakemusten käsittelemisestä yksitellen, silloinkin kun hakija on ilmiselvästi tulossa turvallisesta maasta, kannustavat talouspakolaisia pyrkimään maahan pakolaisina. Tämä ruuhkauttaa järjestelmän niiden haitaksi, jotka aidosti pakenevat epäoikeudenmukaisuutta ja vääryyttä.
Kuten jäsen Pirkerkin mietinnössään, myös minä tuen tietynasteista hallittua aitoa maahanmuuttoa. Kaikki maat voivat hyötyä sellaisten ihmisten energiasta ja yritteliäisyydestä, jotka ovat valmiit ylittämään kokonaisia mantereita etsiessään parempaa tulevaisuutta.
Jotta sellainen politiikka hyväksyttäisiin yleisesti, sen pitää olla oikeudenmukaista ja avointa ja vastuullista. Ei voi olla oikein, että jäsenvaltioidemme oikeuslaitokset hoitavat maahanmuuttopolitiikkaa vaaleilla valittujen poliitikkojen ohi soveltamalla omituista tulkintaa vuoden 1951 sopimuksesta.
Jos haluamme hallita kestävää laillista maahanmuuttoa koskevaa maahanmuuttopolitiikkaa ja samaan aikaa suojella kipeimmin turvallisen paikan tarpeessa olevien oikeuksia, meidän on otettava turvapaikkalakien hallinta takaisin tuomareilta. Meidän ei pidä missään tapauksessa laajentaa Geneven sopimuksen soveltamisalaa, kuten esittelijä Evans ehdottaa, vaan meidän on heitettävä roskakoriin tämä vanhentunut sopimus ja korvattava se jollakin nykymaailmaan paremmin sopivalla.

Karamanou
Arvoisa puhemies, juuri tällä hetkellä, kun epävarmuus ja pelko sotatoimista Lähi-idässä aiheuttaa epätoivoisten ihmisten laajoja muuttoliikkeitä, tänään käytävä keskustelu turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikasta on erityisen ajankohtainen. Pakolaisten muuttovirrat ovat jo saavuttaneet Euroopan unionin, ja niiden ensimmäisenä väliasemana on kotimaani Kreikka, joka on lähin rajamaa Euroopan unionin ja Lähi-idän välillä.
Hyvät kollegat, ennennäkemättömän laaja pakolaisten ja turvapaikanhakijoiden vyöry varsinkin Afganistanista luo nykyään suuria paineita Kreikan saarilla. On selvää, että Kreikka joutuu nykyään kantamaan suhteettoman suuren taakan. Niinpä Euroopan unionin täytyy kiireellisesti ryhtyä kantamaan vastuuta asiasta ja avustaa Kreikkaa nykyisessä tilanteessa. Euroopan unionin pitää myös laatia yhtenäinen ja yhteinen suunnitelma turvapaikkaoikeuden suojaamiseksi sekä huolehtia siitä, että Geneven yleissopimusta sovelletaan kokonaisuudessaan.
On itsestään selvää, että toimet, joita tarvitaan kansainvälisen rikollisuuden ja terrorismin torjumiseksi eivät missään tapauksessa saa horjuttaa kallisarvoista oikeutta turvapaikkaan. Väestön laajoja muuttoliikkeitä voidaan kuitenkin parhaiten ehkäistä vähentämällä eriarvoisuutta nykyistä oikeudenmukaisemmalla politiikalla maailmanlaajuisesti sekä ratkaisemalla kiistat rauhanomaisin keinoin.

Roure
Arvoisa puhemies, siitä, että viime vuosien aikana turvapaikanhakijoiden määrä on lisääntynyt, aiheutuu vakavia ongelmia jäsenvaltioille, joilla on suuria vaikeuksia selviytyä tilanteesta. Lyonin apulaiskaupunginjohtajana näen tämän ongelman päivittäin. Kotikaupungissani tavanomaisten turvapaikanhakijoiden määrä on alle vuodessa kaksinkertaistunut.
Komission kaksi tiedonantoa, joista keskustelemme tänään, merkitsevät tietenkin huomattavaa edistysaskelta. Meidän on kuitenkin mentävä pitemmälle ja päästävä eroon nykytilanteesta, jossa tietyt jäsenvaltiot ottavat vastaan tietyistä maista peräisin olevia pakolaisia ja toiset eivät.
Meidän on huolehdittava siitä, että niillä mailla, jotka ottavat vastaan pakolaisia, on todella siihen tarvittavat voimavarat. Viime aikoina nämä voimavarat ovat vähentyneet. Emme voi enää ottaa asianmukaisesti vastaan turvapaikanhakijoita. Kaupungeissamme on perheitä, jotka elävät majoissa. Tätä ei voida missään nimessä hyväksyä: talvi tulee ja edessämme on katastrofi. Jotta kuitenkin päästäisiin pitemmälle, kehotan ennen kaikkea jäsenvaltioiden hallituksia ja neuvostoa tekemään rohkeita päätöksiä, jotka ovat väistämättömiä. Se, että pitäydymme liian kansallismielisiin asenteisiin, johtaa epäasiallisiin ja vastuuttomiin ratkaisuihin, kun kyseessä on tuhansien pakolaisten elämä ja kun gettoutuminen uhkaa suurten eurooppalaisten kaupunkiemme tiettyjä alueita.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, puhun hyvin lyhyesti, koska tiedän, että äänestykset alkavat pian. Ensinnäkin haluan kiittää kaikista tämän keskustelun aikana käytetyistä puheenvuoroista, erityisesti kriittisistä sellaisista, ja haluaisin valaista näistä jälkimmäisistä tarkemmin kahta, joita pidän tärkeänä. Ensiksikin: haluaisin sanoa jäsen Nassauerin huomautukseen, ettei komissiossa olla luovuttu turvallisen kolmannen maan periaatteesta. Siitä ei olla luovuttu ja neuvostossa työskennelläänkin parhaillaan turvallisen kolmannen maan kriteerin määrittelemiseksi. Olen varma, että kuten te sanoitte, ministeri Schilly on tässä asiassa yhtä tiukka neuvottelija kuin aina ennenkin. Toisesta näkökohdasta haluaisin muistuttaa, että komissio otti tehtäväkseen arvioida uudestaan ehdotuksiaan sen kansainvälisen tilanteen valossa, joka on kehittynyt Yhdysvaltojen terrori-iskujen seurauksena. Tämä arvio on parhaillaan tekeillä. Teemme sen mahdollisimman huolellisesti ja esitämme tulokset parlamentille, mutta komissiossa ei pidetä myönteisenä, että terrorismi ja maahanmuutto kytketään haitallisesti yhteen.
Komissio on esittänyt ehdotuksia, joissa ohjataan muuttovirtoja kuitenkin oikeuksia kunnioittaen, samoin kuin ehdotuksia laittoman maahanmuuton torjumiseksi. On epäreilua antaa komissiosta sellainen kuva, että siellä ei tehtäisi lainkaan aloitteita laittoman maahanmuuton torjumiseksi. Viime viikolla komissiossa hyväksytty puitepäätös ihmiskaupasta on komission ehdotus; laitonta maahanmuuttoa, palauttamispolitiikkaa ja yhteistä rajapoliisia koskevat tiedonannot ovat olleet toimintataulussa toukokuusta 2000 lähtien ja ne sisältyvät komission työohjelmaan, josta on keskusteltu parlamentissa tänä vuonna: ne eivät ole terrori-iskuista johtuvia hätätoimia, vaan seurausta komission johdonmukaisesta ja lujasta maahanmuuttopolitiikasta.
Lopuksi haluaisin kiittää parlamenttia sen antamasta tuesta. Toivon, että niiden selkeiden ajatusten avulla, jotka syntyivät tässä keskustelussa, Laekenin Eurooppa-neuvostossa on mahdollista ottaa askel eteenpäin. Ajatuksilla on lisäarvoa Euroopan tasolla. Kiitän Euroopan parlamenttia sen panoksesta.
(Suosionosoituksia)

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, minun on pakko pyytää puheenvuoroa, koska tilanne on mielestäni kestämätön, ja haluan esittää vastalauseeni niistä parlamentin merkittävien ryhmien pitämistä monista puheenvuoroista, joissa on tänä aamuna haluttu yhdistää terrorismi maahanmuuttoon, turvapaikanhakijoihin ja - useammin kuin kerran - erityisesti islamilaisista maista tapahtuvaan maahanmuuttoon.
Mielestäni tämä on vastuuton asenne, rinnakkaiseloa vastaan suunnattu aikapommi, ja haluan muistuttaa, että Eurooppakin on antanut maailmalle valkoihoisia terroristeja.

Puhemies
Hyvä kollega, se ei ollut valitettavasti työjärjestyspuheenvuoro. En myönnä nyt myöskään enää uusia puheenvuoroja.
Siirrymme äänestykseen.

ÄÄNESTYKSET
Ehdotus neuvoston asetukseksi jäsenvaltioiden toimintaohjelmien toteuttamisesta EMOTR:n tukiosaston menojen valvonnan osalta annetun asetuksen (EY) N:o 723/97 muuttamisesta (KOM(2001) 308 - C5 - 0420/2001 - 2001/0130(CNS))

(Parlamentti hyväksyi komission ehdotuksen.)
   Ehdotus neuvoston asetukseksi riisin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (EY) N:o 3072/95 muuttamisesta (KOM(2001) 169 - C5-0207/2001 - 2001/0085(CNS))
(Parlamentti hyväksyi komission ehdotuksen.)
  Harbourin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus (A5-0289/2001) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi (10148/2000 - KOM(2000) 25 - C5-0670/2000 - 2000/0029(AVC)) Euroopan yhteisön kannasta ehdotukseen Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännöksi varaosaturvatyynyjärjestelmää varten tarkoitetun turvatyynymoduulin, tyyppihyväksytyllä turvatyynymoduulilla varustetun varaohjauspyörän ja muualle kuin ohjauspyörään sijoitettavan varaosaturvatyynyjärjestelmän tyyppihyväksynnästä
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
  Hulthénin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0294/2001) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi otsonikerrosta heikentävistä aineista tehdyn Montrealin pöytäkirjan neljännen muutoksen tekemisestä (KOM(2001) 249 - C5-0251/2001 - 2001/0101(CNS))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
  Langen laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0287/2001) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 97/68/EY muuttamisesta (KOM(2000) 840 - C5-0742/2000 - 2000/0336(COD))
Ennen lopullista äänestystä:
Martínez Martínez (PSE). (ES) Arvoisa puhemies, minulle on sanottu, että paikalle tulisi teknikko. Tuo teknikko on varmaankin tulossa Brysselistä asti, koska hän ei ehdi tänne ajoissa ratkaisemaan ongelmaa, ja olen äänestänyt alusta asti, eikä kortti tai laite toimi.

Puhemies
Hyvä kollega, sitten ehdotan teille, että istutte poikkeuksellisesti toiselle paikalle, ehkä laite toimii siinä. Pyydän osastoja vielä kerran lähettämään teille korjaajan.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)   
Turchin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0303/2001):
1. muutettu ehdotus neuvoston päätökseksi Nizzan sopimukseen liitetyn EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen taloudellisia seurauksia ja hiili- ja terästutkimusrahastoa koskevan pöytäkirjan täytäntöönpanon edellyttämistä säännöksistä (KOM(2001) 121 - C5-0165/2001 - 2001/0061(CNS))
2. muutettu ehdotus neuvoston päätökseksi monivuotisten taloudellisten suuntaviivojen antamisesta EHTY:n selvityksessä olevien varojen ja selvityksen jälkeen hiili- ja terästutkimusrahaston varojen hoitamista varten (KOM(2001) 121 - C5-0166/2001 - 2000/0363(CNS))
3. komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, EHTY:n neuvoa-antavalle komitealle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisestä ja rahoitustoiminnasta vuoden 2002 jälkeen (KOM(2000) 518 - C5-0204/2001 - 2001/2095(COS))
Ennen ensimmäistä ehdotusta koskevaa lopullista äänestystä

Turchi
. (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, eilen esittämistäni syistä ja ottaen huomioon, että hyväksyitte lainsäädäntöä koskevat tarkistukseni, pyydän teitä lykkäämään lainsäädäntöpäätöslauselmia koskevaa äänestystä, jotta voidaan tutkia mahdollisuus päästä sopimukseen komission ja neuvoston kanssa parlamentin roolin vahvistamisesta työjärjestyksemme 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Pyydän teitä siis äänestämään siitä päätöslauselmasta, joka ei ole lainsäädäntöpäätöslauselma, jotta saadaan täysi selvyys parlamentin poliittisista kannoista tässä asiassa.

Puhemies
Siten meillä on käsiteltävänä työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti äänestyksen lykkäämistä koskeva pyyntö, josta annan nyt äänestää.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.) Puhemies. Asia palautetaan täten asiasta vastaavaan valiokuntaan uudelleenkäsittelyä varten.
Ennen toista ehdotusta koskevaa lopullista äänestystä:

Turchi
. (IT) Arvoisa puhemies, toistan sen, minkä sanoin aiemminkin, eli ei äänestetä lainsäädäntöpäätöslauselmasta vaan seuraavasta päätöslauselmasta, joka ei ole lainsäädäntöpäätöslauselma.

Puhemies
Siten meillä on käsiteltävänä työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaisesti äänestyksen lykkäämistä koskeva pyyntö, josta annan nyt äänestää.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.) Puhemies. Asia palautetaan täten asiasta vastaavaan valiokuntaan uudelleenkäsittelyä varten.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)  
Linkohrin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0297/2001) muutetusta ehdotuksesta neuvoston päätökseksi monivuotisista teknisistä suuntaviivoista hiili- ja terästutkimusrahaston tutkimusohjelmaa varten (KOM(2001) 121 - C5-0167/2001 - 2000/0364(CNS))
Ennen äänestystä:

Ahern
Arvoisa puhemies, kun muistetaan komission eilisessä keskustelussa antama vastaus, erityisesti kollegani Mombaurin esiin tuomaan teräs- ja hiilisopimuksen, Nizzan sopimukseen liitetyn pöytäkirjan, voimassaolon päättymistä koskevaan asiaan ja siihen nyt liittyvään juridiseen epävarmuuteen, pyytäisin esittelijää kommentoimaan tätä asiaa. Kannattaako hän sen siirtämistä oikeusyksikölle, kuten komissio ilmeisesti aikoo tehdä?

Puhemies
Puheenvuoro on mietinnön esittelijällä, kollega Linkohrilla.

Linkohr
Arvoisa puhemies, mietinnön esittelijänä voin vain kannattaa pyyntöä. Varsinkin kun en ole itse myöskään mikään juristi, minua kiinnostaisi, miten komissio suhtautuu siihen, jos Nizzan sopimusta ei ratifioida EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymiseen mennessä, sillä terveen maalaisjärkeni mukaan silloin syntyy oikeudellinen tyhjiö, ja se pitäisi tutkituttaa. Sikäli haluaisin tukea sitä, mitä jäsen Ahern vaati.
Koska minulla on nyt kuitenkin jo puheenvuoro, haluaisin muistuttaa teitä vielä, että tarkistukset 1-5 perustuvat väärinkäsitykseen. Me emme äänestäneet niistä lainkaan valiokunnassa. Ne sisältyvät kuitenkin sisältönsä puolesta - sikäli kenenkään ei tarvitse olla huolissaan - Turchin mietintöön, mutta suosittelen, että emme äänestä niistä tänään, ja sikäli kuin minulla on oikeus vaatia sitä, vaadin sitä.

Puhemies
Antaisin sen mieluummin täysistunnon päätettäväksi. Annan äänestää kollega Linkohrin pyynnöstä, että tarkistuksista 1-5 ei äänestetä.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.) Ennen lopullista äänestystä:

Linkohr
Siinä tapauksessa pyydän, että annatte äänestää lainsäädäntöpäätöslauselmasta, erityisesti tarkistusten 8 ja 9 vuoksi, joista äänestimme äsken. Mielestäni riittää, jos palautamme Turchin mietinnön valiokuntaan uudelleenkäsittelyä varten, mutta tarkistusten 8 ja 9 vuoksi pitäisin todellakin tärkeänä, että äänestämme nyt todellakin päätöslauselmasta. Pyydän äänestämään sen puolesta.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Äänestysselitys - Mietinnöt: Turchi ja Linkohr - A5-0303/2001 ja A5-0297/2001:

Bordes, Cauquil ja Laguiller
. (FR) Kahdessa mietinnössä, joissa käsitellään EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymistä, todetaan ja pahoitellaan, että neuvosto pyytää parlamentilta "vastuuvapauden toimista, joita se ei mitenkään voi valvoa". Parlamentti voi äänestää, miten se haluaa, neuvosto on se, joka päättää. Tämä tarkoittaa kiistatta sen tunnustamista, että parlamentin tehtävä on ainoastaan antaa demokraattisia takeita sellaisille päätöksille, jotka eivät ole demokraattisia.
Lisäksi näissä kahdessa mietinnössä käsitellään sitä, että EHTY:n perustamissopimuksen sosiaalisesta puolesta luovutaan juuri silloin, kun ollaan valmiita ottamaan Euroopan unioniin maa, jonka hiili- ja teräsala aiotaan määrätä uudelleen järjestettäväksi, jotta siitä voitaisiin tehdä "kannattava", eli mahdollisten länsimaisten sijoittajien kannalta kannattava.
Tästä EHTY:n perustamissopimuksen "sosiaalisesta puolesta" huolimatta Länsi-Euroopan hiili- ja teräsalan uudelleenjärjestäminen on merkinnyt satojen tuhansien työntekijöiden irtisanomista, murhenäytelmää monille. Jotkin alueet, kuten Lorraine, ovat tarvinneet vuosia toipuakseen yritysten lopettamisesta ja työpaikkojen lakkauttamisesta. Voi kuvitella, mitä tämä merkitsee Puolan, Tsekin tasavallan tai Unkarin työntekijöille, joille ei edes ehdoteta korvauksia tai varhaiseläkettä.
Sen sijaan, että kohdistetaan EHTY:n perustamissopimuksen lakkauttamisesta syntyvät varat tutkimukseen, joka hyödyttää tavalla tai toisella työnantajia, olisi suunnattava näin saadut rahat kokonaisuudessaan siihen, että pyritään maksamaan palkka niille työntekijöille, jotka aiotaan irtisanoa tulevien uudelleenjärjestelyjen yhteydessä.
Näin ollen äänestimme näitä kahta mietintöä vastaan.
(Istunto keskeytettiin klo 13.24 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Aseiden vienti
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Titleyn laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0309/2001) aseiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen toimintaohjeiden 8 kohdan mukaisesta neuvoston toisesta vuosikertomuksesta [13177/1/2000 - C5-0111/2001 - 2001/2050(COS)].

Titley
. (EN) Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän tapahtumat osoittivat meille, että maailma, jossa elämme on hyvin turvaton paikka. Huomasimme, että maailman turvallisuus, vakaus ja talous ovat paljon hauraampia kuin aikaisemmin uskoimme. Katsomme minne tahansa joko terrorismin vastaista taistelua, Balkanin kauhuja, pienen sveitsiläisen kaupungin painajaista, todellista anarkiaa osissa Afrikkaa - esiin nousee yksi yhteinen teema: vapaasti saatavilla olevien aseiden valtava määrä. Tämä on yksi maailman epävakauden suurimmista syistä, ja meidän on toimittava ennen kuin aseiden ylivalta musertaa meidät kaikki.
Euroopan unionin käytännesäännöt aseiden viennistä olivat merkittävä edistysaskel tämän kaupan hallinnassa. Toisesta vuosikertomuksesta käy ilmi, että jäsenvaltioiden yhteistyö lisääntyy voimakkaasti sekä käytännesääntöjen toteuttamisessa että suuremman keskinäisen yhteisymmärryksen saavuttamisessa siinä, miten käytännesääntöjä tulkitaan. On myös selvää, että asevientipolitiikka ja turvallisuuspolitiikka ovat tulossa entistä samansuuntaisemmiksi.
Asevalvontapolitiikka on paljon entistä avoimempaa. Useimmat Euroopan unionin valtiot, paitsi Itävalta, Kreikka ja Luxemburg, antavat nyt omat vuosikertomuksensa, vaikkakin tarjotun tiedon laatu vaihteleekin valtavasti. Kannattaa panna merkille, että kansalaisjärjestöjen Safer World -järjestö pitää Yhdistyneen kuningaskunnan kertomusta, jonka ensimmäiseksi otti käyttöön silloinen ulkoministeri Robin Cook, esimerkkinä muille valtioille.
Käytännesääntöjen vaikutus ulottuu EU:n ulkopuolelle: kaikki ehdokasvaltiot, ETA-valtiot, EFTA-valtiot, Kanada ja Turkki noudattavat nyt käytännesääntöjen periaatteita. Jäsenvaltiot pyrkivät myös soveltamaan näitä periaatteita laajoilla kansainvälisillä foorumeilla.
Olisi virhe aliarvioida saavutettujen asioiden tai sen merkittävän mielipiteen muutoksen merkitystä, joka on tapahtumassa jäsenvaltioissa tällä alueella. Silti on olemassa alueita, joilla käytännesääntöjä on vahvistettava. Käytännesääntöjen periaatteet heikentyvät koko ajan, jollei ryhdytä toimiin aseiden välityksen hillitsemiseksi ja saattamiseksi luvanvaraiseksi. On uskomatonta, että monissa maissa tarvitaan lupa aseen omistamiseen, muttei kaikenlaisten aseiden myyntiin. Jotkut asekauppiaat käyvät laillista kauppaa; monet ovat kuitenkin lähes pelkkiä kuoleman kauppiaita. Toimiin tarttuminen tällä alueella on oltava ehdottomasti etusijalla. Vastaavasti EU:n ulkopuolisen tuotannon valvomaton lisensointi vaarantaa vääjäämättä EU:n sisäpuolella olevien aseyhtiöiden toiminnan valvonnan. Tarvitsemme lisäksi nykyistä yhdenmukaisemman järjestelmän loppukäyttöön liittyvän tiedon tarjonnasta, sertifioinnista ja valvonnasta.
Virallisen viennin valvonta on tärkeää, mutta laiton asekauppa on suurin ongelma. Pidän myönteisenä jäsenvaltioiden työtä kevyiden ja pienikaliiperisten aseiden laitonta kauppaa käsittelevää Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssia varten ja muistutan parlamenttia siitä, että määritelmään kuuluu sellaisia asioita kuin kannettavat ilmatorjuntaohjukset.
Pidän erittäin valitettavana Yhdysvaltojen asennetta tuohon konferenssiin ja sen aseita puolustavan eturyhmän vaikutusvaltaa. Voimme vain toivoa, että viimeaikaiset tapahtumat saavat USA:n miettimään maailmanlaajuisen kumppanuuden tarvetta turvattomuuden syiden poistamisessa. Meidän on tehtävä maailmanlaajuinen tehoisku tämän laittoman kaupan kitkemiseksi.
Avoimuuden lisääminen suojaa turvallisuuttamme tällä alalla. Huolimatta nopeista muutoksista, haluaisin nähdä kaikkien maiden tekevän yleisesti saatavilla olevia vuosikertomuksia yhteisesti sovitussa muodossa. Neuvoston vuosikertomuksen olisi oltava yksityiskohtaisempi, kuten olen sanonut mietinnössäni. Kannustamme tietenkin jäsenvaltioiden parlamentteja tutkimaan asepolitiikkaa tarkemmin.
Olin iloinen siitä, että viime vuonna jäsenvaltiot sopivat yhteisestä käytännesääntöjen mukaisesta puolustustarvikeluettelosta. Nyt tarvitsemme yhteisen luettelon turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitetuista muista kuin puolustustarvikkeista, ja voin tyytyväisenä hyväksyä tätä asiaa koskevat tarkistukset. Luettelon on kuitenkin oltava mielekäs ja tarjottava perusta tehokkaalle toiminnalle tällä alueella eikä olla vain yleinen toteamus.
Emme voita terrorismin vastaista sotaa josta me kaikki puhumme tällä hetkellä ellemme valvo aseita, tämän kuolettavan kaupankäynnin työkaluja. Tämä on haaste, joka meillä on edessämme nyt, ja se on tänään vielä tärkeämpi kuin se oli viime vuonna tähän aikaan, kun keskustelimme ensimmäisestä vuosikertomuksesta.

Van Hecke, Johan
Arvoisa puhemies, ensiksi haluan onnitella kollega Titleyä hänen erittäin vankasta ja rakentavasta mietinnöstään. Titleyn vaivannäön ja muiden kollegojen rakentavan panoksen ansiosta parlamentti pääsi lähestulkoon yksimielisyyteen erittäin herkästä aiheesta, asekaupan hallinnasta.
Yhdysvaltoihin tehtyjen hyökkäysten valossa tajuamme entistä selvemmin, että aseiden voimakas leviäminen maailmassa synnyttää epävakaita maita, jotka muodostavat kasvualustan terrorismille. Titleyn mietinnössä huomautetaan perustellusti, että EU:n käytännesääntö vuodelta 1998 on suuri edistysaskel kohti johdonmukaisempaa ja avoimempaa eurooppalaista aseidenvientipolitiikkaa.
Mutta samalla mietinnössä viitataan moniin puutteisiin ja heikkouksiin, joista haluan mainita viisi.
Ensiksi jäsenvaltioiden kansallisia selvityksiä ei ole yhdenmukaistettu. Jotkin maat, kuten Iso-Britannia ja Irlanti, antavat kattavan kuvauksen myönnetyistä vientiluvista sekä aseviennin määrästä ja rahallisesta arvosta. Toiset maat, esimerkiksi Itävalta ja Kreikka, eivät anna myönnetyistä vientiluvista minkäänlaisia tietoja. Tällä tavalla on tietysti vaikeaa päästä tehokkaaseen ja tarkoituksenmukaiseen arviointiin. Sen takia kansallisten selvitysten pitäisi täyttää tietyt standardit. Jokaista myönnettyä vientilupaa kohden pitäisi antaa yksityiskohtainen kuvaus materiaalista, määränpäästä ja loppukäyttäjästä. Evättyjen vientilupien osalta pitäisi selvittää perusteellisemmin eväämisen syytä.
Toiseksi uskon myös, että maasta vietyjen aseiden loppukäyttäjiä pitää valvoa tehokkaammin. Afrikassa Togo ja Burkina Faso ovat virallisesti Bulgariasta vietyjen aseiden loppukäyttäjiä, mutta todellisuudessa aseet toimitetaan Liberiaan ja Sierra Leonen kapinallisille. EU:n jäsenvaltioiden lähetystöt voisivat harjoittaa voimakkaampaa valvontaa paikan päällä. Asesaartoa rikkoviin kauttakulkumaihin pitäisi lisäksi kohdistaa rangaistustoimia.
Kolmanneksi meidän pitää nähdäkseni valvoa paremmin puolustustarvikkeiden lisenssivalmistusta ulkomailla EU-yritysten toimesta tai teollisten yhteistyösopimusten puitteissa. Ei saa olla niin, että joltakin maalta evätään lupa ja asevalmistajat kiertävät kieltoa toimittamalla aseiden osia, jotka kootaan sitten paikan päällä.
Neljäs puute on se, että minkäänlaista valvontaa ei kohdisteta yksityisiin aseiden välittäjiin, joiden määrä on kasvanut jatkuvasti kylmän sodan päätyttyä. Maailmassa on tällä hetkellä kierrossa 500 000 000 pienikaliiperista asetta, ja YK:n mukaan 40-50 prosenttia niistä on laittomia.
EU:n käytännesäännön viimeinen vakava puute on se, että se ei ole oikeudellisesti sitova. Se on tällä hetkellä herrasmiessopimus, joka ei velvoita mihinkään. Käytännesäännön rikkojille ei voida määrätä sanktioita.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan ilmaista toiveeni, että EU:n käytännesääntö luo pohjan maailmanlaajuiselle aseidenvientiä koskevalle käytännesäännölle. Ei ole mitään mieltä, jos Eurooppa ponnistelee asekaupan hallitsemiseksi samaan aikaan kun Kiina ja Venäjä jatkavat rajoittamatta aseiden vientiä kriisialueille. YK:n heinäkuinen konferenssi oli tässä suhteessa hukkaan heitetty mahdollisuus, ja mielestäni tästä aiheesta pitää tulla transatlanttisen vuoropuhelun pysyvä osa.

Wiersma
Arvoisa puhemies, kollega Titley on laatinut erinomaisen mietinnön aseidenviennistä, kuten häneltä voi odottaa, ja onnittelemme häntä siitä. Euroopan sosiaalidemokraattien ryhmä tukee mietintöä tietysti täysin. Sen takia en halua niinkään rajoittua mietinnön tekniseen puoleen vaan tehdä muutaman yleisluonteisen huomautuksen.
Ensimmäiset uutiset Yhdysvaltoihin tehdyistä hirvittävistä hyökkäyksistä saatiin ulkoasioiden valiokunnan äänestäessä Titleyn mietinnöstä 11. syyskuuta. Euroopan unioni reagoi hyökkäyksiin asianmukaisesti ja yhtenäisesti. Kaikki tarjolla olevat välineet otetaan käyttöön pilareiden alusta loppuun.
Yhtä reippaita otteita kaivattaisiin muillakin alueilla. EU kyllä pystyy, jos se vain haluaa. Kun on kysymys aseidenviennistä, meidän pitää tulla toimeen käytännesäännöllä, jolle asetetaan tuntuvia rajoituksia Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 296 artiklassa, jossa turvataan kansallisia turvallisuusetuja. Se on niin epämääräinen käsite, että jäsenvaltiot voivat halutessaan toimia suunnilleen mielensä mukaan. Minulle ei muuten ole koskaan täysin selvinnyt, miten nämä kansalliset turvallisuusedut voivat erota Euroopan unionin turvallisuuseduista.
Aseidenvientisopimuksille on lisäksi tunnusomaista, että ne perustuvat pitkälti vapaaehtoisuuteen ja että esimerkiksi sopimukset maasta vietyjen aseiden loppukäytöstä eivät ole sitovia. Sen takia EU:n laajuista, tehokasta lähestymistapaa ei ole olemassa. Kaikkea relevanttia tietoa ei aseteta käytettäväksi, mikä haittaa vakavasti politiikan läpinäkyvyyttä. Kansalliset selvitykset ovat kauniita, mutta yhteinen toiminta on tietysti parempi vaihtoehto.
Titleyn mietinnössä mainitaan joukko painopisteitä, kuten käsiaseiden epävakauttava leviäminen. Käsiaseilla aiheutetaan joissakin osissa maailmaa suurta kaaosta. Näiden aseiden kauppa pitää omalta osaltaan hengissä ilmiötä nimeltä lapsisotilaat.
Ryhmäni toivoo, että siitä tulee prioriteettialue ja että se on prioriteettialue myös yhteistyössä ehdokasvaltioiden, vakaussopimuksen maiden ja Ukrainan ja Venäjän kanssa. Sillä me tiedämme, että suuri osa maailmassa kiertävistä käsiaseista on peräisin näistä maista.
EU:n pitää ottaa käyttöön kaikki välineet, joilla se voi yhteistyössä näiden maiden kanssa käydä käsiksi tähän usein rikolliseen asekauppaan. Myös tällä alalla tarvitaan uutta kansainvälistä koalitiota. Syyskuun 11. päivän tapahtumat huomioon ottaen on tärkeää terävöittää myös sopimuksia niin sanottujen kaksikäyttötuotteiden viennistä.
Olen erittäin kiinnostunut keskusteluista, joita tästä aiheesta epäilemättä jo käydään kulissien takana. Euroopan asukkaat haluavat tietää, miten vientipolitiikkaa käytetään estämään väärää tietoa joutumasta vääriin käsiin. Viittaan uutisiin terrorismista ja joukkotuhoaseiden käytöstä. Myös tässä asiassa tarvitaan ehdottomasti parempaa yhteistyötä Itä-Euroopan ja Itsenäisten valtioiden yhteisön maiden kanssa.
Mitä salausohjelmiston viennin alalla tulee tapahtumaan? Solmitaanko siitä uusia sopimuksia? Neuvostolta ja komissiolta voi odottaa vähintään, että ne viittaavat siihen rooliin, jota paremmin organisoitu asevientipolitiikka voi esittää taistelussa terrorismia vastaan.
Keskustelu 296 artiklasta voidaan minun puolestani avata uudelleen. Aseiden viennistä pitää tulla EU:n uuden turvallisuuspolitiikan erottamaton osa. Vain silloin se voi olla todella tehokasta.

McKenna
Arvoisa puhemies, pidän myönteisenä suurta osaa mietinnön sisällöstä, erityisesti avoimuuden tarvetta, aseiden loppukäyttöä koskevaa kysymystä ja aseiden laitonta kauppaa. Kuten esittelijä Titley sanoi, pienten aseiden valvonta on tärkeää. Se on suuri ongelma, kuten olemme Sveitsin traagisista tapahtumista huomanneet.
On oltava mekanismi, jolla valvotaan turvallisuus- ja poliisikäyttöön tarkoitettuja muita kuin puolustustarvikkeita. En kuitenkaan tue ajatusta eurooppalaisesta puolustusteollisuudesta, ja meidän täytyy miettiä, kuinka pääsisimme eroon puolustusteollisuudesta. Yhdysvaltojen viimeaikaiset traagiset tapahtumat ovat itse asiassa antaneet piristysruiskeen aseteollisuudelle. Mainitsen Raytheon-yhtiön esimerkkinä, koska se on Irlannin kannalta oleellinen. Yhtiön osakkeet ovat nousseet 40 prosenttia syyskuun 11. päivän ja sen jälkeisten tapahtumien seurauksena.
Aseiden tuotantoa on tarkasteltava ensisijaisesti kokonaisuudessaan. Mainitsin Raytheonin, koska on ironista, että Pohjois-Irlannin rauhanprosessista huolimatta Nobelin palkinnon voittajat seisoivat korokkeella, jossa toivotettiin tervetulleeksi Derry Raytheoniin, yhteen maailman suurimmista aseiden valmistusyhtiöistä. On kauhistuttavaa rohkaista aseiden tai niiden osien valmistajia menemistä paikkaan, jossa ihmiset tappavat toisiaan joka päivä aseilla, niin että nämä tuotteet voidaan sitten kuljettaa maailman muihin kolkkiin aiheuttamaan kaaosta ja hävitystä. Emme halua, että täällä on rauha ja sota muualla. Meidän on mietittävä, miten pystyisimme lopettamaan asekaupan lopullisesti. Ajatus siitä, että valtio tukisi teollisuutta, joka on vastuussa kuolemasta ja hävityksestä kaikkialla maailmassa, on täysin mahdoton hyväksyä.
Mitä tulee kidutusaseisiin, meillä on tilanne, jossa näitä aseita lähetetään tiettyihin maailman kolkkiin EU:n leimalla varustettuna. Tätä ei voida mitenkään hyväksyä. Minun maassani Irlannissa aseteollisuus on viime aikoina kasvanut. Tämän on pääasiassa aiheuttanut Yhdysvaltoihin liittyvä aseiden valmistaminen. Tämä valmistaminen koostuu pääasiassa komponenteista, mutta huolimatta siitä, onko kyseessä komponentit tai loppukäyttöaseet, meidän ei pidä hyväksyä aseiden tuotantoa. On olemassa paljon hyödyllisempiä tapoja luoda työpaikkoja ihmisille tietyllä alueella kuin sellaisten esineiden tuotanto, joita käytetään muiden ihmisten tappamiseen.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, ryhmämme on periaatteessa samaa mieltä Titleyn mietinnöstä; esittelijä Titley on tehnyt erinomaista työtä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa.
Mietinnössä on joitakin näkökohtia, joista emme ole samaa mieltä, kuten puolustusteollisuuden mainitseminen, mutta yleisesti ottaen se, että pyritään saamaan aikaan avoimuutta ja antamaan Euroopan unionille keskeinen rooli - jopa päärooli - maailman aseistariisuntaprosessissa ja myös rauhan saavuttamisessa, on myönteistä, ja tästä syystä pidämme mietintöä hyvänä.
Siinä on kuitenkin näkökohtia, joita voitaisiin parantaa ennen kaikkea syyskuun 11. päivän murheellisten tapahtumien jälkeen, sillä Yhdysvallat on siitä lähtien edistänyt harkitsematonta asemyyntiä niille, joita se pitää mahdollisina ystävinään terrorismin vastaisessa taistelussa.
Nyt on mielestämme oikea hetki ottaa käyttöön avoimet ja selkeät käytänteet, jottei sovellettaisi kahta eri mittapuuta, ja tästä syystä olemme esittäneet jäsen Brien välityksellä useita tarkistuksia, joilla pyritään nimenomaan välttämään nämä puutteet, kuten se, että kolmansien maiden kautta myydään aseita maihin, jotka rikkovat Euroopan unionin kanssa tehtyjä sopimuksia, esimerkiksi Turkille tai Israelille, joka pommittaa palestiinalaisia tai hyökkää heitä vastaan, tai Pakistanille; tästä syystä myynnin valvontaa on lisättävä.
Mielestämme on niin ikään tärkeää - esittelijä Titley sanoi sen puheenvuorossaan - ottaa tavoitteissa huomioon terrorismi.
Lopuksi olemme myös sitä mieltä, että avoimuuden parantamisen kannalta on välttämätöntä, että komissio laatisi kertomuksen, jossa se selvittäisi kaikkia näitä näkökohtia, jotta Euroopan unionilla olisi paljon nykyistä tärkeämpi ja ratkaisevampi rooli rauhanomaisen ja aseettoman maailman saavuttamisessa.

Paisley
Arvoisa puhemies, ne jotka julistavat olevansa omistautuneita terrorismin vastaiselle taistelulle, on puhdistettava itsensä kaikenlaisesta tekopyhyydestä ja tuomittava ne, jotka syyllistyvät hirvittäviin veritekoihin käyttäen tekosyynä taistelua vapaudesta.
Tänä viikonloppuna Dublinissa Gerry Adams kehui, että IRA:n julmuudet olivat vapaustaistelijoiden tekoja eikä terroristien tekoja. Ei ole mikään ihme, että The Wall Street Journal -lehdessä oli eräänä päivänä artikkeli, jossa liitettiin Adams ja bin Laden toisiinsa. Ainoastaan toimet, ei pelkät sanat, voivat puhdistaa niiden eurooppalaisten kansakuntien kädet, jotka ovat sekä aseistaneet terroristeja että edistäneet terroristien tavoitteita ja sitten kieltäytyneet luovuttamasta noita rikollisia asianmukaista oikeudenkäyntiä varten.

Carrilho
Arvoisa puhemies, vielä muutama viikko sitten erot yhtäältä tavanomaisten aseiden, joihin kuuluvat kevyet ja raskaat aseet sekä toisaalta joukkotuhoaseiden eli ydinaseiden ja kemiallisten ja biologisten aseiden välillä olivat suhteellisen selviä. Nyt, kun siviililentokone voi muuttua ohjukseksi, mikäli sitä ohjataan täydessä tuhoamistarkoituksessa, kyse on itse aseiden käsitteestä. Meitä voi houkuttaa asenne, joka on yhtä aikaa relativistinen keinojen osalta ja liian turvallisuushakuinen menettelyjen osalta.
Minusta nyt on kuitenkin enemmän kuin koskaan ennen vältettävä sellaisia päätelmiä, jotka eivät ole poliittisesti perusteltuja. Mielestäni tällä hetkellä on ilmeistä, että asianmukaisin välinein varustetun ja tehokkaan yhteisponnistuksen tukeman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rakentamista on vauhditettava. Tuon politiikan pitää pohjautua yhteenkuuluvuuteen, mikä edellyttää myös jäsenvaltioiden välistä luottamusta, sekä julkituotujen päämäärien ja konkreettisten toimien välistä johdonmukaisuutta.
Käsittelemme täällä tänään aseidenvientiä, aihetta, joka sopii paremmin kuin koskaan aikaisemmin näiden periaatteiden soveltamiseen. Olisi tietysti parempi, ettei aseista tarvitsisi puhua, mutta ikävä kyllä emme elä sellaisessa maailmassa. Vuonna 1999 hyväksytyt Euroopan unionin aseidenvientiä koskevat käytännesäännöt ovat järkeistämisen ja valvonnan perusväline tässä asiassa. Neuvoston toisen vuosikertomuksen osalta esittelijä pitää käytännesääntöjen täytäntöönpanossa myönteisenä jäsenvaltioiden aseidenvientipoliitikkojen lisääntynyttä avoimuutta ja lähentymistä sekä sitä, että kolmannet maat ovat hyväksyneet yhteiset periaatteet, mutta hän korostaa myös, että on mentävä pitemmälle ja vastustettava laitonta asekauppaa sekä valvottava paremmin aseiden välitystä ja määränpäätä. Haluan siis tukea tätä mietintöä ja tähdentää jälleen kerran johdonmukaisuuden ja yhteenkuuluvuuden merkitystä tässä asiassa.

Maes
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on tietysti hyvä, että asekaupasta on olemassa mietintö. On myös hyvä, että eurooppalainen käytännesääntö on olemassa. Toivon kuitenkin, että tällä hetkellä vallitsevat dramaattiset olot rohkaisevat meitä astumaan askelen pitemmälle. Niin että esimerkiksi tämä käytännesääntö tehdään täytäntöönpanokelpoiseksi, kuten jäsen Titley mietinnössään perustellusti esittää. Ja että edistyisimme vihdoinkin myös asekaupan valvonnassa. Sillä me kyllä puhumme asekaupan valvonnasta, mutta jos loppukäyttäjän varmennusta ei valvota millään tavalla, niin myöskään asekaupan laillisuutta ei pystytä valvomaan.
Myös EU-maiden lisenssivalmistus kolmansissa maissa on tällainen aihe. Loppujen lopuksi meidän pitää päästä siihen, että meillä on kielteiset luettelot niistä, joille emme missään nimessä toimita aseita, että sitä valvotaan ja että sille myös määrätään sanktiot.

Morgantini
Arvoisa puhemies, arvostan jäsen Titleyn panosta ja annan arvoa ponnistuksille, joita hän on tehnyt aseiden viennin tarkastelemiseksi kansalaisyhteiskunnan näkökulmasta.
Korostan kuitenkin joitakin rajoituksia: ensinnäkin kevyet aseet. Koska YK:n heinäkuinen huippukokous epäonnistui, EU:n pitäisi mielestäni tehdä uusi voimakas aloite aseiden vähentämiseksi. Avoimuudesta olen sitä mieltä, että se koskee yhä liian pientä osaa asioista ja että aseiden viennin parlamentaarinen valvonta pitäisi määrätä pakolliseksi.
Millään tavalla ei myöskään viitata OCCAT-sopimukseen, jolla todellisuudessa suojellaan teollisuutta ja kierretään Italian kaltaisten valtioiden lainsäädäntöä, jossa aseiden vientiluvan ehtona on ihmisoikeuksien kunnioittaminen. On myös aseiden viennin valvontapolitiikka, jonka täytyy olla yhteydessä Euroopan yhteiseen ulkopolitiikkaan.
Vaikka siis pidän Titleyn mietintöä tärkeänä, mielestäni - ja tämä on minun näkemykseni, se ei ole Titleyn mietinnön tehtävä - Euroopan unionin on näinä traagisina aikoina otettava tavoitteekseen aseidenriisunta eikä aseistaminen.

Fava
Arvoisa komission jäsen, pyydän anteeksi, että osoitan sanani vain teille, mutta neuvoston paikat ovat tyhjät.
Minun on todettava, että pidän neuvoston tiedonantoa erittäin mielenkiintoisena, ja yhtä tärkeänä pidän näitä käytännesääntöjä, ja tämä käynnissä oleva keskustelukin on minusta oikein hieno, joskin meidän on kysyttävä itseltämme, onko tämä kaikki tehokasta. Meillä on oltava rohkeutta pureutua syvemmälle joihinkin yhä ratkaisemattomiin ongelmakohtiin.
Ensimmäinen ongelmakohta, jota kaikki kollegat ovat jo korostaneet, on tarve muuntaa nämä säännöt laiksi eli siis oikeudellisesti sitovaksi välineeksi, sillä nyt kaikki on kiinni Euroopan unionin jäsenvaltioiden hyvästä tahdosta, jopa se, laaditaanko vuosikertomus vai ei; kaikki jäsenvaltiot eivät ole katsoneet sitä velvollisuudekseen.
Toinen ratkaisematon ongelmakohta on yhteisön valvontajärjestelmä, jolla valvotaan loppukäyttöä, vietyjen aseiden loppukäyttäjiä ja aseiden välittämistä, joka asemarkkinoilla, asekaupassa - sana "kauppa" on ehkä asianmukaisin ja sopivin - on merkittävää liiketoimintaa.
On valitettavaa, että näin ei tapahdu; on valitettavaa, että tällaista valvontamahdollisuutta ei ole, jos ajatellaan esimerkiksi, että Afganistanissa talebanit luultavasti taistelevat asein, jotka ovat peräisin lännestä ja joistakin Euroopan unionin valtioista.
Viimeinen seikka: ehdokasvaltiot. Mitä takeita meillä on siitä, että ehdokasvaltiot osaavat noudattaa pikkutarkasti näitä käytännesääntöjä?
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, näihin kysymyksiin liittyy vain yksi riski, meidän tekopyhä asenteemme, kun unohdamme - kuten eräs kollega muistutti - miten kaukana herrasmiessopimus ja laki ovat toisistaan.
Toistan siis puheenvuoroni päätteeksi, että niin kauan kuin nämä käytännesäännöt eivät ole laki, kannamme syyllisyyttä, ja vaarana on, että tiedonantoon sisältyvä viittaus demokratian ja ihmisoikeuksien suojelun arvoihin jää pelkäksi hyödyttömäksi kehotukseksi.

Schroedter
Arvoisa puhemies, mietintö on kriittisempi aseidenvientiä kohtaan kuin yksikään jäsen Titleyn aiempi mietintö on ollut. Siitä huolimatta meidän on todettava, että vaatimukset eivät johda todella tavoitteeseen parlamentaarisen valvonnan eikä avoimuuden alalla. Parlamentaarisen valvonnan alalla ei nimittäin vaadita Euroopan parlamentin lausuntoa koskevaa virallista määräystä, ja se on vähintä, jotta me saamme tietyn vaikutusmahdollisuuden.
Suhtaudun mietintöön vielä kriittisemmin avoimuuden kohdalla. Siinä jäsen Titley puhuu avoimuudesta puiteyleissopimuksen muodossa. Me tiedämme kuitenkin, että kuuden EU:n jäsenvaltion välinen puitesopimus, jonka tarkoituksena on tukea teollisuuden puolustamista ja maailmanlaajuisia puolustusmarkkinoita, on juuri kaikkein suljetuin menettely, mitä on koskaan ollut, ja että tässä sopimuksessa vakiinnutetaan tähänastinen tilanne, nimittäin se, että ei ole parlamentaarista valvontaa eikä keskustelua, ei edes tämän sopimuksen tekemiseksi ja ratifioimiseksi. Siihen on tultava muutos.

Korakas
Arvoisa puhemies, tunnettu tosiasia on, että aseiden tuotanto ja kauppa - huume- ja öljykauppaakin enemmän - takaavat valtavat voitot ylikansalliselle ja varsinkin yhdysvaltalaiselle pääomalle. Yritysten tuoton ja voittojen kasvattamiseksi maailmassa pyritään lietsomaan jännitystä sekä synnyttämään konflikteja ja verisiä yhteenottoja kansojen välillä. Näin koetetaan edistää kaikenlaisten aseiden ja puolustustarvikkeiden tuotantoa ja käyttöä. Vallanpitäjät hyväksyvät tämän kehityksen ja edistävät sitä parhaansa mukaan, sillä kuten tiedämme, alan yritykset maksavat valtavia välityspalkkioita aseiden toimittamisesta.
Olivatpa esittelijä Titleyn tarkoitusperät millaiset tahansa, nykytilanteessa on sanottava, että jos tämäntapaisilla käytännesäännöillä ei pyritä suorastaan sumuttamaan ihmisiä, niin ainakin niillä ilmaistaan pelkkiä toiveita, ja ne ovat osoitus tekopyhyydestä. Tällä hetkellähän maailmassa vallitsee militaristinen ja kiihkomielinen sodan ilmapiiri. Lisäksi Natoa organisoidaan uudelleen, Euroopan unioni on militarisoitumassa ja - mikä pahinta - Yhdysvaltoihin kohdistunutta terrori-iskua hyödynnetään räikeästi. Mielestämme kaikenlaista puolustusvälinetuotantoa pitää tarkasti valvoa, sitä tulee rajoittaa, tai se tulee jopa kieltää, eikä pidä asettaa rajoituksia pelkästään aseidenviennille, kuten mietinnössä esitetään.
Tässä on kuitenkin pohjimmiltaan kyse maailmanlaajuisesta ja kansallisesta rauhanliikkeestä, kansanliikkeestä, joka nyt on kehittymässä. Ja siitä on syytä olla iloinen!

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijä Titleyä toisesta erinomaisesta ja järkevästä mietinnöstä, jonka olemme erittäin kiinnostuneena lukeneet. Kuten hänen mietinnöstään ja hänen puheestaan kävi ilmi, aseiden vientiä koskeva kysymys on erittäin monimutkainen, ja jokaiselta vaaditaan läheistä yhteistyötä sen lukuisten eri puolien tarkastelemiseksi.
Keskustelussa on ollut monta hyvää puhetta, ja joissakin niistä viitattiin syyskuun 11. päivän hirvittäviin tapahtumiin ja niiden seurauksiin.
Haluaisin vastata siihen, mitä jäsen Paisleyllä oli sanottavaa. Koska hän ei ole paikallaan, ehkäpä huomautukseni liitelevät hänelle enkelin siivin. Yhdyn hänen tekemäänsä määritelmään. On erittäin tärkeää, että teimme sen. Joillakin meistä, jotka tulevat Espanjasta tai Yhdistyneestä kuningaskunnasta, on tästä henkilökohtaista kokemusta; joillakin meistä on ystäviä, jotka terroristit ovat surmanneet. Hyvää terroristia ei ole olemassa. Ei voida tehdä eroa hyvän ja pahan terrorismin välillä. Mikä terroristi on? Terroristi on mies tai nainen tai valitettavasti harhaan johdettu lapsi, joka aamulla päättää surmata viattomia miehiä, naisia ja lapsia tuodakseen esiin poliittisen näkemyksen - tekojen propagandan. Tämä ei ole oikeutettua. Se ei koskaan ole oikeutettua. Terrorismiin ei milloinkaan liity lieventäviä asianhaaroja kuten ei valtion ilman oikeudenkäyntiä suorittamiin teloituksiinkaan. Joten toivon, että kun alamme puhua määritelmistä, muistamme, mitä terrorismi oikeastaan on. Meillä on näkemyksiä terrorismin poliittisista syistä. Meillä on voimakkaita näkemyksiä siitä, miten tärkeää on yrittää löytää poliittisia ratkaisuja joihinkin ongelmiin. Toivon kuitenkin, että emme ole moraalisesti hämmentyneitä siitä, mikä muodostaa terroriteon.
Viime vuoden mietintöä koskevan keskustelun aikana totesin, että vastuu aseiden viennistä on viime kädessä kansallisilla hallituksilla. On kuitenkin myös selvää, että jotkin asekauppaan liittyvät näkökohdat kuuluvat yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alaan, johon komissio on täysin perehtynyt. Komissio tekee kaikkensa edistääkseen yhteisön toimialaan kuuluvien suositusten täytäntöönpanoa, ja olemme valmiit tekemään yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, jos yhteisiä toimia tarvitaan, esimerkiksi kaksikäyttötuotteiden kohdalla.
Kuten parlamentti jo tietää, Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat, Kypros, Turkki, Malta ja meidän ETA-/EFTA-kumppanimme ovat antaneet julistuksia, joissa ne sitoutuvat aseiden vientiä koskeviin Euroopan unionin käytännesääntöihin. Unioni auttaa edelleen ehdokasvaltioita niiden pyrkimyksissä saattaa lainsäädäntönsä ja hallintonsa täysin käytännesääntöjen määräysten mukaisiksi. Lisäksi Euroopan unioni kehottaa edelleen maailman johtavia aseviejiä noudattamaan käytännesääntöjemme periaatteita ja kriteerejä. Me suhtautuisimme myönteisesti ajatukseen laatia asevientiä koskevat kansainväliset käytännesäännöt sillä edellytyksellä, että ne perustuvat samoihin periaatteisiin kuin Euroopan unionin käytännesäännöt.
Komissio tukee voimakkaasti arvoisan jäsenen pyyntöä luoda kevyiden ja pienkaliiperisten aseiden laillisen kaupan valvontaa koskevat Euroopan unionin yhteiset säännöt sekä perustaa tehokas EU:n valvontajärjestelmä tällaisten aseiden laittoman kaupan ja salakuljetuksen torjumiseksi ja kitkemiseksi. Tämän osalta suhtaudumme myönteisesti heinäkuussa 2001 kevyiden ja pienkaliiperisten aseiden laittomasta kaupasta järjestetyssä Yhdistyneiden kansakuntien konferenssissa tehtyyn sopimukseen. Vaikka lopullinen teksti ei vastaakaan unionin alustavia odotuksia, se on merkittävä askel eteenpäin. Se edustaa herkkää ja kovalla työllä aikaansaatua kompromissia, jota ei olisi saatu aikaan vain muutama vuosi sitten. Jos kaikki asianosaiset omaksuisivat positiivisemman asenteen, sopimuksesta tulisi tehokkaampi väline kaikkien osapuolten huolien ratkaisemiseksi vastaisuudessa.
Kansainvälinen yhteisö on ensimmäistä kertaa laatinut kansallisia ja kansainvälisiä toimenpiteitä koskevia periaatteita, jotka saattavat hillitä kevyiden aseiden laitonta kauppaa. Periaatteiden tarkoituksena on luoda aseiden tuotantoa, vientiä ja kauttakulkua koskevat luotettavat valvontakeinot; soveltaa luotettavia merkintöjä aseisiin, jotta niiden alkuperä voidaan paremmin selvittää; kriminalisoida aseiden luvaton tuotanto ja kauppa; säännellä aseiden välittäjien toimia ja tuhota ylijäämävarastot ja takavarikoidut aseet.
Uusi konferenssi järjestetään viimeistään vuonna 2006 - epäilen, että viimeaikaiset tapahtumat saattavat aikaistaa sitä - ja sillä välin vuosittaisissa kokouksissa tarkastellaan, miten johtopäätöksissä esitetyt tavoitteet on onnistuttu muuttamaan konkreettisiksi toimiksi. Me teemme paljon työtä jäsenvaltioiden kanssa aktiivisen ja kunnianhimoisen seurannan varmistamiseksi.
Lukuisat eri puolilla maailmaa parhaillaan toteutettavat tai käsiteltävänä olevat hankkeet kuvaavat Euroopan unionin sitoutumista konkreettisiin toimiin kevyiden aseiden alalla. Kambod&#x017E;assa Euroopan unioni antaa teknistä, hallinnollista ja taloudellista tukea hallituksen ja tiettyjen kansalaisjärjestöjen toimille, joilla pyritään edistämään aseiden keräämistä, valvontaa ja hävittämistä. Me tuemme myös operaatiota Rachel, joka on Etelä-Afrikan ja Mosambikin yhteinen hanke kansalaissodasta peräisin olevien aseiden keräämiseksi ja hävittämiseksi. Me tarjoamme laitteita Georgian ja Ossetian poliisivoimille osana ohjelmaa, joka koskee aseiden vapaaehtoista luovuttamista ja hävittämistä alueella. Me tuemme myös YK:n rauhan, aseistariisunnan ja kehityksen aluekehityksen Liman aluekeskusta, joka tekee työtä edistääkseen kevyiden aseiden valvontaa Latinalaisessa Amerikassa ja Karibian alueella. Me harkitsemme myös lisähankkeita Balkanilla, Afrikassa ja eteläisellä Tyynellämerellä.
Viimeisten kuukausien aikana komission yksiköt ovat ryhtyneet laatimaan EU:n lainsäädäntöä lukuisista muista kuin sotilaallisista aiheista, kuten kidutusvälineistä, joihin käytännesääntöjen määräyksiä tulisi meidän mielestämme soveltaa. Työ on nyt saatu melkein päätökseen, ja komissio aikoo piakkoin tehdä neuvostolle ehdotuksen. Tämä on ensimmäinen askel tämän kysymyksen ratkaisemiseksi.
Sellaisen kattavamman luettelon laatiminen, joka voisi sisältää myös siviilikäyttöön tarkoitettuja välineitä - kansallisiin tukahduttamistoimiin käytettäviä tarvikkeita, kuten mellakantorjuntalaitteita - edellyttäisi huomattavia lisäresursseja. Jos me ryhdymme tällaiseen tehtävään - mikä edellyttäisi välineiden loppukäytön ja mahdollisesti loppukäyttäjän määrittämistä - me tarvitsemme lisäresursseja. Me kiinnitämme kuitenkin erityistä huomiota siihen, mitä parlamentilla on sanottavaa tästä asiasta. Tällä alalla tapahtuva edistys riippuu jäsenvaltioiden ja parlamentin halukkuudesta antaa käyttöön lisäresursseja näitä tarkoituksia varten.
Joten kiitän vielä kerran arvoisa jäsen Titleyä tärkeästä mietinnöstä. Toivon, että voimme joka vuosi vastata rakentavasti siihen, mitä hänellä on sanottavaa.
Jokainen, joka tarkastelee eri puolella maailmaa tapahtuvia väkivaltaisuuksia, jotka usein liittyvät valtioiden hajoamiseen Somaliasta Sudaniin, Sierra Leoneen, Afganistaniin, jokainen, joka tarkastelee valtioiden hajoamisen jälkeistä tilannetta, tietää, missä määrin kauppa ja kevyet aseet ovat vastuussa väkivallan jatkumisesta ja siitä, että väkivallasta tulee entistä tuhoisampi. Joten tämä mietintö on tärkeä, ja toivon, että voimme tulevina kuukausina ja vuosina vastata siihen asianmukaisesti ja rakentavasti.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Christopher Patten.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Komission julkilausuma - Poliittinen ja humanitaarinen tilanne Afganistanissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Afganistanin poliittisesta ja humanitaarisesta tilanteesta.
Annan heti puheenvuoron komission jäsen Pattenille.

