Istuntokauden uudelleenavaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin perjantaina 17. marraskuuta 2000 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Puhemiehen julkilausuma
Puhemies
Moni kollega on toivonut, että kunnioittaisimme Gaetano Martinon muistoa hänen syntymänsä 100-vuotispäivän yhteydessä.
Minulla on kunnia osoittaa tänään arvonantoa tämän suuren eurooppalaisen muistolle, jonka nimi liittyy erottamattomasti vuonna 1955 pidettyyn Messinan konferenssiin, jossa luotiin Euroopan yhteisön perusta.
Gaetano oli kuuluisa lääkäri ja poliitikko. Hän kunnioitti parlamenttiamme läsnäolollaan kymmenen vuotta, ja hänet valittiin 1960-luvulla kahdesti sen puhemieheksi.
Nämä puhemieskaudet kruunasivat pitkän poliittisen uran, jonka aikana Gaetano hoiti hyvin korkea-arvoisia tehtäviä ensin Italian edustajainhuoneessa ja sittemmin hallituksessa, jossa hän toimi opetusministerinä ja sen jälkeen ulkoministerinä.
Ministerinä ja Euroopan parlamentin jäsenenä hän kampanjoi hyvin rohkeasti Firenzen Eurooppa-yliopiston puolesta. Hän oli todellakin sitä mieltä, että Euroopalla on yhteinen henkinen ja kulttuuriperusta.
Euroopan rakentaminen osoittautui jo alun alkaen vaikeaksi ja esteiden mutkistamaksi tehtäväksi. Gaetano Martino voitti kuitenkin loistavasti nämä esteet syvällisellä humanistisella asenteellaan ja vankkumattomalla uskollaan Eurooppaan. Osoituksena siitä on se, että 1. kesäkuuta 1955, toisin sanoen vajaa vuosi Euroopan puolustusyhteisön, kunnianhimoisen hankkeen, kariutumisen jälkeen, hän ryhtyi jälleen kutomaan yhdentymisen verkkoa ehdottamalla Messinan konferenssia, josta tuli vuonna 1957 voimaan tulleiden Rooman sopimusten alkulähde, kuten kaikki tietävät. Näin pysähdyksissä ollut Euroopan moottori saatiin yhtäkkiä käyntiin, ja yhteismarkkinat toteutuivat.
Olemme päättäneet koota Gaetano Martinon puheet julkaisuksi, sillä niistä on oppia nuorille, jotka eivät ole kokeneet kovaa sodan jälkeistä aikaa. Martino sanoi vuonna 1958 Strasbourgin puhujakorokkeelta: "Pyrimme ensimmäistä kertaa tämän maanosan historiassa, jota on leimannut enemmän sota kuin rauha, yleiseen taloudelliseen yhdenmukaisuuteen. Siten taataan ja hahmotetaan tulevaisuus suurelle yhteisölle, joka yhdistää kieleltään, tavoiltaan ja uskomuksiltaan erilaisia ihmisiä, ja parlamenttimme on yksi sen toimielimistä."
Hyvät kollegat, kun Nizzan Eurooppa-neuvosto käynnistyy muutaman päivän kuluttua, voin vain toivoa, että Gaetano Martinon perintö ja Messinan henki olisivat jatkuvana innoituksen lähteenä meille kaikille ja aivan erityisesti kaikille niille, joiden vastuulla on maanosamme tulevaisuus.
  

Puhemies
Hyvät kollegat, olisin tietysti toivonut kaikkien muiden tavoin, että olisimme voineet avata tämän istuntojakson joutumatta puhumaan ETAn terrori-iskujen vaatimista uusista uhreista.
Valitettavasti demokratiamme ovat saaneet uuden viestin väkivallasta, jossa kerrotaan Ernest Lluchin erittäin julmasta murhasta.
22. marraskuuta 2000, eli juuri samana päivänä, jolloin juhlittiin kuningas Juan Carlosin, joka avasi tien Espanjan demokratisoitumiselle, kruunauksen 25-vuotispäivää, yksi tämän demokratian merkkihenkilöistä joutui vuorostaan uhraamaan henkensä uskostaan vapauteen, suvaitsevaisuuteen ja erilaisuuden kunnioittamiseen.
Hän toimi rinnallanne, jäsen Enrique Barón Crespo, maanne terveysministerinä. Jäsen Joan Colom, te kamppailitte 1960-luvulla yhdessä hänen kanssaan demokratian puolesta Espanjassa. Ernest Lluch, joka tuli tunnetuksi toiminnastaan Espanjan siirtymäkauden aikana ja tuestaan Katalonian autonomiselle asemalle ja josta pidettiin hänen lämminhenkisyytensä vuoksi ja jota kunnioitettiin hänen poliittisten taitojensa ja huomattavien akateemisten saavutustensa vuoksi, joutui murhaajiensa uhriksi pelkästään siksi, että hän puolusti oikeusvaltion periaatetta.
Esitän surunvalitteluni hänen perheelleen, läheisilleen, ystävilleen ja kaikille niille, jotka uskovat Espanjassa demokratian voimaan.
Likimain miljoona espanjalaista on poliittisesta kannastaan riippumatta ryhtynyt osoittamaan mieltään tätä halpamaista murhaa vastaan. Euroopan parlamentin velvollisuutena on ilmaista heille tukensa, ja ehdotan, jälleen kerran, että vietämme minuutin hiljaisuuden myötätuntomme ja liikutuksemme osoitukseksi.
(Parlamentti vietti seisaallaan minuutin hiljaisuuden.)

Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Perjantaina 17. marraskuuta pidetyn istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?
Ei ole.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)   

Puhemies
Kaikki puheenvuorot menettelyä koskevista esityksistä käytetään vasta Nizzan Eurooppa-neuvostoa koskevan keskustelun jälkeen, kuten olette toivoneet. Esityslistamme on hyvin tiivis, kuten tiedätte, ja olen tehnyt tämän päätöksen niillä valtuuksilla, jotka minulle annetaan työjärjestyksessä parlamenttimme työn moitteettoman sujumisen varmistamiseksi. Pyydän teitä siis pitämään tuoreessa muistissanne nämä puheenvuorot.

Dell' Alba
Arvoisa puhemies, esitän vastalauseen tämän päätöksen johdosta, koska menettelyjä koskevia puheenvuoroja saatetaan esittää hyvin tärkeistä ja hyvin painavista syistä. Tämä ei käy. Aikaisemmin päätitte, että nämä puheenvuorot käytetään pöytäkirjan hyväksymisen jälkeen. Se oli jo paljon, ja suoraan sanottuna ne olisi yhtä hyvin voitu siirtää äänestysselitysten jälkeen. Teillä on siihen valtuudet 18 artiklan perusteella, mutta menettelyä koskeviin puheenvuoroihin ei voida suhtautua aivan kuin niillä ei olisi mitään tekemistä niiden täsmällisten ja yksityiskohtaisten kysymysten kanssa, joita jäsenet haluavat esittää istunnon alussa ja joita parlamentin on kuunneltava. Esitän vastalauseeni tämän päätöksen johdosta.

Puhemies
Merkitsen muistiin tämän vastalauseen, jäsen Dell'Alba.

Esityslista
Wurtz
Arvoisa puhemies, kannatan täysin tätä ehdotusta, koska olen yksi niistä, jotka pyysivät kyseisen kohdan sisällyttämistä esityslistalle. Parlamentti on useaan otteeseen antanut tukensa tiukalle kannalle Kioton sitoumuksista. Näin ollen Euroopan unionin Haagiin lähettämä valtuuskunta on mielestäni perustellusti omaksunut tiukan kannan, mutta nyt on ponnisteltava uuden julkilausuman aikaansaamiseksi, ja se on hyvin kiireellinen asia. Tästä syystä olen sitä mieltä, että meidän on toimittava ehdottamallanne tavalla, vaikka joulukuussa Strasbourgissa pidettävän istuntojaksomme esityslistalla on asiaa koskeva päätöslauselma ja äänestys.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.)

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Olen hyvin iloinen saadessani toivottaa tervetulleeksi viralliselle lehterille Venäjän duuman ja liittoneuvoston valtuuskunnan, jota johtavat duuman varapuhemiehet Vladimir Lukin ja Irina Khakamada ja liittoneuvoston puhemies Vladimir Varnavskyi.

Valtuuskunta on saapunut Brysseliin tapaamaan Euroopan parlamentin kollegojaan Euroopan unionin ja Venäjän välisen parlamentaarisen yhteistyövaliokunnan valtuuskunnan kolmanteen kokoukseen.
Toivon, että keskustelunne ja neuvottelunne osoittautuvat hedelmällisiksi ja että viihdytte hyvin Brysselissä, ja toivotan teidät tervetulleiksi Euroopan parlamenttiin.

Haagin ilmastonmuutoskokous
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Haagin ilmastonmuutoskokouksesta, ja annan välittömästi puheenvuoron komission jäsen Wallströmille.

Wallström
. (EN) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kiitos siitä, että kutsuitte minut kertomaan vaikutelmiani ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen sopimuspuolten kuudennesta osapuolikonferenssista, niin sanotusta COP6:sta, joka pidettiin kahdella edellisellä viikolla Haagissa. Niin teknisellä kuin ministeritasollakin käytyjen tiiviiden neuvottelujen jälkeen keskeisistä poliittisista kysymyksistä ei onnistuttu pääsemään kattavaan sopimukseen noin 500 hakasulkua sisältäneiden päätösluonnosten pohjalta.
Euroopan unionin neuvottelukannassa keskityttiin turvaamaan Kioton pöytäkirjan ympäristöllinen tarkoituksenmukaisuus maankäytön muutoksissa ja metsätaloudessa, "nieluja" koskevassa kysymyksessä, Kioton mekanismin ja kansallisten toimien välisessä suhteessa eli niiden "täydentävyydessä" sekä pöytäkirjan noudattamisessa. Tämä tarkoitti, että muiden osapuolten kanssa käydyissä neuvotteluissa oli etsittävä kompromisseja näistä kysymyksistä.
Kioton mekanismeja koskevissa säännöissä ja niiden noudattamista koskevan järjestelmän kehittämisessä edistyttiin hyvin teknisellä tasolla, ja neuvottelujen loppuvaiheessa keskityttiin lähinnä "täydentävyyttä" ja "nieluja" koskeviin kompromisseihin. Aika ei kuitenkaan riittänyt siihen, että olisi voitu arvioida viime hetken kompromissiehdotuksia, jotka koskivat "nielujen" käyttöä ja niiden vaikutusta Euroopan unionin jäsenvaltioihin ja sen ulkopuolisiin maihin. Saimme joka tapauksessa riittävästi näyttöä siitä, että ympäristöllisestä tarkoituksenmukaisuudesta olisi jouduttu tinkimään liikaa. Niinpä Euroopan unioni päätti olla hyväksymättä näitä ehdotuksia.
Jotta niin sanottuun COP6-konferenssiin asti voimassa olleet Buenos Airesin toimintasuunnitelman valtuudet eivät umpeutuisi ilman konkreettisia tuloksia tai jatkotoimenpiteitä, osapuolet ovat päättäneet keskeyttää COP6:n ja jatkaa konferenssia toukokuussa 2001.
COP6 ei ollut yksinomaan kielteinen asia - ei suinkaan. Edistyimme siellä jonkin verran. Siellä esimerkiksi laadittiin useita ehdotuksia, joissa vastattiin kehitysmaiden tarpeisiin ja huolenaiheisiin ja joihin sisältyi uutta rahoitusta ja uusia instituutioita, ja myös ilmastonmuutosta koskeva entistä keskitetympi lähestymistapa Maailman ympäristörahaston - niin sanotun GEF:n - puitteissa. Edistystä tapahtui myös teknisellä tasolla muissa kysymyksissä, kuten päästöjen vähentämistä, valmiuksien luomista, teknologian siirtoa, päästökauppaa, yhteistä toteutusta ja noudattamista koskevissa politiikoissa ja toimenpiteissä. Nämä päätökset olisi pyrittävä kaikin tavoin saamaan aikaan, kun istuntoa jatketaan toukokuussa.
COP6:n toinen myönteinen tulos on, että siellä saatiin entistä parempi käsitys muiden osapuolten kannoista. Tämä tieto on erittäin hyödyllistä, ja sitä olisi koottava lisää lähikuukausina. Jäsen Pronk toimi erittäin antaumuksellisesti COP6:n puheenjohtajana. Ehdotus, jonka hän teki toisen viikon lopussa, muodostaa paketin, jonka pohjalta voidaan lähikuukausina jatkaa keskusteluja ja neuvotteluja. Hänen asiakirjastaan käytäviin neuvotteluihin jäi kuitenkin aivan liian vähän aikaa; neuvotteluissa hukattiin liian paljon kallisarvoista aikaa ministerien lausuntoihin ja jo tiedossa olleiden kantojen toisteluun. Niinpä meille ei jäänyt tarpeeksi aikaa analysoida viime tunteina tehtyjen nieluja koskevien ehdotusten kaikkia vaikutuksia. Tähän kysymykseen liittyy vielä erittäin paljon epätietoisuutta.
Me kaikki tiesimme, että Euroopan unioni olisi joutunut tekemään myönnytyksiä, jotta se olisi päässyt sopimukseen Yhdysvaltojen ja sen johtamaan teollisuusmaiden ryhmään (umbrella group) kuuluvien liittolaisten kanssa. Muiden osapuolten tekemät myönnytykset "täydentävyyden", noudattamisen ja Kioton mekanismien kohdalla eivät kuitenkaan lopulta riittäneet korvaamaan päästövähennystavoitteiden heikentämistä, joka olisi seurannut "nieluja" koskevan ehdotuksen hyväksymisestä.
Miten jatkamme tästä? Euroopan unionissa olisi ensisijaisesti arvioitava ja valmisteltava jatkoneuvotteluja. EU ei saisi seuraavaa istuntoa valmistellessaan aloittaa uudelleen keskusteluja kaikista kysymyksistä, vaan sen pitäisi keskittyä ensisijaisiin asioihin, erityisesti "nieluja" koskeviin mekanismeihin, "täydentävyyteen" ja noudattamista koskevaan tehokkaaseen järjestelmään. Meidän on varmistettava kitkaton siirtyminen Ranskan puheenjohtajakaudelta Ruotsin puheenjohtajakaudelle ja pidettävä tiiviisti yhteyttä myös jäsen Pronkiin. EU:n on tarkasteltava uudelleen kantojaan keskeisistä kysymyksistä ja tarvittaessa tehtävä uusia ehdotuksia.
Komissio on täysin sitoutunut kehittämään EU:n tehokasta yhteistä toimintatapaa yhdessä tulevan puheenjohtajavaltion kanssa. Sen lisäksi, että Euroopan unionissa lisätään koordinointia, yhteydenpitoa muihin osapuoliin pitäisi tehostaa. Se, että seuraavassa istunnossa päästään sopimukseen "nieluista", edellyttää yhtenäistä tietokokoelmaa sen sijasta, että kukin osapuoli tekisi omat laskelmansa. EU syventää suhteitaan kaikkiin merkittäviin ryhmiin ja ottaa myös mahdollisimman pian yhteyttä Yhdysvaltojen uuteen hallintoon.
Lopuksi: koska Kioton pöytäkirjan soveltamista koskevia sääntöjä ja toimintatapoja ei ole hyväksytty, pöytäkirjan ratifiointia on lykättävä seuraavan istunnon ja COP6:n jälkeiseen aikaan. Sisäisiä ratifiointivalmisteluja kuitenkin jatketaan Euroopan ilmastonmuutosohjelmassa ja kehittämällä Euroopan unionin päästökauppajärjestelmää.
Kiitän teitä tarkkaavaisuudestanne ja olen halukas vastaamaan mahdollisiin kysymyksiinne.

Jackson
. (EN) Arvoisa puhemies, olen pahoillani, että komission jäsen oli selvästikin erittäin turhautunut Haagissa, mutta onnittelen häntä siitä, että hän on edelleen toiveikas. Neuvotteluihin osallistunut Euroopan parlamentin valtuuskunta oli yhtä lailla pettynyt tulokseen, vaikka emme yllättyneetkään siitä. Olisimme todellakin voineet ennustaa, kuten hänkin, että "nieluista" aiheutuisi ongelma.
Ne, jotka lukevat ranskalaisia ja brittiläisiä sanomalehtiä, varmaankin tietävät, että ranskalaisministeri Voynet'n ja brittiministeri Prescottin jonkinlaiseen välirikkoon on kiinnitetty varsin paljon huomiota. Tämä onnettomuus oli tavallaan odotettavissa - kuten Titanicin törmääminen jäävuoreen. Ministeri Prescott on nyt veden varassa, emmekä tiedä, miten kauan hän pysyy pinnalla.
Meistä tuntuu - tai ainakin minusta itsestäni tuntuu - siltä, että ongelmat johtuvat siitä, ettei vihreiden ministerillä ole minkäänlaista liikkumavaraa neuvotella vihreiden kysymyksistä. Ministeri Voynet ei halunnut antaa periksi yhdysvaltalaisten näkemyksille. Häneltä ei voikaan odottaa yhtään vähempää, eihän?
Kysyisin komission jäseneltä seuraavaa: pitääkö hän todennäköisenä, että "nieluja" koskevasta Euroopan unionin kannasta voitaisiin tehdä joustavampi; toiseksi: koska hän arvelee neuvottelujen todennäköisesti jatkuvan; ja kolmanneksi: pitikö ministeri Prescottin alahuoneelle antama julkilausuma paikkansa? Hän sanoi alahuoneelle, että sopimus, jonka hän oli vaivoin onnistunut saamaan läpi yhtä taitavasti kuin Sherman-panssarivaunu konsanaan, olisi estänyt teollisuusmaita saamasta puhtaan kehityksen mekanismin mukaista hyvitystä siitä, että ne istuttavat metsiä kehitysmaihin, mikä kuulostaa varsin hyvältä. Monet maat, erityisesti vihreiden ryhmät, pitivät tätä valtavana porsaanreikänä. Sopimuksessa olisi asetettu yläraja - Euroopan pyytämä yläraja - Yhdysvaltojen, Japanin ja Kanadan käyttämille metsänieluille ja vahvistettu kansallisiin nieluihin sovellettavia tieteellisiä vaatimuksia.
Kun ajatellaan, että ministeri Prescott - yllätys, yllätys - ylisti julkilausumassaan itse neuvottelemaansa sopimusta, mistä syystä - ja tämä on viimeinen kysymykseni komission jäsenelle - sekä ministeri Voynet että uskoakseni myös useimmat Euroopan ympäristöministerit hylkäsivät sen? Ministeri Prescottin parlamentilleen antamansa julkilausuman perusteella näyttää siltä, että hän teki sille tarjouksen, josta se ei voinut kieltäytyä.
Lopuksi: pahoittelen, että näin kävi, mutta toivon, että me kaikki voimme lopulta olla toiveikkaita komission jäsen Wallströmin tavoin ja saada ilmastonmuutoksesta aikaan sellaisen sopimuksen, jonka me tarvitsemme.

Linkohr
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin todeta komissiolle, että se on tehnyt työnsä hyvin. Toivon, että Euroopan unioni on yksimielinen tulevissa kokouksissakin, ja minusta on aivan tarpeetonta, että tuhlaamme aikaamme nyt syyttämällä yksittäisiä ministereitä. Se ei auta meitä yhtään!
Tiedämme, että kokouksen epäonnistuminen ei tarkoita erittäin pitkän ja monitahoisen prosessin päättymistä, se jatkuu edelleen. Meidän on kuitenkin kysyttävä itseltämme: mitä voidaan tehdä paremmin? Ensimmäiseksi tulee mieleen, ja se olisi samalla myös kysymykseni komissiolle: eikö tämä menettelytapa, jonka olemme valinneet ja jossa 180 valtion edustajan on pystyttävä sopimaan kokouksissa yhteisestä tekstistä, eikö se aseta meille liian suuria vaatimuksia, varsinkin kun ajan loppuessa on toimittava valtavassa kiireessä eikä pääosapuolten näkökantojen välisiä eroja ole saatu poistettua? Eikö nyt ole aika käsitellä tätä kysymystä myös Yhdysvaltain ja Euroopan valtioiden ja hallitusten päämiesten välisissä G7-huippukokouksissa?
Toiseksi, en haluaisi kuitenkaan tehdä elämäämme aivan niin helpoksi. Mikäli osoitamme sormella amerikkalaisia, emme saa unohtaa, että moni sormi osoittaa myös meitä. Eurooppalaiset eivät ole hoitaneet asioitaan kuntoon. Hiilidioksidipäästömme kasvavat, me tiedämme sen ja olemme keskustelleet siitä kyllin usein. Kysymys kuuluu: tarvitaanko meidän omien päästöjemme vähentämiseen ylipäänsä maailmanlaajuista sopimusta? Muistutan komissiota sen päästökauppaa koskevasta tiedonannosta ja Haagin kokouksesta, jossa keskusteltiin siitä, että komissio voisi mahdollisesti laatia direktiivin, jossa vahvistettaisiin ympäristöministerien vuonna 1998 sopimat määrät ja määrättäisiin seuraamuksia niiden rikkomisesta. Kysymykseni kuuluu: oletteko valmis tekemään niin, laatimaan direktiivin, vaikka emme ole saaneet Kioton prosessia päätökseen? Mikä oikeastaan estää meitä aloittamasta päästökauppoja Euroopan unionissa vuonna 2005, kun useat valtiot ovat jo muutenkin aloittaneet päästökaupat kansallisten rajojensa sisällä?
Viimeinen huomautus: minusta on hyvä, että pysyitte tiukkana hiilinieluasiassa, ennen kaikkea siksi, että on erittäin vaikeaa mitata nielut tarkkaan. Me haluamme saada mitattavissa olevia tuloksia, ja tarkoitan tällä fysikaalisesti mitattavissa olevia tuloksia, eikä sitä ole tähän saakka saatu sovitettua yhteen amerikkalaisten kannan kanssa.

Davies
Arvoisa puhemies, koko ajan oli tiedossa, että nämä neuvottelut muodostuisivat vaikeiksi, mutta komission virkamiehet uskoivat, että sopimus saataisiin lopulta aikaan, sillä maailman poliittisilla johtajilla olisi yksinkertaisesti liian paljon menetettävää, jos he palaisivat kotiin tyhjin käsin. On valtava pettymys, ettei sopimukseen päästy, ja pahoittelen suuresti sitä, että kokouksen loppuvaihetta varjosti Ison-Britannian varapääministerin ja puheenjohtajavaltio Ranskan välinen kiista varapääministerin tekemistä kompromissiehdotuksista.
Ministeri Prescottin poistuttua paikalta varsin äänekkäästi Yhdysvallat teki uusia ehdotuksia, jotka olivat lähempänä EU:n kantaa, mikä osoittaa, että puheenjohtajavaltio Ranska oli oikeassa pysyessään järkähtämättä kannassaan. Onnistuimme lähentämään kantojamme, mutta aika valitettavasti loppui kesken. Pelkäämme, että aika ajaa ohitsemme ja Yhdysvaltojen neuvottelijat vaihtuvat ja meidän on toukokuussa aloitettava alusta.
Euroopassa esiintyvät erimielisyydet ovat sitäkin valitettavampia, koska sain kokouksesta päällimmäisenä sen vaikutelman, että Euroopan unioni neuvotteli tiiviinä ryhmänä ja että sen kanta ylitti puoluerajat ja yhdisti jäsenvaltiot yhteisten periaatteiden taakse, että sillä oli yhteinen näkemys ja että sitä suututti, ettei Yhdysvallat suostunut ottamaan omaa vastuutaan maailman suurimpana kasvihuonekaasujen tuottajana.
Meidän täytyy kaiken kuulemamme perusteella olettaa, että Yhdysvaltojen senaatti ei ratifioi Kioton pöytäkirjaa, vaikka me miten tekisimme kompromisseja. Niinpä meidän täytyy entistä enemmän pyrkiä hakemaan tukea muilta kansakunnilta, vauhdittamaan päästökauppaa ja toteuttamaan todellisia toimia, jotta ilmaston lämpenemistä aiheuttavia kaasuja vähennetään unionissa. Meidän on toivottava, että pääsemme sopimukseen toukokuussa; Euroopan on sitä ennen otettava johtoasema.
Yhdysvallat on edelleen erittäin tärkeä. Rahalla on Yhdysvaltojen politiikassa enemmän valtaa kuin unionissa. Yhdysvaltojen teollisuus ja öljy-yhtiöt sanovat maan poliitikoille, että heidän täytyy hylätä Kioton pöytäkirja riippumatta siitä, mitä kansalaiset sanovat. Kysynkin komission jäseneltä seuraavaa: miten voimme saada Yhdysvaltojen teollisuuden vakuuttuneeksi siitä, että pöytäkirjan tukeminen on sen kaupallisten etujen mukaista, jotta se vetäisi kukkaronnyöreistä ja saisi Yhdysvaltojen poliitikot takaisin ruotuun? Miten onnistumme pakottamaan sen 2000-luvulle ja miten saamme sen ymmärtämään kaikki 2000-luvun ongelmat?

De Roo
Arvoisa puhemies, maailman ilmastokonferenssi epäonnistui, mutta kehitystä on itse asiassa tapahtunut. Ydinenergialla ei ole paluuta. Kehitysmaat sanoivat, että jos lopetatte pohjoisessa ydinenergian käyttämisen, niin sielläkään ei haluta ydinenergiaa, ei edes tuettuna. Myös tällä täytäntöönpanon alueella on tapahtunut kehitystä. Kehitysmaat saavat vuoden 2005 jälkeen miljardi dollaria. Jos puhtaan kehityksen mekanismi alkaa toimia, kehitysmaat saavat vuosittain 5-25 miljardia dollaria ylimääräistä.
Puheenjohtaja Pronk on tehnyt kehitysmaiden osalta hyvää työtä, mutta hänen kompromissinsa ei ollut riittävä ympäristönäkökohtien kannalta. Tällä kertaa metsät olivat pahin kompastuskivi. Yhdysvallat halusi kolme vuotta sitten Kiotossa, että Venäjä mahdollistaisi sen, että amerikkalaisten ei tarvitsisi ryhtyä kotimaassaan minkäänlaisiin toimiin. Nyt Clintonin hallitus halusi halvimpia toimia, eli antaa metsien kasvaa. Luonnollisesti metsät toimivat CO2-nieluina, mutta kun metsät ovat kasvaneet täyteen mittaansa, tämä vaikutus katoaa. Lisäksi metsiä myös palaa, ja sitä tapahtuu yhä useammin.
Ratkaisu täytyy löytää energiatehokkuudesta ja uusiutuvista energialähteistä. Neuvottelijamme halusivat Euroopan unionin nimissä, että metsät tosiaankin saisivat oman osansa mutta eivät yli 20:ta prosenttia kaikista suoritettavista toimista. Prescottin sopimus, jonka mukaan Yhdysvaltain toimista kolmasosa muodostuisi metsistä, kolmasosa ns. kuuman ilman kaupasta ja kolmasosa puhtaan kehityksen mekanismista, oli huono sopimus, jota on mahdoton hyväksyä. Onneksi 14 ympäristöministeriä 15:stä ei hyväksynyt sitä.
Meidän täytyy kuitenkin päästä eteenpäin, ja toukokuussa 2001 Bonnissa täytyy saada aikaan yhdenvertaisuus. Kaikilla maailman kansalaisilla on samat oikeudet CO2-päästöihin, eikä amerikkalaisilla ole 200 kertaa suurempia oikeuksia kuin afrikkalaisilla. Vain siinä tapauksessa että yhdenvertaisuus saadaan aikaan, kehitysmaat ovat mukana myös vuoden 2012 jälkeen taistelussa ilmastonmuutosta vastaan. Jotta ilmaston vakauttaminen voitaisiin toteuttaa yhdenvertaisesti, Yhdysvaltojen täytyy vähentää päästöjään 90 prosenttia ja meidän Euroopan unionissa 80 prosenttia. Kiinan täytyy vakauttaa päästönsä ja Intia saa kaksinkertaistaa päästönsä. Ensi vuoden toukokuussa tarvitaan läpimurto tarvittaessa ilman Yhdysvaltoja. Kioton sopimus täytyy ratifioida ilman Yhdysvaltoja, ja se voidaan myös ratifioida ilman sitä. Toivon, että teemme tässä asiassa järkevän päätöksen.

Meijer
Arvoisa puhemies, teollisuus ja liikenne aiheuttavat ilmakehämme keinotekoista lämpenemistä. Osa Euroopan unionin maiden alueesta muuttuu jatkuvan lämpenemisen myötä mereksi tai aavikoksi. Taloutemme täytyy muuttua huomattavasti, jos maailma ja Eurooppa halutaan pitää pysyvällä tavalla asuttavana. Euroopan parlamentti on hiljattain ilmaissut mielipiteensä muutamasta askeleesta hyvään suuntaan.
Viime lauantaina Haagissa päättyneen ja todennäköisesti epäonnistuneen ilmastokonferenssin aikana Euroopan asenteessa oli havaittavissa kaksi hyvin erilaista näkemystä. Ensimmäisen näkemyksen mukaan meidän täytyy tosissaan pitää kiinni vuoden 1997 sopimuksista, jotta pysyttäisiin yli viisi prosenttia alle vuoden 1990 päästöjen tason. Nyt on kysymys jo aiemmin sovittujen Kioton sitoumusten täyttämisestä. Valmius kompromissiin Amerikan kanssa on petos Euroopan panosta kohtaan.
Toisen näkemyksen mukaan Kioton sopimus ei ole koskaan ollut toteuttamiskelpoinen, koska Yhdysvallat, Japani ja Australia ovat vastustaneet sitä niin jyrkästi. Maailmanlaajuinen sopimus on nyt mahdollinen ainoastaan lieventämällä näiden maiden velvollisuuksia. Käyttämällä luovaa kirjanpitoa antaisimme sitten sellaisen vaikutelman, että ne ovat jo täyttäneet suuren osan velvollisuuksistaan.
Tämän toisen näkemyksen mukaan Euroopan unioni epäonnistui, koska Ranskan ja Saksan vihreät ympäristöministerit eivät olleet valmiita unohtamaan Kioton sopimusta. Toukokuussa 2001 Bonnissa pidettävässä seurantakokouksessa pitäisi vielä päästä tällaiseen kompromissiin. Minun ryhmäni valitsee ensimmäisen näkemyksen.
On tärkeää, että Eurooppa pitää kiinni aiemmin hyväksytystä kannasta myös siinä tapauksessa, että Yhdysvallat ei voi vielä allekirjoittaa tällaista sopimusta Bushin hallituksen kaudella. Pitemmän aikavälin tulosten kannalta on tärkeää, että saamme Yhdysvaltojen julkisen mielipiteen vakuuttumaan toimimattomuuden vaaroista, sen sijaan että tehtäisiin kompromissi vastustajien kanssa.
Yhdysvallat saastuttaa laskujen mukaan eniten asukasta kohti. Siellä kansalaisten keskuudessa ei ole vielä ollut vahvasti esillä, että aavikko laajenee ja että hirmumyrskyt yleistyvät. Maan elintaso on korkea, ja öljytuotteiden hinnat ovat matalat. Todellisia muutoksia pidetään siellä haitallisina teollisuuden ja kuluttajien kannalta. Siksi on epätodennäköistä, että Yhdysvaltojen parlamentti hyväksyisi nyt maailmanlaajuisen sopimuksen.
Sitten lopuksi, kolmas maailma on vasta teollisen kehityksen alussa. Köyhyys on ajanut nämä maat myymään oikeuksiaan CO2-päästöihin rikkaille maille, jotka haluavat siten lieventää omia velvoitteitaan. Nämä maat eivät loppujen lopuksi anna oikeuksiensa kehitykseen vähentyä. Kasvihuonekaasupäästöt lisääntyvät siten vielä huomattavasti. Tämä on yksi syy ottaa nämä tosiasiat huomioon ilmastokokouksen seurannassa. Kompromissi ei voi tarkoittaa sitä, että unohdamme sen, mistä Kiotossa on sovittu.

Fitzsimons
Arvoisa puhemies, olen parlamentin suuren enemmistön ja edellisten puhujien tavoin erittäin pettynyt siitä, ettei Haagissa pidetty ilmastonmuutosta koskenut YK:n kokous onnistunut. On valitettavaa, etteivät kokouksen osallistujat päässeet sopimukseen siitä, miten tulevaisuudessa voitaisiin parhaiten vähentää kasvihuonekaasupäästöjä.
Kolme vuotta sitten tehdyssä Kioton sopimuksessa asetettiin kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskeva aikataulu. Kioton pöytäkirjaa ei missään nimessä saa vesittää. Päinvastoin, erityisesti teollistuneen maailman on ehkä asetettava entistä tiukemmat rajat kasvihuonekaasujen vähentämiselle tulevaisuudessa, jos haluamme varmistaa, että ilmaston lämpenemisen vaikutukset saadaan kuriin ja lopulta hallintaan.
Edessämme oleva ilmastonmuutoksen haaste on epäilemättä yksi 2000-luvun suurimmista haasteista, jos haluamme tulevaisuudessa elää tällä maapallolla. Ellemme ratkaise tätä kysymystä jäsennetysti ja virtaviivaisesti, ilmaston lämpeneminen kiihtyy, mistä on vakavia sivuvaikutuksia maan, meren ja ilman ympäristölle, ihmisistä puhumattakaan. On jo sanottu, että kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisestä keskustellaan seuraavan kerran Bonnissa pidettävässä kokouksessa ja että Yhdistyneiden Kansakuntien hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli julkaisee samaan aikaan raporttinsa. Paneeli koostuu noin 3 000:sta eri puolilta maailmaa tulevasta tutkijasta, jotka arvioivat, millaisia toimenpiteitä tarvitaan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi.
Parlamentin ympäristöasioiden valiokunta on aiemmin ollut ensimmäisten joukossa käsittelemässä ilmastonmuutoskysymystä. Teemme tiivistä yhteistyötä ympäristöasioista vastaavan komission jäsenen Wallströmin kanssa useiden sellaisten EU:n asetusten ja direktiivien parissa, joilla voidaan hillitä kasvihuonekaasupäästöjä Euroopan unionissa. Euroopan unionin täytyy ottaa johtoasema tässä asiassa. Ympäristöasioiden valiokunta ja parlamentti ovat aiemmin olleet hyvänä esimerkkinä siitä, miten meidän pitäisi yhdessä käsitellä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä tulevaisuudessa.
Meidän täytyy vastedeskin työskennellä aktiivisesti ja päättäväisesti tämän kysymyksen parissa. Tulevat sukupolvet joutuvat maksamaan, jos olemme tehottomia tässä tärkeässä asiassa. Kiitän komission jäsen Wallströmiä hänen pyrkimyksistään Haagissa ja toivon hänelle parempaa menestystä.

Blokland
Arvoisa puhemies, myös me olemme hyvin pettyneitä, että Haagin ilmastokonferenssi epäonnistui. Keskustelut syyllisyydestä johtavat liian helposti yksipuoliseen viittaamiseen Yhdysvaltoihin. Mielestäni Euroopan unionin taipumaton asenne oli loppujen lopuksi syynä siihen, että sopimukseen ei päästy.
Haagissa käydyissä keskusteluissa käsiteltiin ennen kaikkea kysymystä siitä, mitä kaikkea voidaan laskea mukaan Kiotossa sovittuihin vähennyksiin. Lokakuussa käsiteltäessä ehdotusta päästökaupoista meillä oli mahdollisuus valita toimivat ja tehokkaat mahdollisuudet päästöjen vähentämiseksi. Valitettavasti Euroopan parlamentti ei tuolloin tehnyt selkeää valintaa.
50 prosentin säännön osalta minun täytyy huomauttaa, että sen ei tule koskaan olla itsessään tavoite. Jos Yhdysvaltojen kanssa voidaan päästä sopimukseen alemmasta toteutusprosentista, se on parempi kuin ei sopimusta lainkaan. Sama koskee CO2-nielujen, kuten metsien lisäistutusten, osittaista mukaan laskemista.
Vaikka minulla ei ole mitään hyvää sanottavaa amerikkalaisten asenteesta, voin kuitenkin todeta, että Yhdysvallat oli kokouksen lopulla valmis hyväksyttävissä olevaan kompromissiin. Euroopan unionin taipumaton asenne Ranskan ympäristöministeri Voynet'n johdolla oli mahdollisen sopimuksen esteenä. Jotkut ylistävät Euroopan unionin asennetta, koska unioni piti pintansa. Todellisuudessa mahdollisuudet sopimukseen ovat tulevaisuudessa vähäisemmät, mikä tarkoittaa, että olemme kauempana asianmukaisesta puuttumisesta ilmasto-ongelmaan.

Grossetête
Arvoisa puhemies, olen kollegojeni tavoin syvästi pettynyt Haagin kokouksen lopputulokseen, joka on todellakin selvä epäonnistuminen. En haluaisi silti ryhtyä etsimään syyllisiä ja haluaisin välttää ajautumista tällaiseen täysin kielteiseen keskusteluun. Haluan kiittää komissiota ja sitä kautta komission jäsen Wallströmiä, joka piti tiukasti kiinni niistä sitoumuksista, joista hän on aina pitänyt kiinni päästöjen ja muun muassa kasvihuonekaasujen vähentämiseksi.
Oli varmasti parempi, että sopimukseen ei päästy kuin että lopputuloksena olisi ollut huono sopimus, ja tässä tapauksessa Yhdysvaltojen ehdotus oli ala-arvoinen, eikä Eurooppa olisi voinut hyväksyä sitä missään tapauksessa.
Sopimusta ei siis hyväksytty ja se olisi hyväksyttävissä vain siinä tapauksessa, että pohjoisen ja etelän, kehitysmaiden ja teollisuusmaiden välillä vallitsee tasapaino. Olen syvästi huolestunut jo saastuttamisen oikeuteen vetoamisesta, mikä mielestäni vain vaikeuttaa vakavasti jälkeenjääneiden maiden taloudellista kehitystä.
Yhdysvaltojen kanta, joka perustuu ajatukseen metsistä hiilinieluina, ei ole hyväksyttävä, koska se johtaisi siihen, että kaikista ponnisteluista luovuttaisiin. Kieltäytykäämme noudattamasta Yhdysvaltojen sanelupolitiikkaa. Tässä yhteydessä näkyivät selvästi Euroopan rajoitteet: vaihtuvan puheenjohtajuutensa vuoksi Euroopalla ei ole selvää poliittista imagoa suhteessa Yhdysvaltoihin eikä se puhu yhteen ääneen. Jälleen kerran on käynyt selvästi ilmi, että Euroopan toimielimet ja niiden toiminta on ehdottomasti uudistettava. Milloin me saamme vahvan Euroopan unionin puheenjohtajan, joka pystyy puhumaan kumppaneidemme keskuudessa yhteen ääneen Euroopan puolesta?
Päättäkäämme kuitenkin toivon kipinään. Haagin kokousta jatketaan kuten ilmoititte meille, arvoisa komission jäsen ensi keväänä Bonnissa. Arvoisa komission jäsen, olemme rinnallanne, jotta pystymme pitämään puolemme Yhdysvaltoja vastaan ja vastaamaan tähän haasteeseen.

Corbey
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, voidaan sanoa täysin selvästi, että Haagin ilmastokokous epäonnistui, mikä on ikävää, koska on yhä enemmän osoituksia siitä, että ilmasto muuttuu vielä paljon nopeammin kuin on odotettu. Siksi maailma tarvitsee vahvaa poliittista signaalia. Kioton sopimus ei saa jäädä tyhjiksi lupauksiksi. Ilmastokokouksen epäonnistuminen on väärä signaali kansalaisille. Monet alkavat ajatella, että ilmasto-ongelmat eivät kehity niin nopeasti, kun kansainvälisessä politiikassa ei tehdä mitään. Tämä romuttaa myös pohjaa kestävältä energialta ja energiatehokkuudelta.
Ilmastomuutoksella on merkittäviä seurauksia kehitysmaissa. Intian, Bangladeshin, Indonesian ja Thaimaan kaltaiset maat joutuvat kärsimään tulvista, jotka vaikuttavat miljooniin ihmisiin. Pidämme saastuttaja maksaa -periaatetta hyvin tärkeänä, mutta tähän saakka kehitysmaat ovat itse maksaneet kustannukset ja sopeutumisen ilmastonmuutokseen. Sitä on mielestäni mahdotonta hyväksyä.
Arvoisa komission jäsen, selitykset ilmastokokouksen epäonnistumisesta eivät olleet kovinkaan uskottavia. Neuvottelijat sanoivat jälkeenpäin, että sopimus oli käden ulottuvilla. Poliittista tahtoa ei kuulemma puuttunut. Osapuolet olivat kuulemma lähentyneet toinen toisiaan ja ne osoittivat yhä enemmän ymmärtämystä toinen toistensa kulttuureja kohtaan. Aikaa oli kuitenkin valitettavasti liian vähän. Tämä ei ole mielestäni kovinkaan uskottavaa. Kaikkien kauniiden sanojen taakse kätkeytyy poliittista kyvyttömyyttä. Euroopan unionin täytyy arvioida huolellisesti omaa rooliaan. Ei riitä, että Yhdysvaltoja syyllistetään tai valitetaan muiden riittämättömästä joustavuudesta. Olemme itse aina sanoneet, että on parempi olla ilman sopimusta kuin tehdä huono sopimus, mutta tämä ei vielä tarkoita, että meidän täytyy tehdä omasta poliittisesta toivomuslistastamme hyvän sopimuksen mittapuu. Ilmastokokous jatkuu keväällä. Meidän täytyy nyt siis katsoa eteenpäin.
Arvoisa komission jäsen, haluan kiittää teitä miellyttävästä yhteistyöstä. Haluaisin esittää teille lopuksi kolme kysymystä. Ensinnäkin, kuinka arvioitte itse Euroopan unionin esiintymistä, ja mitä konkreettista olette oppinut Haagin kokouksen epäonnistumisesta? Toiseksi, millä tavalla hyödynnätte tulevia kuukausia? Käyttekö Yhdysvaltojen kanssa keskustelua metsäongelmasta sekä tieteellisistä tosiasioista ja epäselvyyksistä, joilla on aina merkitystä näissä asioissa? Kolmanneksi, missä asioissa Euroopan unionin täytyy mielestänne tehdä enemmän myönnytyksiä? Itse olen sitä mieltä, että voisimme ehkä tehdä hieman enemmän myönnytyksiä täydentävyyden osalta. Haluaisin kuulla mielipiteenne näistä asioista, ja kiitokset huomiostanne.

Wijkman
Arvoisa puhemies, kiitos puheenvuorostanne komission jäsen Wallström. Mielestäni EU pysyi hyvin yhtenäisenä, ehkä aivan viimeisiä kriittisiä tunteja lukuun ottamatta. On kuitenkin selvää, että tällainen kokous jättää jälkeensä monia häviäjiä. Mielestäni me poliitikot olemme häviäjiä sen vuoksi, että olemme antaneet erittäin huonon viestin hyvin monille asian parissa työskenteleville ihmisille; olemme epäonnistuneet sopimuksen aikaansaamisessa.
Toiseksi olen sitä mieltä, että myös se yrittäjyyden ja elinkeinoelämän osa, joka suhtautuu vakavasti tähän ongelmaan ja joka haluaisi pelisäännöt, on häviäjä. Sen vuoksi on tietenkin erittäin tärkeää, että ryhdistäydymme pian. Mielestäni EU teki oikein, kun se ei antanut periksi hiilinielujen osalta. Kyse ei ole pelkästään siitä, että todentaminen ja mittaaminen on vaikeaa, vaan myös siitä, että entistä useammat tutkijat väittävät - en tiedä, ovatko he oikeassa - että on todennäköistä, että tämänpäiväiset hiilinielut voivat olla huomisen hiililähteitä. Haluan toistaa tämän englanniksi: Forest turns from being carbon sinks to carbon sources. Jos tämä pitää paikkaansa, on tietenkin erittäin uhkarohkeaa ottaa tämä asia mukaan jo nyt, koska määritelmiä on vaikea tehdä. Komission jäsen Wallström, amerikkalaisten kanssa jatkossa käytävän vuoropuhelun osalta haluaisin siis pikemminkin todeta, että on parempi, että emme ole niin tiukkoja silloin, kun kyse on päästökaupasta yleisesti ottaen, kuin että ottaisimme mukaan jotakin, jota on erittäin vaikea perustella puhtaan tieteellisesti.
Kuuluin parlamentin valtuuskuntaan. Meillä oli kokous muutaman Yhdysvaltain kongressin jäsenen kanssa. Minusta oli melko pelottavaa huomata, että amerikkalaiset osoittivat sekä ylimielisyyttä että tietämättömyyttä. Minusta tuntui, että he eivät missään tapauksessa aio ratifioida Kioton pöytäkirjaa. Yksi niistä lopputuloksista, joihin päädyin, on se, että näissä kysymyksissä on lisättävä Atlantin yli käytävää vuoropuhelua, eikä sitä pidä lisätä vain hallitusten ja komission välillä vaan erityisesti kongressin jäsenten välillä. Euroopan parlamentti voi ehkä auttaa tässä asiassa.
Haluaisin lopuksi esittää kysymyksen: vaikka toukokuussa pidettävä kokous ei onnistuisikaan, onko komission jäsen valmis menemään eteenpäin, menemään pitemmälle, ottamaan johtoaseman ja suosittelemaan pöytäkirjan ratifiointia EU:n taholta?