Patten
. (EN) Haluaisin aloittaa komission osuuden itse ja pyytää keskustelun lopussa komission jäsen Nielsonia kertomaan jotakin humanitaarisesta tilanteesta, jota hän on aktiivisesti seurannut ECHOon liittyvien velvollisuuksiensa takia. Mikäli minun on lähdettävä ennen kuin keskustelu päättyy, se ei johdu siitä, ettenkö pitäisi keskustelun aihetta tärkeänä - uskon, että tämä aihe tulee hallitsemaan kansainvälistä vuoropuhelua seuraavien kuukausien aikana - vaan siitä, että minun on ennen EU:n ja Venäjän välistä huippukokousta osallistuttava Venäjän federaation varapääministerin kanssa tärkeään kokoukseen, jossa keskustellaan yksityiskohtaisista säännöistä keskustelujen käynnistämiseksi yhteisestä eurooppalaisesta talousalueesta. Yritämme päästä yksimielisyyteen työmme viitekehyksestä tänä iltana ennen huomista huippukokousta presidentti Putinin kanssa.
Muita kertomuksia tullaan vielä laatimaan troikan vierailusta, johon osallistuin viime viikolla puheenjohtajavaltiona toimivan Belgian ulkoministerin kanssa sekä seuraavan puheenjohtajavaltion Espanjan ulkoministerin kanssa. Vierailu osoittaa, että olemme sitoutuneet aiheisiin, joista keskustelimme. Ystäväni ja kollegani Solanan kanssa menimme Pakistaniin, Iraniin, Saudi-Arabiaan, Egyptiin ja Syyriaan, joissa vietimme neljä ja puoli tiivistä päivää ja yötä, joiden aikana emme juuri nukkuneet.
Haluaisin vain sanoa muutaman sanan tuosta vierailusta ja tuoda esiin muutaman seikan Afganistanin poliittisesta tilanteesta ja jätän humanitaariset kysymykset, jotka ovat erittäin tärkeitä, komission jäsen Nielsonille. Tämän jälkeen haluaisin sanoa muutaman sanan komission tänään hyväksymästä asetusluonnoksesta.
Troikan vierailulla oli kolme päätarkoitusta. Ensinnäkin me halusimme selventää niille islamilaisille maille, joissa kävimme, että terrorismin vastaisessa kampanjassa ei ole kyse lännen ja islamin välisestä taistelusta. Tämä ei ole Euroopan ja Pohjois-Amerikan taistelu maailman köyhiä maita vastaan. Tämä on kaikkien järkevien hallitusten taistelu niitä vastaan, jotka yrittävät ilmaista poliittisen kantansa murhien ja sekasorron avulla. Tämä on mielestäni taistelu niiden välillä, jotka puolustavat useaan eri uskontoon perustuvaa sivilisaatiota, ja niiden, jotka edustavat voimia, jotka ovat aina vastustaneet sivistyneen maailman arvoja. Me korostimme voimakkaasti tätä näkemystä jokaisessa maassa, jossa vierailimme.
Mielestäni on erittäin tärkeää tunnistaa, että jos haluamme korostaa eri puolella maailmaa, että ihmisoikeudet, mukaan luettuna oikeus olla tulematta terroristien murhaamaksi, ovat yleispäteviä - jos me haluamme korostaa tätä seikkaa menestyksellisesti kaikkialla maailmassa - on erittäin tärkeää, että emme anna sellaista kuvaa, että meillä on hyveen monopoli, että me Euroopassa olemme täydellisiä, kun kyse on näistä asioista. On myös erittäin tärkeää, että emme otaksu, että ihmisoikeuksilla on eri merkitys sen mukaan, millä mantereella asuu. Kiduttaminen tuntuu aivan samalta riippumatta siitä, minkälaisessa maassa olet. Se on aivan sama asia, vaikka sinut olisi vangittu, koska olet lehtimiehenä tai kustantajana esittänyt erilaisia näkemyksiä kuin hallitus riippumatta siitä, missä maassa olet. Tämäntyyppiset oikeudet ovat yleismaailmallisia. Mielestäni me heikennämme argumenttimme eheyttä, jos annamme sellaisen kuvan, että eri sivilisaatioilla on pohjimmiltaan erilaiset lähestymistavat ihmisoikeuksiin.
Toiseksi yritimme korostaa, että meidän on toivottava, että syyskuun 11. päivän hirvittävistä tapahtumista, sen kauheista teoista voi seurata jotain hyvää. Vastoinkäymiset antavat toisinaan tilaisuuden olla rakentava ja myönteinen ja rakentaa parempaa tulevaisuutta. Yksi asia, jonka me toimme esiin Pakistanissa, Iranissa ja muualla on se, että meillä on nyt tilaisuus - ottaen huomioon tapahtuneet kauheudet - avata ovia ja ikkunoita, jotka ovat olleet kiinni aivan liian kauan.
Kolmanneksi sanomme, että kun ihmiset puhuvat syyskuun 11. päivästä ja sanovat, että - kuten Berliinin muurin kaatumisen yhteydessä - mikään ei enää koskaan tule olemaan entisellään, kyseessä on klisee ja kulunut toteamus. Tämä on kuitenkin aivan totta. Mikään ei tule koskaan olemaan aivan samanlaista. Yksi tapa, jolla meidän on varmistettava, että mikään ei enää ole samanlaista, on yrittää tällä kertaa varmistaa, että monenvälisyys, kansainvälinen yhteistyö on paljon tehokkaampaa näiden hirvittävien tapahtumien jälkeen kuin ehkä koskaan sitten 1940-luvun. Tämä on haaste meille: varmistaa, että kun me YK:ssa puhumme terrorismin vastaisista yleissopimuksista, jokainen allekirjoittaa ne ja jokainen panee ne täytäntöön. Nämä ovat niitä käytännön haasteita, joita me kohtaamme viikkojen, kuukausien ja vuosien kuluttua tulevaisuudessa, kun näistä tapahtumista ei enää kerrota sanomalehtien etusivuilla.
Nämä olivat ne kolme seikkaa, joita me - ainut neljän henkilön troikka tällä alalla - itsepintaisesti toimme esiin kussakin pysähdyspaikassa.
Afganistanin poliittisesta tilanteesta, josta pystyimme keskustelemaan sekä Pakistanissa että Iranissa, esitettiin tietenkin eriäviä näkemyksiä. Iranissa esimerkiksi esitettiin erittäin voimakkaita näkemyksiä Talibanista. Tämä ei ole yllättävää, kun otetaan huomioon niiden iranilaisten diplomaattien lukumäärä, jotka Taliban surmasi noin kolme vuotta sitten Afganistanissa. On yleisesti tunnustettu, että Afganistanin poliittinen tilanne on yhä erittäin epävakaa. Naapurimaissa kerrotaan, että Talibanin asema heikkenee jatkuvasti. Kerrotaan myös Talibanin sotilaallisesta menestyksestä ja paluusta niin sanottuihin tavanomaisiin synkkiin oloihin Kabulissa.
Taliban ei vieläkään näytä todellisia merkkejä siitä, että se olisi valmis luovuttamaan Osama bin Ladenin tai väkipakolla rohkaisemaan tämän vapaaehtoista lähtöä maasta. Oppositio Pohjoinen liitto on julistanut olevansa valmis ja halukas auttamaan Yhdysvaltain ja kansainvälisen rintaman ponnisteluja.
Komentaja Masoodin kuoleman jälkeen 8. syyskuuta - ja tiedän, että hän suoritti äskettäin tärkeän vierailun parlamenttiin - vallitsi suuri epävarmuus tämän liiton yhteenkuuluvuudesta. Varmaa kuitenkin on, että pelkkä sotilaallinen ratkaisu ei ole mahdollinen Afganistanissa. Sekä Pakistanissa että Iranissa, joissa on hyvin erilaisia näkemyksiä Afganistanin tilanteesta, kuten kerroin, oltiin yksimielisiä siitä, että ainoastaan laajapohjainen hallitus, joka muodostuisi maan kaikkien ryhmittymien ja etnisten ryhmien edustajista ja joka ottaa huomioon naapurimaiden turvallisuuteen liittyvät näkökohdat, voi käynnistää Afganistanin palauttamisen tavanomaisiin oloihin ja tasoittaa tietä jälleenrakentamiselle. Tämä voidaan saada aikaan Loya Jirga -prosessin tai suuren kansalliskokouksen välityksellä. Afganistanin kansan tehtävänä on päättää, minkälaisen Loya Jirga -prosessin se haluaa ja minkälaisen roolin poliittiset henkilöt voivat ottaa tässä kehityksessä.
Toistan, että yksimielisen käsityksen mukaan tuloksena tulisi olla laajapohjainen hallitus. Miten tällainen laajapohjainen hallitus saadaan aikaan on huomattavasti vaikeampi asia ratkaista, mutta ollaan myös yksimielisiä siitä, että ulkopuolinen maailma ei voi pakottaa - ei edes Yhdistyneet Kansakunnat - Afganistania poliittiseen ratkaisuun. Me voimme ja meidän tulisi auttaa poliittisen ratkaisun syntyä, ja näin tehtyämme emme voi yksinkertaisesti kävellä pois. Meidän on varmistettava, että parempi hallitus, joka nousee tästä surullisesta, katkerasta maasta, voi luottaa kansainvälisen yhteisön pitkäaikaiseen tukeen voidakseen aloittaa jälleenrakentamisen raunioista, jotka ovat seurausta Afganistanissa viime vuosien aikana harjoitetuista keskiaikaisista julmuuksista.
Haluaisin tuoda esiin vielä toisenkin seikan. Me komissiossa olemme tänään hyväksyneet asetusluonnoksen erityistoimenpiteistä, jotka on kohdistettu tiettyjä henkilöitä ja yhteisöjä vastaan kansainvälisen terrorismin torjumiseksi. Asetusluonnos koskee kaikkia niitä yksittäisiä henkilöitä ja järjestöjä, jotka mahdollisesti liittyvät 11. syyskuuta tehtyyn iskuun ja jotka on mainittu presidentti Bushin viime viikolla antamassa Yhdysvaltain asetuksessa. Se on kuitenkin annettu puiteasetuksen muodossa, ja se voisi toimia terroristien rahoituksen vastaisen laajemman kampanjan välineenä. Tämä on erittäin kiireellinen asetus, joka on annettu 308 artiklan nojalla syistä, joita minun ei varmaankaan tarvitse esittää parlamentille.
Näissä olosuhteissa olisimme erittäin kiitollisia, jos parlamentti voisi harkita hätämenettelyä ja - jos mahdollista - saattaisi kuulemismenettelyn päätökseen tämänviikkoisen istunnon aikana. Pystyisimme tämän jälkeen esittämään asetusluonnoksen yleisten asioiden neuvostolle ensi maanantaina.
Tiedän, että komission puheenjohtaja aikoo kirjoittaa teille näistä asioista arvoisa puhemies. Me ymmärrämme asiaan liittyvät vaikeudet. Me emme mitenkään halua estää tämän tärkeän toimenpiteen tutkimuksia, mutta jos tutkimus voitaisiin tehdä erittäin nopeasti, se antaisi oikean viestin. Tässä olisi tilaisuus osoittaa, että poikkeuksellisissa oloissa yhteisön toimielimet osaavat toimia todella nopeasti. Me osoittaisimme siten, että olemme vahvasti päättäneet ottaa vastaan syyskuun 11. päivän iskujen aiheuttamat haasteet ja että EU:n toimielimet kykenevät vastaamaan kriisitilanteisiin.
Lopetan huomautukseni tähän seikkaan. Olemme tähän mennessä osoittaneet ystäväni ja kollegani Vitorinon muutama viikko sitten esittämissä ehdotuksissa, että vaikka olemme joskus ihmisten pilkan kohteena, koska reagoimme niin hitaasti, pystymme reagoimaan hyvin nopeasti ja laaja-alaisesti, kun tämä on välttämätöntä, ja pystymme osoittamaan käytännössä, mitä monenvälisyyden pitäisi tarkoittaa. Jos maailmassa on jokin toimielin tai maiden ryhmä, joka voisi osoittaa monenvälisyyden edut, kalakiintiöistä tai budjetista väittelemisen edut murhaamisen sijasta, tämä on Euroopan unioni. Mielestäni tämä antaa meille erityisen velvollisuuden osoittaa johtajuutta tulevina viikkoina ja kuukausina, ja toivon, että voimme tehdä niin tällä asetuksella tämän viikon aikana.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, aivan kuten komission jäsen Patten totesi, kun neljä lentotukialusta on matkalla kohti Omaninlahtea ja Persianlahtea, voidaan vähintäänkin sanoa, että Afganistanin tilanne on epävarma.
Jopa Pakistanin presidentti - kyseisessä maassa on viime päivinä järjestetty valtavia tukimielenosoituksia Taliban-hallinnolle - on sanonut erittäin selvästi, että Taliban-hallinnon päivät ovat luetut.
On selvää, että tarjous Afganistanin kolmen provinssin hallinnon avaamisesta ja joukko ihmisiä, jotka pakenevat maasta, jotta heitä ei siirrettäisi ihmiskilveksi kansainvälisen liittoutuman mahdollisen hyökkäyksen varalle, ovat selkeä osoitus tästä tilanteesta.
Jos mainitsemme lisäksi Roomassa eilen tehdyn päätöksen, jonka mukaan perustetaan kansallisen yhtenäisyyden ylin neuvosto, jonka tarkoituksena on muodostaa väliaikainen hallitus ja nimittää valtionpäämies, voimme todellakin tehdä sellaisen johtopäätöksen, että asiat kehittyvät päivä päivältä tuossa maassa.
Arvoisa puhemies, miten Euroopan unionin olisi meneteltävä tässä tilanteessa? Minä olen sitä mieltä, että Euroopan unionin olisi edustettava vakautta ja maltillisuutta tässä tilanteessa, jossa alueella vallitsee kriisi. Euroopan unionin on edistettävä demokraattisen hallinnon palauttamista Afganistaniin. Euroopan unionin on edistettävä Taliban-hallinnon sivuuttamien ihmisoikeuksien ja perusvapauksien täysimääräistä kunnioittamista maassa, kuten komission jäsen Pattenin yhdessä troikan kanssa tekemällä matkalla ehdotettiin.
Euroopan unionin on samalla liityttävä kansainväliseen liittoutumaan, johon Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri eilen viittasi avatessaan yleiskokouksen.
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin on lopuksi annettava oma panoksensa valtavaan humanitaariseen urakkaan. Emme saa unohtaa, että 25 prosenttia 22 miljoonasta afgaanista säilyy hengissä yksinomaan kansainvälisen avun ansiosta. Arvoisa puhemies, on kuitenkin tärkeää, ettei Euroopan unioni tee tiettyjä virheitä.
Ensiksikään ei saa tukea sellaisia johtajia, joilla ei ole takanaan riittävää kansan tukea, kuten tehtiin Afganistanin ensimmäisessä kriisissä 10 vuotta sitten.
Toiseksi Euroopan unioni ei saa tehdä sellaista virhettä, että se toteuttaa umpimähkäisiä toimia, joilla ei ole konkreettisia tavoitteita. Arvoisa puhemies, emme nimittäin saa unohtaa, että tavoitteena ei saa olla sellaisen alueen hallitseminen, jolla toki on strategista merkitystä, vaan sellaisten ääriainesten toiminnan hillitseminen, jotka voivat syöstä vallasta esimerkiksi Saudi-Arabian, Pakistanin tai Egyptin hallinnon ja tehdä bin Ladenista marttyyrin tai poliittisen sotilasjohtajan tai - mikä olisi vieläkin vakavampaa - uskonnollisen tai hengellisen johtajan.
Arvoisa puhemies, toteaisin lopuksi, että meidän on mielestäni osoitettava täydellinen tukemme komission jäsen Pattenin ehdotukselle ja toimittava mahdollisimman ripeästi ja tehokkaasti komission tänään hyväksymien ehdotusten hyväksi.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, afganistanilaisten keskiansiot ovat 800 dollaria asukasta kohden. Se tekee siitä Aasian köyhimmän ja koko maailman viidenneksi köyhimmän maan. Noin 5 000 000 afganistanilaista on avustusohjelmien varassa. Miljoonia afganistanilaisia asuu Iranin puolella. Miljoonia afganistanilaisia asuu Pakistanin puolella. Rajat on nyt suljettu, mutta miljoonan afganistanilaisen odotetaan vielä joutuvan kodittomiksi.
WFP ja UNHCR ovat pinteessä, sillä ne eivät saa toimia maassa. Joillakin kansainvälisillä valtioista riippumattomilla järjestöillä on vielä hyvä struktuuri, ja ne pystyvät vielä tarjoamaan apua. Komissio on antanut viime vuosina paljon apua ECHO-ohjelman kautta. Haluaisin komission jäsen Nielsonin kertovan siitä kohta perusteellisesti. Tiedämme, että olemme oikeastaan todella pahassa pinteessä. Meidän pitää tehdä enemmän Eurooppana. Emme voi ylittää Afganistanin rajoja. Voimme osaksi käyttää struktuuria maan sisällä. Myös UNHCR ja WFP ovat pinteessä.
Haluan oikeastaan ilmaista tukeni UNHCR:n pakolaisasiain päävaltuutetun Lubbersin sanoille: "Itse asiassa tarvitsemme uutta koalitiota myös parhaillaan tapahtuvaa suurta humanitaarista murhenäytelmää varten." Irrottaudun tietoisesti huomisesta turvallisuuskysymyksiä käsittelevästä keskustelusta, joka on vielä paljon laajempi.
Mutta nyt konkreettisesti tästä alueesta. Meidän pitää toimia Iranissa. Meidän pitää toimia Pakistanissa yhdessä UNHCR:n kanssa. Meidän pitää tehdä se Eurooppana. Toistaiseksi joka ikinen jäsenvaltio on antanut liian vähän rahaa. Ne epäröivät. Ne haluavat odottaa. Euroopan komissio on tehnyt hyviä aloitteita. Kiitän niistä komission jäsen Nielsonia ja komissiota, mutta nyt meidän on rakennettava tämä koalitio. Sillä jos emme pysty käymään yhdessä käsiksi tähän humanitaariseen kysymykseen, saamme siitä ennemmin tai myöhemmin poliittisen laskun. Te jaatte maailman. Seisot kyllä omalla puolellasi mutta et meidän puolellamme. Kysymys ei ole "heistä" tai "niistä" vaan meidän yhteisestä velvollisuudestamme toimia siellä. Toivon sosialistisen ryhmän puolesta, että komissio tiiviissä yhteistyössä kaikkien asianosaisten kanssa - kansainvälisten riippumattomien järjestöjen, UNHCR:n ja WFP:n kanssa, niin Iranissa kuin Pakistanissa - onnistuu komission jäsen Pattenin juuri ilmoittamilla poliittisilla aloitteilla antamaan ajoissa tämän signaalin: uusi koalitio tällä alueella tarvittavaa humanitaarista apua varten.

Nicholson of Winterbourne
Arvoisa puhemies, komission jäsen Patten sanoi aivan oikein, että meillä ei ole erimielisyyttä islamin kanssa. Minä sanon, että meillä on erimielisyyttä niiden kanssa, jotka käyttävät islamia väärin ja jotka muuttavat islamin periaatteet aseiksi viattomia vastaan. Meillä ei myöskään ole erimielisyyttä Afganistanin kansan kanssa. Meillä on erimielisyyttä Afganistanissa piileksivän bin Ladenin kanssa ja Talibanin kanssa; näyttää melkein siltä, että ne ovat yksi ja sama subjekti, ja me tunnemme myötätuntoa Afganistanin kansan tilannetta kohtaan. Se on jo yksi maailman köyhimmistä kansoista. Kaksi miljoonaa afganistanilaista pakolaista etsii suojaa Iranin islamilaisesta tasavallasta, ja he ovat tehneet näin jo muutaman vuoden ajan. On surullista, että näille pakolaisille tai heidät vastaanottaneelle Iranin hallitukselle on annettu vain vähän kansainvälistä apua.
Nämä pakolaiset pakenivat välitöntä nälkään nääntymistä ja äärimmäisiä julmuuksia Afganistanissa löytääkseen turvapaikan Iranissa, ja nyt valtavasti uusia pakolaisia on lähtenyt liikkeelle. Uusi liittomme on asianmukaisesti aiheuttanut psykologista kauhua terrorismia kohtaan, minkä seurauksena miljoonat uudet pakolaiset ovat jälleen paenneet. Meidän on kysyttävä itseltämme, miten me voimme pelastaa henkiä?
Olemme aina tukeneet kansalaisjärjestöjä. Olemme ehkä antaneet vähemmän toimielinten välistä tukea. Pyydän nyt komissiota tutkimaan tarkasti, miten meidän työmme voi edistää parhaiten Yhdistyneiden Kansakuntien työtä, erityisesti UNHCR:n ja Maailman terveysjärjestön työtä, sillä ainoastaan YK voi ohjata tällaisessa tilanteessa tarvittavaa tuen määrää elintarvikkeiden, vaatteiden, suojan ja perustarpeiden täyttämisen osalta.
Pyydän komissiota auttamaan niitä pakolaisia, jotka ovat jo paenneet ja ovat in situ muualla. Haluaisin myös palauttaa mieleen alueella olevat 3,5 miljoonaa irakilaista pakolaista. Meidän on tehtävä kaikkemme auttaaksemme.

Lagendijk
Arvoisa puhemies, mitä tulee tämän onnettomuuden humanitaarisiin ulottuvuuksiin, niin yhdyn täysin Van den Bergin sanoihin. Haluan kuitenkin lisätä siihen vielä yhden ulottuvuuden. Se on samalla kysymys neuvostolle, mutta neuvosto ei ole paikalla. Niinpä esitän kysymyksen komission jäsenelle. Avustuksessa on keskeistä avustustyöntekijöiden suojeleminen. Tarvittavan avun antaminen on poikkeuksellisen vaarallista. Tietääkö komissio, ovatko Euroopan maat valmiita auttamaan avustustyöntekijöitä sotilaallisesti?
Sitten poliittiseen suhteeseen EU:n ja Afganistanin välillä. Mistä siinä suhteessa ei ole kysymys? Meidän pitää olla selkeitä tässä asiassa. Siinä ei ole kysymys Pohjoisen liiton aseistamisesta. Siinä ei myöskään ole kysymys Talibanin sotilaallisesta kukistamisesta eikä edes haavoittuneiden ja asuinseudultaan paenneiden hoivaamisesta amerikkalaisen ison veljen iskettyä sinne. Mikä Euroopan unionin rooli sitten on tai mikä sen pitäisi olla? Mainitsen kolme esimerkkiä.
Ensimmäiseksi minusta olisi hyvä, jos Euroopan unioni samaan tapaan kuin viimeksi kuluneina kahtena, kolmena viikkona hillitsisi Yhdysvaltoja, niin että Talibanin kukistamisessa ei uhrattaisi tarpeettomasti siviilejä. Se on poikkeuksellisen tärkeä edellytys kaikille laajoille koalitioille tulevaisuudessa.
Toiseksi toivon, että me - ja tämä koskee niin Yhdysvaltoja kuin Eurooppaa - emme tee samaa virhettä kuin viisitoista vuotta sitten, jolloin tuimme mujahedinejä taistelussa Afganistanissa olevia venäläisiä joukkoja vastaan täyttämällä maan aseilla ja lähtemällä sitten sieltä pois. Niin ei saa olla. Mielestäni Saksan ulkoministeri Joschka Fischer ilmaisi asian hyvin: meillä ei ole varaa enää yhteenkään mustaan aukkoon maailmankartalla.
Sitten tärkein huomautukseni. Mielestäni kaikessa Afganistanin oppositiolle annettavassa avussa on tärkeintä, että apu on sidottua, aivan riippumatta siitä, onko apu sotilaallista, rahoituksellista, poliittista vai taloudellista, annetaanko sitä nyt vai tulevaisuudessa ja onko oppositio kuninkaallinen vai ei-kuninkaallinen. Ei saa käydä niin, että siellä pian taas istuu demokratiaa ja ihmisoikeuksia laiminlyövä hallitus. Jos minulta kysytään, niin kylmän sodan opetus on tai sen pitäisi olla, että kaikki meidän vihollisemme viholliset eivät ole ystäviämme. Juuri ystäviä pitää muistuttaa avoimesti ja kriittisesti demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamisesta. Tämän pitää koskea kaikkea apua mille tahansa Afganistanin oppositiolle.
Lopuksi, jos taistelu Talibania vastaan tai Talibanin kukistaminen tapahtuu myös sen nimissä, että vastustetaan outoa hallintoa, joka on jo viiden vuoden ajan tukahduttanut ihmisoikeuksia, esimerkiksi naisten oikeuksia, niin pidän sitä oikeutettuna perusteluna tälle taistelulle, mutta meidän pitää olla myös johdonmukaisia ja siitä pitää olla seurauksia myös alueen muille maille. Esimerkiksi Saudi-Arabia ei saa välttyä huomioltamme vain siksi, että se osallistuu nyt koalitioomme, sillä myös siellä poljetaan ihmisoikeuksia, ja hallinto on demokratian vastainen. Mielestäni teemme syyskuun 11. päivästä oikeat päätelmät vasta sitten, kun ryhdymme kunnolla toimiin myös tuon maan ja tuon alueen suhteen, ja mielestäni voimme vasta silloin puolustautua joissakin maissa nyt esitettyyn väitteeseen, jonka mukaan meidän huolemme Afganistanista on luonteeltaan valikoivaa.

Frahm
Arvoisa puhemies, voin niin sanotusti jatkaa siitä, mihin hyvä kollegani jäsen Lagendijk lopetti. Kenen kanssa teemme yhteistyötä, kun haluamme vahvistaa demokratiaa ja taistella totalitaarisia hallintoja vastaan, ja missä asioissa teemme yhteistyötä? Haluaisimme parin seuraavan päivän kuluessa saada paljon paremmin selville sen, mikä on mahdollista. Emmehän me edelleenkään tiedä, miten Yhdysvallat aikoo reagoida. Emme edelleenkään tiedä, käyttääkö Yhdysvallat revolverimenetelmää, siis hakee ensikädessä kostoa, vai johtavatko ne järkyttävät tapahtumat, jotka tapahtuivat 11. syyskuuta, todellakin siihen, että meillä olisi mahdollisuus terrorismin perusteelliseen torjuntaan. Yhteistyökumppanimme huomioon ottaen kehottaisin meitä kuitenkin keskittymään siihen täysin erityiseen tilanteeseen, että kyse on kansasta, joka on voimakkaan sorron kohteena, ja että meidän on keskityttävä siihen, että puolet tästä väestöstä joutuu kaksinkertaisen sorron kohteeksi. Puhun nyt naisväestöstä.
Haluaisin korostaa, että olemassa on todellakin sellaisia naisjärjestöjä, jotka yrittävät edelleenkin taistella naisten oikeuksien puolesta, myös Afganistanissa. Yksi näistä järjestöistä, RAWA, pyrkii luomaan koulunkäyntimahdollisuuksia sekä pojille että tytöille, ja mehän tiedämme, että lukutaidottomuus on Afganistanissa erittäin korkea, 96 prosenttia naisista ja 72 prosenttia miehistä on lukutaidottomia, joten jo tämänkin tilanteen parantamiseksi kannattaa taistella. Kyseiset järjestöt yrittävät myös luoda dokumentaatiota, suorittaa tietojenkeruuta Afganistanissa, jotta meillä ulkopuolisilla olisi mahdollisuus saada todellista tietoa tapahtumista. Kun sitten saamme tätä tietoa, meidän on käytettävä sitä hyväksemme, ja kehottaisinkin tekemään niin. Meidän on käytettävä hyväksemme tietoa, jonka mukaan demokratiaa kannattavia ja rohkeita naisia on olemassa, ja meidän on tehtävä yhteistyötä heidän kanssaan pyrkiessämme tuhoamaan terroritoiminnan perustan muun muassa Afganistanissa.

Bonino
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on selvää, että tapahtuneeseen on reagoitava usein eri keinoin, enkä pysähdy erittelemään reaktiota sisäisen turvallisuuden tai sotilaallisten seikkojen kannalta, koska minulla ei tietenkään ole niistä tietoa, enkä myöskään humanitaariselta kannalta, koska olen varma, että Euroopan unioni ja koko kansainvälinen yhteisö osaa reagoida avokätisesti, tehokkaasti ja asiantuntevasti, niin kuin se on aina osannut.
Ongelma ei ole tehokkuus tai humanitaarisen toiminnan laatu, josta on saatu todisteet vuosien varrella, vaan pikemminkin se, mikä on poliittinen ratkaisu käsiteltävänä olevaan ongelmaan. Olen iloinen, että saan sanoa tämän juuri parlamentissa, koska parlamentti yhdessä Euroopan komission kanssa on muodostanut toimielinten joukossa harvinaisen poikkeuksen, kun se on viime vuosina kiinnittänyt toistuvasti huomiota Afganistanin ongelmaan ja laatinut jäsenvaltioille ja ministerineuvostolle lukuisia ehdotuksia, myös poliittisella tasolla. Meidän on vain pahoiteltava sitä, että ehdotuksiamme ei ole koskaan kuunneltu tai noudatettu tai - minun on sanottava - edes otettu huomioon.
Vuosia olemme toistelleet, että dramaattiset ihmisoikeusloukkaukset ovat selvä ongelma, mutta vuodesta 1997 komission ja Euroopan parlamentti ovat toistuvasti korostaneet, että Afganistanissa on terrorismi- ja huumeongelma, eli erittäin merkittävä geopoliittinen ongelma. Voimme vain jollakin tavalla pahoitella suurten kansainvälisten instituutioiden välinpitämättömyyttä.
Nykyisessä tilanteessa on mielestäni kuitenkin tehtävä valinta: historiassa on hetkiä, jolloin on valittava puolensa ilman liikoja jossitteluja ja muttia; ja jos puoli on valittava, ei pidä asettua kannattamaan uskonnollisia fanaatikkoja, diktatuureja tai muita kansallisaatteita, vaan liberaaleja demokratioita, joilla on virheensä ja puutteensa - jos näin halutaan sanoa - mutta myös vahvuutensa ja kyky luoda järjestelmiä, jotka soveltuvat hyvin ihmisoikeuksien puolustamiseen maailmassa.
Minua huolettaa nimenomaan poliittinen reaktio. Minä pelkään, että olemme tekemässä virheen, jos ajattelemme, että vastustajamme on vain terrorismi ja kenties erityisesti vain Osama bin Laden. Uskon, että ongelma on paljon monimutkaisempi; uskon, että nykyinen vastustajamme on se räjähdysaltis yhdistelmä, jossa autoritaaristen ja diktatoristen järjestelmien perustana on uskonnollinen fanatismi. On ponnisteltava ja pureuduttava syvemmälle eikä ajateltava yksinkertaisesti, että ongelma ratkeaa, kun Osama bin Laden otetaan kiinni - mikä on tosin oikeutettua, tarpeellista ja välttämätöntä.
Syntymässä on terrorismin vastainen "pyhä liittouma", joka koostuu joukosta yllättäviä, etten sanoisi arveluttavia liittolaisia: joukosta hallituksia, jotka ehkä osallistuvat tähän liittoumaan kukin omien tarkoitusperiensä vuoksi, joista jokainen ehkä laatii listan terroristeistaan, todellisista tai oletetuista, tukahduttaakseen kätevästi omat toisinajattelijansa, jotka kenties ovat maallikkoja ja demokraatteja. Pitäkäämme huolta siitä, että emme suhtaudu kaikkiin samalla tavalla ottamatta eroja huomioon!
Pohdin, eikö olisi järkevämpää ja hyödyllisempää harkita myös maailmanlaajuista demokratiajärjestöä, joka perustuisi liberaaliin demokratian sellaisena kuin me sen tunnemme - toistan - kaikkine puutteineen. Tällaista instituutiota meidän on mielestäni harkittava keskipitkällä aikavälillä.
Kun nykyään puhumme naisista, oikeuksien loukkaamisesta tai naisten sukupuolielinten silpomisesta, meillä ei ole mitään järjestöä, jonka puoleen kääntyä. Mutta tämä on se suuri haaste, johon meidän on tartuttava: demokratian ja vapauden edistäminen ja levittäminen ja ihmisten vakuuttaminen siitä.

Belder
Arvoisa puhemies, Afganistanin asukkaat ja koko sivistynyt maailma hyötyvät Taliban-hallinnon kukistamisesta. Taliban harjoittaa omassa maassaan hengellistä terroria, ja sen mielestä on tärkeämpää jatkaa sisällissotaa kuin lievittää akuuttia nälänhätää. Ulkomaiden kannalta Talibanin pikainen poistuminen poliittiselta näyttämöltä on erittäin toivottavaa, koska Taliban harjoittaa terrorismin vientiä. Viittaan Talibanin vieraan, Osama bin Ladenin, kätten jälkeen ja siihen tosiasiaan, että Taliban vie suuria määriä huumausaineita.
Afganistanin historia ja tämän päivän poliittinen todellisuus opettavat kuitenkin, että ainoastaan sisäinen oppositioliike voi karkottaa Talibanin. Sen takia tämän poliittisen ja sotilaallisen voimainkoitoksen uskottavin ulkomainen panos on mielestämme Yhdysvaltojen hallituksen nykyinen Afganistan-strategia, jossa annetaan taloudellista ja aineellista apua mahdollisimman laajalle Talibanin vastaiselle koalitiolle maanpaossa olevan kuningas Zahir Shahin ympärillä. Sen takia puollan Euroopan varauksetonta tukea tälle strategialle.
Meitä ilahduttaa erityisesti, että presidentti Bush on varannut 100 000 000 dollaria suunnatonta vahinkoa kärsivien Afganistanin pakolaisten auttamiseen. Olkoon tämä myötätunnon osoitus Afganistanin kärsivää kansaa kohtaan lähtölaukaus Marshallin suunnitelmalle tätä jatkuvan aseellisen väkivallan täysin tuhoamaa maata varten. Tällä tavalla kansainvälinen yhteisö voi maksaa velkansa Afganistanin nykyisestä tilanteesta ja hillitä muslimiterrorismia ja huumeiden vientiä.

Morillon
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aloittaessani puheenvuoroni tässä keskustelussa katson, että minunkin velvollisuuteni on vuorostani ja teidän jälkeenne, arvoisa puhemies, kunnioittaa komentaja Massoudin muistoa. Kollegoistamme monilla oli tilaisuus tavata hänet juuri täällä teidän kutsusta, jolloin voitiin todeta, että hän ei ollut ainoastaan taktisista taidoistaan ja ainutlaatuisesta karismastaan kuuluisaksi tullut sotilas, vaan että hänellä oli myös kykyjä valtiomieheksi, rauhanmieheksi ja sovittelijaksi, sillä rauhaa ja sovintoa hänen maassaan on odotettu yli 30 vuoden ajan.
Tämänpäiväinen toiveeni on, että tämä mies, ystäväni, joka oli valmis uhraamaan henkensä afgaanikansan puolesta, ei kuollut turhaan. Olen tietenkin pahoillani, ettei häntä kuultu aiemmin hänen vaatiessaan kansainvälistä apua maansa vapauttamiseksi talebanien ikeestä ja hänen tuodessaan julki, mihin suuntaan tämä koko maailman valtiuteen pyrkivä totalitaristinen kiihkoislamilainen puhdasoppisuusliike oli kehittymässä.
Se, mitä komission jäsen Patten kertoi meille äsken Afganistanin poliittisesta tilanteesta, vahvistaa käsitystäni siitä, että Massoudin hanke afgaaneja koettelevan murhenäytelmän ratkaisemiseksi voisi olla hyvässä vaiheessa. Sen jälkeen, kun Pakistanin on ollut pakko lakata tukemasta poliittisesti ja sotilaallisesti talebanien hallintoa, sen olisi murennuttava itsestään koko afgaanikansan painostuksesta, kuten komentaja Massoud ennusti. Pidän todisteena sitä sopimusta, joka tehtiin Roomassa oppositiovoimien ja entisen kuninkaan, Mohammed Zaher Shahin välillä, joista jälkimmäisen arvovalta on edelleen varsin suuri hänen kotimaassaan. Pidän todisteena itsensä mullah Omarin eilistä ilmoitusta siitä, että hän mahdollisesti muuttaa käsityksiään, ja viimeisenä sitä äsken tietoomme tullutta uutista, jonka mukaan Turkmenistanin rajalla sijaitsevan Djavanin alueen talebanihallitsija on paennut 700 miliisinsä kanssa, jolloin Badgisin alue siirtyi opposition valvontaan. Kansainvälinen yhteisö ja minun on valitettavasti sanottava, että myös Euroopan unioni sen mukana omaksuivat reaalipoliittisista syistä talebanihallintoa kohtaan ainakin sovittelevan asenteen sen periaatteen pohjalta, että talebaneilla oli hallussaan tosiasiallinen valta eivätkä ne voineet onnistua siinä ilman afgaanikansan tukea. Tuolloin vertasin tätä asennetta siihen asenteeseen, josta ulkoasioista vastaavat länsimaiset tahot luulivat, että sellainen oli syytä omaksua Kambod&#x017E;an punaisia khmerejä kohtaa ennen kuin niiden hirvittävät julmuudet tulivat tietoon. Tämän saman sokean suvaitsevaisuuden vuoksi olemme sallineet, että afgaanien alueesta on kehkeytynyt kiihkoislamilaisten terroristien pesäke, jonka pahat teot Massoud toi julki ja joka on nyt tuhottava, kuten toivoakseni tehdäänkin lähiaikoina. Kuitenkaan terroristipesäkkeen tuhoaminen ei saisi tarkoittaa koko talon tuhoamista, vaan sen sijaan on säästettävä afgaanikansaa ja toimitettava sille kaikenlaista apua, jota tarvitaan kansalliseen sovinnontekoon perustuvan vakaan järjestelmän luomiseen.
Minusta tuntuu - komission jäsen Patten vahvisti sen äsken - että tähän suuntaan unionin olisi pyrittävä ponnisteluissaan, ja olen siitä iloinen, mutta en unohda dramaattista humanitaarista tilannetta, joka vallitsee kaikkialla alueella. Tarkoitan satoja tuhansia pakolaisia, jotka kyyhöttävät Pakistanin rajalla, mutta myös niitä, jotka ovat jo kuukausien ajan olleet puilla paljailla maan pohjoisosassa. Olen saanut tietää, että venäläiset ovat perustaneet ilmasillan humanitaarista hätäapua varten Dusanbeehen Tad&#x017E;ikistaniin. En haluaisi, että Euroopan unioni loistaa poissaolollaan tässä hankkeessa, jossa sen tarjoama apu on suuresti tarpeen. Väestö toivoisi saavansa tietenkin ruokaa, mutta myös lääkkeitä, peittoja ja suojia, ja ennen kaikkea myös osoituksen solidaarisuudestamme. Bosnian kriisin ollessa pahimmillaan Eurooppa järjesti Atlantin liiton toimesta apua pudottamalla apupaketteja lentokoneista kaikkein eristyneimmille ja uhanalaisimmille alueille. Tätä odottaa tällä hetkellä Panshirin väestö. Haluammeko me auttaa ja pystymmekö me siihen, entä te, arvoisa komission jäsen Nilsson, haluatteko te auttaa ja pystyttekö te siihen?

Sauquillo Pérez del Arco
Arvoisa puhemies, olen paljolti samaa mieltä monista täällä sanotuista asioista, enkä siis aio toistaa niitä. Olen kuitenkin sitä mieltä, että ne olisi otettava huomioon, koska koko maailma odottaa, mitä Euroopan unioni alkaa tehdä.
Olen myös sitä mieltä, että koska te otitte taannoin parlamentissa esille Afganistanin tilanteen ja koska vaarana on kansalaisvapauksien heikentäminen, meidän on - kuten komission jäsen Patten sanoi - pysyttävä yhtenäisinä ja muodostettava liittoutuma terrorismia vastaan.
Olen kuitenkin huolestunut yhdestä asiasta, jonka olette niin ikään maininnut: näiden iskujen jälkeen muodostuneesta dramaattisesta tilanteesta. Yhtäältä on afgaaniväestö, jolla on edessään vakava kriisi, sillä - kuten Afganistanissa äskettäin käynyt FAO:n ja Maailman elintarvikeohjelman (WFP) yhteinen toimikunta on erittäin hyvin sanonut - maassa nähdään tällä hetkellä nälkää maataloustuotannon vakavan kriisin takia, ja erittäin paljon ihmisiä voi menehtyä. Tämän lisäksi ympäri maata kylvetyt jalkaväkimiinat muodostavat jatkuvan vaaran maaseudun väestölle, ja naapurimaissa - huomautan, että kyse ei ole ainoastaan Pakistanista ja Iranista vaan myös Uzbekistanista ja Tad&#x017E;ikistanista - on tuhansia pakolaisia, joista on pidettävä huolta.
Olen huolestunut - ja haluaisin keskittyä tähän aiheeseen, arvoisa puhemies - kuitenkin myös niistä muissa kehitysmaissa elävistä ihmisistä, erityisesti afrikkalaisista, joille on tästä kriisistä erittäin julmat taloudelliset seuraukset.
Maailmanpankin tietojen mukaan 10 miljoonaa ihmistä on iskujen takia tuomittu elämään köyhyydessä talouskasvun hidastumisen ja erityisesti muun muassa viennin laskusta, matkailun vähenemisestä ja hintojen alenemisesta johtuvien tulonmenetysten takia.
Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että Euroopan unionin ja parlamentin on nyt osallistuttava suureen liittoutumaan terrorismia vastaan. Meidän olisi kuitenkin liityttävä myös - ja tämä olisi viesti koko maailmalle - kansainväliseen liittoutumaan sellaisten miljoonien maailman kansalaisten köyhyyttä, kurjuutta ja epätoivoa vastaan, jotka monesti tukeutuvat terroritekoja järjestäviin fanaatikkoihin.
Tästä syystä esittäisin vetoomuksen, jotta terrorismin vastaisen liittoutuman ohella välittäisimme myös lähinnä Afrikan ja Aasian kansoille viestin liittoutumasta kurjuutta, köyhyyttä ja epätoivoa vastaan.

Staes
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan parlamentin Keski-Aasian suhteiden valtuuskunnan puheenjohtajana haluan kiinnittää tässä keskustelussa painokkaasti huomiota siihen, mitä tapahtuu Turkmenistanissa, Uzbekistanissa, Tad&#x017E;ikistanissa, Kazakstanissa ja Kirgisiassa. Nämä maat joutuvat ensimmäiseksi kärsimään niistä pakolaisongelmista, joita tapahtumat Afganistanissa ja siinä osassa maailmaa aiheuttavat. Meidän pitää siis ehdottomasti neuvotella Euroopan tasolla hätäavun myöntämisestä. Kollega Morillon oli aivan oikeassa muistuttaessaan siitä. Hyvät kollegat, Keski-Aasia on hauras alue. Se on hyvin helposti särkyvä alue. Se on taloudellisesti hauras. Se on hauras ihmisoikeuksien alalla. Se on hauras kansalaisyhteiskunnan ja demokraattisten toimielimien rakentamisen alalla. Se on pyytänyt meiltä jo monen vuoden ajan apua taistelussa fundamentalismia ja huumekauppaa vastaan. Sen takia, kollegat, meidän pitää huolehtia, että tarjoamme sille riittävästi apua. Ja mitä olemme tehneet? Olemme vähentäneet sille myönnettäviä varoja vuoden 2002 talousarviossa. Kehotan siis kollegoja budjettivaliokunnassa ja koko täysistunnossa oikaisemaan talousarviota ja antamaan Keski-Aasialle sen, mihin sillä on oikeus.
Pyydän tätä teiltä erittäin painokkaasti.

Deva
Arvoisa puhemies, me käymme sotaa terrorismia vastaan, ja kaikkien vapautta arvostavien kansojen on hyväksyttävä se. Kuten tiedätte, synnyin maassa, joka ymmärtää terrorismia ja jossa 65 000 henkeä on kuollut - muistakaa, että LTTE:n itsemurhapommittajat Sri Lankassa eivät ole muslimeja - mutta maailma on tähän saakka ummistanut silmänsä terrorismilta, jota on harjoitettu kahdenkymmenenkolmen vuoden ajan.
Syyskuun 11. päivän tragedia on viimein kiinnittänyt demokratiaa ja vapautta arvostavien henkilöiden huomion näkymättömään syöpään. Tämä syöpä on terrorismi. Syöpä, jota ruokkii ahneus, viha, kateus ja tietämättömyys, eikä uskonto.
Afganistanissa kuningas Zahir Shahin vahvistama vuoden 1963 perustuslaki on esimerkillinen asiakirja. Osoitan kunniaa kollegalleni Edward McMillan-Scottille, sillä hän johti omasta aloitteestaan Roomaan valtuuskunnan saadakseen kuninkaan ja Pohjoisen liiton liittoutumaan keskenään, ja voin tyytyväisenä sanoa, että tätä koskeva sopimus on nyt allekirjoitettu, kuten kenraali Morillon juuri totesi. Onnittelen kenraali Morillonia siitä, että hän kutsui Shah Masoodin tänne ja että meillä oli tilaisuus tavata hänet huhtikuussa.
Vuoden 1963 perustuslaissa todetaan, että vapaus on jokaisen ihmisen luonnollinen oikeus - tätä oikeutta rajoittaa ainoastaan muiden vapaus, ja ajatuksen vapaus ja sananvapaus ovat korvaamattomia - että jokaisella afganistanilaisella on oikeus painaa ja julkaista ajatuksia, että koulutus on jokaisen afganistanilaisen oikeus ja valtion on järjestettävä ilmainen koulutus ja että työ on jokaisen työkykyisen afganistanilaisen oikeus.
Tämä on hyvin kaukana Afganistanin tämänpäiväisestä tragediasta, jossa naisia pahoinpidellään, naisilta kielletään koulutus, naisia pidetään kotona orjina ja yksi kahdeksasta naisesta kuolee synnytykseen. Tätä valtiota johtavat tietämättömät miehet, jotka käyttävät uskontoa, josta he eivät tiedä mitään, oman kansansa pelottelemiseen ja terrorisoimiseen. Terrorismin vastainen sota on sota Afganistanin kansan vapauttamiseksi kahdenkymmenenkahdeksan vuoden orjuudesta.
Osoitan kunniaa presidentti Bushille ja Ison-Britannian pääministerille heidän päättäväisyytensä vuoksi - rinnakkain demokraattisen puolueen ja Ian Duncan Smithin, konservatiivisen puolueen johtajan kanssa, joka oli täällä parlamentissa tänään -, sillä he ovat päättäneet kukistaa ja hävittää kansainvälisen terrorismin. Tämä ei kuitenkaan voi olla pelkästään anglosaksinen asia. Jos EU ja parlamentti haluavat omata painoarvoa, niiden on osaltaan turvattava inhimillisen toiminnan perusoikeus; oikeus elää ilman terrorisointia, vapaus elää ilman päivittäistä äkillistä kuoleman uhkaa. Meidän ei tulisi ajatella, että me Euroopassa emme ole kohteena. Tiedämme jo suunnitelmista iskeä Genovaan, Pariisiin ja muualle. Milloin me opimme, että tämä on myös meidän sotamme?

Fernández Martín
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet Patten ja Nielson, lausun ensimmäiset sanani niiden tuhansien viattomien uhrien muistoksi, jotka joutuivat New Yorkissa, Washingtonissa ja Pennsylvaniassa kokemaan tietoisen hyökkäyksen periaatteitamme, demokratiaamme, vapauksiin perustuvia järjestelmiämme, rinnakkaiseloa koskevaa ajattelutapaamme ja talouttamme vastaan, toisin sanoen hyökkäyksen ihmisten ja ajatusten suvaitsevaisuutta vastaan.
Euroopan reaktio on tällä kertaa ollut nopea, parlamentin kohdalla jopa välitön. Yhtä lailla nopea oli komission ja neuvoston reaktio, kuten komission jäsen Patten meille hetki sitten muistutti puhuessaan troikan matkasta. Reaktion on oltava päättäväinen, voimakas, suhteutettu ja valikoiva, Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa sovittu reaktio, ja se edellyttää poliittisia, sotilaallisia, poliisivoimien toteuttamia, turvallisuuspalvelujen toteuttamia, diplomaattisia, oikeudellisia ja taloudellisia toimia, jotka on tavalla tai toisella toteutettukin tai joita ollaan toteuttamassa. Lisäksi on vaadittava, että nämä toimet toteutetaan ja että niitä jatketaan lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
Minun on muistutettava, että teot ovat laajuudeltaan ja vakavuudeltaan sellaisia, että tapahtumat ovat jo menneet niiden päätösten edelle, joita täällä tehtiin vain muutama päivä sitten ja jotka eivät ole vielä edes voimassa. Muistan joitakin mielipiteitä, joita jotkin puhujat esittivät täällä eurooppalaista etsintä- ja pidätysmääräystä käsittelevän Watsonin mietinnön yhteydessä vain kolme viikkoa sitten. Komentaja Massoud, joka kävi täällä vähän aikaa sitten, on tapettu, eikä hän enää voi nähdä niiden tavoitteiden toteutuvan, joista hän puhui meille.
Pyydän kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenenä, että käynnistäisimme laajan humanitaarisen avustusoperaation, joka on aloitettava välittömästi miljoonien asuinseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden ja pakolaisten auttamiseksi Afganistanissa, Pakistanissa ja muissa alueen maissa. Lähestyvä humanitaarinen katastrofi voi olla suurempi kuin yksikään aiempi ihmisen julmuudesta johtuva humanitaarinen katastrofi.
Arvoisa puhemies, totean lopuksi, että maailman köyhyyden vastaisella taistelulla, jota olemme korostaneet erittäin monta kertaa, on nyt aivan erityinen merkitys ja että meidän on nostettava se yhdeksi ensisijaisista tavoitteistamme, jos haluamme poistaa ongelman lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.

Knolle
Arvoisa puhemies, järkyttävät kuvat New Yorkista tänään täsmälleen kolmen viikon takaa ovat jääneet mieliimme pysyvästi. Nopeita solidaarisuudenosoituksia Euroopasta tai Nato-kumppaneilta ei ole unohdettu. Nyt, kun Yhdysvallat on todistanut, ettei se harjoita mitään Villin lännen politiikkaa vaan harkitsee erittäin tarkasti jokaista askelta terroristien vastaisessa taistelussa, viimeistään nyt pitäisi esittää kiitos ja tunnustus Atlantin toiselle puolelle. Mutta mitä sen sijasta tapahtuu?
Esimerkiksi meillä Saksassa: me moitimme Yhdysvaltoja jatkuvasti ja julkeamme myös vielä asettaa sille toimintasääntöjä. Saksassa otetaan jo etäisyyttä Yhdysvaltoihin ja eri yhteyksissä ilmenee jopa vastenmielistä Yhdysvaltojen vastaisuutta. Häpeän sitä saksalaisena eurooppalaisena, myös kun otetaan huomioon, että 11. syyskuuta New Yorkissa murhattiin noin 100 saksalaista. Ymmärrän, että Yhdysvallat ei halua ottaa tänään julistetusta yhteisestä puolustuksesta huolimatta 19:ää Nato-kumppaniaan, mahdollisena poikkeuksena Iso-Britannia, mukaan sotilaalliseen vastaiskuun terroristeja ja heidän apureitaan vastaan.
Epäilijöitä vastaan ei voi taistella, ja sanon tämän myös laskuvarjojääkärireservinupseerina, eikä heitä voi voittaa. Se on osoitus Euroopan kyvyttömyydestä, etenkin kun New Yorkin tuhotuilla kaksoistorneilla on symboliset vastapuolensa kaikkialla EU:ssa! Yhdysvaltojen vastaiskun mahdollinen kohde lienee Afganistan. Tämän vuosikymmenten ajan silvotun maan asukkaat jättävät joukoittain kotimaansa. He elävät kurjuudessa pakolaisleireillä Pakistanissa. Nämä ihmiset ovat ansainneet EU:n ja parlamenttimme täyden solidaarisuuden.
EU:n pitäisi antaa apua joustavasti ja nopeasti. Siinä yhteydessä pitäisi ottaa huomioon, että talvi on siellä erittäin ankara. Jos me emme auta nyt, on pelättävissä, että monet nuoret pakolaiset seuraavat kaikenlaisia fundamentalistisia kansankiihottajia. Euroopan parlamentin pitäisi pohtia, eikö olisi viisasta lähettää mahdollisimman nopeasti parlamentin kehitysapua käsittelevän valiokunnan jäsenistä koostuva parlamentaarinen valtuuskunta Pakistaniin. Suoraan saadut vaikutelmat ovat aina parempia kuin paksut paperikertomukset!

Tannock
Arvoisa puhemies, Afganistanin on oltava äärimmäinen esimerkki traagisesta ja epäonnistuneesta valtiosta, ja silti kaikki etniset ryhmät haluavat sen pysyvän yhtenäisenä valtiona. Se on nyt kärsinyt 28 vuotta kommunistisesta diktatuurista yhdistettynä fanaattiseen islamilaiseen teokratiaan, jonka seurauksena siitä on tullut hylkiövaltio, sillä Taliban suojelee terroristeja ja teloittaa tuhansia. Maan ulkopuolella on yli 2 miljoonaa pakolaista ja noin 5 miljoonaa henkilöä on joutunut siirtymään kotiseudultaan, ja moni heistä saattaa paeta, jos Yhdysvaltain ja sen liittolaisten ja Afganistanin välillä syttyy vihamielisyyksiä. Maailman elintarvikeohjelman toimintaa vaikeuttaa vaikea maasto, tuhottu infrastruktuuri ja Talibanin politiikka, joka estää naisten yhteiskunnallisen osallistumisen ja on johtanut avustustyöntekijöiden mielivaltaisiin pidätyksiin uskonnollista käännytystyötä koskevien syytösten perusteella ja viestinnän kieltoon ulkopuolisen maailman kanssa, viestinnän, joka on olennaisen tärkeä kansainväliselle avustusohjelmalle. Tästä huolimatta noin 218 tonnia ruokaa saatiin toimitettua Kabuliin viime viikolla kriisin estämiseksi. On selvää, että lännen on nyt mietittävä, mitä voidaan tehdä Talibanin jälkeen, jotta maahan saataisiin pysyvä rauha.
Viime viikolla minulla oli etuoikeus kahden kollegani kanssa tavata Roomassa entinen Afganistanin kuningas, joka on asunut Euroopan unionissa suuren osan elämästään. Me olimme ensimmäiset vaaleilla valitut poliitikot, jotka vierailimme kuninkaan luona kriisin jälkeen. Kuningas osoitti suurta isänmaallisuutta ja velvollisuutta harhautunutta maataan kohtaan, ja sanoi jopa palvelevansa Afganistania, millä tahansa tavalla, jonka hänen kansansa valitsisi heimoneuvoston tai Loya Jirgan kautta, jonka parissa hän on tehnyt työtä kahden viimeisen vuoden aikana. Hän vahvisti, että oppositio Yhteisrintama/Pohjoinen liitto on nyt antanut hänelle merkittävää tukea ja että hän edistää maalleen sopivan sisäisen ratkaisun syntyä. Hän on ainut hyväksyttävä afganistanilainen henkilö, joka voi yhdistää kaikki sotivat ryhmittymät, ja hän on osoittanut hallituskautensa aikana vuodesta 1933 vuoteen 1973 kykenevänsä hallitsemaan perustuslain mukaisesti kärsivällisesti ja maltillisesti käyttäen englantilaisen tavoin urheilua eri etnisten ryhmien yhdistämiseen.
Minulle oli selvää, että korkeasta iästään huolimatta Zahir Shah oli vakuuttava ja tarpeeksi hyväkuntoinen tähän tehtävään osallistuttuaan pitkään, kaksi ja puoli tuntia kestäneeseen haastatteluun minun ja kollegani kanssa. Hän myös otti viisaasti etäisyyttä kuningaskunnan palauttamista koskevaan kysymykseen ja jätti tämän kansansa päätettäväksi. Pyydän parlamenttia tukemaan kuninkaan tehtävää tällä hankalalla alalla.

Khanbhai
Arvoisa puhemies, tuomitsen varauksetta terrorismin ja murhan. Olen samaa mieltä kollegojeni kanssa siitä, että siihen ei ole mitään perustetta ja että kenellekään ei ole oikeutta tehdä tällaisia tekoja. Terroristit valitsevat mieluummin väkivallan kuin vaaliuurnan ja aiheuttavat kuolemaa ja tuskaa viattomille siviileille ja puolustelevat toimintaansa uskonnon, rodun tai poliittisen itsemääräämisoikeuden perusteella.
Islam, kuten muut suuret uskonnot, sellaiset kuin juutalaisuus ja kristinusko, on elämäntapa yli tuhannelle miljoonalle ihmiselle tässä maailmassa. Nämä miljoonat muslimit Indonesiasta Nigeriaan, Keski-Aasiasta Kalifornian runsaille esikaupunkialueille asti eivät tienneet mitään Osama bin Ladenista ennen 11. syyskuuta. Näiden miljoonien ihmisten ja islamin kannalta hänen kaltaisilleen terroristeille tai muille ei ole paikkaa, riippumatta siitä, keitä he ovat ja mistä he tulevat.
Näillä terroristeilla ei ole valtuuksia toimia minkään kansan, rodun tai uskonnon puolesta. Siksi meidän on taisteltava terrorismia ja terroristeja vastaan eikä viattomia siviilejä vastaan, jotka elävät omaa elämäänsä rauhallisesti ja joilla tulisi olla vapaus valita oma uskontonsa. Ihmiselämä on arvokas, ja viattomien siviilien kuolema on aina tuomittavaa. Järki ilman intohimoa on hyödytöntä, intohimo ilman järkeä aiheuttaa kiihkoa. Olkaamme vahvoja ja päättäväisiä. Käykäämme taisteluun terrorismia vastaan: poistakaamme syyt, jotka aiheuttavat, ruokkivat ja ylläpitävät terrorismia.