Moreira da Silva
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin Euroopan parlamentin COP6:een osallistuneen valtuuskunnan puheenjohtajana aloittaa ilmaisemalla iloni siitä, että komission ja parlamentin välille muodostui erinomaiset suhteet kyseisen viikon aikana. Jos on asioita, joissa ei esiintynyt hajanaisuutta, niin niihin kuuluvat Euroopan parlamentin valtuuskunnan ja komission väliset suhteet. Voin vain pahoitella, että muutamat 15 jäsenvaltion ministereistä olisivat mieluummin juoksennelleet lehdistötilaisuuksissa kuin olleet mukana luomassa todellista yhteishenkeä, joka olisi varmistanut, että ilmastonmuutoskysymyksissä sovelletaan yhteistä politiikkaa.
Arvoisa puhemies, tiedettiin, että tämä COP6 olisi erityisen merkittävä: se merkitsi sitä, että siirtyisimme vuodesta 1992 jatkuneesta keskusteluvaiheesta toimintaan. Koska emme saaneet sopimusta aikaan, epäonnistuimme tavoitteessamme siirtyä toimintaan. Selvästi sanottuna ja eräänlaisen tilinpäätöksen tehden voimme sanoa, että kolmesta sopimuspuolesta ainoastaan yksi yritti saada aikaan sopimuksen ja kehittää yhteistä ilmastonmuutoksia politiikkaa: Euroopan unioni. Yhdysvallat, mutta myös koko muu kattoryhmä, sanottakoon se selkeästi, yritti keksiä tekosyitä, jottei Haagissa pidetyssä COP6:ssa päästäisi minkäänlaiseen sopimukseen. Euroopan unionin on tästä hetkestä aina toukokuuhun saakka eli täältä Bonniin asti toimittava kahdella taholla: yhtäältä sen on ajateltava diplomatian kentällä, että se, että Yhdysvallat ratifioisi sopimuksen, on erittäin epätodennäköistä, joten on ryhdyttävä yhteisiin diplomaattisiin toimiin yhdessä kattoryhmän muiden jäsenten kanssa. Toiseksi on toimittava unionin sisällä sen uskottavuuden takaamiseksi. Vain uskottavuus mahdollistaa sen, että Euroopan unioni voi johtaa puhetta ja toimintaa Bonnissa pidettävässä COP6:n jälkimmäisessä osassa.

Wallström
. (EN) Arvoisa puhemies, kiitän teitä tuestanne ja lausun erityiset kiitokset Haagissa olleelle Euroopan parlamentin valtuuskunnalle. Muistan itse asiassa tavanneeni jäsen Corbeyn, joka muuten oli paikalla koko ajan, kun hän oli menossa johonkin istuntoon aamulla klo 5.30. Te kaikki olitte erittäin kannustavia istunnon aikana, ja kiitän teitä siitä.
Keskustelemme välillä ilmastonmuutoksesta ikään kuin lapsemme ja lastenlapsemme kokisivat sen vaikutukset vasta pitkällä aikavälillä. Ilmastonmuutos on kuitenkin jo totta, se on jo tapahtunut. Napajää sulaa jo todistettavasti. Tyynenmeren pienet saarivaltiot ovat hiljalleen katoamassa merenpinnan noustessa. Näemme ilmastonmuutoksen vaikutukset jokapäiväisessä elämässämme. Vaikka asiantuntijat varovatkin visusti sanomasta, että jokin myrsky tai äärimmäiset sääolot johtuisivat ilmastonmuutoksesta, näemme ilmastonmuutoksen edetessä yhä enemmän äärimmäisiä sääoloja. Ilmastonmuutos koskettaa siis meitäkin. Se on ilman muuta tulevien sukupolvien ongelma, mutta se on myös todellisuutta, erityisesti köyhien maiden ihmisten todellisuutta, kuten täällä on niin ikään jo sanottu.
Mitä voimme nyt tehdä? Nyt ei ole oikea aika syyttää tai osoittaa ketään syyttävällä sormella. Nyt on aika päättää, ettemme voi enää epäonnistua. Sitä vaihtoehtoa, että seuraavassa COP6-kokouksessa ei päästäisi sopimukseen, ei ole olemassa. Olen varsin toiveikas, koska pääsimme mielestäni niin lähelle sopimusta ja koska kaikki paikalla olleet ministerit ymmärtävät, että Kioton pöytäkirjan mukainen viiden prosentin vähennys on vain murto-osa siitä sitoumuksesta, joka meidän on annettava tulevaisuutta varten. Tämä on vasta alkua. Ehkäpä meidän ei pitäisi olla huolissamme siitä, että saimme hieman lisäaikaa, muutaman kuukauden lisäaikaa, päättää säännöistä ja kehyksestä, siitä oikeudellisesta kehyksestä, joka tarvitaan syntyviä valtavia taloudellisia markkinoita varten. Tarvitsemme ilman muuta selkeitä toimintasääntöjä, jotta voimme säännellä 12 miljardin dollarin arvoisia päästökauppamarkkinoita. Neuvottelupöydälle jäi liian monta keskeneräistä asiaa, jotka meidän täytyy yrittää ratkaista. Meidän täytyy tehdä oma arviomme tapahtuneesta ja laatia asiakirjat, jotta voimme pitää yhteyttä eri osapuoliin ja ilman muuta Yhdysvaltojen johtamaan teollisuusmaiden ryhmään (umbrella group). Yhdysvaltojen hallinnon tehtävänä on kertoa meille, kenen kanssa meidän pitäisi puhua. Meidän täytyy edelleen pitää yhteyttä myös kehitysmaihin. Siten pystymme viemään tätä kysymystä rakentavasti eteenpäin.
Vastaisin nyt kysymyksiin siitä, olimmeko me joustavia. Neuvottelut olivat toisinaan erittäin kaoottiset, ja luulen, että aina voi palata kotiin ja muistella mennyttä ja sanoa, että teimme tämän tai tuon virheen. Haagissa olleiden ympäristöministerien päätavoitteena - ja tiedätte, että se näkyy täälläkin - oli kuitenkin puolustaa Kioton pöytäkirjan uskottavuutta ja tarkoituksenmukaisuutta. Emme siis suostuneet mihinkään luoviin laskelmiin tietyistä kysymyksistä. Yhdysvallat teki meille ehdotuksen, joka olisi vähentänyt sen sitoumusta 70-90 prosenttia. Emme yksinkertaisesti voineet hyväksyä sitä. Pitäisikö meidän tinkiä tavoitteistamme, vaikka tiedämme, että meidän on saatava enemmän aikaan? Samalla teimme kuitenkin myönnytyksiä. Aloitimme keskusteluja niistä kysymyksistä, joita kutsuimme aiemmin suuriksi porsaanrei'iksi tai mahdollisiksi suuriksi porsaanrei'iksi.
Olimme erittäin rakentavia ja neuvottelimme Haagissa viime hetkeen saakka. Olemme edelleenkin halukkaita tekemään myönnytyksiä, mutta olimme mielestämme joustavia ja puolustimme samalla päätavoitteitamme, ja meidän pitäisi vastedeskin tehdä niin. Tiedämme nyt, millaisia kysymyksiä neuvottelupöydälle jäi tätä viimeistä vaihetta varten. Olen toiveikas ja uskon todella, että tietoisuutta löytyy. Kaikki ministerit tietävät, etteivät he voi paeta tätä ilmastonmuutoksen torjumisen valtavaa haastetta; tämä kävi selvästi ilmi Haagin kokouksessa. Teemme kaikkemme, jotta pystymme saamaan tästä sopimuksen ja myös allekirjoittamaan sen. Seuraavan COP6:n seurantakokouksen tai sen jälkeisen kokouksen on toki ratifioitava sopimus unionin sisällä. Voimme sitä ennen aloittaa päästökaupan. Voimme ryhtyä useisiin toimenpiteisiin, joita komissio ehdottaa. Ryhdymme toimiin heti, kun saamme tilaisuuden ja meillä on oikeudellinen kehys.
Kiitän vielä kerran tästä keskustelusta. Olen pannut merkille kaiken, mitä on sanottu, ja palaamme ilman muuta asiaan ja olemme halukkaita tulemaan takaisin aina, kun parlamentti pyytää meitä tänne.

Puhemies
Suuret kiitokset arvoisalle komission jäsenelle. Kiitokset jäsenille.
Keskustelu on päättynyt.

Nizzan Eurooppa-neuvoston valmistelu kauppapolitiikka mukaan lukien
Puhemies
- Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Nizzassa 7.9. joulukuuta 2000 kokoontuvan Eurooppa-neuvoston valmistelusta kauppapolitiikka mukaan lukien.
Toivotamme ministeri Hubert Védrinen tervetulleeksi.
Teillä on puheenvuoro, arvoisa neuvoston puheenjohtaja.

Vèdrine
Arvoisa puhemies, arvoisat puheenjohtajat, hyvät parlamentin jäsenet, olen tullut kertomaan täysistuntoonne siitä, miten puheenjohtajavaltio valmistelee Nizzassa kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa. Asialistalla olevat aiheet ovat hyvin merkittäviä, vaikka ne eivät paljoltikaan ilmennä kaikkea sitä työtä, mikä on jo tehty, ja niitä tuloksia, jotka tällä puolivuotiskaudella on jo saavutettu.
Eurooppa-neuvoston tehtävänä on todellakin ratkaista vain ne kysymykset, jotka kuuluvat sille tasolle, kuten ennen muuta toimielinuudistus, antaa virikkeitä ja määritellä yleiset poliittiset suuntaviivat. Tasavallan presidentti esittelee teille 12. joulukuuta henkilökohtaisesti puheenjohtajakauden saavutukset. Tärkein Nizzan Eurooppa-neuvoston jäsenten käsiteltävänä olevista aiheita on tietysti toimielinuudistus ja sen sopimuksen aikaansaaminen, josta pitäisi tulla Nizzan sopimus, kuten me kaikki toivomme.
Ennen Eurooppa-neuvostoa Pierre Moscovici ja minä järjestämme vielä ensi sunnuntaina ministerien erityiskokouksen, johon olen kutsunut jäsen Brokin ja jäsen Tsatsosin, ja maanantaina yleisten asioiden neuvoston kokouksen, jonka yhteydessä käsitellään HVK:ta. Siinä vaiheessa meillä on selvempi kuva siitä, miten neuvottelut sujuvat lopullisessa vaiheessaan ennen Nizzan kokousta. Samassa yhteydessä keskustelemme toivoakseni kattavasti parlamentin puhemiehen kanssa.
Tästä syystä esitän tänään vain välikatsauksen tärkeimmistä käsiteltävänä olevista aiheista.
Epävirallisessa Biarritzin Eurooppa-neuvostossa todettiin ja mahdollistettiin todellinen edistyminen määräenemmistön ja tehostetun yhteistyön alalla. Samassa yhteydessä selvennettiin myös tarpeellisia komissioon liittyviä kysymyksiä ja äänten painotusta, jotta kukin jäsenvaltio pystyy ymmärtämään paremmin kaikkien muiden tavoitteita ja vaikeuksia. Pierre Moscovici antoi teille asiasta julkilausuman 24. lokakuuta. Olemme työskennelleet tältä pohjalta viime viikkoina ottaen huomioon kaikki näkemykset kompromissin aikaansaamiseksi ja pitäneet mielessämme sen tavoitteen, että Nizzassa on määrä solmia kunnianhimoinen sopimus. Tällä hetkellä ei ole omassa mitään perusteita sille välillä kuullulle väitteelle, että puheenjohtajavaltiolta puuttuisi kunnianhimoa. HVK:n käsiteltäväksi valmistellut tekstit osoittavat sen hyvin huolimatta siitä, että aiheet ovat erittäin vaikeita, ja minusta tuntuu, että 15 jäsenvaltiota haluavat todella päästä yksimielisyyteen.
Määräenemmistöä koskevat työt ovat edenneet melko hyvin. Jos tietyt jäsenet toimivat käytännössä ponnistelunsa mukaisesti, määräenemmistöllä voitaisiin hyväksyä kolmisenkymmentä säädöstä. Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen, verotus, turvapaikka-, viisumi- ja maahanmuuttokysymykset sekä palvelukauppaneuvottelut mikä on hyvin tärkeä aihe aiheuttavat vielä suuria ongelmia joissakin maissa. Lähdemme kuitenkin Nizzaan myönteisellä mielellä ja haluamme edistyä mahdollisimman monissa herkkiin kysymyksiin liittyvissä näkökulmissa.
Euroopan parlamentin rooli on luonnollisesti tärkeällä sijalla neuvotteluissa. Monilla aloilla, joilla määräenemmistöpäätökset otettaisiin käyttöön, siirtymisellä yhteispäätösmenettelyyn on jo enemmistön kannatus, mikä vastaa suurelta osin eräitä odotuksianne.
15 jäsenvaltiota ovat vastedes lähellä sopimukseen pääsyä tehostetun yhteistyön joustavuudesta. Käsittelitte tätä aihetta jo 24. lokakuuta, ja hallitustenvälisessä konferenssissa on päädytty useissa kohdissa samantapaisiin ratkaisuihin, kuin mitä parlamentti on suositellut. Tehostettuun yhteistyöhön osallistuvien jäsenvaltioiden vähimmäismääräksi olisi vahvistettava kahdeksan, ja Eurooppa-neuvoston valituslauseke, joka vastaa tällä hetkellä todellista veto-oikeutta, olisi korvattava oikeudella palauttaa asia uudelleen käsittelyyn. Parlamentti on tehnyt ehdotuksia siitä, millainen rooli sillä olisi tehostetun yhteistyön käynnistämisessä yhteisön alalla. Niistä keskustellaan.
Useammat jäsenvaltiot ovat korostaneet YUTP:n erityisluonnetta, mikä edellyttää niiden mielestä erityisiä mekanismeja, ja tätä on korostettu vahvasti varsinkin viime päivinä. Keskustelemme asiasta ensi sunnuntaina pidettävässä erityiskokouksessa.
Komission osalta Biarritzin huippukokouksessa oli esillä kaksi vaihtoehtoa: komission jäsenmäärän rajaaminen tai komissio, jossa kaikilla jäsenvaltioilla olisi yksi edustaja. Neuvotteluissa nousi kuitenkin esiin kolmas ratkaisu, jossa voitaneen ottaa huomioon eri tahoilla esitetyt huolenaiheet. Sen mukaan tavoitteeksi asetettaisiin komission jäsenmäärän rajaaminen tietyssä laajentumisvaiheessa. Kun jäsenmäärä olisi rajattu, siirryttäisiin tasapuoliseen kiertojärjestelmään. Tämä on ainakin Nizzan huippukokouksessa varteenotettava vaihtoehto, ja sitä on vielä kehiteltävä ja tarkennettava, mutta useimmat valtuuskunnat ovat valmiita harkitsemaan sitä. Komission puheenjohtajan toimivallan lisäämistä ja varapuheenjohtajien lukumäärän mahdollista lisäämistä koskevat työt ovat myös edenneet.
Lopuksi äänten painotukseen neuvostossa on myös esitetty kaksi päävaihtoehtoa Biarritzissa tehdyn selvennyksen jälkeen: kaksinkertainen enemmistö tai äänten yksinkertainen painotus. On havaittavissa sanon tämän varauksin, koska monet jäsenvaltiot eivät ehkä vielä ole vahvistaneet lopullista kantaansa asiasta on kuitenkin havaittavissa, että yksinkertainen painotus olisi saamassa kannatusta, vaikka sen täsmällinen muoto ja täsmälliset ehdot on toki vielä määriteltävä. Erilaisia vaihtoehtoja on tutkittu ja työstetty. Eurooppa-neuvoston tehtävänä on lopullisen päätöksen teko.
Lisäisin, että Euroopan parlamentin paikkajaosta ei ole vielä päästy yksimielisyyteen. Puheenjohtajavaltio on tietysti ottanut esille teidän ehdotuksenne, ja se on nyt toinen harkittavana olevista vaihtoehdoista. Tämäkin asia on määrä ratkaista Nizzassa.
Siirtyäkseni eteenpäin tässä pikaisessa esittelyssä olemme edenneet hyvin myös perustamissopimuksen 7 artiklan vahvistamisessa, johon olisi vastaisuudessa sisällytettävä hälytysmekanismi sellaisia tapauksia varten, joissa uhataan rikkoa unionin perusperiaatteita. Ajatus 6 artiklaan sisällytettävästä viittauksesta perusoikeuskirjaan, jota Euroopan parlamentti puolsi 14. marraskuuta antamassaan suosituksessa ja jonka myös me olemme puheenjohtajavaltiona ottaneet esille HVK:ssa, on sen sijaan torjuttu jyrkästi useissa jäsenvaltioissa. Jotkin niistä ovat jopa sitä mieltä, että tällainen viittaus vaarantaisi perusoikeuskirjasta annettavan julistuksen. Asiaa voidaan pitää valitettavana, mutta minun on pakko todeta se.
Lopuksi muutama sana tuomioistuimesta. Työt on saatu lähes päätökseen. Kaikki valtuuskunnat hyväksyvät sen, että Euroopan parlamentti voisi pyytää tuomioistuimelta lausuntoa kansainvälisestä sopimusluonnoksesta. Useammat valtuuskunnat sen sijaan vastustavat tässä vaiheessa sitä, että 230 artiklan mukainen oikeus nostaa kanteita tuomioistuimen ratkaistavaksi laajennettaisiin koskemaan myös parlamenttia, vaikka puheenjohtajavaltiokin on ehdottanut sitä. Haluan saada tilanteesta mahdollisimman objektiivisen kuvan ennen tätä hyvin merkittävää Eurooppa-neuvoston kokousta. Tiedättehän, että tavoitteenamme on päästä Nizzassa hyvään sopimukseen, mikä edellyttää luonnollisesti kompromisseja, joiden on kuitenkin oltava rakentavia, ei vesittäviä kompromisseja. Valtion- ja hallitusten päämiehet ja ministerit käyttävät kaiken tarvittavan ajan näihin neuvotteluihin. Siksi he ovat varautuneet jopa siihen, että huippukokous voi tarvittaessa kestää sunnuntaihin asti.
Sellaisen sopimuksen aikaansaaminen, joka mahdollistaa unionin toimintakyvyn niiden uusien jäsenten liittymisen jälkeen, jotka kaikki valmistautuvat siihen aktiivisesti, on keskeinen haaste unionin ja varsinkin laajentuneen unionin tulevaisuuden kannalta.
Nizzan Eurooppa-neuvostossa käsitellään myös muita tärkeitä asioita, joita puheenjohtajavaltio Ranska on valmistellut voimiaan säästelemättä.
Mainittakoon ensinnäkin perusoikeuskirja. Olen mielissäni siitä, että Euroopan parlamentti hyväksyi suurella enemmistöllä valmistelukunnan laatiman luonnoksen, jonka myös valtioiden ja hallitusten päämiehet hyväksyivät Biarritzissa. Nyt on olemassa edellytykset sille, että kaikki kolme toimielintä voivat julistaa tämän peruskirjan Nizzassa. Silloin täytämme Kölnin Eurooppa-neuvostossa asetetun velvoitteen, ja unioni saa erittäin vahvan viiteasiakirjan, jossa esitetään selvästi ne oikeudet ja arvot, joihin se uskoo. Pohdinnat perusoikeuskirjan lopullisesta oikeudellisesta asemasta jatkuvat Nizzan huippukokouksen jälkeen, ja ne voidaan liittää laajempaan ja pidemmällä aikavälillä käytävään keskusteluun unionin tulevaisuudesta.
Eurooppa-neuvostossa käsitellään myös liittymisneuvottelujen edistymistä ja siten myös laajentumista. Te käsittelitte tätä aihetta 3. lokakuuta. Kuten tiedätte, puheenjohtajavaltio Ranska pyysi komissiota tehostamaan liittymisneuvotteluja, johdattamaan ne kaikkein vaikeimpiin aiheisiin, ydinasioihin ja ongelmakohtiin, ja laatimaan yksityiskohtaisen selvityksen kaikkien ehdokasvaltioiden edistymisestä, kaikkien neuvottelujen edistymisestä ja niistä ongelmista, jotka on vielä ratkaistava kaikissa maissa ja kaikkien maiden kohdalla. Tavoitteenamme oli valmistella näin kokonaisnäkemystä koko prosessista ja hyväksyä menetelmä alkavalle kaudelle.
Kävimme 20. marraskuuta kokoontuneessa yleisten asioiden neuvostossa oikein hyvän keskustelun komission neuvostolle toimittamien erinomaisten asiakirjojen pohjalta. Toteutettuun neuvottelujen tehostamiseen on ymmärtääkseni suhtauduttu hyvin myönteisesti, ja uskon, että pystymme hyväksymään seuraavassa yleisten asioiden neuvostossa ja sen jälkeen Eurooppa-neuvostossa selvän ja kunnianhimoisen linjan näiden töiden jatkamiseksi Helsingissä vahvistettujen periaatteiden pohjalta, minkä pitäisi viedä meidät toivottuun lopputulokseen.
Nizzan Eurooppa-neuvoston edellä pidetään Eurooppa-konferenssin huipputason kokous. Konferenssin kokous järjestetään ministeritasolla Sochaux'ssa. Nizzan kokouksessa voidaan vaihtaa mielipiteitä kaikkien ehdokasvaltioiden kanssa unionin toimielinuudistuksesta ja yleisemmin Euroopan tulevaisuudennäkymistä. Puhemiehenne on tietysti kutsuttu mukaan tähän keskusteluun.
Eurooppa-konferenssilla on mielestäni ainutlaatuinen ja arvokas rooli, koska se kokoaa saman pöydän ääreen unionin nykyiset jäsenvaltiot ja siihen aikanaan liittyvät valtiot. Toivon, että pystymme hyödyntämään sitä tulevaisuudessa vielä enemmän ja varsinkin siten, että avaamme sen muillekin Euroopan maille.
Mainitsen nopeasti Euroopan puolustuksen. Eurooppa-neuvoston asialistalla on tärkeitä päätöksiä, mutta puhun niistä myöhemmin käsiteltäessä jäsen Lalumièren mietintöä.
Lopuksi Nizzan Eurooppa-neuvostossa otetaan esille puheenjohtajavaltio Ranskan ensisijaisina pitämät taloudelliset ja sosiaaliset kysymykset ja kaikki ne aiheet, joista unioni pystyy antamaan käytännön vastauksen eurooppalaisten huolenaiheisiin. Puheenjohtajavaltion parlamentillenne esittämissä lukuisissa julkilausumissa on korostettu hyvin näitä ensisijaisia aiheita. Portugalin puheenjohtajakaudella järjestettiin myös monia tapaamisia Lissabonissa ja Feirassa. Niitä oli järjestettävä talousalalla, kun ponnistelut unionin toiminnan suuntaamiseksi uudelleen työpaikkoja lisäävään suuntaan pitkittyivät. Lissabonin Eurooppa-neuvostossa hyväksyttiin suuntaviivat innovatiivisen ja kilpailukykyisen Euroopan talouden edistämiseksi.
Niillä pyrittiin erityisesti monipuolistamaan laajojen talouspoliittisten suuntaviivojen sisältöä ja varmistamaan niiden parempi yhteensovittaminen työllisyyden suuntaviivojen kanssa. Eurooppa-neuvostolle esitetäänkin kertomus, jossa arvioidaan tulosindikaattorien määrittelyä esimerkiksi työllisyyden, innovoinnin, taloudellisten uudistusten ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden alalla. Eurooppa-neuvostossa käsitellään myös työllisyyden suuntaviivoja ja syksyn 2000 työllisyyspakettia.
Kuten tiedätte, Ecofin-neuvostossa päästiin maanantaina ratkaisevaan sopimukseen verotuksen yhdenmukaistamisesta. Näistä kysymyksistä oli keskusteltu useampia kuukausia ja jopa useampia vuosia, ja niihin suhtauduttiin hyvin varautuneesti tietyissä jäsenvaltioissa. Kyseessä on siis merkittävä edistysaskel kaikilta 15 jäsenvaltiolta, ja se otetaan huomioon Eurooppa-neuvostossa.
Euroopan rakentamisen sosiaalisen ulottuvuuden kehittäminen on välttämätön vastapaino talousalalla saavutetulle merkittävälle edistymiselle. Tässä hengessä puheenjohtajavaltio Ranska asetti Lissabonin huippukokouksen jälkeen yhdeksi ensisijaiseksi tavoitteekseen sosiaalisen toimintaohjelman hyväksymisen. Puheenjohtajavaltio on kutsunut kaikki asianomaiset elimet eli parlamenttinne lisäksi myös talous- ja sosiaalikomitean, alueiden komitean, Euroopan työmarkkinaosapuolet ja hallitustenväliset järjestöt mukaan agendan laatimiseen. Tämä sosiaalinen toimintaohjelma, jonka virikkeet on muuten suurelta osin saatu komission tiedonannosta, hyväksyttiin eilen työllisyys- ja sosiaalipoliittisessa neuvostossa. Tämä on ollut hyvä viikko Euroopan unionin työskentelyssä. Toimintaohjelma sisältää yhteenvedon tavoitteista, jotka koskevat seuraavia viidestä kymmeneen vuotta, ja tänä aikana tehtävistä aloitteista etenkin työoikeuden, sosiaaliturvan, sosiaalisen liikkuvuuden, koko eliniän kestävän koulutuksen sekä syrjinnän ja syrjäytymisen torjunnan alalla. Sosiaalinen toimintaohjelma toimitetaan Eurooppa-neuvostolle, jonka tietysti toivomme vahvistavan sen Nizzassa.
Yrityksen työntekijöiden oikeuksien turvaaminen ja työolojen parantaminen ovat myös keskeisellä sijalla Ranskan puheenjohtajakauden ohjelmassa. Sen vuoksi Eurooppa-neuvosto saa käsiteltäväkseen neuvottelujen edistymisen työntekijöiden tiedottamista ja kuulemisesta sekä eurooppalaista yrityshanketta koskevista direktiiveistä, jos näitä kysymyksiä ei saada vielä siihenkään mennessä ratkaistua, koska niitä vastustetaan valitettavan sitkeästi.
Puheenjohtajavaltio Ranska asetti Lissabonin huippukokouksen jälkeen tavoitteekseen myös taitojen ja tietojen Euroopan edistämisen. Tällä alalla neuvosto on hyväksynyt toimintasuunnitelman, jolla pyritään poistamaan opiskelijoiden, opettajien ja tutkijoiden liikkuvuutta estäviä tekijöitä. Tämä toimintasuunnitelma sisällytetään myös Nizzan Eurooppa-neuvoston asialistalle, josta ei ole liioiteltua sanoa, kuten huomaatte, että siitä näyttää tulevan paitsi tärkeä myös hyvin tiivis.
Lisäksi neuvosto on paneutunut kehitystä mittaaviin indikaattoreihin niiden Feiran päätelmien perusteella, joissa vaadittiin eEurope-toimintasuunnitelman toteuttamista kaikkien ulottuvilla olevan tietoyhteiskunnan luomiseksi. Puheenjohtajavaltio esittää Nizzan Eurooppa-neuvostolle katsauksen tällä alalla toteutetuista toimista. Kuluttajansuoja on eurooppalaisia yhä enemmän huolestuttava asia niistä ilmeisistä syistä, joita minun ei tarvitse esitellä. Puheenjohtajavaltio Ranska asetti tavoitteekseen ennalta varautumisen periaatteen paremman määrittelyn. Heti puheenjohtajakautemme alussa perustettiin ryhmä pohtimaan tätä aihetta. Sen työhön perustuvaa päätöslauselmaa käsitellään huomenna sisämarkkinaneuvostossa ja jälleen Nizzan huippukokousta silmällä pitäen.
Nizzaan kokoontuvat valtion- ja hallitusten päämiehet käsittelevät laajasti elintarvikkeiden turvallisuutta sen ajankohtaisuuden vuoksi, mihin liittyy erityisesti riippumattoman Euroopan elintarvikeviranomaisen luominen.
Toinen eurooppalaisia yhä enemmän huolestuttava aihe, joka liittyy meriliikenteen kehitykseen ajoittaisine haittavaikutuksineen, on meriliikenteen turvallisuus. Ensimmäinen toimenpidepaketti hyväksyttiin lokakuussa pidetyssä liikenneneuvoston kokouksessa. Biarritzin Eurooppa-neuvostossa pantiin merkille komission kertomus välttämättömistä lisätoimenpiteistä. Tiedän Euroopan parlamentin käsittelevän ensimmäistä pakettia. Te puolestanne tiedätte, miten tärkeänä jäsenvaltiot pitävät tekstien pikaista hyväksymistä. Puuttumatta parlamentin etuoikeuksiin puheenjohtajavaltio on myös pyytänyt, että näitä toimenpiteitä ryhdyttäisiin soveltamaan jo aikaisemmin siltä osin kuin se on mahdollista. Nizzassa olisi jälleen annettava uusi poliittinen sysäys koko tälle aiheelle pitäen silmällä viimeistä liikenneneuvoston kokousta 20. ja 21. joulukuuta, koska sekin pitää paikkansa, että puheenjohtajavaltio Ranska ei päätä työtään Nizzan huippukokoukseen.
Puheenjohtajavaltio Ranska on toivonut, että komission vuonna 1996 antamaa tiedonantoa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista täydennetään pohtimalla julkisten palvelujen tai käyttääksemme nyt kielenkäyttöön vakiintunutta termiä yleisten palvelujen asemaa Euroopassa. Puheenjohtajavaltio Ranska on halunnut vahvistaa yhteisön toimintaa tällä alalla ohjaavat perusperiaatteet, joista ensimmäinen on jäsenvaltioiden vapaus määritellä ja järjestää julkiset palvelunsa perustamissopimuksen määräyksiä noudattaen. Nämä periaatteet kerrataan julistuksessa, jonka puheenjohtajavaltio toivoo voivansa liittää Nizzan päätelmiin.
Lopuksi Eurooppa-neuvostoa varten valmistellaan julistusta urheilun taloudellisista, sosiaalisista ja kulttuurisista erityispiirteistä ja sosiaalisista tehtävistä Euroopassa.
Huomaattehan, miten tiiviit Nizzan neuvotteluista tulee. Puhemiehellänne on luonnollisesti tilaisuus esitellä huippukokouksessa toimielimenne näkemyksiä kaikista näistä aiheista ja keskustella niistä valtioiden ja hallitusten päämiesten kanssa.

Prodi
rvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisat parlamentin jäsenet, ensi viikolla Eurooppa-neuvosto kokoontuu Nizzassa. Tämä huippukokous tarjoaa valtioiden ja hallitusten päämiehille historiallisen tilaisuuden, jota he eivät saa jättää käyttämättä hyväkseen. Tässä yhteydessä on todellakin mahdollisuus käsitellä monenlaisia aiheita: keskittyä laajentumisen aikatauluun, lujittaa Lissabonin prosessia ja sosiaalipoliittista ohjelmaa ja hyväksyä juhlallisesti perusoikeuskirja. Nämä kaikki ovat tärkeitä seikkoja, mutta tänään haluaisin ehdotustenne mukaisesti keskittyä niihin tärkeisiin päätöksiin, jotka on tehtävä Nizzassa.
Parhaillaan käydään keskustelua useista kysymyksistä, ja mainitsisin lyhyesti kolme seikkaa: ennen kaikkea tarpeen päästä hallitustenvälisessä konferenssissa sellaiseen perustamissopimukseen, jolla on todellista lisäarvoa; toiseksi turvallisuuspolitiikkamme luonteen kriisinhallinnan alalla; lopuksi tarpeen suunnitella Nizzan jälkeisiä toimia.
Ensimmäiseksi tarvitaan siis uutta perustamissopimusta. Uuden perustamissopimuksen päätarkoituksena on sen mahdollistaminen, että unioni pystyy toimimaan laajentumisen jälkeenkin. Alun perin kuudelle jäsenvaltiolle suunniteltujen toimielintemme on tosiaankin pian vastattava jäsenmäärältään lähes viisinkertaisesta unionista. Meidän on valmistauduttava tähän vertaansa vailla olevaan laajentumiseen. Kaikki Nizzassa ratkaisematta jääneet ongelmat vaikeuttaisivat loppujen lopuksi edistymistämme, ja aivan kuten pyydämme ehdokasvaltioita täyttämään kaikki kriteerit ennen liittymistä, myös meidän on huolehdittava sitoumuksistamme. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on toimittava niin, että unioni voi tehdä Euroopan kansalaisten odotusten mukaisia tehokkaita ja demokraattisia päätöksiä.
Koko viime talven ajan komissio käytti paljon energiaa sen selittämiseksi, miksi hallitustenvälisen konferenssin alustavaa esityslistaa oli laajennettava ja mitkä olivat ne erityiset kysymykset, jotka tällaista edellyttivät; erityisesti tammikuun lopussa laatimassamme kirjallisessa lausunnossa osoitimme, missä määrin tavoitteellisuutta vähintään tarvitaan, jotta konferenssi voisi johtaa myönteiseen lopputulokseen.
Nyt totean tyytyväisenä, että neuvottelijat ovat lähellä sopua niistä säännöksistä, jotka koskevat esimerkiksi tiiviimpää yhteistyötä, yhteisön tuomioistuinta ja 7 artiklan mukaisia demokraattisia arvoja, ja totean, että Euroopan poliittiset puolueet ovat enemmän mukana jäsenvaltioidemme ja toimielintemme demokraattisessa toiminnassa. Minusta tuntuu siltä, että olemme myös pääsemässä lähemmäksi järkevää kompromissia komission kokoonpanosta ja neuvosten äänten painottamisesta. Kunhan tiettyjä perusperiaatteita kunnioitetaan, uskoisin, että konferenssissa päästään tässä asiassa eteenpäin ja sellaiseen yhteisymmärrykseen, joka vastaa suurten ja pienten maiden odotuksia.
Olipa komission jäsenmäärä mikä tahansa, tärkeintä on antaa komission puheenjohtajalle kollegion tehokkaan johtamisen edellyttämä toimivalta. Samoin olisi taattava se, ettei voida tehdä jäsenvaltioiden enemmistön tahdon vastaisia päätöksiä, muutetaanpa äänten painottamista neuvostossa sitten miten tahansa. Ja kaikkein paras ja kaiken lisäksi yksinkertaisin tapa päästä tähän on kaksinkertaisen enemmistön järjestelmä, vaikka olemmekin tietoisia siihen liittyvistä suurista vaikeuksista.
Niinpä etenemme pikkuhiljaa oikeaan suuntaan. Kuitenkin yhden seikan kohdalla pidän edistymisen puutetta varsin huolestuttavana, ja kyseessä on kummankin toimielimemme mielestä laajentumisvalmistelujemme aikana ratkaistavista kysymyksistä tärkein, ja tarkoitan tällä määräenemmistöäänestyksiä. Jotta unioni voisi toimia tehokkaasti, konferenssissa on päästävä tässä asiassa merkittävästi eteenpäin, ja tämä tarkoittaa myös yhteispäätösmenettelyn laajentamista.
(Suosionosoituksia)On ilmeistä, että jäsenvaltioiden mielestä on poliittisesti vaikeaa luopua veto-oikeudesta sellaisilla hankalilla aloilla, kuten yhteisen sosiaalipolitiikan, turvapaikkojen ja siirtolaisuuden, yhteisen kauppapolitiikan sekä yhteenkuuluvuuden ja verotuksen aloilla silloinkin, kun puhutaan ainoastaan yhtenäismarkkinoiden toiminnan kannalta tarpeellisista teknisistä muutoksista. Kuitenkin siitä, että jokainen pysyy tiukasti kannassaan, on mielestäni kaikille haittaa; matematiikka ja todellakin 50 vuoden kokemus osoittavat täysin yksiselitteisesti, että pienikin laajentaminen riittää tekemään yksimielisyyteen pääsemisen paljon vaikeammaksi. Yksimielisyyden vaatimus johtaa 27 tai useamman jäsenvaltion unionissa vain siihen, että kaikenlainen kehitys käy mahdottomaksi kaikilla niillä aloilla, joilla yksimielisyydestä pidetään kiinni.
Kuunnelkaa tarkasti seuraavat sanani: jos jäsenvaltioiden veto-oikeus säilytetään oikeus- ja sisäasioissa, Tampereella yhdessä sovitun suunnitelman toteuttaminen viivästyy pahasti tai siihen ei edes päästä. Ja aion kertoa Nizzassa siekailematta valtioiden ja hallitusten päämiehille, etteivät he saa kuvitella turhia tässä asiassa.
Niihin erityisen hankaliin aloihin, joista puhuin, kuuluu myös kauppapolitiikka. Haluaisin käsitellä hieman tarkemmin tätä seikkaa, koska parlamentti on pitänyt kiinni siitä, että tämänpäiväisellä esityslistalla osoitettaisiin erityistä huomiota juuri tähän.
Kuten tiedätte, nykyaikainen taloudellinen toiminta perustuu olennaisesti palveluihin. Nykynormien pohjalta palveluista käytäviin neuvotteluihin sovelletaan joiltakin osin yksimielisyyden vaatimusta nimenomaan siksi, että perussopimuksemme syntyivät tavaroita eikä palveluja koskevien kauppasopimusten pohjalta. Tällä hetkellä kauppapolitiikassamme polttavin ongelma on se, että koska neuvotteluissa käsitellään varsin useita aloja, joihin myös palvelut sisältyvät, yksimielisesti tehtävät päätökset johtavat lähes väistämättä lopulta siihen, että kaikenlainen edistyminen hidastuu, eikä ainoastaan palvelujen vaan myös aineellisten hyödykkeiden kohdalla.
Kauppakumppanimme, tai joissakin tapauksissa kilpailijamme, ovat innoissaan tästä, sillä he voivat luottaa 15 veto-mahdollisuuteen, joita laajentumisen myötä on kohtapuoliin vielä enemmän. Tilanne on vielä pahempi, jos yksi jäsenvaltioista asettaa ehtoja, joskus taloudellisiakin, voidakseen sanella sopimusehdot. Yksinkertainen ja luonnollinen ratkaisu olisi se, että tämä on sitä paitsi ollut konferenssin aikana enemmistön käsitys nykyisiä normeja muutettaisiin niin, että neuvotteluihin sovelletaan määräenemmistöpäätöksiä kaikilta osin, palvelut mukaan luettuina. Valitettavasti konferenssin nykyinen teksti on kovin monimutkainen, vaikeaselkoinen ja pitkä, pöytäkirjojakin on siinä kaksin kappalein. Kuitenkin pituudesta ja monimutkaisuudesta huolimatta teksti on myös varsin heikko, eikä siinä anneta kaipaamaamme vastausta edes meitä jo pitemmän aikaa vaivanneeseen ongelmaan.
Tyydyttävään ratkaisuun pääsemisen hyväksi on siis tehtävä vielä paljon työtä. Meidän kannaltamme Nizzan lopputulos riippuu pääosin siitä, mihin määräenemmistöäänestyksissä päädytään. Sitoudun tekemään kaiken sen, mikä on välttämätöntä sellaiseen yhteisymmärrykseen pääsemiseksi, jolla voidaan varmistaa lisäarvon saaminen.
On väistämätöntä, että Nizzan jälkeisenä aamuna meiltä kysytään: oletteko tyytyväisiä tuloksiin? Komissio vastaa tähän kysymykseen suoraan ja kiertelemättä. Seuraavassa Strasbourgin istunnossa kerron teille parlamentissa, pystyykö laajentunut unioni, jonka me kaikki pyrimme toteuttamaan, toimimaan mielestäni tehokkaasti vai ei. Meidän on oikeastaan arvioitava Nizzan kokousta loppujen lopuksi juuri tämän kriteerin perusteella.
(Suosionosoituksia)
Nizzassa tehdään lisäksi tärkeitä päätöksiä, joiden myötä Euroopan unioni voi kantaa vastuunsa koko maailman tasolla. Konfliktien ehkäisy ja kriisinhallinta ovat perinteisesti yhteisön toiminta-aloja. Tehtävämme on huolehtia sitoumuksistamme unionin itselleen asettamien uusien kunnianhimoisten tavoitteiden valossa. Tämä tarkoittaa sitä, että unionin on kehityttävä sellaiseksi, että se pystyy tekemään päätöksiä itsenäisesti, ja että myös silloin, kun NATO ei ole mukana, pystytään käynnistämään ja hoitamaan unionin johtamia sotilasoperaatioita kansainvälisten kriisien ratkaisemiseksi. Tässä mielessä on erityisen hyödyllistä kehittää hedelmällistä yhteistyötä Euroopan unionin, Yhdistyneiden Kansakuntien, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön ETYJin ja Euroopan neuvoston välillä. Toistaisin vielä, että tämä ei poista sitä tosiseikkaa, että asianosaisille jäsenvaltioille NATO on edelleen jäsentensä yhteisen puolustuksen perusta ja säilyttää jatkossakin tärkeän aseman kriisinhallinnan alalla.
Kriisinhallinta, kuten Kosovossa huomattiin, ei tarkoita vain tulitauon määräämistä, vaan myös päinvastaisten ryhmittymien pitämistä erillään; se tarkoittaa Euroopan unionin kansalaisten pelastamista ja evakuoimista, suurten pakolaisjoukkojen auttamista, elintarvikkeiden ja lääkkeiden toimittamista, laillisen järjestyksen määräämistä ja pitämistä yllä; ja lopuksi vielä rauhan palauttamista kaaoksen jälkeen.
Kuitenkaan yleisesti ottaen kriisit eivät puhkea yhdessä yössä, vaan ne ovat pikemmin jossakin maassa tai jollakin alueella tapahtuneen jännityksen kärjistymisprosessin huipentuma. Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme yhtenä päätarkoituksena onkin siis oltava jännityksen vähentäminen ja sen estäminen, että jännitys johtaa aseelliseen selkkaukseen. Yhteisön käytössä on jo nyt monia tähän tarvittavia välineitä: esimerkiksi lähes kaikilla ulkoisen tuen ohjelmillamme pyritään tukemaan demokratiaa ja vakautta. Meidän on nimenomaan koordinoitava niitä paremmin ja tehtävä niistä tehokkaampia, ja komissio onkin ryhtymässä tavoitteen kannalta välttämättömiin sisäisiin toimiin.
Komissio on vakuuttunut siitä, että johdonmukaisuus ja tehokkuus voidaan taata ainoastaan, jos kriiseihin suhtaudutaan kokonaisvaltaisesti. Molempia vaaditaan, jotta unioni voisi toimia täysipainoisesti kansainvälisellä näyttämöllä. Kriisinhallinta edellyttää sitä, että yhteisö osoittaa pystyvänsä reagoimaan paremmin, mutta tämän olisi toteuduttava sellaisena toimintana, jossa kunnioitetaan täysin perussopimuksissa määriteltyä toimielinrakennetta. On itsestään selvää, että meidän on tehtävä yhteistyötä muiden toimielinten sekä ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan kanssa. Kuitenkin meidän on nyt tehtävä tällä alalla päätöksiä, sillä ajoitus ei voisi olla huonompi, jos ajautuisimme kriisiin velvollisuuksien ja vastuukysymysten vuoksi.
Konferenssin puitteissa käyty keskustelu on osoittanut, että joidenkin kysymysten kohdalla on päästy niin pitkälle, että niistä voidaan keskustella Nizzan jälkeen. Yksi koskee perusoikeuskirjan sisällyttämistä yhteisön oikeusjärjestelmään, kuten ministeri Védrine mainitsi; toinen koskee perussopimusten järjestämistä uudelleen nykyisten tekstien pohjalta, jotta kansalaisille voitaisiin esittää selvemmin unionin työnteon tavoitteet ja menetelmät; kolmas koskee toimivaltuuksien selkeää jakamista unionin ja jäsenvaltioiden kesken; neljäs ja viimeinen eikä missään nimessä toisarvoinen seikka jos en vallan erehdy keskustelun sävyn ja Euroopan tulevaisuudennäkymien suhteen, koskee sitä, millainen tasapaino Euroopan unionin toimielinten välillä olisi vallittava vuosien saatossa jo hyväksi todetun yhteisömallin mukaisen toimielinmallin hengessä.
On ilman muuta selvää, että meillä on Nizzan jälkeen paljon tekemistä, mutta tästä huolehdimme myöhemmin. Tällä hetkellä suuntaamme katseemme lähitulevaisuuteen Ranskan puheenjohtajuuden merkeissä ja keskitymme siihen, että saamme Nizzan kokouksen päätökseen ja pohjustamme tietä laajentumiselle.
(Suosionosoituksia)

Poettering
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Ranskalla on suunnaton tehtävä puheenjohtajana ja tasavaltana. Useaan kertaan on korostettu ja voin allekirjoittaa kaiken, mitä puheenjohtaja Prodi sanoi enemmistöpäätösten tarjoamaa suurta haastetta. Mikäli selvitykset ovat oikeassa, Ranska epäröi yhä siirtyä palvelujen kauppapolitiikassa enemmistöpäätöksiin.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, miten voitte odottaa, että Saksa ryhtyy toimiin turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikassa? Miten voitte odottaa, että Espanja ryhtyy toimiin koheesiopolitiikassa? Miten voitte odottaa, että Itävalta ryhtyy toimiin liikennepolitiikassa? Miten voitte odottaa, että Iso-Britannia ryhtyy toimiin veropolitiikassa, mikäli puheenjohtajavaltio, Ranskan tasavalta, ei ryhdy toimiin? Kehotan teitä ryhtymään toimiin, jotta voitte saada muutkin aloittamaan toimet!