Nielson
. (EN) Arvoisa puhemies, tilanne oli paha, ja nyt se on entisestään huonontunut. Yhdyn täysin siihen, mitä tänä iltapäivänä on sanottu Afganistanin kansan tilanteesta.
Me panimme Afganistanin niin kutsuttuun unohdettujen kriisien luetteloon, kun me vahvistimme ECHOn ohjelman ja ensisijaiset tavoitteet vuodelle 2001. Me olimme varanneet noin 23 miljoonaa euroa, jolla olisi varmistettu viimeisimmän rahoittamamme toiminnan jatkuminen uuteen vuoteen asti. Itse asiassa 29 eurooppalaista kansalaisjärjestöä antoi humanitaarista apua Afganistanissa. Ne olivat kaikki siellä 11. syyskuuta. Syyskuun 11. päivänä olin matkalla Afganistaniin ja Pakistaniin. Minun piti tavata tri Masood, Talibanin johto ja matkustaa koko maan ympäri ja seurata rahoittamiemme kansalaisjärjestöjen työtä. Minun oli peruttava matka. Seuraavana aamuna lähdimme Lontoosta junalla Brysseliin, mutta meidän matkalaukkumme olivat jo lentokoneessa matkalla Islamabadiin.
Kuten sanoin, tilanne on nyt pahempi. Talvi on tulossa. Talvi on sellainen todellisuutta hallitseva piirre, että jopa tavanomaisina vuosina sotilaalliset taistelut enemmän tai vähemmän loppuvat yksinkertaisesti siksi, että liikkuminen on niin vaikeaa. Joten humanitaarinen apu kohtaa nyt todella pelottavan haasteen.
Eri avustusjärjestöjen ja kansalaisjärjestöjen kansainvälinen henkilöstö on poistunut maasta. On kuitenkin erittäin rohkaisevaa, että paikallinen henkilöstö jakaa edelleen elintarvikkeita - mikäli Taliban ei ole ottanut elintarvikkeita haltuunsa - ja pitää yllä terveysasemia ja antaa koulutusta mahdollisuuksien mukaan. Todellisen ja oikean tiedon saaminen on erittäin vaikeaa, mutta voimme nähdä, että henkilöstö yrittää ylläpitää näitä toimintoja jopa tässä tilanteessa.
Ulkopuolisen hyökkäyksen uhka on tietenkin johtanut suurten ihmisjoukkojen siirtymiseen. Tämä vaikuttaa myös siihen, että emme voi luottaa siihen, että ihmiset saavat elintarvikkeita niiden varastointikeskuksista siten kuin heillä oli tapana, sillä miljoonat ihmiset ovat paenneet maaseudulle, eivätkä he saa siellä elintarvikkeita, joita heillä oli kaupungeissa. Joten maan sisäinen tilanne on erittäin huono, ja ihmiset, jotka pyrkivät rajalle, näyttävät jopa heikommilta kuin ennen. Noin kuuden miljoonan afganistanilaisen katsotaan olevan täysin riippuvaisia ulkopuolisista elintarvikkeiden toimituksista.
Jos kylvötöihin ei voida ryhtyä ennen talven saapumista - ja tämä on erittäin todennäköistä - joudumme kohtaamaan erittäin vakavan uhan alle puolen vuoden kuluessa, vaikka asiat sujuisivatkin hyvin vakauden kannalta. Kautta linjan tarvittava materiaalitoiminto muodostaa jopa parhaimmassa tapauksessa valtavan haasteen.
Olemme tukeneet YK:n eri järjestöjä erittäin aktiivisesti, ja osallistuimme 27. syyskuuta pidettyyn afganistanilaisen tukiryhmän kokoukseen Berliinissä. YK on hälyttänyt YK:n tukijat tukemaan hätäavustuksia. Hälytyksessä pyydetään noin 580 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria tästä päivästä ensi vuoden maaliskuuhun asti humanitaarisen avun ja arvion mukaan noin 7,5 miljoonan afganistanilaisen suojelun varmistamiseksi. Tarvitaan välittömästi 120 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tämän vetoomuksen rahoitus näyttää itse asiassa olevan pienempi ongelma kuin yleinen kysymys siitä, miten päästään kotiseudultaan lähtemään joutuneiden ja pakolaisten luo.
Keskustelussa on esitetty eriäviä käsityksiä siitä, tulisiko korostaa uusien muuttoliikkeiden rajoittamista Afganistaniin vai rohkaista Pakistania ja Irania avaamaan rajansa, kuten UNHCR aikoo tehdä. Minun henkilökohtainen arvioni tästä on, että pystymme vain vähän vaikuttamaan näiden ihmisten valintoihin. Kaikenlaista voi tapahtua, ja meidän on oltava hyvin joustavia voidaksemme tehdä sen, mitä meidän on tehtävä asioiden kehittyessä.
Meidän ei ole koskaan tarvinnut laatia varasuunnitelmaa, jossa on niin vähän tunnettuja ja niin paljon tuntemattomia tekijöitä. Tarve jatkaa elintarvikeapua oli keskeinen asia afganistanilaisen ryhmän kokouksessa käydyissä keskusteluissa. Kaikki olivat yhtä mieltä tämän kiireellisyydestä ja siitä, että tällaisen avun perille viemisen mahdollisuudet olivat aika heikot. Useimmat osallistujat väittivät, että elintarvikeavun jakaminen ilman ulkomaisia työntekijöitä voi aiheuttaa afganistanilaisille osapuolille tarpeetonta vaaraa. Aiempi viittaukseni siihen, että afganistanilainen paikallinen henkilöstö jatkoi niitä tehtäviä, joita se suoritti, ennen kuin ulkomaisten työntekijöiden oli pakko lähteä, koski olemassa olevien elintarvikevarastojen ja muiden varastojen jakamista.
Saattueiden järjestäminen uusille maahan tuleville tarvikkeille on paljon vaikeampi ja vaativampi tehtävä, kun otetaan huomioon maan tämänhetkinen sisäinen tilanne.
Tilanne on erilainen maan koillisosassa, jota hallitsee Pohjoinen liitto, kuin muualla maassa. Humanitaariselta kannalta on kuitenkin täysin selvää, että toimintamme täytyy kohdistua koko maahan. Tämä on välttämätöntä.
Meidän käytössämme on kolme rahoitusvälinettä, jolla rahoitamme avun Afganistanin väestölle. Ensinnäkin - syntyneiden väärinkäsitysten oikaisemiseksi - kymmenen viime vuoden aikana olemme antaneet yli 400 miljoonan euron arvoista humanitaarista apua niille ihmisille, jotka ovat joutuneet lähtemään Afganistanin sisällä kotiseudultaan, ja naapurimaiden pakolaisille: ECHOn rahastot, kuivuuden lievennystoimet ja toimenpiteet, joilla pyritään vastaamaan Afganistanin ongelmiin, kuten elintarvikeapu, maatalouden elvytys, veden ja viemäröinnin kunnostus, apu kotiseudultaan lähtemään joutuneille ja pakolaisille Pakistanissa sekä väestön siirtymisen ehkäiseminen ja paluumuuttajien tukeminen. Joten tämä on enemmän kuin pelkästään elintarvikeapua. ECHO ja järjestöt, joita rahoitamme, ovat onnistuneet luomaan mielekkäitä toimintoja, joita he ovat voineet jatkaa.
Totean vielä, että yksi epäonnistunut kansainvälinen tapaus ei edusta komission rahoittamien 29 järjestön tilannetta. Tämä on vaikea tilanne, mutta on tärkeää huomata, että rahoittamiamme järjestöjä ei voida syyttää samanlaisesta toiminnasta. He pystyivät työskentelemään ulkomaisten työntekijöiden kanssa syyskuun 11. päivään saakka ja kehittämään toimintoja, jotka olisin halunnut nähdä. Osoitan kunnioitusta työni edeltäjälle siitä, että hän on luonut perustan hyvälle yhteistyölle Euroopan humanitaaristen kansalaisjärjestöjen kanssa.
Tänä vuonna olemme myöntäneet ECHOlle 23 miljoonaa euroa, joka on kanavoitu kansalaisjärjestöjen ja YK:n eri järjestöjen kautta. Kuten sanoin, tämä olisi riittänyt tämäntasoisen toiminnan ylläpitämiseen vuoden loppuun asti. Sitten tapahtui tämä hirvittävä terroriteko. Me reagoimme välittömästi myöntämällä 4 miljoonaa euroa lisää. Tämä myönnetään Maailman elintarvikeohjelman, UNCHR:n ja kansainvälisen Punaisen Ristin toiminnalle.
Meidän on nyt tehtävä enemmän. Me lähestymme budjettivallan käyttäjää, jotta se näyttäisi vihreää valoa pyynnöllemme saada käyttää talousarvion katastrofirahastossa olevia varoja, kuten aiempina vuosina, kun ECHOn tavanomainen talousarvio ei kattanut hirvittävien tapahtumien jälkeen syntyneitä tarpeita. Me ilmoitimme 25 miljoonaa euroa viikko sitten komissiossa. Tämä muodostaa osan tästä operaatiosta ja suunnataan suoraan pakolaisten tilanteen auttamiseksi. Me tulemme pyytämään lisää rahaa. Tämän osalta noudatetaan kuitenkin tavanomaista menettelyä lisärahoituksen saamiseksi.
Toinen tukimuoto on EY:n avustus niille väestöryhmille, jotka ovat joutuneet lähtemään kotiseudultaan. Tältä osin rahoitamme toimia, joilla luodaan ympäristö, joka edistää kotiin palanneiden kestävää uudelleenasettautumista ja toimia, joilla pyritään suostuttelemaan ihmisiä jäämään kyliinsä. Tästä budjettikohdasta myönnetään varoja lokakuusta lähtien 19 miljoonaa euroa Afganistanille, 3 miljoonaa euroa Pakistanille ja 2 miljoonaa euroa Iranille. Varat kanavoidaan afganistanilaisten kansalaisjärjestöjen ja YK:n järjestöjen kautta.
Kolmas muoto on EY:n elintarvikeapu ja elintarviketurva. Tämän vuoden alusta lähtien tästä tukimuodosta on myönnetty 30 000 tonnia elintarvikeapua Maailman elintarvikeohjelmalle ja 7000 tonnia kansalaisjärjestöille. Komissio pyytää nyt lisäksi 7 miljoonaa euroa WFP:n Afganistanin ohjelmalle.
Haluaisin käsitellä muutamaa esitettyä kysymystä. Jäsen Nicholson mainitsi, että meidän pitäisi tehdä enemmän UNCHR:n ja WHOn kautta laajentaaksemme tämän avun laajaa perustaa ja parantaaksemme sen organisointia. Myös jäsen Van den Bergin huomautusten osalta kaupallisen hallinnon näkökulmasta, jos näin sopii sanoa, Afganistanin operaatio on hyvä esimerkki YK:n järjestöjen ja niiden ammattitaitoisten ja suhteellisen suurten ja erikoistuneiden kansalaisjärjestöjen välisestä yhteistyöstä, jotka ovat muutaman vuoden ajan osallistuneet operaatioon. Tarvitsemme nyt toimintasuunnitelmia konkreettisia toimia varten. Olemme saaneet tietää tiedotusvälineiltä, että saattue on päässyt Khyber-solan läpi ja etenee kohti pohjoista. Tämä on niin sanottu "pilottihanke", joka saattaa myös edetä kohti Kabulia ja siitä eteenpäin, jotta nähtäisiin, mikä on mahdollista. Mitään kokonaissuunnitelmaa ei kuitenkaan ole laadittu; tämä oli vastaus UNCHR:n ehdotuksiin, kun sen tukijoiden kanssa keskusteltiin suunnittelun parantamisesta, jotta tiedettäisiin, mitä tehdä ja jotta liika byrokraattisuus ei muodostaisi estettä, kuten jäsen Knolle sanoi. Tämä ei ole ongelma. Menisin jopa niin pitkälle, että sanoisin, että yleensä tämä ei ole ongelma meidän työssämme humanitaarisen avun alalla. Pyydän teitä pitämään mielessä, että ECHOn budjetti käytetään kokonaan joka vuosi, ja tänä vuonna me aiomme pyytää teiltä lisää rahaa tämän tilanteen takia. Tällä alalla byrokratiaa esiintyy erittäin vähän.
Suojelua koskeva kysymys mainittiin. Tämän osalta meillä on hirvittävä ristiriita. Me emme voi painostaa niitä vapaaehtoisia järjestöjä, joita rahoitamme, tekemään jotain sellaista, jota ne eivät halua tehdä. Toisaalta meillä on ongelma rahoittajana esimerkiksi, jos ne haluavat tehdä jotain erittäin yltiöpäistä, joka saattaa aiheuttaa niille ongelmia, ja me vain teemme voitavamme turvallisuutta koskevan kysymyksen osalta esittämättä kysymyksiä. Tsetsenia on tästä hyvä esimerkki; venäläiset kieltävät yhä meidän kansalaisjärjestöiltämme radion käytön, ja tämä on todellinen ongelma siellä olevien ihmisten turvallisuuden kannalta. Tämä on tasapainottava toimi, ja toiminnan rahoittajana meillä on velvollisuuksia, jotka liittyvät vahvasti turvallisuuskysymykseen. Jälleen kerran työskentely YK:n kanssa on osittain vastaus tähän, mutta humanitaarisen avun toimittaminen Afganistanin Talibanin hallitsemille alueille aseellisten joukkojen jonkinlaisessa suojelussa ei ole mikään vaihtoehto.
Humanitaarisen toimintatavan on oltava erittäin avointa, jotta maassa voidaan liikkua ilman toimintaan lankeavia epäilyjä. Tämä on kuitenkin erittäin vaikeaa. Olen samaa mieltä siitä, mitä jäsen Frahm ja Bonino sanoivat naisten tilanteesta. Havaitsimme, että ihmisoikeuksia kielletään ja rikotaan räikeästi. Tämä on osa konfliktia, jonka keskellä naiset ovat, ja voidaan vain toivoa, että järki voittaa sen jälkeen, mitä me nyt tulemme kokemaan.
Jäsen Belder mainitsi huumeiden viennin. Tasapuolisuuden vuoksi tulisi todeta, että Taliban on ponnistelut voimakkaasti oopiumin tuotannon vähentämiseksi, ja tämä on maailmanlaajuisesti yksi parhaimmista näkemistämme esimerkkitapauksista, jossa se on tehnyt sitä, mitä kansainvälinen yhteisö on halunnut tehtävän. Tässä on kyse aivan eri asiasta, mutta näin on itse asiassa tapahtunut, ja mielestäni minun oli mainittava se.
Mitä tulee jäsen Morillonin viittaukseen Pohjoisen liiton edesmenneeseen johtajaan Ahmed Shah Masoodiin meillä ei ole mitään parempaa vastausta kuin se, jonka komission jäsen Patten esitti erittäin hyvin ja joka vastaa näkemystämme tarpeesta luoda laaja-alainen perusta Afganistanin tulevaisuuden varmistamiseksi. Tämä on suositeltava toimintatapa. Jäsen Morillon kysyi minulta myös, onko minulla päättäväisyyttä ja välineitä toteuttaa välttämättömät toimet. Me luotamme siihen, että kansainväliset avustusjärjestöt tekevät kaiken välttämättömän maassa. Emme ole epäröineet ottaa käyttöön varoja, ja me osallistumme aktiivisesti alueen toimintaan niiden ECHOn edustajien kanssa, joilla on pysyvä asemapaikka siellä. Me osallistumme keskusteluun siitä, miten organisoida asioita ja ymmärtää tilannetta mahdollisimman hyvin.
Vastauksena jäsen Staesille totean, että Afganistanin pohjoisosaan rajoittuvat Keski-Aasian alueen maat otetaan huomioon mainitsemassani paketissa, ja käymme keskusteluja varoista niiden 25 miljoonan euron lisäksi, jotka olemme julkisesti maininneet. Mitä tulee keskusteluun budjettivallan käyttäjän kanssa, me emme paljasta muita lukuja kuin edellä mainitut 25 miljoonaa euroa, mutta tämä tulee olemaan yksi tekijä kyseisessä paketissa, johon me palaamme melko pian.
Kiitän teitä kärsivällisyydestänne. Tämä on erittäin vaativa tilanne. Kun myöhemmin katsomme taaksepäin omaa Eurooppa-kokeiluamme, tämä osoittaa mielestäni meille, että me järjestäydyimme tehdäksemme Euroopassa sen, mitä piti tehdä toisen maailmansodan jälkeen, ja me teimme sen. Ongelmat, joista olemme tänään keskustelleet, ja siihen liittyvät haasteet, kertovat meille, että Euroopan on nyt järjestäydyttävä ja löydettävä keino saadakseen aikaan sen, minkä maailman täytyy saada aikaan.

Puhemies
Kiitos teille.
Julistan keskustelun päättyneeksi.

Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevat suuntaviivat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevista suuntaviivoista.
Komission jäsen Loyola de Palaciolla on puheenvuoro komission puolesta.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission jäsenten kollegio on tämänpäiväisessä kokouksessaan antanut ehdotuksen Euroopan laajuisten liikenneverkkojen tarkistamisesta sekä varainhoitoasetuksen muuttamisesta, jolloin voidaan kaksinkertaistaa yhteisön rahoitus näissä hankkeissa niin, että sen osuus hankkeissa voi olla jopa 20 prosenttia.
Euroopan laajuinen liikenneverkko on muodostanut sisämarkkinoidemme selkärangan sen jälkeen, kun ajatus siitä esitettiin Maastrichtin sopimuksessa, ja vuonna 1996 yhteisesti hyväksymiemme suuntaviivojen ansiosta Euroopan unionin käytössä on Euroopan etua koskeva verkosto, joka mahdollistaa kaikkien alueidemme yhteenliittämisen sekä edistää henkilöiden ja tavaroiden liikkuvuutta.
Euroopan laajuiset verkot ovat Rooman ajan jälkeen Euroopan ensimmäinen varsinainen yritys tarkastella infrastruktuurejaan kattavasti ja integroidusti.
Tänään ehdottamallamme tarkistamisella pyritään saattamaan järjestelmän kehitys ajan tasalle ja hyväksymään uusia ensisijaisia hankkeita, joilla vastataan niihin haasteisiin liittyviin ongelmiin, joita yhteisellä liikennepolitiikallamme on viime vuosina ollut.
Liikennejärjestelmien vapauttaminen ja liikkuvuuden kysynnän kasvu ovat synnyttäneet epätasapainon eri liikennemuotojen välille sekä vaikuttaneet osaltaan pullonkaulojen muodostumiseen joillekin infrastruktuuriemme alueille. Sekä Göteborgin huippukokouksessa että 12. syyskuuta hyväksytyssä liikennettä koskevassa valkoisessa kirjassa on yksilöity nämä oireet ja vaadittu komissiolta pikaisia toimia niiden lievittämiseksi.
Komissio suosittelee tämänpäiväisessä ehdotuksessa, että ensisijaisiin hankkeisiin sisällytettäisiin niin sanottujen Essenin hankkeiden lisäksi kahdeksan uutta rautatieliikenteen, yhdistettyjen kuljetusten, sisävesiliikenteen ja älykkään liikenteen verkkoa, tarkemmin sanottuna GALILEO-hanke, ja että luettelosta poistetaan kolme alkuperäistä hanketta, jotka on jo saatu päätökseen.
Uusiin hankkeisiin kuuluisi ensiksikin Pyreneiden kautta kulkeva rautatie, jolloin voitaisiin ylittää Pyreneiden niemimaan muusta mantereesta erottava luonnollinen este.
Toiseksi on suurnopeusjuna ja yhdistetty kuljetus idän ja lännen välillä Pariisista Wieniin; yhteys on tuonnempana määrä ulottaa Budapestiin asti, jolloin se täydentää verkkoamme ja avaa oven laajentumiselle.
Kolmanneksi on Tonavan liikennöintikelpoisuus Straubingin ja Vilshofenin välillä; tällöin voidaan yhdistää Pohjanmeri Mustaanmereen ja parantaa näin Tonavan ja Reinin yhteenliittämistä.
Neljänneksi on satelliittipaikannusjärjestelmä GALILEO, jonka ensisijaisuus on tunnustettu peräkkäisissä Eurooppa-neuvostoissa ja parlamentissa.
Viidenneksi on kiinteä yhteys Saksan ja Tanskan välillä Fehmarnin kautta Juutinrauman mallin mukaan; näin parannetaan Pohjoismaiden yhteenliittämistä muuhun mantereeseen.
Kuudenneksi on Pyreneiden niemimaan suurnopeusjunaverkon yhteentoimivuus ja sen mukauttaminen muun Manner-Euroopan raideväliin, jolloin voidaan poistaa ruuhkat.
Seitsemänneksi on Brennerin hankkeen jatkaminen Münchenistä Veronaan ja aina Napoliin asti lisäämällä siihen osuus Bologna-Milano.
Kahdeksanneksi on eteläisen suurnopeusjunahankkeen jatkaminen Nîmesiin asti, jolloin mahdollistetaan Etelä- ja Pohjois-Euroopan välinen yhteys.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, näihin hankkeisiin tarvittavat investoinnit nousevat yli 66 000 miljoonaan euroon, jotka olisi ilmeisestikin saatava lähinnä kansallisista, alueellisista, yksityisistä, julkisista ja lopulta myös yhteisön varoista. Hankkeet kattavat maantieteellisesti koko yhteisön alueen, ja ne tulevat vaikuttamaan ratkaisevasti taloutemme kilpailukykyyn.
Tarkistamisen yhteydessä teemme Euroopan laajuisiin verkkoihin myös joitakin nykyisten hankkeiden vähäisiä teknisiä mukautuksia, jotka jäivät tekemättä vuoden 1996 suuntaviivapaketista käydyn sovittelun jälkeen.
Olemme liikennettä käsittelevässä valkoisessa kirjassa sitoutuneet siihen, että tätä kiireellisintä ja ensisijaisinta tarkistamista seuraisi vuonna 2004 toinen tarkistaminen, jossa mukaan otettaisiin entistä yksityiskohtaisemmin unionin uusien jäsenvaltioiden hankkeet. Hyvät parlamentin jäsenet, olisi ennenaikaista tehdä sitä nyt, koska varsin pitkälle edistyneestä valmistelutyöstä huolimatta tarvitaan vielä tärkeitä tietoja, jotka voimme saada vasta laajentumisen viimeisessä vaiheessa.
Näin ollen juuri tämä parlamentti tulee käsittelemään seuraavaa tarkistamista, ja kyse on poliittisesta sitoumuksesta, jonka vahvistan omalta osaltani uudelleen parlamentin edessä.
Arvoisa puhemies, minulle tuottaa suurta tyydytystä, että voin tämän työn myötä toteuttaa neuvoston antamat valtuudet ja yhteisen liikennepolitiikkamme uudet vaatimukset. Nyt, kun valkoinen kirja ja Euroopan laajuisten verkkojen tarkistaminen on esitelty, luotan ja toivon, että yhteispäätöksen yhteydessä parlamentti antaa työhön oman panoksensa, jonka lisäarvo on ilmeinen.
Hyvät parlamentin jäsenet, tiedän, että vaikka komissio onkin hyväksynyt tämän tänään, tällä hetkellä on muitakin seikkoja, tarkemmin sanottuna syyskuun 11. päivän tapahtumien seuraukset lentoliikenteelle, jotka vievät parlamentin jäsenten huomion. Vastaan ilman muuta kaikkiin kysymyksiin, joita esitätte minulle tästä asiasta.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, kiitoksia, että annatte meille nyt tämän väliraportin. Me olemme tyytymättömiä jäsenvaltioihin, sillä jäsenvaltiot ovat käytännössä jättäneet teidät pulaan viimeisten puolentoista vuoden aikana. Euroopan laajuisia verkkoja koskeva väliraportti on pitänyt laatia vuodesta 1999 lähtien. Me kiitämme teitä, että olette esittänyt sen nyt.
Ensimmäinen kysymyksemme on: tehän esititte tiedonannossanne, että te aiotte täydentää mutta että te aiotte myös pitää kiinni siitä, että tähänastiset hankkeet, joita jäsenvaltiot eivät ole edelleenkään toteuttaneet - kuten Brennerin tunneli -, toteutetaan nyt vihdoinkin. Kysymykseni teille siis kuuluu: miten me aiomme saada yhdessä aikaan sen, myös ehkä muuttamalla rahoitusta, että Brennerin perustunnelin kaltaiset tärkeät vanhat hankkeet mutta myös uudet hankkeet, kuten Ranskan ja Espanjan Pyreneiden kautta kulkeva yhteys tai kiinteä Fehmarnbelt-yhteys Tanskan ja Saksan välillä, myös todellakin rakennetaan?
Toinen kysymykseni - arvoisa varapuheenjohtaja, te viittasitte siihen - kuuluu: milloin te esitätte meille valiokunnassa tai täysistunnossa, millainen on jatkossa teidän politiikkanne uuden kilpailun torjumiseksi lentoliikenteelle myönnettävien tukien alalla? Toisaalta herää kysymys, miten lentoyhtiöitä voidaan auttaa syyskuun 11. päivän traagisten tapahtumien jälkeen.

Piecyk
Arvoisa puhemies, mielestäni me voimme yhtyä täysin komission jäsenen puheenvuorossaan esittämiin periaatteellisiin näkemyksiin. Voin yhtyä siihen, mitä kollega Jarzembowski sanoi. Haluaisin kuitenkin kysyä komission jäseneltä, voiko hän olla kanssamme samaa mieltä siitä, että me voimme oppia niistä kokemuksista, joita olemme saaneet tähän mennessä Euroopan laajuisista verkoista.
Yksi kokemus esimerkiksi on, että kun valtion- ja hallitusten päämiehet päättävät luettelosta, sen ei tarvitse olla automaattisesti laadukkaampi kuin se, mitä parlamentti on siitä päättänyt ja mitä painopisteitä se on nimennyt. Voimmeko me esimerkiksi hyödyntää tätä kokemusta? Pidän joka tapauksessa erittäin tukemisen arvoisena sitä lähestymistapaa, jonka komission jäsen on esittänyt valkoisessa kirjassa, nimittäin laajamittaista keskittymistä rautateihin ja vesireitteihin. Sitä koskeva kysymys kuuluu, eikö meidän pitäisi harkita siinä yhteydessä kaikkia rahoitusvälineitä, ei vain niitä määrärahoja, joita meillä on Euroopan laajuisia verkkoja varten. Sillä jos rautateiden ja vesireittien painopistettä sovelletaan vain Euroopan laajuisissa verkoissa, on tarkasteltava myös muita rahastoja, esimerkiksi koheesiorahastoa ja muita, ja harkittava, eikö nämä uudet painopisteet pitäisi ottaa johdonmukaisesti huomioon myös niiden kohdalla. Nämä olisivat molemmat kysymykset.

Bouwman
Arvoisa komission jäsen, te mainitsitte juuri joukon hankkeita, joita jatketaan, kuten suurten nopeuksien junaradan, Pariisi-Wien-Budapest-yhteyden itään ja Tonavan tekemisen purjehduskelpoiseksi. Kysyn, onko Tonavan tekeminen purjehduskelpoiseksi todella osa Euroopan laajuisten liikenneverkkojen luomista. Sen korjaaminen tavallaan kylläkin, sillä siellä on jo tällä hetkellä yhteys. Tämä oli ensimmäinen kysymykseni.
Toiseksi minulle on tullut yhä selvemmäksi, että ehdokasvaltioiden yhteyksissä on kysyntää nimenomaan pohjoisen ja etelän välisille yhteyksille eikä pelkästään lännen ja idän välisille yhteyksille Euroopasta. Kysynkin, onko tällä hetkellä olemassa suunnitelmia pohjoisen ja etelän välisten yhteyksien luomiseksi nykyisiin ehdokasvaltioihin?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitos kysymyksistänne. Vastaan ensiksi jäsen Jarzembowskille.
Meidän on mielestäni erittäin pikaisesti esiteltävä parlamentille ja neuvostolle infrastruktuurien uusi hinnoittelujärjestelmä ja aivan erityisesti nykyisen Eurovignette-direktiivin muuttaminen maantieinfrastruktuurien rahoituksen kohdalla.
Esitämme epäilemättä tässä infrastruktuurien uutta rahoitusta koskevassa ehdotuksessa muun muassa, että infrastruktuureilla ei katettaisi pelkästään niiden ylläpito- tai rakennuskustannuksia vaan myös niin sanotut ulkoiset kustannukset parlamentin taannoin hyväksymän Costan mietinnön mukaisesti. Tarkoitamme sellaisia kustannuksia kuin ruuhkat, onnettomuudet tai tietyt ympäristökustannukset, jotka ovat selvästi määriteltävissä ja mitattavissa.
Esitämme kyseisessä ehdotuksessa myös sellaista mahdollisuutta, että joissakin tapauksissa - korostan, ettei tämä olisi yleinen käytäntö mutta että näin voitaisiin tehdä joissakin poikkeustapauksissa, kuten Brennerin tunnelin kohdalla tai joissakin suurhankkeissa, jotka koskevat erittäin kalliita rakennusurakoita, joilla on sitä paitsi suuria ympäristövaikutuksia, jotka olisi minimoitava - Euroopan unionissa sovellettaisiin niin sanottua Sveitsin mallia: toisin sanoen olemassa olevien infrastruktuurien käyttömaksuilla tai osalla niiden käyttömaksuista luotaisiin rahasto, josta voitaisiin rahoittaa vaihtoehtoisen rautatieinfrastruktuurin rakentaminen. Tämä on keskeinen kysymys. Toivomme, että tällaisten ratkaisujen avulla voitaisiin toteuttaa koko Euroopan alueen niveltämisen ja jäsentämisen kannalta erittäin tärkeitä hankkeita.
Toinen kysymys: parlamentin jäsenet tulevat tarkastelemaan täällä mainittuja hankkeita yhteispäätösmenettelyssä. Haluan sanoa, että kun jokin hanke kuuluu Euroopan laajuisiin verkkoihin, Euroopan unioni voi kannustaa valtioita - joiden on loppujen lopuksi tehtävä suuret investoinnit - tai alueita suunnittelemaan myös omat suuret rakennusurakkansa siten, että ne eivät ottaisi huomioon ainoastaan kansallista etua vaan Euroopan laajuisen yhteenliittämisen edun ja että niillä olisi näin rajat ylittävä visio. Tästä syystä sanoin, että Euroopan laajuiset verkot ovat todellakin Rooman ajan jälkeen ensimmäinen suunnitelmallinen ehdotus tällä alalla.
Tämä on mahdollista yhteisrahoituksella, jonka enimmäismäärä on nyt 10 prosenttia. Se voi nousta aina 20 prosenttiin asti, jos täällä joistakin erityisen merkittävistä ja kalliista hankkeista tehdyt ehdotukset hyväksytään, mutta tähän vaikuttaa sekin, että Euroopan laajuisiin verkkoihin kuuluminen helpottaa pääsyä Euroopan pankin rahoituksen piiriin.
Sanoisin lopuksi jäsen Bouwmanille, että nimenomaan tässä uudessa ehdotuksessa otamme mukaan paitsi pohjoinen-etelä-akselit - jotka on otettu huomioon lähinnä muissa Euroopan laajuisissa verkoissa, koska niitä tarvittiin kaikkein kipeimmin - myös itä-länsi -akselit, ennen kaikkea perusakselin Pariisi-Stuttgart-Wien, joka on aikanaan yhdistettävä Budapestiin; otamme mukaan myös Tonavan ja sen entistä paremman yhteyden Reiniin, jolloin voidaan toteuttaa koko unionin halki kulkeva etelä-itä-luode-akseli.
On kuitenkin selvää, että tarkistaminen, joka toteutetaan vuonna 2004, jolloin unionin uudet jäsenvaltiotkin ovat jo integroituneet, korostaa entisestään tätä itä-länsi-akselia, mutta emme kuitenkaan unohda pohjoinen-etelä-akselia, joka on joka tapauksessa aina säilytettävä.

Puhemies
Aivan niin, arvoisa komission varapuheenjohtaja, pohjoista ja etelää ei saa unohtaa; joskus sanotaan, ettei pohjoista saa unohtaa, mutta etelääkään ei saa unohtaa.
Kerron teille varmuuden vuoksi, missä järjestyksessä annan teille puheenvuorot. Ensimmäisen kolmikon muodostavat jäsen Ripoll, jäsen Izquierdo ja jäsen Langenhagen; toisen kolmikon muodostavat jäsen Varela, jäsen Savary ja jäsen Rübig. Komission varapuheenjohtajan vastauksen jälkeen siirrymme esityslistan seuraavaan kohtaan.
Jäsen Ripollilla on siis puheenvuoro.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Arvoisa komission varapuheenjohtaja, kiitän teitä, että tulitte tänne, ja haluaisin esittää teille kaksi erittäin lyhyttä ja konkreettista kysymystä.
Voisitteko ensiksikin vahvistaa minulle, kuuluuko Espanjan suurnopeusjunaverkko kokonaisuudessaan Euroopan laajuisiin verkkoihin? Toiseksi: jos vastaus on myöntävä, millainen ulottuvuus ja millaisia seurauksia niiden liittämisellä on sekä Euroopan eri osien yhdistämisen kannalta että Espanjan näkökulmasta?

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, pikaisessa tiedottamisessa on sellainen ansio, että hyvät uutiset tulevat yllätyksenä. Minun on onniteltava teitä tänään kertomastanne uutisesta, joka liittyi suoraan talousarviota koskevaan ensimmäiseen kysymykseeni, jota minun on nyt muutettava.
Haluan kuitenkin korostaa, että pidän tärkeänä hankkeiden rahoituksen nostamista 10 prosentista 20 prosenttiin.
Kysymykseni kuuluu: miten onnistuitte siinä? Meitä nimittäin kiinnostaa tällainen menettely parlamentin tulevia menettelyjä ja vetoomuksia ajatellen. Mistä siis otitte nuo 10 prosenttia? Voidaanko muissa liikennemuodoissa odottaa vastaavaa?
Toiseksi kysyisin ympäristövaikutuksista. Kun teitä kuultiin vuonna 1999 komission jäsenehdokkaana, vakuutitte, että kiinnittäisitte erityistä huomiota ympäristövaikutuksiin. Aiotteko nimenomaan näissä hankkeissa säilyttää tuon tason ja olla mekaanisesti mukautumatta jäsenvaltioiden tahtoon, sillä joillakin hankkeiden osa-alueilla on yleensä todella haitallisia ympäristövaikutuksia?
Kolmanneksi sanoisin, ettemme ole vielä voineet tutustua perusteellisesti juuri esittelemiinne hankkeisiin, mutta haluan esittää teille kysymyksen ilman minkäänlaista taka-ajatusta, vaan haluan vain tietää alustavan mielipiteenne: katsotteko, että ehdotuksenne vaikuttaa reuna-alueisiin, ja lisääkö se siis yhteenkuuluvuutta?

Langenhagen
Arvoisa puhemies, järkyttävät kokemukset Yhdysvalloissa asettavat GALILEOn, eurooppalaisen satelliittinavigointijärjestelmän, poliittisesti ja taloudellisesti - minun mielestäni - uuteen valoon. Jäsenvaltiot ovat tukeneet aiemmin teidän hyvää aloitettanne usein vain vastahakoisesti. Uskotteko, että jäsenvaltiot ovat nyt uudella tavalla valmiita toteuttamaan GALILEOn nopeasti?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, Pyreneiden niemimaan eurooppalaista raideväliä käyttävä suurnopeusjunaverkko kuuluu todellakin kokonaisuudessaan verkkoihin. Nimenomaan integroituminen Euroopan rautatieverkkoon tulee olemaan erittäin tärkeä ponnistus Pyreneiden niemimaalle, ja samalla voidaan toteuttaa yhteentoimivuus ja tehdä rautatieliikenteestä - sekä matkustaja- että tavaraliikenteestä - todellinen vaihtoehto muille liikennemuodoille.
Seuraus numero kaksi: äsken mainitsemani asia selvästikin edistää Pyreneiden niemimaan integroitumista muuhun Euroopan unioniin, aivan kuten Rein-Rhône-hanke tai Pariisi-Stuttgart-Linz-Wien-rautatiehanke, johon kuuluu sittemmin Budapest, edistävät idän integroitumista muuhun nykyiseen Euroopan unioniin.
Samaa voidaan kuitenkin sanoa myös Skandinavian niemimaan liittämisestä Manner-Eurooppaan rakentamalla Juutinrauman sillalle uusi vaihtoehtoinen yhteys, mikä niin ikään on hyväksytty uusissa suunnitelmissa.
Jäsen Izquierdo Collado, ehdotus siis todellakin edistää reuna-alueiden integroitumista keskukseen, ja tässä mielessä se lisää yhteenkuuluvuutta.
Sanoisin 10 prosentista ja 20 prosentista, että ne ovat rahoitusmahdollisuuksia. Se ei tarkoita, että rahoitusta myönnettäisiin 10 prosenttia tai 20 prosenttia. Joskus rahoitusta myönnetään 5 prosenttia; se on silloin yläraja.
Toinen kysymys: jää nähtäväksi, tukevatko neuvosto ja parlamentti ehdotusta.
Kolmas kysymys: se palvelee kaikkia liikennemuotoja, koska Euroopan laajuisissa verkoissa ei ole pelkästään mainitsemiani osa-alueita. Niihin sisältyy yleisesti ottaen satamien yhteenliittäminen niihin liittyvän maa-alueen kanssa, toisin sanoen rautatieyhteyksiä, maayhteyksiä, paitsi merisatamien myös sisävesisatamien yhdistelmäliikennettä, rautateiden ja lentoasemien yhdistelmäliikennettä, yhteenliittämistä ilmailualan kanssa sekä rautateiden ja maanteiden yhteenliittämistä lähinnä rahtiliikenteessä. Haluan sanoa, että on muitakin yleisiä osa-alueita, joita en ole käsitellyt mutta jotka niin ikään sisältyvät näihin verkkoihin.
Ennen kaikkea on ratkaistava pullonkaulat. Pullonkaulojen kohdalla nimittäin saavutetaan usein moninkertainen vaikutus huomattavasti vähäisemmin määrärahoin. Tavanomaiset pullonkaulat vaikuttavat 10 prosenttiin maantieverkosta ja 20 prosenttiin rautatieverkosta. Tämä ei tarkoita, että 20 prosenttia Euroopan rautatieverkosta muodostaisi pullonkaulan. Rautatieverkossa on kuitenkin solmuja, sellaisia osia, joiden takia 20 prosenttia Euroopan rautatieverkosta kärsii loppujen lopuksi pullonkauloista. Pyrimme ilman muuta siihen, että näissä tapauksissa rahoitusprosentti olisi mahdollisimman suuri.
Ympäristövaikutusten kohdalla pysyn kannassani. Olemme valmistelleet kaiken tämän yhteisymmärryksessä komission jäsen Wallströmin kabinetin ja ympäristöstä vastaavan komission pääosaston kanssa, ja olemme sopineet, että työskentelemme edelleenkin yhdessä ehdotuksen kehittämiseksi ja edistämiseksi.
Jäsen Langenhagen, GALILEOsta käydään vielä keskustelua. Teidän on hyvä tietää, että tunnen tätä hanketta kohtaan henkilökohtaista mielenkiintoa, sillä se on mielestäni Euroopan unionissa strategiselta kannalta keskeinen hanke.
Henkilökohtainen mielipiteeni - joskin on totta, että komission yksiköt ja koko komissio ovat tästä samaa mieltä - on, että syyskuun 11. päivän tapahtumat antavat meille yhden ylimääräisen syyn hankkeen jatkamiseen. On selvää, ettei yhden ainoan järjestelmän varaan voida laskea kaikkia sovelluksia, jotka ovat yhä enemmän riippuvaisia Yhdysvaltojen GPS-järjestelmästä (Global Positioning System). Tarvitaan toinen järjestelmä, joka täydentää ja vahvistaa olemassa olevaa järjestelmää, toisin sanoen amerikkalaista järjestelmää. Emme kilpaile Yhdysvaltojen kanssa, vaan haluamme Yhdysvaltojen kanssa osallistua koko järjestelmän turvallisuuden parantamiseen.
Joka tapauksessa teidän on hyvä tietää, että neuvoston on viimein otettava kantaa näihin kysymyksiin joulukuussa pidettävässä viimeisessä kokouksessaan, ja toivon, että voimme tuona päivänä lopullisesti jättää taaksemme epäselvyyden ja epävarmuuden ja käynnistää Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta ratkaisevan hankkeen.

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä ja onnittelen häntä siitä, että hän tuli parlamenttiin välittömästi kertomaan meille ne tärkeät tiedot, jotka hän tänään kertoi.
Vaikka hän antoi aiemmin Espanjaa koskevan yleisen vastauksen, haluaisin - jos sallitte - täsmentää erästä seikkaa, joka liittyy läheisesti reuna-alueisiin ja - jos sallitte - kaikista reuna-alueista reunimmaiseen eli Galician Finisterreen. Haluaisin kysyä teiltä, sisältyvätkö komission hyväksymiin uusiin suuntaviivoihin Espanjan ja suurnopeusjunaverkon kohdalla yhteydet Galician autonomiseen alueeseen ja, mikäli näin on, voitteko selvittää meille, miten.

Savary
Kiitos, arvoisa komission jäsen, näistä Euroopan laajuisia verkkoja koskevista tuoreista tiedoista. Haluaisin muistuttaa eräästä asiasta, ja lisäksi käyttäisin tilaisuutta hyväkseni iloitakseni siitä, että tämä asia on taas otettu esiin: tarkoitan väylää Pyreneiden läpi. Tämä väylä on saanut osakseen tavattoman vähän julkisuutta verrattuna vastaavaan väylään Alppien läpi, vaikka kohta on paljon kriittisempi. Nykyään päivittäin Iberian niemimaan ja Ranskan välillä Pyreneet ylittävän raskaan rekkaliikenteen määrä on suurempi kuin Alppien poikki kulkevan raskaan rekkaliikenteen määrä. Saamme siis nähdä tilanteen muuttuvan kriittiseksi, koska Atlantin puoleisen rannikkoalueen perusrakenteet ovat vanhentuneita.
Läpikulkuväylästä tai keskisestä rautatietunnelista, olen sitä mieltä, että kyseessä on varsin hyvä asia, mutta ei pidä unohtaa, että tämä tunneli ei tietenkään valmistu heti, koska ensin on rakennettava Lyonin ja Torinon väliin jäävä tunneli ja Brennerin tunneli. Kannattaisin itse ja haluaisin saada mielipiteenne tästä aiheesta kiireellisten perusrakenteiden luomista Pyreneiden kumpaankin päähän, erityisesti Baskimaan ja Ranskan Atlantin-puoleisen rannikkoalueen välille. Ensinnäkin tällä tavoin mielestäni onnistutaan päästämään Iberian niemimaa eristyksistä rautatie- ja tieliikenteen alalla, sillä alueella on paljon ihmisiä ja toimintaa.

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, kiitoksia aloitteestanne. Kansalaiset haluavat nähdä laajentumisen yhteydessä näkyviä siltoja. Yhtä siltaa toivoo Slovakian hallitus, nimittäin yhdistämään molemmat lentokentät, Wienin ja Bratislavan, yhdeksi suurlentokentäksi, jonka liikenneyhteyksiä on määrä parantaa Transrapid-junayhteyden avulla. Tämä voisi olla jo ensimmäinen osa mainitsemaanne reittiä Pariisin ja toisessa päässä Wienin välillä. Uskon, että olisi erittäin tärkeä aloite jatkaa sitä Budapestiin saakka.
Meillä on kuitenkin myös siellä Tonavan laivaliikenteen solmukohta, ja viime kädessä tämä olisi kolmen solmun -järjestelmä. Uskotteko, että tällaisten solmukohtien rahoittaminen tästä ohjelmasta olisi myös mahdollista?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia, jäsen Varela. Jos tarkoitatte suurnopeusjunaverkon Galiciassa olevaa rataosuutta, se todellakin kuuluu suuntaviivoihin, samoin kuin yhteydet Portugaliin, siltä osin kuin - korostan - kyse on raidevälin mukauttamisesta ja eurooppalaisen raidevälin käyttöönotosta kaikissa näissä rakennelmissa, olivatpa ne sitten uusia tai kunnostettuja nykyisiä linjoja, ja tämä on tehtävä erittäin selväksi. Lisäksi on monia muita hankkeita, jotka vaikuttavat tuohon Euroopan kolkkaan, kuten satamiin liittyvät kysymykset tai muut kysymykset, joista en nyt aio puhua.
Jäsen Savary, yhdyn täysiin Pyreneitä koskevaan huoleenne. Kun on vastuussa Euroopan unionin liikenteestä ja ottaa käteensä kartan, näkee, mistä on kyse: siellä on este, seinä, ja kartan oikealla laidalla, toisin sanoen idässä, on käytävä ja vasemmalla eli lännessä on toinen käytävä, mutta niiden välissä ei ole mitään. Siellä ei ole rautatietä. Nyt näyttäisi siltä, että Canfrancin käytävä toteutetaan, mutta toistaiseksi ei ole mitään muuta kuin nämä kaksi käytävää. Komissio ennustaa, että vuoteen 2010 mennessä meidän on mahdollistettava 100 miljoonan ylimääräisen tonnin kulku Pyreneiden niemimaan ja muun Manner-Euroopan välillä.
Jo nyt on alettava käsitellä, valmistella ja työstää rautatiehanketta, josta tulisi Pyreneiden merkittävä käytävä, ei suinkaan sen itä- ja länsipäässä vaan sen keskiosassa; siitä olisi vielä enemmän hyötyä kuin Canfrancin käytävän mahdollisesta käyttöönotosta; se todellakin mahdollistaisi tavaroiden tärkeän kauttakulun rautateiden välityksellä.
Kyse on merkittävistä summista. Kuten sanotte, sekä Ranskan hallituksen että Espanjan hallituksen on epäilemättä harkittava vaihtoehtoja, koska tuo Pyreneiden keskiosan merkittävä käytävä - kyse on vuosista 2015-2020, kyse on 15-20 vuodesta - ja yleensäkin tuollaiset hankkeet on suunniteltava huolellisesti, ja ne on valmisteltava ja käynnistettävä tällaisella aikavälillä.
Joka tapauksessa mukana pysyy yksi Essenin hankkeista, johon sisältyi Baskimaan niin sanottu Y-rautatieyhteys, johon niin ikään kuuluu yhteys eurooppalaiseen raideväliin kyseisen Pyreneiden niemimaan portin kautta.
Haluaisin sanoa jäsen Rübigille, että hankkeisiin kuuluu (en viitannut siihen, koska se on vähemmän tärkeä kysymys) Wienin ja Bratislavan välinen moottoritie, johon sisältyy tieosuus moottoritien Itävallalle kuuluvalla alueella. Rautatieyhteyttä ei ole toistaiseksi suunniteltu, mutta haluan sanoa teille, että kaikkia näitä osa-alueita on ilman muuta tarkasteltava paljon perusteellisemmin vuonna 2004 tehtävää tarkistamista varten, sillä laajentuminen on tuolloin jo toteutunut, ainakin sen ensimmäinen vaihe, jos siinä siis on useampi kuin yksi vaihe.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission varapuheenjohtaja.
Keskustelu on päättynyt.

Kyselytunti (komissio)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komissiolle osoitetut kysymykset (B5-0333/2001).
Meillä ei ole aikaa puoltatoista tuntia vaan enintään tunti ja vartti. Näin ollen pyydän kollegoilta mahdollisimman suurta yhteistyötä, jotta ehtisimme käsitellä mahdollisimman monta kysymystä. Komissiota edustaa komission jäsen Vitorino.
Ensimmäinen osa

Puhemies


Manuel Medina Ortega
Kysymys nro 27 (H-0700/01):
Aihe: Marokon kautta tapahtuva laiton maahanmuutto Euroopan unioniin Mitä toimenpiteitä komissio suunnittelee rajoittaakseen Marokon kautta tapahtuvaa laitonta maahanmuuttoa ja estääkseen sellaisten dramaattisten tapahtumien toistumisen kuin tänä kesänä yhteisön vesillä?

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, hyvä jäsen Medina Ortega, Marokon kanssa maahanmuuttoasioissa tehtävä yhteistyö on kirjattu neuvostossa vuoden 1999 lopussa hyväksyttyyn toimintasuunnitelmaan. Painotamme itse ensimmäisinä, että tuon yhteistyön on pohjauduttava laajaan ja ymmärtävään näkemykseen, johon eivät sisälly ainoastaan oikeus- ja sisäasiat, vaan myös poliittinen suhtautuminen ulkoasioihin, kehitykseen ja taloudelliseen tukeen.
Meillä on Euroopan unionin ja Marokon välisissä suhteissa kolme perustavaa keskustelualuetta: taloudellinen ja sosiaalinen yhteistyö, muuttovirtojen hallinnointi ja laittoman maahanmuuton, myös Saharan etelänpuolisista maista tulevan läpikulkumuuton, ehkäiseminen ja torjuminen. Sopimus näistä kolmesta ensisijaisesta tavoitteesta laaditaan piakkoin kokouksessa, joka aiotaan pitää 9. lokakuuta Euroopan unionin ja Marokon assosiaatiosopimusta käsittelevässä neuvostossa. Meillä on konkreettisia toimia varten käytössämme vuonna 2001 perustettu uusi budjettikohta B7-667, johon on varattu kymmenen miljoonaa euroa vuodeksi 2001 ja joka on suurelta osin tosiaankin tarkoitettu Marokon kanssa yhteistyössä tehtäviä konkreettisia toimia varten.
Suhteet Marokkoon pitää sisällyttää osaksi laajempaa näkökulmaa, joka on Barcelonan prosessin käynnistäminen uudelleen. Tunnustamme, että prosessissa saavutettu edistys on ollut vähänlaista. Olemme täysin tietoisia, että kansainvälinen tilanne ja erityiset suhteemme Marokkoon edellyttävät Barcelonan prosessin uudelleenkäynnistämistä. Se on myös tulevan puheenjohtajavaltion Espanjan ilmoittama aikomus.
Komissiossa ollaan vakuuttuneita, että jotta Barcelonan prosessi voitaisiin käynnistää uudelleen, on välttämätöntä ottaa käyttöön oikeudellisia ja sisäasioita koskeva alueellinen ohjelma, johon kuuluvat maahanmuuttokysymykset, mutta myös muita asioita, kuten oikeusvaltion vahvistaminen, hyvä hallintotapa ja oikeudellinen yhteistyö.

Medina Ortega
Kiitän teitä antamistanne selvityksistä, mutta haluaisin korostaa aiheen kiireellisyyttä. Tarkemmin sanottuna tänä kesänä on tietojemme mukaan hukkunut 30-40 ihmistä näiden laittoman maahanmuuton verkostojen toiminnan takia.
On arvioitu, että viime vuonna 4 000-5 000 ihmistä hukkui yrittäessään ylittää sitä väliä, joka erottaa Marokon alueen Espanjasta.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin näin ollen korostaa, että meidän pitäisi Barcelonan prosessin lopputulosta ja entistä laajempia uusia assosiaationeuvotteluja odottamatta saada aikaan erittäin käytännöllinen sopimus poliisiasioissa ja valvonnassa, jotta Marokon viranomaiset estäisivät tämän jo todella vaaralliseksi muuttuneen teurastuksen jatkumisen.

Vitorino
. (ES) Arvoisa puhemies, olen täysin samaa mieltä siitä jäsen Medinan näkemyksestä, että kyseessä on inhimillinen murhenäytelmä, ettemme voi odottaa ihanneratkaisua, että meidän on edettävä koko ajan.
Eteneminen kuitenkin edellyttää, että kumpikin osapuoli on samaa mieltä sovellettavista mekanismeista. Tässä ei ole vielä päästy siihen pisteeseen, jota pidän hyväksyttävänä. Meillä on siis suuria toiveita, että ensi viikolla pidettävässä assosiaationeuvostossa voitaisiin ottaa edistysaskeleita ja yksilöidä konkreettisia yhteistyömekanismeja, joihin kuuluu poliisiasiain yhteistyö rajavalvonnassa.
Haluaisin joka tapauksessa korostaa, että vuonna 2001 erittäin huomattava osa mainitsemastani budjettikohdasta on varattu yhteistyötoimiin Marokon kanssa, jolloin voidaan lisätä kyseisen maan hallinnollista valmiutta laittoman maahanmuuton hallinnassa, sillä kyseessä ei ole ainoastaan inhimillinen ongelma: kyseessä on poliittinen ongelma, etenkin Espanjalle. Se on ongelma kuitenkin myös Marokolle, koska Marokko on nykyisin kauttakulkumaa, jonne jää paljon Saharan eteläpuolisesta Afrikasta tulleita laittomia maahanmuuttajia, ja tästä on erittäin haitallisia sosiaalisia seurauksia Marokon yhteiskunnalle.
Luulen, että meillä on ensi viikosta lähtien entistä paremmat yhteistyönäkymät, ja toivon tämän olevan assosiaationeuvoston kokouksen tulos.

Puhemies


Olivier Dupuis
Kysymys nro 28 (H-0730/01):
Aihe: Arbin Kurtin ja Belgradin viranomaisten vankeina yhä olevien muiden Kosovon albaanien vapauttaminen Belgradin asevoimat ja puolisotilaalliset joukot kidnappasivat ja ottivat panttivangiksi noin 2 000 Kosovon albaania ennen kansainvälisten poliisijoukkojen väliintuloa yli 28 kuukautta sitten. Kosovon albaaneista yhä 229 on vangittuna serbivankiloissa. Heistä noin sata on vangittu yleisen järjestyssäännön rikkomisesta, kun taas 129 henkilöä, opiskelijajohtaja Arbin Kurti mukaan lukien, on vangittu mielipiteittensä vuoksi tai "poliittisista" rikoksista. Serbian ja Jugoslavian parlamentit hyväksyivät helmikuussa 2001 armahdusta koskevan lain, joka mahdollisti 30 000 serbin ja noin 400 Kosovon albaanin vapauttamisen. Gjakovan vankilasta vapautettiin 143 vankia huhtikuun lopussa 2001. Serbian oikeusviranomaiset ovat ilmoittaneet muiden vangittujen Kosovon albaanien osalta, että näiden tapaukset tutkitaan pikaisesti uudelleen ja että heidät vapautetaan tämän jälkeen. Kysymystä ei ole vieläkään ratkaistu Belgradin viranomaisten nimenomaisista sitoumuksista huolimatta ja huolimatta siitä, että neuvosto ja komissio ovat jälleen luvanneet painokkaasti puuttua asiaan tämän kestämättömän tilanteen ratkaisemiseksi.
Onko komissio päättänyt, ettei se enää aseta edellä mainitun tilanteen ratkaisemista etusijalle? Jos näin ei ole, mihin toimiin se aikoo ryhtyä Arbin Kurtin sekä noin sadan muista kuin poliittisista syistä pidätetyn ja Serbiassa vangittuna olevan Kosovon albaanin luovuttamiseksi Yhdistyneiden Kansakuntien Kosovon väliaikaishallinnolle (UNMIK), joka on ainoa toimivaltainen oikeusaste tässä kysymyksessä?

Vitorino
. (EN) Euroopan komissio on yhä huolestunut tästä aiheesta, ja voin vakuuttaa arvoisalle jäsenelle, että tartumme jokaiseen mahdolliseen tilaisuuteen kohdistaa sopivaa painostusta niihin, joiden tehtävänä on päättää tästä asiasta.
Kuten arvoisa jäsen myöntää, huomattavaa edistystä on jo tapahtunut, ja suhtaudumme tähän myönteisesti. Jäljellä olevien vankien tapaukset tutkitaan uudelleen, ja jos tuomiota tukevia todisteita ei löydy, vangit vapautetaan. Jos tuomiolle on perusteet, käynnistetään muutoksenhaku. ICRC valvoo yksittäisten vankien kuntoa ja pitää yllä suhteita heidän perheisiinsä.
Mitä tulee Serbian vankiloissa olevien vankien luovuttamiseen Yhdistyneiden Kansakuntien Kosovon väliaikaishallinnolle asianomaiset viranomaiset keskustelevat tästä. Samanaikaisesti on käynnissä oikeuslaitoksen uudistus, ja Euroopan neuvoston ja ETYJ:n kaltaiset kansainväliset järjestöt, jotka ovat nyt molemmat Belgradissa, auttavat ja opastavat tässä.
Oikeusvaltion periaate ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittaminen ovat tärkeimmät edellytykset, joita sovelletaan suhteisiin entiseen Jugoslaviaan ja sen naapurimaihin ja niille annettavaan apuun.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitän teitä. Tämä tarkoittaa kuitenkin, että on muistettava joitakin seikkoja. Kolleganne komissiossa ovat useamman kerran puhuneet, että on ensisijainen asia saada Serbian kosovolaispanttivangit palautetuksi Kosovoon. Panttivangit on otettu rikollisen Miloeviæin ollessa vielä vallassa. Tällä hetkellä on kulunut lähes vuosi siitä, kun valta vaihtui Belgradissa, ja siksi on yhä vaikeampi ymmärtää, että tämä asia on edelleen ratkaisematta.
Te puhutte syytteistä ja muutoksenhausta, mutta täällä on jo todettu ja vakuutettu, että Belgradin viranomaiset eivät olleet toimivaltaisia, että ainoastaan UNMIKilla oli toimivalta käsitellä näitä asioita ja että vapauttaminen oli oikeudellisesti selvä ja että se voitiin siis panna täytäntöön, ja näin on ollut jo kahden vuoden ajan, arvoisa komission jäsen. Meille se on siis vähän liian pitkä aika, mutta mielestäni aika on kerta kaikkiaan liian pitkä kaikille niille, jotka ovat vielä tälläkin hetkellä Belgradin vankiloissa. Tarkoitan erityisesti Arbin Kurtia, joka oli opiskelijajohtaja ja jonka osalta en todellakaan ymmärrä, mitkä väitteet ja seikat voivat vielä estää hänen vapauttamisensa.

Vitorino
. (FR) Käytännön tapauksista sanoisin, että menettelyssä välitön vastuu kuuluu ICRC:lle (International Committee of the Red Cross). Komissio puuttuu asiaan yleisestä poliittisesta näkökulmasta, ja voin taata teille, arvoisa parlamentin jäsen, että olemme aina tähdentäneet entisen Jugoslavian tasavallalle, että päätökset olisi tehtävä mahdollisimman nopeasti. Haluaisin korostaa, että joissakin tapauksissa rikoksia on tehty. Näissä tapauksissa on tuomioistuimen tehtävä päättää, mikä on syytettyjen kohtalo, sekä esittää syytteet ja hakea muutosta, jotta oikeus toteutuisi loppuun asti.
Poliittisen selvityksen osalta voin taata arvoisalle parlamentin jäsenelle, ettemme ole koskaan lakanneet kannattamasta kaikkien käsiteltävien tilanteiden ratkaisemista nopeasti, ja haluaisin korostaa, että olisi huomattava, että kehitystä on tapahtunut ja että tietenkin aikaa on kulunut aina liian paljon, kun kyseessä ovat nimenomaan perusteettomat syytteet, mutta komissio omasta puolestaan kannattaa edelleen näiden tilanteiden, joiden käsittely on vielä kesken, ratkaisemista mahdollisimman nopeasti.

Puhemies


Lennart Sacrédeus
Kysymys nro 29 (H-0737/01):
Aihe: Oikeudenkäynnit Kabulissa Syyskuun alussa islamilaisessa tuomioistuimessa Kabulissa Afganistanissa aloitettiin oikeudenkäynti neljää EU:n jäsenvaltion Saksan kansalaista vastaan sekä kahta USA:n kansalaista ja kahta australialaista vastaan, jotka kaikki ovat humanitaarisen Shelter Now International - järjestön työntekijöitä. Maan islamilaisen lainsäädännön mukaisesti syyttäjä vaatii heille kuolemanrangaistusta kristillisen lähetystyön harjoittamisesta. Samanaikaisesti syytettiin 16 Afganistanin kansalaista islaminuskosta kristinuskoon kääntymisestä. Myös tässä tapauksessa syyttäjä vaatii kuolemanrangaistusta Afganistanin islamilaisen lainsäädännön mukaisesti.
Mihin toimiin Euroopan unioni on ryhtynyt Afganistanin Taleban-hallintoa vastaan, jotta kaikille syytetyille voitaisiin taata asianmukainen oikeusturva ja suoja, sillä Euroopan unioni on yleismaailmallisesti sitoutunut uskonnonvapauden periaatteeseen, joka kuuluu erottamattomasti YK:n peruskirjassa, Euroopan neuvoston yleissopimuksessa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjassa määriteltyihin ihmisoikeuksiin?

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Saksan hallitus on pyytänyt erityisesti, että Euroopan unioni ei ottaisi tässä asiassa kantaa tai ryhtyisi toimiin niiden kahdeksan humanitaarisen avustusjärjestön erityisesti Shelter Now International -kansalaisjärjestön työntekijän osalta, jotka odottavat tällä hetkellä Afganistanin Kabulissa oikeudenkäyntiä syytettyinä kristinuskon levittämisestä islaminuskoisten afgaanien keskuuteen.
Tämä tilanne koskee kolmen maan, Saksan, Australian ja Yhdysvaltain, kansalaisia. Niiden hallitukset ovat päättäneet toimia tässä vaiheessa yhdessä, ja ne ovat tuoneet julki halunsa löytää ratkaisu ongelmaan tiukasti kahdenvälisellä tasolla. Hyvä jäsen, te tiedätte, että kyse on kahdeksalle henkilölle langetettavasta tuomiosta. Komissiossa katsotaan, että nykyisen ilmapiirin vallitessa ei ole sopivaa tai edes mitenkään hyödyllistä antaa mitään muuta kommenttia tästä tilanteesta, sillä kyse on asianomaisten kansalaisten hallitusten omasta valinnasta. Tiedämme kuitenkin, että sekä komissio että Euroopan unionin jäsenvaltiot seuraavat tietysti edelleen tarkkaavaisesti ja valppaina tilanteen kehittymistä.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää vastauksesta. Komission jäsen Vitorinon vastauksessa ei mainittu mitään niistä 16 afgaanista, jotka ovat joutuneet oikeuteen syytettyinä siitä, että he ovat kääntyneet islaminuskosta kristinuskoon. Islamilaisen lainsäädännön mukaan näitä ihmisiä uhkaa kuolemanrangaistus. Kysymykseni komission jäsen Vitorinolle kuuluu: onko Euroopan unioni toiminut jollain tavoin näiden kuolemanrangaistuksen uhkaamien ihmisten tilanteen parantamiseksi sen taistelun yhteydessä, jota unioni käy kuolemanrangaistuksen ja uskonnonvapauden puolesta? Mitä toimia Euroopan unioni suunnittelee kaikkia näitä arabi- ja muslimivaltioita vastaan - kyse on melkein niistä kaikista - joissa henkilö todellakin tuomitaan kuolemanrangaistukseen, jos hän on kääntynyt islamista kristinuskoon. Riippumatta siitä, mitä Yhdysvalloissa tapahtui 11. syyskuuta emme saa väsyä kuolemanrangaistuksen vastaisessa työssämme. Kysymykseni kuuluu: mitä on tapahtunut näille 16 afgaanille?

Vitorino
Arvoisa puhemies, en usko, että jäsenellä olisi epäilyksiä minun ja komission kannasta kuolemanrangaistukseen tai uskonnonvapauteen. Jos hänellä on ollut tilaisuus kuulla, mitä sanoin esimerkiksi Euroopan unionin peruskirjaa koskeneissa keskusteluissa, hän on saanut vastauksen, ei ainoastaan sanoina, vaan selkeinä ja yksiselitteisinä lakisäännöksinä. Tunnustan, että meillä ei ole mitään erityistietoa jäsenen mainitsemien 16 afgaanin tilanteesta, ilmeisesti tilanne on se, että heidät tuomitaan myöhemmin, ei samaan aikaan kuin nuo yhteensä kahdeksan Saksan, Yhdysvaltojen ja Australian kansalaista. Me tuemme luonnollisesti kantaa, jonka ovat esittäneet troikka ja niin kutsuttu afgaanien tukiryhmä (Afghan Support Group), yhteinen sidosryhmä, jota Saksa johtaa nykyään ja joka on ilmoittanut yksiselitteisesti tukevansa kansalaisjärjestöjen työntekijöitä, olivatpa he sitten mainitsemieni valtioiden kansalaisia tai samassa tilanteessa olevia afgaaneja.

Puhemies
Arvoisa komission jäsen Vitorino, paljon kiitoksia läsnäolostanne ja vastauksistanne tällä kyselytunnilla.
Siirrymme toiseen osaan. Meillä on 20 minuuttia komission jäsentä kohti - siis 20 minuuttia komission jäsentä kohti, ei yhtään enempää. Hyvää iltaa, komission jäsen Bolkestein.
Toinen osa
Komission jäsen Bolkesteinille osoitetut kysymykset

Luis Berenguer Fuster
Kysymys nro 30 (H-0707/01):
Aihe: Yhteisön tavaramerkkiin liittyviä asioita käsittelevät tuomioistuimet Milloin komissio aikoo ryhtyä toimiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole perustaneet yhteisön tavaramerkkiin liittyviä asioita käsitteleviä tuomioistuimia?

Bolkestein
. (EN) Arvoisa puhemies, koska arvoisa jäsen Berenguer Fuster esitti samankaltaisen kysymyksen viime joulukuussa, komissio on osoittanut Espanjalle, Ranskalle, Luxemburgille, Italialle ja Kreikalle virallisen ilmoituksen, jossa se muistutti, että niiden tulisi täyttää yhteisön tavaramerkkiin liittyviä asioita käsittelevien tuomioistuinten perustamista koskevat velvollisuudet.
Kreikan viranomaiset ovat ilmoittaneet komissiolle, että kyseinen asetus, jolla perustetaan yhteisön tavaramerkkiin liittyviä asioita käsittelevät tuomioistuimet, hyväksyttiin syyskuussa. Ranska on todennut, että asiaa koskeva asetus hyväksytään ennen lokakuun 31. päivää 2001. Komission yksiköt tarkistavat parhaillaan tätä tietoa.
Mitä tulee kolmeen jäljelle jäävään jäsenvaltioon, Espanjaan, Luxemburgiin ja Italiaan, komissiolla ei vielä ole mitään tietoja, jotka todistaisivat näiden jäsenvaltioiden hyväksyneen tarvittavat säännökset. Siksi komissio harkitsee yhteisön lainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvan rikkomusmenettelyn käynnistämistä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti.

Berenguer Fuster
Kiitos tiedoista, arvoisa komission jäsen. Viittaan luonnollisesti Espanjan tapaukseen, koska en tunne riittävän hyvin Italian ja Luxemburgin tapauksia, mikä on ymmärrettävää.
Komission jäsen vastasi minulle 13. joulukuuta 2000, että mikäli tyydyttävää vastausta ei saada, komissio aloittaisi rikkomismenettelyn perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti. Tänään hän sanoi jo meille, että komissiolla ei ole uutta tietoa siitä, että nämä kolme maata - mukaan lukien Espanja, jossa kaiken kukkuraksi sijaitsee yhteisön tavaramerkkivirasto eli sisämarkkinoiden harmonisointivirasto - olisivat käynnistäneet minkäänlaista menettelyä perustaakseen tuomioistuimen, jonka perustamiseen ne ovat sitoutuneet; ne ovat rikkoneet lupaustaan marraskuusta 1996 lähtien.
Jos näin on, jos tilanne oli näin jo vuosi sitten ja jos tyydyttävää vastausta ei ole saatu melkein vuoteen, mitä komissio oikein odottaa, ennen kuin se aloittaa rikkomismenettelyn?

Bolkestein
. (EN) Voin hyvin kuvitella miten kärsimätön, vai pitäisikö sanoa ärtynyt, jäsen Berenguer Fuster on sen takia, ettei hänen maansa hallitus ole vielä ryhtynyt haluttuihin toimiin tämän tuomioistuimen perustamiseksi. On todellakin totta, että tämä on rikkomus. Saanen huomauttaa, että komissio ei epäröi aloittaa rikkomisesta johtuvaa menettelyä, mutta se on vain, kuten latinaksi kuuluu, ultimum remedium; toisin sanoen vasta, kun kaikki keinot ja mahdollisuudet asian hoitamiseksi sovinnollisesti on käytetty, komissio ryhtyy tähän toimenpiteeseen.
Ymmärrän, mitä jäsen Berenguer Fuster tarkoittaa sillä, että hänen oma kärsivällisyytensä, kuten komissionkin, alkaa olla lopussa. Teemme tosiaan sen, mitä hän ehdottaa ja mitä myös komissio aikoo tehdä. Yrittäkäämme vielä kerran saada Espanjan hallitus - etenkin kun tulossa on puheenjohtajakausi, jonka aikana komission ei sopisi aloittaa tällaista menettelyä - hoitamaan asia nyt, ennen kuin komissio ryhtyy tuohon äärimmäiseen toimenpiteeseen.

Puhemies
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:

Alexandros Alavanos
Kysymys nro 31 (H-0728/01):
Aihe: Direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpanoa koskeva virallinen ilmoitus Kreikalle Komission vastauksessa kysymykseeni E-1336/01 tutkintotodistusten direktiivin 89/48/ETY mukaisesta tunnustamisesta Kreikassa todetaan muun muassa seuraavaa: "Komissio tekee päätöksensä asiassa lähikuukausien aikana ja viimeistään ensi syksynä sen jälkeen, kun mahdollisiin lisätarkistuksiin on saatu Kreikan viranomaisilta vastaukset". Kuitenkin 9. elokuuta 2001 julkaistujen lehtitietojen mukaan komissio on lähettänyt Kreikalle virallisen ilmoituksen, jossa ongelmien syyksi mainitaan direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpanoa Kreikassa koskeva presidentin asetus.
Mitkä ovat oikeudelliset perusteet, joiden nojalla komissio katsoo, että Kreikassa yhteistyösopimusten perusteella toimivien muiden jäsenvaltioiden oppilaitosten myöntämien tutkintotodistusten tunnustamatta jättäminen on yhteisön direktiivin vastaista? Mitkä ovat ne direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpanoa Kreikassa koskevat presidentin asetuksen kohdat, jotka ovat ristiriidassa direktiivin kanssa? Onko Kreikan hallitus vastannut tai maininnut oikeudellisia perusteita kohtiin, joita virallisessa ilmoituksessa käsitellään?
ja

Konstantinos Hatzidakis
kysymys nro 32 (H-0750/01):
Aihe: Direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpano Kreikassa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tuominnut Kreikan vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä annetun yhteisön direktiivin 89/48/ETY jättämisestä täytäntöönpanematta. Kysyn komissiolta: Onko Kreikka pannut täytäntöön Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen ja jos näin ei ole, mitä toimia komissio aikoo toteuttaa Kreikan lainsäädännön yhdenmukaistamiseksi yhteisön lainsäädännön kanssa?

Bolkestein
. (EN) Arvoisa puhemies, vastaisin jäsen Alavanosin suulliseen kysymykseen, että Kreikalle lähetetty virallinen ilmoitus, johon arvoisa jäsen viittaa, koskee vähän aikaa sitten käynnistettyä rikkomisesta johtuvaa menettelyä, joka liittyy siihen, että 23. kesäkuuta 2000 annetulla presidentin asetuksella n:o 165 ei panna täytäntöön direktiivin 89/48 tiettyjä kohtia. Toisaalta menettely, johon viitattiin aikaisemmin kysymyksessä E-1336/01, koskee erityisesti ongelmia, jotka liittyvät direktiivin 89/48 puutteelliseen soveltamiseen psykologin ammattiin. Komissio on sitä mieltä, että toisen jäsenvaltion Kreikassa myöntämät tutkintotodistukset sekä yhteistyösopimukset eivät koske Kreikasta annettua tai Kreikan antamaa koulutusta, vaan toisesta jäsenvaltiosta annettua tai toisen jäsenvaltion antamaa koulutusta, koska kreikkalainen oppilaitos, jossa kyseinen koulutus on annettu, on ainoastaan välikäsi, jolla ei ole lainkaan itsemääräämisoikeutta.
Toisin sanoen tutkintotodistuksia ei myönnä kreikkalainen oppilaitos, vaan ennemminkin yliopisto toisessa jäsenvaltiossa, ja näin ollen, jos kyseiset tutkintotodistukset liittyvät direktiivissä 89/48 tarkoitettuun ammatilliseen koulutukseen, kyseinen direktiivi koskee niitä. Virallisen ilmoituksen tarkoituksena on saada jäsenvaltion kommentit erityisiin kysymyksiin. Kreikka ei vielä ole vastannut tähän viralliseen ilmoitukseen, ja siksi rikkomisesta johtuvalle menettelylle ei toistaiseksi ole riittäviä perusteita. Näin ollen komissio ei pysty vastaamaan tähän osaan arvoisan jäsen Alavanosin esittämästä kysymyksestä.
Asian samankaltaisuuden vuoksi haluaisin nyt jatkaa vastaamalla jäsen Hatzidakisin kysymykseen. Tuomiossa, johon hän viittaa, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin tuomitsi Kreikan direktiivin 89/48 - johon viittasin vastauksessani edelliseen kysymykseen - täytäntöönpanemiseksi tehdyistä toimenpiteistä ilmoittamatta jättämisestä. Komissio käynnisti näin ollen uuden rikkomisesta johtuvan menettelyn Kreikkaa vastaan pyytäen seuraamusmaksujen hoitamista. Tämä toinen menettely lopetettiin Kreikan pantua direktiivin täytäntöön.
Kreikka noudatti tuomioistuimen tuomiota toimittamalla komissiolle 23. kesäkuuta 2000 annetun presidentin asetuksen n:o 165. Kuten huomautin vastauksessani edelliseen jäsen Alavanosin esittämään suulliseen kysymykseen, komissio katsoo, että direktiivin 89/48 tiettyjä säännöksiä ei ole täytäntöönpantu asianmukaisesti. Komissio on myös saanut valituksia henkilöiltä, joiden oikeuksia ei direktiivin täytäntöönpanon jälkeenkään ole kunnioitettu. Komissio on siksi käynnistänyt uuden rikkomisesta johtuvan menettelyn, tällä kertaa direktiivin virheellisen täytäntöönpanon ja soveltamisen takia, ja virallinen ilmoitus, johon juuri äsken viittasin, on lähetetty Kreikalle. Odotamme saavamme Kreikan viranomaisten kommentit hyvin pian. Erityistä menettelyä psykologin ammatin tunnustamista varten ollaan parhaillaan ottamassa käyttöön. Tämä ammatti, useiden muiden lisäksi, on myös ollut erityisen, direktiivin 89/48 soveltamista koskeviin ongelmiin - jotka on myös tuotu komission tietoon tässä yhteydessä - liittyvän täytäntöönpanolainsäädännön kohteena. Tämä on vastaukseni jäsen Hatzidakisin kysymykseen.

Alavanos
Kiitän suuresti komission jäsentä teknisestikin seikkaperäisestä vastauksesta. Jää nähtäväksi, miten hallitus vastaa komission toimiin. Koska myös komission jäsen tietää, että olen nostanut tämän asian esille useaan kertaan, kerron, että opetusministeri on vastannut julkisesti, että minä esitän vääriä kysymyksiä väärille komission jäsenille ja saan niihin vääriä vastauksia. Odotankin nyt Kreikan hallituksen vastausta.
Komissiolle esitän kuitenkin seuraavan kysymyksen: miksi keskustelumme rajoittuu vain psykologien ammattikunnan ongelmiin, ja kaiken lisäksi vain niiden, joilla on tutkinto ranskalaisesta yliopistosta? Tiedämmehän varsin hyvin, että komissio on saanut lukuisia valituksia myös muiden ammattialojen edustajilta ja muissa tiedekunnissa opiskelevilta, ulkomaisissa yliopistoissa tutkintonsa suorittavilta opiskelijoilta, jotka suorittavat opintonsa osittain Kreikassa.

Bolkestein
. (EN) Voin vakuuttaa jäsen Alavanosille, että komissio on tarkastellut koko tätä kysymystä mahdollisimman laaja-alaisesti eikä ole keskittynyt ainoastaan psykologeihin.
Peruskysymys on, verrataanko toisen jäsenvaltion fyysisesti Kreikassa suoritettujen opintojen jälkeen myöntämää oppiarvoa vastaavaan oppiarvoon, joka myönnetään Kreikassa, kreikkalaisessa yliopistossa suoritettujen opintojen jälkeen, vai ei. Kyse on siis puhtaasti kreikkalaisen oppiarvon ja toisen jäsenvaltion yliopiston myöntämän oppiarvon, johon tähtäävät opinnot on kuitenkin suoritettu kreikkalaisessa oppilaitoksessa, välisestä vastaavuudesta. Tämä vertailu, tämä vastaavuus on direktiivin 89/48 tarkoitus, ja tähän direktiiviin olen viitannut useita kertoja tämän iltapäivän aikana. Komissio on ottanut asian harkintaan ja pyytänyt Kreikkaa selittämään, miksi direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sovellettu sen mukaisesti. Direktiivissä ei keskitytä ainoastaan psykologeihin, ja siinä mielessä voin vakuuttaa jäsen Alavanosille, että hänen pelkonsa ovat perusteettomia.

Hatzidakis
Arvoisa komission jäsen, teidän on hyvä tietää, että asia josta keskustelemme, ei kosketa ainoastaan muutamia Kreikan kansalaisia, vaan myös tuhansia eurooppalaisissa yliopistoissa loppututkintonsa suorittaneita. Maassamme on mielestäni nurinkurinen koulutusjärjestelmä, jonka vuoksi Kreikan valtio lähettää nämä nuoret opiskelemaan ulkomaille tunnustamatta kuitenkaan myöhemmin heidän ulkomaisia tutkintojaan. Tämä asia koskettaa todellakin tuhansia nuoria, joilla ei Kreikan valtion asenteen takia ole ammatillista tulevaisuutta. Totesitte, että tuomioistuimen päätöstä ei ole pantu täytäntöön, mistä iloitsen. Koska Kreikan kansalaiset kuuntelevat keskusteluamme, kysyisinkin teiltä, mitkä ovat oikeudelliset seuraamukset siinä tapauksessa, että Kreikan valtio pysyy kannassaan? Mihin toimiin komissio seuraavaksi ryhtyy? Kysyn tätä, jotta asia tulisi selväksi kansalaisille.

Bolkestein
. (EN) Olen hyvin tietoinen, että nuoria ihmisiä, joita asia koskee, on paljon. Minun on tunnustettava, etten ole laskenut heitä, mutta jos jäsen Hatzidakis sanoo asian koskevan tuhansia nuoria ihmisiä, olen varma, että hän on oikeassa. Se korostaa tämän kysymyksen merkitystä. Sen arvioiminen, onko koulutusjärjestelmä järjetön, minun on jätettävä jäsen Hatzidakisille. Olen varma, että hänellä on maassaan poliittisia ystäviä, jotka voivat ottaa tämän asian esille Kreikan kansallisessa parlamentissa. Me olemme kuitenkin Euroopan parlamentissa. On aivan oikein, että jäsen Hatzidakis kiinnittää huomiomme tähän harmilliseen asiaintilaan, ja kiitän häntä hänen panoksestaan keskusteluumme.
Mitä oikeudellisiin välineisiin tulee, niin kuten sanoin aiemmin vastauksessani jäsen Alavanosille, komissio aikoo käyttää kaikkia käytössään olevia oikeudellisia välineitä. Komissiolla ei ole mitään erityistä halua viedä jäsenvaltioita oikeuteen, mutta jos yhteisön lakeja ei noudateta, sillä ei ole vaihtoehtoja.
Sanon siksi sekä jäsen Hatzidakisille että jäsen Alavanosille, että jos Kreikan hallitus ei sovella sääntöjä asianmukaisesti, kuten pitäisi tapahtua, komissio käyttää, erittäin harkitusti, käytössään olevia välineitä ja aloittaa oikeustoimet.

Puhemies


Ari Vatanen
Kysymys nro 33 (H-0738/01):
Aihe: Suomen laiton autovero Komissio kehotti vuonna 1998 Suomea korjaamaan auto- ja moottoripyöräveroaan. Komission virkamiehet ovat itse asiassa myöntäneet, että Suomi ei ole juurikaan edistynyt syrjinnän poistamisessa. Viimeksi Euroopan parlamentin vetoomusvaltuuskunta vastaanotti syyskuussa 2001 minun ja 17 000 muun suomalaisen allekirjoittaman vetoomuksen, jossa pyydettiin laittoman verotusmenettelyn perinpohjaista muuttamista.
Milloin komissio aikoo ryhtyä toimiin, joilla jo vuonna 1995 Euroopan unioniin liittynyt Suomi pakotettaisiin noudattamaan asianmukaista menettelyä ja joilla se saataisiin noudattamaan yhtenäismarkkinoita koskevia määräyksiä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukaisesti?
Ryhtyykö komissio itsenäisiin oikeustoimiin, koska tuomioistuimen uusien tuomioiden odottaminen tuskin enää selventää asiaa etenkään äskettäisen Portugalia koskeneen tuomion (C-393/98) jälkeen?
Muuttoautovero on sekin este ihmisten vapaalle liikkumiselle yhteisössä. Huolehtiiko komissio tämän laittomuuden poistamisesta lähitulevaisuudessa?

Komission jäsen Verheugenille osoitetut kysymykset
Bolkestein
. (FR) Arvoisa puhemies, vastaukseni on seuraavanlainen. Komissio on parhaillaan selvittämässä, ryhtyykö se perustamissopimuksen 126 artiklan mukaiseen menettelyyn Suomen osalta vuonna 1998 aloitetun menettelyn ohella. Tätä asiaa käsitellään komission lähitulevaisuudessa pitämässä kokouksessa. Uuteen menettelyyn sisällytettäneen myös ne ongelmat, jotka liittyvät asuinpaikan muutoksen yhteydessä myönnettäviä verovapauksia koskevan direktiivin 83/183 soveltamiseen. Samalla komission yksiköt ovat kirjoittaneet kirjeen kaikille jäsenvaltioille kiinnittääkseen niiden huomion parlamentin jäsen Vatasen kysymyksessään mainitsemaan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon, eli asiassa Gomez-Valente 22. helmikuuta 2001 annettuun tuomioon, ja komissio on arvoisan parlamentin jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että kyseessä olevalla tuomiolla on riidan asiayhteyden ulkopuolellekin ulottuvia vaikutuksia ja että se avaa tietä siihen suuntaan, että käytettyjä ajoneuvoja kohdellaan enemmän Euroopan sisämarkkinoiden edellyttämien vaatimusten mukaisesti. Komissio kuitenkin huomauttaa, että edellä mainitun tuomion noudattamiseksi tehtävän menettelyn on oltava niistä menettelyistä riippumaton, joita komissio on aloittanut tai aikoo aloittaa.

Vatanen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitos vaivannäöstänne. Vastauksenne rauhoitti minua, ja haluan myös käyttää tämän tilaisuuden hyväkseni kiittääkseni komission virkamiehiä heidän työstään.
Komission virkamiehet ovat myöntäneet, että Suomi rikkoo täysin peittelemättä yhteisön ja yhtenäismarkkinoiden sääntöjä. Suomalaiset odottavat epätoivoisesti niitä EU-oikeuksia, joihin heillä on oikeus ja jotka heille luvattiin. Arvoisa komission jäsen, toivottavasti ette pidä tätä liian rankkana, mutta heidän toivonsa lepää teidän harteillanne. Tiedämme, että voimme luottaa teihin.

Bolkestein
. (EN) Aivan ensin haluan kiittää jäsen Vatasta hänen erittäin ystävällisistä sanoistaan. Tunnen harteillani kaikkien noiden suomalaisten autoilijoiden painon - tosiaankin hyvin raskas kuorma.
Yksi monimutkaistava tekijä on se, että tämä on ala, jota ei vielä ole yhdenmukaistettu Euroopan unionissa. Komission toiminnan oikeusperusta on toisaalta perustamissopimuksen 90 artikla, joka kieltää verosyrjinnän, ja toisaalta kaksi vuonna 1983 hyväksyttyä direktiiviä. Perustamissopimuksen 90 artikla antaa tuomioistuimelle tilaisuuden vaihtelevaan oikeuskäytäntöön. Koska tuomioistuimen tuomioiden tulkinnat eivät aina ole yksimielisiä, on aika luoda synteesi kaikista eri tulkinnoista, jotta voimme määritellä selkeästi tulevan toimintamme.
Tämä synteesin tarve on yksi niistä syistä, jotka saivat minut sisällyttämään komission toimintaohjelmaan tälle vuodelle tiedonannon autoverotuksesta. Tarkoitukseni on, että tämä tiedonanto, jonka toivon ilmestyvän tämän vuoden lopulla tai ensi vuoden alussa, kattaa kaikki ajoneuvojen verotukseen ja hinnoitteluun liittyvät ongelmat, niin että voimme lähestyä niitä laaja-alaisemmin ja ratkaista Suomea koskevan ongelman, johon jäsen Vatanen on viitannut. Toivon tämän olevan hänelle tyydyttävä ratkaisu.

Puhemies
Paljon kiitoksia hyvästä yhteistyöstänne parlamentin kanssa, komission jäsen Bolkestein.
Anne E.M. Van Lanckerin kysymystä nro 34 (H-0765/01) ei käsitellä, koska se on sisällytetty kuluvan istuntojakson esityslistalle.

Puhemies


Nelly Maes
Kysymys nro 35 (H-0695/01):
Aihe: Vähemmistökielten käyttöä koskeva laki Slovakiassa Slovakian Brysselin suurlähettilään meille toimittaman Slovakian tasavallan ulkoministeriön virallisen kannan mukaan antaa Slovakian vähemmistökielten käyttöä koskeva laki vuodelta 1999 tiettyjä oikeuksia vähemmistöille. Jos vähintään 20 prosenttia kylän asukkaista puhuu muuta kieltä, voi virallinen tiedottaminen tapahtua kyseisellä kielellä. Olemme voineet todeta henkilökohtaisesti, miten laki toimii käytännössä. Kylissä, joissa slovakialaisten osuus on yli 20 prosenttia, voivat asukkaat hoitaa kaikki viralliset asiansa slovakian kielellä. Laki näyttäisi siis toimivan. Jos kuitenkin kerromme myös, että esimerkiksi samassa kylässä on 75 prosenttia unkarilaisia, jotka voivat saada syntymiin, avioliittoihin ja kuolemiin liittyvät asiakirjat ainoastaan slovakiankielisinä, ja että kylän pormestari ei saa käyttää yleisissä ja virallisissa yhteyksissä unkarin kieltä, herättää tämän paperilla hyvältä vaikuttavan lain täytäntöönpano meissä suuria kysymyksiä.
Tutkiiko komissio Slovakian EU:hun liittymisen yhteydessä pannaanko lakia täytäntöön, miten se tapahtuu ja miten työ edistyy?

Verheugen
Arvoisa puhemies, komissio seuraa erittäin tarkasti vähemmistökielten käyttöä koskevaa tilannetta Slovakiassa. Se on sitä mieltä, että Slovakia on edistynyt huomattavasti myönteisen vähemmistöpolitiikan kehittämisessä ja tarvittavien säännösten laatimisessa perustamalla ja ylläpitämällä vastaavia instituutioita.
Vähemmistökielten käyttöä virka-asioissa koskevan lain hyväksyminen oli tässä yhteydessä tärkeä askel. Siten lähennettiin kansallista lainsäädäntöä voimassa oleviin kansainvälisiin standardeihin ja noudatettiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön, Euroopan neuvoston ja komission erityisiä suosituksia.
Toinen tärkeä edistysaskel oli Euroopan alueellisia kieliä tai vähemmistökieliä koskevan peruskirjan ratifioiminen. On korostettava erityisesti, että Slovakia aikoo myöntää peruskirjan mahdollistaman joustavuuden mukaisesti unkarilaiselle vähemmistölle mahdollisimman suuret vapaudet.
Komission havaintojen mukaan tarvitaan kuitenkin vielä huomattavia ponnisteluja, jotta voimassa olevia säännöksiä kunnioitetaan myös käytännössä aina täysimääräisesti. Joillakin alueilla vähemmistöt näyttävät jättävän hyödyntämättä niitä oikeuksia, jotka heille on taattu siinä laissa, joka koskee vähemmistökielten käyttöä virka-asioissa, ennen kaikkea siksi, että he eivät tunne lakia. Näin näyttää olevan ennen kaikkea kunnissa, joiden väestöstä suuri osa on romaneja.
Komissio vaatii myös jatkossa, että Slovakia jatkaa lainsäädännöllisten määräysten täytäntöönpanoa koskevia ponnistelujaan, parantaa tätä alaa koskevaa politiikkaa ja myöntää siihen tarvittavat budjettivarat. Arvoisa parlamentin jäsen, teidän henkilökohtaisesti tekemänne havainnot eivät yllätä minua. Ne ovat vain todiste siitä, että kuvailemani lain täytäntöönpanoa koskevat vaikeudet ovat olemassa. Me käsittelemme tätä aihetta lähemmin seuraavassa Slovakiaa koskevassa edistyskertomuksessa, joka on määrä esittää marraskuussa.

Maes
Uskon, että olette oikeassa, jotkin väestön osat eivät ilmeisesti ole tietoisia uusista oikeudellisista mahdollisuuksistaan. Meidän pitää kuitenkin kysyä, halutaanko siellä todella antaa kansalaisten käyttää hyväksi lain tarjoamia mahdollisuuksia käytännössä. Siinä mielessä olisi todennäköisesti hyvä, jos toisimme raporttien lisäksi myös yhteyksissämme Slovakian viranomaisten kanssa esille sen, että tämä on erittäin herkkä asia. Meille vähemmistöpolitiikan arviointi ei saa olla pelkkää paperien arviointia. Siinä pitää olla kysymys myös oikeuksista ja tosiasioista.

Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, voin vain yhtyä siihen, mitä te äsken sanoitte! Voin vahvistaa teille, että me käsittelemme tätä kysymystä kaikissa yhteyksissämme Slovakian hallituksen kanssa. Olen tehnyt sen itse toistuvasti Slovakian pääministerin ja Slovakian parlamentin kanssa käymissäni keskusteluissa ja muuten myös julkisissa esiintymisissä Slovakiassa ja Slovakian lehdistölle. Sanoma, jonka me välitämme Slovakiassa, on, että slovakialaisten määrällisesti voimakkaamman eturyhmän kanssakäyminen maan vähemmistöjen kanssa on meille tunnusmerkki siitä, miten voimakkaasti demokratia ja oikeusvaltio on toteutettu tässä maassa.

Puhemies
Jäsen Miller on ottanut nimiinsä

Gary Titleyn
kysymyksen nro 36 (H-0714/01):
Aihe: Liettuassa sijaitseva Ignalinan ydinvoimala Mikä on komission tämänhetkinen kanta Liettuassa sijaitsevan Ignalinan ydinvoimalan toisen reaktorin sulkemiseen?

Verheugen
Arvoisa puhemies, arvoisa parlamentin jäsen, komissio edustaa tässä kysymyksessä näkemystä, joka on täysin yhdenmukainen neuvoston näkemyksen ja - sikäli kun voin arvioida sitä - myös Euroopan parlamentin näkemyksen kanssa. Liettuan parlamentti hyväksyi vuonna 1999 kansallisen energiastrategian. Siinä yhteydessä se päätti, että Ignalinan ydinvoimalan ykkösreaktori suljetaan vuoteen 2005 mennessä ja lopullinen päätös toisen reaktorin sulkemisajankohdasta tehdään kansallisen energiastrategian vuonna 2004 tapahtuvan tarkistamisen yhteydessä.
Komissio ilmaisi aikoinaan, että sen käsityksen mukaan toinen reaktori on poistettava käytöstä vuoteen 2009 mennessä. Se johtuu asian logiikasta: jos vuosi 2005 on viimeinen ajankohta ykkösreaktorin käytöstä poistamiselle, ydinvoimalan molempien reaktoreiden ennakoitavasta eliniästä seuraa, että sitten vuoden 2009 on oltava viimeinen ajankohta toisen reaktorin sulkemiselle.
Ykkösreaktorin osalta komissio on pannut merkille, että Liettua on aloittanut reaktorin sulkemista ja käytöstä poistamista koskevia laajennettuja valmisteluja. Lähden siitä, että sulkeminen tapahtuu tosi asiassa ennen vuotta 2005.
Toisesta reaktorista komissio on todennut, että - kuten jo sanoin - sulkemisen pitäisi tapahtua viimeistään vuoteen 2009 mennessä. Sen lisäksi komission ja jäsenvaltioiden näkemyksen mukaan aikataulun, joka koskee sulkemisajankohdasta tehtävää päätöstä, pitäisi sopia yhteen Liettuan Euroopan unioniin liittymistä koskevan aikataulun kanssa. Puhuin siitä vasta muutama päivä sitten perusteellisesti Liettuan uuden hallituksen kanssa Vilnassa - se oli itse asiassa Vilnassa käytyjen keskustelujen pääteema - ja sain vaikutelman, että Liettuan hallitus ja Liettuan parlamentti ovat ymmärtäneet sanoman hyvin, nimittäin että heidän on nyt pohdittava sitä, miten Ignalinan toista reaktoria koskevien päätösten aikataulua on tarkistettava, kun otetaan huomioon heidän oma Euroopan unioniin liittymistä koskeva aikataulunsa.
Haluaisin käyttää tilaisuutta muistuttaakseni, että juuri Ignalinan kohdalla kompromissit eivät ole komission näkemyksen mukaan mahdollisia. Ignalina on Tsernobyl-tyyppinen ydinvoimala, jota ei voida asiantuntijoiden yleisen käsityksen mukaan korjata eikä sitä voida saattaa siedettävien turvallisuusvaatimusten tasolle. Olemme syvästi vakuuttuneita, että tästä Tsernobyl-tyyppisestä ydinvoimalasta aiheutuu ihmisille todellista vaaraa, emmekä voi siksi jatkossa luopua tästä vaatimuksesta.

Miller
Kiitän komission jäsentä vastauksesta. Pidin erityisesti siitä, että hän sanoi, etteivät kompromissit ole mahdollisia. Onko EU:n kanta ehdottoman tiukka, eikä sen muuttaminen lähitulevaisuudessa ole todennäköistä?
Haluan myös ottaa esiin kysymyksen reaktorin käytöstä poistamisen kansainvälisestä rahoituksesta. Onko sen tarkoitus tulla komission omasta talousarviosta? Mitä tapahtuu, jos käytöstä poistamiseen ei ole riittävästi rahaa?

Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, voin vastata ensimmäiseen kysymykseenne toivomuksenne mukaisesti selkeän kieltävästi. Unionin kanta tässä kysymyksessä ei muutu.
Toisen kysymyksen kohdalla tilanne on seuraava: ydinvoimalan ykkösreaktorin käytöstä poistamista varten perustettiin kansainvälinen rahasto, jota hallinnoi Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki ja johon on annettu tähän mennessä 220 miljoonaa euroa. Kutsuin yhdessä Liettuan pääministerin kanssa viime vuonna Vilnassa koolle kansainvälisen rahoituskonferenssin. Kuten sanottu, tuloksena olivat nämä 220 miljoonaa. Minun on kuitenkin lisättävä, että - ja se synkentää kuvaa hieman - näistä 220 miljoonasta eurosta 165 miljoonaa on peräisin omasta talousarviostamme, joten summa, jonka kansainvälinen yhteisö oli sen lisäksi valmis käyttämään, näyttää suhteellisen vaatimattomalta. Siitä huolimatta käytettävissä oleva rahasumma riittää aloittamaan käytöstä poistamisen suunnitelmien mukaisesti ja rahoittamaan kaikki siihen liittyvät tehtävät.
Minun on kiinnitettävä huomionne siihen, että sellaisen ydinvoimalan käytöstä poistaminen on hanke, joka kestää monia vuosikymmeniä, ja rahoitusta koskevat velvoitteet, joita siitä syntyy myös meille, ulottuvat vuosikymmenten päähän.
Toisen reaktorin kohdalla tilanne on hieman monimutkaisempi, koska Liettuan parlamenttihan ei ole vielä toistaiseksi päättänyt sitovasta käytöstä poistamisen ajankohdasta. Olen kuitenkin informoinut mainitsemissani keskusteluissa Liettuan hallitusta siitä, että komissio on tietysti myös tässä tapauksessa valmis antamaan tarvittavaa apua ja on myös jälleen kerran valmis organisoimaan kansainvälistä apua. On aivan selvää, että Liettuan kaltainen maa ei voi selvitä tästä valtavasta, sellaisen ydinvoimalan käytöstä poistamista koskevasta tehtävästä omin voimin. Olisi muuten myös aivan epäoikeudenmukaista vaatia sitä Liettualta, sillä Liettua ei halunnut tätä ydinvoimalaa. Päinvastoin liettualaiset jopa vastustivat sitä aikanaan. Entinen Neuvostoliitto rakensi ydinvoimalan sinne, missä se nyt sijaitsee, eikä varmastikaan Liettuan sähköntoimituksia varten vaan pääasiassa - se on meidän arviomme - kaiketi sotilaallisia tarkoituksia varten. Se on siis pala entisen Neuvostoliiton perintöä, joka rasittaa Liettuan kaltaista köyhää maata. On meidän etujemme mukaista, että tämä perintö häviää.

Korhola
Arvoisa puhemies, onko komissiolla aikeita antaa yhteinen EU:n jäsenvaltioita ja hakijamaita velvoittava ydinvoimaloiden turvallisuusstandardi tai vaihtoehtoisesti ryhtyä laatimaan listoja name and shame -periaatteen mukaisesti alueen voimaloista?

Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, te tiedätte, että ydinturvallisuuskysymykset eivät kuulu komission toimivaltaan. Euroopan unionissa ei ole normeja reaktoriturvallisuutta koskevia asioita varten, pahoittelen itse sitä erittäin syvästi, mutta tämän tilanteen muuttaminen ei ole ollut toistaiseksi mahdollista. Neuvosto on itse käsitellyt intensiivisesti tätä asiaa, koska reaktoriturvallisuuteen liittyvät kysymykset eivät siis kuulu komission toimivaltaan. Neuvoston ydinvoima-asioita käsittelevä työryhmä on käsitellyt itäeurooppalaisten ydinvoimaloiden turvallisuustilannetta ja esitti vähän ennen kesätaukoa sitä koskevan raportin, joka on varmasti myös parlamentin käytettävissä.
Suosittelen teille tämän raportin tutkimista. Tästäkään raportista ei tietenkään seuraa, että me luomme eurooppalaiset normit, mutta siitä seuraa, että Euroopan unioni asettaa itäeurooppalaisten ydinvoimaloiden turvallisuudelle vaatimuksia, joita se pitää oikeutettuina. Jo paljon aikaisemmin, nimittäin 1990-luvun alussa suoritettujen tutkimusten tuloksena syntyi luettelo ydinvoimaloista, jota te vaaditte: ydinvoimalat, joita Euroopan unionin käsityksen mukaan ei voida korjata ja joita ei siis voida tehdä turvallisiksi, nämä ydinvoimalat sijaitsevat Liettuassa, Slovakiassa ja Bulgariassa. Kuten tiedätte, me olemme asettaneet yhdeksi liittymisneuvottelujen aloittamisen ehdoksi, että säännellään kysymystä näiden ydinvoimaloiden käytöstä poistamisesta.

Puhemies


Brian Crowley
Kysymys nro 37 (H-0743/01):
Aihe: Tsekin tasavaltaa koskeva väite Lehdissä kesä- ja heinäkuussa 2001 olleiden tietojen mukaan Euroopan komission jäsenen Günter Verheugenin väitetään todenneen epävirallisesti, että jos Tsekin tasavallan entisestä pääministeristä ja nykyisestä edustajainkamarin puhemiehestä Vaclav Klausista tulisi jälleen pääministeri, Tsekin tasavallan mahdollisuudet päästä Euroopan unionin jäseneksi huonontuisivat.
Seisooko komissio tämän väitteen takana vai kiistääkö se sen? Katsooko komissio, että tällaiset lausunnot ovat sopimattomia ja että ne eivät ainakaan edistä luottamuksellisten välien rakentamista Euroopan unionin ja jäsenehdokasvaltioiden välille aikana, jolloin integraatioprosessissa tarvitaan ymmärtämystä ja tukea?

Komission jäsen De Palaciolle osoitetut kysymykset
Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, tapaus, johon te viittaatte, on puhtaasti sisäpoliittinen tapaus Tsekin tasavallassa, se on ilmausta hallituksen ja opposition välisestä sisäpoliittisesta kiistasta. Komissio ei voi toimia sellaisissa tapauksissa muuten kuin pidättäytymällä kaikista kannanotoista, koska se torjuu jyrkästi, että se vedetään mukaan sisäpoliittisiin kiistoihin niin jäsenvaltioissa kuin ehdokasvaltioissakin.

Crowley
Arvoisa puhemies, ensinnäkin, komission jäsenen vastaukset ovat hyvin pintapuolisia. Lainaus on suoraan häneltä. Tämä ei ole sisäinen kysymys, tämä on asia, josta hän tuli osalliseksi myöntäessään, epävirallisesti, että jos Vaclav Klausista tulisi jälleen pääministeri, Tsekin tasavallan mahdollisuudet päästä Euroopan unionin jäseneksi huonontuisivat. Tsekin pääministeri sanoi radiohaastattelussa hiukan tämän jälkeen - lainaan suoraan hänen sanojaan: "Toistan vielä, että noita sanoja ei lausuttu julkisesti, mutta siitä huolimatta niitä ei ole kiistetty."
Arvoisa komission jäsen, kiellättekö antaneenne tällaisen lausunnon? Lisäksi, kun kyseessä ovat ainoastaan Tsekin kansaa koskevat asiat - heidän johtajansa valitseminen tai se, mikä asenne heidän tulisi ottaa liittymistään Euroopan unioniin koskevien neuvotteluiden osalta, ja vielä aikana, jolloin tarvitaan luottamuksellisten välien rakentamista sekä EU:n että ehdokasvaltioiden sisällä - onko teidän mielestänne oikein, että te virkamiehenä ja komission jäsenten kollegion jäsenenä sekaannutte Tsekin kansan, tai itse asiassa minkä tahansa maan kansan, demokraattisiin toiveisiin?
Me kaikki haluaisimme nähdä tiettyjä vaalituloksia omien poliittisten vakaumustemme takia, mutta joidenkin meistä on hillittävä kielenkäyttöään ja ajatuksiaan asemansa takia. Siksi pyytäisin teitä, jälleen kerran, selvästi kieltämään tai myöntämään, että olette antanut kyseisen lausunnon ja lisäksi selittämään, miksi sekaannuitte asiaan tällä tavalla.

Verheugen
Arvoisa parlamentin jäsen, olen ollut tähän asti aina sitä mieltä, että herrasmies ei halua tietää, mistä kaksi herrasmiestä ovat yksityisesti puhuneet. Jos te haluatte muuttaa sen, se on teidän asianne. Minä en vahvista tässä asiassa mitään enkä myöskään kiistä tässä asiassa mitään. Ainoa mahdollisuus, jolla komissio voi estää sen, että se vedetään mukaan sisäpoliittiseen kiistaan, on vaieta raudanlujasti.
Haluan kuitenkin sanoa teille mielelläni jotakin kysymyksenne varsinaisesta sisällöstä. Minulla on ollut monien vuosien ajan erittäin luottamuksellinen ja tiivis keskusteluyhteys Tsekin edustajainkamarin puhemiehen kanssa. Viimeinen perusteellinen keskustelu, muuten kahdenkeskinen, käytiin vasta muutama päivä sitten. Tsekin edustajainkamarin puhemies ei maininnut tässä keskustelussa tapausta, jonka vuoksi te olette esittänyt kysymyksenne. Korostan kuitenkin sitä havaintoa, että puhemies Klausin kanssa käymissäni lukuisissa keskusteluissa hän ilmaisi aina selvästi, että hän itse ja hänen poliittiset ystävänsä haluavat ja tukevat Tsekin tasavallan liittymistä Euroopan unioniin. On tunnettua, että puhemies Klaus esittää toisinaan toisenlaisia näkemyksiä, joihin Euroopan enemmistö ei yhdy, mutta siihen hänellä on aivan varmasti täysi oikeus, ja se meidän on demokraatteina hyväksyttävä.
Viimeinen asia: Euroopan unionilla on tietysti oikeus sanoa ehdokasvaltioille, mitä se hyväksyy ja mitä se ei hyväksy, että ne kiinnittäisivät huomiota siihen, että liittymisneuvottelujen aloittaminen ja niiden saattaminen päätökseen edellyttää kriteerien täyttämistä, ja tärkein näistä kriteereistä on poliittinen kriteeri. Siinä sanotaan, että maan on annettava takuut siitä, että se on demokratia, että se on oikeusvaltio, kunnioittaa ihmisoikeuksia, suojelee vähemmistöjä ja yhtyy Euroopan unionin tavoitteisiin ja arvoihin.
Tämän arvioinnin perusteella on tapahtunut, että jäsenyyttä hakeneelle maalle on sanottu: "Me emme voi aloittaa liittymisneuvotteluja teidän kanssanne, koska te ette täytä näitä poliittisia ehtoja." Siis teidän esittämäänne kysymykseen, tapahtuuko tällaista puuttumista, on vastattava erittäin selkeän myönteisesti. Kööpenhaminan kriteerit suorastaan edellyttävät sitä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Haluatteko tehdä menettelyä koskevan esityksen, jäsen Crowley? Jäsen Crowleylla on lyhyt puheenvuoro menettelyä koskevaa esitystä varten.

Crowley
Arvoisa puhemies, työjärjestyshuomautus: komission jäsen ei vastannut kysymykseeni, koska sanoi, ettei paljastaisi, mitä tapahtui kahden herrasmiehen välillä. Hän jatkoi jälkeenpäin paljastamalla, mitä tapahtui kahden herrasmiehen - hänen itsensä ja Vaclav Klausin - välillä. Näin ollen hän ei arvostanut ja kunnioittanut parlamenttia sen vertaa, että olisi antanut suoran vastauksen suoraan kysymykseen. Tämä on häpeällistä.

Puhemies
Kuulimme juuri jäsen Crowleyn menettelyä koskevan esityksen tai pikemminkin väittämän.
Komission jäsen Verheugenille osoitetuille kysymyksille varattu aika on kulunut, joten kysymyksiin nro 38, 39 ja 40 vastataan kirjallisesti.
Puhemies. Kysymykset nro 41 ja 42 jätetään käsittelemättä, koska kysymysten esittäjät eivät ole läsnä.

Reinhold Messner
Kysymys nro 43 (H-0710/01):
Aihe: Alppien suojelua koskeva yleissopimus - ekologisesti herkkä Alppien alue Alppien suojelua koskevan yleissopimuksen ympäristöä ja liikennettä koskevassa osassa määritellään koko alppialue ekologisesti herkäksi.
Kuuluvatko komission jäsenen mielestä tämä määritelmä sekä liikennepoliittiset tavoitteet, joihin sopimuksella pyritään, myös EU:n kyseisiä herkkiä alueita koskevaan liikennepolitiikkaan?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, komissio on tietoinen herkkien alueiden käsitettä koskevan asianmukaisen määritelmän merkityksestä, kun kyse on erityisesti Alppien alueen liikennevirtojen integroimisesta ympäristöön.
Nykyisin on olemassa useita herkkien alueiden määritelmiä, joita ovat laatineet erityisesti Yhdistyneet Kansakunnat ja joita on esitetty sekä Alppien suojelua koskevassa yleissopimuksessa että yhteisön ympäristönsuojelulainsäädännössä.
Komissio katsoo, että herkät vuoristoalueet, erityisesti Alppien alue, siten kuin ne on tapana määrittää, ovat selkeästi ensisijaisia alueita sovellettaessa yhteisön toimia, joilla pyritään vähentämään liikenteen ympäristövaikutuksia sekä katkaisemaan liikennevirtojen kasvun ja talouskasvun välinen yhteys.
Vuodeksi 2010 eurooppalaista liikennepolitiikkaa käsittelevässä valkoisessa kirjassa, joka hyväksyttiin 12. syyskuuta, kiinnitetään erityistä huomiota herkkiin alueisiin, erityisesti vuoristoalueisiin, infrastruktuurien hinnoittelu- ja rahoituspolitiikan sekä Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan politiikan yhteydessä.
Nämä suuntaviivat vastaavat suurelta osin Alppien suojelua koskevan yleissopimuksen ja sen liikennettä koskevan pöytäkirjan suuntaviivoja.

Messner
Arvoisa komission jäsen, haluaisin esittää vielä lyhyen lisäkysymyksen. Vastaus ei täysin tyydyttänyt minua. Minulle tässä on ennen kaikkea kyse nykyisistä toimistamme. Onko meidän määrä odottaa, kunnes uudet tekniikat, esimerkiksi polttoainekenno, ratkaisevat vähintäänkin osan niistä suurista ongelmista, joita meillä on Alppien kauttakulkuliikenteessä, vai eikö meidän pitäisi nyt pakottaa kustannusvastaavuuden avulla raskas liikenne ainakin Alpeilla maanteiltä osittain rautateille?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, sen mukaisesti, mitä lähivuosien liikennepolitiikkaa koskevassa valkoisessa kirjassa on esitetty, komissio toivoo, että se pystyy vuoden sisällä ja mahdollisesti jopa ennen ensi kesää esittelemään parlamentille ja ministerineuvostolle uutta hinnoittelujärjestelmää ja tarkemmin sanottuna Eurovignette-direktiivin muuttamista koskevan ehdotuksen, jossa tarkastellaan nimenomaan näitä kysymyksiä parlamentissa muutama kuukausi sitten hyväksytyn Costan mietinnön mukaisesti. Siinä hinnoitteluun voidaan sisällyttää sellaisia käsitteitä kuin ulkoiset kustannukset, muun muassa joitakin ympäristökustannuksia, jotka voidaan määrittää täsmällisesti.
Lisäksi tarkastellaan myös ristikkäistä tukemista, toisin sanoen sitä, että nykyisissä infrastruktuureissa osalla käyttömaksuista voitaisiin perustaa rahasto vaihtoehtoisten infrastruktuurien rahoittamiseen erityisesti Alppien alueella sellaisissa hankkeissa kuin Brennerin tunneli tai Lyon-Torino-yhteys.

Puhemies
Kysymykset nro 44, 45 ja 46 jätetään käsittelemättä, koska kysymysten esittäjät eivät ole läsnä.

Puhemies


Giuseppe Di Lello Finuoli
Kysymys nro 47 (H-0746/01):
Aihe: Mont Blancin tunneli ja toiminnalliset takuut Mont Blancin tunneli aiotaan avata uudelleen lähikuukausina. Koska tunneli suljettiin siellä tapahtuneen katastrofin johdosta, mitä konkreettisia takuita komissio on saanut siitä, että uusi tunneli on ympäristöä ja liikenteen järjestelyn kestävää kehitystä koskevien yhteisön normien mukainen?
Mitä mieltä komissio on tunnelin uusista italialais-ranskalaisista hallintojärjestelyistä?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, komissio ei pysty näyttämään vihreää valoa Mont Blancin tunnelin uudelleen avaamiselle, koska asia ei kuulu toimivaltaamme.
Operaattorien ja kansallisten vastuuhenkilöiden tehtävänä on heillä Ranskassa olevan toimivallan nojalla arvioida, onko turvallisuuden taso riittävä tunnelin avaamiseksi uudelleen. Heidän on siis varmistettava, että kaikki turvallisuutta koskevat edellytykset täyttyvät.
Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan lokakuussa on vielä määrä toteuttaa kokeita, joilla pyritään varmistamaan kaikkien turvallisuustekijöiden - esimerkiksi ilmastointijärjestelmän tai hallintaelektroniikkakeskuksen - moitteeton toiminta sekä käyttöhenkilöstön ja pelastusyksiköiden valmiustaso. Tässä mielessä yksi tärkeimmistä toteutettavista toimenpiteistä liittyy kulkuvälineiden etäisyyteen niiden kulkiessa tunnelin läpi. Tällä toimenpiteellä myös rajoitetaan kuorma-autojen kulkua tällä liikenneväylällä.
Järjestelyihin liittyvistä näkökohdista on pidettävä tärkeänä, että kaksi alkuperäistä yhtiötä, ranskalainen ATMB ja italialainen SITMB, on perustanut tunnelin hoidosta vastaavan yhtiön.
Mitä tulee kestävään liikkuvuuteen ja niihin moniin operaattoreihin, jotka odottavat kärsimättöminä Mont Blancin tunnelin uudelleen avaamista, koska sen sulkeminen aiheutti vakavia häiriöitä ja koska niillä liikenneväylillä, joille liikenne jouduttiin ohjaamaan, on pahoja ruuhkia, on syytä todeta, että tunnelin uudelleen avaaminen on lyhyellä aikavälillä erittäin myönteinen asia niin kestävän liikkuvuuden ja ympäristön kuin myös turvallisuuden kannalta. Korostan kuitenkin, että turvallisuutta koskevien edellytysten täyttyminen on tunnelin uudelleen avaamisen ehto.
Kun halutaan jatkaa maaliikennevirtojen valvontaa Alppien alueella estämättä kuitenkaan vapaata liikkuvuutta ja talouskehitystä ja tarkemmin sanottuna pääsyä Italian niemimaalta muuhun Manner-Eurooppaan, pitkällä aikavälillä painopisteenä ovat ilman muuta vähän aikaa sitten mainitsemani tekijät, toisin sanoen Alppien kauttakulun edistäminen sellaisten suurten rautatiekeskusten kautta, joiden avulla voidaan siirtää valtaosa rahdista rautateille.

Di Lello Finuoli
Arvoisa komission jäsen, korostan, että on olemassa eurooppalainen säännöstö, jota on kunnioitettava, että uuden tunnelin tekniset ominaisuudet ovat lähes samat kuin aikaisemman, että 97 prosenttia Chamonix'n väestöstä on ilmaissut vastustavansa sen uudelleen avaamista - joka lähes väistämättä vahingoittaa nyt ja vastedes kaikkia yksityisyrityksiä, koska saasteet haittaavat väestön kaikkia perinteisiä ja tavanomaisia elinkeinoja - ja että Italian hallitus valmistelee öisen ajan maksujen laskemista, mikä lisää saasteita. Mitä takeita eurooppalainen säännöstö antaa tämän väestön ympäristön suojelemisesta?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, turvallisuusnormien kohdalla viittaan siihen, mitä juuri sanoin. Käytettävissäni olevien tietojen mukaan tunnelin valvontaa ja turvallisuutta koskevat edellytykset ovat parantuneet, ja parhaillaan tehdään kokeita, ja tunneli avataan, kun kaikki edellytykset täyttyvät ja kun välineiden ja järjestelmien luotettavuus varmistetaan. Tässä oli se, mitä voin sanoa teille turvallisuusnormeista.
Korostan kuitenkin, että Italia ja Ranska ovat toimivaltaisia tässä asiassa. Italiassa ja Ranskassa on epäilemättä niiden sisäisen toimivaltajaon perusteella myös tiettyjä muita alueellisia tai paikallisia viranomaisia, joilla on oma osuutensa asiassa.
Hyvä parlamentin jäsen, haluan sanoa teille, että yhteisön keskeiset vapaudet ovat tavaroiden ja henkilöiden vapaa liikkuvuus. Minun on myös sanottava, että meidän on varmistettava Italian yhteenliittäminen muun Manner-Euroopan kanssa; kyse on selvästikin siitä, että liikenne jaetaan entistä paremmin Alppien eri kulkuväylien välillä ja eri liikennemuotojen välillä.
Sveitsin kanssa tehdyn sopimuksen ansiosta nykyisin on muitakin kulkuväyliä, jotka ovat mahdollisia pohjoisen ja etelän välisessä liikenteessä sekä Italian ja muun mantereen välisessä liikenteessä.
Mont Blancin tunneli on yksi osatekijä, mutta se ei ole suinkaan ainoa, ja Mont Blancin tunnelista muualle siirretty liikenne aiheuttaa epäilemättä ylimääräisen rasituksen muilla alueilla - ja voin mainita muita tunneleita, jotka tunnette minua paremmin. Joka tapauksessa on saatava päätökseen Lyon-Torino-yhteyden rakennustyöt ja Brennerin tunneli, jotka ovat keskeisiä ja ratkaisevia osia mutta joiden toteutuminen kestää tietyn ajan.

Isler Béguin
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kuulin oikein hyvin teidän vetoomuksenne Alppien läpi kulkevan tunnelin puolesta. Haluaisin kuitenkin sanoa teille, että tällä hetkellä ja te olette siitä ilman muuta tietoisia julkinen keskustelu Mont Blancin tunnelin puhkaisemisesta käy kuumimmillaan ja että Euroopan kansalaiset, ranskalaiset ja italialaiset, vetoavat meihin nimenomaan toisen asian puolesta, eli todellisen kestävän liikenteen puolesta, jolla ei tarkoiteta maantieliikennettä.
Oletteko todella sitä mieltä, koska olette esittänyt meille maantieliikennettä yhtenä kestävänä liikennemuotona, katsotteko todella tehtyjen selvitysten perusteella, että Mont Blancin tunnelin puhkaiseminen on ensinnäkin samansuuntainen nykyvaatimusten kanssa ja toiseksi niiden sitoumusten kanssa, joita olemme tehneet Kioton sopimuksen noudattamiseksi?