Jos näissä asioissa ei päästä Nizzassa hyvään lopputulokseen, emme epäröi nimetä siitä vastuussa olevia! Olemme myös sitä mieltä, että voisitte vahvistaa jo sopimuksessa ne asiat, joissa emme pääse vielä enemmistöpäätökseen, että tiettyjen määräaikojen kuluessa voitaisiin siirtyä yksimielisellä päätöksellä enemmistöpäätökseen, sillä jos se kirjataan perustamissopimuksiin, joka kerta ei tarvita perustamissopimusten uudistamista pitkine ratifiointeineen.
Te mainitsitte yhteispäätösmenettelyn, johon Euroopan parlamentti osallistuu. Kannatan sitä kaikissa asioissa, joissa tehdään enemmistöpäätös. Sen on kuitenkin koskettava sitten myös unionin maatalouspolitiikan peruskysymyksiä, joista päätetään jo enemmistöpäätöksellä. Neuvoston äänien uudelleenpainotuksesta: kannatan lämpimästi sitä, mitä puheenjohtaja Prodi sanoi, nimittäin sitä, että kaksinkertainen enemmistö olisi demokraattinen järjestelmä, ja oikeastaan Ranskankin pitäisi hyväksyä se, että sen pitäisi pystyä käyttäytymään tietyssä äänestysmenettelytavassa kohtuullisesti toisia jäsenvaltioita kohtaan. Äänet on siis painotettava uudelleen tavoitteena se, että sellaisten valtioiden muodostama enemmistö, joissa ei asu enemmistö väestöstä, ei voi lopulta päättää, vaan meidän on noudatettava tässä asiassa selkeää demokraattista periaatetta.
Nyt komissioon. Olemme havainneet hämmästyneinä, enkä minä ole keksinyt tätä ilmaisua ryhmässämme, vaan sitä ovat käyttäneet useammin pienempien valtioiden edustajat, että suuret jäsenvaltiot ovat harjoittaneet viime kuukausina ylimielistä politiikkaa. Suuret ovat olleet sitä mieltä, että ne voivat painostaa pieniä maita suostumaan luopumaan edustajistaan komissiossa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, siitä voidaan kyllä puhua, mutta siitä ei voida puhua, että pienet luopuisivat edustajistaan komissiossa, jos komission puheenjohtajan asemaa ei ensin vahvisteta, jos hänellä ei ole esimerkiksi oikeutta erottaa yksittäistä komission jäsentä. Meidän on nyt ensin vahvistettava komission asemaa yhteisön toimielimenä, ja kun teette sen ja esitätte todisteen, että emme palaa pelkkään hallitusten väliseen yhteistyöhön, jos vahvistatte komissiota, voimme jonakin päivänä ajatella sitäkin, miten otamme käyttöön menettelytavan! Varoitan kuitenkin meitä kaikkia: kunnioittakaamme pienten maiden arvoa, sillä pienet maat ovat kärsineet mantereellamme aina, kun suuret ovat määränneet ja riidelleet Euroopassa, ja siksi pyydän kunnioittamaan myös Euroopan pienten maiden arvoa!
(Suosionosoituksia)
Tiivistetystä yhteistyöstä: kannatan sitä, mitä te sanoitte. Olemme iloisia, että sihteeristöt eivät ole enää esityslistalla, ja brittiläiset ystävämme, jotka yleensä ovat aivan eri mieltä ryhmämme enemmistön kanssa toimielinten kehittämisestä pysyen kuitenkin hyvinä ystävinämme, ovat aivan samaa mieltä kanssamme siitä, että näitä sihteeristöjä ei tarvita, että kaikki asiat on hoidettava yhteisön menettelyjen yhteydessä. Komission pitää saada osallistua, parlamentin pitää saada vaikuttaa eikä ketään saa jättää ulkopuolelle.
Lopuksi perusoikeuskirjasta. Ryhmämme enemmistö on sitä mieltä, että perusoikeuskirjasta ei pitäisi vain antaa juhlallista julistusta vaan että siitä pitäisi tulla unionin lainsäädäntöä. Tiedän, että emme saa sitä valitettavasti aikaan Nizzassa, mutta juhlallisen julistuksen antaminen on ensimmäinen askel. Jatkoa on kuitenkin sitten seurattava. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, saamme Nizzassa aikaan lopputuloksen, mutta painotan sitä, että presidentti Jacques Chirac oli oikeassa siinä, että jos saamme aikaan vain huonon lopputuloksen, silloin ei synny sopimusta. Mikäli tuloksena on huono sopimus, ei mikään todella kunnianhimoinen sopimus, mikäli saamme aikaan vain huonon lopputuloksen, joka ei oikeastaan mahdollista Euroopan unionin laajentumista, Nizzan epäonnistuminen pitää tunnustaa ja viestikapula pitää antaa eteenpäin Ruotsille ja myöhemmin Belgialle, jotta päädymme silloin lopputulokseen, joka muodostaa sitten toivottavasti hyvä perustan laajentumiselle.
Haluamme yhtä kaikki saada Nizzassa aikaan lopputuloksen, mutta sen pitää olla kunnianhimoinen lopputulos, ja toivon, että saamme luotua näköaloja myös Nizzaa pitemmälle, esimerkiksi Euroopan perussäännöistä, toimivaltojen jaosta, mitä Euroopan unioni tekee, mitä kansallisvaltiot tekevät. Sitäkin tarvitaan tulevaisuudessa.
Viimeinen huomautus vielä, ja sanon tämän täysin ilman väittelynhalua: tammikuussa 1995 Strasbourgissa oli François Mitterand, joka kuului tunnetusti teidän poliittiseen ryhmäänne, ja kun seuraan nykyään maassanne pidettäviä puoluekokouksia, toivon usein, että François Mitterandin eurooppalainen intomielisyys olisi tarttunut hänen seuraajiinsakin! Toivotan teille sitä samaa intomielisyyttä, jotta saamme Nizzassa aikaan hyvän lopputuloksen, jotta se on hyvä lopputulos meille kaikille ja Euroopalle!
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät jäsenet, olemme kuulleet neuvoston puheenjohtajan väliaikaraportin, nyt siirrymme loppusuoralle. Haluan vedota neuvoston puheenjohtajaan, sillä me Euroopan parlamentissa emme ole tapahtumien katsojia vaan pääosanesittäjiä ja haluamme, että Nizzan huippukokouksesta tulee menestys, mutta raportin kuultuamme meidän on totuuden nimissä ilmaistava syvä huolemme hallitustenvälisen konferenssin edistymisestä, ennen kaikkea, jos yhdistämme sen tavoitteeseen, joka on laajentumista koskevan peruuttamattoman sopimuksen tekeminen, ja lisäksi myös toimielintemme demokraattinen ja tehokas toiminta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sallinette minun muistuttaa teille hetkestä, jolloin puheenjohtajavaltio Ranska osasi presidentti Mitterrandin johtamana toimia määrätietoisesti: Strasbourgin Eurooppa-neuvostossa vuoden 1989 lopussa. Toivon, että puheenjohtajavaltio Ranska osaa toimia samoin nyt, kun sitä johtaa jäsen Poetteringin puoluetoveri, presidentti Chirac.
Puhun nyt myönteisistä edistysaskelista. On hyvä, että edistymistä tapahtuu 7 artiklan ja 191 artiklan osalta, jotka koskevat Euroopan poliittisia puolueita ja määräenemmistöäänestyksiä joitakin artikloja koskevissa kysymyksissä; siitä huolimatta, ja viittaan puheenjohtajan sanoihin, olemme huolestuneita ensinnäkin siksi, että mikäli parlamentti ei esitä hallitustenvälisessä konferenssissa pyyntöjä, siltä otetaan jotakin pois. Yhteistoimintamenettely korvataan haluan neuvoston tarkentavan tätä asiaa kuulemismenettelyllä talouspolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä (99 artiklan 5 kohta) ja yksimielisyys 13 artiklan (syrjinnän torjuminen) yhteydessä säilytetään. Olemme sitä mieltä, että näkemyksen, joka koskee tiiviimpää yhteistyötä ensimmäisen pilarin puitteissa, on oltava parlamentin tahdon mukainen, ja toistan kauppapolitiikkaa koskevan huolemme ja pyyntömme, että yhteisön suorituskykyä vahvistettaisiin eikä heikennettäisi.
Toiseksi meidän mielestämme ei pidä edetä vain määräenemmistöäänestyksien osalta, vaan lainsäädännöllisissä kysymyksissä on aina tehtävä yhteispäätös.
Ryhmäni mielestä kolmen toimielimen kokoonpanon ja toiminnan pitäisi olla päätöslauselmaesityksen mukaista. Mielestämme parlamentin, komission ja neuvoston pitää saada aikaan yhteinen ja yleinen ratkaisu, joka perustuu kaksitahoiseen ja tasapainon varmistavaan legitimiteettiin. Yhdessä toimielimessä ei voida saada aikaan tasapainoista ratkaisua jättämällä toinen sivuun. Haluaisin sanoa jäsen Poetteringille, joka on ruvennut ajamaan niin kutsuttujen pienten valtioiden asioita, että täällä me kaikki olemme pieniä, yksikään meistä ei ole suuri. Jos jokin maista olisi suuri, se yrittäisi alistaa muita. Olisin toivonut, että ryhmänne olisi puolustanut samaa asiaa kuin mitä te pyysitte neuvostolta, kun keskustelimme parlamenttipaikkojen jakautumisesta.
(Suosionosoituksia)Puhun erityisesti eräästä aiheesta, joka huolestuttaa kovasti parlamentin jäseniä ja jonka osalta kiinnitin huomiota siihen, ettei komission puheenjohtaja viitannut siihen lainkaan, eli perusoikeuskirjaan. Se on ehdottomasti avainkysymys. Me puhumme joka päivä siitä, että meidän on oltava lähempänä kansalaisia. Asiakirja, joka lähentää meitä kansalaisiin ja joka antaa heille takeita eikä vain nykyisille kansalaisille, vaan myös niille, jotka voivat liittyä unioniin laajenemisen myötä on perusoikeuskirja. Me olemme ylpeitä tästä perusoikeuskirjasta, emmekä ymmärrä minkälaisessa neuvonpidossa voidaan muka sallia senkaltaiset lausumat, joita neuvoston puheenjohtaja on esittänyt, eli että mikäli me pidämme kiinni siitä, että perusoikeuskirja mainitaan perustamissopimuksissa, siitä tulee pelkkä julistus. Minun ymmärtääkseni se olisi jopa Biarritzissa sovittujen asioiden rikkomista. Minusta se on täysin anteeksiantamatonta ja se puhuu myös sen puolesta, että me lopetamme jo aikansa eläneen tavan järjestää hallitustenväliset konferenssit suljettujen ovien takana, jotta voimme keskustella julkisesti ja saada selville, kuka pystyy sanomaan noin häpeällisiä asioita.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sallinette minun vaatia myös seuraavaa: mielestämme on tärkeää, että voimme puolustaa perusoikeuskirjaa arvokkaasti riippumatta siitä, mitä teemme Nizzan huippukokouksen jälkeen. Silloin voinemme jopa keskustella Euroopan perustuslaista, kuten presidentti Chirac esitti Saksan liittovaltiopäivillä, vaikkakaan ei täällä. Olemme valmiita siihen ja uskomme, että se voi olla merkittävä askel, mutta ottakaamme siis askeleita eteenpäin eikä taaksepäin.
Arvoisa puhemies, vielä viimeinen huomio kansainvälisestä politiikasta. Olen kuunnellut tarkasti, mitä neuvoston puheenjohtaja on sanonut. Mielestäni on erittäin tärkeää, että Lähi-idän dramaattisessa tilanteessa ponnistellaan jatkuvasti, ja haluan lisäksi kiittää siitä edistyksestä, jota on tapahtunut ulko- ja turvallisuus- sekä puolustuspolitiikan alalla. Arvoisa puhemies, yhteenvetona voin sanoa, että mielestäni meidän on vedottava siihen enkä halua vaikuttaa liian dramaattiselta että kaikki voisivat hyväksyä Nizzan tulokset edes jossakin määrin. Minun on sanottava uskovani, että meistä olisi ilman muuta vaikeaa hyväksyä sellaiset Nizzassa solmitut sopimukset, joita laadittaessa perusoikeuskirja olisi pidetty pimennossa.
(Suosionosoituksia)

Cox
Olen täysin samaa mieltä siitä komission puheenjohtaja Prodin näkemyksestä, että tämä on historiallinen tilaisuus, jota emme saa jättää käyttämättä. Nizzan huippukokous merkitsee Euroopalle haastetta, ja meidän pitäisi panna siellä osittain täytäntöön se sopimus, jonka teimme Helsingissä viime joulukuussa.
Unionin ehdokasvaltioille sanottiin Helsingissä kaksi asiaa. Laajentumisen oveen kiinnitettiin kaksi lukkoa. Toinen on se, että ehdokasvaltioiden täytyy itse panna täytäntöön yhteisön säännöstö; se on niiden ja meidän yhteinen tehtävä. Toinen ovessa oleva lukko on se, että EU:n 15 nykyisen jäsenvaltion täytyy ymmärtää, että meidän on uudistettava perusteellisesti toimintatapojamme, jotta voisimme vastedeskin toimia tehokkaasti tai alkaa toimia nykyistä tehokkaammin. Tämä on Nizzan ehdoton vähimmäisvaatimus, ja se on tärkeä ja keskeinen tavoite. Meidän parlamentin jäsenten on prosessin päätteeksi hyväksyttävä tai hylättävä se.
Tämä on tärkeä haaste. Edustamani ryhmä on täysin sitoutunut Euroopan unionin laajentumiseen mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. Sanon myös, että kuuntelemme erittäin tarkkaavaisina komission puheenjohtaja Prodin ja komission analyysia Nizzan sopimuksesta ja hänen lupauksiaan avoimuudesta. Teemme itse erittäin avoimen analyysin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, vetoan teihin, että antaisitte parlamentille asiakirjan, joka on parlamentin hyväksynnän arvoinen ja Euroopan edessä olevan historiallisen haasteen arvoinen.
Tuo haaste on vanhan mantereemme jälleenyhdistyminen; tuo haaste on mittasuhteiltaan ennennäkemätön laajentuminen, ja Nizzan on valmisteltava meitä siihen. Jos teemme vähemmän, petämme Euroopan, eikä parlamentti voi hyväksyä sitä Nizzan tuloksia tarkastellessaan. Haluaisin sanoa muutamista erityisistä kohdista, että ryhmäni on sitä mieltä, että Euroopan unionin tässä kehitysvaiheessa yksi komission jäsen kutakin jäsenvaltiota kohden on edelleen järkevä ehdotus ja että se lisää unionin oikeutusta.
Siitä ei saisi muodostua kysymystä, jossa unioni ajautuu vääränlaiseen kiistelyyn pienten ja suurten jäsenvaltioiden etujen välillä, sillä yhteisten eurooppalaisten etujen pitäisi olla keskeinen tavoite. Ryhmäni kannattaa tässä vaiheessa äänten painottamista uudelleen ja kaksinkertaista enemmistöä, mutta olette selvittänyt, että tarkasteltavana on muita kysymyksiä. Kannatamme tiiviimpää yhteistyötä, mutta korostan, että sen täytyy olla avointa kaikille eikä pois sulkevaa ja että sen täytyy perustua yhteisön säännöstön kunnioittamiseen. Olemme erittäin sitoutuneita perusoikeuskirjaan, emmekä halua antaa siitä pelkkää julistusta. Jos annamme siitä julistuksen ja pidämme sitä merkityksellisenä, sen täytyy perustua johonkin, ja vetoamme edelleen teihin, että se perustuisi 6 artiklaan. Vetoamme teihin, että antaisitte julistukselle merkityksen, vaikka se ei vielä olekaan oikeudellisesti täysin sitova. Kannatamme 7 artiklan uudelleentarkastelua, koska se on tarpeen Itävallasta saamamme opetuksen jälkeen.
Nizza on testi, joka osoittaa, onko vanha mantereemme valmis uuteen, mantereen kattavaan laajentumiseen. Uskon, että voimme onnistua, mutta, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teidän puheenjohtajavaltionne on saatava neuvosto liikkeelle ja rohkaistava Nizzan Eurooppa-neuvostoa saamaan aikaan jotakin todella historiallista. Rakentavat kompromissit eivät riitä, kuten sanoitte, vaan tarvitaan merkittäviä saavutuksia. Nostamme riman korkealle ja toivomme, että neuvosto, komissio ja parlamentti pystyvät yhdessä yltämään siihen. Sanonkin tänään: jos rimasta tingitään ja se on liian matalalla, kieltäydymme hyväksymästä sitä ja teemme niin Euroopan hyväksi ja hyvällä omallatunnolla.

Hautala
Arvoisa puhemies, Nizzan huippukokouksen tärkein tavoite on laajentaa Euroopan unionia ja valmistaa unionia tähän laajenemiseen. Voin myös oman ryhmäni puolesta sanoa, että me olemme täysin sitoutuneet siihen, että tämä laajeneminen voi tapahtua niin pian kuin mahdollista. On kuitenkin tärkeää jo tässä vaiheessa keskustella siitä, mitä Nizzan jälkeen tapahtuu. Tässä tarvitaan visioita, ja näitä visioita onkin viime kuukausina esitetty. Ryhmämme kannattaa voimakkaasti sitä, että siirrytään perustuslaillistamaan Euroopan unionin perussopimuksia, ja tämä tarkoittaa myös sitä, että perussopimusten uudistaminen on avointa ja että myös kansalaisyhteiskunta voi osallistua tähän prosessiin. Me pidämme perusoikeuskirjaa menestyksenä. Toki teksti olisi voinut olla parempi, ja sitä voidaankin hioa ja täsmentää Nizzan jälkeen. Epäilemättä siitä aikanaan tulee osa Euroopan unionin perustuslakia. Mutta me toivoisimme myös, että siihen vähintäänkin viitattaisiin sopimuksen Euroopan unionista 6 artiklassa, koska kansalaisilla tulisi olla jo hyötyä tästä perusoikeuskirjasta.
Mitä tulee näihin meitä tällä hetkellä lähempänä oleviin päätöksiin, emme voi kyllin korostaa määräenemmistöpäätösten merkitystä. Nizzan huippukokous ei voi onnistua ellei määräenemmistöpäätösten lisääminen toteudu. On erittäin tärkeää, että Euroopan parlamentti on keskeisesti mukana yhteispäätösmenettelyssä, koska muutoin lainsäädäntöpäätöksistä tulee entistäkin vaikeammin hahmotettavia; Euroopan parlamentti tuo avoimuutta tähän päätöksentekoon. Otetaan esimerkiksi vaikka ympäristöverot: me arvostelemme usein ilmastopolitiikasta keskustellessamme sitä, että Yhdysvallat ei halua luopua suvereenisuudestaan ja antautua tekemään kansainvälisiä sopimuksia ilmaston suojelemisesta, mutta meidän omassa keskuudessamme on jäsenvaltioita, jotka pitävät myös kiinni kuvitellusta suveneeriudestaan eivätkä ne halua siirtyä määräenemmistöpäätöksiin esimerkiksi ympäristöverotuksessa. Tästä meidän on päästävä eroon.
Puheenjohtaja Prodi otti puheeksi kauppapolitiikan. Me kaikki haluamme varmasti, että Euroopan unionilla on voimakas rooli globalisoituvassa maailmassa, mutta arvoisa puheenjohtaja Prodi: meidän ryhmämme edellyttää sitä, että kauppapolitiikassa siirrytään avoimuuteen ja läpinäkyvyyteen ehtona sille, että komissio saa lisää toimivaltaa, ja tällä hetkellä näin ei todellakaan ole.
Lopuksi haluaisin todeta myös, että tällä hetkellä on tärkeää pitää huolta siitä, että Euroopan unionista ei tule ainoastaan suurten jäsenvaltioiden yhteisöä. Yksi asia, jossa parlamentissa on ollut ongelmia, on se, että meidän tulisi tiedostaa, että parlamentin tulevaa kokoa ei voida kategorisesti rajoittaa seitsemäänsataan, koska tämä rajoittaa myös monimuotoisuuden ilmenemistä parlamentissa. Se aiheuttaa sen, että siirrytään kohti kaksipuoluejärjestelmää eikä se voi olla demokraattista. Vetoan herra Barón Crespoon, että hän ymmärtäisi tämän asian, koska minulla on sellainen tunne, että muut puheenjohtajat kyllä tukevat tätä tavoitetta jättää Euroopan parlamentin koko jossain määrin avoimeksi. Tämä olisi todella merkittävä kannanotto parlamentilta, ja siitä me voimme huomenna äänestää.

Kaufmann
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, mielestäni 15 jäsenvaltion hallitukset eivät ole tähän mennessä onnistuneet kovin hyvin. Euro keikkuu heikkouttaan itsekseen, BSE-vaaran hoitamista lykätään toimivallasta tapellessa edestakaisin, unioni on historiansa suurimman haasteen edessä, mutta sen sijaan että se tarttuisi energisesti polttaviin ongelmiin, hallitukset ovat tähän saakka vetäytyneet suljettujen ovien taakse riitelemään lapsellisesti niin sanotuista Amsterdamissa ratkaisematta jääneistä kysymyksistä.
Nizzassa koittaa totuuden hetki. Huippukokous onnistuu vain, jos siellä päätetään toimielinten todella laajasta uudistamisesta ja jos siellä annetaan selkeä merkki siitä, että unioni on valmis laajentumaan. Siihen tarvitaan tehokasta ja voimakasta komissiota, joka voi hoitaa tehtävänsä yhdentymisen moottorina. Siihen tarvitaan suurten ja pienten valtioiden tasapainoinen äänisuhde neuvostossa, ja siihen tarvitaan enemmistöpäätösten tekemistä säännöksi neuvostossa vero-, sosiaali- tai sisä- ja oikeusasioiden kaltaisilla tärkeillä alueilla. Demokratian lujittaminen vaatii sitä, että Euroopan parlamentille pitää tietysti myöntää samanaikaisesti oikeus yhteispäätösmenettelyyn.
Nizzan onnistuminen tarkoittaa lisäksi myös sitä, että perusoikeuskirjasta ei saa antaa vain julistusta. Minusta on yksinkertaisesti aivan itsestään selvää, että useat hallitukset ovat noin vain unohtaneet perusoikeuskirjaan viittauksen ottamisen perustamissopimuksen 6 artiklaan. Korostan, kuten kollegani jo aiemmin tekivät: perusoikeuskirjaan viittaaminen perustamissopimuksessa on minulle yhtä tärkeä asia kuin laaja julkinen kansalaiskeskustelu!
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, unioni ei tarvitse sotilaallisia joukkoja eikä miljardeja nieleviä sotatarvikkeiden uudenaikaistamisohjelmia. Nizzan onnistumista tai epäonnistumista arvioidaan pikemminkin sillä perusteella, suhtautuvatko hallitukset viimeinkin vakavasti ihmisten huoliin ja hätään. On hyvä, että kymmenettuhannet ihmiset marssivat Nizzan kaduilla ja vaativat aktiivisesti sosiaalista Eurooppaa. Euroopan unionin on asetettava poliittinen painopiste joukkotyöttömyyden, köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseen. Panen merkille, että puheenjohtajavaltio Ranska aikoo panostaa siihen, mutta arvoisa ministeri, välittäkää kollegoillenne sellainen tieto, että sanoja ei oteta lukuun, vaan teot!

Berthu
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, viikkoa ennen Nizzan Eurooppa-neuvostoa on todettava, että meillä ei ole vielä kovinkaan selvää kuvaa siitä, mitkä toimielimiä koskevat säädökset jätetään voimaan. Voidaan olettaa, että viimeisenä yönä hyväksytään toimenpiteet, joista kansallisten parlamenttiemme jäsenet eivät ole keskustelleet selkeästi, ja että sen jälkeen heitä pyydetään ratifioimaan ne välttämättömän kompromissin nimissä. Tämä ei ole oikea menetelmä.
Meidät on jätetty pimentoon varsinkin määräenemmistöäänestysten käytön mahdollisesta laajentamisesta neuvostossa, mikä on mielestäni pääkysymys, ja erityisesti kahdesta todella elintärkeästä kysymyksestä. Ensimmäinen niistä on henkilöiden liikkuvuutta ja maahanmuuttopolitiikkaa koskeva 67 artikla. Amsterdamin sopimuksen yhteydessä sitouduttiin siihen, että tätä aihetta ei oteta uudelleen tarkasteluun viiden seuraavan vuoden aikana. Lupauksista ei kuitenkaan, kuten tavallista, ole pidetty kiinni. Määräenemmistöpäätösten käyttö yhden tai useamman jäsenen tahdon nujertamiseksi näissä suvereniteettiin liittyvissä kysymyksissä on sitäkin vaikeammin hyväksyttävissä, kun pidämme kansainvälistä yhteistyötä niin välttämättömänä. On kokeiltava joustavampaa ja kunkin jäsenen päätöksiä paremmin kunnioittavaa ratkaisua, tehostettua yhteistyötä.
Toinen epäselvä kysymys on 133 artiklan mukaisten yhteisömenettelyjen käyttöönotto myös palveluihin, henkiseen omaisuuteen ja investointeihin liittyvissä kansainvälisissä sopimusneuvotteluissa. Tavaroita koskevat neuvottelut on jo yhteisöllistetty, mutta vaikka komissio puhuisikin yhteen ääneen, ääni ei ole jäsenvaltioiden riittävässä valvonnassa. Siitä ovat todisteena Uruguayn kierroksen tuhoisat seuraukset. Älkäämme tehkö samaa virhettä solmimalla uusi monenvälinen investointisopimus tai sopimalla uusista maatalousneuvotteluista Seattlen jälkeen.
Kiireellinen asia kauppapolitiikan alalla ei ole nyt määräenemmistöäänestysten laajentaminen vaan se, että neuvoston johtoasema komissioon nähden on palautettava ja että kansallisille parlamenteille on annettava todellista valvontavaltaa. Sanalla sanoen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pitäkää kiinni tästä linjasta. Demokratisoikaamme ensin, palauttakaamme valtioiden valvonta ja pohtikaamme sen jälkeen toimivallan siirtämistä.

Dell' Alba
Arvoisa puhemies, puhun ryhmän radikaalijäsenten puolesta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, mielestäni kaikissa puheenvuoroissa, myös viimeisessä enemmän äärilaitaa ja itseni kannalta päinvastaista kantaa edustavassa puheenvuorossa, päädytään samaan analyysiin, eli, kun Nizzan huippukokous on parin päivän päässä ja olemme päässeet jo loppusuoralle, ongelmia ei olekaan voitu ratkaista tällä vanhanaikaisella hallitustenvälisten konferenssien menetelmällä jota on muutettava, mitä moni on jo tähdentänyt vaan tilanne onkin ratkaisujen löytymisen sijasta mutkistunut, koska suoraan sanottuna ehdotettuja ratkaisuja on mahdotonta hyväksyä: tarkoitan tietysti perusoikeuskirjaa. Pidätyimme äänestämästä tästä peruskirjasta juuri siksi, että tiesimme, että aikoisitte haudata sen Nizzan jälkeisten kysymysten laatikkoon, vaikka olittekin antaneet kansojemme ymmärtää, että kyseessä olisi sitova oikeuksia puolustava ja edistävä asiakirja. Ette halua edes sisällyttää sitä perustamissopimukseen, ja se tosiaankin osoittaa, että ajatte tätä tekstiä, tätä hanketta sivuraiteille.
Sen lisäksi olemme huolissamme siitä, mitä komissiolle unionin yhdentymisen moottorina tapahtuu, sillä 20, 25 tai 30 jäsenen myötä siitä tulee mitä ilmeisimmin jonkinlainen sihteeristö, neuvoston tekninen sihteeristö ja rakenteeltaan sellainen, ettei sillä voi olla minkäänlaista roolia siten kuin unionin perustajat toimielinten tasapainon tarkoittivat.
Enemmistöäänestyksistä ja äänten painottamisesta puhuttaessa sangen todennäköiset useat vetot tekevät tyhjäksi parlamentin ja kansalaisten vaatimukset järjestelmämme demokratisoimisesta ja enemmistöpäätösten lisäämisestä. Niinpä käännynkin puheenjohtaja Prodin puoleen, sillä hän sanoi oikeutetusti kertovansa meille Strasbourgissa, voiko komissio toimia tehokkaasti vai ei, voiko siis unioni Nizzan huippukokouksen jälkeen toimia tehokkaasti vai ei.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, te olette mukana Nizzan huippukokouksessa, ja kun huomenna äänestämme ryhmien välisenä kompromissina syntyneestä meidän allekirjoittamatta jättämästämme asiakirjasta, kyseessä on oikeastaan, vaikkakin vaatimattomasti esitettynä ilmaus parlamentin pyrkimyksistä. Arvoisa puheenjohtaja, väittäkää Nizzassa vastaan, kantakaa vastuuta tässä asiassa, älkääkä Nizzan jälkeen vain raportoiko meille, vaan pyrkikää viimeiseen asti pitämään sen kirjan puolta, jolla puolustetaan varsinkin unionin toimielimiä ja ennen kaikkea komissiota ja parlamenttia.

Bonde
Arvoisa puhemies, Nizzan sopimuksen luonnos muistuttaa pikemminkin liittovaltion perustuslakia kuin valtioliittoa koskevaa sopimusta. Sen mukaan unionin lait hyväksytään jatkossa pääsääntöisesti määräenemmistöllä niin, että kaikki yksittäisten valtioiden demokratiat voidaan äänestää kumoon. Amsterdamin sopimuksessa on vielä 65 asiaa, joista päättäminen edellyttää yksimielisyyttä. Nyt on ehdotettu, että 49 asiasta päätettäisiin määräenemmistöllä. Yksimielisesti asioista päättävän valtion osalta peli alkaa olla pelattu. Nizzan sopimuksessa EU:lle myönnetty toimivalta on suurempi kuin monien liittovaltioiden liittovaltiotason toimivalta.
Se, että enemmistöpäätöksin ryhdytään päättämään sosiaalipolitiikan, työmarkkinapolitiikan, verojen joistakin osista sekä teollisuuspolitiikasta, kulttuurista, ylikansallisista puolueista ja jopa omasta palkkauksestamme niin, että meistä tulee EU:n korkeimmin palkattuja edustajia jäsenvaltioissa, sen sijaan että olisimme valitsijoiden edustajia Euroopan parlamentissa ja että verotuksemme määräytyisi kotimaidemme mukaan, merkitsee puuttumista kansallisvaltioiden kaikkein pyhimpiin asioihin. Sisä- ja oikeusasioita koskevaan politiikkaan liittyvät asiat ratkaistaan enemmistöpäätöksin vuodesta 2004 lähtien. Kauppapolitiikka saa EU:n jäsenvaltiot muistuttamaan yhtä valtiota. Meidän on puhuttava ikävään äänensävyyn Maailman kauppajärjestössä. Myös ulko- ja turvallisuuspolitiikasta päätetään jatkossa enemmistöpäätöksin. Vain puolustukseen liittyvät päätökset vaativat jatkossakin yksimielisyyttä. Muutoinkin asiat, joissa on mahdollista soveltaa veto-oikeutta, on jätetty uudessa perustamissopimuksessa vähälle, ja valtiot, joilla ei ole veto-oikeutta, ovat pikemminkin osavaltioita kuin itsenäisiä valtioita. Enemmistöpäätösten käyttäminen sisäisessä päätöksenteossa ja yhteinen ulkoinen edustus - sehän on valtion määritelmä. Vuoden 2004 perustuslakia käsittelevän konferenssin tehtäväksi ei jää sisällöstä päättäminen vaan sellaisen tekstin muotoilu, joka voi myös alkaa muistuttaa oikeaa perustuslakia. Se tarkoittaa toisin sanoen tekstiä, johon ensimmäiseksi on kirjattu perusoikeuskirja, sitten pelisäännöt ja lopuksi liite, joka sisältää ne yksittäiset politiikat, joihin voidaan tehdä muutoksia ilman hankalaa ratifiointia.
Ainoa puuttuva asia on demokratia. Demokratia unohdettiin matkalla. Ja demokratiahan on niin Maastrichtin, Amsterdamin kuin Nizzan sopimuksienkin ydin. Nyt lisätään enemmistöpäätöksiä, joissa virkamiehet ja ministerit voivat äänestämällä kumota äänestäjien ja kansan valitsemien edustajien tahdon. Demokratioissa asiat ovat päinvastoin. Enemmistöpäätökset tuhoavat jäsenvaltioiden parlamentaaristen demokratioiden veto-oikeuden, mutta EU:sta itsestään ei muodostu parlamentaarista demokratiaa. Tiiviimpi yhteistyö tuhoaa myös perustamissopimuksiin tehtäviä muutoksia koskevan veto-oikeuden, ei muodollisesti, mutta käytännössä, koska määräenemmistön turvin voidaan tästä lähtien jättää huomioimatta esimerkiksi Tanskan, Ruotsin ja Ison-Britannian tai muiden sellaisten valtioiden taholta tuleva vastustus, joissa saatettaisiin keksiä kysyä äänestäjien mielipidettä. Liittovaltion kannattajat voivat saada tahtonsa läpi yhdentymisen syventämisen osalta, ja Ruotsin, Ison-Britannian ja Tanskan hallitukset saavat luotsata maansa mukaan sen jälkeen kun käytännössä sitovat päätökset on tehty. Nizzan sopimus siirtää niin paljon valtaa pois valitsijoilta, että sitä on käsiteltävä todellisena perustuslakien muutoksena, ja se voi tulla voimaan vasta sitten, kun se on hyväksytty kansanäänestyksissä niissä valtioissa, joissa sellaisten järjestäminen on mahdollista.

Hager
Arvoisa puhemies, esityslistan kohdan nimikin viittaa 133 artiklan merkitykseen keskustelussa määräenemmistöpäätösten käytön laajentamisesta. Käytön laajentaminen palveluihinkin on tosin ymmärrettävä tavoite, mutta sillä on hyvin vähän tekemistä tärkeimmän asian eli toimielinuudistuksen kanssa, joka on ratkaistava ensin, ja vielä vähemmän yhteisen päätöslauselman 7:nnellä kohdalla, jonka mukaan investoinnitkin sisällytettäisiin kauppaan. Kun otetaan huomioon hallitustenvälisen konferenssin melko lohduttomat onnistumismahdollisuudet, ei olisi kovin järkevää rasittaa sitä vielä yhdellä monitahoisella ja riidanalaisella kysymyksellä. Neuvottelujen tämänhetkisen tilan perusteella on nimittäin syytä suhtautua epäillen siihen, että hallitustenvälisen konferenssin keston jatkaminen sunnuntaillekin perinteisen kellojen pysäyttämisen lisäksi riittäisi auttamaan löytämään tähänkin kysymykseen järkevät säännöt.

Van Velzen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa Prodi, tärkein asia PPE-DE-ryhmälle on HVK:n menestyksekäs päättyminen. Me pidämme sitä oleellisen tärkeänä asiana ja hyvin tärkeänä askeleena Euroopan unionin nopeassa laajentumisessa. Osaatte varmasti kuvitella, miten Keski- ja Itä-Euroopassa seurataan Nizzan tapahtumia. Romaniassa pidettiin hiljattain vaalit, ja olemme järkyttyneitä tuloksista ja erään tiukan ääripuolueen noususta. Ensi vuoden alussa pidetään vaalit Puolassa ja Bulgariassa, ja kuinka näiden maiden väestölle voidaan perustella se, jos Euroopan unioni ei kykene saamaan aikaan hyvää sopimusta Nizzassa?
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni tarvitsee hyviä uutisia. Huono sopimus osoittaa, että hallitustemme päämiehet eivät pidä Euroopan unionin laajentumista painopisteenä. Kuinka voimme panostaa Euroopan unionin väestön laajentumiselle osoittaman tuen lisäämiseen, jos hallitustemme päämiehet eivät kykene saamaan aikaan hyvää sopimusta? Kysymys on kuitenkin myös siitä, että hallitusten päämiesten toiminnalla osoitetaan, että ei ole olemassa riittävää vastausta suuriin kysymyksiin, joiden kanssa joudumme tekemisiin Euroopan unionissa. BSE, turvallisuus, ulkopolitiikka ja puolustus, Euroopan kilpailukyky Yhdysvaltoihin nähden ja muut tämäntyyppiset kysymykset ovat sellaisia, joita ei voida enää ratkaista kansallisella tasolla. Siksi tämä ei ole vastaus jähmeään päätöksentekoon, joka on vielä vallalla Euroopan unionin sisällä.
Arvoisa puhemies, Eurooppa tarvitsee johtajuutta, selkeyttä, valintoja ja päättäväisyyttä. Sellaista kansa haluaa oikeastaan nähdä. Kun tarkastellaan, millainen luottamus on romutettu euron osalta, kansalla on tarve nähdä, että otamme askelia eteenpäin. Mielestäni puheenjohtajavaltio Ranskalla on suuri tehtävä saada lopultakin jotakin aikaiseksi Nizzassa.
On hyvin surullista, että on syntynyt tilanne, jossa suuret ja pienet maat ovat joutuneet vastakkain. Pidän pahimpana psykologisena virheenä sitä, että on saatu aikaan valtavasti epäluottamusta. Vetoan kiireellisesti puheenjohtajavaltio Ranskaan, että se ponnistelisi mahdollisimman tehokkaasti sen hyväksi, että tämä kuilu saataisiin poistettua, koska se on erityisen tuhoisa.
Komission rooli on meidän kannaltamme oleellinen. Komissio on ja pysyy liikkeelle panevana voimana, ja jos komissio ei saa Nizzassa vahvistettua asemaa, se on Euroopalle synkkä päivä. Mielestäni tässä on kysymys siitä, että meidän täytyy alkaa toimia vähemmän hallitusten välisellä tasolla ja enemmän komission kanssa. Arvioimme Nizzan tuloksia sen kysymyksen pohjalta, johtaako se parempaan tehokkuuteen ja toimivuuteen sekä demokratian ja avoimuuden lisääntymiseen, ja näitä asioitahan siellä juuri käsitellään.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, parlamentin on esitettävä kantansa oleellisista asioista. Sen mielestä äänten painotus neuvostossa ja komission jäsenten lukumäärä ovat oleellisia asioita. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, siksi luotamme tässä yhteydessä teihin parhaan sopimuksen aikaansaamiseksi. Ymmärrämme, että kaikki osatekijät eivät ole vielä selvillä, mutta voisin kuvitella, että järki vie voiton yhden yön kuluttua Nizzassa.
Meille, Euroopan parlamentille, on oleellista ensinnäkin se, että äänemme kuuluu siellä, missä se on tarpeen. Se on tarpeellinen ja välttämätön kahdessa tapauksessa. Ensinnäkin perusoikeuskirjan yhteydessä. Kuten kaikki tai lähes kaikki täällä ennen minua ovat todenneet, toivomme, että perusoikeuskirjaan viitattaisiin 6 artiklan 2 kohdassa. Älkää aliarvioiko parlamentin päättäväisyyttä toteuttaa tämä tavoite. Biarritzin Eurooppa-neuvoston päätelmien valossa emme hyväksy kiristystä julistuksen antamiseksi, vaikka julistus olisi epävirallinen. Meillä on vielä muutama päivä aikaa saada kaikki unionin kansalaiset vakuuttuneiksi, myös ne, jotka asuvat maissa, joissa uskotaan välillä, että Brysselissä punotaan mitä kavalimpia juonia, ja ne, joiden mielestä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa sekä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta pitäisi kehittää nimenomaan tietyn arvokehyksen puitteissa; meillä on vielä muutama päivä aikaa saada heidät vakuuttuneiksi siitä, että paras tae Brysselin hirviötä vastaan lienee juuri se, että perusoikeuskirja sisällytetään perussopimuksiin. Olisi poliittisesti ristiriitaista, jos unionin kannalta pidettäisiin hyvänä asiana sitä, että perusoikeuskirjaa ei tunnusteta perussopimuksissa. Olisi oikeudellisesti ristiriitaista, jos unioni kirjaisi omat arvonsa, mutta jatkaisi toimintaansa sellaisen perustamissopimuksen nojalla, jossa viitataan toisen järjestön arvoihin.
Toinen asia, jota haluan korostaa, on tietysti määräenemmistökysymys. Jäsen Poettering tuomitsi yksien jos toistenkin vastuun. Minä haluan kuitenkin tarkastella asiaa siitä näkökulmasta, mitä vastuu merkitsee: aihetta ei voida vain korostaa. Kaikkien on tehtävä oma osuutensa, jos todella halutaan päästä yksimielisyyteen määräenemmistöstä, jotta unioni voi hyväksyä piiriinsä uusia valtioita.
Tästä syystä on tehty erilaisia ehdotuksia. Komissio on laatinut ehdotuksen kauppapolitiikasta, johon on perehdyttävä huolellisesti. Kannatamme demokraattisen vastuun kehittämistä tällä alalla. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että jos ehdotukseen perehdytään huolellisesti, sen on mahdollistettava myös se, että kaikki pystyvät säilyttämään identiteettipiirteensä ja tietysti ennen kaikkea eurooppalaisen kulttuuri-identiteetin.
Kuten tiedätte, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tarkastelemme määräenemmistöpäätöksiä myös suhteessa yhteispäätösmenettelyn laajentamiseen. Saanen pyytää teitä tässä yhteydessä kiinnittämään huomiota erääseen asiaan: siihen, että yhteispäätösmenettely laajennetaan koskemaan yhteistä maatalouspolitiikkaa. Jos uskomme demokratiaan, on luonnotonta, että 45 prosenttia unionin talousarviosta jää yhteispäätösmenettelyn ulkopuolelle. Kyseessä on maatalouden oma etu, koska terveys ja ympäristö ovat yhteispäätösmenettelyyn kuuluvia asioita. Euroopan parlamentin äskettäiset päätökset osoittavat, että se kantaa vastuuta kansalaistensa edun turvaamisesta. Parlamentin äänellä olisi enemmän painoarvoa, ja myös maataloutta, kestävää kehitystä tukevaa maataloutta, puolustavien ministerien äänellä olisi enemmän painoarvoa neuvostossa, jos se voisi tukeutua yhteispäätösmenettelyn mukaisesti tehtyihin päätöksiin.
(Suosionosoituksia vasemmistolta) Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tässä olivat ne seikat, joiden perusteella arvioimme Nizzan tuloksia, ja pidämme tärkeänä myös yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista esittämäänne näkemystä.
Olemme todellakin sitä mieltä, että Nizzan päätelmiin on sisällytettävä kannanotto, jossa komissiota kehotetaan laatimaan tätä alaa koskeva puitedirektiivi.

Duff
HVK:ssa näyttää vieläkin olevan ongelmia, jotka liittyvät määräenemmistöäänestyksen laajentamiseen neuvostossa. Ehkäpä meidän pitäisi siirtää painopistettä parlamentin yhteispäätösmenettelyn laajentamiseen. Parlamentti on osoittautunut neuvoston kypsäksi kumppaniksi yhteispäätösmenettelyssä siellä, missä sitä nykyisin sovelletaan. Parlamentti on niin ikään osoittautunut vakavasti otettavaksi kumppaniksi peruskirjaa laadittaessa, ja olisi erittäin virkistävää, jos Ison-Britannian pääministeri Blair tunnustaisi sen julkisesti.
Yhteispäätösmenettelyn laajentaminen ei nykyisin ole loogista eikä täsmällisten kriteerien mukaista. Vaikka edellisessä sopimuksessa onnistuttiinkin hieman laajentamaan tätä kaavaa, siinä otettiin käyttöön myös se järjetön kaava, että kansalaisuudessa, sosiaalisessa suojelussa, ammatinharjoittajien oikeuksissa ja myös kulttuuripolitiikassa sovelletaan yhteispäätöstä ja yksimielisyyttä. Nizzan sopimuksessa pitäisi lopettaa tämä käytäntö ja laajentaa yhteispäätöstä vielä noin 30:lle politiikan osa-alueelle, kuten kilpailupolitiikkaan, maa- ja kalatalouteen, rakennerahastoihin, valtiontukiin, Euroopan laajuisiin verkkoihin, tutkimukseen ja kehittämiseen sekä kansalaisuuteen. Aikana, jolloin karkeaan vallanjakoon liittyvät kysymykset aiheuttavat varsin suuria ongelmia HVK:ssa, sen on varmaankin järkevää keskittyä rakentamaan yhteistyötä ja luottamusta parlamentin kanssa ja kehittämään mahdollisimman nopeasti jälkikansallista eurooppalaista demokratiaa.

Frassoni
Arvoisa puhemies, olemme siis ehtineet Euroopan uuden huippukokouksen aattoon. Kokouksen aikana monet meistä lähtevät tuhansien kansalaisten kanssa Nizzan kaduille, ja heidän tavoin mekään emme pysty vaikuttamaan neuvottelujen tuloksiin. Arvoisa puhemies, olen todella hyvin huolissani siitä, mitä neuvottelujen viimeisen yön myötä syntyy, koska tavallisesti siellä vievät voiton ne, jotka kestävät väsymystä ja pysyvät vireinä pisimpään. Tämän viimeisen yön varaanhan kaikki laskevat sen, että ratkaisemattomat kohdat saadaan vielä ratkaistua.
Hallitustenvälisen menetelmän kielteisin ja kaikkein epädemokraattisin piirre on inhimillisen osatekijän, viimehetken kaupankäynnin ja sen seikan arvaamattomuus, että tulokseen on pakko päästä hinnalla millä hyvänsä. Pelkään pahoin, että saamme tulokseksi joitakin outoja järjestelyjä: kansallisten edustajien senaatin, jotakin euron tai WTO:n tapaista, sen, että parlamentin valtaa kavennetaan entisestään tai että se syrjäytetään vielä tehokkaammin tai sellaisen pöytäkirjan, joka muistuttaa WTO:sta ehdotettua pöytäkirjaa, joka toteutuessaan alentaisi komission eri suuntiin vetävien useiden isäntien talutusnuorassa kulkevan koiranpennun tasolle.
Mielestäni ne, jotka kerääntyvät Nizzan kaduille ja kymmenille eri foorumeille ja kokouksiin, voivat ainakin vauhdittaa tuloksiin pääsemistä: kunpa tämä olisi viimeinen hallitustenvälinen konferenssi, kunpa Euroopan tulevaisuudesta käyty epäselvä pohdiskelu, josta puheenjohtaja Védrine puhui, johtaisi siihen, että Nizzassa päästäisiin sellaiselle tielle, jonka myötä asetetaan aikataulu ja tavat Euroopan demokraattisen perustuslain laatimiseksi ja hyväksymiseksi.
Hyvät kollegat, lopuksi pari sanaa parlamentistamme ja sen rohkeista puheista jokin aikaa sitten. Huomio! Yrittäkää välttää sen tuskallisen tilanteen toistumista, joka saatiin kokea jo ennen edellistä laajentumista, kun Euroopan parlamentti kuukausien uhkailujen jälkeen taipui hallitusten tahtoon. Toivon, että meidän ei tarvitse käydä tällaista läpi tällä kertaa.

Frahm
Arvoisa puhemies, kuuluin osaltani siihen aktiiviseen tanskalaiseen rintamaan, joka vastusti Maastrichtin sopimusta vuonna 1992. Otan kantaa Nizzan sopimukseen, kun näen millainen siitä muodostuu, mutta täällä käytyjen keskustelujen kuunteleminen on ollut hieman sekava kokemus. Ensin puhumme unionin siirtämisestä lähemmäksi kansalaisia, ja seuraavaksi rakennamme täyttä vauhtia eurooppalaista valtiota, jota kansalaiset eivät halua. Mielestäni on tärkeintä, että Nizzan huippukokouksessa laaditaan aikataulu siitä, milloin EU on valmis laajentumaan ja miten se tapahtuu. Keskitymme aivan liikaa ehdokasvaltioiden valmiuteen ja jätämme aivan liian usein huomioimatta, että esimerkiksi EU:n maatalousjärjestelmät ja rakennerahastot muodostavat laajentumiselle huomattavan esteen. Nizzan huippukokouksessa tehtävä päätös, joka koskee esimerkiksi sitä, että ehdokasvaltioilla on oltava mahdollisuus osallistua seuraaviin Euroopan parlamentin vaaleihin, voisi osaltaan painostaa EU:ta siinä määrin, että laajentuminen voisi toteutua.

Queiró
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, 9. toukokuuta 1950 Robert Schuman totesi julistuksessaan: "Eurooppaa ei rakenneta hetkessä eikä millään kokonaisratkaisulla. Siihen tarvitaan todellisia toimenpiteitä, joilla luodaan ensin aito yhteisvastuullisuus". Nyt Nizzan huippukokouksen kynnyksellä minusta tuntuu soveliaalta asettaa kyseenalaiseksi tuon "aidon yhteisvastuullisuuden" tila, jota ilman yhteisen Eurooppamme rakentaminen ei aivan ilmeisestikään ole aitoa eikä todellista. Hallitustenvälisen konferenssin saattamisessa päätökseen on Nizzassa kyse sellaisen sopimuksen aikaan saamisesta, jolla korjattaisiin eurooppalaisten toimielinten puutteet, muttei horjutettaisi tasapainoa jäsenvaltioiden välillä, tai tarkemmin sanottuna niiden ja unionin välillä. Jo se, että tämä kysymys tulee esiin, on yksinään selkeä osoitus siitä, että unioniin kuuluvien valtioiden keskinäisen luottamuksen vahvistamiseen tähtäävä politiikka on epäonnistunut. Niin emme sano ainoastaan me, vaan myös puheenjohtajavaltio Ranska ministeri Pierre Moscovicin suulla, sillä hän tunnusti äskettäisessä haastattelussa, että kuluneen vuoden aikana erityisesti presidentti Jacques Chiracin ja ministeri Joschka Fischerin suunnalta on ollut havaittavissa asennoitumista, jonka tuloksena unionin järjestäytyminen tulevaisuudessa kärjistää välittömästi epäluottamusta pienten ja suurten jäsenvaltioiden välillä, mikä heijastuu väistämättä Nizzan Eurooppa-neuvoston tuloksiin. Puhun ajatuksesta luoda edelläkävijävaltioiden rintama, joka olisi keskittynyt Pariisi-Berliiniakselin ympärille ja josta olisi seurauksena eräänlainen Euroopan perustaminen uudelleen tai sitten vaarallinen sekaannus sekakoosteisen ja tervehenkisen Euroopan ja kahden tai useamman nopeuden eli riskialttiin Euroopan välillä.
Muilta osin sopimusta koskeva päätöslauselmaluonnos, josta äänestämme, heijastaa tietyllä tapaa tuota epäluottamusta, sillä sen yleispätevä luonne on selvästi havaittavissa. Se on myös luonnos, jonka laatijoilla on, vaikka he tietävätkin altistuvansa ennenaikaiselle poliittiselle tappiolle, keskittynyt näkemys ennen kaikkea Euroopan parlamentin vaikutusvallasta ja toimivaltuuksista ja jotka vaativat parlamentille kaiken aikaa yhä enemmän valtaa ja keinoja ilman, että he mainitsisivat sanallakaan jäsenvaltioiden parlamenttien keskeistä roolia. Todellisuus on kuitenkin aivan toinen. Me kaikki tiedämme, että Nizzan huippukokouksen tarkoituksena on saattaa päätökseen hallitustenvälisen konferenssin valmistelut, joista ei tehdä tiliä Euroopan parlamentille vaan kansallisille parlamenteille, mikä vahvistaa kiistämättömästi perustamissopimusten uudistusprosessin toissijaisuuden.
Arvoisa puhemies, lopuksi ilmaisemme toiveenamme, että Nizzan huippukokous olisi menestys siinä mielessä kuin sanoimme, eli että sen päätelmissä annettaisiin eri jäsenvaltioiden jotka kohtaavat toisensa ja toimivat yhdessä jatkuvassa yhteenkuuluvuuden ja kehityksen etsinnässään ottaen pohjimmiltaan askelia Robert Schumanin mainitsemalla "aidon yhteisvastuullisuuden" tiellä tahdonilmauksille yhteinen muoto.

Brok
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, Latvian presidentti sanoi tänään parlamentin keskustelussa meitä moittien Latvian tekevän kotitehtävänsä! Se sisältää kysymyksen siitä, tekevätkö Euroopan unionin valtioiden ja hallitusten päämiehetkin tehtävänsä? Se on nyt suuri arvoitus. Amsterdamissa valtioiden ja hallitusten päämiehet jäivät jo kerran luokalle, ja tämä joukko joutuu nyt jälki-istuntoon Nizzaan. Jos he jäävät toisen kerran luokalle, se merkitsee suurta kriisiä jokaisen uralla, ja pelkäänpä, että toinen luokalle jäänti on aivan mahdollista.
Sallikaa minun käyttää toista kuvailmaisua. Euroopan yhdentyminen on maratonjuoksu, jossa olemme edenneet menestyksellisesti pitkälle viime vuosikymmeninä. Nyt kaarramme yhdentymisen loppusuoralle. Onko meillä nyt loppusuoralla vielä voimia ja tahdonvoimaa, vai kadotammeko suuntavaistomme? Siinä on tilanne, jossa olemme Nizzassa, ja toivon, että olemme riittävän voimakkaita laajentumaan voimakkaana unionina ja että emme saa aikaan laajentumista, joka johtaa unionin heikkenemiseen. Tästä syystä Euroopan parlamentti asettaa kaksi ehtoa. Ensinnäkin, Euroopan unionin toimintakykyä on parannettava määräenemmistöpäätöksiä lisäämällä, eikä niillä alueilla, joilla se ei ole kovin tärkeää! Voimme nimetä 40 aluetta, joilla toteutamme enemmistöpäätösten laajentamisen, esimerkiksi alueiden komitean jäsenten nimittämisessä. Luovun näistä 40 alueesta, jos saamme enemmistöpäätöksen viidelle alueelle, joilla se on tärkeää, esimerkiksi kauppa-, sosiaali-, oikeus- ja sisä-, rakenne- tai veropolitiikkaan, tärkeimmät nimetäkseni. Vaadimme valtioiden ja hallitusten päämiehiä luopumaan leluistaan, jotta toisetkin luopuvat leluistaan, eikä yksi saa odottaa toista, jolloin mitään ei tapahdu! Sellaisessa tilanteessahan me olemme olleet tässä hallitustenvälisessä konferenssissa jo kuukausia, koska kukaan ei luovu leluistaan. Toivon, että jollakin on konferenssin alussa voimaa luopua leluistaan, painostaa niin muita muuttamaan kantojaan.
Toiseksi: demokratiavaje ei saa taas kasvaa. Amsterdamissa sovittiin siitä, että aina kun käytetään määräenemmistöpäätöstä, käytetään yhteispäätösmenettelyä. Jos tästä säännöstä poiketaan, demokratiavaje kasvaa Amsterdamin päätöksistä huolimatta. Toivon, ettei niin käy. Meidän on lisäksi sovittava joitakin vanhoja kilpailupolitiikkaan, rahaliittoon, maatalouspolitiikkaan liittyviä erimielisyyksiä, jotta niissäkin päästään yhteispäätösmenettelyyn.
Tässä hallitustenvälisessä konferenssissa on luotava myös suurten ja pienten maiden välinen tasapaino. Haluaisin tehdä selväksi, että kansalaiset katsovat Euroopan parlamentin edustavan heitä ja että sen pitää näkyä Euroopan parlamentissa! Jos suurten ja pienten välinen ero neuvostossa kasvaa liian suureksi, Euroopan unionissa voi syntyä muutaman vuoden päästä vaikea legitimaatiokriisi, koska pienet eivät tunne enää oloaan mukavaksi pelätessään, etteivät pysty enää puolustamaan identiteettiään.
Uskon, että jos ehtoja, toimintakyvyn luomista ja demokratiavajeen poistamista ei täytetä, Euroopan unioni voi joutua ensimmäistä kertaa sellaiseen tilanteeseen, että Euroopan parlamentti torjuu perustamissopimukset!
(Suosionosoituksia oikeistolta ja keskustalta)

Napolitano
Arvoisa puhemies, parlamentin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta on seurannut helmikuusta lähtien kuukausi kuukaudelta tarkkaavaisesti, sitoutuneesti, luottavaisesti ja erityisesti puheenjohtajavaltio Ranskaan luottaen hallitustenvälisen konferenssin etenemistä. Olemme päässeet lähelle päätepistettä, eikä meiltä ole jäänyt huomaamatta, että edistystä on tapahtunut ja että osittaisiin tuloksiin on päästy, mutta olkaamme rehellisiä: niiden lähes kymmenen kuukauden aikana, jolloin hallitustenvälisen konferenssin tärkeimpiä kysymyksiä on työstetty, arvoisa ministeri Védrine, kannanotot eivät ole lähentyneet, eikä yhteisymmärrys ole selkiytynyt, puhumattakaan siitä, että joistakin parlamentin 13. huhtikuuta jätetyn päätöslauselman teemoista ei ole edes keskusteltu. Niissähän käsiteltiin muun muassa talouden hallintaa ja yhteisen puolustuksen toimielinvaikutuksia. On syytä pohtia vakavasti, onko tähän asti noudatettu menetelmä liian mutkikas ja tehoton. Sehän on johtanut pitkään, toisteiseen ja pääosin tekniseen työstämiseen odoteltaessa perusteellisempaa selkiyttämistä ja neuvotteluyrityksiä poliittisella tasolla. Näihinhän päästiin vasta varsin myöhään, vasta lokakuussa ja yhden ainoan kerran, neuvoston Biarritzin kokouksessa. Tämän vuoden kokemukset osoittavat meille, että unionin perustuslaillistamisprosessia ei pidä kehittää Nizzan jälkeen Euroopan tulevaisuutta ajatellen jo tyhjäksi kalutun hallitusten edustajien välisiin neuvotteluihin perustuvan menetelmän pohjalta. Älköön Nizzassa ilmoitettako uuden hallitustenvälisen konferenssin koollekutsumisesta, koska toisin kuin pyrittäisiin, tällainen ilmoitus herättäisi vain epätietoisuutta ja hätäännystä eikä niinkään yhteisymmärrystä ja toivoa.
Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta on antanut oman panoksensa 21. marraskuuta hyväksytyn päätöslauselman myötä korostaessaan eräitä konferenssin onnistumisen kannalta todella ratkaisevia seikkoja, joita en aio nyt käydä läpi. Haluan vain sanoa, että kyse on ehdottoman tärkeistä seikoista niille meistä, jotka uskovat siihen, että on tarpeen edistää yhdentymistä laajentuneessa Euroopassa eikä vesittää tai halvauttaa sitä. Alamme epäillä, ettei myöskään korkealla tasolla olla täysin tietoisia siitä, mikä pelissä on panoksena. Arvoisa puhemies, viime aikoina olemme huomanneet, että eräs ristiriita on noussut yhä selvemmin ja huolestuttavammin esiin, ja vain harva hallitus näyttää haluavan sivuuttaa sen: tarkoitan jo tehtyjen yhteistä rahaa, yhteistä puolustusta, unionin suurta ja historiallista laajentumista koskevien päätösten rohkeuden ja sen seikan välistä ristiriitaa, että ollaan haluttomia tekemään toimielimiä koskevia johtopäätöksiä. Jos tämä ristiriita vaikuttaa kielteisesti konferenssin lopputulokseen, se ajaa Euroopan rakentamisen kriisiin. Ja sikäli olisi parempi ja hyödyllisempää, että syntyisi selkeä kriisi, joka olisi tulosta siitä, ettei Nizzassa päästy sopimukseen kuin, että tuloksena olisi epämääräinen kriisi, joka olisi tulosta sellaisesta silmänkääntötempusta, jonka tarkoituksena on peittää konferenssin epäonnistuminen unionin laajentumisen kannalta olennaisissa seikoissa.

Van den Bos
Arvoisa puhemies, jopa Pariisissa ollaan jakautuneita Nizzan huippukokouksen vuoksi. Ranskan presidentti ja pääministeri tuntuvat ajattelevan enemmän omaa poliittista tulevaisuuttaan kuin Euroopan tulevaisuutta. Puheenjohtajavaltio Ranskaa voi sanoa johdonmukaiseksi ennen kaikkea puolueettomuuden puutteessa ja suurten jäsenvaltioiden suosimisessa, samalla kun unioni tarvitsee konsensukseen pyrkivää puheenjohtajaa enemmän kuin koskaan. Tilan luomiseksi uusille tulokkaille kaikkien jäsenvaltioiden täytyy antaa hieman periksi, mutta ne tekevät niin vain siinä tapauksessa, että mitään muuta mahdollisuutta tosiaankaan ei enää ole. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että jotkin hallitukset hyväksyvät jo nyt uuden HVK:n ennen laajentumista. Hallitukset ovat unohtaneet uudistusten kiireellisyyden, koska ne tuijottavat sokeasti omaa valta-asemaansa uusissa oloissa.
Monet maat painottavat, että enemmistöpäätöksistä pitää tulla sääntö ja tekevät samalla niin paljon poikkeuksia, että saldo jää ikävän pieneksi. Jos enemmistöpäätöksistä ei tule sääntöä, päätöksenteko jumiutuu peruuttamattomasti, kuten Prodi juuri oikeutetusti totesi. Jos tämä ei tapahdu yhdessä yhteispäätösmenettelyn kanssa, demokratiaa murennetaan edelleen. Äänten painotuksessa neuvostossa täytyy ottaa huomioon jäsenvaltioiden asukasmäärä, mikä tarkoittaa, että suurten ja pienten maiden välillä saa olla jonkin verran eroa. Tämän laajentumiskierroksen aikana kaikkien jäsenvaltioiden täytyy saada pitää yksi oma komission jäsen. Vasta sen jälkeen meidän täytyy päättää uudesta järjestelmästä silloin saatujen kokemusten perusteella. Eurooppa muuttuu joka tapauksessa perusteellisesti, ja siksi emme saa mennä sen tilanteen edelle, jota emme voi vielä tarkastella.
On erittäin toivottavaa, että komissiossa saataisiin aikaan hierarkia: varapuheenjohtajat, komission jäsenet ja komission varajäsenet. Tämä laajentaa lisäksi parlamenttimme mahdollisuuksia keskustella poliittista vastuuta kantavien komission jäsenten kanssa virkamiesten sijasta, jotka lukevat asiatekstejä, jotka he olisivat voineet myös lähettää kirjallisina. Perusoikeuskirja ei saa jäädä merkityksettömäksi ja ilman selkeää asemaa. Jos tekstiä ei sisällytetä perustamissopimukseen ja jos se vain hyväksytään poliittisesti, saattaa syntyä pahoja juridisia tulkintaongelmia. Siksi perusoikeuskirja täytyy sisällyttää mahdollisimman pikaisesti perustamissopimustekstiin. Hallitusten päämiesten myönnytykset tulevassa huippukokouksessa eivät ole poliittinen tappio vaan voitto, uuden Euroopan voitto vanhasta. Nizzaa ei saa varjostaa mikään, ja Pariisin täytyy olla taas valon kaupunki.

MacCormick
Arvoisa puhemies, haluaisin palauttaa neuvoston, komission ja myös parlamentin mieleen säädöskäytännön parantamista koskeneen päätöslauselman, jonka hyväksyimme 26. lokakuuta. Sanoimme siinä, että "toissijaisuusperiaatteen ja Euroopan unionin poliittisen ja kansallisen moninaisuuden mukaisesti perussopimuksiin tehtäviin muutoksiin olisi sisällytettävä erityisesti jäsenvaltioiden sisäisten poliittisten yksiköiden (osavaltiot, autonomiset alueet, alueet) poliittisten ja lainsäädännöllisten valtaoikeuksien tunnustaminen ja kunnioittaminen niiden toimeenpanevissa, lainsäädännöllisissä ja oikeudellisissa suhteissa EU:n toimielinten kanssa". Tätä toissijaisuuden osa-aluetta ei ole käsitelty tämänpäiväisessä keskustelussamme, mutta se on erittäin tärkeä.
Se liittyy erittäin tärkeällä tavalla myös parlamentin kokoa koskevaan kysymykseen. Ne kansakunnat ja alueet, joita Euroopan vapaan allianssin puolueet edustavat, ovat erittäin huolissaan siitä, että edustamamme ihmiset eivät käytännössä enää ole edustettuina parlamentissa, jos sovellamme sekä 700 jäsenen ylärajaa että nykyistä alenevan suhteellisuuden ajatusta. Se on valtava menetys eurooppalaiselle demokratialle, ja se loitontaa toimielimiä kansalaisista sen sijaan, että se lähentäisi niitä kansalaisiin.

Turchi
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, Nizza edustaa varmasti minun kaltaiselleni nuorelle suurta toivoa uudenlaisesta Euroopasta, eikä ainoastaan toimielinten kannalta vaan myös poliittisesti. Myös eilen Italian edustajainhuoneessa enemmistön äänin tehty päätös kertoo yksimielisyydestä neuvostoa koskevissa pyrkimyksissä ja toimissa. Meistä on kuitenkin olennaisen tärkeää, ettei määräenemmistöllä päätettävien asioiden joukkoa missään nimessä laajenneta ja että komission kokoonpanon kohdalla vahvistetaan periaate yhdestä komission jäsenestä jäsenvaltiota kohden.
Yksi perusluonteinen seikka on vielä se, että perussopimuksissa kansallisten parlamenttien roolista ei saa tinkiä, koska juuri näin helpotamme uuden Euroopan rakentamista. Sen enempää asiaa pohtimatta on selvää, että 700 parlamentin jäsentä ei määränä enää päde 27 tai 28 kansakunnan Euroopassa tai pienemmät maat joutuisivat kärsimään vähennyksistä kohtuuttomasti.
Toisaalta korostan, että on tärkeää tehdä Eurooppamme toimielimistä voimakkaita, jotta tasapainotettaisiin sitä toimielintyhjiötä, jonka kehittyminen on kiihtynyt taloudellisessa mielessä euron myötä. Tästä voivat tosiaankin iloita NAFTA, Meksiko, Kanada ja Yhdysvallat dollarinsa ansiosta.
Tämän todettuani sanoisin, että Nizzan huippukokouksesta on mielestäni tehtävä historiallinen Eurooppa-neuvoston kokous: meidän itsemme, kansakuntiemme ja Euroopan tulevaisuuden itsensä vuoksi.

Méndez de Vigo
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tässä suuressa parlamentissa on puheenvuoroani edeltäneissä puheissa oltu harvinaisen yksimielisiä. Uskon, että me kaikki puhujat olemme hyvin huolestuneita Nizzan Eurooppa-neuvoston tuloksista. Vastoin hyvän ystäväni Elmar Brokin sanoja kyseessä ei ole kaksi koetta, Amsterdam ja Nizza, jotka meidän on läpäistävä. Ei, kyse on paljon varhaisemmasta asiasta. Muistan vuoden 1995 laajentumisen, jolloin heräsi jo kysymys toimielimistä, ja muistan liittovaltion kansleri Kohlin erään kirjeen, jossa hän pyysi meitä hyväksymään laajentumisen ja sanoi, että toinen kysymys ratkaistaisiin tuota pikaa. Niin me sitten teimme, vuonna 1995 laajennuttiin, sitten koottiin Carlos Westendorpin ansiokkaasti johtama mietintäryhmä, tuli Amsterdam ja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, nyt kun edessämme on Nizza, tilanne on käytännöllisesti katsoen samanlainen: pyörittelemme toimielimiin liittyviä kysymyksiä löytämättä ratkaisuja, jotka mahdollistaisivat tämän erittäin kunnianhimoisen pyrkimyksen, joka on laajentuminen 27 valtioon.
Juuri tämä asia huolestuttaa meitä ja se on ollut kaikkien tänään puhuneiden huolenaiheena. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämän viestin me haluamme välittää Eurooppa-neuvostolle teidän kauttanne. Toivon teidän tietävän, että me emme arvioi Ranskan toimintaa puheenjohtajavaltiona sen yleishyödyllisiä taloudellisia palveluja koskevan pohdinnan perusteella, joka on sekin erittäin tärkeä aihe. Ei, me arviomme sitä Nizzan konferenssin saaman valtuutuksen perusteella, joka on sama kuin Suomen valtuutus, johon on lisätty tiiviimpi yhteistyö.
Tähän aiheeseen liittyy kaksi parlamentin kannalta ehdottoman olennaista kysymystä: kuinka laajalle alalle määräenemmistöäänestys aiotaan ulottaa? Tehdäänkö lainsäädännölliset päätökset aina yhteispäätösmenettelyssä parlamentin kanssa? Tämä on asia, jota arvioidaan ensimmäiseksi.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toinen asia on perusoikeuskirja. Toimielimiin liittyvät kysymykset kiinnostavat harvoja ihmisiä, koska ne ovat niin monimutkaisia. Perusoikeuskirja, josta olen saanut puhua monissa paikoissa, kiinnostaa ihmisiä, koska he ymmärtävät perusoikeudet ja ovat tietoisia niistä. Olen sitä mieltä, että me teimme hyvää työtä valmistelukunnassa. Uskon, että perusoikeuskirja on hyvä ja että neuvosto jättää hyvän poliittisen tilaisuuden käyttämättä, sillä ehdotuksessa, jonka te teette, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, julistus, jota ystäväni, puheenjohtaja Poettering kutsuu "juhlalliseksi julistukseksi", on piilojulistus. Te sanotte, että me annamme julistuksen ja siinä sitten kaikki. Te teette sen ikään kuin huolehtien siitä, ettei se häiritse ketään.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, perusoikeuskirja on tämän Eurooppa-neuvoston hallussa oleva suuri poliittinen korttipakka. Jos te ette käytä sitä hyväksenne, pelkään, että te palaatte tänne Nizzan Eurooppa-neuvoston jälkeen, teidän jälkeenne tulee muita puheenjohtajavaltioita ja parlamentti tuntee houkutusta toimia Oscar Wilde sanojen "paras tapa kiusausten välttämiseksi on langeta niihin" mukaan, ja olla siis hyväksymättä Nizzan perustamissopimusta, kun sen aika koittaa.

Tsatsos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, pian Nizzan huippukokouksen jälkeen koittaa aika, jolloin Euroopan parlamentin on vastattava kahteen historialliseen kysymykseen, jotka koskevat sekä Euroopan unionin tulevaisuutta että parlamentin omaa poliittista uskottavuutta. Tämän uudistuksen tavoitteeksi on julistettu toimielinten tehostaminen niin, että ne soveltuvat laajentuvaan Eurooppaan, ja samalla varmasti olemassa olevan demokratiavajeen pienentäminen.
Valitettavasti perussopimusteksti siinä muodossa, jonka se on tähän mennessä saanut hallitustenvälisen konferenssin työskentelyssä, ei täytä kumpaakaan uudistuksen tavoitteista eikä se niin ollen täytä kumpaakaan niistä arviointiperusteista, jotka Euroopan parlamentti on asettanut.
Jotta toimielimet toimisivat tehokkaammin, pyysimme, että neuvoston päätöksenteossa siirryttäisiin yksimielisyydestä määräenemmistöön. Suljimme tietenkin pois kaikki perustuslaillisesti merkittävät asiat. Tässä asiassa sato on jäänyt köyhäksi, ja näin analysoivat hetki sitten myös Elmar Brok ja Méndez de Vigo. Mutta parlamentti on erityisen pettynyt siinäkin suuressa kysymyksessä, joka koskee Euroopan unionin demokratisointia. Demokratian kannalta on itsestään selvää, että silloin kun neuvostossa edellytetään määräenemmistöä, siihen pitäisi erottamattomasti liittyä Euroopan parlamentin yhteispäätösmenettely, jos kyseessä on lainsäädännön luominen. Näin ei tapahdu aina. Tehostetussa yhteistyössä ei ole tähän mennessä hyväksytty sitä, että menettelyn aloittaminen edellyttää Euroopan parlamentin yhteistä kantaa.
Lopuksi sen lisäksi, että perusoikeuskirjaa ei ole tähän mennessä sisällytetty perustamissopimukseen, sen mainitsemista 6 artiklassa ei myöskään ole hyväksytty. En tietenkään halua jättää mainitsematta joitakin myönteisiä asioita, joista on päästy ratkaisuun, kuten Euroopan poliittisia puolueita tai 7 artiklaa. Nizzan huippukokouksen päätelmiä ei kuitenkaan hyväksytä näiden myönteisten asioiden pohjalta. Hyvät Euroopan parlamentin kollegat, tietysti on joka tapauksessa paineita hyväksyä Nizzan päätelmät, ja jos perussopimusta ei ole olemassa, vedotaan institutionaalisen kriisin vaaraan. Hyvät kollegat, pelkään kuitenkin, että kriisistä tulee syvempi, jos Euroopan parlamentti taipuu ja hyväksyy selvästi riittämättömän perussopimuksen.
Kansalliset parlamentit odottavat mielipidettämme. Meillä on historiallinen vastuu. Meidän ei pidä liittää Nizzan huippukokouksen aiheuttamaan pettymykseen - nimittäin siinä tapauksessa, että se päättyy tuloksetta - kansojen suurta pettymystä parlamenttiimme. Huippukokouksen epäonnistuminen voidaan korjata, mutta epäluottamus parlamenttia kohtaan ei häviä vuosiin. Euroopan unioni ilman uskottavaa parlamenttia on kuitenkin ennenaikainen oletus ja joka tapauksessa huono sellainen.

Lucas
Arvoisa puhemies, 133 artiklasta ja kauppapolitiikasta käytävän keskustelun täytyy olla osa laajempaa pyrkimystä siihen, että kauppaa koskevasta EU:n päätöksenteosta tulisi avointa ja demokraattista. Kyseessä on nykyisin yksi kaikkein keskitetyimmistä ja vähiten avoimista aloista. Tämä oli yksi mielenosoittajien suurimmista kritiikin kohteista Seattlessa, ja se tulee olemaan heidän kritiikkinsä kohteena myös Nizzassa.
Monet meistä ovat sitä mieltä, että toimivallan siirtoa jäsenvaltioilta komissiolle voidaan harkita vasta kaikkien EU:n kauppapolitiikkojen ja -prosessien täydellisen rakenneuudistuksen jälkeen, jotta ne olisivat paljon nykyistä demokraattisempia ja avoimempia ja jotta ne todella olisivat yhteiskunnan ja ympäristön kannalta kestäviä. Kyse ei siis ole pelkästään siitä, että parlamentilla olisi paljon entistä suurempi rooli kauppaa koskevassa päätöksenteossa. Toki sekin on tärkeää, ja olenkin yllättynyt siitä, etteivät muut ole maininneet sitä, sillä se on vienyt valtaosan ajastamme valiokunnassa. Kyse on siis myös 133 artiklan mukaisen komitean rakenneuudistuksesta: siitä, että sen tilivelvollisuutta lisätään selvästi, että sen asialista ja päätelmät ovat ymmärrettäviä ja että sen koostumus on laaja ja kattava. Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, vasta sitten osa meistä haluaa antaa komission vastuulle erittäin tärkeät palvelujen, sijoitusten ja henkisen omaisuuden alat.

Hyland
Arvoisa puhemies, Nizzan EU-huippukokous on toivottavasti jälleen yksi myönteinen askel Euroopan yhdentymisen tiellä. Minun on sanottava, että komission äskettäin antama kertomus jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden edistymisestä on rohkaiseva. En halua millään tavoin vahingoittaa joidenkin maiden - todellakin oikeutettuja - pyrkimyksiä liittyä yhteisöön vuoteen 2002 mennessä, mutta mielestäni ei olisi niiden eikä myöskään jäsenvaltioiden etujen mukaista pyrkiä tähän määräaikaan, ellei ensin varmisteta niiden mahdollisimman häiriötöntä lähentymistä nykyisten jäsenvaltioiden talouksiin.
Emme saa unohtaa, että perimmäisenä tavoitteenamme on luoda sellainen taloudellinen ja sosiaalinen ympäristö, että EU:sta voi tulla näkyvä maailmankaupan toimija ja että Keski- ja Itä-Euroopan mailla on siinä oma osuutensa ja että ne hyötyvät Euroopan rauhallisesta ja vakaasta taloudesta. Olemme aiemmin osoittaneet, että tämä tavoite on saavutettavissa, ja koska olen kotoisin jäsenvaltiosta, joka on hyötynyt suunnitelmallisesta siirtymisestä jäsenyyteen, suhtaudun toiveikkaasti laajentuneeseen ja rauhalliseen Eurooppaan.
Euroopan unionin laajentuminen ei kuitenkaan saa vesittää eikä haihduttaa pienten jäsenvaltioiden vaikutusvaltaa, vaan niiden keskeisiä kansallisia etuja on suojeltava. Irlannin kannalta on selvää, että haluamme säilyttää oikeutemme nimittää yksi jäsen Euroopan komissioon, joka valvoo yhteisen maatalouspolitiikan, kalastuspolitiikan, liikennepolitiikan ja muiden tärkeiden EU-politiikkojen hoitoa. Mielestäni on niin ikään tärkeää, että pystymme edelleen päättämään omista verotusta ja sosiaalista suojelua koskevista asioistamme.

Elles
Arvoisa puhemies, kohdistan sanani komission puheenjohtajalle ja ranskalaiselle neuvoston puheenjohtajalle, jotta minut ymmärrettäisiin mahdollisimman hyvin.
Haluan nimittäin esittää puheenvuorossani erään ajatuksen, jonka oma työryhmäni on esittänyt PPE-DE-ryhmässämme, mutten käsittele hyvin tunnetun "konservatiivisen" valtuuskuntani esiin tuomia ongelmia. Suhtaudumme hyvin varautuneesti moniin kysymyksiin ja varsinkin perusoikeuskirjaan useammastakin syystä. En kuitenkaan puhu siitä. Eräs toinen puhuja käsittelee sitä aihetta. Ajatus on seuraava: keskitytään siihen, mitä tapahtuu Nizzan jälkeen.
Presidentti Chiracin heinäkuussa parlamentissa pitämän puheen perusteella tiedämme, että pääaiheita on ainakin kolme, ja ne ovat perussopimusten yksinkertaistaminen, toimivaltajako Euroopan tason, kansallisen tason ja alueellisen tason välillä, mitä nimittäisin valtioiden oikeuksiksi yhdysvaltalaista ilmausta Yhdysvaltain perustuslain 10 artiklaa lainatakseni, ja kolmanneksi toimielinten välinen tasapaino; tässä yhteydessä lienee kuitenkin syytä tarkastella kansallisten parlamenttien roolia, kun pohditaan, miten toimielintämme olisi hallittava tulevaisuudessa. Odotammekin komissiolta hallintotapaa koskevaa asiakirjaa.
Eikö olisi hyvä, että ennen kuin menemme pitemmälle, kuulemme kansalaisiamme ja otamme heidät mukaan työskentelyymme sen sijaan, että odotetaan tulosta ja järjestetään siitä sitten kansanäänestys, kun kansalaiset eivät tiedä, mitä on tapahtunut? Esitän siis kolmannen kysymykseni: miten tämä aihe hoidetaan, mikä on aikataulu, mitä menettelyä noudatetaan ja miten laajasti tähän järjestelmään osallistutaan?
Arvoisa puheenjohtaja, odotammeko seuraavaa HVK:ta vuoteen 20032004 asti, ennen kuin aloitamme keskustelun näistä perusaiheista? Minun mielestäni keskustelu on aloitettava välittömästi Nizzan päätelmien jälkeen.
Toiseksi menettely. Perussopimusasioiden valiokuntamme puheenjohtaja on oikeassa, on unohdettava HVK:t, on unohdettava asiantuntijat, on unohdettava suljetut ovet. On käynnistettävä laaja keskustelu Euroopan kansalaisten keskuudessa ja otettava heidät mukaan omiin keskusteluihimme. Kolmanneksi mukaan on otettava myös ehdokasvaltiot, mutta ei ehkä niitä valtioita, joiden kanssa emme ole vielä aloittaneet neuvotteluja, kuten Turkkia, koska silloin mentäisiin mielestäni liian pitkälle.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission puheenjohtaja, lopuksi pyydän teitä pohtimaan, mitä mekanismeja olisi sisällytettävä Nizzan sopimukseen, jotta voisimme saada aikaan tällaisen laajan keskustelun, välttyä Kremlin menetelmältä, jossa kaikesta päätetään suljettujen ovien takana, jotta voisimme käynnistää keskustelun uusista Euroopan unionin konstitutionaalisista tai muista puitteista, saada suoran yhteyden äänestäjiimme ja saada Euroopan unionin menestymään hyvin tulevaisuudessa.

Corbett
Arvoisa puhemies, en puhu tänään vain neuvoston puheenjohtajalle vaan kaikille jäsenvaltioiden hallituksille, kun sanon, että vaikeat kysymykset eivät poistu, jos Nizzassa ei päästä niistä sopimukseen. Niitä ei ole helpompi vaan vaikeampi ratkaista Nizzan jälkeen. Kahden seuraavan viikon aikana vaaditaankin vielä paljon ponnisteluja. Tämä koskee etenkin määräenemmistöäänestystä. Kaikki hallitukset sanovat, että määräenemmistöäänestyksiä on lisättävä, mutta niillä kaikilla on omat poikkeusluettelonsa. Ongelmana on, että jos poikkeusluetteloja vertaa toisiinsa, voi havaita, että vain harvan tärkeän alueen siirtämisestä määräenemmistöäänestyksen piiriin ollaan yhtä mieltä. Kaikkien on uhrattava osa hartaasti vaalimistaan poikkeuksista, jos aiomme saada Nizzassa tuloksia.
Ilman muuta joidenkin jäsenvaltioiden oppositiopuolueet ja euroskeptikot hyökkäävät hallituksia vastaan ja sanovat, että "luovutte kansallisesta veto-oikeudesta". On kuitenkin ymmärrettävä, että jos yhdellä on veto-oikeus, niin kaikilla on. Niinpä 27 jäsenvaltion unionissa kunkin veto-oikeuden vastineeksi luovutaan 26 veto-oikeudesta. Näin ollen muut eivät enää käytä veto-oikeutta asioihin, joita halutaan. Kaikki voivat hyötyä määräenemmistöäänestystä koskevasta järjestelmästä.
Jos määräenemmistöäänestyksiä lisätään lainsäädäntöpäätöksissä, samalla on lisättävä yhteispäätöksiä, ei vain määräenemmistöäänestyksen piiriin tulevilla uusilla alueilla vaan myös sen piiriin jo kuuluvilla alueilla. Tämä on unionin demokratian kannalta välttämätöntä. Yhteisön lainsäädäntöä hyväksyttäessä on läpäistävä kaksi testiä: sen on oltava hyväksyttävää neuvostossa kokoontuville valituille hallituksille ja välittömillä vaaleilla valituille Euroopan parlamentin jäsenille. Nämä ovat yhteisön lainsäädännön laadun ja hyväksyttävyyden takeita. Siinä ei ole mitään pelättävää. Yhteispäätösmenettelystä viime vuonna saamamme kokemus osoittaa, että se toimii. Useammin kuin kolmessa tapauksessa neljästä emme edes tarvitse sovittelukomiteaa; neuvoston ja parlamentin kaksi käsittelyä riittävät sopimuksen aikaansaamiseen. Jos yhteispäätösmenettely siis toimii, antakaamme sen toimia kaikilla lainsäädännön alueilla.
Lopuksi on Euroopan parlamentin paikkojen lukumäärää koskeva kysymys. Tiedämme, että lopullinen ratkaisu on saatava aikaan vuonna 2009 valittavaan parlamenttiin, jonka vaalikausi kestää vuoteen 2014. Olen varma, että unionissa on tuolloin vähintään 27 jäsenvaltiota. Siirtyminen on kuitenkin aloitettava jo vuonna 2004 valittavassa parlamentissa, koska unioniin liittyy ainakin muutama uusi jäsenvaltio ennen vuonna 2004 valittavaa parlamenttia, jonka vaalikausi kestää vuoteen 2009, tai sen vaalikauden aikana. Meidän on nyt tehtävä tuohon parlamenttiin tilaa laajentumisen varalta. Jos unioniin liittyy monta uutta jäsenvaltiota, meidän on kenties tilapäisesti ylitettävä 700 jäsenen raja, mutta ensimmäiset muutokset on tehtävä nyt. Tässä asiassa on helpompi ottaa kaksi pientä askelta kuin yksi iso, joten kehotan puheenjohtajaa pysymään lujana ja kehotan kaikkia hallituksia tekemään Nizzassa tarvittavat kompromissit.

Dimitrakopoulos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, vähän aikaa sitten tässä salissa hyvä ystäväni Elmar Brok puhui kokeista ja siitä, miten oppilaat koettavat selvitä niistä. On varmaa, että yksi niistä asioista, joita oppilaat tekevät menestyäkseen kokeissa, on kertaus ennen kokeen alkamista. Kerron teille, mitä kohtia teidän mielestäni pitäisi kerrata, jotta selviäisitte kokeista parhain arvosanoin.
Arvoisa ministeri, ensin sanon teille ja teidän kauttanne kaikille kollegoillenne, että on erittäin tärkeää, että Nizzassa päästään sopimukseen, jossa säilyy sekä pienten ja suurten maiden voimatasapaino että toimielinten välinen tasapaino.
Toiseksi tekin tiedätte, me kaikki tiedämme, että komission kohdalla ongelmana eivät ole numerot. Komission ongelmana on laatu, haluamme siis uuden 27-jäsenisen komission, jolla on kuitenkin poliittinen rooli ja jonka puheenjohtajalla on komission tehtävien edellyttämä toimivalta.
Mitä tulee ääniin neuvostossa, mielestäni kaksoisenemmistön järjestelmä on paras, koska se on edustavin ja objektiivisin järjestelmä. Määräenemmistöpäätösten laajentamisesta olemme samaa mieltä siinä, että jos tässä suunnassa ei tapahdu edistystä, siitä seuraa monia ongelmia. Niinpä sanoisinkin, että ensimmäisenä askeleena kauppapolitiikassa pitäisi olla jo selvää, että kauppapolitiikka otetaan enemmistöpäätösmenettelyn piiriin.
Koska nykyään elämme Solanan kauniissa maailmassa, sanon teille ulkopolitiikasta, että jos yhteinen ulkopolitiikka jää ainoastaan hallitustenvälisen yhteistyön piiriin, teemme virheen. Yhteinen ulkopolitiikka pitää integroida yhteisön menettelyyn, koska vain tällä tavoin saadaan tarvittavat varoventtiilit.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, lopuksi minun on pakko mainita perusoikeuskirja, asia, joka liikuttaa miljoonia Euroopan kansalaisia. Mielipiteeni on, että Nizzassa pitäisi vähintäänkin hyväksyä Euroopan parlamentin vaatima kompromissi eli perusoikeuskirjan sisällyttäminen 6 artiklan 2 kohtaan.

Seguro
Arvoisa puhemies, haluaisin keskittyä puheenvuorossani kolmeen keskeiseen kohtaan. Neuvoston puheenjohtaja käsitteli puheenvuorossaan tiiviimpää yhteistyötä ja hän sanoi, että tässä asiassa ollaan pääsemässä yhteisymmärrykseen. Haluaisin kysyä niin neuvoston puheenjohtaja Hubert Vedrineltä kuin komission puheenjohtaja Romano Prodiltakin: mitä roolia tiiviimmälle yhteistyölle on suunniteltu tai mihin komissio pyrkii sen osalta toisen ja kolmannen pilarin puitteissa?
Toinen kysymys liittyy yleissopimukseen, jota kollegani, sosialistisen ryhmän puheenjohtaja Enrique Barón Crespo jo analysoikin ja joka on onneksi osa sitä päätöslauselmaa, jonka Euroopan parlamentti varmasti hyväksyy huomenna. Suhteellinen valta neuvostossa tai parlamentissa ei ole nykypäivänä jähmettynyt kunkin jäsenvaltion väkiluvun tai maantieteellisen koon mukaiseksi, vaan olemassa oleva tasapaino perustuu valtioiden liiton ja kansalaisten liiton synnyttämään kaksitahoiseen legimiteettiin.
Kaikkien eri tulkintatapojen mukaan niin neuvostossa kuin parlamentissakin valmistellaan kuitenkin parhaillaan tuon tasapainon järkyttämistä ja suurten jäsenvaltioiden edustuksen vahvistamista. Se ei ole oikeudenmukaista eikä hyväksyttävää. Siksi haluaisin jälleen kerran vaatia, että neuvoston päätöksentekomenettelyksi hyväksytään kaksinkertainen enemmistö (se ei ole vain havainnollisin, vaan myös oikeudenmukaisin tapa) ja että Euroopan parlamentissa säilytetään nykyinen menettelytapa ja että edustajia vähennetään tasaisesti uusia jäseniä otettaessa. Minusta tämä viimeinen näkymä on tasapainoisin ja oikeudenmukaisin ja se ottaa huomioon menneet tapahtumat, joista Euroopan rakentajat eivät voi sanoutua irti: Eurooppa koostuu useista valtioita ja niiden ja niiden kansalaisten välillä on side, joka ei voi olla vahvempi noiden kansalaisten ja koko Euroopan välillä.
Viimeiseksi kysymys perusoikeuskirjasta: neuvoston puheenjohtaja oli rehellinen, mistä olen kiitollinen. Hän sanoi, että on valtioita ja hallituksia, jotka myöntävät, etteivät ne aio vahvistaa perusoikeuskirjaa, jos se liitetään perustamissopimusten osaksi. On anteeksiantamatonta ilmaista asia tällä tavoin. Mitä Euroopan kansalaiset mahtavat ajatella kuullessaan sanottavan, että hallitukset ovat valmiita kirjaamaan joitakin asioita, mutta että ne eivät ole enää samaa mieltä, kun noilla asioilla olisi laillista arvoa ja voimaa? Minkä merkin annamme ehdokasvaltioille, kun sanomme niille, että yhteismarkkinoihin liittyäkseen niiden on noudatettava vaatimuksiamme, mutta emme kuitenkaan vaadi niitä ratifioimaan perusoikeuskirjaa? Toisin sanoen annamme siis merkin siitä, että Euroopassa kohdellaan paremmin kuluttajia kuin Euroopan unionin kansalaisia. Siksi pyydämme ja vaadimme vielä kerran, että puheenjohtajavaltio tekee kaikkensa sen hyväksi, että Nizzassa saataisiin aikaan vähintäänkin viittaus perustamissopimuksiin, koska se on paras tapa kunnioittaa Euroopan parlamentin jäsenten, komission ja jopa valmistelukunnassa olleitten hallitusten edustajien tekemää työtä perusoikeuskirjan laatimiseksi.

Beazley
Arvoisa puhemies, Latvian presidentti vieraili tänään Euroopan parlamentissa. Presidentti Vike Freibergan tarina kuvastaa hyvin Keski- ja Itä-Euroopan kansojen vastoinkäymisissä osoittamaa rohkeutta. Hän joutui seitsemänvuotiaana tyttönä pakenemaan maastaan ennen puna-armeijan hyökkäystä ja piileksimään ojissa välttyäkseen neuvostokoneiden pudottamilta pommeilta. Voisimme muistaa myös Puolan Solidaarisuus-liikkeen sankaruuden, Tsekin tasavallan presidentin Václav Havelin ja ne Unkarin sukupolvet, jotka ovat vuodesta 1956 lähtien taistelleet saadakseen takaisin vapautensa ja itsenäisyytensä.
Arvoisa ministeri Vedrine, yhtäällä näemme rohkeutta ja jopa sankaruutta; toisaalla katsomme ministerineuvostoa, Nizzaan pian kokoontuvaa HVK:ta: näemmekö siellä rohkeutta, päättäväisyyttä, onnistumisen halua? Kuten puheenvuoronne osoitti, näemme siellä nyt eripuraa, kinastelua ja mahdollisen epäonnistumisen. Pystyttekö tukemaan Nizzassa Euroopan parlamentin päätöslauselmaa, jossa vaaditaan niin perusteellisia valmisteluja, että Keski- ja Itä-Euroopan kansat voivat äänestää seuraavissa Euroopan parlamentin vaaleissa vuonna 2004? Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi ja kolleganne, komission jäsen Verheugen, kysynkin teiltä, kehotatteko komissiota avaamaan nämä luvut niille ehdokasvaltioille, jotka ovat saavuttaneet kaiken, mitä olemme toistaiseksi vaatineet, jotta voimme Nizzassa katsoa Keski- ja Itä-Euroopan kansoja silmiin ja sanoa: kyllä, olemme onnistuneet toteuttamaan tarvittavat uudistukset, ja tekin pystytte yhden parlamentin elinaikana ottamaan oman paikkanne Brysselissä ja Strasbourgissa.
Meillä ei mielestäni ole varaa epäonnistua. Olemme puhuneet Amsterdamissa käsittelemättä jääneistä asioista. EU:n jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden kansalaiset eivät hyväksy sitä ajatusta, että asioita jäisi käsittelemättä Nizzassa tai että vuonna 2004 jouduttaisiin pitämään toinen HVK.
Toivon, että pystymme onnittelemaan puheenjohtajavaltio Ranskaa sen menestyksestä; mutta jos epäonnistutte, arvostelemme teitä jyrkästi.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, ensi silmäyksellä vaikuttaa siltä, että Nizzassa on kyse välttämättömistä muutoksista ja jäljelle jääneistä asioista laajentumiseen liittyen. Pelissä on kuitenkin paljon enemmän. Nizzassa kysymys ei ole pelkästään siitä, haluavatko jäsenvaltiot luopua komission jäsenestään, vaan ennen kaikkea jäsenvaltioiden valmiudesta antaa eurooppalaiselle poliittiselle yhteistyölle sellainen muoto, joka vahvistaa Euroopan kansalaisten etuja ohi kansallisten etujen.
Olemme voineet viime aikoina jatkuvasti todeta, että tällaista poliittista yhteistyötä ei ole lainkaan ollut. Hyvänä esimerkkinä ovat luonnollisesti kansalliset toimenpiteet, reaktio dieselöljyn ja bensiinin korkeiden hintojen aiheuttamaan levottomuuteen. Yhteinen toiminta olisi voinut parantaa valtavasti eurooppalaisen poliittisen yhteistyön uskottavuutta kansalaisten silmissä.
Unionin syventämisen ollessa edessä hallitusten päämiesten täytyy siksi lisätä Nizzassa oleellisesti mukautumista ja määräenemmistöllä tapahtuvaa päätöksentekoa. Jos suhtaudumme vakavasti eurooppalaisen yhteistyön syventämiseen, on myös aivan välttämätöntä säännellä hyvin eurooppalaisen päätöksenteon demokraattista valvontaa. Siksi määräenemmistöpäätösten täytyy olla aina sidoksissa parlamentin oikeuteen käyttää yhteispäätösmenettelyä. Viime aikoina neuvosto on hyväksynyt 80 prosenttia Euroopan parlamentin kaikista tarkistuksista. Olemme siis antaneet valtavan kvalitatiivisen panoksen.
Kuten kollega Berès sanoi, on luonnollisesti täysin sietämätöntä, että meillä on toisaalta kuluttaja-asioissa yhteispäätösoikeus ja samalla maatalousasioissa ainoastaan lausunto-oikeus. Ajatelkaamme hiljattain puhjennutta BSE-kriisiä. Mitä meidän pitää nyt selittää siitä kansalaisillemme?
Kollega Méndez de Vigo viittasi oikeutetusti perusoikeuskirjaan. Tämä aihe on luonnollisesti Euroopan parlamentille sydämen asia. Se antaa muodon kansalaisten Euroopalle ja on kansalaisten perusoikeuskirja, mutta nyt kun perusoikeuskirja täytyy sisällyttää Nizzassa perustamissopimuksiin, tietyt hallitukset ovat ilmeisesti osoittaneet olevansa sitä vastaan. Emme voi hyväksyä sellaista, koska sisällyttämällä tämä asiakirja Euroopan unionin perustamissopimuksiin juurrutetaan oikeusvaltion ja sosiaalisen hyvinvointivaltion perusnormit ja -arvot eurooppalaisiin rakenteisiin.
Haluan varoittaa hallitustemme päämiesten liian minimalistisesta asenteesta Nizzassa. Kuten komission puheenjohtaja Prodi sanoi, määräenemmistöllä tapahtuva päätöksenteko yhteispäätösmenettelyn kanssa - perusoikeuskirjan perustamissopimuksiin sitova 62 artikla - on hallitustemme päämiesten koetinkivi. Meillä on Alankomaissa seuraava sanonta: jos laittaa riman liian alas, siihen kompastuu. Eurooppalainen hankkeemme ei saa kompastua tähän. Jos kompastumme, Euroopan parlamentti ei hyväksy sitä. Me luotamme siis menestykseen, mutta sen saavuttaminen riippuu teistä.