De Palacio
. (ES) Puhun hyvin lyhyesti. Hyvät parlamentin jäsenet, ymmärrän, että kansalaiset, joita asia suoraan koskettaa, vetoavat teihin, mutta voin kertoa teille muista kansalaisista ja henkilöistä, jotka pyytävät päinvastaista, nimittäin sitä, että Mont Blancin tunneli avattaisiin mitä pikimmin. Haluan sanoa, että tässä asiassa, kuten niin monessa asiassa, edut ovat selvästikin toisinaan vastakkaisia.
Turvallisuuskysymyksestä korostan sitä, mitä olen sanonut. Emme ole niitä henkilöitä, joiden on tehtävä arviointi. Meillä ei ole toimivaltaa eikä valmiutta tällaisten tehtävien suorittamiseen.
Kolmas kysymys eli kestävä liikkuvuus on tavoitteena esittelemässäni valkoisessa kirjassa, jonka komissio hyväksyi 12. syyskuuta. Tätä tavoitetta ei selvästikään saavuteta tahdonvaraisesti tai komission hyväksynnän perusteella, vaan parlamentin ja ministerineuvoston on hyväksyttävä se ja myös pantava se täytäntöön. Voimme edetä nimenomaan toteuttamalla monenlaisia ponnisteluja usean vuoden aikana. Meidän on kuitenkin ajateltava, että liikenne on toisinaan ratkaisu muista päätöksistä aiheutuneisiin ongelmiin. Tällaiset päätökset liittyvät kaupunkisuunnittelupolitiikkaan, kehityspolitiikkaan, tuotantomuotoon, muihin alueellista tasapainoa ja muita asioita koskeviin politiikkoihin, jolloin liikenne ainoastaan helpottaa tiettynä ajankohtana ongelmien ratkaisemista ja tuo oman panoksensa. Korostan kuitenkin, että syyt ovat usein muualla kuin liikennepolitiikassa.

Puhemies


Luisa Morgantini
Kysymys nro 48 (H-0747/01):
Aihe: Mont Blancin tunneli ja yhdistetty maantie- ja rautatieliikenne Mont Blancin tunneli aiotaan avata uudelleen lähikuukausina. Maantieliikenteestä aiheutuu alueen asukkaille huomattavia seurauksia niin terveyden, talouden kuin ympäristönkin kannalta varsinkin vuoristoalueilla, joilla saasteiden määrä on vähintään kolme ja enintään jopa kuusi kertaa korkeampi kuin muualla. Mihin konkreettisiin toimiin on ryhdytty maantieliikenteen todellisten seurauksien määrittelemiseksi sosiaalisten, taloudellisten ja ympäristöön liittyvien näkökohtien kannalta? Mitä aloitteita on tehty erityisen veron käyttöönottamiseksi (kuten Sveitsissä ja Itävallassa on tehty), jonka avulla pyrittäisiin sekä suojelemaan ihmisiä ja ympäristöä vahingoilta j että korjaamaan jo aiheutuneita vahinkoja ja joka tekisi rautatieliikenteestä taloudellisesti kilpailukykyistä, sillä se tarjoaa paljon vielä hyödyntämättömiä mahdollisuuksia?

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, Alppien aluetta koskevissa komission pohdinnoissa korostetaan aina liikenteen suuria ympäristökustannuksia tällä alueella.
Kysymykseen on paneuduttu useissa komission tutkimuksissa sekä tutkimuksen neljännessä ja viidennessä puiteohjelmassa, joissa on selvitetty liikennekustannuksia Alppien alueella ja muilla alueilla, ja näihin sisältyvät myös hankkeet, jotka liittyvät Alppien liikennettä koskeviin tietojärjestelmiin tai eurooppalaisen yhdistelmäliikenteen strategiseen mallinnukseen ja meneillään olevaan Alp-net-hankkeeseen. Ongelmaa käsiteltiin myös korkean tason ryhmän raporteissa, joita parlamentti vaati päätöslauselmassaan, joka sisältyi jo mainitsemaani infrastruktuurien käytön hinnoittelua koskevaan Costan mietintöön.
Yhteistä politiikkaa koskevassa komission uudessa valkoisessa kirjassa ei ainoastaan esitetä tämänhetkisiä arvioita maantieliikenteen kustannuksista, vaan siinä myös pidetään ensisijaisena Alppien alueen liikenneongelmien ratkaisemista monenlaisin toimenpitein, joihin olen aiemmin viitannut. Selvitämme tässä yhteydessä sitä mahdollisuutta, että luotaisiin järjestelmä, jossa voitaisiin mitä pikimmin kokeilla hinnoittelua Alppien kaltaisilla herkillä vuoristoalueilla.
Näiden aloitteiden olisi tarkoitus paitsi vaikuttaa liikenteen nykyiseen määrään myös edistää erityisesti nykyistä vähemmän saastuttavien kulkuvälineiden käyttöä ja näin vähentää liikenteen kielteisiä vaikutuksia sekä ihmisen terveydelle että kyseisten alueiden eläimille ja kasveille, ja niillä mahdollistettaisiin myös ristikkäinen rahoitus, johon niin ikään hetki sitten viittasin.
Arvoisa puhemies, kuten olen toistuvasti todennut, katsomme, että liikennemuotojen tasapaino Euroopassa on keskeinen tekijä paitsi kansalaistemme elämänlaadun ja ympäristönsuojelun kannalta myös talouskehityksen kannalta, koska jos liikennemuodot eivät ole tasapainossa, joudumme sellaiseen tilanteeseen, että tieverkkomme ja liikenneyhteytemme romahtavat.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen; luulisin, että parlamentin jäsen pitää vastausta riittävänä.
Koska komission kyselytunnille varattu aika on kulunut, kysymyksiin nro 49-82 vastataan kirjallisesti.
Julistan kyselytunnin päättyneeksi.
Jäsen Staesilla on puheenvuoro menettelyä koskevaa esitystä varten.

Staes
Arvoisa puhemies, minulla on edessäni lehti tai ainakin lehtiartikkeli, ja siinä lukee näin: "En ole samaa mieltä Durbanin orjuuden vastaisen konferenssin kanssa. Se edistää uhrina olemisen tunnetta ihmisissä, jotka jo muutenkin ajattelevat, että ovat jääneet osattomiksi. En ole tyytyväinen koko tuohon Durbanin konferenssiin, enkä nyt edes puhu siitä, miten siellä käsiteltiin Lähi-itää. Se, että siellä ylistettiin Castron kaltaista henkilöä, osoittaa, että kyseessä oli lännen vastainen kokous." Arvoisa puhemies, nämä eivät ole minun sanojani vaan Euroopan komission jäsenen sanoja. Kuulemme täällä kohta Euroopan komission ja neuvoston julkilausuman Durbanista. Haluaisin komission kertovan meille, yhtyykö se komission jäsen Bolkesteinin hollantilaiselle Volkskrant-lehdelle antamaan lausuntoon.

Puhemies
Arvostamme sitä, miten kekseliäästi parlamentin jäsenet ottavat keskustelussa esille heitä kiinnostavia aiheita, mutta velvollisuutenamme on todellakin pysyä esityslistassa.

YK:n rasismin vastaisen konferenssin päätelmät
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Yhdistyneiden Kansakuntien rasismin vastaisen konferenssin päätelmistä.
Neuvoston puheenjohtaja Michelillä on puheenvuoro.

Michel
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen siitä, että minulla on tänään tilaisuus esitellä teille ensimmäinen arvio niistä tuloksista, joita saavutettiin YK:n rasismin, rotusyrjinnän, muukalaisvihan ja niihin liittyvän suvaitsemattomuuden vastaisessa kolmannessa maailmanlaajuisessa konferenssissa. Konferenssi pidettiin Durbanissa 31.8.8.9.
Durbanin konferenssia voidaan pitää menestyksenä monessakin mielessä, ja näin siitä vaikeasta poliittisesta tilanteesta huolimatta, jossa neuvotteluja käytiin, ja siitäkin seikasta huolimatta, että etukäteen katsottiin, että konferenssi on fiasko.
Ensinnäkin käytännön tuloksista todettakoon, että kyseessä on ensimmäinen Yhdistyneiden Kansakuntien rasismin vastainen konferenssi, joka päätyi siihen, että annettiin yksimielisesti poliittinen julkilausuma ja toimintaohjelma. Durbanin konferenssi oli ennen kaikkea tilaisuus vahvistaa tätä tärkeää taistelua rasistisia ilmiöitä, syrjintäsuuntauksia ja suvaitsemattomuutta vastaan, sillä ne ovat osa arkitodellisuutta miljoonille ihmisille, jotka joutuvat liian usein heidän ihmisarvoonsa kohdistuvien äänettömien loukkausten uhriksi.
Vaikka hyväksytyissä teksteissä edistyttiin vain vähän, mitä asian ytimeen tulee, niin rasismin torjuntaa koskevassa teoreettisessa pohdinnassa ilmaistaan selkeästi voimakas poliittinen tahto kitkeä rasismi. Siinä kehotetaan myös toteuttamaan vaikuttava määrä konkreettisia toimenpiteitä, joilla tätä vitsausta pyritään torjumaan maailmanlaajuisesti. Näin ollen suurin osa toimintaohjelman yhteensä 220 artiklasta koostuu ehkäisevistä, koulutuksellisista ja suojaavista toimista, joilla rasismi pyritään juurimaan pois kaikilla tasoilla, sekä strategioista, joilla pyritään täydelliseen tasa-arvoon kaikkien maailman ihmisten välillä.
Mainitsen esimerkkinä muutaman toimen, joiden avulla halutaan vahvistaa kansallisia ja alueellisia rasismintorjuntaelimiä ja rohkaista niitä tiivistämään keskinäistä yhteistyötään. Muilla toimenpiteillä edistetään kasvatusta ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, mentaliteetin muuttumista ja syrjimätöntä pääsyä koulutukseen. Lisäksi joissakin toimissa asetetaan etualalle poliittisten puolueiden rooli, jotta ne kehittäisivät sisäisiä käytännesääntöjä, joissa jäseniä kielletään antamasta rasismiin yllyttäviä julkisia lausuntoja.
Lisäksi joillakin toimilla luodaan otollinen ilmapiiri työpaikalla tapahtuvan rasismin torjumiselle. Toimintaohjelma sisältää myös joukon lakeihin, oikeuteen, määräyksiin ja hallintoon liittyviä toimia, joiden avulla halutaan estää rasismia ja suojella ihmisiä tältä vitsaukselta. Aika ei riittänyt kaikkien neuvottelujen saattamiseen onnellisesti päätökseen. Näin ollen emme voineet päättää keskusteluja tietyistä tärkeistä aiheista, kuten kastijärjestelmästä tai rasismista kuolemanrangaistusta sovellettaessa.
Euroopan unioni onnistui kuitenkin sisällyttämään kaikkiin lopullisiin teksteihin tärkeitä teemoja, kuten sukupuolten välisen tasa-arvon, lasten tehokkaamman suojelemisen ja ihmiskaupan vastaisen taistelun erityisesti naisten ja lasten osalta. Haluaisin korostaa tässä yhteydessä myös niitä vaikeuksia, joita käsitteen "rotu" käyttäminen aiheuttaa. Nykyisin on osoitettu, että kaikki teoriat erilaisten ihmisrotujen olemassaolosta ovat tieteellisesti vääriä. Euroopan unioni toivoo, että tämä kehitys heijastuu myös kielenkäytössä.
(NL) Unionin mielestä meidän on estettävä sellaisten käsitteiden käyttö, jotka sisältävät ajatuksen erilaisten rotujen olemassaolosta. Emme halua tässä kiistää ihmisrodun monimuotoisuutta vaan korostaa sen ykseyttä ja torjua sillä tavalla rasismin nykyiset muodot, jotka tukeutuvat säännöllisesti tällaisiin väitteisiin. Tiettyjen maiden voimakkaan vastustuksen takia emme kuitenkaan edistyneet tällä alalla oleellisesti. Euroopan unioni halusi ehdottomasti viimeisessä puheenvuorossaan selostaa oman periaatekantansa tästä aiheesta, ja se tullaankin sisällyttämään konferenssin kertomukseen.
Mitä strategioihin tulee, niin valtioita kehotetaan laatimaan politiikka ja toimintaohjelma rasismin torjumiseksi ja panemaan täytäntöön Durbanin toimintaohjelma. Valtioita kehotetaan myös jatkamaan kansainvälistä oikeudellista yhteistyötä erityisesti rotusyrjinnän poistamista valvovan komitean kanssa ja YK:n ihmisoikeusvaltuutetun kanssa, jonka tehtäväksi on annettu Durbanissa hyväksyttyjen tekstien täytäntöönpanon seuranta.
Katson voivani todeta, että rasismin syiden ja taustojen osalta tehdyn kompromissin poliittiset vaikutukset ovat toinen olennainen menestyksen aihe Durbanin konferenssissa.
Olen teidän tavoin lukenut tietyistä seikoista. En halua tietenkään olla kärkevä tässä asiassa, mutta tämän haluaisin kuitenkin sanoa anteeksipyynnöstä ja pahoitteluista, joista ilmeisesti Durbanin neuvottelijoita syytetään - olin mukana ja myönnän ponnistelleeni kovasti tämän tekstin aikaansaamiseksi. Haluaisin siis sanoa, että on selvää, että meidän sukupolvemme ei ollut mukana, ei osallistunut aktiivisesti siirtomaapolitiikkaan, joka riistäytyi liian usein käsistä, tai orjakauppaan, kuten ei edes edeltäväkään sukupolvi, mutta sanoisin tietyille henkilöille kuitenkin näin: kuinka voidaan vain todeta tosiasia, joka on yhtä ilmeinen kuin äskeinen asia, ja kieltäytyä syyllisten poissa ollessa tekemästä oikeutta niille, jotka tällä hetkellä vielä kärsivät huonosti parantuneista arvista? Tässä kyse ei ole siitä haluaisin siis vastata siihen, mitä olen lehdistä lukenut kyse ei ole siis siitä, että kannettaisiin hyväntahtoisesti, naiivisti syyllisyyttä, vaan kyse on siitä, että myönnetään isiemme vuoksi, että tehdyt pahat teot olivat moraalisesti kyseenalaisia tai tuomittavia. Kyse on myös siitä, että kerrotaan uhreille, menneille ja nykyisille, että tiedämme, että historiamme ei ole aina ollut kunniakas ja että tämän tietenkin muiden puolesta antamamme lupauksen kautta pyrimme tunnustamaan, että uhreilla on oikeus lieventäviin asianhaaroihin, ja näin sanottuna kyse on siis siitä, että ehdotetaan todellista kumppanuutta, joka perustuu vastavuoroiseen kunnioittamiseen, joka on kaukana nöyryyttävästä isällisyydestä ja omahyväisen ja itseriittoisen suojelijan armoneleistä.
Halusin siis käsitellä vielä hieman näitä tuloksia. Katson, että Durbanin päätelmät avaavat myönteisiä näkymiä pohjoisen ja etelän välisen vuoropuhelun jatkamiselle. Euroopan unioni on tunnustanut ja tuominnut ne valtavat kärsimykset, joita menneet ja nykyiset orjuuden ja orjakaupan muodot ovat aiheuttaneet kaikkialla, missä niitä on tapahtunut, sekä siirtomaapolitiikan kaikkein tuomittavimmat piirteet. Euroopan unioni on myöntänyt, että orjuus ja orjakauppa olivat rikoksia ihmiskuntaa vastaan ja että niiden olisi aina pitänyt olla sellaisia. Durbanissa meille tarjoutui myös tilaisuus katsoa yhteistä menneisyyttämme silmästä silmään: jotkut ovat pitäneet sitä pahoittelemisena, jotkut katumisena ja jotkut lisäksi anteeksipyyntönä. Tärkeää on mielestäni ennen kaikkea se, että halutaan saada loppuun käsitellyiksi yhteisen historiamme kaikkein synkimmät luvut, jotta voimme luoda uudenlaiset suhteet, jotka perustuvat vastavuoroiseen kunnioittamiseen, solidaarisuuteen ja kumppanuuteen. On esitetty kehotus, että myönnettäisiin enemmän varoja kehitysmaiden tekemiin aloitteisiin, nimenomaan Afrikan tekemään uuteen aloitteeseen.
On eräs toinenkin seikka, josta en soisi vaiettavan. Durban oli loppujen lopuksi menestys, koska Euroopan unionin jäsenvaltiot pitivät yhtä niin kauan kuin vaikea neuvotteluprosessi kesti. Neuvoston sihteeristön tuella on aloitettu intensiivinen yhteensovittaminen, ja assosioituneita valtioita on pidetty jatkuvasti ajan tasalla. Juuri tämän tiiviin yhteistyön avulla puheenjohtajavaltio, joka on saanut asianmukaisen toimeksiannon eurooppalaisilta kumppaneiltaan, on voinut neuvotella vaikeista sovitteluratkaisuista kyseisten alueellisten ryhmien edustajien sekä konferenssin puheenjohtaja Zouman ja pääsihteeri Robinsonin kanssa.
Läntisen ryhmän kanssa tehty säännöllinen yhteensovittaminen on myös tuottanut tulosta. Durbanin konferenssi vahvisti Euroopan unionia ja sen yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Durban oli osoitus siitä, että Euroopan unioni pystyy yksituumaisuuteen niinkin vaikeassa, mutta olennaisen tärkeässä kysymyksessä, joka liittyy ihmiskunnan tulevaisuuteen, eli rasismin torjunnassa ja ihmisarvon kunnioittamisessa. Euroopan unioni on esiintynyt yhteistyökumppanina ja tarpeellisena välittäjänä. Euroopan unioni on esiintynyt yhtenä rintamana ja johdonmukaisesti, se on osoittanut myötämielisyyttä ja lujuutta tilanteen mukaan. Sen uskottavuus on vahvistunut, kuten myös sen kansainvälinen asema. Todisteena tästä on se äärimmäinen joustavuus ja avoimuus, jota Euroopan unioni on osoittanut Lähi-itää koskevissa keskusteluissa. Neuvottelupaineet kohdistuivat toden teolla pääasiassa Euroopan unioniin sen jälkeen, kun Yhdysvallat ja Israel luopuivat neuvotteluista.
Rauhanprosessin aloittaminen uudelleen tällä alueella kuuluu Euroopan unionin painopisteisiin. Kuitenkin Euroopan unioni arvioi, että Durbanin konferenssi, jossa keskityttiin rasismin torjuntaan, ei ollut oikea foorumi käsittelemään tätä kysymystä. Koska arabimaat ja islamilaiset maat olivat ehdottomasti sillä kannalla, että tätä asiaa oli käsiteltävä Durbanissa, Euroopan unioni suostui osallistumaan aktiivisesti puheenjohtaja Etelä-Afrikan esittämän konsensustekstin laatimiseen. Euroopan unioni pystyi säilyttämään tässä tekstissä ne periaatteet, joita se piti olennaisina, eli laatimaan tasapainoisen tekstin, jossa vedotaan voimakkaasti neuvottelujen uudelleen aloittamisen ja väkivallan lopettamisen puolesta, ja samalla Euroopan unioni ilmaisi olevansa huolestunut antisemitismin ja islaminvastaisuuden lisääntymisestä maailmassa. Holokausti mainittiin edelleen, vaikka toteamus "sionismi on yhtä kuin rasismi" poistettiin ehtojen ja edellytysten mukaisesti.
Nämä ovat Durbanin tulokset. Nyt kyse on siitä, että katsotaan tulevaisuuteen ja toteutetaan ne lupaukset, joihin yleisesti sitouduimme Etelä-Afrikassa. Minun on tähdennettävä, että kaikille on tiedotettava tämän konferenssin myönteisistä vaikutuksista. Kunkin meistä ja erityisesti jäsenvaltioiden on nyt ryhdyttävä hyödyntämään sitä esimerkillistä onnistumista, jota Durbanin konferenssi merkitsi Euroopan unionille. Olen siis sitä mieltä, että voimme olla suhteellisen tyytyväisiä.
Haluaisin vain sanoa, että voimme arvioida vielä paremmin tämän konferenssin onnistumista, jos uhraamme hetken sille, millaista viestiä tai kielteistä signaalia olisi merkinnyt se, että Durbanissa olisi epäonnistuttu. Mielestäni nykyisessä tilanteessamme tästä olisi ollut ilman muuta haittaa. Olen siis sitä mieltä, että teimme velvollisuutemme, mielestäni toimimme juuri niin kuin meidän pitikin toimia äärimmäisen vaikeassa tilanteessa. Olen sangen iloinen siitä, että Euroopan unionin osalta onnistuin komission ja neuvoston tuella, mutta myös, mikä on varsin tärkeää, 13 ehdokasvaltion tuella, pelastamaan konferenssin. Jos konferenssia ei olisi onnistuttu pelastamaan, mielestäni sillä olisi ollut melko ikäviä pitkäaikaisia seurauksia.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, hyvät parlamentin jäsenet, Durbanin maailmankonferenssi oli suuri edistysaskel pyrkimyksissä kohti kansojen välistä yhteisymmärrystä ja maailmanlaajuista poliittista sopimusta rotusyrjinnästä, rasismista, muukalaisvihasta ja suvaitsemattomuudesta. Puheenvuoroni aluksi onnittelen puheenjohtajavaltio Belgiaa, ja haluan mainita etenkin neuvoston puheenjohtaja Michelin, jonka rooli konferenssissa oli tavattoman tärkeä. Koko konferenssin ajan hän onnistui säilyttämään jäsenvaltioiden keskinäisen yhtenäisyyden, ja samalla hänellä oli myös päävastuu kansainvälisissä neuvotteluissa.
Kiitän Euroopan parlamenttia ja sen valtuuskuntaa siitä, että ne osallistuivat konferenssiin, sekä niiden merkittävästä panoksesta neuvotteluissa. Komissiossa ollaan tyytyväisiä parlamentin apuun ja sen ponnistuksiin puheenjohtajavaltion tukemiseksi.
Haluaisin tässä antaa selityksen parlamentille ja pyytää anteeksi sitä, etten voinut olla läsnä konferenssissa. Kolme päivää ennen konferenssin alkua perheessäni sattunut sairaustapaus esti minua osallistumasta konferenssiin.
Konferenssi oli tunnelmaltaan voimakkaasti tunteisiin vetoava, erittäin jännittynyt ja vaikea. Yhdysvaltojen varhainen vetäytyminen jätti Euroopan unionin pääpuhujan asemaan, ja pohjimmiltaan sille jäi päävastuu neuvottelujen onnistumisesta. Uskon, että tämän konferenssin ansiosta Euroopan unionin asema vahvistui maailmanlaajuisesti, sillä täysin vihamielisessä ilmapiirissä unioni onnistui viemään päätökseen tärkeät neuvottelut. Lisäksi se pystyi säilyttämään jäsenvaltioiden välisen yhtenäisyyden ja samalla myös ylläpitämään erittäin hyviä suhteita ehdokasvaltioihin ja tekemään yhteistyötä niiden kanssa. Konferenssi oli toki menestys, varsinkin, jos sitä verrataan edellisiin, vuosien 1978 ja 1983 yrityksiin. Konferenssin lähettämä viesti kantautui kaikkialle, esitetyt ehdotukset olivat konkreettisia, ja ne hyväksyttiin yleisesti.
On merkille pantavaa, että kahdeksan päivää kestäneen konferenssin aikana neuvotteluissa käsiteltiin koko ajan vääriä asioita. Konferenssin tärkein päämäärä oli antaa rasismin käsitteelle nykyaikainen määritelmä ja esittää maailmanlaajuisia toimia rasismin torjumiseksi. Tämä olisi ollut suuri saavutus nykyajan ongelmia ratkottaessa. Näitä kahta kysymystä konferenssissa puitiin vain vähän, jos lainkaan.
Etusijalla olivat sen sijaan Lähi-idän kysymykset ja menneet vääryydet. Menneisyyttä ei tietenkään sovi unohtaa. Se on syytä tuntea tarkkaan, jotta voisimme oppia siitä ja välttää toistamasta virheitä. Menneisyyden miettimisestä voi olla myös haittaa: se saattaa myrkyttää maiden välisiä suhteita ja niiden välistä yhteistyötä, jarruttaa sopimusten syntymistä tai estää asioiden edistymistä. Niin hallitusten edustajien kuin kansalaisjärjestöjenkin piirissä vallitsi vihamielinen ilmapiiri. On myönnettävä, että konferenssissa nähtiin vihaa pursuavia tekstejä, jotka eivät mitenkään voi edistää sovinnontekoa ja valtioiden välistä yhteistyötä tai auttaa rakentamaan siltaa tulevaisuuden ja menneisyyden välillä. Tällaisia tekstejä pitääkin välttää, varsinkin kansainvälisissä konferensseissa, joihin osallistuu valtioita kaikkialta maailmasta.
Sanoisin pari sanaa kansalaisjärjestöistä. Euroopan komissio tuki johdonmukaisesti kansalaisjärjestöjen osallistumista konferenssiin. Arvostamme suuresti kansalaisjärjestöjen työtä rasisminvastaisen politiikan kehittämisessä ja toteuttamisessa. Komissio myönsi merkittävän rahasumman, 3,7 miljoonaa euroa tukeakseen Yhdistyneitä Kansakuntia, tarkemmin sanottuna sen yhteydessä toimivaa ihmisoikeusvaltuutetun toimistoa. Tarkoituksena oli tukea etenkin niitä kansalaisjärjestöjä, jotka eivät pystyneet maksamaan konferenssin osallistumiskuluja. On sanottava, että kansalaisjärjestöjen saavutuksista konferenssissa on esitetty epäileviä mielipiteitä, ja uskon, että loppujulistukseen oltiin pettyneitä. YK:n ihmisoikeusasioiden päävaltuutettu Mary Robinson kieltäytyi esittämästä kansalaisjärjestöfoorumin päätösasiakirjaa, koska se sisälsi äärimmäisiä ilmauksia.
Meidän ei tietenkään tule asettaa kaikkia kansalaisjärjestöjä samalle viivalle. On sanottava, että suuret ja merkittävät rasisminvastaiset kansalaisjärjestöt, kuten Amnesty International ja Human Rights Watch, samoin kuin myös monet muutkin kansalaisjärjestöt sanoutuivat irti esitetystä tekstistä ja ilmaisivat julkisesti eriävän kantansa jyrkistä ja ongelmallisista ilmauksista. Kansalaisjärjestöfoorumissa keskustelua valitettavasti hallitsivat tietyt tarkoin rajoitetut kysymykset. Tiedän, että jo nyt eräissä jäsenvaltioissa arvioidaan uudelleen rahoituksen myöntämisessä käytettyjä menettelyjä. Komissiossakin on tarkoitus ryhtyä samantapaiseen uudelleenarviointiin.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vaikka monet valtiot eivät sisäisten syiden takia kyenneet osallistumaan Durbanin konferenssiin olennaisella ja myönteisellä tavalla, on sanottava, että siellä onnistuttiin luomaan sopimus, joka pohjustaa tulevaa maailmanlaajuista yhteistyötä. Kuten arvoisa ministerikin selvitti, konferenssin viesti oli, että rasismia vastaan taistellaan maailmanlaajuisesti. Lisäksi valtiot sitoutuivat laatimaan kansallisen toimintaohjelman, jossa hahmotellaan lainsäädäntöä, poliittisten puolueiden perustoja, koulutusta, työllisyyttä sekä sosiaalista ja kulttuurillista elämää.
Meidän ei kuitenkaan sovi tuudittautua siihen uskoon, että kaikki olisi hyvin. Syyskuun 11. päivän jälkeiset tapahtumat osoittivat, kuinka helposti ja usein myös hatarin perustein rasismi ja muukalaisviha nostavat päätään. Jos opimme jotain Durbanissa, niin sen, että meidän pitää välttää eri ihmisryhmien, kansakuntien, yhteisöjen ja uskonnollisten vähemmistöjen leimaamista. Emme voi syyttää kokonaisia ihmisryhmiä, vaan meidän pitää tuomita tietty konkreettinen politiikka tai poliittisiin virheisiin syyllistyneet vallanpitäjät.
Yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa komissio keskittää edelleenkin voimansa rasismin vastaiseen taisteluun tähtäimessään konkreettinen ja erittäin kunnianhimoinen asialista. Sen mukaan vuoteen 2003 mennessä kaikissa jäsenvaltioissa toteutetaan viime vuonna lukkoon lyöty syrjinnän vastainen toimintaohjelma. Lisäksi toteutetaan jo nyt käynnistynyt syrjinnän vastainen erityisohjelma, sekä elvytetään ja tehokkaasti hyödynnetään Wienissä sijaitsevan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen toimintaa.

Cornillet
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, monet todellakin asettivat kyseenalaiseksi Durbanin konferenssin koolle kutsumisen mielekkyyden. Kuitenkin on tarpeen, että kansainvälinen yhteisö on olemassa ja että se kokoontuu keskustelemaan, vaikka joskus voikin ilmetä ristiriitaisia intressejä, ja katson, että kokoukseen lähteminen ei johda välttämättä mihinkään ratkaisuun. Durbanin konferenssilla on ainakin se ansio, että se kokosi kansainvälisen yhteisön yhteen sellaisen aiheen tiimoilta, joka on kiistattomasti yhteinen huolenaihe kaikille maille, koska tämä vitsaus on maailmanlaajuinen, eikä mikään maa ole suojassa jonkinasteiselta rasismilta tai syrjinnältä. Konferenssi oli siis tilaisuus selkeyttää asioita, laatia diagnoosi, ja mikä tämä diagnoosi voisi olla, jos siihen ei olisi hoitomuotoa?
Mitä voimme odottaa Durbanin konferenssilta? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Michel, en tiedä vielä, onko tämä kokous menestys pitkällä aikavälillä. Tiedämme sen sijaan, että epäonnistuminen lienee totta sikäli, että konferenssin päätteeksi ei annettu julkilausumaa, jossa olisi vahvistettu, että maailmassa vallitsee pyrkimys rasismin torjumiseen ja siinä onnistumisen kannalta asianmukaisten välineiden etsimiseen. Durbanissa tavoitteena oli etsiä maailmanlaajuisia välineitä, laatia ohjeet ja uusia torjuntastrategioita rasismia vastaan sekä laatia toimintaohjelmia - jotka te, arvoisa ministeri mainitsitte - joita jäsenvaltiot voivat hyödyntää, jotta ne voivat asiassa ratkaisevan tärkeänä pidettävän toissijaisuusperiaatteen mukaisesti torjua rasismia ja syrjintää.
Miten voimme ottaa konferenssista opiksemme? Mielestäni osasimme välttää kolmenlaisia karikoita.
Ensimmäinen seikka, jonka olette jo maininneet, on tietenkin Lähi-itä. Jokainen järkevä ihminen tietää, ettei Lähi-idän ongelmaa pidä ratkaista Durbanissa. Oli paljon yrityksiä siihen suuntaan, että tästä asiasta olisi tehty pääasia. Katson, että tämä kompastuskivi onnistuttiin varsin onnekkaasti välttämään.
Toinen kompastuskivi koskee korvauksia. Jotkut olisivat halunneet, että korvaukset olisivat keskustelun pääaihe. Tilanne oli todella kummallinen, jos ei suorastaan perverssi, koska vaarana oli, että kehitysavusta tehtäisiin jonkinlainen korvausten muoto. Kuten neuvoston puheenjohtaja Michel osuvasti täsmensi, olemme kaikki tietoisia joidenkuiden historiallisesta taakasta tässä asiassa. Meidän on toimittava ihmisten välisen solidaarisuuden puolesta eikä kannatettava ikuista syyllisyyttä, joka rahasta puhuttaessa joskus lakkaisi, sillä tietenkin kaikki rahallinen korvaaminen lakkaa, kun se jonain päivänä on maksettu.
Viimeinen kolmas kompastuskivi koskee luettelon laatimista uhreista. Jotkut halusivat laatia heistä luettelon. Tämä pätee meidän kohdallamme myös romaneihin ja sintteihin, ja tämä pätee myös daliitteihin. Uhrien luettelon laatimisessa vaarana on tietenkin se, että seuraavaksi laaditaan uhrien kesken hierarkia ja jotkut voivat pitää itseään enemmän uhreina kuin toiset, mikä olisi mielestäni täysin hyödytöntä rasismin ja syrjinnän torjumisessa.
Näin ollen julkilausuma on itse asiassa sellainen, että se voidaan hyväksyä, ja haluaisin täällä varsin virallisesti kiittää neuvoston puheenjohtaja Micheliä siitä olennaisen tärkeästä roolista, joka hänellä oli välittäjänä, puolestapuhujana ja selittäjänä - jos rohkenen käyttää tätä neologismia. Te korostitte varsin onnistuneesti sitä, että Eurooppa enkä usko, että se johtuu ainoastaan Yhdysvaltojen lähdöstä pani kaiken arvovaltansa peliin, koska te sitouduitte itse varsin voimakkaasti, ja Euroopalla en tarkoita pelkästään 15:tä maata, vaan myös 13:a muuta maata. Toden totta huomattava osa ihmiskuntaa oli pohtimassa tätä asiaa.
Kuten komission jäsen äsken mainitsi, kansalaisjärjestöt ovat osittain saattaneet itsensä naurettavaan valoon. Tähän liittyykin ongelma niiden edustavuudesta. On sangen hyvä asia, että tärkeimmät kumppanit - kuten Amnesty International ja Human Rights Watch - eivät olleet mukana loppujulkilausumassa, mutta on ehkä todellakin ryhdyttävä karsimaan tukea, jota voimme antaa kansalaisjärjestöille, jotka ovat toimineet ainakin pitkälti vastuuttomasti kyseisessä konferenssissa.
Arvoisa ministeri, olemme sangen kiinnostuneita käytännön seikoista. Euroopan unioni ei liene kaikkein pahiten jälkijunassa rasismin ja syrjinnän torjunnassa, mutta meillä on tällä alalla vielä iso urakka edessä. Ottakaamme siis käyttöön ne 225 artiklaan sisältyvät keinot, jotka voimme toteuttaa.
Lopuksi ja tähän seikkaan lopetan - korostaisin vain sitä, että parlamenttimme edustus ei ole riittävä. Tämä seikka ilmenee yhteisestä päätöslauselmastamme. Lyhyesti sanottuna Euroopan unionia edustaa neuvoston puheenjohtaja, Euroopan yhteisö on mukana tarkkailijana sekä komission että parlamentin tarkkailijoiden välityksellä. Kannattaisi varmasti pohtia, millä lailla Euroopan parlamentilla voisi olla edustavampi asema kansainvälisissä konferensseissa, eli muunlainen kuin tarkkailijan asema yhdessä komission kanssa. Joka tapauksessa tähän seikkaan liittyy ongelma neuvottelujen aloittamisesta uudelleen 5. heinäkuuta 2000 tehdystä toimielinten välisestä sopimuksesta. Tämä ehdotus löytyy myös yhteisestä päätöslauselmasta, josta parlamentti äänestää kohta.

Moraes
Arvoisa puhemies, poliittisen ryhmäni tavassa lähestyä Durbanin konferenssia on olennaista uusi päättäväisyys puuttua rasismiin ja löytää tämän konferenssin myönteiset puolet. Sanon uusi, koska rasismi monissa muodoissaan on nostanut jälleen päätään New Yorkin ja Washingtonin traagisten tapahtumien jälkeen. Nyt on olemassa vaara, että ilmaantuu uusi islamia kohtaan tunnetun pelon ja antisemitismin aalto, jos emme puutu rasismiin ja sen perussyihin.
Tuo havainnollisti tämän konferenssin tragiikkaa, koska minulla oli tunne, että osallistuin kahteen konferenssiin. Toinen oli historiallinen konferenssi, jossa valtuuskunnat, kuten oma Euroopan unionin valtuuskuntamme, olivat vakaasti päättäneet ilmaista rasismin olevan tärkeä ihmisoikeuskysymys. Olimme vakaasti päättäneet ensimmäistä kertaa määritellä rasismin monissa kansainvälisissä muodoissaan, olipa muoto kastijärjestelmä, nykyaikainen orjuus tai vähemmistöjen syrjiminen omassa Euroopan unionissamme ja, tosiaankin, ehdokasvaltioissa. Olimme päättäneet tehdä jotain rasismille, näyttää, että 13 artiklan perusteella meillä Euroopan unionissa oli jotain sanottavaa muulle maailmalle siitä, miten lähestyimme omia ongelmiamme.
Osallistuin kuitenkin toiseenkin konferenssiin, joka oli täynnä sekaannuksia, yksittäisiä kansallisia esityslistoja ja päättäväisyyttä olla määrittelemättä rasismia eri maissa, koska ne olivat noloja sen suhteen, mitä rasismi niissä edusti. Sekaannusta syntyi paljon väärinymmärretyn korvauskysymyksen osalta, ja erittäin tuhoisa kysymys sionismista ja Lähi-idän ongelmista tosiaankin varjosti konferenssiamme.
Meidän on vakaasti päätettävä, että ensimmäinen konferenssi ja ne ihanteet, jotka me valtuuskuntana sille määrittelimme, uudistetaan tänään tässä parlamentissa. Siihen tarvitaan yhtenäistä rintamaa. Siihen tarvitaan sitä, että emme ainoastaan sano, että Durbanin konferenssi oli kaoottinen, siksi jätämme sen sikseen historiaan. Sen sijaan meidän Euroopan unionina, komission, puheenjohtajavaltio Belgian - joka teki erinomaista työtä - niiden, jotka osallistuivat konferenssiin, ja kaikkien meidän, jotka tässä parlamentissa haluamme puuttua rasismiin, on yhdistyttävä palataksemme alkuperäiseen esityslistaan. Tämä alkuperäinen esityslista saattaa nolostuttaa joitain yksittäisiä maita, mutta toimintaohjelma on nyt olemassa. Se on olemassa, jotta voimme käyttää sitä, ja se on olemassa, jotta voimme tehdä sille jotain. Kyse ei ole siitä, epäonnistuiko konferenssi, vaan kyse on siitä, pystymmekö nyt tekemään siitä menestyksen käyttäen hyväksi parlamentin uutta päättäväisyyttä palata toimintaohjelmaan ja saada aikaan edistystä.

Ludford
Olen samaa mieltä puheenjohtajan ja komission jäsenen kanssa siitä, että konferenssia voidaan kuvailla osittaiseksi menestykseksi. Se sai lehdistössä kielteistä huomiota - jossain mielessä ansaitusti - mutta ne, jotka sanovat, ettei kansainvälistä rasismin vastaista konferenssia kannattanut pitää, ovat väärässä. Ensimmäistä kertaa 25 vuoden yrittämisen jälkeen asetettiin kansainvälisiä normeja niiden ihmisten ihmisoikeuksille, jotka ovat alttiita rotusyrjinnälle. Se on juhlinnan arvoista. Meillä on pohja, jolle rakentaa puuttuaksemme rasismiin, yhteen suurimmista vapauden, oikeuden ja turvallisuuden uhista maailmassa, Eurooppa mukaan lukien.
Myönnettäköön kuitenkin, että konferenssi alkoi huonosti. Ensinnäkin kansalaisjärjestöjen foorumi; vaikka monet foorumin istunnoista olivat erittäin hyödyllisiä ja todellakin inspiroivia, kansalaisjärjestöjen äänen omivat orjuuden uhreille maksettavien korvausten kannattajat sekä ne, jotka noudattavat linjaa, jonka mukaan sionismi on rasismia. Nämä teemat myös dominoivat tai pyrkivät omimaan hallitustenvälistä konferenssia. Siellä ilmeni karkeaa juutalaisvastaista solvausta, ja salissa kiersi esimerkiksi pilapiirroksia, jotka olisivat voineet esiintyä Julius Streicherin julkaisuissa 1930-luvulla. Kansalaisjärjestöfoorumin laatima asiakirja oli niin huono, ettei pääsihteeri Mary Robinson voinut suositella sitä hallituksille. Joidenkin kansalaisjärjestöjen, Amnesty International mukaan lukien, oli sanouduttava siitä irti. Tämä oli todella sääli, koska niin monet ihmiset olivat matkustaneet Durbaniin vakaana aikeenaan kertoa maailmalle todellisesta jokapäiväisestä kärsimyksestä. Muistan erityisesti naisen, joka puhui Kiinan sisäisten siirtolaisten ongelmista. Paikalla oli myös henkilöitä monesta ryhmästä, jotka kärsivät henkilökohtaisesta vainosta, kuten romanit ja daliitit, joita joskus kutsutaan myös kastittomiksi.
Myönnettäköön, että jotkin valtiot osoittivat kyynistä tekopyhyyttä piiloutumalla Israelin ja Yhdysvaltojen demonisoinnin taakse. Niihin lukeutuivat jotkin Afrikan maat, joiden etniseen alkuperään perustuvan syrjinnän tai ihmisoikeusrikkomusten luettelot ovat kauhistuttavia, sekä arabimaat, jotka eivät ole halukkaita myöntämään omaa rooliaan orjakaupassa. Tämä rehellisyyden puute vahingoitti konferenssia.
Mielipiteet siitä, tekivätkö USA ja Israel oikein jäädessään pois konferenssista, voivat vaihdella. Voidaan sanoa, että ainakin Israelin asema oli mahdoton. Mutta varmasti USA:n poissaolo työnsi Euroopan unionin etulinjaan. Voidaan kysyä, oliko EU siihen täysin valmis. Neuvoston puheenjohtajan Michelin ihailtavasti johtamana, kuten jo aiemmin on sanottu, se kuitenkin vastasi haasteeseen. Minun on annettava puheenjohtaja Michelille erityistä tunnustusta, vaikka hän onkin liberaali poliittinen kollegani. Hän tuli kahdeksi päiväksi ja viipyi viikon. Hän oli henkilökohtaisesti hyvin sitoutunut varmistamaan, että Euroopan unioni puhui yhdellä äänellä ja päättäväisesti - vaikkakin joskus ankaran päättäväisesti - sopimukseen pääsemiseksi. Siinä mielessä olimme menestyksekkäitä.
Lähi-itään liittyvä kielenkäyttö, josta sovittiin, oli kaiken kaikkiaan tasapainoinen. Henkilökohtaisesti uskon myös, että orjuuteen liittyvä kielenkäyttö sai oikean sävyn, kun sanottiin, että orjuutta pidetään nyt rikoksena ihmisyyttä vastaan.
Korvaukset eivät selvästikään olleet se hyvitysmuoto, josta sopi puhua. Tilanteen ironia olisi siinä, että afroamerikkalaiset yrittäisivät hakea korvauksia, eivät afrikkalaiset, jotka eivät olleet orjakaupan kohteena.
Yksi pettymyksistäni Durbanin konferenssissa oli se, että koska päähuomio kiinnittyi kansainväliseen diplomatiaan ennemmin kuin kansallisiin ansioluetteloihin, Euroopan unioni joutui ponnistelemaan löytääkseen tilaa korostaa omaa kasvavaa ja entistä vakaampaa ansioluetteloaan rasismiin puuttumisessa. On sääli, että EU ei sinänsä ole edustettuna YK-järjestelmässä, niin että komissio ja parlamentti ovat vain tarkkailijoita, vaikka neuvoston puheenjohtaja tekikin erittäin hyvää työtä. Oli epäilemättä sääli, että komission jäsen perhesyistä oli estynyt osallistumasta. Meidän on löydettävä keino vahvistaa kaikkien yhteisön toimielinten kykyä edelleen toimia johtoasemassa kansainvälisessä toiminnassa ihmisoikeuksien puolesta ja syrjintää vastaan.

Boumediene-Thiery
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, osallistuminen Durbanin maailmanlaajuiseen konferenssiin oli tärkeää, jotta voitiin taas juhlallisesti julistaa liittymistä yhteen syrjinnän torjumiseksi ja ihmisoikeuksien puolustamiseksi ja erityisesti siksi, että ryhdyttäisiin taas hieromaan sovintoa, joka on ainoa keino, jonka varaan tulevaisuutta ja rauhaa voidaan rakentaa. Kuten arvoisa ministeri meille kertoi, tämän konferenssin tavoite oli selvä, se oli laajuutensa vuoksi hankala ja rauhan rakentamiseksi tarpeellinen. Samanaikaisesti pidettiin kansalaisjärjestöjen foorumi. Jos loppujulkilausuma vaikuttaa liioitellulta, se kertoo kansalaisjärjestöjen keskinäisten erojen suuruudesta eikä niinkään erojen ylitsepääsemättömyydestä. Voidaan siis todeta, että kolmannen maailman asioita ajavat kansalaisjärjestöt olivat poissa, Euroopan maahanmuuttoasioihin erikoistuneet kansalaisjärjestöt olivat lähestulkoon poissa. Edustettuina olivat ainoastaan rasisminvastaiset ja solidaarisuutta ajavat kansalaisjärjestöt. Toisaalta voidaan todeta myös se, että kansainväliset kansalaisjärjestöt pyrkivät kyseenalaistamaan voimallisesti vallankäytön, vaatimaan periaatteita tai jopa lujittamaan valtaa, minkä vuoksi ne toimivat toisinaan lobbaajina ja niitä kutsutaankin nimellä OVG (hallituksesta tietoisesti riippuvaiset järjestöt). Kuitenkin tässä erilaisuudessa on jotakin loogista, vallankäytön logiikkaa; yhtäällä ovat rikkaat, kehittyneet maat, entiset siirtomaavallat ja toisaalla köyhät maat, entiset alusmaat, joissa valta on nykyäänkin kaikkea muuta kuin demokraattista, mutta joille pohjoiset valtiot antavat liian usein siunauksensa.
Sanoilla on merkitys. On osattava yksilöidä sanat, jotta niihin löydettäisiin ratkaisu. Olennainen kysymys koskee termien määrittämistä: orjuus, siirtomaapolitiikka, rasismi, kansanmurha, rotuerottelu tai sotilaallinen miehitys. Kaikki nämä sanat kertovat jokapäiväisistä draamoista, jotka ovat sitä paitsi seurausta syrjinnästä.
Todettakoon, että lopullisessa tekstissä puhutaan katumisesta, pahoittelusta, mutta kieltäydytään pyytämästä anteeksi puhumattakaan mahdollisista korvauksista tai sen vakuuttamisesta, että kansoilla on oikeus elää rauhassa oikeudenmukaisuuden vallitessa ilman turvautumista kansainväliseen oikeuteen. Lopuksi voidaan pahoitella lopullisen julkilausuman tavoitteettomuutta, koska sillä pyritään tyydyttämään koko maailmaa pitämällä kiinni tietystä tasapainosta. Tämä julkilausuma ei pelkästään kyseenalaista suurten kansainvälisten tapaamisten uskottavuuden ja tehokkuuden, vaan sen yhteydessä herää myös kysymys suorasta demokratiasta, koska ongelmanahan on osallistuvan demokratian rajojen edustuksellisuus.
Viimeisenä käsittelen konferenssiin liittyvää ns. panttivankikysymystä. Kuka onkaan kenenkin panttivanki? Miksi? Minkä vuoksi? Muistakaamme, että Yhdysvallat ei halunnut osallistua tähän kokoukseen, että se oli usein uhannut vetäytyä pois. Kansalaisjärjestöjen julkilausuma kaikkine vaikeuksineen oli hyvä tekosyy, jolla voitiin välttää huomattaviin intresseihin liittyviä kysymyksiä, jotka olivat sellaisia, ettei niiden käsittely ollut suotavaa, esimerkkinä korvauskysymys. Useimmat valtiot, Euroopan valtiot mukaan luettuna, olivat salaa helpottuneita nähdessään, että konferenssin pääasiaksi kehkeytyi Lähi-idän kysymys, minkä vuoksi ne pystyivät välttämään kysymyksen anteeksipyynnöstä ja lykkäämään siirtomaavelan käsittelyä. Älkäämme unohtako, että pohjoisen rikkaat maat ovat rakentaneet vaurautensa orjakaupan ja siirtomaavalloitusten pohjalta ja että kaikki nämä valtiot eivät ole valmiita myöntämään tätä täysin tai korvaamaan menneisyyden rikoksia.
Lisäksi naisten, lasten, homoseksuaalien ja maahanmuuttajien syrjintään liittyvät kysymykset, eli nykyaikaisen orjuuden jatkuminen, koskettavat vielä useita maita, jotka harjoittavat sortopolitiikkaa eivätkä halua joutua syytettyjen penkille. Tällä hetkelläkin tällaisia vallanpitäjiä tuetaan yhä liian usein, ja nämä vallanpitäjät kohdistavat myös mielellään huomion Lähi-itään, jossa ne voivat esiintyä edukseen sen sijaan, että ne joutuisivat tekemään tiliä ihmisoikeustilanteesta omassa maassaan.
Lopuksi sanottakoon, että tässä konferenssissa olennainen asia saavutettiin, vielä on toivottava todellisia jatkotoimia, joiden avulla voidaan toteuttaa ja soveltaa käytäntöön hankkeita, suuntaviivoja, toimintaohjelmia, joiden tarkoituksena on ehkäistä ja poistaa syrjintätilanteita ja toimia siten, että lopultakin meidän hienot puheemme toteutuvat käytännössä.

Sylla
Arvoisa komission jäsen, arvoisa puhemies, Durbanissa annettu julkilausuma ja toimintaohjelma olivat mahdollisia ainoastaan Euroopan unionin rakentavan ja tärkeän roolin ansiosta ja Belgian ministeri Louis Michelin niiden diplomaattisten lahjojen ansiosta, joihin kuuluu taito tehdä synteesejä puhumattakaan hänen luontaisesta dialektiikan tajustaan. Uskon, että Euroopan unioni on todella suoriutunut erinomaisesti tehtävästään, ja voimme vain iloita tehdystä työstä. Huolimatta niistä komission jäsenen esittämistä perusteluista, jotka hyväksyn, olen kuitenkin pahoillani siitä, että Euroopan unionin komission jäsen ei ollut läsnä. Mielestäni komission jäsen olisi voinut edustaa teitä siellä. Olen pahoillani myös siitä, että teollistuneet maat olivat niin vähän edustettuina, ja mielestäni monet maat tulkitsivat tämän ikään kuin konferenssia kohtaan tunnettuna kiinnostuksen puutteena. Ehkäpä näiden tahojen läsnäolo olisi vaikuttanut siten, että Yhdysvaltojen ja Israelin valtuuskunnat eivät olisi vetäytyneet. Tämä on vielä harmillisempaa, koska viime vuosina Euroopassa on voitu havaita rasistisen väkivallan lisääntyneen ja populististen ja muukalaisvihamielisten puolueiden lisäävän kannatustaan puhumattakaan Haiderin FPÖ-puolueesta Itävallassa. Tätä tarvetta ovat tulleet täyttämään muut poliittiset voimat kansalaisjärjestöiksi naamioituneina. Sillä vaikka kansalaisjärjestöjen valtaenemmistöllä oli ratkaiseva rooli konferenssin valmistelussa ja ne esittivät voimakkaasti ehdotuksia vaatimuksineen, en voi olla samaa mieltä jäsen Boumediene-Thieryn kanssa hänen vähätellessään tapahtunutta, eli sitä, että pieni määrä kansalaisjärjestöjä intoutui sotkemaan sionismin ja rasismin toisiinsa, ja mikä on vielä pahempaa, ryhtyivät levittämään tekstejä ja kirjoituksia minulla oli tilaisuus näyttää niitä neuvoston puheenjohtaja Michelille joissa ne erittäin selväsanaisesti ylistivät juutalaisten joukkotuhon hyviä puolia. Ja tällaista ei voida tässä piirissä vähätellä. Nämä äskeiset kansalaisjärjestöt tai niin sanotut kansalaisjärjestöt, muka-kansalaisjärjestöt, eivät olleet paikalla puolustamassa palestiinalaisia, ne eivät olleet paikalla puolustamassa rasisminvastustajia, ne eivät edes olleet siellä edistämässä rauhaa israelilaisten ja palestiinalaisten välillä. Mielestäni on hyvä asia, että julkilausumassa tunnustetaan, että palestiinalaisilla on oikeus saada maata ja että samalla torjutaan kaikenlainen sionismin ja rasismin sotkeminen toisiinsa, kuten Durbanissa tehtiin.
Arvoisa komission jäsen, tämän vuoksi ehdotankin, kuten te, että seuraavassa konferenssissa tiedämme tarkalleen, mitä nämä kansalaisjärjestöt ovat, mikä on niiden tavoite ja niiden rahoitus. Koska eräät valtuuskunnat olivat liian näkyvästi edustettuina, en voi olla pohtimatta, mitkä ovat niiden rahoituslähteet. Kuitenkin tämän konferenssin avulla voitiin ennen kaikkea arvioida tiettyjen vaatimusten merkitystä. Ja tältä osin vastustan kollegojeni Cornillet'n ja Ludfordin esityksiä. Mielestäni sen tunnustaminen, että orjuus ja orjakauppa olivat rikoksia ihmiskuntaa vastaan, oli konferenssissa keskeistä, ja on aina parempi ja vain oikeudenmukaista tunnustaa, että 350 vuoden ajan jatkuneet orjalastit, ryöstöt, pakkosiirrot ja nöyryytykset olivat rikoksia ihmiskuntaa vastaan. Se on vähin, mitä tässä konferenssissa voitiin tehdä. Ja Ranskan esityksestä toivoisin, että kaikki valtiot ja entiset siirtomaavallat tunnustaisivat, että orjuus ja orjakauppa olivat rikoksia ihmiskuntaa vastaan, tai että ne toimisivat niin, että tämä tunnustetaan kansallisessa parlamentissa. Omasta puolestani suhtaudun epäilevästi, kuten neuvoston jäsen Michel totesi, rahallisiin korvauksiin, varsinkin kun on tiedossa, että näiden afroamerikkalaisten esittämien oikeutettujen vaatimusten taustalle kätkeytyy amerikkalaisten asianajajien voimakkaita lobbausliikkeitä. Yksimielisiä ollaan sen sijaan siitä, että sitä maanosaa, joka on kärsinyt eniten orjuudesta ja siirtomaavallasta, voitaisiin auttaa antamalla velat anteeksi sekä kiireellisellä omaehtoisella politiikalla aidsin torjumiseksi ja lukutaidottomuuden kitkemiseksi. Olemme ainakin tämän velkaa Afrikalle. Kuten neuvoston puheenjohtaja Michel totesi, lisäksi Afrikassa on kyvykkäitä yhteistyökumppaneita, jotka ovat sitoutuneet afrikkalaisten tekemän uuden aloitteen myötä harjoittamaan hyvää hallintoa. On siis heti syytä reagoida tähän pyrkimykseen, antaa käytännön vastaus ja istua neuvottelupöytään.
Lopuksi pahoittelen sitä, että Yhdysvaltojen harjoittamaa kuolemanrangaistusta ei mainittu lainkaan, ja osittain Yhdysvallat lähti pois siksi, ettei se halunnut, että olisi puhuttu rasismista sen omassa maassa. Olen pahoillani, ettei ollut puhetta syrjinnästä seksuaalisen suuntautumisen osalta. Olen pahoillani, ettei puhuttu kastien käsitteestä, ja olen pahoillani, ettei tällä julkilausumalla ole sitovaa merkitystä.
Euroopan unionin tämänhetkinen tehtävä on kiinnittää huomio ensinnäkin rotuvihaa edistävien uusien tekniikoiden, kuten Internetin käyttöön, vauhdittaa 13 artiklan täytäntöönpanoa, opettaa oppikirjoissamme ja historiankirjoissamme, mitä tarkoitti Amerikan intiaanien tuhoaminen, mitä tarkoitti orjuus, siirtomaapolitiikka ja juutalaisten joukkotuho, mutta myös Sabran ja Chatilan joukkomurhat. Rasismilla ja juutalaisvastaisuudella on mielestäni yhtymäkohtia terrorismin kanssa. On sellaisia henkilöitä, jotka ryhtyvät toimiin ja toisaalta niitä, jotka varustavat edellä mainittuja ideologisesti. Tässä mielessä meidän on taisteltava kaikkea sellaista vastaan, jota Vlaams Blok, FN ja FPÖ sekä muut edustavat, sillä ne varustavat ideologisesti niitä, jotka ryhtyvät toimiin ja jotka siten loukkaavat ihmisten henkilökohtaista koskemattomuutta. Myös tässä asiassa meillä on vastuumme.

Andrews
Arvoisa puhemies, Durbanissa pidetyn rasismin vastaisen maailmankonferenssin päätösjulistus ei ole aivan sitä, mitä monet olisivat toivoneet. Olen pahoillani Yhdysvaltojen valtuuskunnan poistumisesta. Se ei taatusti tehnyt Yhdysvalloille erityistä palvelusta, kun otetaan huomioon sen omassa maassa esiintyvää rasismia koskeva ansioluettelo. Tämä päätösjulistuskompromissi tekee erittäin selväksi, että paljon on vielä tehtävä, erityisesti sen osalta, miten ymmärrämme muita kulttuureja ja uskontoja. Islamia, olen sanonut useita kertoja, on demonisoitu monella tapaa, ja useimmiten sen ovat tehneet ihmiset, jotka eivät tiedä siitä mitään.
Durbanin konferenssi ei epäonnistunut, eikä se tosiaan ollut suuri menestyskään. Se korosti kuitenkin jälleen sitä, että on välttämätöntä tehdä rasismista rikos, mitä olen peräänkuuluttanut useita kertoja täällä parlamentissa. Se auttoi kiinnittämään hallitusten huomion jälleen kysymyksiin, jotka liittyvät rasismiin, joka perustuu suurelta osin tietämättömyyteen ja tuntemattoman pelkoon. Euroopan hallituksilla on vastuu osoittaa johtajuutta rasismiin ja muukalaisvihaan liittyvissä kysymyksissä, ja poliitikot ja yhteiskunnalliset johtajat laiminlyövät rasismikysymyksen tarkastelun omissa yhteisöissään. He osoittavat pelkuruutta ja rohkeuden puutetta tämän nimenomaisen kysymyksen hoitamisessa. Meillä on pitkä matka kuljettavana Euroopan unionissa, mutta ainakin pääsimme järkevään alkuun Durbanissa. Ne, jotka osallistuivat Durbanin konferenssiin, ansaitsevat runsaasti tunnustusta.
Päätösjulistuksessa viitataan toimintaan islamia kohtaan tunnettua pelkoa vastaan, mitä kannatan varauksetta. Haluan todeta jälleen kerran, täällä parlamentissa, että olen islamin ystävä. Muslimit ympäri maailmaa ovat varauksetta tuominneet nämä terrori-iskut. Meidän on kaikkien varmistettava, ettei missään tapauksessa tulla tekemään minkäänlaisia vastaiskuja Euroopan unionin muslimiyhteisöjä vastaan. Näitä terroritekoja ei tehty islamin nimissä. Ne olivat pelkästään julmia, harkittuja ja määrätietoisia terroritekoja. Saanhan muistuttaa parlamenttia siitä, että kaikilla uskonnoilla - ja sivumennen sanottuna myös poliittisilla liikkeillä - on omat fundamentalistinsa.

Cappato
Arvoisa puhemies, minäkin haluan aivan ensimmäiseksi onnitella neuvoston puheenjohtaja Micheliä, koska minusta vaikuttaa siltä, että se sinnikkyys ja peräänantamattomuus, jolla on pyritty välttämään häpeällistä tulosta, joka oli lähellä toteutua konferenssin aikana, voidaan lukea ensi sijassa hänen ansiokseen.
Katson, että Yhdysvaltojen ja Israelin valtuuskunnat tekivät oikein, kun ne hylkäsivät konferenssin työn, ja samoin te, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teitte minusta oikein, kun jäitte odottamaan tätä lopputulosta, koska käytännössä nämä kaksi asiaa eivät ole ristiriidassa keskenään.
Uskon, että Israelin ja Yhdysvaltojen päätös auttoi maailman julkista mielipidettä ymmärtämään, mitä oli vaarassa tapahtua: ryhmä maita, joista suurin osa ei ole demokraattisia ja jotka eivät millään lailla kunnioita omaa väestöään, oli vähällä käyttää konferenssia hyväkseen edistääkseen asemiaan kansainvälisessä politiikassa.
Siksi siis yhdyn suureen osaan kollegojeni väitteistä: tämän hetken vaarallisin ja yleisin rasismin muoto myös Euroopan unionin jäsenvaltioissa on uskomus, että demokratia ja oikeusvaltio eivät sovi kaikille maapallomme kansoille, että ne sopivat vain Euroopalle, lännelle ja Yhdysvalloille ja että niitä ei pidä yrittää juurruttaa muihin maihin tai tiukasti noudattaa niissä.
Ajatus diktatuureista, jotka alistavat oman kansansa, oman rotunsa ja omat veriveljensä, diktaattoreista ja heidän edustajistaan, joiden sallitaan myös Yhdistyneiden kansakuntien konferensseissa saarnata rasismin vastustamisesta, on jotakin, josta kansainvälisen yhteisön on kerta kaikkiaan päästävä eroon.
Tätä kaikkea on mahdotonta hyväksyä, ja katson, että Yhdysvaltojen ja Israelin valtuuskuntien päätös ja erityisesti ministeri Michelin, mutta myös koko neuvoston, peräänantamattomuus on tuonut tämän korostetusti esille.
Päätän puheeni yhtymällä kaikkiin niihin, jotka pyytävät tässä vaiheessa täsmällistä tutkimusta kansalaisjärjestöjen vastuusta asiassa - on selvää, kuten aina, että samoja sääntöjä ei pidä soveltaa kaikessa - koska tämä vastuu on toki olemassa ja sitä on korostettava, kun otetaan huomioon myös Euroopan unionin ja Euroopan komission kansalaisjärjestöille osoittama avokätisyys.

Gorostiaga Atxalandabaso
Arvoisa puhemies, rasismin vastainen maailmankonferenssi on yhdessä Yhdistyneiden Kansakuntien tukeman kansainvälisen maailman alkuperäiskansojen vuosikymmenen kanssa ollut ainutlaatuinen tilaisuus pohtia näiden kansojen ja kaikkien valtiottomien kansojen kohtaamia haasteita ja vaaroja.
Valitettavasti en voi olla samaa mieltä puheenjohtaja Michelin esittelemän optimistisen näkökannan kanssa, vaikka tunnustan mielelläni hänen erittäin tärkeän roolinsa. Olin Durbanissa kyseisenä ajankohtana, ja voin siksi todistaa parlamentille hyvin salakavalasta uhasta alkuperäiskansoille, joka kulki läpi Durbanin huippukokouksen koko esityslistaehdotuksen, jonka kohdassa 27 sanotaan, että termin "alkuperäiskansat" käytöllä rasismin vastaisessa maailmankonferenssissa ei voida tulkita olevan mitään vaikutuksia kansainvälisen oikeuden mukaisiin oikeuksiin. Tämän kohdan avulla Yhdistyneiden Kansakuntien huippukokous yritti viedä kaikilta näiltä kansoilta itsemääräämisoikeuden, jonka tunnustavat Yhdistyneet Kansakunnat itse sekä kansainväliset sopimukset. Vastauksena tähän syrjintään ja suvaitsemattomuuteen, joita on mahdoton hyväksyä, Durbanin kansalaisjärjestöfoorumi tuomitsi erittäin voimakkaasti tämän uuskolonialismin uuden ilmentymän, joka pitkällä aikavälillä saa aikaan sen, että näiden haavoittuvaisten kansojen kulttuurit ja sivilisaatiot hävitetään suurelta osin. Tätä salakavalaa toimintaa valmisteltiin rasismin vastaisessa konferenssissa tulevaisuutta silmällä pitäen. Se katsoo tulevaisuuteen, ei menneisyyteen.
Kuten kansalaisjärjestöjen lopullisessa julistuksessa selvästi ilmaistaan, rakenteellinen rasismi menneisyydessä, uuskolonialismin nykyiset ilmenemismuodot ja luovuttamattoman itsemääräämisoikeuden epääminen johtavat alkuperäiskansojen kärsimykseen.

Van Hecke, Johan
Arvoisa puhemies, harvaa YK:n konferenssia on järjestetty niin hyvää tarkoittaen ja ymmärretty niin väärin kuin Durbanin konferenssia. Se johtuu mielestäni osaksi kehnosta valmistelusta. Uskon, että diplomaattien ja virkamiesten olisi pitänyt nähdä enemmän vaivaa saavuttaakseen yksimielisyyden jo etukäteen. Se olisi säästänyt maailmanyhteisöltä paljon rahaa, aikaa ja noloja tilanteita. Erityisen surullista oli joidenkin valtuuskuntien poistuminen konferenssista, sillä konferenssista poistujat ovat aina väärässä riippumatta siitä, millaisia perusteluja niillä onkin. Tätä taustaa vasten oli sitäkin hienompaa, että siellä saatiin kuitenkin loppujen lopuksi aikaan hyvä julkilausuma Louis Michelin sitkeyden ansiosta. Sellaisena tunnemme Michelin Belgiassa ja sellaisena muukin maailma hänet nyt tuntee.
Julkilausuma sisältää joukon tärkeitä määräyksiä, jotka sovellettuina voivat muuttaa tuntuvasti satojentuhansien tai miljoonien ihmisten elämää. Hallituksia kannustetaan antamaan vähemmistöjen tunnustaa omaa kieltään, kulttuuriaan ja uskontoaan, ryhtymään toimiin rasistisesti toimivia poliisiyksiköitä vastaan ja muuttamaan oikeusjärjestelmäänsä niin, että se ei syrji mitään ryhmää. Romani- ja mustalaislapsille pitää tarjota samaa opetusta kuin muillekin. Maahanmuuttopolitiikassa ei saa syrjiä rodun perusteella. Myös Lähi-itää koskevat määräykset ovat hyviä ja tasapainotettuja, ja niissä korostetaan sekä palestiinalaisten oikeutta riippumattomaan valtioon että Israelin turvallisuuden tärkeyttä. Eurooppa on myös lopultakin pyytänyt anteeksi orjakauppaa kaksi sataa vuotta orjakaupan jälkeen. Älkäämme kuitenkaan unohtako, että Amerikkaan kuljetettiin ainakin 10 000 000 afrikkalaista, mikä tekee siitä ihmiskunnan historian suurimman väkivalloin toimitetun muuttoliikkeen. Sen lisäksi miljoonia afrikkalaisia kuoli orjia pyydystettäessä tai jollakin pahamaineisista kuljetusaluksista.
Komission jäsen Bolkesteinin viimeviikkoiset sanat hollantilaisessa lehdessä ovatkin täysin sopimattomia. "En ole tyytyväinen Durbanin YK-konferenssissa esitettyihin anteeksipyyntöihin. Minulla itselläni ei koskaan ole ollut orjaa, miksi minun sitten pitäisi pyytää anteeksi", hän sanoi. Arvoisa puhemies, tällaiset lausunnot ovat osoitus länsimaisesta ylimielisyydestä, joka ei ota huomioon sitä, että Yhdysvaltojen hyvinvointi rakennettiin osittain orjien työllä ja Euroopan hyvinvointi rakennettiin osittain aiemmista siirtomaista tuoduilla raaka-aineilla.
Saavatko kehitysmaiden hallitukset tämän perusteella välttyä vastuultaan ja sysätä pois kaikki velat? Ei missään tapauksessa. Mutta sen sijaan, että opettaisimme muita sivistyksessä, meidän pitää olla älyllisesti riittävän rehellisiä ja kuvata tätä osaa historiastamme sellaisena kuin se on. Rikoksena ihmisyyttä vastaan.

Sauquillo Pérez del Arco
Yhdistyneiden Kansakuntien rasismin vastaisella konferenssilla on aivan erityinen merkitys näinä mullistusten aikoina, jolloin puhutaan ja toimitaan verenhimoisesti sivilisaatioiden yhteentörmäyksen nimissä. Olemme nähneet aseellisia selkkauksia, joiden syynä ja pontimena on rotujen välinen tai etninen vastakkainasettelu, ja olemme hämmästyneinä kuulleet sisällöltään ja alkuperältään uskomattomia väitteitä joidenkin sivilisaatioiden paremmuudesta toisiin sivilisaatioihin verrattuna.
Haluan tästä syystä onnitella aivan erityisesti ministerineuvoston puheenjohtaja Louis Micheliä hänen ponnisteluistaan, jotka olivat ratkaisevia sen kannalta, että Durbanin konferenssi, johon osallistuin parlamentin puolesta, oli lopulta menestys. Hän teki toiminnallaan selväksi koko maailmalle, mikä on Euroopan unionin vankkumaton kanta rasismiin ja muukalaisvihamielisiin asenteisiin.
Olen toki tietoinen niistä sosiaalisista, poliittisista ja taloudellisista ongelmista, jotka synnyttävät Euroopassa rotuun perustuvaa syrjintää, mutta haluan keskittyä yhteen seikkaan - kehityksen näkökulmaan - joka on päässyt unohtumaan viimeaikaisten tapahtumien aiheuttamassa lamaannuksessa ja myös konferenssissa Lähi-idän konfliktin ja tilanteen vakavuuden takia; meidän on tunnustettava Euroopan historiallisista kokemuksista juontuva kärsimys sekä se, että orjuus ja orjakauppa, joita pidämme nykyisin rikoksena ihmisyyttä vastaan, ovat luonnottomia.
Suurin osa etnisistä selkkauksista, jotka johtavat tuhansiin kuolonuhreihin ja valitettaviin inhimillisiin tilanteisiin, tapahtuu kehitysmaissa, erityisesti Afrikassa. Uskonkin, että konferenssin menestys riippuu siitä, kykenemmekö nyt toteuttamaan kaiken sen, mikä vahvistettiin päätösasiakirjassa.
Pyydämme komissiolta tässä päätöslauselmassa rahoitustukea kehitysmaiden hallinnoille, jotta ne voisivat käynnistää kansallisia toimintasuunnitelmia kaikenlaisten syrjinnän muotojen poistamiseksi, kuten konferenssissa sovittiin. On perustettava foorumeita, on perustettava seurantakeskuksia: Afrikassa olevia seurantakeskuksia, provinsseissa olevia seurantakeskuksia, alueellisia seurantakeskuksia.
Pyydämme tukea myös Yhdistyneille Kansakunnille, jotta se voisi seurata Durbanin tulosten toteutumista, niin että rasismin vastainen taistelu pysyisi kansainvälisellä asialistalla, kunnes rasismi on poistettu.
Mielestäni on tärkeää, että jatkamme työskentelyä päätösasiakirjan ehdotusten toteuttamiseksi.
Yhdysvaltojen ei toki olisi pitänyt lähteä pois konferenssista, mutta tämä ei ollut ensimmäinen kerta, sillä se on tehnyt niin aiemminkin; tämä ei siis ollut tärkeä asia. Tärkeää sen sijaan on, että Euroopan parlamentti pystyy yhteen ääneen toistamaan toimittajille ja tiedotusvälineille viestinsä rasismia vastaan ja tasa-arvon ja integroitumisen puolesta.

Maes
Puhemiehen, neuvoston puheenjohtajan ja komission jäsenen pitää suoda minulle anteeksi, sillä yhdessä minuutissa ei voi sanoa kovin paljon. Mutta suuret ponnistukset eivät myöskään välttämättä johda hyviin tuloksiin. Ponnistusten puuttuminen sen sijaan voi johtaa katastrofiin.
Sen takia haluan onnitella neuvoston puheenjohtajaa hänen vaivannäöstään Durbanissa. Näyttää kyllä siltä kuin komission jäsenet puhuisivat välillä ihan eri konferenssista, kun komission jäsen Bolkestein sanoo, että sellainen konferenssi edistää uhrina olemisen tunnetta ihmisissä, jotka jo muutenkin ajattelevat jääneensä osattomiksi. Se on tietysti ikävää.
Komission jäsen Diamantopoulou, te sanotte, että tämän konferenssin henki oli oikeastaan vihamielinen. On sitäkin tärkeämpää tiedostaa, että piilevä rasismi ja vihollisuus ovat aina läsnä ihmisessä ja että meidän pitää varoa hyvin tarkasti, että identiteetti ei suistu raiteiltaan - ja tiedän mistä puhun, koska meidän ryhmissämme se on todella tärkeää.
Jos identiteetti muuttuu tunteeksi omasta suurempiarvoisuudesta ja muiden vähempiarvoisuudesta ja jos tätä tunnetta aletaan syövyttää ihmisten mieliin ryhmässä ja soveltaa muihin ryhmiin, niin ollaan tekemisissä etnisten ja rasististen jännitteiden kanssa. Se voi aiheuttaa vakavia konflikteja. Ikävä kyllä meidän pitää myöntää, että niin on myös Euroopassa. Ei tarvitse kuin katsoa rasististen puolueiden menestystä joissakin maissa, konflikteja Balkanilla tai jännitteitä ehdokasvaltioissa.
Meidän pitää tehdä työtä tämän asian eteen hyvin kärsivällisesti ja päättäväisesti. Durban saattaa olla alku. Se ei aivan varmasti ollut loppu, sillä varsinainen työ meidän pitää tehdä omissa yhteiskunnissamme.

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pidän erittäin myönteisenä, että tämä maailmankonferenssi pidettiin Durbanissa, siellä käytiin laajoja keskusteluja, laadittiin päätösasiakirja ja tehtiin johtopäätös. Tässä keskustelussa on minusta joskus ongelmallista, että siinä katsotaan liian vähän tulevaisuuteen ja pohditaan liian vähän konkreettisia toimia siitä, miten rasismia voidaan torjua jo ennakolta niin, että sitä ei mahdollisuuksien mukaan synny enää lainkaan. Haluaisin vaatia tässä yhteydessä, että erityisesti Euroopan unioni näyttää hyvää esimerkkiä, ja haluaisin viitata tässä yhteydessä, koska se on erittäin ajankohtaista, kahteen alaan, joilla me voisimme tehdä sen konkreettisesti, nimittäin turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaan.
Jos me todellakin onnistumme siinä, mitä aiomme, nimittäin toteuttamaan yhtenäistetyn turvapaikkapolitiikan, johon kuuluvat vähimmäisvaatimukset ja jossa tehdään turvallisia ja nopeita päätöksiä, emme ole enää nykyisessä tilanteessa, johon kuuluvat getot, joissa turvapaikanhakijat odottavat päätöstä vuosikausia, joissa heidän on tehtävä laitonta työtä ja joissa tapahtuu syrjäytymistä. Nopea päätös johtaa nopeaan apuun ja tunnustettujen pakolaisten nopeaan integroitumiseen ja estää tätä syrjäytymistä, jota tällä hetkellä tapahtuu. Se olisi rasismin ennalta ehkäisemistä!
Toivon edistystä myös maahanmuuttopolitiikassa. Kun jäsenvaltiot ottavat kolmannen maan kansalaisia vastaan mahdollisuuksiensa mukaan ja sillä ehdolla, että näillä on työtä ja asunto ja että tarjolla on koulutusmahdollisuuksia, ja tarjoavat apua integroitumiseen, se on jälleen toimi, jolla vastustetaan syrjäytymistä ja syrjintää ja edistetään integroitumista, ja uskon, että meidän pitäisi ryhtyä sellaisiin konkreettisiin toimiin, jotta voimme olla todellakin menestyksellisiä rasismin ja syrjinnän ennaltaehkäisyssä. Se on mahdollisuus meidän Euroopan unionillemme!

Ceyhun
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, Durbanissa järjestettyä maailmankonferenssia varjosti alusta alkaen syrjinnän poliittinen strategia. Arabivaltiot yrittivät syyttää Israelia rasismista. Ne aikoivat tehdä siten arabimaailmasta Israelin harjoittaman rasismin uhrin, mikä oli sitten määrä tuomita konferenssissa. Se oli halpamainen strategia. Nämä maat yrittivät välineellistää tärkeän konferenssin. Tämän strategian perusteellinen käsitteleminen ja koko konferenssi kariutuivat kuitenkin syyskuun 11. päivän järkyttäviin tapahtumiin.
Nyt meillä on tilanne, jossa koko arabimaailma on vaarassa joutua itse rasistiseen häpeäpaaluun. On olemassa vaara, että kaikkia arabialkuperää tai islamilaisesta kulttuuripiiristä kotoisin olevia ihmisiä syytetään pienen terroristiryhmän teoista. Se voi tapahtua avoimesti ja väkivaltaisesti. Siitä on jo valitettavasti esimerkkejä. Se voi tapahtua kuitenkin myös piilevästi perusepäluottamuksen kautta. Joka tapauksessa kyse on piilevästä myrkystä, joka imeytyy avoimeen yhteiskuntaamme ja rasittaa sitä.
Se olisi terroristien voitto. Siksi me emme anna sen tapahtua! Älkäämme seuratko sitä huonoa esimerkkiä, joka varjosti Durbanin konferenssia. Juuri meidän Euroopan parlamentin jäsenten on vältettävä luokittelemasta ihmisiä liian hätäisesti kansallisuuden ja uskonnon perusteella. Olkaamme esikuvana! Olkaamme jatkossakin avoimia ja suvaitsevaisia. Terroristien ei pidä kuitenkaan erehtyä: heidät yritetään saada kiinni kaikin voimin, nimittäin rotuun ja uskontoon katsomatta. Me parlamentin jäsenet voimme tehdä jotakin rasismia vastaan. Toimikaamme sen mukaisesti ja antakaamme esimerkki. Se on paljon arvokkaampaa kuin kaikki maailman konferenssit! Varsinkin nyt, kun käymme tätä keskustelua Durbanin konferenssin jälkeen, se pitäisi myös sanoa!

Stenzel
Arvoisa puhemies, Euroopan unionilla on erityinen vastuu rasismin ja rotusyrjinnän torjumisessa. Toimintaohjelma, joka hyväksyttiin Durbanissa 8. syyskuuta, on tärkeä sanoma ja panos tietoisuuden muodostumiseen taistelussa rasismia ja muukalaisvihaa vastaan. On myönteistä, että tässä konferenssissa kyettiin lopuksi kuitenkin sopimaan yhteisestä julistuksesta.
Huolimatta siitä, että vaikkakaan eivät kaikki mutta monet kansalaisjärjestöt ja myös muutamat valtiot yrittivät erittäin voimakkaasti muuttaa konferenssin Israelin vastaiseksi yksipuoliseksi tuomitsemisfoorumiksi ja käyttää orjuuden ja siirtomaavallan kysymystä aiheena vahingonkorvauksiin, on arvioitava jo menestykseksi sitä, että sellaisia äärimmäisiä näkökantoja vältettiin päätösasiakirjassa ja että päätösasiakirja ylipäätään syntyi.
On kuitenkin vielä jälkikäteen kysyttävä ja pohdittava, onko se Euroopan unionin runsaskätinen, 3,7 miljoonan euron suuruinen tuki kansalaisjärjestöille, jota pidän periaatteessa oikeana, virrannut aina oikeisiin kohteisiin, näin on tehtävä sitäkin suuremmalla syyllä, kun sellaiset agitointiin ja propagandaan pohjautuvat perustelut kuin että sionismi olisi rinnastettava rasismiin, kuuluvat hyvinkin myös monien valtioiden, esimerkiksi Syyrian, poliittiseen sanavarastoon.
Kolme päivää Durbanin konferenssin jälkeen tapahtui toistaiseksi suurin terroristi-isku sivistynyttä maailmaa vastaan. Niinkin arvovaltainen henkilö kuin Egyptin presidentti Mubarak muistutti, että terroristijärjestöt käyttävät usein juuri ihmisoikeuskysymyksiä väärin rakentaakseen kansainvälistä verkostoaan. Mutta pankaa merkille: ihmisoikeudet sekä taistelu rotusyrjintää ja muukalaisvihaa vastaan ovat yhteisiä, ja niillä on maailmanlaajuista merkitystä. Kukaan ei ole siltä turvassa, kuten etniset konfliktit Balkanilla ja myös traagiset viimeisimmät tapahtumat Pohjois-Irlannissa osoittavat.
Durbanin toimintaohjelma on tärkeä asiakirja kaikille valtioille, mutta myös koko Euroopan unionille, jolle tässä yhteydessä ja ennen kaikkea myös Yhdistyneiden Kansakuntien yhteydessä tulee suuri vastuu. Toivon, että EU:n rooli muuttuu tässä myös näkyvämmäksi!

Karamanou
Arvoisa puhemies, keskustelu YK:n rasismin vastaisen maailmankonferenssin tuloksista on syyskuun 11. päivän traagisten tapahtumien jälkeen ajankohtaisempi kuin koskaan. Näyttää valitettavasti siltä, että kansainvälisen terrorismin vastaisen taistelun myötä muukalaisviha on taas leimahtanut liekkeihin, kuten komission jäsen Diamantopouloukin juuri mainitsi. On myös merkkejä siitä, että kokonaisia väestöryhmiä, varsinkin muslimeja ja arabeja, mustamaalataan. Kansainvälisen lehdistön mukaan enemmistö hollantilaisista, siis 62 prosenttia väestöstä maassa, jossa demokratialla on pitkät perinteet, on sitä mieltä, että New Yorkin ja Washingtonin terrori-iskut vaikeuttavat maan muslimiväestön sosiaalista integroitumista. Samaan aikaan Saksassa harkitaan maan uskonnollisten järjestöjen toimintaa säätelevän lainsäädännön uudelleenarviointia. Muutamia päiviä sitten 19-vuotiaan musliminaisen sekä erään taksinkuljettajan kimppuun hyökättiin Isossa-Britanniassa ilman mitään syytä. Tämänaamuisessa turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa käsittelevässä keskustelussa monet edustajat tässä salissa ilmaisivat islamin vastaisia mielipiteitä.
Tällaiset ilmiöt ovat erittäin huolestuttavia. Euroopan kokemukset 1900-luvun hirmuisista sodista osoittivat, miten tuhoisasti rasismi, muukalaisviha ja kansalliskiihko voivat vaikuttaa pyrittäessä edistämään rauhaa ja demokratiaa sekä kunnioittamaan ihmisarvoa. Viimeaikaisten tapahtumienkin valossa Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden pitää yhä enemmän vahvistaa oikeudellisia mekanismejaan rasismin torjumiseksi. Niiden täytyy myös tehdä kansainvälisiä aloitteita valtioiden välisen kuilun kaventamiseksi ja väkivallan käytön torjumiseksi ratkaistaessa kiistoja. Terrorismin vastainen taistelu ja oikeudenmukaisuuden toteutuminen eivät saa horjuttaa demokraattisia saavutuksiamme eivätkä vaarantaa perusvapauksia ja ihmisoikeuksia.
Lopuksi onnittelen puheenjohtajavaltion edustajaa, neuvoston puheenjohtaja Micheliä, sekä koko Euroopan valtuuskuntaa, jotka omasta puolestaan auttoivat YK:n konferenssin onnistumisessa.

Korhola
Arvoisa puhemies, rasismi on asia josta vallitse suuri kulttuurinen yksimielisyys: se on väärin. Kukaan ei haluaisi syyllistyä rasismiin, se kuuluu niihin voimakkaisiin ja latautuneisiin sanoihin, joilla voidaan paitsi taistella vääryyttä vastaan, aivan ilmeisen helposti myös lyödä ja leimata.
Kansalaisjärjestöfoorumin rasismikonferenssia edeltänyt varjojulistus, jossa syytettiin Israelia rasismista - tuomitsematta samalla juutalaisvastaisuutta - loi vääristävät lähtökohdat YK:n konferenssille. Me olemme täällä Euroopan parlamentissakin omin silmin nähneet miten juutalaisvastaisuus näkyy peittelemättömänä rasismina palestiinalaisissa oppikirjoissa. Keskustelun sävy oli kohtuuton Israelille ottaen huomioon sen menneisyyden ja vihamielisten valtioiden ilmiselvän halun kiistää Israelin oikeus olemassaoloon ylipäänsä. En totisesti kiellä palestiinalaisten ongelmia ja kokemia vääryyksiä, ne on korjattava. Mutta tosiasioita sumuttamalla suuntaan tai toiseen ratkaisua ei synny.
On tragikoomista, että tuomittaessa syrjintä syyllistytään siihen samalla itse. Tämä kohtuuttomuus valitettavasti haavoitti kansalaisjärjestöjen uskottavuutta ja vahingoitti rasismikokouksen painoarvoa. Kansalaisyhteiskunnan ja kansalaisjärjestöjen ystävänä olen siitä erityisen pahoillani: harkitsemattomuudella heikennettiin omaa uskottavuutta ja toimintaedellytyksiä. Annan suuren arvon sille, että arvostetuimmat ihmisoikeusjärjestöt kuten Amnesty International ja Human Rights Watch sanoutuivat heti irti kansalaisjärjestökokouksen tekstistä. Samoin haluan kiittää puheenjohtajavaltio Belgian edustajaa, jonka käyttämässä EU:n puheenvuorossa aiheellisesti korostettiin, että Lähi-idän selkkaus on poliittinen eikä sitä pitäisi käsitellä lainkaan rasismikokouksessa.
Mistä sitten olisi ollut syytä puhua? Mikä jäi politikoinnin jalkoihin? Amnestyn mukaan monet kriittiset asiat, kuten esimerkiksi pakolaisten kohtelu, ihmiskauppa, kastijärjestelmään perustuva sorto tai romanien oikeudet, uhkasivat jäädä huomiotta. Ja valitettavasti näin myös kävi. Intian kastittomat yrittivät esimerkiksi vahvasti tuoda esiin omaa hätäänsä kansalaisjärjestöjen rasismifoorumissa. Kastittomien syrjintä on heidän mukaansa kätkettyä apartheidia.

Sousa Pinto
Arvoisa puhemies, Durbanin konferenssissa esitettiin merkittävää paheksuntaa rasismia ja ulkomaalaisvastaisuutta kohtaan, minkä tuloksena syntyi selkeä ja luja viesti, jonka tarve ja kiireellisyys ovat kiistämättä edelleen ajankohtaisia. 1900-luvulla tehtiin rasistisiin oppeihin pohjautuen mitä kamalimpia rikoksia, ja kannattaa pitää mielessä, että ne tehtiin Euroopassa, joka on sivilisaationa ollut merkittävien oikeuksia koskevien julistusten kehto.
Durbanin konferenssi oli kuitenkin paljon enemmän kuin pakollinen muistiharjoitus. Durban on muistutus siitä, että nykymaailma on osoittautunut kykenemättömäksi kitkemään yhteiskunnasta rasismia ja muukalaisvastaisuutta, jotka synnyttävät jopa Euroopassa uhreja ja väkivaltaisia selkkauksia. Ikävä kyllä jotkut ovat omaksuneet mustavalkoisen ja historiallisesti epätäsmällisen näkemyksen, jossa Eurooppa pannaan asioita yksinkertaistaen suhteettoman suureen vastuuseen kaikista rasismiin liittyvistä pahoista teoista ja sorrosta, esimerkiksi orjuudesta.
Eurooppa ei luovu historiastaan, olipa kyse sitten sen valoisista tai varjoisista hetkistä. Sen ei pidä kuitenkaan myöntyä karkeaan manipulointiin. Eurooppa ei saa hyväksyä, että historiaa pidetään välienselvittelynä, jossa menneisyys pannaan syytettyjen penkille, jotta nykyaika voitaisiin todeta viattomaksi tuossa oikeudenkäynnissä ja nykyiset velvollisuudet unohtaa, koska jumiuduttaisiin iljettävään ja aikaa sitten vanhentuneeseen orjuuteen ja yleisemmin perusoikeuksien järjestelmälliseen loukkaamiseen.
Historian tulkitseminen nykytilanteesta käsin on turmiollista kansankiihotusta, jolla yksinkertaistetaan monimutkainen ja vahingoitetaan siten totuutta. Mustavalkoisuus luo usein kiihkomielisyyttä ja saa liikkeelle kaikenlaisia ristiretkeilijöitä, jotka pitävät historiaa pitkänä taisteluna hyvän ja pahan välillä. Kiihkomieliset eivät kaipaa puhekumppaneita, ainoastaan vastustajia. Historia ei ole nykyisessä lainsäädännössä ilmoitettujen rangaistavien rikosten ja siviileille maksettavien korvausten summaamista. Kieltäydymme antamasta sille niin mitätöntä tehtävää.
Euroopan unionin poliittinen vastuu ihmisarvoon kuuluvien yleismaailmallisten arvojen vaalimisesta on yhtä aikaa alueen sisäinen ja kansainvälinen, koska se on yhteisen hankkeemme olemassaolon perimmäisiä syitä. Yhteinen eurooppalainen vastuumme ilmenee siten, että olemme varauksetta eturintamassa vahvistamassa maailmanlaajuisesti rasismin ja ulkomaalaisvastaisuuden vastaisia ihmisoikeuksia ja pidämme määrätietoisesti kiinni kansainvälisellä näyttämöllä omaksumastamme rakentavasta roolista ja syvennämme sitä vapauttaaksemme ihmiskunnan kaikesta vihaan, ennakkoluuloihin ja tietämättömyyteen perustuvasta syrjinnästä.

Michel
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin kuitenkin nopeasti vastata puheenvuoronsa esittäneille jäsenille ja mainita muutamia näkökohtia ja ehkäpä muutamia täsmällisempiäkin tietoja.
Ensinnäkin olen pitkälti samaa mieltä jäsen Johan Van Hecken kanssa sanoessani, että koska tällainen konferenssi kerran järjestetään, mielestäni on syytä huolehtia, että sen valmistelu tehdään perinpohjaisesti. Käsittääkseni jouduimme todellakin tietyssä määrin maksamaan kovan hinnan siitä, että ennen tätä konferenssia oli jätetty asioita selvittämättä. Käyttääkseni teidän hyvin tuntemaanne termiä katson siis, että Durbanissa oli painolastina paljon "leftover"kysymyksiä, eli aiemmin ratkaisematta jääneitä kysymyksiä, mikä ilmiselvästi vaikeutti tehtävää huomattavan paljon. Katson siis, että ilmiselvästi tämä valmistelu on äärettömän tärkeää.
Toinen pohtimisen arvoinen asia tällaisen konferenssin yhteydessä on, etten ole varma, että se, että halutaan laatia asiakirja, jossa käsitellään kattavasti jokaista yksittäistä tilannetta, ei johda puutteisiin, että tällainen ei loppujen lopuksi olennaisesti heikentäisikään lopullista asiakirjaa. Tarkoitan tällä sitä, että jos olisimme laatineet tiiviimmän tekstin, jossa olisi esitetty tiettyjä yleisesti sovellettavia periaatteita, olisimme mielestäni voineet saada todennäköisesti aikaan vahvemman tekstin. Ja voidaan jopa pohtia sitä, eikö Euroopan unioni voisi kenties kuvitella jollakin tietyllä hetkellä ryhtyvänsä tällaiseen, millä tarkoitan sitä, että Durbanin työn tuloksesta erotetaan olennainen sisältö, minkä myötä kaikissa jäsenvaltioissamme olisi helpompaa jatkaa Durbanissa tehtyä työtä.
Olen loppujen lopuksi kuullut useiden puhujien esittäneen seuraavan kysymyksen: "Hyvä on, Durbanin konferenssi pidettiin, entä sen jälkeen?" Hyvät parlamentin jäsenet, minun on kuitenkin sanottava teille, että "jälkitoimet" riippuvat ensinnäkin valtioista. Kuten käsittääkseni jäsen Boumediene totesi, jos valtio haluaa esittää anteeksipyynnön, esittää tai ilmaista katumuksensa tai pahoittelunsa, juuri tämä jäsenvaltio tietää loppujen lopuksi itse, miten pitkälle se voi mennä.
Toiseksi katson, että kukin valtio voi Durbanin työn tulosten pohjalta varsin helposti koota ja laatia juuri kullekin valtiolle soveltuvan toimintaohjelman, joka perustuu näihin periaatteisiin ja siihen, mistä Durbanissa sovittiin rasismin torjumiseksi. Sitä paitsi kuulin komission jäsenen äsken nimenomaisesti sanovan, että myös komissiossa on suunnitteilla sangen konkreettisia asioita. Lisäksi olen sitä mieltä, että komissio on työstänyt tätä aihetta jo varsin kauan. Olen siis sitä mieltä, että jatkotoimiin ryhdytään, että Durbanin konferenssi saa jatkoa, jos vain haluamme sitä. Itse asiassa kyseessä on tavanomainen kysymys poliittisesta tahdosta.
Haluaisin tietenkin myös käyttää tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni puhujia siitä, kuinka imartelevan arvion he toimistani antoivat. Mielestäni ympärilläni oli erittäin päteviä ihmisiä komissiosta, neuvostosta ja tietenkin omasta valtuuskunnastanikin. Saatoin myös tukeutua Euroopan eri maiden kaikkiin edustajiin. Mielestäni toimimme siten kuin meidän pitikin toimia. Mielestäni kaikki sujui aivan normaalisti.
Haluaisin vastata varmaankin joihinkin puheenvuoroihin, joissa käsiteltiin sitä, mikä asiakirjoista puuttui. Kyllä, on ilmeistä, että tiettyjä kohtia selvästikin puuttui. Esimerkiksi miksi kastijärjestelmää ei sisällytetty mihinkään kohtaan Durbanin asiakirjassa? Tällä seikalla on Euroopan unionin kannalta erityisen paljon merkitystä, tiedän sen, ja olen lisäksi yhtä lailla asiasta huolissani. Kuten tiedätte, Euroopan unioni on huolestunut eri puolilla maailmaa jatkuvasti ilmenevästä syrjinnästä, näin ollen oli normaalia, että ilmaisimme huolestumisemme tästä asiasta. Olemme siis seuranneet tämän ongelman kehittymistä tarkasti ja kannatimme nimenomaan Sveitsin ehdottamaa kohtaa, joka koskee tätä asiaa ja jossa viitataan syntyperään ja ammattiin perustuvaan syrjintään, mikä kuvaa täsmälleen sitä syrjintää, jonka uhreja ovat useissa maailman maissa paariat, eli ne, joita ei saa koskettaa. Kaikista Euroopan unionin ja muiden maiden, nimittäin Etelä-Amerikan maiden ponnisteluista huolimatta, ei ollut valitettavasti mahdollista päästä Intian kanssa yksimielisyyteen tästä kohdasta. Koska tämän konferenssin perustana oli yksimielisyys, minkä te tiedättekin, teksti siis poistettiin, ja olen siitä pahoillani. Kuitenkin realiteetit on aina otettava myös huomioon. Kaikkea ei voi saada.
Joku puhui varsin oikeutetusti kuolemanrangaistuksesta, sillä kyseessä on itsellenikin varsin läheinen huolenaihe. Kuten tiedätte, kuolemanrangaistuksen poistaminen on yksi Euroopan unionin painopistealueista. Mielestäni on hyvä, että muistamme tämän ja yritämme tarttua kaikkiin tilaisuuksiin, joita meille tarjoutuu kansainvälisesti keskustelun edistämiseksi tässä asiassa. Tästä oli kyse tämän konferenssin yhteydessä. Euroopan unioni kannatti sitä toimintaohjelman kohtaa, jossa viitattiin rotusyrjintään kuolemantuomion soveltamisessa. Kuitenkin sen jälkeen, kun Yhdysvallat vastusti tiukasti tätä kohtaa valmisteluprosessin aikana, tätäkään kohtaa ei ollut mahdollista säilyttää, ja tämän kohdan torjuivat myös useat muut maat, nimenomaan Aasian maat, koska ei olisi ollut aikaa käsitellä sitä kunnolla ja koska yksimielisyyttä ei siis ollut. Mainitsen nämä esimerkit tietenkin vakuuttaakseni teille, että huolenaiheenne on välitetty ja ilmaistu Durbanissa, mutta valitettavasti kaikkea ei voitu saavuttaa.
Ehkäpä esitän vielä muutaman sanan kansalaisjärjestöjen toiminnasta konferenssin aikana. Kuten Durbanissa laadituissa asiakirjoissa tähdennetään, kansalaisyhteiskunnalla ja siten kansalaisjärjestöillä on tärkeä rooli rasismin torjunnassa. Juuri tästä syystä ennen hallitustenvälistä konferenssia järjestetty kansalaisjärjestöjen foorumi oli Euroopan unionin kannalta erityisen tärkeä. Sitä paitsi olen sitä mieltä, että juuri tästä syystä Euroopan komissio on rahoittanut suurinta osaa foorumiin osallistuneista järjestöistä. Valitettavasti tämä foorumi toteutettiin toisinaan epäilyttävän ja toisinaan kaikkea muuta kuin demokraattisen prosessin mukaan, vaikka foorumi antoikin aihetta kiinnostaviin keskusteluihin, olin näet itse mukana keskustelussa, joka oli mielestäni sangen kiinnostava. Näyttää siltä, että äärimmäisyysliikkeet olivat tässä keskustelufoorumissa liian hallitsevassa asemassa, mikä velvoittaa valtiot sivuuttamaan tämän foorumin tuloksena syntyneet päätelmät. Eräät kansalaisjärjestöt, kuten Amnesty International, Human Rights Watch ja FIDH (Fédération internationale des ligues des droits de l'homme) sitä paitsi sanoutuivat irti näistä tuloksista. Lisäksi on myönnettävä, että tietty aggressiivisuus ja sanapainojen tuomittava rajuus, jota tietyt kansalaisjärjestöt osoittivat, herättävät kysymyksen, onko Euroopan unionin, mutta myös jäsenvaltioiden kuten oman kotimaani syytä tinkiä näille järjestöille osoitetusta toisinaan varauksettomasta tuesta. Mielestäni on myös tarpeen käynnistää kansalaisjärjestöjen kanssa keskustelu niiden tilintekovelvollisuudesta, edustavuudesta ja niiden vastuun rajoista.
Minulla oli jo tilaisuus sanoa, että suhteeni ovat varsin hyvät suurimpaan osaan kansalaisjärjestöjä, ja lisäksi myönnän, että niillä on oma erityinen tehtävänsä. Kuulin äsken parlamentin jäsen Boumedienen käyttävän verraten kumouksellista ilmausta - kaikella kunnioituksella, arvoisa jäsen - mutta voimme olla perustavasti eri mieltä asiasta. Itse en ole valmis demokraattisesti valittuna poliitikkona luopumaan oikeudestani kantaa poliittista vastuuta kansalaisten puolesta. Minut on valittu, kansalaiset voivat siis määrätä minulle seuraamuksia, kutsun tätä vastuun kantamiseksi, ja olen sitä paitsi tilivelvollinen kansalaisille: viime kädessä nämä ovat minun kaksi velvollisuuttani. En ole siis valmis antamaan tätä oikeutta pois, koska sinä päivänä, kun tällaista poliittista vastuumekanismia ei enää ole, se tarkoittaa, että demokratiaakaan ei enää ole. Ja tällaista en voi hyväksyä.
Eräs seikka, jota haluaisin käsitellä - jonka käsittääkseni jäsen Sylla mainitsi - koskee seksuaaliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää, joka on yksi monista syrjinnän muodoista. Euroopan unioni kannatti sitä, että paljastettaisiin ne monet syrjinnän muodot, jotka kohdistuvat tiettyihin ihmisryhmiin. Tämä käsite on teksteissä hyvin esillä.
Mutta kun kyse oli näiden monenlaisten syrjinnän muotojen mahdollisten lähteiden määrittämisestä, ei ollut mahdollista sisällyttää tekstiin sellaista Euroopan unionille tärkeätä käsitettä kuin seksuaaliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää. Tätä ajatusta vastustettiin lujasti tiettyjen maiden taholta, minkä voitte aavistaakin. Ainoat seikat, jotka kaikki saattoivat hyväksyä, olivat ne syrjinnänlähteet, jotka mainitaan kansainvälisessä ihmisoikeuksien julistuksessa, eli rotuun, ihonväriin, sukupuoleen, kieleen, uskontoon, poliittiseen tai muuhun mielipiteeseen, kansalliseen tai yhteiskunnalliseen alkuperään, omaisuuteen, syntyperään tai muuhun asemaan perustuvat syrjinnänlähteet.
Missä olemme konferenssin mahdollisten jatkotoimien osalta? Lopetan toteamalla, että minulla oli tilaisuus kertoa teille, että on kunkin valtion velvollisuus vastata konferenssin jatkotoimista, mutta kuitenkin päätettiin siitä, että nämä jatkotoimet kuuluvat pääasiassa Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeusvaltuutetun toimistolle. On ryhdyttävä moniin toimenpiteisiin, on nimittäin perustettava "syrjinnänvastainen yksikkö" edellä mainitun toimiston yhteyteen ja on nimitettävä viisi riippumatonta asiantuntijaa, joiden tehtävänä on valvoa toimintaohjelmaan ja poliittisen julkilausumaan sisältyvien määräysten toteuttamista. Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri nimittää nämä asiantuntijat.
On siis selvää, että halusin esittää edellä mainitut tarkennukset ensinnäkin siksi, että halusin myös kiitellä parlamentin jäseniä heidän pätevistä puheenvuoroistaan ja kertoa heille, että heidän näkemystensä lujuus on antanut huomattavaa tukea ja voimaa puolustaaksemme niitä näkökohtia, jotka ilmaisimme puolestanne Durbanissa.

Puhemies
Olen ottanut vastaan kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto keskeytettiin klo 20.20 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Enemmän kuin kahdeksan istuinta käsittävät ajoneuvot
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Millerin laatima parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0312/2001) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi matkustajien kuljetuksessa käytettäviä, kuljettajan istuimen lisäksi enemmän kuin kahdeksan istuinta käsittäviä ajoneuvoja koskevista erityissäännöksistä sekä neuvoston direktiivien 70/156/ETY ja 97/27/EY muuttamisesta (C5-0278/2001 - 1997/0176(COD)).

Miller
. (EN) Arvoisa puhemies, toivotan kaikki taas tervetulleiksi tänne tänä iltana. Näen koko joukon tuttuja kasvoja. Haluan osoittaa kiitollisuuteni varjoesittelijälleni, jäsen Harbourille, joka jälleen osallistuu myöhäisillan istuntoon kanssani. Vietämme todennäköisesti enemmän öitä yhdessä kuin vaimojemme kanssa.
Haluan osoittaa kiitollisuuteni myös joillekin ihmisille, jotka ovat osallistuneet tämän mietinnön laatimiseen, ei ainoastaan oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa, vaan myös komissiossa ja neuvostossa. Sovittelumenettely ei ollut vaikea, mutta se oli menestyksekäs, ja olin erittäin tyytyväinen sen tulokseen. Haluaisin myös kiittää parlamenttia varmaankin noin joka kolmannen Euroopan unionin kansalaisen puolesta, sillä odotan huomisen äänestyksen menevän oikeaan suuntaan.
Euroopan unionissa on suunnilleen 35 miljoonaa rekisteröityä vammaista ihmistä; vanhuksia on 120 miljoonaa. Nämä kaksi ryhmää eivät tietenkään ole toisensa pois sulkevia, mutta ne muodostavat noin kolmanneksen Euroopan unionin väestöstä. Huomisen äänestyksen tulos määrää hyvin suurelta osin, mikä on heidän elämänlaatunsa tulevaisuudessa. Vuosikausia vammaiset ihmiset eivät ole pystyneet liikkumaan Euroopan unionin kaupungeissa niin kuin heidän pitäisi; he ovat olleet liian kauan loukussa omissa kodeissaan. Jos tämä direktiivi hyväksytään huomenna, se avaa noiden kotien ovet. Se tulee olemaan yksi pieni askel kohti monien, kuten aiemmin sanoin, loukussa olleiden ihmisten vapauttamista. Haluan välittää heidän kiitoksensa parlamentille.
Ymmärrän, että joillakin kollegoistani parlamentin oikealla laidalla on ollut vaikeuksia tämän direktiivin kanssa, lähinnä sen teknisen luonteen vuoksi. Ymmärrän sen täysin ja arvostan heidän kantaansa. Pyytäisin heitä kuitenkin tässä myöhäisessä vaiheessa miettimään, mitä olemme tekemässä, sillä jos tämä direktiivi hyväksytään huomenna, se on jotain, mistä jokainen parlamentissa voisi olla ylpeä, koska me parantaisimme Euroopan unionin kansalaisten elämää. Kerrankin me vaikuttaisimme asioihin. Liian usein me nousemme ylös tässä salissa ja puhumme erilaisista suurista suunnitelmista, ehdotuksista ja aloitteista jne., eivätkä ne vaikuta ihmisten elämään. Tässä on pieni asia, joka vaikuttaa Euroopan kansalaisen elämään, ja se on jotain, mistä meidän kaikkien pitäisi olla ylpeitä.
Käsittääkseni kollegani oikealla jättävät huomenna äänestämättä. Se on sääli, mutta ainakin se on parannus toisessa käsittelyssä tapahtuneesta vastaan äänestämisestä. Pyydän heitä kuitenkin miettimään asiaa uudelleen ja äänestämään puolesta, sillä olen koko ajan pyrkinyt jättämään pois tekniset yksityiskohdat ja keskittynyt ainoastaan siihen politiikkaan ja filosofiaan, jolla saadaan vammaiset ihmiset jälleen liikkeelle. Se on päämäärä ja tavoite, johon uskon meidän kaikkien voivan yhtyä.
Siltä osin minulla ei tosiaan ole paljon muuta sanottavaa, koska tästä on keskusteltu pitkään. Komission jäsen on hyvin selvillä mietinnön sisällöstä ja voisi varmaankin toistaa sen yhtä hyvin kuin minäkin.
Lopuksi haluan osoittaa runsaat kiitokset kaikille niille, jotka ovat auttaneet tämän mietinnön luonnostelussa ja jotka huomenna auttavat hyväksymään sen.

Harbour
Arvoisa puhemies, jälleen kerran on todellinen ilo työskennellä ystäväni jäsen Millerin kanssa. Haluan osoittaa hänelle kunnioitusta sen sinnikkyyden takia, jolla hän on työskennellyt asian eteen, ja etenkin sen mestarillisen tavan takia, jolla hän hoiti sovittelumenettelyn. Tämä on ensimmäinen kerta, kun olen ottanut osaa kolmikantaneuvotteluihin, joten olen voinut tarkastella menettelyn toimimista. Tosiaan, kuten esittelijä sanoi, olemme päässeet erittäin tyydyttävään tulokseen. Kannatin varauksetta lopullista kompromissia ja tosiaan niitä etuja, jotka se takaa. On tärkeää, että me vihdoinkin, viiden pitkän vuoden jälkeen, saatamme tämän asian päätökseen.
Viittaan hetken kuluttua joihinkin mukana olleisiin kysymyksiin. On kuitenkin tärkeää lisätä, että taatessamme sellaisia etuja, joista esittelijä Miller puhui, meidän on pohdittava sitä tosiasiaa, että tarvitsemme myös monia muita parannuksia julkiseen liikenteeseen liittyvään infrastruktuuriin. Linja-autot ovat vain osa sitä. Tämä on asia, johon emme ole voineet puuttua, mutta jota muut valiokunnat haluavat tarkastella.
Entä sitten periaatteet? Esittelijä sanoi aivan oikein - annoin hänelle vihjeen etukäteen - meidän jättävän äänestämättä asiasta. Se menee läpi huomenna. Me emme todellakaan halua estää sitä tai äänestää sovittelumenettelyä vastaan, mutta me parlamentin tällä laidalla olemme sitä mieltä, että periaatteet, jotka saivat meidät äänestämään hyväksymistä vastaan viime kerralla - ja kollegani, jäsen Rübig, joka tulee puhumaan myöhemmin, on edellisen menettelyn veteraaneja - ovat täysin johdonmukaiset. Me emme siis estä tekstin hyväksymistä. Se jatkaa matkaansa meidän varauksellisella tuellamme.
Esittelijä Miller on esittänyt viimeisellä dinosauruksella ratsastavan miehen roolia, jos saan näin asian ilmaista. Komission jäsen Liikanen kertoi meille toisen käsittelyn keskustelussa, ettei hän aio tuoda uudelleen näin monimutkaista säädöstä parlamentin käsiteltäväksi. Se on ehdottomasti oikea asenne.
Haluan käyttää tilaisuuden hyväkseni ja sanoa parlamentille tänä iltana, että olen teollisuutta, ulkomaankauppaa, tutkimusta ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan puolesta tehnyt ehdotuksen muille valiokunnille ja komissiolle tavoista, joilla parlamentti voi harjoittaa poliittista rooliaan käymällä tarkasti läpi ja viemällä eteenpäin ideoita moottoriajoneuvoja koskevasta sääntelystä. Olemme ehdottaneet, että komission pitäisi toimittaa meille vuosittain laaja kertomus tulevaan moottoriajoneuvoja koskevaan sääntelyyn liittyvistä suunnitelmistaan. Siinä tulisi kertoa tarkasti, missä komissio aikoo käyttää Euroopan talouskomission ehdotuksia, ja se tosiaan kattaisi osan siitä vapaaehtoisesta sääntelyprosessista, josta olemme puhuneet.
Tämä antaa tälle parlamentille mahdollisuuden, kaikkien eri valiokuntiensa kautta, tarkastella vakavasti sääntelyn poliittista sisältöä ja estyä koskaan enää vajoamasta viideksi vuodeksi tällaiseen monimutkaiseen, tekniseen sääntelyyn - prosessiin, jonka me vihdoinkin päätämme tänä iltana.

Koukiadis
Arvoisa puhemies, yksi direktiivin tavoitteista on helpottaa liikuntaesteisten henkilöiden pääsyä julkisiin kulkuvälineisiin. Juuri tässä kysymyksessä Euroopan parlamentin ja neuvoston kannat erosivat jyrkästi toisistaan. Direktiivin myötä tehtiin oikeutta Euroopan parlamentin ja mietinnön esittelijä Millerin tinkimättömille vaatimuksille siitä, että direktiivin tulisi sisältää säännöksiä, joilla helpotettaisiin liikuntaesteisten, varsinkin pyörätuolia käyttävien henkilöiden pääsyä julkisiin kulkuvälineisiin. Sovittelukomitean laatima ja Euroopan parlamentin kantoja mukaileva sopimus todistaa jälleen kerran, että sellaisia merkittäviä asioita kuin elämänlaatu voidaan edistää vain rohkealla politiikalla, jota konservatiiviset, teknokraattiset ja taloudelliset näkökannat eivät rasita.
Direktiivi laajentaa "liikuntaesteisen matkustajan" määritelmää esittämällä, että määritelmä kattaa kaikki matkustajat, joiden on vaikea käyttää julkisia liikennevälineitä, erityisesti vanhukset ja erityistä tukea vaativat henkilöt. Henkilön liikuntaeste ei välttämättä edellytä, että hänellä on jonkinlainen lääketieteellisesti määriteltävä ongelma. Tämä on merkittävä uudistus, jonka täytyy eittämättä olla lähtökohtana muissakin vastaavanlaisissa ehdotuksissa, jotta elämänlaatua kohentava politiikka olennaisesti toteutuisi. Tarkemmin sanottuna, erityistarpeilla voidaan tarkoittaa erilaisia, ei ainoastaan fyysisiä vammoja tai liikuntavammoja, vaan myös kehitys- ja aistivammoja. Mukaan luetaan siis myös raajavammaiset, pienikokoiset ihmiset, raskaana olevat naiset jne. Direktiivissä mainitaan myös, että ajoneuvojen kaltevat alueet on päällystettävä liukumisen estävällä pinnoitteella. On myös korostettava sitä mielenkiintoista seikkaa, että direktiivissä ei ainoastaan aseteta yleisiä normeja ajoneuvoille, vaan turvallisen ajoneuvoon pääsyn turvaamiseksi siinä myös edellytetään, että ajoneuvossa tehdään matkustajien pääsyä helpottavia lisäparannuksia. Näiden toimenpiteiden pitää taata kaikkien liikuntaesteisten henkilöiden turvallinen pääsy ajoneuvoon siten, että jalkakäytävä ja lattia ovat samalla tasolla. Toivon, että saavutetun sopimuksen henki vallitsee jatkossa myös muissa vastaavanlaisissa ehdotuksissa.

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, me kiistelemme tämän direktiivin yhteydessä ensi sijassa periaatteista: haluammeko me tulevaisuudessa Euroopan unionissa yhdenmukaistamisen periaatteen vai vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen vai kolmannen muunnoksen - missä me tarvitsemme yhtä ja missä toista? Tämän EY:n tyyppihyväksyntämenettelyä koskevan direktiivin yhteydessä me olemme saavuttaneet vain pienen osamenestyksen, koska nyt sovittavan direktiivin lisäksi ovat tietysti samaan aikaan voimassa vielä yksittäisten jäsenvaltioiden tyyppihyväksynnät. Tätä koskevat meidän toiveemme, ja haluaisin kiittää jäsen Milleriä lämpimästi, että hän on kannattanut sitä niin intensiivisesti.
Tämä ei koske tietenkään yksittäisten valtioiden tyyppihyväksyntämenettelyjä, jotka ovat nyt vallitsevassa asemassa ja ovat sitä vielä tulevaisuudessakin. Menestys on erittäin vaatimaton, ja myös siksi me äänestämme tyhjää huomisessa äänestyksessä, sillä direktiivi ei ole meille riittävän kattava, koska me olisimme toivoneet tällä alalla oikeastaan kaikkia linja-autoja koskevaa yleistä sääntelyä.
Minun on myös sanottava, että komission ehdotus oli sisällöllisesti, teknisesti, insinööriteknisesti erittäin hyvä, mutta logistiikan kohdalla se on torjuttava täysin. Me saimme ensimmäisessä käsittelyssä käsiteltäväksemme 160 sivua komission yksityiskohtaisia ehdotuksia, joista parlamenttimme jäsenet laativat vielä 110 tarkistusehdotusta, ja uskon, että tämä yksityiskohtaisuus vaatii liikaa parlamentilta, ja myös viime kädessä Euroopalta.
Meillä on nyt jopa - ja tämä on se kanta, josta huomenna päätetään - sääntely, jonka mukaan linja-auton takaseinän kaarevuus saa olla enintään 150 mm. Se on eurooppalaisen yhtenäisen kurkun ohella todella sensaatiomainen menestys!

Liikanen
. (EN) Arvoisa puhemies, haluan onnitella parlamenttia ja erityisesti sen sovittelukomiteavaltuuskuntaa ja esittelijä Milleriä, että he onnistuivat pääsemään sopimukseen neuvoston kanssa tästä erittäin tärkeästä direktiivistä.
Haluaisin korostaa, että tällä direktiivillä Euroopan yhteisö määrää tahdin ja antaa teollisuudelle mahdollisuuden kilpailla yhteisten sääntöjen mukaisesti tuottaakseen turvallisia linja-autoja, joihin on helpompi päästä, Euroopan kaikkien julkisten kulkuvälineiden käyttäjien eduksi.
Tämä direktiivi aikaansaa merkittävää edistystä kolmella alueella, nimittäin sisämarkkina-asioissa, liikennepolitiikassa ja yhteisön sosiaalipolitiikassa. Liikuntarajoitteisten henkilöiden pääsyä linja-autoihin koskevat säännökset takaavat, että suurempi osa kansalaisistamme käyttää julkisia kulkuvälineitä.
Haluan vastata edustaja Harbourin kysymykseen. Sain hänen ehdotukseensa perustuvan kirjeen valiokunnan puheenjohtajalta Westendorp y Cabezalta, ja olen lähettänyt hänelle yksityiskohtaisen vastauksen, joka tukee tätä aloitetta.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

GALILEO
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Langenhagenin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0288/2001) komission tiedonannosta Euroopan parlamentille ja neuvostolle GALILEO-hankkeesta (KOM(2000) 750 - C5-0110/2001 - 2001/2059(COS)).