Pronk
Arvoisa puhemies, voimme näinä päivinä ilmaista ihailumme Yhdysvalloille. Maa on pahimmassa perustuslaillisessa kriisissä sataan vuoteen, ja siellä vain sanotaan, että tällaisen kriisin syntyminen osoittaa, kuinka hyvin heidän järjestelmänsä toimii.
Jos meillä olisi edes jonkin verran tällaista mentaliteettia niin, että painottaisimme hieman vähemmän niitä asioita, jotka ovat menneet väärin meidän maanosassamme, ja voisimme painottaa hieman enemmän niitä asioita, jotka ovat onnistuneet hyvin, silloin olisimme hieman onnellisempia kuin mikä nyt on tilanne.
Olen samaa mieltä niiden kaikkien kanssa, jotka sanovat, että neuvoston pitää suorittaa kokeensa. Minulla on myös epäluuloni. Toivon, että ministerit tosiaankin tekevät, mitä Elmar Brok on suositellut. Jos he tekevät niin, silloin he menestyvät. Jos niin ei tehdä, menestys jää saavuttamatta. Olen sitä mieltä, että sosiaalipolitiikka ja myös perusoikeuskirja pitäisi erityisesti tunnustaa perustamissopimuksessa tavalla tai toisella.
Miksi nyt on kuitenkin niin, että ajattelemme aina selviytyvämme niin paljon huonommin kuin muut, vaikka siihen ei ole mitään objektiivisia syitä? Mielestäni parlamenttimme sekä myös neuvosto ja komissio ovat osittain tietyllä tavalla epävarmoja esittäessään viestiä, mutta toisaalta on kysymys myös tietyistä seurauksista, joita on aiheutunut niin sanottujen skeptikkojen hyökkäyksistä ja salakavalista hyökkäyksistä. Heillä ei ole mitään tarjottavaa. He tarjoavat ns. Balkania. Tämä on kaikkein pahinta. Balkan on skeptikkojen ihanne. Kun kuuntelemme Bondea, Balkan on hänen lopullinen ihanteensa. Enempää emme voi häneltä odottaa. Kun sitten havaitaan, että näillä ihmisillä ei ole lainkaan muuta vaihtoehtoa - he vain haluaisivat saattaa meidät kurjuuteen ja saada teollisuutemme menestymään paljon huonommin kuin tällä hetkellä - tähän nähden heitä kuunnellaan aivan liikaa. Olen sitä mieltä, että myös neuvoston täytyy yrittää toimia pelkkien kansallisten etujen lisäksi myös yhteisten eurooppalaisten etujen pohjalta, koska yhdessä menestymme ja erillämme emme, ja tätä jälkimmäistä emme saa varmasti unohtaa.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unionin parempi toimintakyky kauppapolitiikassa ja taloudellisia ulkosuhteita koskevassa politiikassa on yksi Euroopan parlamentin ja komission perusvaatimuksista. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, te korostitte sitä aiemmin voimakkaasti. Kun toteamme, että puheenjohtajavaltio Ranska, neuvoston puheenjohtaja, on nyt ratkaisevassa asemassa, meidän on todettava myös, että olemme edelleen alkupisteessä muutamaa päivää ennen hallitustenvälistä konferenssia. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, teillä on vastuu hankkeen onnistumisesta, ja teillä on myös tarvittava toimintavapaus. Meidän ei pitäisi sisällyttää neuvoston enemmistöpäätökseen vain tavaraliikennettä vaan myös siihen liittyvä palveluliikenne, investoinnit, henkinen omaisuus ja kilpailu, ja meidän pitäisi muuttaa vastaavasti perustamissopimuksen 133 artiklan 1 kohtaa. Se on perusvaatimuksemme.
Me, siis Euroopan unioni, vastaamme 40 prosentista maailman palveluista ja Yhdysvallat vain 20 prosentista. Meillä on siksi maailmanlaajuinen vastuu markkinoiden avaamisesta edelleen ja tilaisuuden tarjoamisesta teknologia- ja palvelujärjestelmiemme käyttöönottamiseen maailman monissa maissa. Hallitusten edustajien suuri enemmistö saatoin itse todeta sen perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa haluaa Euroopan unionin aseman vahvistamista ja vaatiikin sitä. Ranskan hallitus näyttää kuitenkin turhan päiten jarruttavan sitä. Älkäämme unohtako, että Ranska hyötyy Euroopan unionin suurena talousmahtina, jos Euroopan unioni voi esiintyä yhtenäisenä maailman muita suuria kauppa-alueita, Yhdysvaltoja, Kanadaa, Aasian maita kohtaan.
Oletamme, että Ranska puolustaa perustellusti aktiivisesti sellaisia tärkeitä etuja, jotka liittyvät sen omaan kulttuuri-identiteettiinsä, joka on läheisessä yhteydessä Euroopan kulttuuri-identiteettiin. Vetoamme sellaisen kompromissiratkaisun puolesta, joka hakee yksimielisyyttä näiden etujen alueelta, ja uskon, että sillä tavoin saamme asiat vielä etenemään.

Rack
Arvoisa puhemies, merkit eivät ole olleet hyvät yhdenkään hallitustenvälisen konferenssin alla. Avoimet kysymykset ovat olleet vallitsevia, ja yhteisymmärrys on ollut vähäistä. Nyt, muutama päivä ennen tätä hallitustenvälistä konferenssia, merkit eivät ole taaskaan hyvät. Nyt useille meistä aiheuttaa päänsärkyä kuitenkin paradoksaalisesti näkyvissä oleva yhteisymmärrys. Sopimus, joka näyttää päivä päivältä todennäköisemmältä, ei ole tosin aivan vähäisimmistä mahdollista yksimielisyyden aineksista koottu, mutta valitettavasti kuitenkin vain pienistä, erittäin pienistä yksimielisyyden aineksista. Siksi monet meistä pelkäävät, että Nizzassa aikaansaatava toimielinuudistus ei todellakaan tee unionista valmista toteuttamaan suurta laajentumista 12 uuteen jäsenvaltioon, ei ainakaan ilman muita, perustavampia uudistuksia. Uskallan epäillä, että uudessa suuremmassa yhteisössä olisi helpompi saavuttaa yksimielisyys kuin nykyisessä. Toivoa nyt ainakin voi.
Maailmanlaajuisen tuloksen lisäksi minua huolestuttaa tulevassa HKV:ssa pieni, mutta valitettavasti ei niin hieno yksityiskohta. Nizzaa koskevan päätöslauselman, josta nyt keskustelemme, 6 kohdan viimeisen lauseen loppu kuuluu: parlamentinkin pitää saada aloiteoikeus Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 7 artiklan, demokratian, ihmisoikeuksien jne. rikkominen, mukaisessa menettelyssä. Se sivuaa yleisesti komission keskeistä asemaa. Sen aloiteoikeus on olennainen asia unionissa. Euroopan parlamentin aloiteoikeus avaisi kuitenkin ovet puoluepoliittiselle pelille tässä erittäin herkässä asiassakin. Haluavatko Euroopan sosiaalidemokraatit, jotka ovat tehneet tämän ehdotuksen, saada nyt kaikista vaaleista, joissa vasemmistoenemmistö kaatuu, aiheen Euroopan laajuiseen hyljeksimiseen? Varoitan siitä ja pyydän teitä äänestämään huomenna tätä lausetta vastaan!

Tajani
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, unionin puheenjohtajavaltio Ranska on Jacques Chiracin aktiivisella myötävaikutuksella kiinnittänyt Euroopassa huomion joihinkin tulevaisuutemme kannalta varsin tärkeisiin teemoihin. Tästä syystä Nizzan huippukokouksen päähenkilöiden on tartuttava vaikeaan ja korkean tason tehtävään, joka on siten kunnianhimoisten suunnitelmien mittainen.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, se ei ole helppoa teille, eikä myöskään valtioiden ja hallitusten päämiehille, joiden kanssa teidän on löydettävä ratkaisu moniin puheenaiheena oleviin ongelmiin, jotka vaihtelevat välttämättömästä laajentumisesta toimielinten uudistamiseen, jonka yhteydessä olosuhteiden myötä vanhentuneita mekanismeja uudistetaan, lopuksi mainittakoon vielä julistuksen antaminen perusoikeuskirjasta, joka on ensiaskel kohti sitä Euroopan perustuslakia, johon me kaikki uskomme.
Mitä tulee vapauteen, ihmisoikeuksiin ja tieteelliseen tutkimukseen ratkaiseva viimeinen sana on kansan ja heidän tähän parlamenttiin tai kansallisiin parlamentteihin koottujen edustajien. Arvoisa puhemies, tästä syystä vetoamme teihin parlamentissa, jotta Bryssel ja Strasbourg eivät muuttuisi kansallisten vaalikysymysten kuuluttajiksi: olemme täällä rakentamassa tulevaisuuden Eurooppaa uudistamalla perusteellisesti aikansa eläneitä mekanismeja, toteuttamassa sosiaalista markkinataloutta, jonka tarkoituksena on luoda työtä ja kehitystä. Emme voi tehdä näistä mitään, jos kansat eivät ole vahvasti mukana tukemassa. Heidän on nähtävä Euroopan toimielimet oikeuksiensa suojelijana ja heidän tulevaisuutensa takaajana, eikä byrokratian ja näköalattoman kulmakuntaisen kärhämöintipolitiikan tyyssijana.
Toimikaamme kaikki niin, ettei Nizza olisi vain päätepiste vaan suuren hankkeen vauhdittaja. Niinpä meidän on kaikkien pidettävä tavoitteet korkealla, ja jotta tässä onnistuttaisiin meidän on uskottava asiaan syvästi.
Arvoisa puhemies, me Forza Italian ryhmässä ja PPE-ryhmässä uskomme tähän ja olemme teidän kanssanne päähenkilöitä kansalaisten Euroopan rakentamisessa.

Vèdrine
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää parlamentin jäseniä, sillä tämä keskustelu oli mielestäni hyvin korkealaatuinen. Meillä onkin edessämme todella merkittävä ja todella vaikea Eurooppa-neuvosto ja tällaisissa tapauksissa meillä on kokemusta eräänlaisesta yleisestä jännittyneisyydestä, joka on tarkkaan katsottuna havaittavissa aika ajoin joissakin lehtiartikkeleissakin, eikä se ole mikään yllätys kokeneille eurooppalaisille. Pidin tätä keskustelua hyvätasoisena, hyvin tiiviinä ja erittäin hyödyllisenä. Tulin tänne sitä paitsi ennen kaikkea siksi, että halusin kuulla sen. Otan se mahdollisimman laajasti huomioon. Aion kertoa siitä tasavallan presidentille, joka johtaa puhetta Nizzan Eurooppa-neuvostossa, pääministerille ja kollegoilleni yleisten asioiden neuvostossa ensi maanantaina. Siinä mielessä se on siis erittäin hyödyllinen.
Haluaisin kuitenkin huomauttaa, että keskustelun kokonaissävy oli mielestäni liian kielteinen, vaikka tämä menettely on erittäin hyödyllinen, koska se herättää monia aiheellisia kysymyksiä ja ehdotuksia. En usko, että puheenvuorojen yleinen sävy vaikka ne olivatkin poikkeuksellisen erilaisia ja monipuolisia että tämä sävy heijastaa täsmällisesti eteenpäin pyrkivän ja nopeasti kehittyvän nyky-Euroopan todellisuutta. Esiin tuodun huolestuneisuuden, jonka tietysti otan huomioon ja jota kunnioitan, ja kehittyneisyyden, joka on sitä paitsi huomattavaa, välillä on siis jonkinlainen epäsuhta. Viittaisin esimerkin vuoksi jälleen verotuksen yhdenmukaistamisesta vastikään ja vielä yksimielisesti tehtyyn sopimukseen; kyseessä on sopimus, jota on yritetty saada aikaan vuosien ajan. Muistelisin jopa, että siitä puhuttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1989. On siis kyettävä myös, kuten eräs teistä totesi viitaten yhdysvaltalaisten optimismiin ja heidän tapaansa puhua itsestään, on kyettävä myös arvostamaan sitä, mikä toimii ja mikä kehittyy.
Menetelmästä en rehellisesti sanottuna keksi, millä muulla tavalla puheenjohtajuudesta vastaava valtio voisi toimia. Tämä tehtävä ei lisää meidän valtaamme millään tavalla, se ei anna meille mahdollisuutta korvata muita, se asettaa meille velvollisuuksia, jotka pyrimme hoitamaan mahdollisimman hyvin. En keksi, millä muulla tavalla voisimme käsitellä toimielinasioiden tapaisia mutkikkaita aiheita, kuin että tarkastelemme ongelmia yksi kerrallaan, selvitämme, miten niihin suhtaudutaan eri tahoilla, yritämme hankkia liikkumavaraa, tiedustelemme eri tahoilta, miten pitkälle ne voivat joustaa, ja teemme ehdotuksia, joissa nämä tekijät otetaan huomioon.
Kaiken tämän me voimme tehdä, mutta kun puheenjohtajavaltio huomaa joutuneensa umpikujaan menettelyissään ja pyrkimyksissään, se ei voi ottaa huomioon jäsenvaltioiden kantoja. Se ei olisi demokraattista. Otettakoon esimerkiksi perusoikeuskirja tiedätte aivan hyvin, että puheenjohtajavaltio Ranska halusi viedä sitä innokkaasti eteenpäin. Jouduimme kuitenkin toteamaan, että monet jäsenvaltiot hylkäisivät ajatuksen pelkästä perusoikeuskirjan olemassaolosta, jos sille annettaisiin lain voima. Muutamat jäsenvaltiot eivät hyväksyneet sitäkään, että perusoikeuskirjaan olisi sisällytetty sosiaalisia kysymyksiä tai uusia oikeuksia. Näin ollen oli edettävä tekemällä kompromissi, sillä muistettiinhan erittäin hyvin, että Euroopan historiassa on ollut poliittisia tekstejä, joilla on ollut merkittävä vaikutus aatteisiin, asenteisiin ja poliittiseen kehitykseen, vaikka niillä ei joissakin tapauksissa ollut tai ollut vielä lain voimaa. Rakentava kompromissi on siitä esimerkkinä.
Kun sitten päästiin yksimielisyyteen tekstistä, joka on muuten hyvin onnistunut ja valmistelukunnan erittäin hyvin valmistelema helppolukuinen ja vaikuttava teksti, muutamat valtiot sanoivat: se on sisällytettävä 6 artiklaan. Mitä puheenjohtajavaltio voi tehdä, kun me valtioina kannatamme tätä menettelyä? Kun me ehdotimme sitä neuvotteluissa, monet valtiot sanoivat: "Ei käy, jos pidätte kiinni 6 artiklasta, emme hyväksy perusoikeuskirjaa edes periaatteessa." Kyse ei siis ole siitä, etteikö asiaa olisi tuotu julki, kyse ei ole avoimuusongelmasta. Kaikki toimintavaiheet ovat olleet täysin avoimia. Mitään ei ole jätetty vaille huomiota. Kaikesta on keskusteltu laajasti. Te tiedätte kaiken kaikesta, mutta tietyt maat suostuivat hyväksymään perusoikeuskirjan tekstin vain sillä edellytyksellä, että teksti säilyy puhtaasti poliittisena.
Mitä puheenjohtajavaltio voi tehdä? Se ei voi jättää neuvottelujen ulkopuolelle niitä maita, jotka asettavat ehdottoman edellytyksen. Puheenjohtajavaltion on oltava demokraattinen. Puhutte jatkuvasti demokratiasta, mutta sitä ei esiinny vain teidän keskuudessanne vaan myös yleisten asioiden neuvostossa, Eurooppa-neuvostossa, kaikissa kokouksissa ja kaikissa neuvotteluissa. Meidän on otettava se huomioon. Kyse ei ole kunnianhimon puutteesta, vaan juuri siksi, että olemme olleet hyvin kunnianhimoisia toimielinuudistukseen ryhtyminenhän on hyvin kunnianhimoinen hanke tässä koko hankkeessa, aavistimme kohtaavamme voimakkaan vastarinnan. Ilman voimakasta kunnianhimoa ei olisi voimakasta vastarintaa. Ne liittyvät toinen toisiinsa.
Teemme parhaamme, jos näin saa sanoa. Minun nähdäkseni ei siis ole muuta keinoa kuin viedä asioita eteenpäin, selventää niitä ja esittää Eurooppa-neuvostossa mahdollisimman rehellinen kuva eri valtioiden kannasta kuhunkin aiheeseen, tietysti sen jälkeen, kun on yritetty saada niitä joustamaan.
Haluaisin myös sanoa, etten usko, että suurten ja pienten valtioiden välillä olisi ongelmaa. Käytän näitä ilmaisuja mukavuussyistä, vaikken yleensä käytä niitä koskaan. Olen todellakin sitä mieltä, että Euroopan unioniin kuuluva valtio, olipa se kooltaan millainen tahansa, ei ole pieni valtio, koska unionin jäsenyys antaa sille, sillekin, vaikutusvaltaa kaikkiin suuriin asioihin, minkä vuoksi tämä klassinen jaottelu ei enää täysin päde. Tiedämme hyvin, missä tarkoituksessa sitä käytetään lehdistössä.
Hallitustenvälisen konferenssin tapauksessa ainoa aihe, josta suurten ja pienten sanotaan olevan erimielisiä, on komissio. Sekään ei pidä paikkaansa, koska tehdyt ehdotukset eivät ole olleet suurten maiden ehdotuksia pienten maiden rankaisemiseksi. Niissä pyydettiin kaikkia, niin pieniä, keskikokoisia kuin suuriakin maita, tekemään uhrauksia. Tältä pohjalta on kehittynyt väite, jonka mukaan suuret ja pienet ovat joutuneet vastakkain. Väite on perusteeton, se ei pidä paikkaansa. Se ei pidä paikkaansa minkään HVK:ssa käsiteltävän kolmen tärkeän aiheen kohdalla. Se ei pidä paikkaansa minkään muunkaan Nizzan Eurooppa-neuvostossa käsiteltävän aiheen kohdalla. Se on siis väärä tulkinta, ja minusta olisi reilua unohtaa se.
Jäsen Poettering, tarkasteltaessa määräenemmistöstä esitettyjä näkemyksiä minusta tuntui , että te hieman yksinkertaistitte asioita jos sallitte tämän huomautuksen puhumalla yhdestä ainoasta maasta ja esittämällä tilanteen niin, että kyseisen maan tarvitsisi vain ratkaista omat ongelmansa saadakseen aikaiseksi suuren muutoksen muissa maissa. Juuri näin me teimme komission tapauksessa. Kehiteltyämme ajatusta, jonka mukaan meille olisi tulevaisuudessa etua siitä, että komissio ei kasvaisi liian suureksi, jotta se voisi säilyttää tehokkuutensa, kaiken kapasiteettinsa ja varsinkin aloiteoikeutensa, osoitimme myös itse olevamme valmiita uhrauksiin. Tasapuolinen kiertojärjestelmä koskee nimittäin myös suuria maita, sillä nekin voisivat muiden tavoin olla jossakin vaiheessa ilman komissaaria. Ketään ei syrjitä.
Tämä esimerkki ei ole saanut seuraajia. Se ei ole saanut muita uhrautumaan. Sama koskee määräenemmistökysymyksiä. Tällä hetkellä 12 maata 15:stä katsoo, että on aiheita, joista ne eivät voi sallia päätettävän määräenemmistöllä tässä vaiheessa. Ne hyväksyvät ajatuksen periaatteessa ja ne hyväksyvät sen soveltamisen tulevaisuudessa, mutta niillä on legitiimejä demokraattisia etuja valvottavanaan ja ne katsovat, että määräenemmistön käytölle ei ole vielä olemassa edellytyksiä. Totean tämän tilanteen neuvoston puheenjohtajana. Eri kantojen välillä ei ole yhteyttä. Jos jollakin maalla on sisäisiä ongelmia, se ei poista minkään muun maan sisäisiä ongelmia. Olemme havainneet tämän ongelman kunnianhimostamme riippumatta, ja olemme puheenjohtajavaltiona puuttuneet siihen useaan otteeseen, useissa kokouksissa ja palaamme siihen vielä sunnuntain erityiskokouksessa, mutta olen tullut tänne kuvatakseni teille tilannetta. En voi kuvata sitä vain teidän odotustenne mukaisesti. Kuvaan sen teille sellaisena kuin se on.
Olemme tehneet paljon työtä, mutta törmäämme tähän vanhaan ongelmaan, enkä usko, että kehitystä tapahtuisi vain yhden maan muuttaessa kantaansa, koska vastassamme on, toistan vielä, hyvin vahva kansallinen, poliittinen ja demokraattinen perinne 12 maassa 15:n joukosta. On tietysti pyrittävä etenemään, koska tämä tilanne ei tyydytä. Se ei riitä, ja me yritämmekin ennen Nizzan kokousta löytää vielä liikkumavaraa, mutta halusin kuitenkin selventää tilannetta.
En halua puhua liian pitkään. Tämä hyvin mielenkiintoinen keskustelu on ollut pitkä. Meitä odottaa toinen yhtä mielenkiintoinen keskustelu. Haluaisin vain esittää teille vetoomuksen: mielestäni ei ole oikein, että neuvoston puheenjohtajavaltiosta tehdään ennenaikaisesti jonkinlainen syntipukki, koska neuvostolla ei ole vielä ollut aihetta ilmaista pettymystään, joka myös olisi ennenaikaista, koska tässä vaiheessa on liian varhaista tehdä johtopäätöksiä. Ymmärrän kaiken sen, mikä liittyy odotuksiin, kärsimättömyyteen, toiveisiin ja kunnianhimoon. Ymmärrän kaiken sen, kuuntelen sitä, otan sen huomioon ja pyrin siihen, että se on läsnä mielissämme ja niissä poliittisissa päätöksissä, jotka meidän on ratkaistava Nizzan vaikeissa sovitteluissa.
Nimenomaan puheenjohtajavaltio Ranska ei onnistu tai epäonnistu Nizzassa. Me emme ole hyväksyneet tekstiä, perussopimuksissa ei lue, että puheenjohtajavaltio saa kaikkien muiden etuoikeudet ja vastuun; niitä eivät saa myöskään muut jäsenvaltiot, komissio, parlamentti tai kukaan muu. Nizzassa 15 jäsenvaltion on hoidettava oma vastuunsa, niiden 15 jäsenvaltion, jotka ovat päättäneet aloittaa liittymisneuvottelut 12 maan kanssa, jotka haluavat edistyä, jotka haluavat kaikin puolin tehokkaamman ja vahvemman Euroopan. 15 jäsenvaltiota joko löytävät yhdessä tai eivät löydä ratkaisua tänään esillä olleisiin ongelmiin, ja se tapahtuu näkyvästi, avoimesti ja demokraattisesti. Olen vakuuttunut, että 15 jäsenvaltiota löytää ratkaisun niihin ongelmiin, joita te kukin käsittelitte ja joihin kiinnititte puheenjohtajavaltion huomion.
Kiitän teitä vielä keskustelusta, ja me löydämme yhdessä ratkaisun. Uskon, että parlamentti saa nähdä, että Euroopan unionilla on parempi toimielinjärjestelmä, jonka ansiosta sen pitäisi pystyä jatkamaan sitä Euroopan unionin kehitystä, joka kokoaa meidät kaikki yhteen.

Prodi
Arvoisa puhemies, esittäisin nopeasti kiitokseni puhemiehelle keskustelun luotsaamisesta ja ministeri Védrinelle hänen puheenvuorostaan ja parlamentin jäsenille keskustelun laadusta.
Tässä vaiheessa haluaisin ainoastaan tarkentaa joitakin lähipäivien erityisistä painopisteistä ja korostaa sitä, miten päättäväisesti komissio pyrkii sellaiseen korkeatasoiseen huippukokoukseen, jonka myötä toimielimemme saadaan vihdoin toimintakuntoon myös suuren laajentumisprosessin, johon olemme ryhtyneet, jälkeen ja tämähän on yksi niistä harvoista suurista poliittisista päätöksistä, joiden tekemistä maailma lähitulevaisuudelta odottaa, ja haluaisin muistuttaa siitä vielä kerran.
Lisäksi haluaisin painottaa, että komissio suhtautuu määrätietoisesti myös siihen, että perusoikeuskirja otetaan tarkasteluun ja huomioon, eikä ainoastaan aiemmin käsiteltyihin seikkoihin. Tiedän varsin hyvin, ettei peruskirjasta tehdä heti perustuslakia, mutta tiedän varsin hyvin senkin, että Nizzasta lähtien se on oleva koko ajan niiden periaatteiden kiinnekohtana, joiden pohjalta Euroopan toimielimet toimivat ja joiden pohjalta Euroopan kansat liittyvät yhteen tulevaa yhteistyötään ajatellen.
Tästä syystä on niin tärkeää, että Nizzassa lujitetaan yhteisömenettelyä ja Euroopan toimielinten neuvoston, parlamentin ja komission merkitystä ja niiden yhteistoimintaa. Tänään olemme ehkä liiankin selvästi täällä unohtaneet, että olemme sidoksissa yhteen prosessiin ja ettemme ole erillinen osa järjestelmää vaan tulevaisuuden Eurooppaa yhdistävä osa.
Arvoisa puheenjohtaja Védrine, te otitte lopuksi esiin ehkä liiankin jännittyneen tilanteen ja puhuitte myös tietystä pessimismistä. Niinpä haluaisin vastata käsityksiinne omilla käsityksilläni. Tiedän varsin hyvin, että Nizzassa päätöksen tekevät 15 maata ja että puheenjohtajavaltio ei pelaa peliä yksinään, ja tiedän erittäin hyvin omasta kokemuksestani, mikä on puheenjohtajavaltion tehtävä ja puheenjohtajavaltio Ranskan vastuu. Viime kausina olemme luottavaisina ja varsin vastuuntuntoisesti kohdistaneet Ranskalle monia tärkeitä päätöksiä, koska tiedämme, millainen rooli Ranskalla on aina ollut Euroopan toimielinten edistämisessä. Kuten te oikeutetusti sanoitte, vaikkemme voikaan antaa Ranskalle yksinään koko vastuuta, tiedämme kuitenkin, että Ranskan on osoitettava esimerkillään suurta johtamis- ja vakuuttamiskykyään.

On kaksi sellaista seikkaa, joista puhuttaessa katson tehtäväkseni korostaa niitä mahdollisimman selvästi, koska ne ovat käyneet varsin voimakkaasti ja merkittävästi tänä iltana ilmi. Äänten painottamisesta sanottakoon, että on Ranskan vastuulla ehdottaa, millainen perustasapaino suurten ja pienten maiden välillä tulisi vallita ja millainen tasapaino puolestaan väestömäärän ja yksittäisten maiden painoarvon välillä: Ranskan on päästävä synteesiin sellaisen Euroopan luomisesta, jolla tarkoitetaan kansojen ja kansakuntien Eurooppaa, ja juuri tätä odotamme. Odotamme Ranskalta toisenlaistakin elettä. Tiedämme varsin hyvin, että näkemyserojen alalla ja niistä päätöksistä puhuttaessa, joiden kohdalla kannat ovat lukossa, ei ainoastaan Ranskalla, vaan myös Espanjalla ja Saksalla, Belgiaa ja Italiaa lukuun ottamatta, on kaikilla joitakin sellaisia seikkoja, joissa ne eivät haluaisi siirtyä yksimielisyydestä määräenemmistöön.
Mielestäni kuitenkin myös tässä tapauksessa puheenjohtajavaltion tehtävä on tavattoman tärkeä, koska tiedän erittäin hyvin, että mikään muista maista ei voi pysyä itsepintaisesti kannassaan, jos Ranska osaa tähdentää sitä yleistä etua, joka liittyy 133 artiklaa koskeviin päätöksiin. Me kaikki odotamme tätä askelta eteenpäin, koska se ei koske ainoastaan Ranskaa vaan koko Eurooppaa.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa ministeri, tätä odotamme juuri siksi, että meillä on niin luja luottamus maahanne ja siihen johtamiskykykyyn, johon tiedämme Ranskan pystyvän unionin toiminnan vaikeina hetkinä.
(Suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitokset teille, arvoisa komission puheenjohtaja.
Näiden selvitysten päätteeksi olen ottanut vastaan kahdeksalta ryhmältä yhdeksän työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna.
  

Puhemies
Kuten puhemies Fontaine ilmoitti täysistunnon alussa, siirrymme nyt käsittelemään työjärjestyspuheenvuoroja.

Van Orden
Haluaisin viitata häpeälliseen mielenosoitukseen, joka sattui eilisaamuna parlamentin ulkoasioiden valiokunnassa, kun Turkin ulkoministeri kävi kanssamme keskusteluja.
Useat erään marxilais-leniniläisen ryhmän jäsenet yrittivät häiritä kokousta ja uhkailivat puheenjohtajaa. He häiritsivät parlamentin menettelyjä ja kohtelivat törkeästi arvovaltaista vierasta, ja tästä olisi voinut olla erittäin vakavia seurauksia. Arvoisa puhemies, pyydän, että kehottaisitte kvestoreita etsimään syylliset ja selvittämään, miten he pääsivät parlamenttiin, ja varmistamaan, että heiltä evätään vastaisuudessa pääsy parlamenttiin. Pyydän teitä myös yleisesti ottaen tiukentamaan turvatoimia, jotta tällainen ei voisi toistua.
Parlamenttiin on joskus vaikea saada asianmukaisia vierailijoita ja ryhmiä, mutta ne, joilla on hämäriä aikeita, pääsevät tänne näköjään vaikeuksitta. Aloitimme tämän istunnon esittämällä surunvalittelumme Espanjan terrorismin uusimman uhrin vuoksi. Näyttäisi siltä, että ulkoasioiden valiokunnassa sattuneen mielenosoituksen takana olevilla tahoilla on voinut olla yhteyksiä erääseen turkkilaiseen terroristiryhmään. Olen varma, että kaikki parlamentin jäsenet tuomitsevat kanssani kaikenlaisen terrorismin, olivatpa sen vaikuttimet sitten millaisia tahansa.
Olemme esittäneet Turkin hallitukselle ja sen kansalle monia vaatimuksia, kun Turkki on aloittanut pitkän matkan kohti Euroopan unionin jäsenyyttä. Odotamme samalla, että Turkin oppositioryhmät turvautuvat vain rauhanomaisiin keinoihin. Annan parlamentille tätä asiaa koskevan kannanoton, ja luotan siihen, että kaikki jäsenet tukevat sitä. Arvoisa puhemies, olisin kiitollinen, jos ilmoittaisitte parlamentille esille ottamistani asioista.

Brok
Arvoisa puhemies, haluaisin yhtyä kollega Van Ordenin puheenvuoroon. Kaksi henkilöä tunkeutui eilen ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan kokoukseen, häiritsi sitä ja uhkasi sanoin ja teoinkin vierastamme, Turkin ulkoministeriä. Tilanne oli vaarallinen. Luulen, että häiritsijät pääsivät parlamenttiin sen erään jäsenen kulkuluvalla. Ilmoitan hänen nimensä puhemiehelle ja pyydän häntä tutkimaan asiaa ja ryhtymään sopiviin toimiin sen estämiseksi, että tällaiset häiritsijät ja uhkailijat pääsevät parlamenttiin, vieläpä parlamentin jäsenten avustuksella! Minusta on pöyristyttävää, että parlamentin jäsenet käyttävät tällaisia keinoja!
Haluaisin antaa puhemiehistölle mietittäväksi vielä toisenkin asian: meillä on nykytilanteen jatkuessa varmasti tulevaisuudessakin ongelmia vieraidemme turvallisuuden kanssa. Luulen, että meidän on ryhdyttävä toimiin, joita emme ole tehneet vielä läheskään riittävästi, jotta parlamentin vieraat voivat tuntea olevansa täällä vieraina eikä heidän tarvitse tuntea oloaan uhatuksi. Meidän on luotava sille tarvittavat organisatoriset ja turvallisuustekniset edellytykset, ja se merkitsee myös sitä, että vieraita suojelevat ihmiset, jotka ovat saaneet siihen koulutuksen, sillä emmehän me voi palkata ulkomaisia turvamiehiä suojelemaan vieraitamme. Minusta tämä on uusi haaste, johon puhemiehistön pitäisi vastata.

Swoboda
Arvoisa puhemies, haluaisin tukea ryhmäni puolesta valiokunnan puheenjohtajaa. Ei ole kyse mielenosoitusoikeuden rajoittamisesta ehdottomasti ei eikä siitä, että parlamentista tulee erittäin turvallinen alue, kyse on vähimmäisturvallisuudesta. Muuten emme saa enää valiokuntiimme ulkomaisia vieraita, jos vähimmäisturvaa ei ole taattu. Valiokunnassamme oli sekä erään maan presidentti että Turkin ulkoministeri, kun kaikki tapahtui. Siksi pyydän, että asiaan suhtaudutaan erittäin vakavasti, jotta voimme tulevaisuudessakin vastaanottaa vieraita ja kohdella heitä vieraanvaraisesti.

Wurtz
Arvoisa puhemies, en ole kuullut tästä tapauksesta. Vastustan jyrkästi sitä, että vierailulle kutsuttua ministeriä uhataan, olipa kyseessä turkkilainen tai kuka muu tahansa. Koska Turkki on kuitenkin puheenaiheena, haluaisin kertoa, että ryhmäni jäsen Uca edusti ryhmääni eiliseen asti Turkin kurdipuolueen HADEP:n kokouksessa. Hän sanoi onnettomuudekseen pienen lauseen kurdin kielellä, ennen kuin hän jatkoi puhettaan kansallisella kielellään, joka on saksa. Turkin poliisivoimat keskeytti välittömästi hänen puheensa, eikä vain kurdin kielellä, mitä hän ei enää käyttänyt, vaan jopa saksan kielelläkin. Asiasta jouduttiin neuvottelemaan, jotta hän saattoi välittää ryhmäni tervehdyksen saksaksi.
Melkein samana päivänä eräältä Kyproksen parlamentin merkittävältä henkilöltä, joka on muuten jo vieraillut Euroopan parlamentissa, jäsen Kristoulta, evättiin Turkin viisumi hänen ollessaan matkalla voitteko kuvitella Istanbuliin Turkin, Kreikan ja Kyproksen väliseen kolmen osapuolen kokoukseen, toisin sanoen hyvin rauhanomaiseen tilaisuuteen. Arvoisa puhemies, näin ollen ehdottaisin, että pyytäisitte ystävällisesti parlamentin puhemiestä lähettämään Turkin viranomaisille kirjeen, jossa tietysti pahoitellaan sitä törkeää tekoa, jonka kohteeksi eräs heidän edustajansa joutui, mutta jossa myös muistutetaan heille, että Euroopan parlamentin jäseniä tai ehdokasvaltioiden parlamentin jäseniä ei sovi kohdella tällä tavoin. Vieraanvaraisuus täällä edellyttää vieraanvaraisuutta ja kunnioitusta heidän luonaan.

Duff
Haluaisin ilmoittaa, että ryhmäni tukee huomautusta, joka koski tätä erittäin vakavaa ja todellakin pelottavaa välikohtausta. Sanoisin jäsen Wurtzille, että pyrimme siinä prosessissa, että Turkilla olisi mahdollisuus osallistua Euroopan yhdentymiseen, osoittamaan Turkille parlamentaarisen demokratian loukkaamattomuuden ja voiman. Jos vaalimme sitä parlamentissa, meidän pitäisi olla valmiita ottamaan vieraamme vastaan ja suojelemaan heitä paljon vakuuttavammin kuin eilen. Ellemme ole ylpeitä parlamentistamme, emme voi odottaa turkkilaisten matkivan meitä.

Alyssandrakis
Arvoisa puhemies, haluaisin kiinnittää sekä teidän että kollegoiden huomioon kollega Wurtzin mainitsemaan tapaukseen, jossa Turkin hallitus kielsi maahan pääsyn Kyproksen parlamentin jäseneltä ja Kyproksen kommunistisen puolueen edustajalta Andréas Kristoulta, jonka piti osallistua turkkilaisten, kreikkalaisten ja kyproslaisten puolueiden tapaamiseen Konstantinopolissa. Huomautan, että Andréas Kristou on Kyproksen parlamentin valtuuskunnan varapuheenjohtaja EU:n ja Kyproksen välisessä parlamentaarisessa valiokunnassa.
Kreikan kommunistisen puolueen puolesta tuomitsen jyrkästi tämän Turkin, EU:n ehdokasvaltion, uuden provokaation, ja minäkin haluaisin pyytää Euroopan parlamenttia esittämään protestin.

Puhemies
Voin ilmoittaa teille, että puhemies Fontaine - tämä tieto on välitetty minulle tällaisena, ja yhdyn siihen puhemiehistön nimissä - on syvästi pahoillaan tästä vakavasta välikohtauksesta. On itsestään selvää, että meidän täällä eurooppalaisen demokratian rakennuksessa tulee taata kaikkien vieraidemme ja täällä liikkuvien turvallisuus. Luonnollisesti myös sananvapautta tulee kunnioittaa. Samalla puhemiehemme Fontaine on vaatinut raporttia pääsihteeriä varten. Tämä raportti esitetään luonnollisesti mahdollisimman pikaisesti. Puhemies ryhtyy tämän raportin perusteella vaadittuihin toimiin ja saattaa osallisiksi siihen ne tämän parlamentin elimet, jotka täytyy saattaa osallisiksi, kuten esimerkiksi kvestorit tai puhemiehistön.

Tajani
Arvoisa puhemies, toissailtana Barissa, Puglian alueen pääkaupungissa Pugliahan on yksi Italian tärkeimmistä hallintoalueista alueellista johtajaa Raffaele Fittoa vastaan hyökättiin ja häntä pahoinpideltiin. Hän oli tämän vuoden kesäkuuhun asti kollegamme Euroopan parlamentissa. Tämä on osoitus siitä, kuinka hyökkäävät puheet voivat johtaa fyysiseen väkivaltaan. Mielestäni parlamentin on sen lisäksi, että se osoittaa solidaarisuuttaan tälle johtajalle, joka on merkittävä poliitikko Italiassa ja joka on myös ollut tämän parlamentin jäsen, tuomittava jyrkästi tällaiset tapahtumat ja osoitettava Fittolle solidaarisuuttaan.

Puhemies
Kiitokset puheenvuorostanne, jäsen Tajani. Otamme tämän tiedoksi sopivalla tavalla.

Angelilli
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron ainoastaan sanoakseni, että tänään parlamentissa on läsnä Telecom-Italia-yrityksen työntekijöiden valtuuskunta. Telecom-Italia on johtava yritys tietoliikenteen alalla. Nämä työntekijät ovat saapuneet parlamenttiin esittämään yli 10 000 ihmisen allekirjoittaman vetoomuksen, jossa pyydetään Euroopan toimielinten tukea. Miksikö? Koska kyseinen yritys on irtisanonut nämä työntekijät siirtämällä heidät "Cassa integrazione" -tukirahaston piiriin, vaikka viimeksi mainittu yritys on taloudellisesti vakavarainen ja jo vuosien ajan tulostaan kasvattanut yritys. Joten Telecom-Italia on siis yrityksenä nostamassa tariffeja ja vähentämässä työpaikkoja.
Olemme keskustelleet viime viikkoina ja päivinä perusoikeuskirjasta ja myös työntekijöiden oikeuksista. Siksi olisi hyödyksi, että parlamentti yrittäisi välttää, että annetaan hienoja periaatelausumia, vaikka toisaalla paljastuu karu todellisuus. Niinpä vaadimme, että parlamentti ja komissio paneutuvat selvemmin puolustamaan työntekijöitä ja torjumaan työttömyyttä.

Poli Bortone
Arvoisa puhemies, eilen Italiassa sattui tavattoman vakava tapaus. Terveysministeri horjutti ihmisarvon perustaa pyytäessään huumeiden vapauttamista perusteenaan se, että huumepillerit eivät ole vahingoksi ja väittämällä, että "hoidamme kasvaimia marihuanalla". Tämä kaikki tapahtui samalla, kun valmistaudumme Nizzan tapaamiseen mukanamme sellainen perusoikeuskirja, jonka johdanto-osassa määrätään, että Euroopan unioni perustuu ihmisarvon jakamattomiin ja yleispäteviin arvoihin. Samaan aikaan on myös voimassa yhteisön toimintaohjelma huumeriippuvuuden ehkäisemiseksi, jossa juuri ehkäisemisen vuoksi huumeita pidetään ilman muuta vältettävänä ilmiönä ja mielestäni sellaisena ilmiönä, jota ei pidä tukea.
Myös Pino Arlacchi, Yhdistyneiden Kansakuntien varapääsihteeri ja YK:n huumevalvonnasta ja rikollisuuden ehkäisystä vastaavan osaston toimeenpaneva johtaja kielsi Italian terveysministerin puheet, mikä osoittaa, ettei olla tietoisia niistä myönteisistä tuloksista, joita ehkäisyn alalla on saavutettu Yhdysvalloissa, Espanjassa ja jopa Boliviassa ja Perussa, ja on pyytänyt Italian hallitusta...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Gorostiaga Atxalandabaso
Parlamentin puhemies kunnioitti tämänpäiväisen istunnon alussa Ernest Lluchin muistoa. Vuonna 1966 Francon hallitus erotti Ernest Lluchin, hänen veljensä ja minut sekä 60 muuta opetushenkilöstöön kuuluvaa Barcelonan yliopistosta.
Vaikka poliittisissa näkemyksissämme olikin eroja, ymmärsin tuolloin, että Ernest Lluch oli vilpittömästi sitoutunut puolustamaan vuoropuhelua ja yhteisymmärrystä jopa nykyisen hallituksen autoritaarisuuden edessä.
Paras kunnianosoitus Ernest Lluchille ja hänen muistolleen olisi kunnioittaa hänen viestiään eli mielipiteiden vaihtoa - katalaaniksi dìaleg - ja kysyä: voimmeko me kaikki antaa sille mahdollisuuden Baskimaassa?

Puhemies
Kiitos, jäsen Gorostiaga. Pyydän teitä istumaan ja poistamaan kyltin.

Maes
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää puheenjohtajaa kiinnittämään huomiota kirjeeseen, jonka olemme lähettäneet parlamentin jäsenten ohjesääntöön liittyen. Jäsen Hautala on maininnut kirjeessä tuestamme ja myötätunnostamme puhemies Fontainen ponnisteluille sen hyväksi, että voitaisiin aloittaa neuvottelut omasta ohjesäännöstämme parlamentin jäseninä. Siksi olemme hyvin pahoillamme siitä, että 30. marraskuuta pidettäväksi suunniteltu kokous on peruutettu. Vaadimme voimakkaasti, että vielä ennen Ranskan puheenjohtajuuden päättymistä kutsuttaisiin koolle ylimääräinen kokous, jotta keskustelu ohjesäännöstä voidaan saattaa menestyksekkäästi päätökseen.

Puhemies
Kiitos, jäsen Maes. Ilmoitan tämän puhemies Fontainelle, joka ryhtyy tämän johdosta toimiin.

Cornillet
Arvoisa puhemies, neuvosto teki viime vuonna erinomaisen aloitteen, jonka tuloksena järjestettiin Euroopan unionin ensimmäinen ihmisoikeusfoorumi. Tämä erinomainen aloite on uudistettu tänä vuonna, ja toinen foorumi järjestetään 12. ja 13. joulukuuta Pariisissa, eli samaan aikaan, kun Euroopan parlamentti kokoontuu Strasbourgissa.
Se on vähintäänkin katala teko, etten sanoisi loukkaus, parlamenttiamme kohtaan; sen lisäksi, että Euroopan parlamentin jäsenillä ei katsota olevan mitään sanottavaa ihmisoikeuksista, vaikka he ovat juuri hyvin suurella enemmistöllä hyväksyneet perusoikeuskirjan, he ovat poissa tästä Euroopan unionin foorumista, johon he osallistuivat viime vuonna runsaslukuisesti vaihtaakseen ajatuksia kansalaisjärjestöjen ja toimielinten kanssa.
Tästä syystä pyydän, että tämän epäkohdan korostamiseksi foorumiin ei lähetetä virallisia edustajiamme ja että ensi vuoden päivämäärä sovitaan, jotta parlamentin jäsenet voisivat olla läsnä ja jotta vältettäisiin tämän tärkeän kokouksen järjestäminen Strasbourgin istuntopäivien aikana.

Puhemies
Olette oikeassa jäsen Cornille. Tämä asia täytyy hoitaa tulevaisuudessa mahdollisuuksien mukaan muulla tavalla.

Díez González
Arvoisa puhemies, kun jäsen Gorostiaga käyttää sanaa "vuoropuhelu" puhuessaan Ernest Lluchin murhasta, hän loukkaa tämän muistoa ja niitä ajatuksia, joiden takia ETA murhasi hänet. Jäsen Gorostiaga, paheksun syvästi ETAn terroristeja, mutta paheksun yhtä lailla myös niitä, jotka käyttävät tätä demokraattista edustajainhuonetta raukkamaisesti hyväkseen oikeuttaakseen murhansa. Jäsen Gorostiaga, olette häpeäksi tälle parlamentille.

Puhemies
Arvoisat kollegat, emme ryhdy keskustelemaan täällä mistään aiheesta. Toisaalta tietenkin kaikki voivat sanoa mielipiteensä.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, en halua joutua sanaharkkaan, mutta minusta on välttämätöntä mainita, että päivänä, jolloin olemme viettäneet minuutin hiljaisuuden ETAn äskettäisen murhan takia, tässä edustajainhuoneessa on henkilö, joka vaatii käymään vuoropuhelua juuri niiden kanssa, jotka ovat murhanneet Ernest Lluchin. Minusta on ilman muuta häpeällistä, kuten jäsen Diez sanoi, että Ernest Lluchin muistoa alennetaan tällä tavoin.
Uskon, että tässä edustajainhuoneessa olevat tietävät vallan mainiosti, mitä tässä vaiheessa voi odottaa jäsen Gorostiagalta, hänen ryhmältään ja hänen terroristiystäviltään. Kysyn kuitenkin jäsen Gorostiagalta, onko hänessä kuitenkin jäljellä vielä hiukkanen omaa kunniantuntoa, hiukkanen kunniantuntoa ihmisenä, jotta häntä voisi vaatia kunnioittamaan ihmiselämää.

Gorostiaga Atxalandabaso
Haluan vastata molemmille parlamentin kollegoille, joiden esittämät hirveät ajatukset olivat Ernest Lluchin ajatusten vastaisia. Hän puolusti aina mielipiteiden vaihtoa, hän janosi sitä. Sanoisin vain, että kaikki ETAn toimet...

Puhemies
Jäsen Gorostiaga, keskeytän puheenvuoronne. Olemme puhuneet tästä asiasta nyt tarpeeksi.

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka - Afganistan
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu kahdesta seuraavasta mietinnöstä ja kahdesta suullisesta kysymyksestä:
Brokin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0340/2000) YUTP:n täytäntöönpanossa saavutetusta edistymisestä,
Lalumièren laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0339/2000) Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan määrittämisestä Kölnin ja Helsingin Eurooppa-neuvostojen jälkeen (2000/2005(INI)),
Brok ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta (B5-0549/2000) neuvostolle poliittisesta tilanteesta ja humanitaarisesta avusta Afganistanissa,
Brok ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta (B5-0550/2000) komissiolle poliittisesta tilanteesta ja humanitaarisesta avusta Afganistanissa.

Brok
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja arvoisa puolustusministerien neuvoston puheenjohtaja, kuten haluaisin teitä kutsua arvoisa komission jäsen, ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehitystä tänä vuonna voidaan minusta pitää erittäin myönteisenä. Koska suhtaudumme aina erittäin kriittisesti komissioon ja neuvostoon, haluaisin sanoa heti aluksi, että haluaisin onnitella niitä, sillä tapa, jolla Kölnin ja Helsingin päätöksiä on toteutettu vähitellen viime viikon päätöksillä, on tulosta erinomaisesta työstä, josta haluan onnitella kaikkia siihen osallistuneita.
Niiden huonojen kokemusten jälkeen, joita saimme entisestä Jugoslaviasta, kokemusten, jotka osoittivat, että sotien ehkäisemisellä ja siviilikriisinhallinnallakaan ei saada aikaan mitään, mikäli samanaikaisesti ei voida ilmaista, että samat asiat voidaan pakottaa tekemään myös sotilaallisin keinoin, tämä oivallus on kuitenkin johtanut siihen, että 15 jäsenvaltion hallitukset, neuvosto ja komissio ovat edistyneet huomattavasti. Toivon, että näiden päätösten täytäntöönpano ei pysähdy paperille, vaan että ne saadaan myös toteutettua kansallisissa talousarvioissa, joiden apua siihen tarvitaan.
Sadattuhannet sotilaat eivät hyödytä meitä, jos he ovat voimattomia ja sokeita! He ovat voimattomia niin kauan kuin Euroopan unionissa ja sen jäsenvaltioissa ei ole vastaavaa kuljetuskalustoa. He ovat sokeita niin kauan kuin ei ole satelliittijärjestelmien kaltaisia vastaavia tiedustelulaitteita, jotta näitä joukkoja voitaisiin käyttää mielekkäästi ja järkevästi, jos se on tarpeen. Olemme yhtä mieltä myös siitä, että järjestys on oikea. Sotilaiden käyttö on hätävara. Pääasiallinen tehtävämme on huolehtia järkevällä ehkäisevällä politiikalla ja järkevällä siviilikriisinhallinnalla siitä, että sotilaallisten keinojen käyttöön ei tule edes tarvetta.
Euroopan unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden on mielestäni ryhdyttävä sen tähden läheiseen yhteistyöhön. Siviilikriisinhallinnasta ja ehkäisevästä politiikasta ja kaikista niistä välineistä, jotka liittyvät niihin, vastaa nyt pääasiassa yhteisö. Euroopan unionin talousarviossa on varattu ulkomaanapuun neljä kertaa niin paljon kuin Yhdysvaltojen talousarviossa. Kauppapolitiikka on pitkälti komission vastuulla. Minusta tuntuu, että jos tämän siviili- ja sotilaspuolen yhteistyön pitää toimia, meidän on huolehdittava myös siitä, ettei näiden tasojen välille synny institutionaalista kaksijakoisuutta, vaan että ne yhdistetään.
Euroopan parlamentin ja komission kanta oli jo ennen Amsterdamia se, että komissiossa pitäisi olla ulkopolitiikasta vastaava varapuheenjohtaja, jonka pitäisi samanaikaisesti hoitaa korkean edustajan tehtävät ja olla erityisvastuussa neuvostolle. Sen toteutuminen oli poliittisesti mahdotonta, ja siksi meillä on nyt kaksi henkilöä, jotka molemmat tekevät omalla tavallaan erinomaista työtä. Ongelmat eivät johdu näistä ihmisistä, vaan ne syntyvät toimielinten välisistä suhteista, ja meidän pitää pyrkiä pitämään ne mahdollisimman pieninä.
Tämä on muuten myös kanta, joka koskee Euroopan parlamenttia. Euroopan parlamentti haluaisi osallistua tähän politiikkaan, kuten perustamissopimuksissa sanotaan, kuten sopimuksia Nizzan sopimuksessa mahdollisesti parannetaan ja kuten neuvoston, komission ja parlamentin solmimassa toimielinten välisessä sopimuksessa sanotaan Euroopan parlamentin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevasta budjettivallasta. Se tarkoittaa sitä, että siviilikriisinhallintakin kuuluu Euroopan parlamentin budjettivaltaan, tietysti neuvostonkin, kun taas puolustuspolitiikka jää kansallisten parlamenttien budjettivaltaan, sillä armeijat eivät ole vielä eurooppalaisia armeijoita, vaan ne ovat kansallisten hallitusten ja parlamenttien toimivallan alaisia. Toimintakäskykin on jäsenvaltion vastuulla, koska jokainen maa päättää itsenäisesti, osallistuuko se toimiin vai ei.
Kun tämä tehtävien jako on saatu aivan selväksi, meidän on huolehdittava siitä, että luomme Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien välille keskusteluyhteyden, jotta voimme parlamenttien edustajina valvoa järkevästi toimeenpanovaltaa vaihtamalla tietoa eri tasoilla. Ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan päätökset ovat toimeenpanovallan tehtäviä. Me päätämme rahasta ja valvomme, että sitä käytetään järkevästi ja että politiikka on järkevää. Uskon, että siitä kehittyy mielekäs suunnitelma. Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien kesken on jo käyty keskusteluja, jotta asia saataisiin edistymään järkevästi.
Kun puhun järjestelystä, tarkoitan myös sitä, että Euroopan unionin, joka ponnistelee niin kovasti, pitäisi saada kantaa vastuukin siitä. Näen, etteivät asiat toimi riittävän hyvin esimerkiksi Kosovossa ja että tarvitsemme pian koordinaattorien koordinaattorin, koska toimeen osallistuu niin monia elimiä ei eurooppalaisia, vaan monia muita ja se on saatava hallintaan. Otin tämän asian mietintööni vain osittain; se vastaa kollega Lalumièren mietintöä, jossa tätä asiaa käsitellään paljon yksityiskohtaisemmin.
Tiedämme kuitenkin, että maailman monissa osissa, esimerkiksi Lähi-idässä, tai suuren sodanvaaran vuoksi, joka vallitsee esimerkiksi Etelä-Aasiassa Kasmirin konfliktin yhteydessä, että maailmassa odotetaan Euroopan unionin kykenevän hoitamaan välittäjän tehtäviä, jotta vastuuta voidaan jakaa tällä tavalla useammille harteille. Tästä syystä meillä on suuri vastuu rauhan turvaamisesta sekä täällä Euroopassa että maailmalla. Toivon, että näillä välineillä voimme kantaa vastuumme vähitellen yhä paremmin.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olen sitä mieltä, että meidän on hoidettava osuutemme erityisesti Afganistanissa, joka on mainittava tässä yhteydessä, jotta murhat, joita siellä on vuosikymmeniä tehty ja joita ihmisoikeuksia halveksiva hallinto nyt edelleen jatkaa, voidaan vihdoinkin lopettaa ja ihmiset Afganistanissa voivat elää järkevässä, rauhallisessa ja sosiaalisesti oikeudenmukaisessa maailmassa. Meidän pitäisi pyrkiä tekemään osuutemme sielläkin.

Lalumière
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa puolustusministeri, arvoisa komission jäsen, käsitellessämme tänä iltapäivänä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa olemme alalla, joka saa meidät suhtautumaan optimistisesti Euroopan rakentamiseen, kuten puheenjohtaja Brok juuri totesi. Kuten Kölnin ja sittemmin Helsingin ja Feiran Eurooppa-neuvoston jälkeen, toteamme toivoakseni huomenna alkavan Nizzan Eurooppa-neuvoston jälkeen tyytyväisinä, miten tämä uusi politiikka on edennyt. Tilanne ei kovin usein ole tällainen. Arvoisa puolustusministeri, olemme iloisia tästä tilanteesta.
Samoin kuin Euroopan parlamentti teki ennen Feiran huippukokousta hyväksymällä päätöslauselman 15. kesäkuuta, sen pitäisi hyväksyä huomenna teksti, johon on tiivistetty sen kanta ennen Nizzan Eurooppa-neuvoston alkua. Toivon todellakin, että ehdotettu päätöslauselma saa selvän enemmistön kannatuksen. Tiedän kuitenkin jo nyt, ettei tekstiä hyväksytä yksimielisesti, ja se on normaalia, koska kyseessä on vaikea alue, jolla ilmenee erilaisia poliittisia näkemyksiä unionin asemasta suhteessa jäsenvaltioihin, sotilastoimista suhteessa siviilitoimiin, unionin asemasta suhteessa Natoon ja Yhdysvaltoihin, unionin kansainvälisestä asemasta ja siitä valinnasta, joka sen on tehtävä toisaalta pasifismin ja asioihin puuttumattomuuden ja toisaalta kriisinhallintapyrkimysten välillä.
Nämä valinnat asettavat meidät toisinaan vastakkain, mutta enemmistö on nyt vähitellen muotoutumassa. Enemmistön olisi pääsääntöisesti tuettava ministerineuvoston, korkea edustaja Solanan ja komission puolentoista vuoden ajan noudattamaa linjaa erityisesti siviilikriisinhallinnasta vastaavan komission jäsen Pattenin toimialalla. Tämä tuki, jonka toivon olevan selvää ja selvänäköistä, on kuitenkin herättänyt useita kysymyksiä ja johtanut välillä varautuneisuuteenkin. Ottaisin tässä yhteydessä esille muutamia tällaisia kysymyksiä.
Ensinnäkin lyhyt huomautus keskeisestä ongelmasta, eli Euroopan uuden politiikan suhteesta Natoon. Olemme puhuneet paljon tästä asiasta ulkoasiain valiokunnassa. Ehdotettu teksti vahvistaa Eurooppa-neuvostossa tehtyjä valintoja. Pyrkimyksenä ei ole kilpailu Naton kanssa eikä sen puolustusvastuun poistaminen alueeltamme, vaan pyrkimyksenä on tehdä Euroopan unionista uskottava kumppani Yhdysvalloille palauttamalla tasapaino Atlantin liittoon ja antamalla Euroopan unionille itsemääräämisoikeus kriisitilanteissa.
Toiseksi voitte todeta päätöslauselmasta, että parlamentti pyrkii hyvin selvästi siihen, että turvallisuus- ja puolustuspolitiikan perustana on kaksi tasapainoista pilaria: siviilikriisinhallinta ja jos se ei onnistu, sotilaallinen kriisinhallinta, ja nämä pilarit täydentävät toisiaan. Koska parlamentti haluaa tasapainoa, se valvoo tarkasti rahoituksen tasapuolista jakautumista, vaikka olemme hyvin tietoisia siitä, että ensiksi mainittu ala kuuluu yhteisön talousarvioon ja että jälkimmäinen ala kuuluu kansallisiin talousarvioihin.
Kolmanneksi olemme mielissämme siitä, että Euroopan yhteinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka (EYTPP) aloitetaan käytännönläheisesti luomalla nopean toiminnan väline. Olemme mielissämme myös siitä työstä, joka on jo tehty etenkin juuri järjestetyn kriisinhallintaan osoitettavia voimavaroja käsittelevän konferenssin kohdalla. Kaikki tämä lisää kyseisen politiikan uskottavuutta. Se antaa myös tilaisuuden arvioida armeijoidemme tilaa ja edistää uudistushalua, kuten totesin hiljattain Berliinissä puhuttaessa Saksan puolustusvoimista.
Tarkasteltaessa käynnistämiänne toimielinuudistuksia korostaisin sitä toivettamme, että unioniin luotaisiin johdonmukainen, selvä ja tehokas komentotie. Ei riitä, että perustetaan poliittisten ja turvallisuusasioiden pysyvän komitean, sotilaskomitean ja sotilasesikunnan tapaisia elimiä, vaan eri tahojen välille on muodostettava moitteettomasti reaaliajassa toimiva vertikaalinen ja horisontaalinen järjestelmä. Tästä asiasta emme ole täysin vakuuttuneita ja toivomme erityisesti, että komission, neuvoston ja korkean edustajan valtuuksia kriisitilanteissa täsmennetään.
Arvoisa puhemies, muistutan lyhyesti mieliin tämän politiikan uskottavuuden suuren ongelman eli budjettimäärärahat. On tietysti säästettävä, mutta emme voi sivuuttaa tarvittavia uusia määrärahoja, jos haluamme tyydyttää varsinkin korkean teknologian alalla havaitut tarpeet.
Arvoisa puhemies, olisin halunnut puheenjohtaja Brokin tavoin korostaa Euroopan parlamentin ja parlamentaaristen elinten asemaa. Monista muistakin asioista olisi syytä puhua. Haluaisin kääntyä neuvoston edustajien puoleen ja sanoa heille, että Euroopan parlamentti haluaa saavuttaa sen turvallisuus- ja puolustuskulttuurin, josta meillä ei ole paljon kokemusta, ja että me toivomme Nizzan huippukokouksen onnistuvan täydellisesti.

Stockton
. (EN) Kun keskustelimme perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa Lalumièren perusteellisesta ja mielenkiintoisesta mietinnöstä, jossa käsitellään Euroopan yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa, keskityimme toimielimiin ja päätöksentekomenettelyihin. Keskityimme erityisesti parlamentaarisen valvonnan ja demokraattisen vastuun välttämättömyyteen.
Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittäminen on merkittävä uusi haaste Eurooppa-hankkeessa, ja siksi nykyistä toimielinjärjestelmää on selvennettävä. Kyse ei oikeastaan ole siitä, onko olemassa oikeudellisia perusteita sille, että nykyiset toimivaltuudet ovat riittäviä. Sen pitäisi olla selvää, että asiassa on oltava parlamentaarinen ulottuvuus. Yksikään kansallisen parlamentin jäsen ei harkitsisi hetkeäkään sitä vaihtoehtoa, että turvallisuuden ja puolustuksen demokraattinen valvonta olisi suppeaa ja kaikkea muuta kuin avointa. Jopa Yhdysvaltojen senaatti ja kongressin alahuone ovat operatiivisen turvallisuuden sallimissa rajoissa tiiviisti mukana puolustusministeriön operaatioissa.
Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan mahdollisen kehityksen erityisluonteen takia katsomme myös, että perustamissopimusta on muutettava niin, että kehitys voi tapahtua avoimesti ja demokraattisesti. Korkean edustajan asemaa on vastaavasti selvennettävä suhteessa nykyiseen kolmiyhteyteen ja ulkosuhteista vastaavaan komission jäseneen. Arvoisa puhemies, tiedätte kenties, että oma puolueeni Yhdistyneessä kuningaskunnassa suhtautuu varsin suurin varauksin tämän politiikan vaikuttimiin, mutta haluaisin käyttää hyväkseni tätä tilaisuutta ja kiittää perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan kollegojani siitä, että he auttoivat minua laatimaan lausunnon, jonka tämä arvovaltainen parlamentti voi toivottavasti hyväksyä.

Vedrine
Arvoisa puhemies, koska käsittelymme on viivästynyt ja koska minulla on tämän jälkeen muita velvollisuuksia, yritän hieman tiivistää valmistelemaani puheenvuoroa. Se on melko pitkä, mutta yritän olla unohtamatta mitään oleellista asiaa.
Hyvät parlamentin jäsenet, esittelijä Lalumièren ja puheenjohtaja Brokin mietintöjen julkistaminen suo minulle tilaisuuden esittää teille ensimmäisen arvion näillä aloilla viime kuukausina tapahtuneesta merkittävästä kehityksestä. Arvioin ensin tilannetta yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa, tärkeimpiä institutionaalisia kehityspiirteitä ja erityisesti Euroopan puolustukseen liittyviä kysymyksiä, ja puolustusasioista vastaava kollegani Alain Richard puhuu kaikista kapasiteettiin liittyvistä kysymyksistä. Seuraavaksi muistutan mieliin YUTP:n huomattavimmat tulokset viimeisen puolivuotiskauden ajalta. Vastaan myös tai yritän vastata puheenjohtaja Brokin esittämään suulliseen kysymykseen Afganistanista.
Ensinnäkin yhteisen ja ulko- ja turvallisuuspolitiikan vahvistaminen. Kuten puheenjohtaja Brok juuri muistutti mieliin, Euroopan unioni on vahvistunut kuluneen vuoden aikana, ja sitä on edistänyt kehitys, joka osoittautuu jatkossa tulevaisuuden kannalta hyvin merkittäväksi. Pitäisin siitä osoituksena ensinnäkin Euroopan puolustuksen hyvin nopeaa toteutumista. Saksan, Suomen ja Portugalin puheenjohtajakausien jälkeen Ranska on omalla kaudellaan tehnyt parhaansa Feirassa saamansa tehtävän täyttämiseksi. Uskon, että Nizzasta tulee hyvin merkittävä virstanpylväs ja saavutus tällä tärkeällä alalla ennen kaikkea siksi, että siellä luodaan Euroopan puolustuksen pysyvät rakenteet, jolloin Euroopan unioni voi vuoden 2001 aikana ilmaista valmiutensa kriisinhallintaan. Puolustusministeri Richard puhuu hetken kuluttua kapasiteettiin liittyvistä kysymyksistä.
Institutionaaliset näkökohdat ovat myös hyvin tärkeitä, koska niiden perusteella unioni pystyy varautumaan, tekemään päätöksiä ja toimimaan, eli varmistamaan, että kriisinhallintaoperaation strateginen johto on poliittisessa valvonnassa. Nizzan Eurooppa-neuvostossa olisi tehtävä useita päätöksiä, jotka mainitsen seuraavassa. Ensinnäkin Euroopan unionin pysyvien poliittisten ja sotilaallisten rakenteiden, poliittisten ja turvallisuusasioiden pysyvän komitean, sotilaskomitean ja sotilasesikunnan perustaminen. Näin luotavaa järjestelmää täydennetään vahvistamalla kriisinhallintamenettelyt ja perustamalla kriisien tarkkailukeskus pääsihteeristön yhteyteen. Kuten Feirassa sovittiin, nämä uudet rakenteet luodaan mahdollisimman pian Nizzan huippukokouksen jälkeen.
Seuraavaksi pysyvät järjestelyt kolmansien valtioiden ja Naton kanssa. Olette tietoisia näiden järjestelyjen merkityksestä. Natoon, ehdokasvaltioihin ja liittolaisvaltioihin on luotava luottamukselliset yhteistyösuhteet kunnioittaen täysin Euroopan unionin riippumattomuutta. Suhteita hoidetaan ennen kaikkea kokouksissa, joita järjestetään Pohjois-Atlantin neuvoston ja poliittisten ja turvallisuusasioiden pysyvän komitean välillä sekä Euroopan unionin ja 15 ehdokas- tai liittolaisvaltion välillä. Olemme ponnistelleet myös siviilikriisinhallinnan valmiuksien lisäämiseksi muun muassa sen vuoksi, että Euroopan unioni pystyisi saavuttamaan poliisiasioille asettamansa tavoitteen.
Haluaisin myös mainita vastauksena esittelijä Lalumièren mietinnössään esittämiin näkemyksiin, joiden mukaan meidän olisi keskityttävä enemmän kriisien ehkäisyyn, että korkea edustaja ja komissio ovat valmistelleet suosituksia toiminnan paremmasta yhteen sovittamisesta ja tehostamisesta tällä alalla, ja tiedän, että puheenjohtajavaltio Ruotsi jatkaa työtä tällä alalla.
Huomasin, että myös puheenjohtaja Brokin mietinnössä oli muutamia kysymyksiä ja huomautuksia Euroopan unionin ulkoisten toimien tehostamisesta. Tämä on yksi niistä aiheista, joihin olen todella itse paneutunut. Toivoin edistystä tälle alalle, koska tilanne ei selvästikään ollut tyydyttävä. Samasta syystä lisäsin tämän aiheen Evianissa syyskuun alussa pidetyn epävirallisen ulkoministerikokouksen asialistalle, ja varasimme kokonaisen istunnon sen käsittelylle komission jäsen Pattenin ehdotusten ja suunnitelmien pohjalta.
Sen jälkeen olemme edenneet pitkälle. Yleisten asioiden neuvostossa hyväksyttiin 9. lokakuuta päätelmät yhteensovittamisen ja hallinnon parantamisesta sekä päätöksenteossa tarvittavista välineistä. Neuvosto päätti järjestää vuosittain keskustelun näistä aiheista. Ensimmäinen keskustelu käydään tammikuun tai helmikuun istunnon aikana, ja me arvioimme näiden uusien toimenpiteiden soveltamista. Korostan, että kaikki tämä on tehty tiiviissä yhteistyössä ja täydellisessä sopusoinnussa yleensä neuvoston, korkean edustajan, komission ja erityisesti komission jäsen Pattenin kanssa.
Kuten puheenjohtaja Brok toivoo mietinnössään, neuvostolle laaditaan selvitykset, joissa on yhteenveto unionin suhteista kaikkiin kumppanuusmaihin, jotta se pystyy paremmin hyödyntämään unionin kaikkea toimintaa, lisäämään sen tehokkuutta ja valmistelemaan paremmin ulkoisia toimivat koskevat neuvottelunsa. Tammikuussa käytävään ensimmäiseen keskusteluun komissio laatii kuluneelta talousarviokaudelta maakohtaisen seurantataulukon, josta käyvät ilmi sitoumukset, suoritetut maksut ja maksamatta olevat summat tärkeimmistä yhteisön talousarviosta tai EKR:stä rahoitettavista ohjelmista. Olemme siis olleet tässä työssä hyvin tietoisia siitä, että komission ja jäsenvaltioiden on pystyttävä sovittamaan paremmin yhteen tukitoimensa kolmansille maille säilyttäen tietysti komission erityisvaltuudet. Tämä koskee niin jäsenvaltioiden perinteisiä hallinnollisia toimia kuin erityisvirastojenkin toimia.
Seuraavaksi muutama sana Amsterdamin sopimuksen perusteella luoduista uusista välineistä ja toimielinten välisistä suhteista, jotka ovat aiheita, joista huomasin teidän olevan mietinnöissä jonkin verran huolestuneita. Toukokuun 1999 jälkeen on hyväksytty kolme yhteistä strategiaa, Venäjää, Ukrainaa ja Välimeren aluetta koskevat yhteiset strategiat. Puheenjohtajavaltio on nyt pyytänyt pääsihteeriä ja korkeaa edustajaa laatimaan ensimmäisen arviointikertomuksen näiden yhteisten strategioiden toimivuudesta ja niiden täysimääräisestä hyödyntämisestä. Kertomus esitettäneen siinä vuoden alussa järjestettävässä keskustelussa, johon viittaisin.
Pari sanaa toimielinten välisistä suhteista. Tiedän sen keskustelun, johon puheenjohtaja Brok hetki sitten viittaisi ja jonka mukaan korkean edustajan tehtävät olisi pitänyt antaa komission varapuheenjohtajalle. Puheenjohtaja Brok, kuten itsekin toteatte, korkea edustaja Solana on kuitenkin virkaan astumisestaan lähtien ja monien puheenjohtajavaltioiden valvomassa hengessä noudattanut työssään täysin perustamissopimuksessa vahvistettuja sääntöjä ja menettelyjä, toimet on sovitettu yhteen, mitään huomattavia vaikeuksia ei ole ilmennyt ja yksinkertaisesti sanottuna työ sujuu hyvin. Kaikkien tässä vaiheessa kohtaamiemme suurten ongelmien yhteydessä on havaittu, että olemme päässeet tiiviiseen ja rakentavaan yhteistyöhön kaikkien toimielinten välillä. Ottakaamme esimerkiksi Balkanin tapahtumat, joista voidaan sanoa, että kaikki hoitivat täysipainoisesti tehtävänsä. Tällä alueella, tässä Kaakkois-Euroopan kolkassa, on kiistatta havaittavissa aitoa politiikkaa, joka alkaa kaiken lisäksi tuottaa tulosta.
Siirryn nyt ensimmäiseen arvioon, joka on lyhyt ja tietysti vielä väliaikainen, puheenjohtajavaltio Ranskan toteuttamista toimista Euroopan unionin aseman korostamiseksi kansainvälisellä areenalla. Esitän siis pikaisen katsauksen joistakin alueista ja aikaansaannoksista. Aloitan Balkanin alueesta, koska puhuin siitä juuri. Belgradin vallanvaihto on muuttanut tilannetta ratkaisevasti, vaikka työtä on tietysti vielä paljon. Meillä oli todellinen eurooppalainen strategia, jonka sisältönä oli antaa Serbian kansalle sopivalla hetkellä, eli ennen vaaleja, Evianissa laadittu viesti, jossa ilmoitettiin, että jos demokratia voittaa, Euroopan unionin politiikkaa muutettaisiin ratkaisevasti.
Demokratia vei voiton niiden odottamattomien tapahtumien jälkeen, jotka ovat meille tuttuja. Olemme siis pitäneet lupauksemme, ja nykyisen Jugoslavian johtajat ovat kertoneet meille, että Euroopan mielenilmauksella oli todellista merkitystä kyseisessä tilanteessa ja kyseisessä vaiheessa. Olemme siis mukana tässä loogisessa muutoksessa. Olemme ryhtyneet elvyttämään suhteita Jugoslaviaan kaikilla tasoilla. Se ei merkitse sitä, että uskoisimme, että kaikki ongelmat on hoidettu. Tiedämme aivan hyvin niin Kosovon kuin Montenegronkin kohdalla, että suhteissa naapurimaihin tai Jugoslavian velvoitteissa tuomioistuinta kohtaan on vielä paljon tehtävää tai selvitettävää; mutta se merkitsee sitä, että Euroopan unionin mielestä on ollut ratkaisevaa sitoutua tukemaan täysipainoisesti demokraattista liikettä, kunnes se on saavuttanut täysin tavoitteensa ja vahvistanut asemansa ja pystyy siinä vaiheessa sitoutumaan perusteellisesti Jugoslavian uuden politiikan uudelleen määrittelyyn varsinkin suhteessa maan naapurimaihin.
Tässä mielessä Zagrebissa hiljattain pidetty huippukokous oli hyvin merkittävä. Tilanne oli hyvin erilainen, kun sen pitämisestä päätettiin, ja tavoitteena oli antaa Serbian kansalle poliittinen viesti sen silloisten johtajien päiden yli, mutta tapahtunut muutos mahdollisti sen, että saatoimme tehdä Zagrebin huippukokouksesta ensimmäistä kertaa todellisen demokraattisen kokouksen koko Euroopan unionin ja kaikkien Länsi-Balkanin maiden edustajien välillä.
Olemme tehneet työtä myös alueellisen yhteistyön hyväksi, jonka käsite herätti tiettyä vastustusta alueen maiden keskuudessa, jotka eivät halua palata takaisin siihen menneisyyteen, josta ne ovat vapautuneet, ja uskon voivani todeta, että huippukokouksen ansiosta nämä maat ymmärsivät, että alueellinen yhteistyö ei ole ristiriidassa niiden kehittymisen ja Euroopan unioniin lähentymisen kanssa, mikä toteutetaan ennen kaikkea kyseisessä yhteydessä vahvistetun ja täsmennetyn vakauttamis- ja assosiointistrategian avulla.
Tässä huippukokouksessa, joka pidettiin puheenjohtajavaltio Ranskan aloitteesta, vahvistettiin myös oma sitoumuksemme kyseiseen alueeseen, koska olimme hieman aikaisemmin tehneet tarvittavat päätökset suurista Välimeren alueen ja Balkanin ohjelmista ja koska uudelle Balkanin ohjelmalle, jota kutsutaan ranskaksi CARTS-ohjelmaksi, oli myönnetty 4,15 miljardin euron määrärahat kaudelle 20002006. Tehtävää on siis vielä paljon sekä demokratian vakiinnuttamiseksi että alueellisen yhteistyön hyväksi, mutta meillä on puitteet ja suunta, ja uskon, että tällä alalla Euroopan unioni tietää, mihin suuntaan se on menossa.
Vastaavasti ja samaan aikaan Euroopan unioni on jatkanut suhteidensa kehittämistä suurten strategisten kumppaneidensa, kuten Venäjän, kanssa: Euroopan unionin ja Venäjän välinen huippukokous pidettiin 30. lokakuuta kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen puitteissa. Meillä on selvä politiikka: haluamme edistää demokratian periaatteiden mukaisesti ihmisoikeuksia, oikeusvaltion periaatteita ja markkinataloutta sekä kannustaa ja tukea mahdollisimman hyödyllisesti Venäjällä käynnistettyä suurta muutosta, jonka myötä siitä tulee aikanaan tarvittavan ajan kuluttua suuri maa, joka kehittyy jatkuvasti ja uudenaikaistuu kaikilla aloilla ja jossa on rauhanomaiset olot, sellainen maa, jonka haluamme naapuriksemme. Kaikki Venäjän kanssa tehtävän yhteistyön välineet on suunnattava tähän tavoitteeseen niin yhteisön kuin kansallisellakin tasolla.
Lisäksi 15. syyskuuta pidettiin Euroopan unionin ja Ukrainan välinen huippukokous, ja tuloksekkaan poliittisen vuoropuhelun aihepiiriä on nyt laajennettu tavanomaisten aseiden vientiin, turvallisuuteen ja aseidenriisuntaan, mikä on Ety-järjestön mukaan yksi tämän maan ongelma. On siis toivottavaa, että se otetaan mukaan asiaa koskevaan vuoropuheluun. Haluaisin sanoa puheenjohtaja Brokille, joka oli huolestunut tästä asiasta, että kysymys Ukrainan kanssa käytävästä yhteistyöstä esimerkiksi YUTP:n alalla otetaan huomioon Nizzassa esitettävässä kertomuksessa, jossa käsitellään järjestelyjä, joilla kumppanuusmaat voivat osallistua Euroopan unionin sotilaalliseen kriisinhallintaan. Ukraina ponnisteleekin erityisesti tällä alalla, koska 1. heinäkuuta jälkeen se on yhtynyt 15 julkilausumaan, jotka puheenjohtajavaltio on esittänyt Euroopan unionin puolesta.
Olemme myös jatkaneet transatlanttista vuoropuhelua Balkanin tilanteesta, jossa kaiken Euroopan unionin harjoittaman politiikan tavoitteena on jatkuva vastavuoroinen tiedotus Yhdysvaltojen ja Euroopan välillä, mutta vuoropuhelun aiheina ovat olleet myös Venäjä ja Lähi-idän rauhanprosessi, vaikka viittaankin enemmän siihen vaiheeseen, joka edelsi syyskuun lopulla käynnistyneitä traagisia tapahtumia, kuin nykyiseen tilanteeseen.
Olemme tänä aikana myös pitäneet Yhdysvallat hyvin ajan tasalla Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehityksestä, mikä on välttämätön edellytys sen sopusointuiselle kehitykselle, kuten nyt tapahtuu. Tämän puheenjohtajakauden aikana käytävä vuoropuhelu ei ole vielä päättynyt, koska 18. joulukuuta Washingtonissa ja seuraavana päivänä Ottawassa on määrä pitää huippukokous.
Jouduimme vastatuuleen Marseillessa Euro-Välimeri-konferenssin kohdalla, koska monet arabikumppaneistamme eivät olleet halukkaita osallistumaan siihen tämänhetkisen tilanteen vuoksi. Päätimme kuitenkin järjestää konferenssin. Lopulta arabikumppanitkin osallistuivat siihen kahta poikkeusta lukuun ottamatta. Valmistelutöiden eteneminen ja kyseisen hyvin herkän kysymyksen tiimoilta käyty kiivas keskustelu olivat mielestäni riittävä peruste konferenssin järjestämiselle, ja sen taustalla oli yksinkertaisesti pyrkimys jatkaa erittäin tärkeää Barcelonan prosessia, jota Lähi-idän tilanne on vaikeuttanut, mutta joka on edelleenkin hyvin merkittävä tulevaisuuden hanke, pitkän aikavälin strateginen hanke, jota ei pidä vaarantaa äkillisten väkivaltaisuuksien vuoksi, vaikka ne olisivatkin vakavia. Konferenssi siis pidettiin. Julkistimme sen yhteydessä Meda II -ohjelman kauden 20002006 kokonaisrahoituksen, joka on 5,35 miljardia euroa, jonka lisäksi tulevat EIP:n päättämät lainat, mikä tekee yhteensä lähes 13 miljardia euroa. Tämä ilmentää tosiasiallisesti Euroopan unionin huomattavaa sitoutumista kyseiseen alueeseen.
Lähi-idän kysymyksen vaikeimmissakin vaiheissa puheenjohtajavaltio on ollut jatkuvasti yhteydessä kaikkiin osapuoliin. Onnistuimme järjestämään Javier Solanalle luvan osallistua 17. pidettyyn Sharm el Sheikin huippukokoukseen, ja se oli ensimmäinen kerta. Puhuimme Marseillessa 15 jäsenvaltion puolesta, mutta se ei ollut Marseillen konferenssin päätavoite, vaan päätavoitteena oli Euro-Välimeri-yhteistyön puitteiden säilyttäminen. 20. marraskuuta Euroopan unioni ilmaisi jälleen kantansa Lähi-idän tilanteesta käyttäen aikaisempaa ankarampaa ilmaisumuotoa, koska tilanne oli vakavoitunut paikan päällä. Seuraamme tiiviisti tilanteen kehitystä, ja tiettyihin toimiin voidaan ryhtyä lähipäivien ja -viikkojen aikana. Kiireellisenä tavoitteena on jatkuvasti mielessänne oleva pyrkimys, eli ennen kaikkea väkivaltaisuuksien lopettaminen ja se, että osapuolet pystyvät jatkamaan neuvottelujaan asiakysymyksistä ilman ehtoja.
Javier Solana osallistuu myös tutkintakomissioon, joka kokoontuu sunnuntaina New Yorkissa ja jonka toivomme aloittavan työnsä hyvin pian. Nizzan huippukokouksen jälkeen aion itsekin vierailla paikan päällä puheenjohtajavaltion edustajana tutkintakomission työhön liittyvissä asioissa.
Puheenjohtajavaltio on parhaansa mukaan kehittänyt unionin suhteita muihin suuriin alueellisiin kokonaisuuksiin ja osallistunut moniin aasialaisiin kokouksiin, kuten ASEMin kolmanteen huippukokoukseen ja Japanin ja Kiinan kanssa järjestettyyn huippukokoukseen. Aikaisemmin, Portugalin puheenjohtajakaudella, järjestettiin huippukokous Intian kanssa ja myöhemmin järjestetään ministeritason kokous ASEANin kanssa.
Pohjois-Korean kysymyksen yhteydessä ilmeni pieni ongelma, mutta haluaisin sanoa tässä yhteydessä, että kysymystä diplomaattisuhteiden luomisesta on tarkasteltava erillisesti, koska se saattoi jossakin vaiheessa vaikuttaa ristiriitaiselta, mutta se ei ole todellinen asiakysymys, koska joillakin mailla on jo pitkään ollut tällaiset suhteet ja joillakin niitä ei ole. Päätimme todellakin paneutua Pohjois-Korean politiikkamme asiasisältöön. Hyväksyimme 20. marraskuuta toimintalinjat politiikallemme tätä maata kohtaan, ja Euroopan unionin troikka saattoi vierailla paikan päällä näiden suuntaviivojen perusteella.
Afrikan kanssa käymämme vuoropuhelu on ollut hyvin vilkasta kaikilla tasoilla ja myös ministeritasolla muun muassa CDAO:n ja SADEC:n yhteydessä. Näin on tälläkin hetkellä. Latinalaisen Amerikan kanssa käymäämme vuoropuhelua on jatkettu paitsi New Yorkissa yleiskokouksen puitteissa myös yksityiskohtaisemmista asioista, kuten Euroopan unionin antamasta tuesta presidentti Pastranan johtamalle rauhanprosessille ja sosiaalisille, taloudellisille ja institutionaalisille ohjelmille Kolumbiassa.
En haluaisi päättää tätä yhteenvetoa muistuttamatta mieliin unionin toimia alalla, josta käytetään nykyään nimitystä suuret yleismaailmalliset tai horisontaaliset aiheet, ja varsinkin ihmisoikeusalalla, jolla on tehtävä vielä työtä eurooppalaisen politiikan johdonmukaisuuden varmistamiseksi kansainvälisissä yhteyksissä ja kansalaisyhteiskunnan saamiseksi paremmin mukaan. Olemme jatkaneet näitä aikaisemmin aloitettuja ponnisteluja. Euroopan unionin toinen vuosikertomus ihmisoikeuksista on esitelty Euroopan parlamentille. Ihmisoikeusfoorumi järjestetään Pariisissa 13. joulukuuta.
Lisäksi puheenjohtajavaltio Ranska on pyrkinyt edistämään ja vahvistamaan aseidenriisunta- ja ydinsulkusopimuksia ja osallistunut aktiivisesti kevyiden aseiden ja käsiaseiden laitonta kauppaa vuonna 2001 käsitelleeseen konferenssiin. Puheenjohtajavaltio on myös valmistellut toisen vuosikertomuksen aseidenvientiä koskevien eurooppalaisten sääntöjen soveltamisesta, josta käy ilmi, että alalla on tapahtunut todellista kehitystä, ja joka hyväksyttäneen 4. joulukuuta pidettävässä yleisten asioiden neuvostossa.
Kuten näette, vaikka olen rajusti typistänyt tätä puheenvuoroa, Euroopan unionin toiminnassa on edistytty huomattavasti näillä aloilla, ja kansainväliset keskustelukumppanimme pitävät sitä erittäin merkittävänä asiana.
Sanon päätteeksi lyhyesti, että neuvosto yhtyy puheenjohtaja Brokin ilmaisemaan huolestuneisuuteen Afganistanista. Muistutan, että unionin toteuttamat toimenpiteet perustuvat tammikuussa 2000 vahvistettuun yhteiseen kantaan: täydellinen aseidenvientikielto, osapuolten painostaminen, kansainvälisen yhteisön välitysyritysten tukeminen, afganistanilaisten henkilöiden välitysyritysten tukeminen, huumekaupan torjunta, siviiliväestön auttaminen. Komissiolla olisi varmasti sanansa sanottavana näistä asioista, jos meillä olisi aikaa, mutta sanon vain, että mitkään aktiivisista ponnisteluistamme koska kyseessä on todella marttyyrin osaan joutunut maa eivät johda tuloksiin, ennen kuin kaikki naapurimaat tai tavalla tai toisella asiaan sekaantuneet maat, joilla on vaikutusvaltaa Afganistanissa, päättävät lopullisesti vetäytyä maasta ja olla sekaantumatta sen asioihin.
Koska näin ei kuitenkaan ole tapahtunut, Taleban-hallinto ei ole toistaiseksi kiinnittänyt huomiota ulkopuolisiin vetoomuksiin ja painostukseen. Toivoisin voivani sanoa, että painostuksellamme ja toimillamme on vaikutusta nykyisessä tilanteessa. Valitettavasti näitä kaikkia toimia vastustetaan tietyssä mielessä korostaen, että Afganistanin tilanteeseen ei pidä puuttua. Emme saa antaa sen lannistaa meitä. Toimia on jatkettava, ja tiedän, että tässä salissa on monia parlamentin jäseniä, joille tämä asia on hyvin tärkeä. Jatkamme siis työtämme tällä alueella. Arvoisa puhemies, tämä on erityisasia, mutta halusin antaa siihen tämän lyhyen vastauksen, koska siitä oli esitetty suullinen kysymys.