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, me olemme myöhässä. Aika karkaa meidän ja ennen kaikkea GALILEO-hankkeen käsistä. Mitä pitempään Euroopan unioni epäröi eurooppalaisen satelliittinavigointijärjestelmän käynnistämistä, sitä välinpitämättömämmin teollisuus mutta myös kansalaiset reagoivat. Lopulta on sitten vaarana, että GALILEO haudataan jonakin päivänä. Huoleni kasvaa, kun muistelen joitakin lausuntoja, joihin olen törmännyt kuluneina vuosina käsitellessäni eurooppalaista satelliittinavigointihanketta.
Parlamentin komission tiedonantoa koskevalla lausunnolla ei tosin ole oikeudellista luonnetta mutta tärkeä suuntaa-antava luonne. Parlamentti hyväksyy - ja toivon suurella enemmistöllä - mietintöni huomenna ja tukee siten kantaa, jonka mukaan oma eurooppalainen satelliittinavigointijärjestelmä on ehdottoman tarpeellinen, ei vähiten siksi, kun otetaan huomioon se erityistilanne, jossa maailma ja Eurooppa ovat olleet syyskuun 11. päivän jälkeen. Tätä periaatteellista käsitystä edustaa myös neuvosto, kuten Tukholman huippukokouksen päätelmissä uudelleen vahvistettiin.
Mutta miten voidaan poistaa epäilykset, jotka heräävät aina uudestaan, myös käsiteltävänämme olevissa tarkistusehdotuksissa? Peruskysymys siis edelleenkin kuuluu: miksi me tarvitsemme oman eurooppalaisen satelliittinavigointijärjestelmän, kun yhdysvaltalaiset ovat kuitenkin jo antaneet GPS:n myötä toimivan mallin?
Sallikaa minun mainita muutamia pääperusteluja. Ensinnäkin: yhdysvaltalainen järjestelmä on suunniteltu sotilaskäyttöön, minkä vuoksi siinä on käytön jatkuvuuteen, tarkkuuteen ja myös oikeusturvaan liittyviä huonoja puolia. Tässä asiassa meille on kyse luotettavuudesta, ja se on taattava jatkossa myös kriisitilanteissa. Meille kaikille on oltava selvää, että Euroopan suvereniteetti ja turvallisuus olisivat vakavasti uhattuina, jos navigointijärjestelmät eivät kuuluisi eurooppalaiseen valvontaan. Me tarvitsemme tässä aivan selvästi oman siviilijärjestelmän, jonka on kuitenkin oltava avoinna kaikille - korostan kaikille - mahdollisille käyttäjille. Siksi en voi valitettavasti puoltaa uudelleen esitettyjä GUE/NGL-ryhmän tarkistusehdotuksia, joissa vaaditaan järjestelmän käyttämistä yksinomaan siviilitarkoituksiin.
Toiseksi: me kannatamme vapaata kilpailua unionin sisällä mutta myös maailmassa. Silloin voi kuitenkin vain ihmetellä, jos me hyväksymme auliisti ulkopuolisen valtion monopolin ja jätämme käyttäjämme mahdollisesti ei-optimaalisten palvelujen varaan. Meidän on toimittava tässä asiassa kansalaistemme ja käyttäjiemme etujen nimissä.
Kolmanneksi: Euroopan unioni jäisi omasta järjestelmästä luopumisen myötä valtavasti jälkeen huipputekniikan alalla. Se ei voi olla tarkoituksena. Ei, me haluamme pikemminkin nähdä Euroopan huipulla, ja sitä varten me tarvitsemme GALILEOta.
Neljänneksi: GALILEO luo työpaikkoja Euroopassa. Nämä työpaikat ovat korkeatasoisia ja syntyvät tulevaisuuden alalla - huipputekniikka. Infrastruktuurin rakentamisessa ja eri sovellusmahdollisuuksissa voi syntyä tulevina vuosina jopa 100 000 työpaikkaa, ja markkinoilla voidaan saavuttaa suuret tuotot.
Miksi GALILEO on siis tärkeä Euroopalle? Olen korostanut mietinnössäni perusteellisesti sen etuja ja myönteisiä näkökohtia eri sovellusaloille. Näistä eduista tulee vielä vakuuttavampia, jos onnistumme ottamaan muut maat mukaan hankkeeseen. Vasta äskettäin esimerkiksi Kiina antoi sitä koskevan myönteisen lausunnon Brysselin tapaamisessa. Eurooppa pystyy toteuttamaan oman järjestelmän. Me emme pidä GALILEO-konvehtia itsellämme vaan tarjoamme sitä yhteistyökumppaneille, jos ne sitä sitten toivovat, ja annamme yhteistyökumppaneiden päästä osallisiksi sen suurista eduista.
Me olemme pitäneet alusta alkaen tärkeänä järjestelmän yhteensopivuutta muiden järjestelmien kanssa, sillä me haluamme tarjota optimaalisia hyötyjä. Teollisuus osoittaa kiinnostusta. Sitä eivät todista vain ne 200 miljoonan euron suuruiset aiesopimukset, jotka komissio on saanut, mutta me emme saa vaatia liikaa teollisuudeltamme. Ilman politiikan selvää ja selkeää signaalia, ilman meidän näyttämäämme vihreää valoa teollisuuden juna ei lähde eikä voi lähteä liikkeelle. Komission ja Euroopan avaruusjärjestön tekemä valmistelutyö ansaitsee erittäin suuret kiitokset. Odotan nyt kuitenkin jännittyneenä komission ehdotusta hallinto- ja rahoitusrakenteeksi, jota mietinnössä vaaditaan. Tämä ehdotus on uusi rakennuskivi ja kestävä pilari oman satelliittinavigointijärjestelmän luomisessa.
GALILEO on yhteisön hanke. Se on muuten yhteisön ensimmäinen hanke tällä alalla! Siis visio tulevaisuudesta! Älkäämme odottako loputtomiin vaan tarttukaamme tähän aloitteeseen, sillä GALILEO mullistaa kuljetuksen ja liikkuvuuden alan - kuten Internet on tehnyt. Menestystarinat - ja niitä meillä on toki esittää jo muutama Euroopassa - edellyttävät harkintaa, rohkeutta ja voimaa tehdä päätöksiä. Hyödyntäkäämme huomisessa äänestyksessä tätä historiallista hetkeä!

Turchi
. (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission GALILEOsta antamaa tiedonantoa koskevan budjettivaliokunnan lausunnon valmistelijana puutun puheenvuorossani vain hankkeen rahoitukseen.
Tällä hetkellä GALILEO ei täytä vaatimuksia, jotka sisältyvät kolmen toimielimen 20. heinäkuuta 200 hyväksymään julkilausumaan, joka koskee ohjelmien rahoitusselvityksiä, joiden mukaan budjettivallan käyttäjällä on oltava täsmälliset tiedot jokaisen komission antaman uuden ehdotuksen rahoitusvaikutuksista, jotta se pystyy arvioimaan ehdotuksen vaikutusta rahoitusnäkymien ylärajaan.
Lisäksi liikenneministerien kokouksessa huhtikuussa 2001 kävi selvästi ilmi, että Euroopan unionilla on ollut suuria ongelmia käyttöönottovaiheessa (2006-2007) vaadittujen 1,5 miljardin yksityisen rahoituksen löytämisessä.
Toisaalta komissio ilmoittaa, että kun se pyysi halukkaita tahoja ilmoittamaan kiinnostuksensa hanketta kohtaan julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyön ehtojen määrittämistä varten, useat Euroopan yritysten yhteenliittymät vastasivat pyyntöön, mutta komissio ei mainitse esille tulleita ongelmia.
Tehtäköön selväksi, että periaatteessa tuen komission kantaa. Tästä huolimatta minun on kiinnitettävä huomionne vaaraan, että GALILEO saattaa vaikuttaa yleiseen talousarvioon paljon enemmän kuin alustavasti on arvioitu.
Olen sitä mieltä, että budjettivallan käyttäjällä on oltava selkeä kuva GALILEOn rahoituslähteestä, ennen kuin se voi sitoa määrärahoja hankkeeseen. Rahoituslähteiden löytäminen ja yksityisen rahoituksen määrän on oltava oikeassa suhteessa julkisen rahoituksen määrään; rahoitustarpeet on täytettävä vuoteen 2002 mennessä.
Parlamentin on vaadittava, että budjettivallan käyttäjää on kuultava ennakolta siinä tapauksessa, että talousarviosta rahoitettavia menoja tarkistetaan. Tämä varmistaa, että muille otsakkeen 3 alaisille toimille ei aseteta rajoituksia siinä tapauksessa, että GALILEO ei pysty saamaan komission ennakoimaa rahoitusosuutta yksityiseltä sektorilta.
Jos sen sijaan noudatamme minun lähestymistapaani, Euroopan unionilla on kriisitilanteissa mahdollisuus käyttää GALILEOn tarjoamia satelliittinavigointipalveluja ilman, että se joutuu luottamaan Yhdysvaltojen ja Venäjän muihin, ensi sijassa sotilaallisiin järjestelmiin, kuten GPS- ja GLONASS-järjestelmiin, joiden kanssa se kuitenkin olisi edelleen yhteensopiva.

Piétrasanta
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meitä on pyydetty ottamaan kantaa GALILEO-hankkeen toteuttamiseen siten, että otetaan huomioon Tukholmassa 23. maaliskuuta 2001 pidetyn Eurooppa-neuvoston päätökset. Eurooppa-neuvostossa painotettiin sitä, että on tarpeen käynnistää viipymättä satelliittinavigointiohjelma. Valiokuntamme myöntää tällaisen ohjelman toteuttamisen merkityksen. Hankeen ominaispiirteenä voidaan pitää sitä, että se on eurooppalainen ja siviilikäyttöön tarkoitettu, ja näin ollen riippumaton sotilaallisista järjestelmistä amerikkalaisten GPS-järjestelmästä ja venäläisten GLONASS-järjestelmästä ja sen luotettavuus ja tarkkuus ovat parempia kuin olemassa olevien järjestelmien.
Kuitenkin ehdotamme, että seuraavat seikat toteutettaisiin validointiaikana 20012005, käyttöönottovaiheessa 20062007 ja käyttövaiheessa vuodesta 2008 eteenpäin ennen kaikkea Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ja komission avulla.
Ensinnäkin on tarpeen ryhtyä alun perin noin 3 miljardiksi euroksi arvioidun rahoituksen täsmälliseen seurantaan, lisäksi on valittava kumppanit, nimenomaan teollisuusyritykset, ja huolehdittava näiden tahojen osallistumisesta sekä tehtävä perusteellinen selvitys kustannuksista ja hyödyistä sekä taloudellisista vaikutuksista ja työllisyysvaikutuksista. Vaadimme tässä asiassa suurta avoimuutta ja parlamentin pitämistä jatkuvasti ajan tasalla.
Toiseksi pidämme tärkeänä sitä, että hankkeen aikana käyttöönotettuja rakenteita käytetään yksinomaan siviilitarkoituksiin, ja muistutamme, että avaruuden käyttöä on tarpeen tässä tapauksessa kehittää ottamalla huomioon yleistä etua ja julkisia palveluja koskevat näkökohdat.
Kolmanneksi GALILEO-hankkeen toteutuksessa ei saa loukata oikeutta yksityisyyteen eikä yksityisyyden suojaa. Sitä ei saa missään tapauksessa käyttää kansalaisten valvontaan. Hankkeen kehittämisen on oltava ympäristönsuojelua koskevien tavoitteiden mukaista, ja hankkeen turvallisuus on taattava kansalaisten elämän ja luonnonvarojen suojelemiseksi ja luonnonmullistusten tai ihmistoiminnasta johtuvien katastrofien havaitsemiseksi heti niiden ilmetessä tai jotta tällaisista tilanteista voitaisiin varoittaa etukäteen. Hankkeella on myös edistettävä unionin tutkimuksen kehittämistä kuudetta puiteohjelmaa määriteltäessä.
Lopuksi ehdotamme, että ja tämä on tärkeä kohta perustetaan neuvoa-antava eettinen lautakunta, joka pyrkii takaamaan, että edellä mainittuja vaatimuksia noudatetaan, ja joka avustaa komissiota ja ESAa päätöksenteossa. Pidän erittäin tärkeänä ja pyydän arvoisaa komission jäsentä kertomaan meille käsityksensä että järjestelmä rakennetaan juuri siviilirakenteita varten. Tietenkään ei voida sanoa, ettemme äänestä GALILEOn puolesta, jos sitä käytetään jonain päivänä sotilastarkoituksiin, koska silloin, kun liikenne- ja viestintäjärjestelmiä jne. luodaan, kaikki voivat käyttää niitä. Tärkeintä on se, että Eurooppa on riippumaton ja ettei se ole riippuvainen Venäjän federaatiosta tai USA:sta.
Nämä eri näkökohdat ovat mielestämme ehtoina realistisia, ja niiden on ohjattava GALILEO-hanketta ja niihin toteutuksen on perustuttava, ja toivoisimme myös saavamme komission jäsen De Palacion näkemyksen eettisen lautakunnan perustamisesta.

Rack
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, kilpailu elvyttää liiketoimintaa, me olemme kokeneet sen esimerkiksi autoteollisuudessa sadan viime vuoden aikana. Se tosiasia, että on ollut ainakin kolme vahvaa tuotantokeskusta, Yhdysvallat, Eurooppa ja Aasia, on tehnyt asialle ja kaikkien liiketoiminnalle erittäin hyvää.
Airbus on toinen hyvä esimerkki siitä, mitä voidaan saavuttaa, jos mennään mukaan kansainväliseen kilpailuun ja jos ei tyydytä etukäteen siihen, että toinen tuottaa hyvän tuotteen, joka voidaan ostaa tai jota voidaan parhaassa tapauksessa jopa käyttää ilmaiseksi, kuten GPS:n kohdalla on tapahtunut. Tänään keskusteltavana olevan aiheen, GALILEOn, - ja se tarkoittaa satelliittinavigointijärjestelmää - kohdalla tilanne on sama. Tietenkään ei ole huono asia, että on olemassa GPS. Tietenkään se ei ole huono asia, on ehkä jopa hyvä asia, että käyttäjät voivat monissa tapauksissa käyttää sitä ilmaiseksi. Ei ole kuitenkaan missään tapauksessa hyvä asia, että on pääasiassa olemassa vain yksi, yhdysvaltalainen, järjestelmä. Venäläinen GLONASS ei kuulu kaiketi aivan samaan kategoriaan. Meillä eurooppalaisilla ei ole mitään todellisia eikä varsinaisia oikeuksia osallistua järjestelmään. Aiemmat esimerkit olivat osoittaneet, että meiltä puuttui yhdessä jos toisessakin tapauksessa yhtäkkiä navigointijärjestelmä.
Melkein vielä tärkeämpää ja ennen kaikkea minun korkeakouluopettajan näkökulmastani aivan keskeistä on: me emme osallistu todella teknologiseen innovaatioon, jos me emme kehitä itse, jos me emme tutki itse ja jos me emme muotoile itse tutkimusta niin sovelluskypsästi, että tutkimusta voidaan sitten hyödyntää myös teollisuustuotannossa. Me tarvitsemme molempia, me tarvitsemme mahdollisuuden osallistua järjestelmään, ja me tarvitsemme teknologian kehitystä. Me emme saa puhua tiedon ja oppimisen yhteiskunnasta ja jättää sitten ottamatta seuraavaa loogista askelta. Me tarvitsemme ennen kaikkea myös lukuisia sovellusmahdollisuuksia liikenteessä. Se ei tarvitse uskoakseni lisäselvitystä. Myönnettäköön, että GALILEOon liittyy myös yksi ikävä puoli. Rahoituskysymyksiä ei ole edelleenkään todella ratkaistu. Teollisuus istuu edelleenkin pensaan takana ja odottaa julkista sektoria, ja julkinen sektori vetoaa puolestaan Maastrichtin kriteereihin, tyhjiin taskuihin ja niin edelleen. Toivottavasti tämän aiheen kohdalla päästään melko pian todelliseen julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyöhön.
Viimeinen sana kiistanalaisesta aiheesta kaksoiskäyttö vai pelkkä siviilikäyttö. En ymmärrä monien tarkistusehdotusten sinisilmäisyyttä. Maailma ei ole vain hyvä. Syyskuun 11. päivä on osoittanut sen erittäin julmasti.
Lopuksi kiitoksen ja tunnustuksen sana molemmille naisille, jotka ovat antaneet erittäin keskeisen panoksen tämäniltaiseen mietintöön, esittelijä Brigitte Langenhagenille ja liikenneasioista vastaavalle komission jäsen Loyola de Palaciolle. Kumpikaan heistä ei ole menettänyt koskaan suuntaa tämän aiheen kohdalla.

Savary
Arvoisa puhemies, voinen ensiksi onnitella omasta puolestani esittelijäämme Langenhagenia, joka on tehnyt erinomaista työtä, mistä on osoituksena varsin yksimielinen äänestystulos liikennevaliokunnassa. Toivon, että huomenna käy samalla tavalla, kun asiasta äänestetään parlamentissa, koska kyseessä on poikkeuksellisen tärkeä asia, ehkä Euroopan unionin kannalta historiallinen asia. Euroopan unioni on suurvalta. Eurooppa on merkittävä ilmailu- ja avaruusmahti, mutta Euroopan unioni ei ole merkittävä ilmailu- ja avaruusmahti sikäli, että sillä ei ole tähän päivään asti ollut käytössään toimintalinjaa, ja kuten Brigitte Langenhagen totesi, GALILEO on tässä asiassa historiallinen aloitus, ensimmäinen yhteisön ohjelma. Kyseessä on sitäkin tärkeämpi hanke, koska se on tae sekä teknisen tasomme säilymisestä erinomaisena että teollisuutemme pysymisestä aktiivisena seuraavien vuosien aikana, koska arvioituja työpaikkoja on 150 000.
Hanke merkitsee unionin poliittista riippumattomuutta, koska amerikkalaiset veivät meiltä, kuten varmaan tiedätte, GPS-järjestelmästään taajuuksia Kosovon sodan aikana, ja jos otetaan huomioon tilanteet sellaisina kuin ne ilmenevät, ei voida pitää itsestään selvänä, että amerikkalainen järjestelmä on tulevina vuosina ehdottoman luotettava. Mielestäni on siis olennaisen tärkeää arvioida, GALILEO-hankkeen onnistumisen ensiarvoisuutta Euroopan unionin uskottavuuden takaamiseksi seuraavina vuosina ilmailu- ja avaruusalalla, jolla kilpailu kiristyy entisestään, koska uusia kilpailijoita, kuten Kiina tai Japani, on näköpiirissä.
Olemme huolestuneita myös tämän hankkeen rahoituskysymyksestä, sen aikataulusta ja sitä koskevista jatkuvista lykkäyksistä. Suoraan sanottuna: avaruusalalla, kuten muillakin liikennettä koskevilla aloilla, mitään ei voida tehdä ilman julkista rahoitusta tai julkisia aloitteita, olipa kyseessä sitten suora julkinen rahoitus tai amerikkalaisen mallin mukaan "duaalinen rahoitus" kuten on tapana sanoa jossa sotilaallinen sektori rahoittaa siviilisektoria. On oltava tietoisia tästä tilanteesta. Perusrakenteiden osalta on varsin vaikeaa löytää yksityistä rahoitusta, myös tähän on varauduttava, ja asia ei koske ainoastaan komissiota vaan myös jäsenvaltioita. Neuvoston tietoisuutta on ehdottomasti lisättävä tässä asiassa. Tästä syystä PSE-ryhmä ei halunnut tehdä lisää ongelmia. Emme äänestä huomenna rahoitusta koskevien GUE-ryhmän tarkistusten emmekä liberaalien ryhmän tarkistuksen puolesta. Tarkistustenhan mukaan GALILEO-hanke on lopetettava, jos yksityinen rahoitus ei riitä, koska mielestämme kyseessä on unionin tulevaisuuden ja unionin avaruuspolitiikan kannalta olennaisen tärkeä hanke.

Sanders-ten Holte
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi kiitokset siitä suuresta määrästä työtä, jonka jäsen Langenhagen on tehnyt tämän hyvin vaikean asiakirjan parissa. Se on ollut pitkä matka, epätasainen ja uppiniskainen, ja sen määränpää ei aivan varmasti ole vielä näkyvissä. Tosin teemme huomenna tärkeän päätöksen, joka vie meidät taas askelen lähemmäksi tavoitetta. Viimeaikaiset tapahtumat kansainvälisellä näyttämöllä muistuttavat siitä, miten tärkeää on saada oma järjestelmä, mutta samalla myös siitä, miten tärkeää on yhteistyö muiden maiden kanssa, jotta järjestelmästä tulisi myös yhteentoimiva.
Vielä kolme kohtaa, joita ELDR-ryhmä pitää tärkeänä. Ensinnäkin hallintorakenne. ELDR-ryhmän mielestä on tärkeää, että hallintorakenne on läpinäkyvä, ja olemme jo tyytyväisiä neuvoston ottamaan tärkeään askeleeseen, nimittäin ehdotukseen yhteisestä yrityksestä perustamissopimuksen 171 artiklan mukaisesti.
Toinen kohta on huoli rahoituksesta. Emme ole vielä täysin vakuuttuneita siitä, että siinä mennään oikeaan suuntaan. Hyväksymme sen, että alussa pitää käyttää julkista rahoitusta, mutta myös yritysten pitää investoida. On löydettävä tasapaino. Yksityisen sektorin kanssa ei vieläkään ole tehty sitovaa sopimusta, ja siitä vallitsee vielä epävarmuus. Sen takia olemme jättäneet tarkistuksen, jolle pyydän teidän tukeanne, jotta Euroopan unionista ei tulisi suojaverkkoa. Suurten kustannusten takia odotamme, että käyttökuluihin osallistutaan.
Parempi maantieteellinen tavoitettavuus ja luotettavuus ovat ne tekijät, jotka yritysten toivotaan valitsevan ja joihin niiden toivotaan investoivan. Juuri se tekee tästä järjestelmästä oikein hyvän järjestelmän.

Bouwman
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tässä on tehty hyvin paljon työtä. On tehty mietintö. Siihen on mennyt lisäksi paljon aikaa. Ongelma on vain se, että siinä käytetään varsin monia perusteluja, ja haluan sanoa hyvin selvästi ja suorasti, että olen niistä täysin eri mieltä. Siinä käytetään vääriä perusteluja, jotta hanke saataisiin kaupaksi.
Aloitan tekniikasta. Monet ovat sanoneet, että tämä tekniikka on muita parempi. Se ei ehdottomasti ole totta. GPS on samanveroinen. Tämä järjestelmä on hiukkasen parempi, koska se käsittelee maa-asemia. Se tekee siitä hiukan luotettavamman, ja viestintä on mahdollista. Mutta seuraavan sukupolven GPS II ja GPS III sisältävät aivan samat ominaisuudet - ette kai luulleet, että amerikkalaiset ovat päästään vialla? Ei syytä huoleen.
Jos katsomme tasoja, niin siinä on kysymys ensimmäisestä tasosta, joka on open access system (avoimen pääsyn järjestelmä). Se on ilmainen. Sitä voi verrata GPS:ään. Jos katsomme kriteerejä, niin siinä on sama korkeus, sama horisontaalinen tarkkuus ja niin edelleen. Seuraavat järjestelmät CAS I ja CAS II ovat kaupallisia ja tarkoitettu hallinnolle, jälkimmäinen myös sotilaalliseen käyttöön. Mainitsen vielä yhden seikan, josta täällä ei ilmeisesti tiedetä kunnolla: myös CAS II -järjestelmän toiminta voidaan lopettaa alueellisesti, jos sitä käytetään sotilaallisiin tarkoituksiin. Ette ehkä vielä tienneet, mutta niin se on.
Tiivistettynä: se ei ole tarkempi, sen toiminta voidaan lopettaa. Lyhyesti sanottuna, nykyinen järjestelmä tarjoaa jo mainiosti käytettäväksi kaikki täällä mainitut tekniset aspektit, myös kuljetusta varten.
Kun on kyse sotilaallisesta käytöstä, niin olemme yhtä mieltä siitä, että emme missään tapauksessa halua sitä. En ryhdy esittelemään perustelujamme laajemmin, mutta mielestäni tällä hetkellä ei ole oikein - syyskuun 11. päivän tapahtumiin viitaten - taas kerran muistuttaa sellaisen järjestelmän tärkeydestä. Minusta se on vähän sopimatonta. On täysin selvää, että teollisuusvaliokunnassa on sovittu muotoilusta siviilikäyttöä varten mutta liikennevaliokunnassa ei. Odotan kiinnostuneena, mitä huomenna näemme tarkistuksissa.
Mitä rahoitukseen tulee, niin neuvosto on tehnyt asiasta selvityksen. Siitä käy ilmi, että liikekumppaneita ei itse asiassa ole. Pitää kasata kokoon 1,5 miljardia. 200 miljoonaa vapautetaan nyt epäsuorasti ja annetaan se kuva, että rahaa on. Siinä on se ongelma, että samat tahot vapauttivat kymmeniä miljardeja umts:ää varten. Jäsen Langenhagenin ensimmäiset sanat kuullessani ajattelen, että GALILEO haudataan jonkin ajan kuluttua.

Markov
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jäsen Langenhagen, GALILEO-hanke on teknologisesti kiinnostava ja tarjoaa monia ehdottomasti potentiaalisia sovellusmahdollisuuksia. Meillä on ollut tähän asti vertailukelpoiset venäläiset ja amerikkalaiset järjestelmät, joita kuitenkin suunnitellaan, kehitetään ja myös käytetään sotilaallisesta näkökulmasta. Amerikkalaisessa järjestelmässä piilee tosiasiassa sellainen todellinen vaara, että Yhdysvaltojen käyttäessä sitä sotilaallisiin tarkoituksiin eurooppalaiset, tai kaikki siviilikäyttäjät, suljetaan pois järjestelmästä, kuten tapahtuikin Persianlahden sodan aikana!
GALILEO-hanke esitetään nyt siviilihankkeena, jonka on määrä laskea perusta Euroopan unionin riippumattomuudelle Yhdysvalloista teknologisesti tärkeällä alalla. GALILEO-hanketta arvioidaan hyvin eri tavoin myös minun ryhmässäni. Yksi asia kuitenkin yhdistää meitä: me haluamme puhtaasti siviilikäyttöä. Me olemme esittäneet tarkistusehdotuksia, joissa on tarkoitus määrätä juuri järjestelmän käyttämisestä yksinomaan siviilitarkoituksiin. Jäsen Rack, en ole sinisilmäinen enkä usko, että maailmassa on vain hyvää. Mutta jos me emme tee sitä, meillä on sama ongelma kuin yhdysvaltalaisen järjestelmän kanssa, että se nimittäin suljetaan siviilikäyttäjiltä sotilaallisen käytön tapauksessa. Te ette ratkaise ongelmaa, jonka te tiettävästi haluatte ratkaista.
Toiseksi: minulla on myös rahoitukseen liittyviä epäilyksiä. Eurooppalaisten veronmaksajien rahoja on määrä käyttää yhteensä 1 730 000 000 euroa järjestelmän kehittämiseen, validointi- sekä rakennus- ja käyttöönottovaiheeseen. Teollisuus tulee mukaan sitten rakennus- ja käyttöönottovaiheessa 1,5 miljardilla eurolla, mutta sillä on toistaiseksi lupauksia pelkästään 200 miljoonasta eurosta. Se on 13 prosenttia. Liiketaloudellisesti tarkasteltuna yhdelläkään yrityksellä ei olisi varaa kehittää jotain tällaista, jos sillä on vain näin pieni oman pääoman osuus. Te haluatte maksaa järjestelmän julkisin varoin, ja sitä en voi hyväksyä!
Kolmanneksi: tässä GALILEO-hankkeessa on toinenkin näkökohta. Yhdysvaltalaiset antavat käyttää GPS-järjestelmää ilmaiseksi. Te haluatte, että käyttäjä myös maksaa jatkossa eurooppalaisen järjestelmän. Mihin te sitten luulette päätyvänne hartaasti toivomanne kilpailun kanssa! Kilpailu loppuu näin: jos minun on määrä maksaa jostakin, jonka saan muualta ilmaiseksi, en maksa siitä, eikä teillä ole käyttäjiä. Sitten te olette menettäneet kaikki julkiset verovarat! Jäsen Langenhagen, te puhuitte toki niin kauniisti konvehdista, ja jäsen Savary puhui historiallisesta asiasta! Tämä historiallinen konvehti maksaa teille kokonaisuutena ottaen yhteensä 3,2 miljardia euroa. Se on mielestäni tällä hetkellä tässä vaiheessa ehdottomasti liian kallista!

Queiró
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, eurooppalaisen satelliittivälitteisen radionavigointiohjelman kehittäminen herättää monia kysymyksiä, joita meidän on todellakin pohdittava. Kyseessä on maailmanlaajuinen hanke, jossa hyödynnetään huipputekniikkaa ja jonka rahoittamiseen tarvitaan suunnattomat julkisia ja yksityisiä rahavaroja. Hankkeen puitteissa tehtävien poliittisten päätösten merkittävyys selittää suuressa määrin neuvoston epäröintiä, jota on ilmennyt siitä huolimatta, että sekä komission että parlamentin kannoissa ja asiakirjoissa on paneuduttu asiaan ja oltu siitä innostuneita.
Itse asiassa ongelma ei ole sen pienempi. Ei tietenkään, koska näin merkittävä hanke edellyttää tiivistä kansainvälistä yhteistyötä. Yhteistyö ei ole olennainen asia niinkään siksi, että tulevaisuudessa eri puolille maailmaa asennetaan valvontakeskuksia ja viestintävälineitä, joilla tuetaan noin 30:tä satelliittia, jotka pitää myös sijoittaa kiertoradalleen, vaan koska tämänkaltaisen hankkeen onnistuminen riippuu mitä ilmeisimmin sen yhteentoimivuudesta muiden olemassa olevien järjestelmien, pohjoisamerikkalaisen GPS-järjestelmän ja venäläisen GLONASS-järjestelmän, kanssa.
Meistä ei ole siis mitään järkeä perustella GALILEOn kaltaista hanketta tai sen tarvetta jonkinlaisella Euroopan ja eurooppalaisten Yhdysvaltoja kohtaan tuntemalla epäluottamuksella, joka johtuu siitä, että kyseisellä maalla on nykyisin lähestulkoon monopoliasema. Tämä epäluottamus voisi myös saada eurooppalaiset katkaisemaan yksipuolisesti ja ilman hyväksyttäviä syitä eli vastuuttomasti tiedonsiirron satelliitin kautta tai ottamaan tietojen tarkkuuden osalta käyttöön mitta-asteikkoja, jotka ovat mahdottomia siviilikäyttäjien kannalta. Totuus on, että GPS-järjestelmää ja sen mahdollistamaa satelliittivälitteistä radionavigointia käytetään menestyksellisesti kaikkialla maailmassa ja erityisesti Euroopassa. Tähän on vielä lisättävä, että GPS-signaalien vastaanotto on ollut käyttäjille täysin ilmaista ja että kaikki kansalaiset voivat saada kohtuullisin hinnoin käyttöön tarvitsemansa alat.
Euroopan unionin pitää siis panostaa tämänkaltaisen järjestelmän kehityksen, asennuksen ja hyödyntämisen määrittelyyn muista syistä. Ne liittyvät ennen kaikkea sysäykseen, jonka GALILEO antaisi Euroopan huipputekniikan teollisuudelle ja siihen kytkeytyvien palvelujen tarjoajille, jolloin se toimisi taloudellista kilpailua tervehdyttävänä tekijänä tällä toimialalla, joka on ratkaiseva hankkeen kehittämisen kannalta. Tästä järjestelmästä olisi myös valtava apu Euroopan teknisten mahdollisuuksien kehittämiselle sekä niihin liittyvän tieteellisen ja soveltavan tutkimuksen tehostamiselle. On vielä painotettava, miten arvokas lisä tämänlaajuinen hanke olisi uusien työpaikkojen luomisen kannalta niitä tulisi yli 100 000 ja kyse on suurta ammattitaitoa vaativista työpaikoista. Lopuksi järjestelmän asentamisen ja hyödyntämisen myötä olisi mahdollista kehittää julkinen tai yksityinen kumppanuus, joka olisi strategisesti erittäin arvokas sellaisten tärkeiden alojen kuin liikenteen tukemiseksi sekä meri-, lento- että maaliikenteen. Tähän alaan kuuluvat lentoliikenteen hallinta, etsintä- ja pelastustehtävät, matkapuhelin liikenne ja monet muut alat. Juuri näiden lyhyesti luettelemieni syiden takia tuemme GALILEO-hanketta ja toivomme siten olevamme mukana rakentamassa todellista tulevaisuuden Eurooppaa.

Van Dam
Arvoisa puhemies, kollega Langenhagen näkee satelliittijärjestelmä GALILEON tulevaisuuden aurinkoisena. Hänen katsantokannastaan käsin siltä varmaan näyttääkin. Olen kuitenkin sitä mieltä, että kriittisesti tarkasteltuna tähän hankkeeseen liittyy vakavia varjopuolia.
Hankkeen kustannuslaskelmat ovat huomattavat. Niin on erityisesti nyt, kun yksityisen sektorin osuutta ei ole määritetty läheskään selvästi eikä siitä ole sopimuksia. Komission mukaan alkuvaiheessa tarvittavalla summalla voidaan rakentaa vain 150 kilometriä suurten nopeuksien junarataa, mutta jokainen summa on liian suuri, jos siihen ei liity selviä etuja. Tässä tapauksessa etujen pitäisi liittyä nimenomaan luotettavuuteen ja hintaan.
Tällä hetkellä näyttää varsin todennäköiseltä, että GALILEOSTA tulee olemassa olevien järjestelmien kopio ainakin toimivuuden osalta. Siviilipainotteisuudestaan huolimatta järjestelmään tulee ajan myötä myös sotilaallinen komponentti. Minulla ei ole siitä epäilystäkään.
Sillä tavalla menetetään se etu, joka GALILEOLLA väitetään olevan nykyisiin järjestelmiin verrattuna, eli riippumattomuus sotilaallisesta käytöstä ja siitä johtuva luotettavuus. Jäljelle jää tilanne, jossa maksamme enemmän samoista palveluista.
Tärkein tekijä meille on kuitenkin se, että järjestelmä voi alkaa vaikuttaa ei-toivotulla tavalla Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen suhteisiin. Erityisesti sotilaallisessa mielessä on käynyt ilmi useammin kuin kerran, että ilman Yhdysvaltoja Euroopan unioni saa hyvin vähän aikaan. Rehvastelu suhteessa Yhdysvaltoihin ei ole pelkästään mieletöntä vaan myös hyvin vaarallista. Sen takia kannatan sitä, että käytämme hyväksi olemassa olevaa tarjontaa emmekä luo mahdollisille käyttäjille harhakuvia. Sillä on varsin kyseenalaista, tuleeko satelliittisignaalien hyödyntäminen nykyistä paremmaksi ja tehokkaammaksi.

Mastorakis
Arvoisa puhemies, huomaan, että komission jäsenen lisäksi myös puhemies ja mietinnön esittelijä ovat naisia, yhteensattuma, joka lupaa hyvää GALILEO-hankkeelle, olkoonkin, että itse Galileo oli mies.
Onnittelen siis esittelijää, kollega Langenhagenia, ja korostan erityisesti sitä, että järjestelmän kaikissa suunnittelu-, toteutus- ja sovellutusvaiheissa poliittisia päätöksiä pitää tehdä ja niistä pitää keskustella vain Euroopan unionin piirissä, unohtamatta tietenkään ehdokasvaltioiden aseman määrittelemistä. On myös selvää, että kansainvälinen yhteistyö Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa on välttämätöntä sekä siksi, että näin voidaan rajoittaa hankkeen kieltämättä valtavia kustannuksia, että siksi, että kysymys taajuuksien luomisesta voidaan suunnitella siten, että järjestelmän luotettavuus taataan. Näin siis turvattaisiin tarvittavien taajuuksien ja sen mukana myös GALILEOn tarjoamien palvelujen riittävyys.
Tarvitaan kuitenkin lisää tietoa hankkeesta vastaavan hallintoelimen toiminnasta, hallinnosta ja rahoituksesta. Samoin tarvitaan täysipainoisia ja realistisia ehdotuksia varsinkin yksityisen sektorin osallistumisesta. Tämänhetkisten tietojen perusteella ei kuitenkaan voida suhtautua kovin optimistisesti yksityisen pääoman innokkuuteen, sillä vielä ei ole päätetty, tarjoaako järjestelmä palvelujaan maksullisesti, kuten yksityinen sektori edellyttää, vai ovatko palvelut maksuttomia, mikä on maksuttomasti palvelujaan tarjoavan GPS-järjestelmän kilpailukyvyn edellytys.
Voiko nyt käydä niin, että hankkeen alussa myönnettyjen määrärahojen pelastamiseksi jäsenvaltiot joutuvat maksamaan suuria rahasummia kansallisista talousarvioistaan? Komission on mielestäni vastattava hyvissä ajoin tähän kysymykseen. On myös edistettävä ratkaisuja avoinna oleviin kysymyksiin. Niitä ovat tekniset kysymykset, kuten EGNOS-järjestelmän integrointi GALILEOon ja vastaava hankkeen kustannusselvitys, sekä juridiset kysymykset niin yhteisön piirissä kuin jäsenvaltioissakin, jotta voitaisiin ratkaista, miten mahdollinen signaalien tahallinen häirintä ja väärinkäyttö voitaisiin tehdä rangaistavaksi, sekä päättää jonkinlaisen sanktioista vastuussa olevan elimen luomisesta. Toivomme joka tapauksessa, että GALILEO-hanke edistyy nyt ripeämmässä tahdissa.

Hedkvist Petersen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin aluksi kiittää esittelijä Langenhagenia siitä työstä, jota hän on tehnyt mietinnön parissa. Puhun tänään sen vuoksi, että tarvitsemme mielestäni sellaisia teknisiä järjestelmiä, jotka antavat ympäristövoittoja. Tekninen kehitys etenee yhä nopeammin. Tietokoneet ja matkapuhelimet ovat muuttaneet dramaattisesti työelämäämme ja arkipäiväämme. Olemme myös oppineet, että tekniikka muuttuu koko ajan ja luo uusia apuvälineitä ja että yritykset kehittävät jatkuvasti uusia tuotteita, joita voidaan käyttää useilla yhteiskunnan eri aloilla.
Eurooppalainen satelliittinavigointijärjestelmä voi parantaa huomattavasti liikennealan kehittämismahdollisuuksia, erityisesti, kun kyse on yhdistelmäliikenteestä, jossa erilaisten liikennetyyppien välisen yhteistyön on tarkoitus olla joustava. Uutta tekniikkaa voidaan kuitenkin käyttää myös lento- ja meriliikenteessä ja maantie- ja rautatiekuljetuksissa liikenteen tehostamiseksi ja sen ympäristöystävällisyyden parantamiseksi.
Olen esittelijän kanssa todellakin samaa mieltä siitä, että GALILEO merkitsee sitä, että Eurooppa voi osallistua uuden teknisen teollisuuden kehittämiseen ja olla tällaisen kehityksen kärjessä. Euroopassa on nykyään avaruusteollisuutta monessa paikassa, muun muassa Ruotsin pohjoisimmissa osissa, ja mielestäni on tärkeää, että käytämme jo olemassa olevaa infrastruktuuria, jotta pystyisimme pitämään tämän hankkeen kustannukset alhaisina tulevaisuudessa.
Suuret tekniset läpimurrot ovat useimmin olleet seurausta sellaisesta kehityksestä, jonka lähtökohtana on julkisen sektorin tukema tutkimus, jota on usein tehty sotilaallisten tarkoitusten edistämiseksi. Niitä kustannuksia ja niitä voimavaroja, joita vaaditaan täysin uusien tekniikoiden kehittämiseen, ei usein löydy yksityisyrityksistä. Tämä koskee mitä suurimmassa määrin GALILEO-hanketta, jonka perusta on EU:n valtioiden maksamassa rahoituksessa, mutta johon yksityisenkin sektorin on osallistuttava.
GALILEOn ainutlaatuisuus GPS-järjestelmään verrattuna on siinä, että sitä kehitetään sotilaallisten tarkoitusten sijasta siviilitarkoituksiin. Se on mielestäni ehdoton edellytys sille, että Euroopan parlamentti voi tukea hanketta.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensiksikin jälleen lausua teille kiitokset siitä jatkuvasta ja päättäväisestä tuesta, jota Euroopan parlamentin enemmistö on antanut satelliittivälitteistä radionavigointia koskevalle GALILEO-ohjelmalle.
Päätöslauselma, joka sisältyy esittelijä Langenhagenin erinomaiseen mietintöön, on tästä kiistaton osoitus, ja kiitän esittelijää hänen työstään.
Haluaisin esittää joitakin huomioita päätöslauselmaesityksestä, joka perustuu marraskuussa 2000 hyväksyttyyn komission tiedonantoon.
Komissio lähetti parlamentille ja neuvostolle kesäkuun lopussa ehdotuksen GALILEO-yhteisyrityksen yhtiöjärjestystä koskevaksi asetukseksi. Haluan korostaa, että tämä ehdotus, jonka tarkoituksena on luoda vuoden 2002 alussa ohjelman yhteinen hallintorakenne, on tärkeä. Tiukan aikataulun takia on välttämätöntä, että parlamentti voi antaa lausuntonsa ehdotuksesta ennen vuoden loppua.
Viime huhtikuussa pidetyn liikenneministerien neuvoston päätelmien mukaisesti olemme käynnistäneet tutkimuksen GALILEOn mahdollisista palveluista, siitä mahdollisesti saatavista tuloista ja niiden keräämistavoista. Tutkimus on määrä saada valmiiksi lähiviikkoina, jotta joulukuussa kokoontuva liikenneministerien neuvosto voi tehdä tarvittavat päätökset ohjelman jatkamiseksi.
Toimitamme parlamentille ilman muuta tutkimuksen tulokset, ja toivon, että sen myötä ne muutamat parlamentin jäsenet, jotka ovat suhtautuneet ohjelmaan varauksellisesti, saavat parempaa tietoa ja lisää luottamusta ja että saisimme näin lisää tukea - tiedän, että parlamentin enemmistö tukee ohjelmaa, mutta tiedän myös, että muutamat parlamentin jäsenet ovat suhtautuneet siihen varsin vastahakoisesti ja jopa kielteisesti.
Kuten päätöslauselmaesityksessä selvästi sanotaan, kansainvälinen yhteistyö on olennainen osa GALILEO-ohjelmaa. Sen tavoitteena on taata GALILEOn yhteentoimivuus satelliittivälitteisten radionavigointijärjestelmien, kuten nykyisen yhdysvaltalaisen GPS-järjestelmän tai valmisteilla olevan venäläisen GLONASS-järjestelmän, kanssa. Tältä osin - muutamat jäsenet ovat puhuneet siitä, onko se välttämätöntä vai ei - haluan sanoa, että järjestelmien tarkoituksena on olla yhteensopivia ja vahvistaa toisiaan.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan sanoa, että nimenomaan viime kuun tapahtumien jälkeen sellainen toinen järjestelmä, joka vahvistaa olemassa olevaa järjestelmää, lisää turvallisuutta ja toimii tietyssä vaiheessa paitsi täydennyksenä myös vaihtoehtona ei-toivotuissa mutta mahdollisissa tilanteissa - samalla, kun kaikkiin GALILEOon liittyviin elämänalueisiin vaikuttavien sovellusten määrä kasvaa räjähdysmäisesti - on mielestäni ehdottoman välttämätön Euroopalle ja koko maailmalle, myös Yhdysvalloissa oleville käyttäjille.
Niin ikään on tärkeää saada kolmansien maiden tuki tarvittavien taajuuksien käyttämiselle lähinnä Maailman radiohallintojen konferensseissa; seuraava konferenssi järjestetään vuonna 2003. Kuten tiedätte, taajuuksien jako on vahvistettava nimenomaan vuonna 2003. Tarvittaessa on edistettävä osallistumista GALILEO-ohjelman kehittämiseen.
GALILEOn antamien tietojen yhteydessä on selvää, että sovelletaan tietosuojaa koskevia kansainvälisiä ja yhteisön välineitä. Kuten Langenhagenin mietinnössä korostetaan, olemme sitä mieltä, että - tämä on yksi GPS-järjestelmän erityispiirteistä - GALILEOn on tarjottava julkinen signaali, toisin sanoen kestävä ja täsmällinen signaali, jota ei voida keskeyttää sotilaallisten kysymysten takia, kuten on tapahtunut, sekä järkeviä sovelluksia, olivatpa ne sitten julkisia eli tullivirastoja, oikeudellisia tutkimuksia tai muita varten tai sitten yksityisiä eli pankkisiirtoja varten.
Lopuksi haluaisin käydä lyhyesti läpi ohjelman seuraavat vaiheet. Vuoden lopussa eli parlamentin lausunnon saatuaan neuvoston on määrä hyväksyä GALILEO-yhteisyrityksen yhtiöjärjestys ja päättää sen ohjelman jatkosta, joka kyseisen yhteisyrityksen on toteutettava tiiviissä yhteistyössä Euroopan avaruusjärjestön kanssa. Kuten muutamat jäsenet ovat sanoneet, on välttämätöntä viimeinkin näyttää vihreää valoa GALILEO-hankkeelle. Kehitysvaiheessa, jonka on määrä kestää vuodesta 2002 vuoden 2005 loppuun saakka, on tarkoitus laukaista ensimmäiset satelliitit, jotta järjestelmää voidaan kokeilla todellisissa mittasuhteissa ja jotta vastaanottimien valmistajat voivat tehdä tarvittavat säädöt.
Kuten näette, vielä on paljon tehtävää. Teidän tukenne on ehdottoman tärkeää, ja joka tapauksessa pidämme parlamentin täysin ajan tasalla kaikista hankkeen vaiheista.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa komission varapuheenjohtaja.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

Toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavat merkinnät
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana McNallyn laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus (A5-0298/2001) toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevasta yhteisön ohjelmasta (6760/1/2001 - C5-0246/2001 - 2000/0033(COD)) (esittelijä: Eryl McNally).

McNally
. (EN) Arvoisa puhemies, olen iloinen voidessani esittää suositukseni toiseen käsittelyyn Energy Star -ohjelmaa koskevasta sopimuksesta. Kuten tiedätte, parlamenttia on jo kuultu itse sopimuksesta melko monimutkaisessa menettelyssä. Tämä on nyt sopimuksen täytäntöönpanoon tarvittavaa asetusta koskeva yhteispäätösmenettely.
Haluan kiittää komissiota, neuvostoa ja kollegoitani, etenkin varjoesittelijöitä, heidän avustaan tämän melko monimutkaisen menettelyn läpi luovimisessa. Haluaisin kiittää erityisesti puheenjohtajavaltio Ruotsia, joka näki erittäin paljon vaivaa ollakseen avuksi.
Neuvoston yhteiseen kantaan on hyväksytty suurin osa parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä tekemistä huomautuksista. Ohjelmaa tarkistetaan odotettua aikaisemmin; uusista teknisistä edistysaskelista tällä energiatehokkuuden alalla laaditaan päivitys; parlamentille toimitetaan kertomus. Lisäksi Yhdysvaltojen viranomaiset ovat täysin selvillä siitä, että parlamentti on osallisena Energy Star -ohjelmaa koskevissa keskusteluissa komission näkökulmasta. Tämä on tehty sopimukseen parlamentin pyynnöstä lisätyn oheiskirjeen avulla, joka vastaa toiveisiimme siitä, että he tietäisivät, miten me Euroopan unionissa toimimme.
Tämä ei tietenkään ole ainoa toimenpide, johon on ryhdyttävä energiatehokkuuden alalla. Käsittääkseni yhteistä kantaa on päivitetty uuden ympäristömerkin myöntämisjärjestelmän takia. Olen valmis esittelijänä hyväksymään tuon pienen, välttämättömäksi käyneen muutoksen.
Vaikka olen iloinen, että tämä sopimus näyttäisi tulevan voimaan, en halua liioitella sen tärkeyttä. Se on hyödyllinen väline, mutta ehdotus on suhteellisen vaatimaton; se on vapaaehtoinen ohjelma, joka perustuu yhdysvaltalaiseen malliin. Tiedän monen kollegan olevan kanssani samaa mieltä siitä, että tulevaisuudessa meidän pitäisi työskennellä eurooppalaisena unionina ja toimia Euroopan yhteisön ohjelmien mukaisesti ennemmin kuin yrittää tarrautua muualla, esimerkiksi Yhdysvalloissa kehitettyihin ohjelmiin.
Joka tapauksessa, vaikka ohjelma on suhteellisen vaatimaton, se on tervetullut. Tietokonelaitteistojen myynti on maailmanlaajuista, ja Energy Star -tunnuksen näkeminen tietokoneissa on valistava, tietoisuutta lisäävä aspekti, joka on hyödyllinen. Me tiedämme, että yksi tehtävä energiatehokkuuden lisäämisessä on lisätä yleisön tietoisuutta.
Ohjelma on pieni osa siitä, mitä tarvitaan. Jokainen tässä salissa tietää, että energiatehokkuus on energiapolitiikan tärkein osa. Viides polttoaine - hiili, kaasu, uudistuvat energianlähteet, ydinvoima - viides polttoaine, jonka tarjoamat mahdollisuudet ovat 30 prosenttia, on energiatehokkuus.
Jos joku toiselta planeetalta näkisi meidän käyttäytyvän aivan kuin olisimme tienneet sen, he pitäisivät meitä tyhminä. Me emme ole tyhmiä, me olemme älykkäitä, ja siksi älykäs energia - ilmaus, jonka toivon olevan tulossa kaikille tutuksi - ja varmasti jäsenet Wijkman, Turmes, Van der Laan ja minä teemme parhaamme tehdäksemme siitä erittäin tutun ilmauksen - ja energia-asioissa älykäs Eurooppa ovat riippuvaisia energiatehokkuudesta.
Me odotamme komission jäsenen tuovan käsiteltäväksi toimenpidepaketin, joka menee paljon Energy Star -ohjelmaa pitemmälle. Toimenpiteet ovat kysynnän hallinta sekä kaksi tärkeää direktiiviä: toinen kotitalouskoneita ja toinen toimistolaitteita koskeva - jotka eivät ole "made in the USA". Toivon, että tämän syksyn aikana, Belgian puheenjohtajakaudella, nämä molemmat direktiiviehdotukset tullaan hyväksymään.
Olemme olleet erittäin yhteistyöhaluisia Energy Star -ohjelman suhteen. Siihen tehtiin vain yksi tarkistus, joka voitiin perua. Jos komission jäsen pystyy antamaan meille tänä iltana asianmukaiset vakuudet ja hyväksymään tuon tarkistuksen hengen - tarkistuksessa häntä pyydetään ryhtymään lisätoimiin tehottomien laitteiden markkinoilta poistamiseksi - on aivan mahdollista, että voimme hyväksyä yhteisen kannan muuttamattomana.

Liese
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät kollegat, haluaisin esittää aluksi ryhmäni puolesta kiitokset esittelijä McNallylle, joka on selvittänyt tämän teknisesti vaikean tehtävän ja myös neuvotellut erittäin tiukasti neuvoston kanssa, koska oli kyse parlamentin oikeuksista. Se oli niin sanotusti ennakkotapaus, joka hänen piti siellä neuvotella, ja hän on tehnyt sen parlamentin kannalta erittäin tarmokkaasti ja myös erittäin menestyksellisesti.
Haluaisin kiittää myös komission varapuheenjohtajaa, joka siis kaiken kaikkiaan ajaa erittäin energisesti eurooppalaista panostusta energiaongelmiemme ratkaisemiseen. Mielestäni me kaikki olemme samaa mieltä siitä, että energian tehokkaampi käyttö on erittäin tärkeä apu energiaongelmiemme ratkaisemiseen. Nykyaikainen tekniikka tarjoaa meille välineitä energian säästämiseen ja sen tehokkaampaan käyttämiseen. Jos se tehdään oikein, se on oikeastaan kaikkien etu. Näihin teknisiin innovaatioihin liittyvät kustannukset ovat niin vähäisiä, että ne kuoleutuvat kuukausien, enintään muutamien vuosien kuluessa, joten siitä on kuluttajalle kokonaisuutena ottaen hyötyä, ja teollisuudelle se on myös mahdollisuus tuoda innovaatioitaan markkinoille.
Tässä mietinnössä on kyse yhdestä tavasta, nimittäin merkinnästä. Se on tärkeä askel, koska meillä on tältä osin myös vaikutusvaltaa maailmanlaajuisiin standardeihin, sillä Energy star -tunnustahan käytetään Yhdysvaltojen ja Euroopan lisäksi myös muissa maissa. Kun otin hoitaakseni tehtävän PPE-ryhmän varjoesittelijänä, kysyin vaalipiirissäni toimivilta yrityksiltä, jotka ovat tekemisissä tämän aiheen kanssa, siis sellaisilta, jotka esimerkiksi myyvät tai myös valmistavat tietokoneita, mitä mieltä ne sitten ovat tästä. Ne sanoivat, että pelkkä merkintä ei saa todennäköisesti paljonkaan aikaan, koska kuluttajat eivät valitettavasti kiinnitä tietokoneita ja muita vastaavia tuotteita ostaessaan paljonkaan huomiota energiankulutukseen vaan moniin muihin tunnusmerkkeihin. Olisi siis ehkä järkevää puhua siitä, miten me löydämme vielä muita välineitä tukeaksemme energiatehokkaita laitteita ja poistaaksemme suuret energiantuhlaajat vähitellen markkinoilta.
Käsiteltävänämme olevassa tarkistusehdotuksessahan todetaan, että sellainen tie voisi olla esimerkiksi vapaaehtoinen sopimus laitteiden valmistajien kanssa. Jos se ei kuitenkaan toimi, pitäisi harkita lainsäädäntöä. Minusta se on erittäin tärkeää, koska, kuten esittelijä sanoi, me keskustelemme täällä tosin Yhdysvaltojen kanssa tehtävästä sopimuksesta ja merkinnästä, mutta merkintä ei kuitenkaan yksin ratkaise ongelmaa. Pyydän siksi komission jäsentä tekemään puheessaan täysin selväksi, että komissio pohtii pitemmälle meneviä toimia, ja myös sanomaan, milloin meillä on odotettavissa muita ehdotuksia. Siitä ei nimittäin olisi uskoakseni meille kaikille hyötyä, jos meidän pitäisi käydä yhden tarkistusehdotuksen vuoksi läpi pitkä sovittelumenettely. Jos tänä iltana syntyy hyvä tulos, me voimme välttää sovittelumenettelyn. Muuten sovittelu olisi välttämätön, minkä me kuitenkin varmasti kaikki haluamme välttää.

Martin, Hans-Peter
Arvoisa puhemies, maailma muuttui 11. syyskuuta, ainakin se maailma, jollaisena me sen tunsimme. Yhtäkkiä asetuksesta, jota me täällä parlamentissa olemme käsitelleet jo pitempään, tulee pieni pala mosaiikkia tässä muuttuneessa maailmassa. Me tiedämme, että 11 prosenttia sähkönkulutuksesta - 10-15 prosenttia muissa maissa - yksityisissä talouksissa ja julkisilla aloilla, jos ne otetaan mukaan, myötävaikuttavat siihen, että voimalaitoksia pidetään toiminnassa täysin tarpeettomasti, koska valmiustilassa (stand by) olisi aivan muita mahdollisuuksia. Eurooppaan siirrettynä se tarkoittaa kuudesta kymmeneen suurta voimalaitosta: ne voivat olla myös ydinvoimaloita.
Kun tällä hetkellä ensimmäiset pommikoneet lentävät mahdollisesti jo Afganistanin suuntaan ja pohditaan sitä, millainen sitten mahdollinen vastaisku taas voisi olla, nähdään, että jopa niin tavallinen asia kuin käsiteltävänä oleva asetus voisi tuoda meille täällä Euroopassa lisää turvallisuutta, lisää turvallisuutta myös - jos ajattelemme syyskuun 11. päivän seurauksia - odotettavissa olevan öljyn hinnan nousun yhteydessä. Pidän siksi tätä työtä, jota Eryl McNally on tehnyt, erittäin myönteisenä tästä näkökulmasta.
Toinen näkökohta, joka pitäisi ottaa nyt myös vielä kerran erityisesti huomioon, olisi se, että me voisimme antaa suhdanteille piristysruiskeen, joka saa tarkistusehdotuksessa, johon edellinen puhuja jo viittasi, erityistä huomiota komission taholta - että me siis löydämme tavan ei vain merkitä hyviä laitteita vaan poistaa huonot markkinoilta mahdollisimman nopeasti.

Chichester
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa onnittelemalla jäsen McNallya hänen sinnikkyydestään tämän mietinnön pitämisessä parlamentin esityslistalla ja sen toteuttamisessa.
Suhtaudun myönteisesti tässä ehdotuksessa omaksuttuun, vapaaehtoista järjestelmää kannattavaan lähestymistapaan. Se on käytännöllisempi lähestymistapa, kun halutaan aikaansaada parannuksia. Toisin kuin jäsen McNally, minä en näe mitään haittaa Yhdysvalloissa käytettävien toimenpiteiden omaksumisessa. Yksi päämääristämme Euroopassa on päästä yhteisiin standardeihin sisämarkkinoilla. Miksi emme siis pyrkisi ulottamaan noita yhteisiä standardeja koskemaan tärkeintä kauppakumppaniamme Atlantin toisella puolella? Se, että jokin on keksitty Yhdysvalloissa, ei tarkoita, että se olisi täysin pahasta. Meidän on erittäin tärkeää auttaa laitteiden hankkimisessa valintoja tekeviä ihmisiä tietämään, mitä energiatehokkuus on. Oma kokemukseni on, että merkinnät vaikuttavat päätöksiin konkreettisesti. Ne varmasti vaikuttivat minun päätökseeni tänä kesänä, kun olin ostamassa jääkaappia ja pakastinta kotiini. Vanhat laitteet alkoivat olla erittäin kovaäänisiä ja erittäin kalliita. Saattaa olla, että motiivini oli myös huoli lakata kuluttamasta niin paljon sähköä, jonka toimittaa ranskalaisen julkisen laitoksen omistama yritys, mutta se on toinen asia.
Haluaisin lopettaa kannattamalla tarkistuksista tehtyjä kommentteja, nimittäin, että me kaikki odotamme komission antavan meille vakuudet muiden vapaaehtoisten järjestelmien osalta. Tämä on terve ja järkevä lähestymistapa.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensiksikin kiittää esittelijä McNallya hänen työstään asetuksen parissa. Tiedän, että hän on työskennellyt tiiviisti parlamentissa ja neuvostossa olevien kollegojensa kanssa saadakseen aikaan kannan, jota tänään käsittelemme. Toivon, että pystymme myös pääsemään sopimukseen tekstistä, jonka kaikki voivat hyväksyä. Olen varma, että kukaan meistä ei halua joutua sovittelumenettelyyn, jos asia voidaan ratkaista sopivammalla tavalla, sillä kantamme ovat hyvin samanlaisia.
Tämä ehdotus sisältyy komission toimintasuunnitelmaan, jossa pyritään parantamaan Euroopan unionin energiatehokkuutta. Viestintään tarkoitetuilla toimistolaitteilla on merkittävä osuus palvelusektorin sähkönkulutuksesta, ja me kaikki olemme samaa mieltä, että tehokkaiden ja ekologisten toimistolaitteiden käyttö voi osaltaan edistää kestävän kehityksen strategiaa, josta päätettiin Göteborgin Eurooppa-neuvostossa.
Merkintöjen yhteensovittamista koskeva ehdotettu ohjelma, Energy Star -ohjelma, vähentää merkittävästi sähkönkulutusta ja CO2-päästöjä, joten se on erittäin kannattava. Esittelijä McNally sanoi erittäin hyvin, että - haluan korostaa, että olen täysin samaa mieltä hänen kanssaan - energiatehokkuus on tärkeintä. Tärkeintä on käyttää energia hyvin, koska näin saamme parhaan hyödyn, ja sanomme tämän myös unionin energiahuoltoa koskevassa vihreässä kirjassa.
Pitkän neuvottelujakson jälkeen joulukuussa 2000 allekirjoitettiin viimeinkin Amerikan yhdysvaltojen kanssa sopimus toimistolaitteiden energiatehokkuusmerkintöjä koskevien ohjelmien yhteensovittamisesta. Tarvitsemme nyt nimenomaan tämän asetuksen, jotta voimme soveltaa asianmukaisesti Yhdysvaltojen kanssa allekirjoitettua sopimusta.
Ohjelma on jo ollut menestys Yhdysvalloissa, sillä siihen on osallistunut huomattava määrä valmistajia, joiden suuri enemmistö on sisällyttänyt tuotteisiinsa energiansäästölaitteita, ja siinä on lisätty kuluttajien tietoisuutta valmiustilassa olevien toimistolaitteiden energianhävikistä.
Komissio on Atlantin toisella puolella saatujen myönteisten kokemusten perusteella vakuuttunut, että merkintöjä koskeva Energy Star -ohjelma johtaa itsestään tehottomien laitteiden vähittäiseen poistumiseen yhteisön markkinoilta.
Minä ymmärrän ja me ymmärrämme täysin Euroopan parlamentin huolen, joka koskee asetusehdotuksen tehokkuutta juuri tältä kohdin. Huoli näkyy tarkistuksessa, jota esittelijä McNally edelleen vaatii. On selvää, että jos olosuhteet olisivat toisenlaiset, sanoisin hänelle olevani samaa mieltä, mutta pyytäisin kuitenkin tällä kertaa, että parlamentti hylkäisi sen tai että - mikä olisi vielä parempaa - esittelijä McNally peruisi sen. Vaikka olenkin samaa mieltä sen sisällöstä, olen sitä mieltä, ettei tämä ole sopivin väline tällaisiin toimenpiteisiin. Energy Star -ohjelma ei suoraan sanottuna ole sopiva tilaisuus kehottaa kunnostamiseen, uudenaikaistamiseen, tehottomimpien laitteiden vetämiseen pois markkinoilta.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan sanoa parlamentille, että laadimme parhaillaan puitedirektiiviä tehokkuuden vähimmäisvaatimuksista muun muassa viestintään tarkoitettujen toimistolaitteiden alalla; toivon, että direktiivi voidaan tulevana vuonna esitellä parlamentille ja neuvostolle.
Olen selvittänyt teille komission kannan tässä puheenvuorossa, ja toivon, että tämän myötä esittelijä McNally voisi perua tarkistuksensa ja että voisimme näin hyväksyä tänään Energy Star -ohjelmaa koskevan mietinnön, ilman että meidän täytyy mennä sovittelumenettelyyn.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa komission varapuheenjohtaja.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

Innovaatiot osaamiselle rakentuvassa taloudessa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Rübigin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0234/2001) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Innovaatiot osaamiselle rakentuvassa taloudessa (KOM(2000) 567 - C5-0740/2000 - 2000/2336(COS)).