Richard
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puhuessani teille tiedostan olevani mukana Euroopan historian merkittävässä kehitysvaiheessa, koska tämä on ilmeisesti ensimmäinen kerta, kun puolustusministeri puhuu parlamentillenne. Arvioin 24. lokakuuta Euroopan puolustuksen kehitystä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassanne. Olen iloinen saadessani jatkaa tätä menettelyä esittelemälle teille tänään 20. marraskuuta pidetyn kriisinhallintaan osoitettavia voimavaroja käsittelevän konferenssimme tulokset.
Haluaisin aluksi yhtyä Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta 21. marraskuuta antamaanne päätöslauselmaan. Sanojanne lainaten, tällä politiikalla ei pyritä kilpailemaan Naton, joka on yhä jäseniensä yhteisen puolustuksen perusta, kanssa tai perustamaan pysyvää eurooppalaista armeijaa. Puheenjohtajavaltio ja uskoakseni kaikki hallitukset ovat samaa mieltä tästä asiasta.
Tavoitteenamme on saavuttaa vuoteen 2003 mennessä sellainen kapasiteetti, että pystymme käyttämään yhteisesti armeijoitamme Petersbergin tehtävien hoitamiseksi, jos Eurooppa-neuvosto päättää käynnistää unionin vastuulla olevan sotilasoperaation. Valtiomme vahvistivat Helsingissä tärkeän sotilaallisen kapasiteetin yleistavoitteeksi sen, että vuoteen 2003 mennessä perustetaan armeijan kokoa vastaavat eli 60 000 sotilaan joukot, jotka voidaan saattaa toimintavalmiuteen 60 päivässä ja joita kyetään ylläpitämään vähintään vuoden ajan. Näiden joukkojen on oltava sotilaallisesti omavaraiset ja niillä on oltava tarvittava kapasiteetti johtamista, valvontaa, tiedustelua ja muita tukiyksikköjä varten sekä ilma- ja merivoimien tuki. Lisäksi jäsenvaltiomme päättivät vuosi sitten pidetyssä Helsingin huippukokouksessa määritellä nopeasti strategisia voimavaroja koskevat yhteiset tavoitteet.
15 jäsenvaltiota on vienyt päätökseen näihin tavoitteisiin liittyvien sotilaallisten ja teknisten termien käännöstyön. Haluan korostaa, että valtioidemme sotilasasiantuntijat ovat tehneet laadukasta työtä tällä täysin uudella alalla vasta maaliskuussa perustetun väliaikaisen sotilaallisen elimen johdolla. Haluan korostaa myös tosiasiallista ja tehokasta yhteistyötä Atlantin liiton kanssa, missä yhteydessä olemme käyneet hyödyllistä keskustelua tämän uuden kapasiteetin kehittämisestä. Näin ollen meillä on nyt yksityiskohtaisia sotilaallisia suunnitteluasiakirjoja, jotka hyväksyttiin vastikään yleisten asioiden neuvostossa.
Yksi niistä on kapasiteettia koskeva luettelo, 300-sivuinen asiakirja, jossa esitetään yksityiskohtaisesti se sotilaallinen kapasiteetti, jonka unionimme katsoo tarvitsevansa kaikkien Petersbergin tehtävien hoitamisen varmistamiseksi. Muistutan mieliinne, miten monipuolisista tehtävistä on kyse: humanitaarinen apu, kansalaisten evakuointi, konfliktien ehkäiseminen ja myös sotaakäyvien erottaminen voimakeinoin. Meillä on tämä kapasiteettiluettelo. Se on hyväksytty koko unionissa. Meillä on nyt myös joukkojen luettelo, jota kaikki jäsenvaltiot voivat täydentää vapaaehtoisesti. Tämä 20. marraskuuta pidetyssä 15 jäsenvaltion kokouksessa vahvistettu kapasiteetti koostuu yli 100 000 sotilaan vahvuisista joukoista, noin 400 taistelukoneesta ja 100 sotalaivasta. Tällä kapasiteetilla pystytään siis määrällisesti täyttämään täysin neuvostossa määritelty yleistavoite.
Haluaisin esittää kaksi täsmennystä näihin lukuihin, ja lukuja voisi esittää paljon enemmänkin, mutta haluan puhua lyhyesti. Nämä luvut koskevat järjestelmää, jota kyetään ylläpitämään vähintään vuoden kestävässä Euroopan unionin operaatiossa, mikä merkitsee sitä, että kaikilla valtioilla on niiden ilmoittamaa kapasiteettia vastaava reservi, jota voidaan käyttää tarpeen mukaan. Mainitsemani 100 000 sotilaan luku ei kuitenkaan merkitse sitä, että haluamme ylittää Helsingissä vahvistetun tavoitteen, vaan sitä, että meillä on pätevyydeltään ja erikoistumiseltaan vaihteleva reservi, jolla pystytään takaamaan, että neuvoston tavoitteeksi asettama 60 000 miestä saadaan koottua kaikissa toimintaolosuhteissa.
Haluaisin puuttua lyhyesti kyseisiin lukuihin ja korostaa, että kun Euroopan unioni on päättänyt hankkia itselleen kapasiteettia, se ei voi hankkia sitä näennäisesti. Kapasiteetin on oltava todellinen ja uskottava, koska kaikki täällä olijat pystyvät kuvittelemaan, ja minulla itselläni on siitä kokemusta, että kun demokraattinen vallankäyttäjä joutuu uhkatilanteeseen, johon on vastattava, ja kun hän päättää voimankäytöstä, hänellä ei ole varaa vedonlyöntiin. Hänen on oltava varma joukkojensa uskottavuudesta.
Kriisinhallintaan osoitettavia voimavaroja käsittelevän konferenssin tuloksiin kuuluu muutakin kuin juuri esittelemäni luettelo. Sovimme myös siitä, että työtä joukkojen laadun parantamiseksi jatketaan. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet keskipitkän ja pitkän aikavälin ponnisteluihin sekä operatiivisten että strategisten valmiuksiensa vahvistamiseksi. Me olemme sitoutuneet ennen muuta jatkamaan armeijoidemme uudistusten yhteydessä, joihin esittelijä Lalumière juuri viittasi, omien valmiuksiemme vahvistamista, sovittamaan yhteen meneillään olevia hankkeita ja toteuttamaan kansallisia tai monikansallisia ratkaisuja joukkojemme suorituskyvyn parantamiseksi. Pyrimme erityisesti parantamaan toimintavalmiuteen saattamisen nopeutta, aikakapasiteettia ja koordinointikykyä, mitä nimitämme eurooppalaisten joukkojen yhteentoimivuudeksi. Pyrimme vahvistamaan strategisia valmiuksiamme ja erityisesti strategista liikkuvuutta, jotta tarvittavat joukot saadaan nopeasti toiminta-alueelle, sotilasesikuntia joukkojen johtamiseksi ja valvomiseksi sekä viestiyhteyksiä.
Lopuksi pyrimme vahvistamaan eurooppalaisten joukkojen operatiivista valmiutta. Tässä yhteydessä on nostettu esiin erityisesti CSAR-toimet, puolustusvälineet maataisteluohjuksia vastaan, täsmäaseet ja logistinen tuki. Niiden joukosta löytyy suuri osa 21. marraskuuta esittämäänne päätöslauselmaan sisältyvistä ehdotuksista.
Haluaisin esittää vielä yhden huomautuksen tästä Euroopan unionin sotilaallisten valmiuksien parantamista koskevasta yleisestä hankkeesta. Sitä on arvosteltu tietyillä tahoilla siitä, että se tuo esiin eurooppalaisten puutteet ja heikkoudet. Huomauttaisin kuitenkin, että puutteita ja heikkouksia on esiintynyt jo pitkään, eikä kukaan ole ollut niistä tähän mennessä poliittisesti huolestunut ainakaan Euroopan tasolla. Käynnistämämme muutos on antanut eurooppalaisille tilaisuuden omaksua vastuunsa, kääntää katseensa kohti tulevaisuutta, käyttää joukkojaan pyrittäessä demokraattisiin poliittisiin tavoitteisiin ja antaa päätöslauselmia aiheista, joita on pidetty vuosikausia pimennossa.
Nyt on siis käynnistynyt uusi kehitys jäsenvaltioidemme poliittisen tahdonilmauksen ansiosta. Siitä tulee uskottava, jos sille annetaan aikaa. Tästä syystä olemme hyväksyneet seuranta- ja arviointijärjestelmän, joka vahvistetaan Nizzan huippukokouksessa. Järjestelmän avulla voimme arvioida edistymistämme. Se perustuu tietysti siihen, että Euroopan unioni tekee päätöksensä riippumattomasti ja että tehdyt sitoumukset ovat luoteeltaan vapaaehtoisia ja poliittisia. Järjestelmällä voidaan verrata jäsenvaltioiden sitoumuksia ja niiden myöhemmin tekemiä päätöksiä, ja uskon sen rohkaisevan tai kannustavan hallituksia tekemään asianmukaisia päätöksiä.
Kuten voitte todeta, eurooppalaiset haluavat päättäväisesti jatkaa pitkäaikaisia ponnisteluja Euroopan puolustuksen uskottavuuden takaamiseksi. Se edellyttää tehtyjen päätösten nopeaa täytäntöönpanoa. Muistutan, että 15:n valtiomme tavoitteena on saada joukot toimintakykyisiksi vuodesta 2003 alkaen. Toivomme, että pysyvät elimet perustetaan mahdollisimman pian Nizzan huippukokouksen jälkeen. Vuonna 2001 tämä jääkin ystävämme puheenjohtajavaltio Ruotsin tehtäväksi järjestelmän on oltava toimintakunnossa, mikä edellyttää erityisesti Euroopan sotilasesikunnan perustamista. Sen on saatava nopeasti omat toimitilat ja vahvistetut menettelyt. Kun perustetut elimet ovat vuoteen 2003 mennessä valmiita hoitamaan tehtävänsä, Euroopan unioni pystyy vähitellen täyttämään tietyn osan Petersbergin tehtävistä. Tässä oli siis muutaman parlamenttinne sääntöjen vuoksi suppean ja siten epätäydellisen huomautuksen muodossa se arvio, joka voidaan tällä hetkellä antaa konkreettisesta kehityksestä sotilaallisen kapasiteetin alalla, joka on joko jo hyväksytty tai hyväksytään Nizzan Eurooppa-neuvostossa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, saanen korostaa muutamalla sanalla, miten syvällinen poliittinen merkitys on tällä suuren yleisömme keskuudessa laajasti hyväksytyllä uudella tehtävällä, joka antaa Euroopalle sen poliittisen vallan välineen, joka siltä on puuttunut. Tämän hankkeen takana on hallitusten selvä tahto, joka erottuu selvästi niistä monista pettymyksistä, joita tällä alalla on koettu Euroopan rakentamisen alusta lähtien. Haluaisin kiittää kollegojani ulko- ja puolustusministerejä siitä, että he ovat tehneet mahdolliseksi tämän merkittävän edistysaskeleen, ja kiitän tietysti Euroopan parlamenttia sen kiinnostuksesta tätä uutta suurta hanketta kohtaan.

Hume
Arvoisa puhemies, kun keskustelemme puolustus- ja turvallisuuspolitiikasta sekä konfliktien ratkaisemisesta, emme saisi koskaan unohtaa koko Euroopan unionin olemassaolon tarkoitusta: se on maailmanhistorian paras esimerkki konfliktien ratkaisemisesta.
Kun tarkastelemme mennyttä vuosisataa, huomaamme, että kävimme sen ensimmäisellä puoliskolla kaksi maailmansotaa, maailmanhistorian pahimmat sodat, joissa kuoli miljoonia ihmisiä. Kuitenkin nuo samat ihmiset samoissa maissa loivat tuolla samalla vuosisadalla Euroopan unionin, ja kun niitä samoja periaatteita, jotka muodostavat Euroopan unionin ytimen, sovelletaan muualla maailmassa, ne tuovat rauhan. Kun puhumme konfliktien ratkaisemisesta, miksi ette lähetä sotilaiden asemesta muualle tätä filosofiaa ja miksi ette harkitse sitä, että Euroopan komissioon perustettaisiin rauhan ja sovinnon osasto ja rauhasta ja sovinnosta vastaava komission jäsen, kun otetaan huomioon Euroopan unionin merkittävät ja perusluonteiset kokemukset konfliktien ratkaisemisesta?
(Suosionosoituksia vasemmistolta)

Patten
. (EN) Voin kenties aloittaa kommentoimalla sitä, mitä arvoisa ystäväni, jäsen Hume äsken sanoi. Hän on tehnyt enemmän kuin useimmat ihmiset konfliktin ratkaisemiseksi eräässä hyvin tuntemassani maailmankolkassa, ja häntä on syystäkin kiitetty ympäri maailmaa hänen ponnisteluistaan.
Hän on toki oikeassa siinä, mitä hän sanoo Euroopan unionin panoksesta konfliktien ratkaisemiseen. Eräs japanilais-amerikkalainen tutkija kirjoitti vuonna 1989 kirjan, jonka valitettava otsikko oli "Historian loppu". Kuten tiedämme, olemme nähneet vuoden 1989 jälkeen paljonkin historiaa, mutta hän oli täysin oikeassa siinä, että todistimme vuonna 1989 Euroopan historian erään häpeällisen ja aivan liian kauan kestäneen aikakauden loppua. Me kaikki tiedämme, että Euroopan unionin synnyn ja perustajaisien päätavoitteena oli estää Eurooppaa enää joutumasta sisällissodan repimäksi. Se ei suinkaan ole ollut vähäisin viime vuosien saavutuksista, sillä olemme vakiinnuttaneet liberaalin demokratian koko mantereella, ja puheenjohtajavaltio Ranska luotsaa meitä kohti tätä suurta tehtävää Nizzassa. Meidän täytyy nyt varmistaa, että tarkoitamme koko Manner-Eurooppaa puhuessamme liberaalin demokratian vakiinnuttamisesta Euroopassa, koska juuri siitä laajentumisessa ja laajentumiskehityksessä on kysymys. Tästä syystä laajentumiskehitys ei ole vain strateginen kysymys - ei vain taloudellinen kysymys vaan myös moraalinen kysymys - toisin sanoen kysymys, joka liittyy erittäin läheisesti siihen, mitä arvoisa jäsen tarkoitti puhuessaan konfliktien ratkaisemisesta.
En tullut puhumaan tästä asiasta, vaan minun pitäisi vastata ystävälleni, esittelijä Brokille ja esittelijä Lalumièrelle ja kiittää heitä heidän erinomaisista mietinnöistään. Mietinnöt ja niiden pohjana olevat päätöslauselmaesitykset sisältävät erittäin kunnianhimoisia suuntaviivoja tulevaa työtämme ajatellen. Olen kiitollinen, että niissä yleisesti ottaen kannatetaan Euroopan unionin ulkoisia toimia siten kuin neuvosto, komissio ja hieman yli vuosi sitten tehtävässään aloittanut kollegani Javier Solana ovat niitä kehittäneet. Olen paljolti samaa mieltä päätöslauselmien ja mietintöjen sisällöstä.
Ei olisi järkevää yrittää vastata tänään kaikkiin mietinnöissä ja päätöslauselmissa esille tuotuihin seikkoihin, eikä tämä ole oikea hetki purjehtia maapallon ympäri keskustelemassa ulkopolitiikastamme. Haluaisin sen sijaan esittää pari huomiota Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan keskeisistä tekijöistä, joita korostetaan näissä mietinnöissä.
Kuten ministerit huomauttivat erinomaisissa puheenvuoroissaan, Euroopan panos oman turvallisuutensa hyväksi on viime viikkoina vahvistunut merkittävästi. En halua käsitellä uudestaan heidän jo käsittelemiään asioita, eivätkä sotilaalliset näkökohdat - kuten olen erittäin usein tehnyt selväksi - kuulu Euroopan komissiolle. Ne eivät ole - toistan: ne eivät ole - Euroopan komissiolle kuuluvia asioita. Minulla on tähän keskusteluun tarvittavaa asiantuntemusta vain Hongkongin varuskunnan entisenä ylipäällikkönä. Tämä on aivan oikein jäsenvaltioille kuuluva asia. Se on aivan oikein ministerien päätettävissä oleva asia. Se ei ole Euroopan komission jäsenille kuuluva asia.
Muutamat niistä lehtijutuista, joita näiden joukkojen luomisesta on kirjoitettu parhaiten tuntemassani maassa, ovat mielestäni olleet varsin erikoisia. Niiden mukaan joukkojen luominen heikentää NATOa, mutta NATO on ilman muuta tehnyt täysin selväksi, että se tukee Euroopan ministerien pyrkimyksiä. Yhdysvaltojen on kerrottu vastustavan sitä. Yhden sunnuntaina ilmestyneen brittisanomalehden otsikossa luki, että "Yhdysvallat vetäytyy NATOsta, jos EU:n joukot toteutuvat", mutta Yhdysvaltojen hallitus tukee aloitetta voimakkaasti. Se on sanonut niin useaan otteeseen. Aina, kun Yhdysvaltojen hallituksen edustaja huomauttaa, miten paljon se tukee Euroopan pyrkimyksiä, joku väittää parhaiten tuntemani maan tiedotusvälineissä, ettei se ymmärrä omaa etuaan. Aina, kun näin tapahtuu, joku toinen - yleensä joku henkilö edellisestä hallituksesta tai transatlanttisten suhteidemme historiasta - marssitetaan esiin sanomaan, että asiat ovat muuttuneet ja että tämä olisi erittäin tuhoisaa Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteille.
Tämä sitä vastoin on täysin selvää: Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen suhteille olisi erittäin tuhoisaa ensiksikin se, ettemme toteuttaisi ehdotustamme - ettemme onnistuisi siinä, mihin olemme ryhtyneet. Toiseksi: meidän on sanottava selvästi eräs asia. Kukaan ei väitä, että Yhdysvallat aikoisi tai haluaisi heikentää strategista sitoutumistaan Eurooppaan. Sitä vastoin ihmiset käsittävät yhä paremmin, että Yhdysvaltojen kansalaiset ovat ymmärrettävästi entistä haluttomampia vaarantamaan amerikkalaisten sotilaiden henkeä Euroopan veristen murhenäytelmien seurausten selvittämiseksi.
Olin Yhdysvalloissa "Larry King Live" -ohjelmassa ja muualla käytyjen keskustelujen aikaan ennen Jugoslavian pommituksia ja Kosovon kriisin aikaan. Kaikkien keskustelujen ja väittelyjen sisältö oli tuolloin juuri tämä. Kuten olen sanonut, on paljon todisteita siitä, että ellemme toimi entistä enemmän itse, siitä on erittäin tuhoisat seuraukset suhteillemme Yhdysvaltojen kanssa. Bosnian lähihistoriassa kävi hyvin usein niin, että sotilaamme joutuivat paitsi sotilaallisesti myös moraalisesti kestämättömään tilanteeseen. Kosovon viimeaikaiset tapahtumat vain korostavat sitä, että Euroopan täytyy toimia entistä enemmän itse. Yritämme nyt tehdä niin, ja on suoraan sanottuna typerää ja perätöntä väittää, että olisimme luomassa Euroopan armeijaa tai että yrittäisimme häätää amerikkalaiset Euroopasta.
Olen täysin samaa mieltä siitä, mitä ystäväni Brok sanoi yleisissä päätelmissään yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Olemme päässeet pitkälle Maastrichtissa vuonna 1991 tehdyn päätöksen jälkeen ja siirtyneet poliittisesta yhteistyöstä kohti yhteistä ulkopolitiikkaa. Vahvan YUTP:n kehittämisessä on vielä paljon tehtävää. Meidän täytyy vielä parantaa Euroopan unionin ulkoisten toimien johdonmukaisuutta ja tehokkuutta kaikissa pilareissa.
Viime vuosien kokemukset ovat selvästi osoittaneet, että Euroopan unionin ulkoiset toimet ovat muutakin kuin poliittisia julistuksia ja teknistä yhteistyötä. Meidän täytyy yhdistää kolme osatekijää johdonmukaiseksi kokonaisuudeksi: yhteisön politiikat, YUTP, mukaan luettuna Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikka, ja jäsenvaltioiden kansalliset toimet. Ulkoisten toimien alalla tarvitaan järkevää ja ymmärtäväistä kumppanuutta unionin toimielinten, myös parlamentin, välillä sekä erittäin tiivistä koordinaatiota jäsenvaltioiden kanssa. Meidän täytyy varmistaa, että maailman suurin kaupparyhmittymä ja kehitysavunantaja näkyy maailmalla myös poliittisesti. Voimme antaa asiaan oman panoksemme, emmekä saa pelätä sitä.
Tämä merkitsee yhteisön kannalta ulkoisen avun uudistamista, sisäisten menettelyjen parantamista ja sellaisen kehyksen luomista, että voimme valjastaa kaikki yhteisön välineet sovittujen ulkoisten tavoitteidemme tueksi. Emme halua uusia toimivaltuuksia. Emme tarvitse uusia toimivaltuuksia, mutta haluamme käyttää entistä tehokkaammin niitä toimivaltuuksia, joita meillä jo on perustamissopimuksen nojalla, ja suhtaudun erittäin myötämielisesti siihen, että Euroopan parlamentti haluaa samaa.
Ministeri Vedrine huomautti puheessaan, että olemme asettaneet etusijalle ulkoisten toimiemme uudistamisen ja ohjelmiemme entistä tehokkaamman ja järkevämmän toteuttamisen. Olen puhunut parlamentille useita kertoja tästä asiasta, enkä halua käsitellä sitä tänään tämän pitemmin. Olemme kuitenkin edistyneet, mikä on ollut suurelta osin puheenjohtajavaltio Ranskan ansiota. Olemme työskennelleet yhdessä erittäin tehokkaasti, jotta Euroopan veronmaksajat pystyisivät näkemään, että toteutamme heidän toivomiaan ohjelmia, ja jotta kaikkialla maailmassa olevat avunsaajat saisivat tarvitsemansa avun mahdollisimman nopeasti. Siksi tuemmekin kaikkein hyödyllisimpiä hankkeita.
Panen merkille, että Brokin mietinnössä vaaditaan Afrikkaa, Latinalaista Amerikkaa ja Länsi-Balkania koskevia yhteisiä strategioita. Viivyn hetken ajan Länsi-Balkanissa ja totean, että minun on vaikea hyväksyä sitä, että tarvitsisimme Länsi-Balkania koskevan yhteisen strategian, koska meillä itse asiassa on jo varsin hyvä Länsi-Balkania koskeva strategia. Sitä käsiteltiin kertomuksessa, jonka Javier Solana ja minä laadimme neuvostolle aiemmin tänä vuonna. Meidän täytyy nyt pitäytyä tuossa strategiassa, varmistaa, että saamme strategian toimimaan ja että pystymme eurooppalaiseen perheeseen lähentymisen mahdollisuutta väläytellessämme auttamaan näitä maita toteuttamaan tarvittavat taloudelliset ja poliittiset muutokset ja uudistukset, jotta niiden vakaus ja pitkän aikavälin hyvinvointi olisi turvattu.
Haluaisin kiittää esittelijä Lalumièreä siitä, että hän korosti konfliktien estämistä koskevaa kertomusta, jota komissio valmistelee yhdessä korkean edustajan kanssa Nizzan Eurooppa-neuvostoa varten. Komissio aikoo tämän yhteisen kertomuksen jälkeen antaa ensi keväänä tiedonannon konfliktien estämisen sisällyttämisestä kaikkien ulkoisen avun ohjelmien ohjelmointiin. Kriisinhallinnasta komissio hyväksyi 27. syyskuuta päätösluonnoksen, joka koski yhteisön mekanismin perustamista hätätilanteissa toteutettavien pelastuspalvelutoimien koordinointia varten. Tämä päätösluonnos on nyt neuvoston käsiteltävänä, ja toivon suuresti, että se hyväksytään pian.
Nopean toiminnan välineen perustamista koskeva asetusluonnos, joka olisi määrä hyväksyä vuoden loppuun mennessä, mahdollistaa sen, että komissio voi yhden budjettikohdan ja yhden oikeusperustan nojalla toteuttaa useita samanaikaisia toimia ja näin reagoida nopeasti kriisiin monenlaisin välinein. Haluan vain toistaa, että puhumme nopean toiminnan välineestä. Juuri sitä komissio pyytää. Komissio ei ole mukana nopean toiminnan joukkojen perustamisessa. Mainitsen jälleen kerran maani tiedotusvälineet, jotka eivät aina ole täysin tasapuolisia tai puolueettomia ja joiden näyttää olevan vaikea ymmärtää tätä eroa. Haluamme hallinnollisen toimenpiteen, joka mahdollistaa, että toisinaan hidas komissio voi reagoida kriisiin entistä nopeammin. Komission menettelyt ovat tosin työläitä, mutta emme sentään tarvitse 60 000 sotilaan vahvuisia joukkoja saavuttaaksemme tavoitteitamme. Tarvitsemme kuitenkin parlamentin tukea, jotta nämä asetusluonnokset hyväksyttäisiin mahdollisimman nopeasti.
Haluan ministerin tavoin vastata parilla sanalla esittelijä Brokin näkemyksiin Afganistanista. Olemme ministerin tavoin huolissamme siitä, että taistelut ovat äskettäin kiihtyneet Afganistanin koillisosassa ja että väestön humanitaarinen tilanne voi tämän myötä paheta. Tuhannet ihmiset ovat joutuneet pakenemaan kodeistaan konfliktin tieltä. Euroopan unioni on Afganistanista 14. tammikuuta hyväksymässään yhteisessä kannassa sitoutunut muun muassa siihen tavoitteeseen, että Afganistaniin saadaan kestävä rauha. Se tukee tässä asiassa Yhdistyneiden Kansakuntien ja sen erikoislähettiläs Vendrellin keskeistä roolia siinä, että konfliktin osapuolet saataisiin muodostamaan maahan laajapohjainen hallitus. Euroopan unioni rohkaisi myös muita rauhanpyrkimyksiä, kuten 6+2-ryhmän rauhanpyrkimyksiä, entisen kuninkaan aloitteita ja Islamilaista konferenssia niiden välityspyrkimyksissä, jotta Afganistaniin saataisiin rauha. Samalla Euroopan unioni kehottaa edelleen tiettyjä maita lopettamaan sotilaallisen, puolisotilaallisen ja salaisen palvelun henkilöstön toiminnan Afganistanissa sekä kaikenlaisen sotilaallisen tuen antamisen Afganistanin konfliktin osapuolille.
Avun antamisessa komissio on lähinnä humanitaarisen avun toimistonsa ECHOn kautta toteuttanut tänä vuonna useita erityistoimia, joiden tarkoituksena on lievittää tuhoisan tulvan vaikutuksia maassa siten, että väestöä, joka on joutunut siirtymään asuinseudultaan maan koillisosan taistelujen takia, tuetaan antamalla määrärahoja elintarvike- ja talvehtimispakkauksiin. Näiden ja valmisteilla olevien sitoumusten arvo on tänä vuonna ollut yhteensä yli 14 miljoonaa euroa. Jäsenvaltiot ovat näiden summien lisäksi antaneet yksittäisiä lahjoituksia.
Haluaisin lopuksi painottaa sitä, mitä muut ovat jo sanoneet. Olemme päässeet hämmästyttävän pitkälle erittäin lyhyessä ajassa. Niiden, jotka toisinaan syyttävät Euroopan unionia jähmettyneisyydestä ja siitä, ettei se pysty tekemään aloitteita eikä luomaan visioita eikä siirtymään eteenpäin ja reagoimaan nykymaailman ongelmiin, pitäisi kenties pohtia sitä, että viime kuukausina on edistytty erittäin lyhyessä ajassa tarkoituksenmukaisen ja mahdollisesti erittäin hyödyllisen YUTP:n luomisessa. Tämä on huomattava panos. Toivon, että pystymme komissiossa antamaan panoksen konfliktien estämistä koskevaan järkevään keskusteluun. Toinen tärkeä panoksemme on osoitus siitä, että pystymme tulevaisuudessa hoitamaan meille jo annettuja työtehtäviä selvästi aikaisempaa pätevämmin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Christopher Patten.
(Istunto keskeytettiin klo 20.10 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Morillon
Arvoisa puhemies, puheenjohtaja Brok sanoi, ja vielä erittäin hyvin, kaiken sen, mitä ryhmämme ajattelee puolustuksen alalla tapahtuneesta kehityksestä ja siitä tiestä, mikä tällä alalla on vielä kuljettava. Minä tyydyn tässä yhteydessä vain kertomaan esittelijä Lalumièrelle, että samainen ryhmä hyväksyy huomenna hänen erinomaisen mietintönsä, ja keskityn puheenvuorossani Afganistanin tilanteeseen. Kävin paikan päällä kesäkuussa ja saatoin todeta sekä pakolaisväestön kurjuuden että niiden Taleban-sissien fanaattisuuden, joille pystyin esittämään kysymyksiä.
Tilanne on huonontunut jatkuvasti varsinkin humanitaarisella tasolla sen jälkeen, kun Talokan menetettiin syyskuussa, mistä annoimme parlamenttimme ensimmäisen päätöslauselman ja mikä on tämänpäiväisen keskustelumme aiheena. Talokanin valtaus katkaisi ainoan huoltoreitin Panchirin laakson ja Chamalin tasangon alueella, jonne on keskitetty paitsi komentaja Massoudin joukot myös merkittävä osa siirtymään joutuneita ja pakolaisia.
Näyttää ilmeiseltä, että sotilaallinen ratkaisu ei onnistu alueella, kuten olemme jo todenneet, ja näin ollen kiinnitin huomiota siihen, että neuvoston puheenjohtajavaltio sitoutui painostamaan kaikin tavoin naapurimaita ja varsinkin Pakistania, jotta ne lakkaisivat sekaantumasta maan tilanteeseen, jotta poliittinen ratkaisu voitaisiin saada aikaan. Meidän olisi kuitenkin, toistan tämän, puuttuva nimenomaan humanitaariseen tilanteeseen, koska se on muuttunut yhä epävakaisemmaksi, ja tällä hetkellä yli 30 000 perhettä, joista puolet taivasalla, elää ilman minkäänlaisia hyödykkeitä Chamalin tasangolla, Panchirin laaksossa ja alueen pohjoisosassa, josta on edelleen hyvin vaikeat yhteydet Tad&#x017E;ikistaniin.
50 prosenttia tarkoittaa 15 000 perhettä. Alueen lämpötila on kolmesta kuuteen astetta nollan alapuolella, eivätkä kyseiset perheet ole saaneet mitään muuta apua kuin säkillisen vehnää viime kuussa. Näin ollen on ratkaistava ehdottoman kiireellisesti, miten alueelle saadaan toimitettua humanitaarista apua. Muistaakseni sitä on jo pyydetty. Dushanbehen on perustettava varasto. Olen sitä mieltä, että meidän pitäisi harkita ilmasiltaa, olemmehan onnistuneet muodostamaan sellaisia aikaisemminkin ja muuallakin. Kyseessä on näiden ihmisten henki.

Wiersma
Arvoisa puhemies, keskityn puheenvuorossani Lalumièrin mietintöön. Haluan ilmaista koko PSE-ryhmän nimissä arvostavamme hyvin arvostetun kollegamme Catherine Lalumièren osuvaa mietintöä. Ryhmäni tukee hänen kantaansa, ja olemme kiitollisia tasapainoisesta tekstistä, jossa on tehty oikeita painotuksia. Saamme tosiaankin yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan uuden lähestymistavan, jossa ei-sotilaallinen osuus on vähintään samanarvoinen kuin sotilaallinen osuus. Vaikuttaa siltä, että nopean toiminnan joukkoja ollaan perustamassa tehokkaasti, mistä kiitoksemme. Jäsenvaltiot ovat antaneet lupauksia, jotka tekevät oikeutta aiemmin sovituille kunnianhimoisille tavoitteille. Nyt on tärkeää, että luodaan myös tehokas ja toimiva eurooppalainen yksikkö, joka toimii selkeän johdon alaisuudessa. Tämä on mielestäni ensimmäinen todellinen koe Euroopan unionille. Yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan lisätään uusi ulottuvuus. Tämä tekee hyvän parlamentaarisen valvonnan vaatimuksesta tärkeän. Ovatko neuvosto ja komissio samaa mieltä Lalumièren mietinnön ehdotuksista?
Teemme vielä kaksi reunahuomautusta. Kuvattu kehitys on uusi kannustin Euroopan aseteollisuudelle, joka voi käyttää sitä hyväksi. Haluamme kuitenkin välttää vientipaineita, ja siksi haluamme parantaa aseidenvientiä koskevia sääntöjä ja kannatamme myös siihen pyrkivää tarkistusta. Ryhmäni tunnustaa, että eri näkökulmista syntyy varmasti keskustelua, mutta etsii ennen kaikkea uusia välineitä uudelleenjärjestelystä. Emme sulje pois puolustusmenojen mahdollista lisäämistä, mutta tätä täytyy sinänsä tarkastella myös muiden painopisteiden, esimerkiksi sosiaali- ja talousalan painopisteiden, rinnalla.
Meitä miellyttää mietinnössä luonnollisesti erityisesti yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ei-sotilaallisten keinojen painottaminen. Annetaan myös sellainen vaikutelma, että YUTP:n menestys tulevaisuudessa riippuu itsenäisen sotilaallisen kapasiteetin luomisesta. Onko se oikein? Lehdistön mukaan ei ainakaan ole. Nopean toiminnan joukot on tarkoitettu Petersbergin tehtävien suorittamiseen. Meidän ei kuitenkaan pidä liioitella sen merkitystä. En ole itse asiassa samaa mieltä niiden kyynikkojen kanssa, jotka sanovat, että Eurooppa saa ikään kuin hyödyttömän leikkikalun. Pitää kuitenkin paikkansa, että monissa tilanteissa nopean toiminnan joukot eivät ole heti käytettävissä. Pidämme niitä välineenä, jota voidaan käyttää muiden rinnalla tai pikemminkin jos mahdollista, muiden välineiden jälkeen.
Konfliktien ehkäisy on etusijalla ennen sotilaallista kriisinhallintaa. EU on varustautunut esimerkiksi Natoa paremmin tällaisiin rauhanomaisiin konfliktien ehkäisytehtäviin. Toivomme, että näitä voimavaroja vahvistetaan. Suhtaudumme joskus epäilevästi Euroopan unionin ponnisteluihin tässä asiassa. Sotilaalliseen välineeseen on jotenkin takerruttu kiinni. Tässä asiassa näyttää olevan helpompi saavuttaa tuloksia. Helsingin päätösten toisessa osassa esitettiin mielestämme pääasiassa kauniita lupauksia. Tällaiseen arvosteluun reagoidaan usein viittaamalla poliittisen vaikuttamisen päätavoitteisiin tai nopean toiminnan joukkoihin, joita komissio nyt suunnittelee. Kannatamme näitä askelia, mutta Euroopan turvallisuusjärjestelmän ei-sotilaallisten näkökohtien vahvistamiseksi täytyy tapahtua vielä paljon. Me haluamme tulevaisuudennäkymiä ja johdonmukaista suunnittelua. Milloin tarvitsemme mitäkin välineitä? Euroopan unionin salaisuus on sen ei-sotilaallinen perusta, jota haluamme nähdä pidettävän selkeästi esillä unionin ulkopolitiikassa.

Malmström
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysymysten käsittely Euroopan tasolla johtaa harvoin nopeasti näkyviin tuloksiin. Kärsimättömät kansalaiset valittavat, että Euroopan byrokratian mylly jauhaa tavattoman hitaasti. Euroopan turvallisuuspolitiikassa on kuitenkin edistytty hämmästyttävän nopeasti sen jälkeen, kun Helsingissä vuoden 1999 joulukuussa päätettiin yhteisten eurooppalaisten joukkojen perustamisesta. On hyvä, että näin tapahtuu. Meidän on näytettävä itsellemme ja muulle maailmalle, että Euroopalla on voimaa ja tahtoa estää Balkanin murhenäytelmää vastaavat tapahtumat tulevaisuudessa. EU:n on tietenkin otettava enemmän vastuuta unionin omasta lähialueesta, kun on kyse konfliktien ehkäisystä, kriisinhallinnasta, rauhanturvaoperaatioista ja niin edelleen.
ELDR-ryhmä tukee täysin Brokin mietintöä. Tuemme pääosiltaan myös Lalumièren mietintöä. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että emme voi tarpeeksi korostaa, miten tärkeää on, että emme luo NATOn kanssa päällekkäin meneviä rakenteita. Sen vuoksi tuntuu hieman turhalta laatia aivan liian yksityiskohtaisia sääntöjä siitä, miten esimerkiksi Euroopan avaruusjoukot olisi järjestettävä. On tärkeää pitää huolta transatlanttisista suhteista ja siitä, että Yhdysvaltojen toiminta Euroopassa jatkuu. EU:n ei pidä kehittää omaa puolustusta, johon kuuluvat pysyvät joukot.
Kuten sanottu, kehitys on nopeaa. Valtiot toisensa jälkeen ovat tällä viikolla antaneet tietoja siitä, kuinka monella sotilaalla, lentokoneella, sukellusveneellä ja niin edelleen ne voivat osallistua joukkojen toimintakyvyn luomiseen. Jos seuraa muutamissa jäsenvaltioissa käytyjä keskusteluja, tulee selväksi, että useat kansalaiset ovat hieman hämillään tapahtumien kehityksestä. Komission jäsen Patten kertoi Isossa-Britanniassa käydystä keskustelusta. Toisessa valtiossa, joka on minua lähellä, on käyty melko kiivasta keskustelua. Ruotsissa käydään jokseenkin hämmentynyttä keskustelua puolueettomuudesta, käsitteestä, joka meidän useimpien mielestä on vanhentunut jäänne kylmän sodan ajalta ja jota ei voi soveltaa nykymaailmassa. Kansalaisia edustavalla Euroopan parlamentilla on lisäksi erityinen vastuu käydä tätä keskustelua, tutkia kriittisesti kehittyvää puolustus- ja turvallisuuspolitiikkaa ja keskustella siitä kriittisesti. Se merkitsee sitä, että me parlamentin jäsenet tarvitsemme rakenteita, jotta voisimme saada tietoa päätöksistä, jotta voisimme keskustella, osallistua asiaan ja vaatia vastuuta. Kansalaistenkin on kuitenkin voitava saada tietoa ja heidän on pystyttävä tutustumaan asiakirjoihin mahdollisimman laajalti. Tämä on aivan välttämätöntä, jotta politiikasta tulisi uskottavaa.
Parlamentti arvosteli voimakkaasti niin kutsuttua Solana-päätöstä, joka tehtiin viime kesänä. Päätös merkitsi sitä, että kaikki ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevat asiakirjat eivät automaattisesti kuulu avoimuuden piiriin. Sitä ei tietenkään voi hyväksyä. Sen vuoksi olemmekin pyytäneet tuomioistuinta tarkastelemaan tätä päätöstä. Samanlaisia ajatuksia mahdollisimman suuresta avoimuudesta tuotiin esiin Cashmanin mietinnössä, jonka laaja enemmistö hyväksyi kaksi viikkoa sitten Strasbourgissa. Toivon sen vuoksi laajaa tukea liberaalien laatimille tarkistuksille, joissa käsitellään juuri avoimuuteen ja kansalaisten valvontamahdollisuuteen liittyvää kysymystä.
Lopuksi haluan tuoda esille, että ryhmäni on erittäin huolissaan Afganistanin entisestään pahenevasta tilanteesta, ja haluan kehottaa komissiota ja neuvostoa tekemään kaikkensa ja lisäämään ponnisteluja, jotta pääsisimme rauhanomaiseen ratkaisuun ja pystyisimme auttamaan siviiliväestöä, erityisesti nyt talven alla.

Lagendijk
Arvoisa puhemies, arvoisa Richard ja arvoisa komission jäsen, haluan rajoittua puheenvuorossani kahteen tärkeään osaan Lalumièren mietinnössä.
Ensimmäinen on konfliktien ehkäisyä ja kriisinhallintaa koskeva osa. Olen iloinen, että se muodostaa niin tärkeän osan hänen mietinnöstään, koska se perustuu analyysiin - sanon tämän rehellisesti - jonka vihreät ovat tehneet jo aiemmin ja usein, eli että Euroopan unionin voima on konfliktien välttämisessä ja että vasta viime tipassa täytyy voida - valitettavasti - turvautua sotilaallisiin keinoihin. Hyvänä esimerkkinä tästä pidän Balkanin vakaussopimusta. Se on mielestäni esimerkki siitä, kuinka Euroopan unionin täytyy toimia käyttäen monia välineitä esimerkiksi demokratian alalla, vapaiden tiedotusvälineiden tukemisessa ja koulutuksen alalla ja kuinka osoitetaan, että konflikteja ehkäisevä politiikka auttaa ja on hyödyllistä.
Toivon kuitenkin - voin olla tässä mielessä samaa mieltä kollega Wiersman kanssa - että mietinnön sanat konfliktien ehkäisystä eivät jää vain kauniiksi lupauksiksi, vaan että ne myös todellakin muutetaan käytännössä konkreettisiksi tavoitteiksi, joihin panostetaan rahaa ja poliittista tahtoa, sillä muuten joudumme vielä paljon pahempaan tilanteeseen luvaten hyvää mutta tehden pahaa.
Toinen osa, johon haluan palata, on sotilaallinen osa. Ryhmäni on arvostellut kahta asiaa, jotka on tyydytykseksemme sisällytetty Lalumièren mietintöön. Ensimmäinen on Euroopan parlamentin rooli, jonka monet kollegatkin ovat jo maininneet. Nykyisissä ehdotuksissa on edelleen täysin epäselvää, millaisen tämän roolin täytyy olla. Mielestäni roolin pitäisi olla sellainen, että Euroopan parlamentti on tulevaisuudessa suoranaisesti mukana laadittaessa välttämätöntä strategista suunnitelmaa, ja jos niin pitkälle joudutaan, parlamentti on tulevaisuudessa myös mukana päätettäessä Euroopan rauhanturvajoukkojen perustamisesta. Minulla on tästä asiasta Richardille hyvin konkreettinen kysymys. Alankomaiden lehdissä esiintyy yhä sellaisia kirjoituksia, että Saint-Malon sopimukseen, jonka hänen kotimaansa teki Englannin kanssa tämän vuoden alussa, sisältyisi salainen pöytäkirja, jossa molemmat maat, Ranska ja Englanti, sanovat ja lupaavat toisilleen, että Euroopan parlamentti ei saa koskaan sananvaltaa turvallisuuspolitiikan mistään osasta. Haluaisin pyytää arvoisaa Richardia reagoimaan tähän asiaan ja kysyä häneltä, millaisen Euroopan parlamentin roolin pitäisi hänen mielestään olla, jos salaista pöytäkirjaa ei ole olemassa.
Toinen arvostelemamme asia, joka on myös sisällytetty Lalumièrin mietintöön, on strategisen suunnitelman puuttuminen. Hyvin yksinkertaisesti sanottuna: missä, milloin ja miten eurooppalaisten joukkojen pitäisi toimia tulevaisuudessa? Se on minulle täysin epäselvää. Siksi olin viime viikolla rehellisesti sanottuna myös hieman hämmästynyt, kun Solana vastasi kysymykseen strategisen suunnitelman olemassaolosta vilpittömän myöntävästi ja sanoi, että meillä on strateginen suunnitelma ja että tarvitsemme vielä vain joukot. Haluan kysyä Richardilta tässä yhteydessä, onko hän samaa mieltä Solanan kanssa. Onko strateginen suunnitelma olemassa? Jos sellainen on olemassa, voiko hän sitten kertoa minulle, mistä se löytyy, koska lukisin sen mielelläni?
Sitten lopuksi, yksi arvostelun kohde, jota ei valitettavasti ole sisällytetty Lalumièren mietintöön, on rahoituksellinen näkökohta. Mielestäni Euroopan parlamentin viestin täytyy olla hyvin selkeä: Kannatamme tätä kehitystä, mutta siihen kuuluu, että nykyisissä armeijoissa tehdään leikkauksia, jotta tulee mahdolliseksi panostaa uusiin välineisiin, joita myös me pidämme tärkeinä.

Wurtz
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, eräs toinen ryhmäni jäsen, Modrow, puhuu puolustuskysymyksistä. Omasta puolestani keskityn siihen, mitä puheenjohtaja Brokin mietinnössä kutsutaan YUTP:n kulmakiveksi, eli rauhan ja vapauden takaamiseen ja konfliktien ehkäisemiseen. Rajoitan puheeni vain yhteen esimerkkiin, joka on polttavan ajankohtainen ja kuvaa hyvin selvästi sitä, mitä politiikassamme on muutettava, ja tämä esimerkki on Lähi-itä, jonka kohdalla puheenjohtaja Brok pitää perustellusti valitettavana sitä, että lainaan "EU ei edelleenkään kykene ottamaan rakentavaa roolia", mutta se ei ole puheenjohtajavaltio Ranskan syytä.
Olen juuri palannut Israelista ja Palestiinasta, joissa vierailin viime viikolla ryhmäni valtuuskunnan johtajana. Voin sanoa, että Palestiina kohdistaa Eurooppaan hyvin suuria odotuksia. Euroopan lipulla varustetulla autolla pääsee mihin vain, kaikkein syrjityimmälle pakolaisleirillekin. Emme saa pettää näitä odotuksia. Mitä palestiinalaiset odottavat meiltä? He odottavat ennen kaikkea kolmea asiaa, joita olemme taipuvaisia ja jotka pystymme toteuttamaan, jos meiltä ja kaikilta hallituksiltamme löytyy vain vähänkin poliittista tahtoa.
Ensimmäinen asia on se, että pyydämme lähettämään alueelle kansainvälisiä tarkkailijoita väestön suojelemiseksi. Sanokaamme yksinkertaisesti saman, minkä YK:n ihmisoikeusvaltuutettu Mary Robinson on jo sanonut, ei sen enempää eikä vähempää. Se, minkä näimme esimerkiksi Gazan sairaalassa, oli painajaismaista. Se on saatava loppumaan. Jos epäilette, suosittelen, että luette erään suuressa israelilaisessa Haretz-sanomalehdessä 20. marraskuuta julkaistun haastattelun. Siinä paljastetaan israelilaisille tarkka-ampujille annetut uskomattomat ohjeet yli 12-vuotiaiden palestiinalaisten surmaamisesta. Sen luettuaan ymmärtää kaksi kuukautta jatkuneen verilöylyn tuloksen: 270 kuolonuhria, joista valtaosa palestiinalaisia, ja lähes 10 000 haavoittunutta, joista monet ovat vammautuneet loppuiäkseen.
Toiseksi meidän olisi uskallettava vaatia Israelin hallitusta lopettamaan jatkuvan sotavarustelunsa, joka siirtää kaikki rauhantoiveet yhä kauemmaksi. Tämän asian sanominen ei ole osoitus vihamielisyydestä vaan vastuusta niin Israelin kuin kaikkien muidenkin Välimeren alueen maiden eduista. Meidän on tietysti tuomittava ankarasti kaikki hyökkäykset Israelin siviiliväestöä kohtaan, kuten hyökkäys koululaisbussia vastaan. Teimme näin välittömästi ollessamme paikan päällä. Väkivaltakierteestä ei päästä pommittamalla Gazan aluetta, kun alueelta on ensin katkaistu sähköt, jotta väestöä saataisiin paremmin peloteltua, eikä pommittamalla kerta toisensa jälkeen Betlehemin aluetta, jolla myös vierailimme.
Kolmanneksi ja viimeiseksi meidän on pyydettävä järjestämään uudet rauhanneuvottelut samoin periaattein, joita me puolustamme kaikilla muilla maailman alueilla ja jotka ovat kansainvälisen oikeuden, Geneven sopimusten ja Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmien noudattaminen. Se merkitsee tässä tapauksessa vetäytymistä vallatuilta alueilta Itä-Jerusalem mukaan luettuna, siirtokuntien purkamista ja pakolaisongelman tunnustamista.
Näiden perusoikeuksien jatkuva loukkaaminen huolimatta seitsemän vuotta jatkuneista neuvotteluista ja siitä johtuva turhautuminen ovat tämän kansannousun ydintekijöitä. Nämä ongelmat on siis ratkaistava, jotta alueelle palaisi kestävä rauha. Monet israelilaiset ovat asiasta samaa mieltä, ja mielipide- ja äänestystutkimukset osoittavat, että israelilaisten ehdoton enemmistö hyväksyy ajatuksen yleisestä rauhasta Palestiinan kanssa, johon liittyi siirtokuntien purkaminen. Kuten eräs sotilaiden äitien järjestö on asian ilmaissut, emme vetäneet lapsiamme pois Libanonista sen vuoksi, että he kuolisivat siirtokuntien puolesta.
Arvoisa puhemies, tästä syystä olen sitä mieltä, että Euroopan on päätettävä ryhtyä nyt toimiin. Jos se toimii niin kuin juuri ehdotin, se ei vain täytä Palestiinan kansan odotuksia, vaan se vahvistaa suotuisaa ilmapiiriä oikeudenmukaiselle rauhalle myös Israelissa ja antaa maailmalle arvonantoa herättävän ja luotettavan kuvan itsestään. Silloin ja vain tällä silloin pääsee eroon kyvyttömästä roolistaan Lähi-idässä ja Välimeren alueella.