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, miksi innovaatio on niin tärkeää Euroopan unionissa? Me kaikki näemme, että meillä on tällä hetkellä lieviä ongelmia taloudessa. Jos me haluamme, että suhdanteet taas paranevat, meidän on tehtävä aloitteita, jotta työllisyys jälleen kasvaa, tehtävä aloitteita, jotta työttömyys vähenee, ja tehtävä aloitteita, jotta voimme elää hyvinvoinnissa myös tulevaisuudessa.
Uskoakseni sitä on voitava arvioida myös objektiivisesti. Siksi meidän pitäisi ottaa käyttöön vertailuanalyysin menetelmä. Olen erittäin kiitollinen komission jäsenelle siitä, että hän on nostanut tässä yhteydessä myös innovaatioiden tulostaulun erittäin keskeiseen asemaan, koska siitä voidaan nähdä erittäin hyvin, millaista toiminta on eri maissa. Ja tietysti parhaiden käytäntöjen menetelmä on nähdä, missä naapurivaltioissa, 15 jäsenvaltion EU:ssa tehdään parempaa työtä kuin omassa maassa. Jo koulussa koin sen myös aina niin: luokan paremmista oppilaista voi ottaa oppia. Meidän ei pitäisi jäädä vain Euroopan sisälle vaan katsoa etenkin myös ehdokasvaltioiden kohdalla, mitä ne jo tekevät meitä paremmin. Erityisesti yliopistojen teknisissä koulutushaaroissa on valtavasti tietoa ja erittäin paljon innovaatiovoimaa, mutta tietysti myös Yhdysvalloissa, Japanissa, Intiassa ja monissa muissa maissa, joista me voisimme ehdottomasti hyötyä.
Kyse on siitä, että innovaatiota ei ole vain talousalalla vaan myös sosiaali-, kulttuuri- ja ennen kaikkea myös politiikan alalla. Me haluaisimme mielellämme, että julkisesti rahoitettua tutkimusta parannetaan siten, että me muotoilemme tutkimusta jatkossa vielä enemmän niin, että sen tulokset olisivat paremmin markkinoiden tai, ehkä paremmin ilmaistuna, paremmin kansalaisten käytettävissä. Missä on tulevaisuudessa palveluja tai tuotteita, joita kansalainen haluaisi ja joita hän tarvitsee? Tämä markkinatutkimus on meille tulevaisuudessa erittäin tärkeää, jotta näemme, mihin meidän pitäisi asettaa innovaatiopolitiikan painopisteet.
Innovoiminen tarkoittaa kuitenkin myös riskin ottamista yhä uudelleen. Siksi meidän on huolehdittava siitä, että myös tarvittavaa riskipääomaa on saatavilla. Erityisesti aikoina, jolloin tulee vaikeuksia, on myös pulaa rahoituksesta. Me kaikki tiedämme, että Basel II:n myötä erityisesti pienemmille yrityksille tulee ehkä myös tässä uusia rajoituksia. Meillä on Euroopassa sentään - ja tässä haluaisin korjata tekstiä - 18 miljoonaa pientä ja keskisuurta yritystä, joissa on alle 250 työntekijää. Ne meidän on otettava aivan erityisesti huomioon, koska ne maksavat viime kädessä 80 prosenttia veroista ja niissä työskentelee kaksi kolmasosaa työväestöstä. Innovaation on alettava pienistä yksiköistä. Me tarvitsemme subjektiivista innovaatiota, jossa siis tunnettuja tekniikoita yhdistetään keskenään, kehitetään uudelleen ja pohditaan uudelleen, missä niitä voidaan käyttää ja missä niitä voidaan parantaa.
Yksi keskeisistä asioista on kuitenkin elinikäinen jatko- ja ammattikoulutus. Erityisesti koulutuksesta tulee entistä tärkeämpää, ja siksi meidän pitäisi myös keskittyä siihen, miten me voimme välittää tietoa parhaiten. eLearning-hankkeen - kuten yleinen ammattikäsite kuuluu - mutta uskoakseni vielä paljon enemmän eEntertainment-hankkeen avulla. Oppimisen pitää olla hauskaa, oppimisen pitää olla mielenkiintoista, oppimisen pitää tehdä uteliaaksi, mutta oppimisen pitää olla myös seikkailu. Tässä yhteydessä meidän pitäisi välittää tulevaisuudessa kokemussisältö, jossa keskitytään ensi sijassa eurooppalaisiin sisältöihin siten, että korostamme Internetissä sekä koulutus- ja opetusohjelmissa eurooppalaisia arvojamme ja eurooppalaista tietoamme ja olemme myös valmiita osallistumaan kansainväliseen kilpailuun.
Me tarvitsemme kuitenkin myös kouluissa uusia järjestelmiä. Me tarvitsemme opettajien ja koululaisten keskuudessa uusia laadunhallintamenetelmiä. Yrityksissä ISO 9000 -standardista on tullut jo itsestään selvä asia. Voisin kuvitella, että näiden uusien prosessitekniikoiden avulla myös kouluissa olisi saavutettavissa huomattavaa edistystä. Me tarvitsemme kuitenkin myös yrityksissä parempia rahoitusmahdollisuuksia. Me tarvitsemme oman yrityksen perustajia ja yrityksen perustamisen mentaliteettia, ja me tarvitsemme yrittäjäksi siirtymisen helpottamista sukupolvenvaihdoksen yhteydessä. Tässä yhteydessä pitäisi tarjota verohelpotuksia ja antaa käyttöön riskipääomaa, koska yrityksen elinkaari kuuluu: yritys perustetaan, annetaan eteenpäin, ja lopulta se lopetetaan. Kaikkia näitä kolmea vaihetta meidän pitäisi pohtia jatkossa.

Zorba
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijä Rübigia siitä, että hän laati tämän mietinnön erittäin avoimessa hengessä, ja olen tietysti samaa mieltä siitä, että innovaatiot kytkeytyvät yrittäjyyteen ja työllisyyteen. Nyky-yhteiskunnassa niitä ei kuitenkaan tarvita palvelemaan ainoastaan taloutta ja osaamiselle rakentuvaa taloutta, vaan myös tietoyhteiskuntaa ja kulttuurielämää. Innovaatiothan eivät vaikuta ainoastaan talous- ja yritysmaailmaan, vaan myös koulutukseen ja kulttuurielämään. Innovaatiot ovat myös koulutuksen, tutkimuksen, julkisen hallinnon ja kansalaisten vastavuoroisen ja monitahoisen vuorovaikutuksen tulos.
Innovaatioprosessit edellyttävät dynaamista ja muutoksille avointa yhteiskuntamallia. Ne eivät itse asiassa ole riippuvaisia pelkästään teknologisista tekijöistä vaan myös organisatorisista tekijöistä. Uudet aloitteet ja keksinnöt sekä tieteelliset sovellutukset syntyvät etenkin suotuisassa ympäristössä. Siksi yhteiskunnan eri sektoreiden pitää olla vuorovaikutuksessa keskenään, ja yritysten pitää tehdä tiivistä yhteistyötä tieteellisten laitosten, mutta myös koulujen ja yliopistojen kanssa. Lisäksi tarvitaan joukkoviestimiä tukemaan innovaatioon perustuvan kulttuurin kehittämistä koko yhteiskunnassa. Innovaatioidenhan pitää olla kaikkien kansalaisten ulottuvilla. Juuri tällä tavoin yhteiskunta voi kehittyä ja uudistua ja avata uusia uria.
Euroopassa tarvitaan innovatiivisia, yhteiskuntaa suoraan palvelevia lähestymistapoja. On kuitenkin todettava, että monet kielteiset rakenteelliset tekijät jarruttavat kehitystä. Katkera, mutta mielestäni rehellinen huomio on, että olemme melko lailla jäljessä kehityksestä. Siksi tarvitaan sekä mietinnössä esitettyjä toimia että innovaatioiden kasvualustana toimivia koulutusjärjestelmiä. Innovaatioprosessit perustuvat analyysiin ja synteesiin, ja siksi nuoret, ja ennen kaikkea koululaiset, pitää ottaa mukaan prosessiin. On huolehdittava siitä, että nuoret eivät oppimistilanteessa jää yksinomaan vastaanottavaksi osapuoleksi, vaan että he saavat kouluympäristössä, mutta myös koulun ulkopuolella aktiivisesti osallistua innovatiivisiin prosesseihin.
Tätä innovaatioon perustuvaa kulttuuria on kehitettävä kaikilla koulutuksen asteilla. Korkeakouluasteen koulutuksessa tulisi kehittää poikkitieteellisiä hankkeita. Eksaktit ja teoreettiset tieteet tulee saattaa lähemmäs toisiaan, vaikka se voikin kuulostaa vaikealta. On myös huomattava, että Internetin avulla käytävää yhteydenpitoa yliopistollisten tutkimuslaitosten, mutta myös tieteellisten kirjastojen kesken pitää kehittää. Tätä seikkaa haluaisin erityisesti korostaa, sillä vaikka todella tehokas kirjastoverkosto on Euroopassa vielä kaukainen haave, on sen luominen aivan välttämätöntä.
Lopuksi haluaisin sanoa, että on ryhdyttävä toimiin tekijänoikeussuojan parantamiseksi, sillä siten voidaan elvyttää ja edistää tiedemiesten kiinnostusta innovaatioihin. Siksi onkin kovin tärkeää edistää eurooppalaisen patenttilainsäädännön täytäntöönpanoa.

Mann, Thomas
Arvoisa puhemies, viime keväänä kokoontuneessa Lissabonin Eurooppa-neuvostossa valtion- ja hallitusten päämiehet asettivat itselleen korkean tavoitteen. Euroopan unionista oli määrä tulla maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin talousalue. Innovaatiolla on siinä yhteydessä keskeinen avainasema. Sitä käsitellään Paul Rübigin laatimassa erinomaisessa mietinnössä: hänen mietintönsä on perusteellinen ja täsmällinen, luova ja täynnä oivalluksia, ja haluaisinkin onnitella häntä lämpimästi PPE-ryhmän puolesta.
Vasta innovaatio-offensiivilla voidaan luoda tarvittavat edellytykset sille, että Yhdysvaltojen ja Japanin etumatka saadaan kiinni, pysäytetään tutkijoiden runsas siirtyminen muihin maihin ja saavutetaan lopulta kansainvälinen kilpailukyky. Konkreettisesti kyse on koulutusjärjestelmien muuttamisesta. Nuoret on voitava ottaa varhaisessa vaiheessa mukaan innovaatioon koulussa annettavan tiedeaineiden opetuksen ja heidän lahjakkuutensa määrätietoisen tukemisen kautta. Opetussuunnitelmissa on määrä toteuttaa ammattimaisen liiketoiminnan kaltaisia hankkeita, esimerkiksi perustamalla nuorten yrityksiä. Tarvitaan uusia tietojärjestelmiä ja korkeampia teknologia-alan pätevyyksiä työntekijöiden ja opiskelijoiden koulutuksessa.
Paul Rübigille on ollut aina kyse pienten ja keskisuurten yritysten vahvistamisesta. Tämä erityinen asia on tärkeä unionissa toimivien 18 miljoonan pk-yrityksen kohdalla. Työntekijät kannattavat lämpimästi pk-yritysten tukiohjelmia Euroopan unionissa, koska niissä työskentelee 70-80 prosenttia työvoimasta. Pk-yritykset tarvitsevat jotakin: yksinkertaistettuja verotusoikeudellisia menettelyjä, byrokraattisten esteiden poistamista sekä innovatiivisten tuotteiden ja tuotantojen aktiivista tukemista. Tärkeää on sisällyttää tutkimus yrityksen toimintarakenteeseen. Keskeistä on mahdollisuus saada käyttöön aloituspääomaa, sillä nuorten on toki tarkoitus perustaa yritykset tai toimia yrittäjinä. Heidän on kyettävä ottamaan huomioon kaikki tämänhetkiset niin sanotun uuden talouden ongelmat. Toivon, että olemme yhdessä oppineet niistä.
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni voi antaa tältä pohjalta kestävän panoksen tavoitteena olevaan suorituskykyiseen ja tietoon perustuvaan talousalueeseen.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, Rübigin paperihan on ihan hyvä asiakirja, kannatamme sitä. Myös komission asiakirja on hyvä, se on hauskaa luettavaa. Nyt ollaan siis pohjaamassa innovaatioon osaamisessa - osaamiselle rakentuvassa taloudessa. Vielä eEuropea käsiteltäessä olimme tietopohjaisessa taloudessa, joten me jalostumme tässä koko ajan kuin missikandidaatit. Seuraava on tietysti sivistysyhteiskunta, johon me kaikki, niin insinöörit kuin laulunopettajat, pyrimme.
Kyllähän se on totta, että byrokratia on eräs este tässä innovaatiotyössä; pitäisi saada ohjelmia, jotka ovat ikään kuin ohituskaista innovaatioille, se on ensimmäinen tarve. Toiseksi luovan ja palkitsevan ilmapiirin luominen on olennaista, ja se on vaikeata. Kolmanneksi toimintaohjelmaan tulee lisätä tukea innovatiivisille yrityksille tai yhteisöille nimenomaan pk-sektorilla, koska - kuten sanottu - 80 prosenttia veroista ja 60 prosenttia työpaikoista tulee sieltä. Neljänneksi työntekijöiden luovan panoksen suojan on oltava kunnossa, jotta siihen ei tule esteitä, ja palkitsemisen niin ikään, näiden molempien seikkojen.
Tämä luova johtaminen vielä - kertaisin sen - on hyvin tärkeätä eikä se ole kovin yleistä. Luova johtaminen vaatii yritystenkin sisälle tasa-arvoa, luottamusta ja oikeudenmukaisuutta. Olisi syytä myös perustaa innovaatiopankkeja, joista yritykset ja muut tahot voisivat ostaa ja hankkia innovaatioita käytäntöön sovellettavaksi ja jonne keksijät ja innovoijat voisivat niitä siirtää. Tällainen toiminta nopeuttaisi jälleen yhdellä tavalla innovaatioiden hyödyntämistä ja loisi tällaisen hyvän ja rationaalisen frameworkin.

Plooij-van Gorsel
Lissabonissa ja Tukholmassa sovittiin siitä, että Euroopasta pitää tehdä maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin tietoon perustuva talous. Euroopan 17 000 000 yrityksestä peräti 99 prosenttia on pieniä ja keskisuuria. Ne kattavat yhdessä yli 70 prosenttia unionin työllisyydestä, 50 prosenttia investoinneista ja 60 prosenttia varallisuudesta. Sen takia pienet ja keskisuuret yritykset ovat Euroopan tärkein taloudellinen tekijä. Näiden yritysten kilpailukyky riippuu hyvin pitkälle niiden innovatiivisuudesta. Parlamentti tekee tällä hetkellä ankaraa työtä kuudennen puiteohjelman parissa, jossa pk-yritysten osallistumisasteeksi halutaan vähintään sama ja mieluummin korkeampi taso. Sen takia olen ehdottanut, että käytettävissä oleva pk-yritysten budjetti nostetaan 15 prosenttiin. Tällä hetkellä se on vain 10 prosenttia. Liberaaliryhmän mielestä pk-yritysten osallistumisen pitää kuitenkin tapahtua alakohtaisten ohjelmien sisällä. Se takaa sen, että suuret ja pienet yritykset työskentelevät yhdessä, sillä pienillä yrityksillä ei ole taitotietoa ja ihmisiä tehdä sitä yksin. Käytettävissä olevaa rajallista tutkimusbudjettia ei saa käyttää suurimmaksi osaksi jäsenvaltioiden omaan politiikkaan. Se ei ole eurooppalainen tehtävä.
Tärkeämpää on yksinkertaistaa pk-yritysten osallistumista kuudenteen puiteohjelmaan. Sen takia osallistumissääntöjä pitää yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa, niin että tutkimushakemukset voidaan käsitellä tehokkaammin ja nopeammin kaikissa pääosastoissa koko kuudetta puiteohjelmaa varten.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan sanoa tämän. Eurooppa osaa hyvin muuntaa eurot tutkimukseksi mutta se ei osaa muuntaa tutkimusta euroiksi, ja se meidän pitää tulevaisuudessa oppia.

Belder
Arvoisa puhemies, komissio ja esittelijä taistelevat innovatiivisemman Euroopan puolesta. Tässä mietinnössä kehotetaan lujittamaan verkostoja Euroopassa. Tämä kerätyn tiedon levittäminen ei saa johtaa kilpailun vähenemiseen, sillä kilpailu on toinen innovatiivisuuteen vaikuttava tekijä. Sillä millä alueilla yhteistyö itse asiassa vahvistaa innovatiivisuutta?
Veroedut eivät ainakaan ole hyvä kannustin. Ne pirstovat markkinoita ja voivat johtaa toimintojen liukumiseen edullisimmalle alueelle. Markkinalähtöinen houkuttavuus on parempi vaihtoehto.
Esittelijä korostaa lisäksi koulutuksen tärkeyttä. Se on alue, josta yksinomaan jäsenvaltiot voivat päättää. Lisäksi ei pidä palkita koulutuksen kansainvälistä suuntautuneisuutta tai koulutuksen ja tutkimuksen liikkuvuutta vaan tuloksia.
Kilpailuasemaa halutaan parantaa kansallisilla aloitteilla innovatiivisen ympäristön luomiseksi ja tulospalkitsemisella. Mikä tekee Euroopan alueista houkuttelevan ympäristön innovaatiolle? Tarjolla oleva tieto, työvoima ja muut paikalliset tekijät. Viranomaisilla pitää siis olla näkemys alueiden toivotusta profiilista tulevaisuudessa. Aluekohtaista erikoistumista voidaan kuitenkin häiritä joko verotustoimilla tai yhdenmukaisilla toimilla. Ne johtaisivat laadun vähenemiseen koko Euroopassa.
Komission ehdotus on lähestymistavaltaan mietintöä realistisempi. Yhteiset toimet voivat esittää tarvittaessa täydentävää osaa verkkojen edistämisessä. Tällä tavalla unioni voi olla sellaisten toimien takana, jotka korottavat sen yksittäisten jäsenvaltioiden tai koko unionin innovatiivisuutta.

Kauppi
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tieto ja osaaminen ovat taloudellisen kilpailukyvyn sekä koko yhteiskunnan hyvinvoinnin perusta. Lissabonin kunnianhimoiset tavoitteet uhkaavatkin jäädä vain pelkäksi sanahelinäksi ja katoavat kuin maallinen kunnia, jos Euroopan unionin menestymistä globaalissa kilpailussa ei perusteta korkeatasoiseen koulutukseen ja tutkimukseen.
Kokonaisvaltaiseen innovaatiopolitiikkaan liittyy useita näkökohtia, joita monet kollegatkin ovat jo puheenvuoroissaan painottaneet. Eurooppalaisina lainsäätäjinä meidän tulisi kiinnittää erityisesti huomiota lainsäädännön ja hallinnon yksinkertaistamiseen. Yhdyn sekä Rübigin että muiden kollegoiden näkemykseen, että yksinkertaistaminen on välttämättömyys. Yritys- ja kehitystoimintaa rajoitetaan liikaa hallinnollisilla esteillä, ja tästä kärsivät erityisesti pienet ja keskisuuret yritykset. Jonkinlaisen työreformin ohella tarvitsemme myös täydellisen hallintoreformin, joka on saatu jo hyvälle alulle valkoisella kirjalla hallintomalleista.
Kuten itsekin totesitte pari päivää sitten, rakkaat kilpailijamme Yhdysvallat ja Japani ovat EU:ta pidemmällä innovaatioiden edistämisessä ja kehittämisessä, muun muassa sen vuoksi, että yrittämistä ja riskinottamista palkitaan huomattavasti enemmän kuin Euroopassa. Meidän on luotava olosuhteet, jotka kannustavat oma-aloitteisuuteen ja omatoimisuuteen. Yrittäjyyttä voi edistää jo koululaisten ja opiskelijoiden keskuudessa. Opetusjärjestelmiimme luodaan vain edellytykset esimerkiksi nuorten yritysten käyttöönotolle erityisenä yritysmallina.
Pidän myös tärkeänä inhimillisen pääoman kehittämistä. Se on merkittävä innovaatiotekijä. Aidon tietoyhteiskunnan on oltava kaikkien kansalaisten ulottuvilla, koko väestön osaamistason nostaminen on siksi tärkeää. Myös innovaatioiden tekijänoikeuksia on suojeltava paremmin, mikä on jo mainittu muissakin puheenvuoroissa. Olen työssäni aikaisemminkin jo korostanut koko unionin alueen kattavan yhteisöpatentin käyttöönoton tärkeyttä. Yhteisöpatentti tarjoaisi uusille patenteille koko unionin laajuisen suojan vähentäen samalla huomattavasti yritysten hallinnollisia kustannuksia.
And last but not least: tarvitsemme ajattelun vallankumousta, jotta päästään irti ortodoksisesta ajattelusta ja toimintatavasta. Meidän on luotava olosuhteet, jotka tekevät mahdolliseksi tuottaa suuren joukon uusia ideoita, joista sitten ehkä kehittyy se yksi läpimurtava innovaatio. Uusi teknologia ei ole avain hyvään tulevaisuuteen, tarvitsemme kaikilla toimialoilla - niin yrityksissä kuin julkisessa hallinnossakin - ei-konventionaalisia ajatuksia.

Martin, Hans-Peter
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, maanmieheni Paul Rübig on laatinut jälleen silmiinpistävän ahkeruuden ja vähitellen jo pelottavan pitkäaikaisen innostuksen siivittämänä mietinnön, joka sisältää lähes kaiken, mikä on hyvää ja oikein. Sallit minun ehkä juuri siksi kyseenalaistaa joitakin näistä asioista.
Tästä puhuttiin: miksi innovaatio on niin tärkeää Euroopan unionissa? Esittelijä on antanut siihen laajan vastauksen. Häneltä voitaisiin tietysti myös kysyä: millainen innovaatio? Millainen innovaatio on tällä hetkellä kysytyintä? Tietysti sotilasteknologia, jotta Osama bin Laden löydetään erittäin nopeasti. Onko se sitä innovaatiota, jota me tarkoitamme? Onko se valvontaa koskevaa innovaatiota, että me voimme tulevaisuudessa löytää pitkän etsinnän jälkeen terroristit, jotka elävät kohdemaassa huomaamattomasti ja odottavat käskyä tehdä terrori-isku? Vai eikö innovaatiota pitäisi määritellä asianmukaisesti? Eikö meille ole täällä eurooppalaisen arvojärjestelmän myötä kyse koulutuksen innovaatioista ja yhteiskunnallisen oppimisen innovaatioista? Ja miten me pääsemme siihen? Eikö olisi innovaatiota tietää viimeinkin, miten paljon rahaa innovaatioon käytetään? Arvoisa komission jäsen, tiedättekö te sitä?
Olen yrittänyt lisätä yhdessä suuressa maassa, Saksan liittotasavallassa, tulevaisuuden investointeja. Tiedetään, miten paljon rahaa käytetään hallintoon, ja tiedetään, miten paljon investoidaan siirtomaksuihin, mutta kun on kyse tulevaisuuden investoinneista, sitä ei tiedetä. Investointivaroja ei voi olla tarpeeksi, siitä me kaikki olemme samaa mieltä, koska vain ne todella turvaavat tulevaisuuden. Mutta kysymys kuuluu: millaisen tulevaisuuden? Mihin me haluamme mennä? Ja eikö juuri syyskuun 11. päivän jälkeinen aika ole ihanteellinen ajankohta kyseenalaistaa monia asioita, jotka olivat yksinkertaisesti vain teknologian määräämiä, ja käynnistää tutkimuksia pikemminkin yhteiskunnallisen innovaation alalla. Eikö nyt olisi myös tullut aika irrottautua vanhoista välineistä, kuten bruttokansantuotteesta, ja korostaa enemmän hyvinvointitekijän innovatiivista välinettä?
Kysymyksiä hyvästä mietinnöstä. Kuitenkin vielä kerran: onnittelut, Paul!

Kratsa-Tsagaropoulou
Arvoisa puhemies, esittelijä viittasi innovaation osuuteen Euroopan unionin Lissabonissa asettamien kunnianhimoisten tavoitteiden saavuttamisessa. Onnittelen häntä perinpohjaisesti laaditusta mietinnöstä. Kiitän myös edellisiä puhujia.
Niin jäsenvaltioissa kuin itse Euroopan komissiossakin pitäisi kuitenkin arvostaa enemmän innovaatioiden merkitystä taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle. Rakennerahastojen innovaatiotoimien myöhästymiset ja määrärahojen peruuntumiset ovat ikävä todiste siitä, että innovaatiot ovat usein jääneet suunnitelman asteelle. Tarvitaan päättäväistä ja hyvin koordinoitua politiikkaa, jotta innovaatiot läpäisisivät yhteiskunnan taloudellisen ja sosiaalisen verkoston ja jotta ne vapauttaisivat kansalaisten luovat taidot.
Haluankin tähdentää, että innovaatiopolitiikassa on vallittava tasa-arvon periaate. Ensinnäkin innovaatioiden kehittäminen ei mielestäni ole vain nuorten velvollisuus ja heille ominaista toimintaa, vaan jatkuvan koulutuksen ja muiden edellä esitettyjen keinojen avulla innovaatioiden pitää koskettaa kaikkia ikäluokkia. Haluan erityisesti korostaa, että naisten, sekä yksilöiden että ryhmien, innovatiivista toimintaa pitää kannustaa. Tällaista toimintaa on esimerkiksi yritysten perustaminen, mutta myös naisjärjestöjen innovatiivinen yhteiskunnallinen toiminta, joka kohentaa sosiaalista yhteenkuuluvuuden tunnetta ja työllisyystilannetta. Tasa-arvo pitää turvata myös maantieteellisesti, sillä innovaatioiden piirissä on nähtävissä suurta eriarvoisuutta Euroopan unionin eri alueiden välillä. Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden pitää kiinnittää erityistä huomiota huonommassa asemassa oleviin alueisiin, jotka yleensä sijaitsevat unionin vuoristoseuduilla tai saaristossa.
Eurooppalaisen innovaatiokehityksen heikkoudet verrattuna Yhdysvaltojen ja Japanin vastaavaan kehitykseen pakottaa valppauteen ja vaatii uusien voimavarojen käyttöönottoa. Niinpä myös Euroopan komission innovaatiopolitiikan pitää olla luonteeltaan innovatiivista. Erityisyksiköiden, kuten innovatiivisten toimien hallinnosta vastaavan elimen perustaminen Euroopan sosiaalirahaston 6 artiklan mukaisesti, on askel myönteiseen suuntaan, jos tehokkuuden turvaamiseksi pidetään huolta riittävästä henkilökunnasta. Euroopan komission pitää myös entistä enemmän jakaa tietoa hyvien käytänteiden myönteisistä tuloksista. Siksi komissiossa on kehitettävä uraauurtavia, laaja-alaisia ja tehokkaita menettelytapoja, jotka eroavat edukseen verrattuna komission aikaisempaan politiikkaan. Toisaalta Euroopan unionin jäsenvaltioiden, mutta myös ehdokasvaltioiden, on yhteistyössä Euroopan komission kanssa ryhdyttävä tarpeellisiin toimiin tiedon jakamiseksi hyvistä käytänteistä ja niiden uusien toimintatapojen omaksumiseksi, jotka luonnehtivat hyvät käytänteet omaksuneita valtioita.

Liikanen
. (EN) Haluan kiittää esittelijää, jäsen Rübigiä, erinomaisesta mietinnöstä ja parlamenttia laadukkaasta, sitoutumista osoittavasta keskustelusta.
On yleisesti tunnustettu tosiasia, että innovaatiota edistävät politiikat ovat yksi taloudellisen kasvun taustalla olevista määräävistä tekijöistä. Olen erityisen iloinen voidessani esitellä teille tänään EU:n innovaatiopolitiikan saavutusten viimeisimmät tulokset, nimittäin vuoden 2001 innovaatioiden tulostaulun, joka laadittiin viimevuotisen kertomuksen vaikutusten seuraamiseksi.
Vuoden 2001 Euroopan innovaatioiden tulostaulu antaa lähtökohdan unionin strategialle yleisen kilpailukykynsä lisäämiseksi tarjoamalla yhteisen mittakaavan maiden saavutuksille käyttäen 17:ää indikaattoria. Haluan myös sanoa, että olen samaa mieltä esittelijän kanssa opetuksen ja koulutuksen tärkeyden korostamisesta, mistä muut puhujat ovat puhuneet. Yksi mietinnössä vaadituista indikaattoreista lisättiin tulostauluun kattamaan elinikäinen oppiminen.
EU:n saavutukset kasvun ja elintason osalta suhteessa USA:han ja Japaniin tähdentävät niitä keskeisiä haasteita, jotka EU:lla on edessään kilpailukyvyn lisäämisessä. Lukuun ottamatta ohimeneviä suhdannevaihteluita 25 viime vuoden aikana, EU ei ole pysynyt USA:n vauhdissa elintasonsa nostamisessa. Kuilu on nyt leveämpi kuin se oli neljännesvuosisata sitten. Kokonaistasolla elintasokuilun syinä voidaan pitää kahta tekijää: kaksi kolmasosaa johtuu työttömyysasteesta, joka on matalampi, ja yksi kolmasosa tuottavuudesta. Aion keskittyä tuottavuuskuiluun.
Puoleenväliin 1990-lukua tuottavuuskuilu EU:n ja USA:n välillä kapeni vakaasti. 1990-luvun toisella puoliskolla tuottavuuden kasvun nopea kiihtyvyys USA:ssa kuitenkin alkoi taas levittää kuilua. 1990-luvun alkupuolelle saakka pääomavaltaiset teollisuudenalat johtivat tuottavuuden kasvua. Tämä muuttui 1990-luvun puolivälissä, kun tutkimuksesta ja innovaatiosta tuli keskeisiä määrääviä tekijöitä. Ne teollisuudenalat, joiden tuottavuus kasvoi eniten 1990-luvun loppupuolella, olivat pääasiallisesti tutkimusvaltaisia.
Kilpailukyvyn edistämisen yleisstrategia vaatii meitä yhdistämään paremmin unionin ja jäsenvaltioiden pyrkimykset kehittää tehokkaampia politiikkoja innovaation edistämiseksi ja tukemiseksi. Kansallisia innovaatiopolitiikkoja pitäisi vahvistaa ja kehittää, ja niiden suhteen pitäisi omaksua yhtenäisempi lähestymistapa kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Tämän takia tarvitsemme säännöllistä vertailuanalyysia arvioidaksemme ja verrataksemme EU-maiden saavutuksia, tunnistaaksemme keskeiset heikkous- ja vahvuusalueet ja kyetäksemme suunnittelemaan ja hienosäätämään innovaatiopolitiikkoja niiden mukaisesti.
Jos tarkastelemme EU:ta kokonaisuutena, olemme edelleen jäljessä USA:ta ja Japania useimpien indikaattoreiden kohdalla. Olemme merkittävästi jäljessä mitä tulee yksityisen sektorin tutkimus- ja kehityssijoituksiin. Yritysten rahoittaman tutkimuksen ja kehityksen nopea lisääntyminen Japanissa ja USA:ssa vuodesta 1994 lähtien on leventänyt kuilua Eurooppaan hälyttävästi. Yhdysvaltalaisten tällä alueella käyttämät varat ovat nyt 74 prosenttia suuremmat kuin Euroopassa.
Euroopan huipputekniikkaan liittyvä patentointitoiminta on myös liian vähäistä; yhdysvaltalaiset yritykset hakevat enemmän huipputekniikkapatentteja Euroopassa kuin eurooppalaiset yritykset. Japanilaisten patentointi Euroopassa on lähes yhtä voimakasta kuin yhdysvaltalaisten. Tämä patentoinnin epätasapaino on asia, joka vaatii kiireellistä huomiota. Yksittäisten jäsenvaltioiden tasolla kuva on toisenlainen. Minun on sanottava, että useiden indikaattoreiden osalta parhaiten suoriutuvat EU-maat ovat myös maailman johtavia ja menestyvät joskus huomattavasti paremmin kuin USA ja Japani.
Annan teille joitakin esimerkkejä: Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti ja Ranska esimerkiksi ovat maailman johtavia luonnontieteellisten ja teknisten alojen tutkinnon suorittaneiden tuottajia; Alankomaat, Ruotsi ja Tanska ovat edellä kotitalouksien Internet-yhteyksissä; Suomi, Alankomaat ja Ruotsi johtavat julkisista varoista rahoitettavassa tutkimuksessa ja kehityksessä; ja Ruotsi on selvästi edellä niissä varoissa, joita yritykset käyttävät tutkimuksen ja kehityksen rahoittamiseen.
Innovaatiosaavutusten erot jäsenvaltioiden välillä ovat kuitenkin edelleen merkittäviä. Sellaiset maat kuin Tanska ja Suomi, joiden suoritukset olivat jo vahvoja, ovat edelleen kärjessä innovaatioindeksillä mitattuna eli trendien, ei ainoastaan tulostaulujen perusteella. Kreikka ja Espanja ovat nopeasti ottamassa kiinni EU:n keskiarvoa, ja ne aloittivat suhteellisen alhaiselta tasolta. Mutta muutos on tärkeää ja myönteistä. EU:n neljä suurinta taloutta (Ranska, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Italia) ovat parantamassa suoritustaan, mutta EU:n keskiarvoa hitaampaan tahtiin.
Näistä tuloksista voidaan ottaa oppia monella tapaa. Unionin pitäisi ensinnäkin investoida opetukseen ja koulutukseen, kuten täällä on sanottu muutamaan kertaan, toiseksi parantaa suoritustaan huipputekniikan aloilla ja edistää yrittäjyyttä, kolmanneksi auttaa vauhdittamaan yritysten rahoittamaa tutkimusta ja kehitystä kannustamalla jäsenvaltioita ottamaan käyttöön tai lisäämään tarvittavia kannustimia ja lopuksi edistää tekniikan käyttöä kaikilla talouden aloilla, mukaan lukien julkishallinto.
Olen iloinen, että jäsen Rübigin mietintö kattaa oikein hyvin useat näistä näkökohdista. Uskon, että tämä mietintö auttaa saamaan aikaan yhteisymmärryksen tulevista toimista. Se on välttämätöntä, kuten innovaatioiden tulostaulun tulokset osoittavat. Mietintö ilmaisee Euroopan halun vähentää unionin innovaatiovajetta ja saavuttaa Lissabonissa asetettu tavoite ja auttaa siten selvästi parantamaan EU:n yleistä kilpailukykyä.
Toivon, että meillä on tilaisuus palata näihin kysymyksiin komission vuoden 2001 kilpailukykyä koskevassa kertomuksessa, joka esitellään muutaman viikon kuluttua.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

Tavaramerkkioikeuksien sammuminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Mayerin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0311/2001) komission yksiköiden valmisteluasiakirjasta: Tavaramerkkioikeuksien sammuminen (SEC(1999)2033 - C5-0354/2000 - 2000/2187(COS)).

Mayer, Hans-Peter
Arvoisa puhemies, haluaisin esitellä lyhyesti mietintöni pohjana olevia ongelmia sekä sen keskeisiä kohtia. Ydinsanoma kuuluu: komissiota vaaditaan tekemään 31. joulukuuta 2002 mennessä perusteellinen tutkimus vaikutuksista, joita mahdollisella siirtymisellä oikeuksien kansainväliseen sammumiseen olisi. Komission vuonna 1999 esittämässä Nera-tutkimuksessa käsitellään näitä vaikutuksia vain riittämättömästi. Tavaramerkkioikeudella on vaikutusta vain sillä alalla, jota varten se on myönnetty. Yhteisön laajuinen sammuminen koskee yhteisön tavaramerkkiä ja kansallisia tavaramerkkejä silloin, kun tavaramerkkioikeuden haltija on laskenut tuotteensa yhteisön sisällä liikkeelle ensimmäistä kertaa. Jos tavaramerkkioikeuden haltija laskee tuotteensa liikkeelle yhteisön ulkopuolella, tavaramerkkien oikeusvaikutukset eivät ole vielä sammuneet yhteisössä. Hän voi siksi kieltää rinnakkaistuontia harjoittavia tuomasta tuotetta yhteisöön. Hän voi siis nykyisen yhteisön laajuiseen sammumiseen perustuvan järjestelmän ansiosta määrittää kaksi eri hintaa: alhaisemman yhteisön ulkopuolisille maille ja korkeamman itse yhteisölle.
Kaksijakoinen hintapolitiikka ei ole kuitenkaan tavaramerkkilainsäädännön tavoitteena. Tavaramerkin päätavoite on nimittäin tehdä tuotteesta erottuva ja tunnettu ja viestittää tiettyä tuotelaatua. Voitaisiin puhua myös mainosvaikutuksesta. Markkinoiden jakaantuminen kahtia, josta aiheutuu yhteisössä haittaa kuluttajalle, ei voi olla yhteisön tavaramerkin myöntämisen tavoite. Myöskään kilpailuoikeudellisesta näkökulmasta mikään ei puhu rinnakkaistuontia vastaan. Miksi rinnakkaistuonti pitäisi sitten pystyä estämään tavaramerkkioikeuden kiertotien kautta? Se ei ole oikein.
Meidän on tehtävä jotakin, jotta kilpailu lisääntyy ja hinnat laskevat tavaramerkin saaneiden tuotteiden alalla. Ruotsin kilpailuviranomaisten tekemässä tutkimuksessa ollaan samaa mieltä. Myös Irlannin kilpailuviranomaisten keskusteluasiakirjassa ollaan tätä mieltä. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneen valiokunnassa pidetyssä kuulemistilaisuudessa esitettiin myös etupäässä perusteluja kansainvälisen sammumisen puolesta.
Lisäksi on yksi merkittävä uusi tekijä: kasvava Internet-kauppa. Nykyinen sammumiseen perustuva järjestelmä voisi estää sähköisen kaupankäynnin kehitystä. Ei ole nimittäin varmaa, onko sellainen Internetin välityksellä tapahtuva myynti, jossa tavaramerkkituotteet lähetetään ostajalle jälkikäteen, sallittua tavaramerkkioikeudellisesta näkökulmasta. Oikeusturva ja kuluttajansuoja ovat kuitenkin Internet-kaupan kehittymisen olennaisia edellytyksiä.
Lisäksi tulee seuraavaa: on a) tavaramerkkejä, joissa ei ole tavallaan luokiteltu yhtään tuotetta. Esimerkiksi te tilaatte "Siemensin". "Siemens" voi olla lamppu, pesukone tai ydinvoimala. On lisäksi b) tavaramerkkejä, joilla merkitään ryhmätuotteet, esimerkiksi Adidas-kengät, ovat ne sitten sandaaleja tai varsikenkiä. On c) tavaramerkkejä, jotka edellyttävät täydellistä identiteettiä, esimerkiksi lääketieteessä. Lääkkeessä ei saa olla milligrammakaan toisin kuin se, mitä sillä merkitään.
Kaikki nämä asiat ovat riittävä syy vaatia komissiolta oman kattavan tutkimuksen tekemistä. Siinä yhteydessä on myös tehtävä vertailua maailman tärkeimpiin kauppamaihin ja tutkittava ja analysoitava tarkasti sen vaikutuksia EU:n työmarkkinatilanteeseen.

Fourtou
Arvoisa puhemies, minun on ennen kaikkea todettava arvostavani esittelijää, joka äärimmäisen eriytyneistä kannoista huolimatta osasi kuunnella ja ehdottaa sellaista vaihtoehtoa, jonka kaikki pystyivät hyväksymään lisäharkintaa koskevasta ehdotuksesta. Tämä kanta on sitäkin tärkeämpi ja tarpeellisempi, koska mietintö sivuaa maailmanlaajuistumiseen ja Euroopan yhdentymiseen liittyviä polttavia ongelmia. Kuluttajien ja valmistajien välittömien intressien lisäksi kyseessä on Euroopan unionin taloudellinen asema maailmankaupassa. Jotkut voivat kannattaa kaupan täydellistä vapauttamista, toiset taas, kuten minä, katsovat, että yhteisön tavaramerkkioikeuksien sammumisjärjestelmä vastaa sitä, mitä yhteismarkkinoiden yhdentämisen kehittäminen edellyttää; se on siis erinomainen keino lujittaa Euroopan asemaa maailmanlaajuisessa kilpailussa. Tämän yhdentymisnäkökohdan ohella mietinnössä painotetaan innovaatioiden tukemista, ja Luoja tietää, miten paljon edellisessä mietinnössä puhuttiin innovaatioiden ja luovuuden tukemisesta yhteisössä. Tavaramerkki onkin ensimmäinen ja tehokkain väline henkisen omaisuuden suojelussa. Se on tae aitoudesta, tuotteen laadusta kuluttajan kannalta. Tavaramerkin avulla voidaan taata myyntiä edeltävä palvelu, se vaikuttaa investointeihin ja sitä kautta keksintöihin. Järjestelmän muuttaminen johtaisi siihen, että investoinnit eurooppalaisten tuotteiden tutkimukseen ja kehitykseen vähenisivät, ja vaikutus työllisyyteen voisi olla raju. Toisaalta nykyjärjestelmän avulla on helpompi suojautua väärentämistä vastaan, koska rinnakkaisten maahantuojien käyttämät kanavat ovat usein samoja kuin ne kanavat, joita pitkin piraattituotteet kulkevat. Ottaen huomioon tällä hetkellä käytettävissä olevat tutkimukset, ja korostan sanaa "tällä hetkellä", mikään pätevä seikka ei oikeuta meitä muuttamaan järjestelmää tavalla, joka voisi haitata innovaatioita. Toivon, että esittelijämme ehdottama lisäharkinta vahvistaa tämän käsityksen.

Berenguer Fuster
Arvoisa puhemies, haluan ensiksi onnitella esittelijä Mayeria hänen tänään esittelemästään mietinnöstä. Tiedän erittäin hyvin, ettei hän olisi halunnut hyväksyä tätä mietintöä, ja vaikka tämä ei lohdutakaan häntä, haluan sanoa hänelle, että minäkin olisin halunnut, että parlamentti olisi lopulta hyväksynyt esittelijä Mayerin alun perin laatiman mietinnön.
Kun otetaan huomioon ne valtavat edut, joiden takia halutaan estää merkkitavaroiden maailmanlaajuinen kauppa, erään konsultin omituinen raportti, jonka mukaan kuluttajat eivät välittömästi hyötyisi edullisempien tavaroiden hankinnasta, ja välinpitämätön komissio, jota ei näytä kiinnostavan erään Euroopan kuluttajiin erittäin kielteisesti vaikuttavan ongelman ratkaiseminen, esittelijä Mayer on kyennyt laatimaan mietinnön, jossa kehotetaan edelleen etsimään keinoja, joilla merkkitavaroiden valmistajia voitaisiin estää pitämästä hintoja epätavallisen korkealla Euroopan markkinoilla.
Kun yhteisöjen tuomioistuin antoi heinäkuussa 1998 tuomion asiassa Silhouette, se aiheutti suurta levottomuutta maissa, joissa oli tunnustettu tavaramerkin kansainvälisten oikeuksien sammumisen periaate. Periaate on voitu tunnustaa joko laissa, kuten Ruotsissa, tai oikeuskäytännössä, kuten kotimaassani Espanjassa.
Oikeudellisesti tuomio ei ole kannekelpoinen siitä lähtien, kun siinä todetaan, että tavaramerkkidirektiivin 7 artiklassa, jossa säädetään oikeuden yhteisönlaajuisen sammumisen periaatteesta, säädetään epäsuorasti oikeuden kansainvälisen sammumisen kiellosta. Tämä on kuitenkin lainvarainen tulkinta, joka ei estä tunnustamasta - kuten tuomiossa tehdään - sen seikan haitallisia vaikutuksia kuluttajiin, että tavaramerkkien haltijat voivat estää omien tuotteidensa tuonnin, jos ne ovat peräisin kolmansista maista.
Tavaramerkkioikeuden kansainvälisen sammumisen kieltoa puolustavien väitteet - väärennösten torjunta, arvovallan säilyttäminen, tulonsiirto valmistajalta maahantuojalle - ovat ristiriidassa sellaisen todellisuuden kanssa, jota kuvataan esittelijän laatimissa asiakirjoissa.
Kun sallitaan rinnakkaistuonti kolmansista maista, merkkituotteiden hinnat laskevat. Hintojen noususta saadut tiedot Saksassa, jossa saksalaista lakia muuttamalla estettiin oikeuden kansainvälinen sammuminen, puhuvat omaa kieltään. Vaikka omilla kokemuksillani ei juurikaan ole tieteellistä arvoa, minun on todettava, että minulla on ollut tilaisuus todeta, että tuote, joka Espanjassa maksaa 10 euroa, maksaa Yhdysvalloissa ainoastaan 1,5 euroa.
Kaikista näistä syistä ja siitäkin huolimatta, että kunnianhimoisemmasta päätöslauselmasta ei onnistuttu pääsemään yksimielisyyteen, on tärkeää, että komissio tekee aloitteen kuluttajien hyväksi ja toteuttaa ehdotuksia, joilla vahvistetaan maailmanmarkkinoita ja autetaan poistamaan paitsi kaupan tulliesteitä myös sellaisia esteitä, jotka johtuvat usein omia etujaan puolustavien yritysten toteuttamista kilpailun vastaisista toimista.

Thors
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minun on valitettava sitä, että en ole lukenut No Logo -kirjaa enkä the Economist -lehden Pro Logo -erikoisnumeroa. On kuitenkin selvää, että käynnissä on erittäin kiinnostava keskustelu, joka koskee tavaramerkkejä ja niiden merkitystä maailman markkinoiden jakautumisen kannalta. Me, jotka haluamme globalisaatiota, josta on hyötyä kaikille osapuolille, odotamme todellakin tavaramerkkioikeuksien kansainvälistä sammumista, alkuperäisen Mayerin mietinnön mukaisesti. Sama koskee myös liian tehokkaan kilpailupolitiikan ajamista, kuten esittelijä sanoi. Eurooppalainen sammuminen sallii nykyään nimittäin sen, että markkinat voidaan jakaa, ja siitä koituu etuja valmistajille mutta ei kuluttajille.
Eri tutkimukset antavat eri tuloksia. Komissio suhtautuu tutkimuksessaan melko kielteisesti kansainväliseen sammumiseen. Toisaalta olemme saaneet myös sellaisia kokemuksia, joihin aiempi puhuja viittaa, toisin sanoen, että olemassa on useita valtioita, joissa tuotteet kallistuivat sen jälkeen, kun yhteisön laajuinen sammuminen otettiin käyttöön, esimerkiksi Saksassa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa. Olen pahoillani myös siitä, että tätä asiaa ei pystytty viemään eteenpäin Ruotsin puheenjohtajakauden aikana, koska tiedän, että puheenjohtajavaltio Ruotsi piti tätä asiaa erittäin tärkeänä.
Toivon sen vuoksi, että me nyt todellakin saamme aikaan tätä asiaa koskevan mietinnön. Toivon edelleen, että komission jäsen voi kertoa, millaisia mahdollisuuksia meillä on ottaa tämä asia esiin WTO:ssa, jossa uusi kierros alkaa melko pian.
Uskon lisäksi, että on tärkeää, että tätä kysymystä ei sotketa piraattivalmistusta koskevaan kysymykseen, joka on aivan toinen kysymys. On olemassa uusia tapoja valvoa tuotteiden aitoutta todellisen, yksityiskohtaisen tunnistuksen avulla, joka mahdollistaa aivan uudenlaisen valvonnan. Sen vuoksi toivon, että komissio voi tukea niitä pyrkimyksiä, jotka ovat parlamentin päälinjana tänään ja jotka ovat ELDR-ryhmän päälinjana.

Whitehead
Arvoisa puhemies, tähän aikaan lyhytsanaisuus on velvollisuus, ei hyve. Vaikka en ollutkaan tämän mietinnön laatineen valiokunnan jäsen, haluan puhua, koska kollegani, jäsen McCarthy, joka oli valiokunnan jäsen, ei päässyt paikalle niiden vakavien tapahtumien takia, joista nyt keskustellaan puoluekokouksessamme Brightonissa.
Puhun ihmisenä, joka on kiinnostunut kuluttaja-asioista. Kuten edustaja Thors, olin jonkin aikaa kuluttaja-asioita käsittelevän laajennetun työryhmän puheenjohtaja. Parlamentin työjärjestys ei salli meidän ilmaisevan näitä mielipiteitä siten kuin ennen. Huomattava enemmistö, jonka jäsen Mayer kokosi oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa, oli tietenkin vastakaiku, joka - kuten kollegani sanoi - oli vähemmän kuin mitä hän olisi toivonut. Se on myös vähemmän kuin mitä minä olisin toivonut, ja sen pitäisi olla vähemmän kuin mitä tämä parlamentti olisi toivonut.
Pääasiallisesti tässä suositellaan uutta tutkimusta niistä vaikutuksista, joita siirtymisellä oikeuksien kansainvälisen sammumisen periaatteen käyttöön olisi. Hienoa, mutta kuinka kauan se kestää, jos vastaavaa maahantuojaa voidaan estää antamasta kuluttajalle laatutuotetta hintaan, josta he molemmat hyötyvät? Tässä ei ole kyse väärennetyistä tuotteista, kuten eräs toinen puhuja yritti väittää. Kyse ei ole tappiollisesta kilpamyynnistä kilpailevien tuotteiden heikentämiseksi, eikä noiden tuotteiden laadun alas ajamisesta. Tämä on suoranaista kaupankäynnin estämistä, joka ei pienennä niin sanottuja harmaan talouden markkinoita, vaan tekee niistä entistä sekavammat ja monimutkaisemmat.
Tutkimuksen on kerrottava meille kunniallisena pidetyn kaupankäynnin varjopuolesta. En oikeastaan odota enempää komission jäseneltä tänä iltana kuin mitä olen kuullut häneltä yksityisesti. Asia ei kuitenkaan voi jäädä tähän. Silhouetten tapaus ei ollut viimeinen sana tästä kaikesta eikä sitä ole, kuten hän myöntäisi, myöskään jäsen Mayerin mietintö. Joka tapauksessa tervehdin häntä.

Bolkestein
. (EN) Arvoisa puhemies, tämä on tärkeä aihe, ja siitä on keskusteltu useissa paikoissa ja usean otteeseen. On tärkeää, että tavaramerkkioikeuksien sammumisjärjestelmä, jota yhteisö soveltaa, mahdollistaa asianmukaisen tasapainon kuluttajahintojen ja tavaramerkkioikeuksien suojelemisen välillä. Ne, jotka puoltavat yhteisön laajuiseen sammumiseen perustuvaan järjestelmään siirtymistä, ovat väittäneet, että yksipuolinen siirtyminen tavaramerkkioikeuksien kansainväliseen sammumisjärjestelmään vaikuttaisi merkittävästi kuluttajahintoihin.
Komissio ei ole vakuuttunut siitä, että näin tapahtuisi. Lontoossa sijaitsevan konsultointiyrityksen tekemän, komissiolle helmikuussa 1999 esitetyn NERA-tutkimuksen mukaan hinnat kansainväliseen sammumiseen perustuvassa järjestelmässä eivät todennäköisesti eroaisi paljoakaan tällä hetkellä voimassa olevista. Jäsen Berenguer Fuster ja esittelijä ovat viitanneet väitettyihin hinnannousuihin Saksassa filmien, hajuvesien ja kameroiden kohdalla. Heti kun tämä tuli tietoon, kyseiset alat toimittivat komissiolle tilastoja osoittaakseen, että hinnat eivät ole nousseet kuten väitettiin, vaan ovat pysyneet samoina tai joissain tapauksissa jopa pudonneet. Saksaa koskevat väitetyt todisteet eivät ole sitä, miltä näyttävät, ja tukevat itse asiassa komission esittämiä eivätkä kansainvälistä sammumista puoltavia seikkoja.
Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset ovat myös tehneet hintatutkimuksen. On erittäin mielenkiintoista huomata, ja merkittävää tälle keskustelulle, että niiden tuotteiden, joiden kohdalla vertailu Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä oli mahdollista, halvimmat markkinat olivat usein Euroopan unionissa. Joidenkin tuotteiden kohdalla Yhdysvaltojen markkinat olivat jopa kalleimmat. Lisäksi jäsenvaltioiden välillä oli huomattavia hintaeroja. Yleensä hinnat Saksassa ja Ranskassa olivat alhaisempia kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ruotsissa. Nuo erot ovat Euroopan unionin sisällä siellä, missä sovelletaan tavaramerkkioikeuksien alueellista sammumista eikä kansainvälistä sammumista. Toisin sanoen kaikkia Euroopan unionin jäsenvaltioita koskee sama sammumisjärjestelmä, mutta elektroniikkalaitteissa on 40 prosentin hintaero Ruotsin ja Saksan välillä. Tämä varmasti kelpaa osoitukseksi siitä, että sisämarkkinat eivät toimi niin kuin niiden pitäisi, mutta se osoittaa myös, että hintaeroilla ei ole mitään tekemistä sen kanssa, onko sammumisjärjestelmä alueellinen vai kansainvälinen.
Euroopan unionin sisäiset hintaerot ovat yleensä suuremmat kuin hintaerot EU:n jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen välillä. Toisin sanoen argumentit sen väitteen puolesta, että kansainvälinen tavaramerkkioikeuksien sammuminen johtaisi hintojen laskemiseen, ovat hyvin hataria. Itse asiassa komissio ei usko noihin todisteisiin lainkaan. Edelleen haluan lisätä, että hinnat ovat vain sammumiskysymyksen yksi näkökohta. On myös erittäin tärkeää ajatella tavaramerkkien haltijoiden oikeutettuja etuja heidän kotimarkkinoillaan. Monille yrityksille tavaramerkki on niiden arvokkain omaisuus, ja se ei ole asia, jonka voisimme ottaa kevyesti. Tavaramerkeillä on arvoa myös kuluttajille, koska ne ovat merkki laadusta.
Komissio päätti toukokuussa 2000, ettei ole syytä, ainakaan tällä hetkellä, ehdottaa muutosta nykyiseen järjestelmään. Komissio katsoo, että pelissä olevien etujen välillä on nyt asianmukainen tasapaino ja että nykyinen yhteisön laajuiseen tavaramerkkioikeuksien sammumiseen perustuva järjestelmä on tarkoituksenmukainen tapa suojella tavaramerkin haltijoiden laillisia oikeuksia. Komissio on tietenkin ottanut asianmukaisesti huomioon esittelijä Mayerin mietinnön sekä pitkät ja vaikeat keskustelut oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa. Monia argumentteja on esitetty järjestelmän muuttamisen puolesta ja sitä vastaan. Komissio tunnisti kaikki nämä argumentit aikaisemmista keskusteluista muilla foorumeilla.
Komission palvelut ovat tutkineet ja analysoineet perusteellisesti kaikki mainitut näkökohdat, ja minun mielestäni mitään sellaisia uusia seikkoja ei ole esitetty, jotka vaatisivat lisätutkimuksia tai antaisivat komissiolle aihetta harkita päätöstään uudelleen. Toisaalta komissio aikoo seurata tarkasti tavaramerkkioikeuksien sammumiskysymystä ja ryhtyy taatusti kaikkiin tarvittaviin toimiin, jos ilmenee uusia ja tärkeitä syitä harkita nykyisen sammumisjärjestelmän hylkäämistä. Sillä välin komissio on tietenkin valmis jakamaan parlamentin kanssa kokemuksensa mahdollista tavaramerkkioikeuksien väärinkäyttöä koskevista tapauksista, mutta tehdäkseen kertomuksesta hyödyllisemmän ja tasapainoisemman komissio aikoo ottaa huomioon kaikki olennaiset seikat.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 23.20.)