Belder
Arvoisa puhemies, keskityn Brokin mietintöön esitettyyn tarkistukseen 1, joka koskee kansainvälisen tuomioistuimen perustamista Saddam Hussein hirmuvallan vuoksi. Asianmukaista tietoa Irakin nykyisen valtakoneiston luonteesta ei puutu. Tämä kirjoitusten virta paisuu vielä päivittäin. Siitä huolimatta monet läntiset poliitikot, myös täällä Euroopan parlamentissa, aliarvioivat pahasti tätä "pelon tasavaltaa", jollaiseksi Saddamin hirmuvaltaa on jo vuosien ajan osuvasti kuvattu.
Näillä virhearvioilla voi kuitenkin olla tuhoisia seurauksia, koska Saddam Husseinille, hänen omien sanojensa mukaan, Persianlahden sota ei ole vielä läheskään päättynyt. Siksi hän on jatkuvasti pyrkinyt keräämään varastoon erittäin uhkaavia joukkotuhoaseita. Kuka muuten pystyy nykyisin estämään häntä siinä? Hän on kieltänyt jo pitkään YK:n tarkastusryhmiltä pääsyn maahan. Ohimennen sanoen tämä julma Irakin yksinvaltias lietsoo laajaa arabien hyökkäystä Israeliin ja vielä vahvemmin sanottuna suoranaista jihadia, pyhää sotaa.
Mitä muuta on järkevästi ajatellen enää tehtävissä kuin hillitä päättäväisesti Saddamin aiheuttamaa mahdollista vaaraa? Kuinka neuvosto ja Euroopan komissio oikeastaan suhtautuvat nykyisin tähän asiaan? On perusteltua ajatella, että Euroopan YUTP:stä ei ole puhettakaan tämän maailmanrauhalle koituvan oleellisen vaaran osalta! Bagdadia kohtaan suunnattujen pakotteiden epäonnistumisen seurauksia ei pidä joka tapauksessa aliarvioida.
Vetoamalla perusteettomasti Irakin kansan hätään - puuttuuko Saddamilta tosiaan varoja auttaa kansaa - tämä Tigrisvirran tyranni saa vähitellen kätensä kansainvälisesti yhä enemmän vapaaksi. Mitä varten? Kylvääkseen kuolemaa ja hävitystä omassa maassaan ja sen ulkopuolella.
Lyhyesti sanottuna, on tullut todellakin aika, että YK perustaa kansainvälisen tuomioistuimen Saddamin "pelon tasavallan" kaikkien rikosten tutkimiseksi tarkasti ja käsittelemiseksi. Aloite tästä tekisi Euroopan unionin YUTP:stä varmasti uskottavampaa. Siksi kannatamme lämpimästi Brokin mietinnön tarkistusta 1.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies, nämä varmasti erittäin perusteelliset ja informatiiviset mietinnöt yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä paljastavat valitettavasti armotta myös unionin heikkoudet tällä alueella. Menettelytapoihin, joista emme varmasti voi olla ylpeitä, kuuluvat pikemminkin kiusalliset ja koordinoimattomat yritykset toimia Lähi-idän konfliktin välittäjänä. Mielestäni eurooppalaisilla on Lähi-idän rauhasta erityinen vastuu, jota emme valitettavasti kanna emmekä ilmeisesti pystykään kantamaan. Yksipuoliset syytökset, joita jouduimme kuuntelemaan täälläkin, yhden tai toisen osapuolen esittämä arvostelu tässä konfliktissa ja EU:n jäsenvaltioiden eripurainen äänestyskäyttäytyminen YK:ssa 21. lokakuuta 2000 toinen esittelijöistä arvosteli muuten sitä aivan syystä pienensivät edelleen EU:n mahdollisuuksia ottaa luova ja vastuullinen rooli.
Kyse ei ole EU:n jäsenvaltioiden ja poliitikkojen konfliktin syiden erilaisista tulkinnoista vastuulliset ymmärtävät sen kenties vihdoinkin vaan ainoastaan rauhanprosessin tukemisesta ja konfliktin osapuolten luottamuksesta. Unionin kaikkien jäsenvaltioiden on tunnustettava sekä elinkykyinen Palestiinan valtio että Israelin oikeutettu turvallisuudentarve, muuten emme saa milloinkaan aikaan yhteistä kantaa rauhanpyrkimyksiin ja Eurooppa menettää kaiken uskottavuutensa välittäjänä Yhdysvaltoihin verrattuna.
Lähi-idän konfliktista voi siksi kehittyä eräänlainen Euroopan unionin Lähi-idän politiikan koetinkivi. Jos me eurooppalaiset emme pysty ottamaan konfliktin ratkaisemisessa vastuullista roolia itsenäisesti Yhdysvaltoihin nähden, meidän on otettava huomioon se, ettei meihin luoteta välittäjinä muissakaan konflikteissa.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, on pakko tunnustaa, että viime kuukausina yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla on edistytty melkoisesti, ja että ansio siitä kuuluu suurelta osin korkealle edustajalle.
Kuten Ranskan puolustusministeri sanoi, myös puolustuspolitiikan alalla on edistytty. Neuvoston ennätysajassa suorittama väliaikaisten komiteoiden asettaminen, jäsenvaltioiden lupaukset panoksistaan nopean toiminnan joukkojen perustamiseksi sekä neuvoston puheenjohtaja Richardin osallistuminen parlamentin työskentelyyn sen ulkoasianvaliokunnassa ja täysistunnossa ovat mielestäni kaikki myönteisiä tekoja, jotka ansaitsevat tulla otetuksi huomioon.
Haluaisin tuoda selvästi ilmi puheenjohtajavaltio Ranskan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan sekä puolustuspolitiikan alalla aikaansaaman edistyksen, ja haluan mainita sen erityisesti, koska Nizzan Eurooppa-neuvostoa edeltäneiden keskustelujen kuluessa on esitetty varauksia tämän puheenjohtajakauden aikana saavutetusta edistyksestä yleensä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mielestäni meidän ei kuitenkaan pidä pettää itseämme, sillä Ranskan puheenjohtajakautta ei arvioida yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tai puolustuspolitiikan alalla jo saavutettujen ansioiden perusteella, vaan pääasiassa Nizzan Eurooppa-neuvoston tulosten perusteella, jotka ovat todella ensiarvoisen tärkeitä hankkeemme jouduttamiseksi.
Vastoin komission jäsen Pattenin sanoja tänään iltapäivällä, minä en aio käydä läpi Euroopan unionin kaikkia ulkoisia toimia, vaan haluaisin keskittyä kolmeen kohtaan, joita minusta on syytä korostaa. Ensimmäinen niistä on keskustelu, joka virisi Saksan ulkoministerin Humboldtin yliopistossa pitämän puheen, presidentti Chiracin Berliinissä pitämän puheen ja Englannin pääministerin Prahassa pitämän puheen sekä Italian pääministerin ja Ruotsin ulkoministerin äskettäisten lehtiartikkelien seurauksena. Kaikki panevat yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteydessä enemmän painoa hallitustenväliselle kuin yhteisönlaajuiselle toiminnalle. Niin kutsutun "kolmannen tien" pääideologi Anthony Giddens on sanonut, että poliittinen vaikutusvalta on luisumassa komission käsistä ja että painopistettä on siirrettävä muiden tahojen suuntaan, tarkemmin sanottuna neuvostolle. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, komission toimet ja toimielinten välinen tasapaino ovat mielestämme keskeisiä asioita.
Toiseksi ja vastoin edellisen puhujan sanoja, en tiedä, voisiko olla mahdollista tai suotavaa, että Euroopan unioni tekisi enemmän kuin se nyt tekee ehkäistäkseen Lähi-idän selkkausten ja väkivallan käymistä huolestuttavammaksi, ennen kaikkea Yhdysvaltojen nykyisen siirtymävaiheen aikana. Oletan, että Yhdysvaltain 43. presidentti nimitetään piakkoin, mutta mielestäni Euroopan unionilla olisi nyt hyvä tilaisuus kaksinkertaistaa ponnistelunsa ja olla tiiviimmin mukana tämän sydäntämme niin lähellä olevan selkkauksen ratkaisemisessa.
Puheenvuoroni viimeinen kohta koskee Latinalaista Amerikkaa. Kysyn itseltäni, ja kysyn aikanaan myös komission jäsen Pattenilta, eikö niitä Seattlen huippukokouksen tuloksena hyväksyttyjä neuvotteluohjeita, joista Euroopan unioni ja komissio keskustelevat parhaillaan Chilen ja Mercosurin kanssa, pitäisi tarkistaa ottaen huomioon huippukokouksen valitettava epäonnistuminen, ja eikö ole syrjimistä panna näiden sopimusten loppuun saattamisen ehdoksi uutta Maailman kauppajärjestön neuvottelukierrosta. Minusta se on tosiaankin eriarvoistava edellytys, joka pitäisi mukauttaa näihin uusiin oloihin.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluaisin sanoa, että toimielinten välinen tasapaino, jossa annetaan komissiolle sille kuuluva osa, on meille hyvin tärkeä asia, samoin kuin se, että Euroopan unionissa jo lujittuva sisäinen ulottuvuus heijastuu myös sen ulkopuolelle.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelemme tänään kahdesta erittäin tärkeästä mietinnöstä ja tärkeästä suullisesta kysymyksestä, jotka koskevat hirvittävää, sietämätöntä tilannetta Afganistanissa. Haluaisin kuitenkin keskittyä Lalumièren mietintöön, koska siinä käsitellään edistymistä, jota unionin puolustus- ja turvallisuuspolitiikassa epäilemättä on tapahtunut, ja esitetään se tasapainoisessa ja demokraattisessa yhteydessä. Tasapainoisessa, koska mietinnössä tehdään aivan selväksi: me tarvitsemme ensinnäkin analyysin Euroopan ja sen ympäristön erilaisista riskitekijöistä, toiseksi konfliktien ehkäisyä ja kolmanneksi siviilikriisinhallintaa. Vasta kun ne kaikki pettävät, tarvitaan sotilaallista kriisinhallintaa. Ne kaikki eivät voi aina seurata ajallisesti toisiaan, mutta me tarvitsemme kaikkia niitä, ja vain kaikki nämä tekijät yhdessä muodostavat Euroopan yhteisen yhtenäisen, tasapainoisen puolustus- ja turvallisuuspolitiikan.
Mietinnössä niihin lisätään vielä demokraattinen valvonta, ja haluaisin erityisesti korostaa sitä. Arvoisa ministeri, haluaisin kiittää teitä erityisesti siitä, että olitte mukana valiokunnassa ja että olette paikalle tänään. Henkilökohtainen osallistumisenne ei kuitenkaan korvaa unionin turvallisuus- ja puolustuspolitiikan demokraattista legitimaatiota. Puolustuspolitiikka, puolustusmenot ovat kansallinen asia, ja siitä on keskusteltava ja päätettävä kansallisella tasolla kansallisissa parlamenteissa.
Turvallisuuspolitiikassa on eurooppalainen tasokin, ja Euroopan parlamentti toimii budjettivallan käyttäjänä Euroopan tasolla ja eurooppalaisen turvallisuuspolitiikan tasolla. Kansallisen ja Euroopan tason välillä on oltava yhteistyötä, ja siksi tarvitaan myös demokraattista valvontaa. Arvoisa ministeri, tiedän, että suhtaudutte asiaan epäillen, vastustitte sitä taas vastustitte sitä aiemmin Pariisissa toisessa yhteydessä mutta tämä parlamentti pysyy poliittisista kannoistaan riippumatta kannassaan ja yrittää saada sen toteutumaan. Lopuksi sanon: antakaa eurooppalaiselle puolustuspolitiikalle myös parlamentaaris-demokraattinen ulottuvuus!

Väyrynen
Arvoisa puhemies, keskityn tässä puheenvuorossani käsittelemään rouva Lalumièren mietintöä, joka on mielestäni hyvin laadittu ja selväsanainen. Helsingin huippukokouksen päätös EU:n nopean toiminnan joukkojen perustamisesta on tulkittu jäsenvaltioissa eri tavoin. Suomessa ja Ruotsissa puhutaan kriisinhallinnasta, jolla näissä maissa tarkoitetaan lähinnä perinteistä rauhanturvatoimintaa. Rouva Lalumièren mietintö heijastelee useiden Nato-maiden ajattelua, jonka mukaan nopean toiminnan joukoista kehittyy varsin nopeasti täysimittaiseen sodankäyntiin kykenevä armeija. Käytettävissä tulisivat olemaan muun muassa raskaat kuljetuskoneet, lentotukialukset, risteilyohjukset ja pitkiin pommituslentoihin tarvittavat tankkauskoneet. Tällaisesta ei suomalaisille ole kerrottu mitään. Mielestäni Euroopan sotilaallinen identiteetti olisi tullut luoda Naton puitteissa, jolloin EU olisi pitäytynyt vain kriisinhallintatehtäviin. EU:n kehittämistä sotilasliitoksi ja sotilaalliseksi suurvallaksi en voi hyväksyä. Nyt kun EU:n sotilaallisen ulottuvuuden kehittäminen on käynnistetty, on viisasta pyrkiä siihen, että unioni myös tällä alalla sisäisesti eriytyisi. Nato-maat voisivat muodostaa unionin puitteissa puolustusyhteisön, joka toimisi Naton vahvana eurooppalaisena pilarina. Tällöin muut EU:n jäsenvaltiot voisivat pitäytyä perinteiseen rauhanturvatoimintaan.
En voi hyväksyä rouva Lalumièren mietinnön eräitä yksityiskohtia. Lopullisessa äänestyksessä tuen mietinnön hylkäämistä.

Schroedter
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan parlamentti ei ole tähän päivään mennessä käyttänyt riittävästi oikeuttaan hoitaa vastuutaan maailman rauhasta ja ennen kaikkea pysyvästä vakaudesta. Sillä ei olisi kilpailijoita, jos se pyrkisi parantamaan ja käyttämään yhtenäisesti olemassa olevia siviilikonfliktinestovälineitä ja ennen kaikkea mahdollisuuksia kriisien ehkäisemiseen. Kiihkeä toiminta suuntautui Kosovon traumaattisten kokemusten jälkeen kuitenkin aivan väärään suuntaan. Keskittyminen puhtaasti reaktiiviseen kriisinhallintaan on saattanut ulko- ja turvallisuuspolitiikan täydelliseen epätasapainoon. Mikään maa ei ottaisi kuitenkaan vastuulleen sitä, että lähettäisi sotilaitaan jollekin alueelle ilman poliittista suunnitelmaa ja epävarmana ulospääsystä.
Poliittista suunnitelmaa ei kuitenkaan ole, eikä todellisuudessa vielä myöskään yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Kansalliset edut ovat edelleen pääosassa, varsinkin ulkopoliittisessa toiminnassa. Saimme siitä juuri esimerkkejä Haagissa. Siitä esimerkkinä on Lähi-idän konflikti. On järjetöntä erottaa eurooppalainen ulkopolitiikka toimielimistä, joille siirrettiin vastuu useimmista sen toteuttamiseen tarvittavista välineistä. Tätä lausetta en ole keksinyt minä, vaan komission jäsen Patten, ja hän on oikeassa. Aivan yhtä järjetöntä on keskittää taloudelliset resurssit pääasiassa sotilaalliseen varustautumiseen. Jos Euroopan yhteinen ulkopolitiikka käsitetään vain Euroopan varusteluteollisuuskonsernien tukivälineeksi, sen tehtävä on käsitetty väärin! Se voi palauttaa uskottavuutensa vain, jos sen pääperiaatteena on siviililähestymistapa, jos se harjoittaa tehokasta ehkäisevää politiikkaa käytettävissä olevin välinein ja tarjoaa niille myös riittävän rahoituksen. Tämän laajan siviilikonfliktinestovälineistön laiminlyönti osoittautuu pitkällä aikavälillä virheeksi, ja silloin en tyydy neuvoston selityksiin ja viittauksiin siitä, että se on jo tehnyt päätöksiä, että jossain se etenee! Selvää se ei ole, koska samanaikaisesti käy ilmi, että päätökset ovatkin vain reaktioita.
Siviilikonfliktinesto, ja korostan sanaa esto, ei voi olla vain sotilaallisen väliintulon jatke. Se on tehokasta ennen kaikkea silloin, kun vapaudumme Kosovon ja Srebrenican traumasta, kun palaamme aktiiviseen ehkäisevään politiikkaan ja hyödynnämme olemassa olevia resursseja, vieläpä jo reilusti etukäteen, kun huolehdimme kriisien ja niiden laajentumisriskien poistamisesta. Se merkitsee sitä, että ensimmäisenä tavoitteena pitää olla toimet aseiden viennin vähentämiseksi epävakaille alueille, että neuvoston on ryhdyttävä toimeen, että kauppapolitiikan on oltava reilua, että kestävään kehitykseen on annettava apua ja ennen kaikkea että on tuettava kansalaisyhteiskunnan demokraattisia voimia. Alueellisen yhteistyön tukeminenkin on järkevä keino. EU:lla on vain yksi ongelma, nimittäin se, että se ei ole tähän asti saanut herätettyä yleistä mielenkiintoa sellaisiin toimiin, vaikka ne ovat huomattavasti pysyvämpiä ja selvästi tehokkaampia kuin muut.

Korakas
Arvoisa puhemies, Brok, saksalainen konservatiivi, ja ranskalainen sosialisti ovat niin sanotusti muodostaneet epäpyhän allianssin esitelläkseen meille kaksi toisiaan täydentävää mietintöä ja päätöslauselmaehdotusta, jotka kilpailevat keskenään väliintuloon perustuvassa militarismissa. Nämä päätöslauselmat, joita on täydennetty ulko- ja puolustusministerien sekä Pattenin puheenvuoroilla, eivät jätä mitään epäilystä Euroopan unionin militarisoitumisen ja hyökkäävyyden syvenemisestä. Molemmat ehdotukset tukevat kiihkeästi hirvittävän sotakoneiston luomista, keihäänkärkenä 50 000-60 000 miehen nopean toiminnanvalmiuden joukot, Richardin mukaan 100 000 miehen joukot, joita tuetaan ilmavoimin ja laivastoin ja jotka voidaan siirtää myös ilmateitse.
Myönnän, että lausuttu karmivan kyyninen tavoite on Euroopan unionin sotilaallinen väliintulo kolmansien maiden maaperälle ja eurooppalaisia arvoja ja etuja uhkaavien kriisien ehkäisy ja hallinta ilman edes YK:n turvallisuusneuvoston päätöstä, pelkästään YK:n pääsihteerin kutsusta. Asian varmistaa vielä se, että molemmissa päätöslauselmissa, joissa tehdään selviksi paljon puhutun yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteet, ehdotetaan kaikkiin Euroopan unionin valtioihin ammattimaisia eli palkka-armeijoita, jotka toteuttavat sokeasti ja epäröimättä saamansa käskyt. meille sanotaan, että näin sellaiset hankkeet kuin Jugoslavian rikollinen pommittaminen ja Kosovon edelleen jatkuva miehittäminen voidaan toteuttaa entistä menestyksellisemmin myös Euroopan unionin aloitteesta sopusoinnussa ja toisiaan täydentävästi Naton kanssa.
Minun on pakko panna merkille, että Brokin mukaan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoite on vastustaa neuvostoblokin massiivista hyökkäystä. Hän ei ole selvästikään kuullut, että valitettava tosiseikka on koko ihmiskunnan kannalta on se, että tätä blokkia ei ole enää. Totuudesta ei ole epäilystä: niin kuin ennen vuotta 1990 nykyäänkin esittelijöillemme sekä Euroopan unionin johtaville piireille vihollinen on sellaiset kansat, jotka eivät nöyrry uuden imperialistisen maailmanjärjestyksen edessä ja jotka taistelevat sitä vastaan, vihollinen on kansan luonnollisesti kasvava liikehdintä sitä Euroopan unionin barbaarimaista ulko-, talous- ja sosiaalipolitiikkaa vastaan, joka synnyttää vihaa kansojen kesken, sotia, työttömyyttä ja kurjistumista. Teidän yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikkanne on suunnattu tätä vihollista vastaan.
Kuten ymmärrätte, äänestämme molempia mietintöjä vastaan ja sitoudumme antamaan kaikki voimamme taisteluun politiikkaa vastaan, joka ...
(Puhemies keskeytti puhujan).

Oostlander
Arvoisa puhemies, haluan käsitellä erityisesti Lalumièren mietintöä, jota pidän erittäin suuressa arvossa, koska se on mielestäni mietintö, jossa käsitellään hyvin käytännöllisesti kysymyksiä, jotka liittyvät sekä meidän turvallisuuteemme että myös muiden ympärillämme olevien turvallisuuteen. Haluaisin kuitenkin aluksi sanoa jotakin muutamista puheenvuoroista, joita kollegani ovat juuri pitäneet. He puhuvat hyvin kauniisti ja myötätuntoisesti toimien järjestyksestä: ensin ehkäiseviä toimia, mahdollisimman paljon ei-sotilaallisia keinoja ja vasta sitten sotilaallisia keinoja. Kun tämän kuulee, voi sanoa, että tämä pitää luonnollisesti paikkansa, mutta tässä vetoomuksessa annetaan itse asiassa ymmärtää, että Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat aiemmin muissa yhteyksissä tarttuneet aseisiin aivan liian nopeasti. Historia opettaa meille, että se on tapahtunut, ikävä kyllä, usein aivan liian myöhään ja että jos se olisi tapahtunut hieman aikaisemmin, olisi voitu säästää satojatuhansia ihmishenkiä. Olen siis sitä mieltä - näin ajatellen - että tämä ei oikeastaan pidä paikkaansa. Kannatan kuitenkin lämpimästi ponnisteluja ehkäisevien toimien suorittamiseksi sodan ja myös kaikenlaisen muun väkivallan välttämiseksi. Emme luonnollisestikaan saa kääntää tätä asiaa toisinpäin.
Arvoisa puhemies, mielestäni kansalaiset - myös jos tästä tekee kyselyjä - ajattelevat, että me täällä Euroopan parlamentissa toimimme ulkopolitiikan ja turvallisuuden parissa ja että niissä on myös päätöksentekovaltamme painopiste, mikä ei pidä paikkaansa. Ongelmana on se, että 15 ministerin neuvosto tekee näistä asioista päätökset ja että se kaikki tapahtuu melko hitaasti ja että Euroopan parlamentti saa siitä syyn niskoilleen. Siksi olen erityisen iloinen siitä, että kuitenkin pääsemme eteenpäin. Ranskan puolustusministerikin kävi kuultavanamme, mikä oli historiallinen tapaus. Hänen puheensa sisältö sai meidät kaikki lämpenemään. Saatoimme nähdä, että edistystä on luonnollisesti tapahtunut. Olemme hyvin iloisia myös Pattenin - joka on keskuudessamme myös hyvin suosittu kuten Solanakin - toimista, koska lopultakin tapahtuu jotakin.
Pidän Lalumièren mietinnössä erityisen käytännöllisenä huomautuksena sitä, missä hän sanoo - tämä on hienoa - että Solanan tulee koordinoida jäsenvaltioiden välillä ja Pattenin tehdä enemmän aloitteita komissiossa. Nämä kaksi tulisi vielä mielellään yhdistää yhteen henkilöön. Olen myös joskus aikaisemmin sanonut, että pitäisi saada aikaan vähintään ikään kuin identtiset kaksoset, mutta yhdistäminen on vielä paljon hienompaa Euroopan komission puitteissa. Pidän Lalumièren luonnostelemia näkymiä erityisen hyvinä. Tällä tavalla voimme ehkä päästä siihen, että kaikkia voimavarojamme käytetään myös tehokkaammalla tavalla sekä ehkäiseviin toimiin että tarvittaessa sotilaallisiin toimiin Petersbergin tehtävien puitteissa sekä myös sotilaallisten toimien jälkeisiin toimiin, joita tarvitaan nyt esimerkiksi myös Kosovossa. Tarvitsemme siellä paitsi poliiseja niin myös ihmisiä, jotka voivat pitää hallinnon käynnissä ja jotka voivat ottaa jossakin hoitaakseen esimerkiksi kaupunginjohtajan tehtävän. Nämä kaikki ovat virkamiehiä, joista mielestäni voitaisiin oikein hyvin keskustella Pattenin tehtäväkentän ja hänen nopean toiminnan joukkojensa yhteydessä. Tämä on erityisen tärkeä elementti, koska Euroopan komissiolla on siinä runsaasti sananvaltaa ja meillä parlamenttina siten paljon valvontavaltaa. Olen siis taipuvainen painottamaan tätä asiaa todella vahvasti.
Arvoisa puhemies, sitten tulee luonnollisesti budjetti ja se, kuinka budjetti täytyy jakaa. Mietintöön sisältyy hyviä huomautuksia, ja mielestäni meidän täytyy antaa Lalumièren kanssa etusija sille, että rahoitus hoidetaan yhteisen budjetin kautta. Silloin budjetti tulee heti oikeudenmukaisesti jaetuksi ja sitä myös valvotaan. Mitä tulee valvontaan, Euroopan parlamentille tulee luonnollisesti siirtää yhä enemmän Länsi-Euroopan unionin ja sen yleiskokouksen tehtäviä. Se on mielestäni hyvä asia. Mielestäni tämä on myös toistaiseksi varovainen ja realistinen arvio siitä että - mitä tulee joukkojen muodostamiseen käytännössä - kansalliset parlamentit säilyttävät hyvin pitkään ja ehkä ikuisesti laajan toimivallan ja että tätä varten tarvitaan foorumia, missä voimme myös olla yhteydessä kansallisiin parlamentteihin. Ei tarvita valvontaelintä vaan tarvitaan foorumi, ja olen tästä todella iloinen.

Modrow
Arvoisa puhemies, käsiteltävänä oleva mietintö antaa luvan EU:n sotilaallisen väliintulokyvyn kehittämiseen. En voi hyväksyä sitä. Kun oli ennustettavissa, että Varsovan sopimus murentuu, johtamani DDR:n hallitus päätti vuoden 1990 alussa uudesta sotilaallisesta opista, jonka tavoitteena oli ydinaseettomuus, valtioiden välinen kumppanuus turvallisuuden alalla ja asteittainen aseidenriisunta. Väkivallattomuus oli periaatteemme. Euroopan kahtiajakautumisen päätyttyä NATOkin kävi tarpeettomaksi. Sen sijaan, että se lakkautettaisiin, se muutetaankin puolustusliitosta hyökkäysvoimaksi ja sitä vastaavaksi liitoksi ja laajentaa toimintaansa yhä pitemmälle itään. EU:n väliintulojoukkojen muodostamisen perustelut muistuttavat kovasti NATOn olemassaolon jatkamisen perusteluja.
Kyse ei ole ensi sijassa konfliktipesäkkeiden tukahduttamisesta vaan markkinoille pääsyn, raaka-aineiden saannin ja kiinnostaville alueille pääsyn sotilaallisesta turvaamisesta. Kannatan sitä, että EU profiloituu ulko- ja turvallisuuspoliittisesti rauhan turvaamiseen ja irtaantuu Yhdysvalloista. Sillä on kuitenkin muitakin edellytyksiä. Ensinnäkin: kansainvälisen oikeuden vastaisesti Jugoslaviaa vastaan käyty sota ja sen tulokset Etelä-Serbian uudet jännitteet osoittavat, että sotilaallisesta voimasta ei saa taas tulla politiikan välinettä. Toiseksi: NATO pitää lakkauttaa vähitellen, eikä sitä pidä laajentaa itään. Kolmanneksi: meidän on luotava ydinaseeton käytävä, jota Olof Palme aikoinaan ajoi, Itämereltä Mustallemerelle. Neljänneksi: ETYJiä on vahvistettava sen turvallisuuspoliittisten periaatteiden mukaisesti konfliktien ehkäisyyn ja ratkaisuun sopivin välinein, eikä hyökkäysvoimia pidä luoda. Viidenneksi: Yhdistyneitä Kansakuntia pitäisi vaatia järjestämään maailmanlaajuinen rauhankokous, jossa otettaisiin opiksi 1900-luvun sodista, jotta maailman kansoille annettaisiin mahdollisuus rauhanomaiseen 2000-lukuun. Eurooppa voisi olla esimerkkinä väliintulojoukkojen luominen on varmasti väärä merkki siihen tarkoitukseen!

Van Orden
Minun on sanottava, että Brokin mietinnössä on paljon sellaista, mitä voimme tukea, erityisesti se, että siinä pidetään tärkeänä Euroopan unionin laajentumista.
Olemme kuitenkin huolissamme erityisesti Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan luonteesta. Sanon tämän huolimatta siitä, että tästä aiheesta on viime päivinä esitetty hämmästyttävän paljon näennäisiä vakuutteluja. Jos ehdotettujen Euroopan valmiuksien tarkoituksena todellakin olisi vahvistaa NATOa tai liittoutuman mahdollisuuksia, se ei juurikaan aiheuttaisi meille ongelmia. Näin ei kuitenkaan ole.
Unioni on päättänyt perustaa itsenäiset valmiudet tavoitellessaan Euroopan poliittista yhdentymistä. Ministeri Richard sanoo, ettei hän halua kilpailla NATOn kanssa, mutta hän kylläkin haluaa kilpailla Yhdysvaltojen kanssa turvallisuuspolitiikassa. Esittelijä Brok ehdottaa muun muassa, että Euroopan unionin pitäisi tähdätä sotilaallisissa operaatioissaan Aasiassa sijaitsevalle epävakaalle alueelle, joka ulottuu Afganistanista aina Kiinanmerelle asti. Hän mainitsi Kashmirin - pidän sitä hälyttävänä.
Lalumièren mietinnössä halutaan rahoittaa EU:n sotilaallisia operaatioita yhteisön talousarviosta, jolloin myös niiden, jotka eivät osallistu niihin, odotetaan maksavan oman osuutensa. Siinä ehdotetaan, että Venäjä osallistuisi pitkän matkan ilmakuljetuksiin, ja venäläiset ottivatkin eilen puheeksi yhteisen tiedonhankinnan Euroopan unionin kanssa. Osa täällä ottaisi strategiseksi kumppaniksi mieluummin Venäjän kuin Yhdysvallat. Esittelijä Lalumière ja esittelijä Brok haluavat, että EU:n puolustuspolitiikkaa valvoisi komission varapuheenjohtaja, joka ottaisi hoidettavakseen YUTP:tä koskevat neuvoston pääsihteerin tehtävät. Tämän suunnitelman mukaan komissio johtaisi puolustuspolitiikkaa.
Tämä kaikki on mieletöntä. Komission pitäisi keskittyä ei-sotilaallisen ulkoisen avun ohjelmiin, ja sotilasasiat pitäisi jättää kansakuntien päätettäviksi hallitustenvälisellä tasolla.
Meidän pitäisi ensin antaa NATOn päättää, miten se hoitaa kriisin, ja eurooppalaiset voisivat valmiuksiaan parannettuaan tarvittaessa ottaa vastuun tietystä tehtävästä, kuten NATOssa neljä vuotta sitten sovittiin. Emme saa kuvitella, että näissä ehdotuksissa tähdätään tähän.

Titley
Olen sanoinkuvaamattoman iloinen huomatessani, että esittelijä Brok onkin kaiken aikaa ollut vaarallinen kumouksellinen!
Haluaisin onnitella esittelijä Lalumièreä hänen mietinnöstään. Olemme ottaneet valtavan harppauksen Euroopan puolustusyhteistyössä noin 12 viime kuukauden aikana, mutta meidän on pidettävä mielessä muutama asia.
Ensiksi: Euroopan unionin ulkopolitiikan johdonmukaisuuden säilyttämisen on oltava keskeinen tekijä. Ellei ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa pilarissa pyritä yhteiseen päämäärään, kaikki perustamamme mekanismit ovat tuomittuja epäonnistumaan. Meidän onkin koko ajan pidettävä tämä mielessä.
Toiseksi: viime viikkoina huomio on väistämättä keskittynyt sotilaalliseen ulottuvuuteen, mutta emme saa unohtaa ei-sotilaallisen konfliktien estämisen tarvetta. Toinen ei saa tapahtua toisen kustannuksella, sillä muuten vedämme köyttä vastakkaisiin suuntiin.
Kolmanneksi: suhtaudun myönteisesti nopean toiminnan joukkoihin, mutta meidän on toimittava Euroopan kannalta selkeästi, sillä meidän on onnistuttava siinä heti ensimmäisellä kerralla. Emme voi olla siinä puoliksi mukana, vaan kaikkien jäsenvaltioiden on selvästi sitouduttava siihen. Emme siksi saisi pakottaa näitä joukkoja tekemään mitään sellaista, mitä niiden ei ole tarkoitus tehdä. NATO on ilman muuta Euroopan ja länsimaiden yhteisen puolustuksen väline. Nopean toiminnan joukkojen tehtäviin kuuluvat rauhanturvaaminen ja rauhanrakentaminen sekä Petersbergin tehtävät. Jotta pystyisimme siihen, meillä täytyy olla siihen valmius.
Meiltä selvästikin puuttuu tällainen valmius, ja jäsenvaltioiden onkin viime kädessä tarkasteltava puolustusmenosuunnitelmiaan, joissa on valtavia maakohtaisia eroja.
Haluaisin, että pyrkisimme viime kädessä lähentämään puolustusmenojamme. Tarvitsemme myös asianmukaista koordinointia. Emme halua päällekkäisyyttä, emme NATOn emmekä EU:n jäsenvaltioiden kanssa. Meidän pitäisi tehdä yhteistyötä ja koordinoida. Meidän olisi pyrittävä kohti eurooppalaista hankintapolitiikkaa, jotta entistä tehokkaampi puolustusteollisuutemme antaisi rahoillemme entistä parempaa vastinetta.

Schmid, Herman
Arvoisa puhemies, haluan huomauttaa kolmesta asiasta: ensiksikin Lalumièren mietintöön sisältyy kokonainen ohjelma, joka koskee sitä, kuinka EU:sta muodostuisi sotilaallinen suurvalta jo aivan lähitulevaisuudessa. Se voi tuntua käsittämättömältä, jos otetaan huomioon se, että Euroopalla ei ole vihollisia eikä sitä uhkaa mikään sotilasvalta.
Toiseksi: mietinnössä käsitellään pääasiassa EU:n oman alueen ulkopuolelle suuntautuvia hyökkäysluontoisia sotilaallisia toimia. EU:n suurvallan on voitava puuttua asioihin kaikkialla maailmassa, missä EU:n edut tai arvot ovat uhattuina. EU:sta tulee täten Yhdysvaltojen vastine tässäkin asiassa. Olen vakuuttunut siitä, että Euroopan kansat suhtautuisivat tähän politiikkaan epäillen, jos ne vain olisivat tietoisia siitä.
Kolmanneksi: erittäin seikkaperäisessä mietinnössä ei mainita sanaakaan liittoutumattomista maista tai liittoutumattomuudesta ylipäänsä. Lähimmäksi tätä päästään 5 kohdan perusteluosan ivallisessa kirjoituksessa, jossa mainitaan "niin sanotut puolueettomat maat". Liittoutumattomien maiden on vastustettava selkeästi ja kuuluvasti tällaisia muotoiluja ja koko mietintöä.

Carlsson
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijä Brokia siitä yleiseurooppalaisesta tavasta, jolla hän käsittelee asioita sekä puheessaan että mietinnössään. Olen samaa mieltä hänen laajentumista koskevista ajatuksistaan. Hän toteaa, että 12 uuden jäsenvaltion kanssa käynnistetyt laajentumisneuvottelut ovat osoittautuneet kaikkein tehokkaimmaksi välineeksi Välimeren alueen sekä Keski- ja Itä-Euroopan vakauttamisessa. Yritämme kaikin tavoin lisätä vapauden ja rauhan edellytyksiä Euroopassa.
Brokin mietinnössä otetaan esille myös YUTP:n korkean edustajan virka. Pitkällä aikavälillä luulen, että nykyinen tilanne ei tule kestämään. Tämäniltainen keskustelu on jännittävä. Pidän myönteisenä sitä yksimielisyyttä ja suoruutta, jolla parlamentti keskustelee unionin turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa käsittelevästä Lalumièren mietinnöstä.
Jotta olisimme uskottavia tässä asiassa, on luullakseni tärkeää, että neuvoston jäsenet puhuvat Brysselissä ja EU:ssa samalla tavalla kuin omissa kotimaissaankin. Kotimaani Ruotsin ulkoministeri edellyttää YK:n valtuutusta EU:n toimille. Ruotsissa käytävässä keskustelussa kyse on erittäin laajalti sitä, onko Ruotsi EU:n jäsenenä edelleenkin puolueeton valtio. Sitä menee sanattomaksi, mutta näin asia on.
Luulen lisäksi, että on erittäin tärkeää, että EU:n nyt ilmoittamien pyrkimysten toteuttamiseen varataan konkreettisia resursseja, muuten tämä saattaa jäädä vain pelkäksi puheeksi.
Lopuksi haluan huomauttaa, että on tärkeää, että unionin poliittiset johtajat tekevät selväksi tämänhetkisen voimakkaan pyrkimyksen, jotta he saisivat kansalaiset kannattamaan näitä tärkeitä ja pitkälle meneviä suunnitelmia.

Souladakis
Arvoisa puhemies, tänään käsittelemme kahta poliittisesti merkittävää mietintöä, koska ne kumpikin koskevat olennaisesti yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Muodostuessaan yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka käy läpi monia vaihteluita, mutta se edistää kuitenkin olennaisesti toivottua poliittisen Euroopan syntymistä. Myös niiden, jotka suhtautuvat epäröiden hyötyyn, jota saadaan esim. päätöksestä luoda niin sanottu Euroopan armeija, on nähtävä tämän päätöksen tärkeä poliittinen osa ja sen vaikutus Euroopan unionin yhteenkuuluvuuteen.
Joka tapauksessa opinkappaleemme on oltava kaikkien kriisien rauhanomainen ratkaiseminen. Jotta voitaisiin säilyttää ulko- ja turvallisuuspolitiikan joustavuus, se pitää määritellä Euroopan unionin jäsenvaltioiden pohjalta, ei eristäytymispolitiikkana tai pois sulkemisena vaan Euroopan unionin poliittisen yhteenkuuluvuuden voimakkaana kannustimena. Käytännössä on aina kiistoja ja kompromisseja. Euroopan parlamentin pitää kuitenkin toisaalta liikkua hallitusten tekemien kompromissien ja tasapainotusten rajoissa ja toisaalta pyrkiä Euroopan yhdentymisen realistiseen utopiaan.
On olemassa teknologiaan, tutkimukseen ym. liittyviä kysymyksiä, joissa tarvitaan yhtenäistä strategiaa aseteollisuudessa, ATK:ssa sekä avaruusteknologiassa ja avaruuden tutkimuksessa. Samalla, kun Euroopan demokraattiset instituutiot vahvistuvat, Euroopan pitää kasvattaa taloudellista ja sosiaalista voimaansa ja yhteenkuuluvuuttaan ja sotilaallista kykyään voidakseen toimia rauhanvoimana sekä kasvattaa teknologista etumatkaansa. Sen päivän täytyy vihdoinkin koittaa, jolloin Eurooppaa saa oman Cape Canaveralinsa, oman NASAnsa, oman Silicon Valleynsa.

Doyle
Olen iloinen, että minulla on tilaisuus lausua pari sanaa sotilaallisesta ja ei-sotilaallisesta välineestä etenkin nyt Nizzan huippukokouksen edellä. Haluaisin myös todeta julkisesti arvostavani sitä, että ensimmäinen puolustusministeri piti puheenvuoron Euroopan parlamentissa. Tämä on todellakin historiallinen tapahtuma.
Komission jäsen Patten sanoi yhden tämäniltaisen keskustelun tärkeimmistä asioista, kun hän korosti, että kyse on sotilaallisesta välineestä eikä EU:n armeijasta. Emme mielestäni voi korostaa tätä liikaa. Jopa joissakin teksteissä, joita täällä on tänä iltana liikkunut käsittelemiemme mietintöjen ohella, puhutaan nopean toiminnan joukoista eikä esimerkiksi nopean toiminnan välineestä. Jos ymmärtäisimme sen, luulen, että suuri osa huolestamme voisi todellakin haihtua. Sanon kollega Van Ordenille ja muille kollegoilleni, että tämä on sääli, koska rapakon - Irlanninmeren - takana olevilla kollegoillani olisi erittäin paljon annettavaa tällä alalla: perinteitä, kokemuksia ja käytäntöjä. Voimme kenties käydä tasapuolisemman keskustelun sitten, kun vaalit ovat ohi. Heillä on erittäin paljon annettavaa. Olen vain pettynyt siihen, miten he suhtautuvat tähän. En sano tästä tämän enempää.
Olen kuitenkin erittäin ylpeä Irlannin sopimuksesta ja Irlannin panoksesta. Irlanti on pieni kansakunta, joka on perinteisesti ollut "puolueeton", ja olen iloinen, että olemme neuvottelupöydässä ja teemme voitavamme Irlannin kansan antamin valtuuksin. Euroopassa ei ole yhtään filosofisesti puolueetonta kansakuntaa. Jotkin kansakunnat ovat sotilaallisesti puolueettomia, ja tässä on eroa. Irlanti ei ole koskaan ollut filosofisesti puolueeton. Meillä on erittäin voimakas näkemys joissakin maailmankolkissa tapahtuvista julmuuksista ja ihmisoikeusloukkauksista, emmekä epäröi tuoda sitä julki. Meillä on erittäin voimakas näkemys siitä, miten voimme edistää rauhanturvaamista ja rauhaanpakottamista, ja toivon, että pystymme aina edistämään niitä. Emme koskaan ole filosofisesti puolueettomia, eikä filosofista puolueettomuutta saisi koskaan sotkea sotilaalliseen puolueettomuuteen.

Puhemies
Paljon kiitoksia, jäsen Doyle. Se, että edustajainkokouksessamme on ensimmäistä kertaa läsnä puolustusministeri, on niin historiallinen asia, että olemme varanneet hänelle iltaistunnon, jottei tilanne vaikuttaisi parlamentin jäseniin liian voimakkaasti.

Carrilho
Arvoisa puhemies, sallikaa minun ensiksi onnitella nyt käsiteltävien kahden mietinnön laatijoita, erityisesti kollegaani Catherine Lalumièreä. Kuten parlamentissa tänään, tiedotusvälineissä on käsitelty viime viikkojen ajan ulkopolitiikan ja Euroopan puolustuksen kannalta tärkeitä aiheita: tarkoitan nopean toiminnan välineen luomista ja WEU:n toimintojen siirtämistä Euroopan unionin piiriin. Voidaan sanoa, että julkinen keskustelu näistä aiheista on syventynyt. Mielipide-erojen ohella vallitsevana suuntauksena on uskoakseni tietoisuus siitä, että Eurooppa on saapunut historialliseen käännekohtaan, jossa vaaditaan sen roolin selkiyttämistä kansainvälisessä järjestelmässä. Se, että Euroopan kansalaiset ymmärtävät yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan merkityksellisyyden, käy sitä paitsi ilmi myös Eurobarometrin äskettäisistä tuloksista.
Vaikka me kaikki olisimmekin samaa mieltä siitä, että etusija on annettava selkkausten ehkäisemiselle ja muiden katastrofien tuhoisille seurauksille, Euroopan unioniin suhtaudutaan vakavasti vain, jos sillä on kykyä tukea sotilaallisesti humanitaarisia toimia. Meidän on kuitenkin oltava äärimmäisen huolellisia edetessämme tässä asiassa. Yhteisen sotilaallisten puolustusvälineiden luomisen kaikki vaiheet on määriteltävä selkeämmin osallistumismuodoista johtotehtäviin asti, samoin kuin eri valtioiden roolit vastuuta jaettaessa. On tarpeen varmistaa demokraattinen valvonta koko prosessin ajan. Euroopan parlamentti yhdessä jäsenvaltioiden parlamenttien kanssa on ymmärtääksemme tähän tarkoitukseen parhaiten soveltuva taho. Arvoisa ministeri, toivoisin, että puhuisitte tästä jälkimmäisestä asiasta, mikäli mahdollista.

Gawronski
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa, jossa puhutaan kaikista maailman ongelmista ja jossa kukin valitsee oman aiheensa, puhuisin itse Afganistanista ilmaistakseni ennen kaikkea sen, miten tyytyväinen olen siihen, että ulkoasioiden valiokunnassa hyväksyttiin tekemäni tarkistus. Tällä hetkellä se on osa sitä tekstiä, josta äänestämme huomenna ja jossa pyritään osoittamaan, miten täydellisesti Yhdistyneiden Kansakuntien huumeidenvalvontaohjelma on epäonnistunut Afganistanissa. Talebaneille on luvattu ja annettu miljoonia dollareita, jotta he luopuisivat oopiumiviljelmistä ja kitkisivät nämä kasvit pois: he pistivät rahat omiin taskuihinsa ja yli kaksinkertaistivat huumetuotannon. Asiasta voidaan syyttää määrärahoista vastanneiden naiiviutta ja siksi olen pahoillani, että tätä ohjelmaa ja osastoa johtaa italialainen mutta myös talebanien vastuuttomuutta, ja siksi onkin oikein tuomita heidät, kuten päätöslauselmassa tehdään. Kuitenkin kysyisin, eikö olisi ollut mahdollista kärjistää ja koventaa arvostelua ja ehkä uhata myös pakotteilla sellaista maata, joka enemmän kuin mikään muu maa tukee tätä hallitusta ja jota ilman talebanit kaatuisivat, eli Pakistania. Miksi Pakistan tukee talebaneja? Syitä on monia, eikä niistä vähäisin ole talebanien kannustaminen, jotta nämä voisivat koko Afganistanin valloitettuaan luoda Kashimiriin Intian vastaisen jännityspesäkkeen. Niinpä minusta olisi varsin tärkeää keskeyttää tämä kierre ja voimme ainoastaan toivoa, että tällä päätöslauselmalla voidaan vaikuttaa siihen.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kiitän rouva Lalumièreä hyvin oppineesta mietinnöstä. Puutun kahteen asiaan: unionin siviilikriisinhallinta ei ole kehittynyt, konfliktit ovat luonteeltaan sosiaalisia, taloudellisia, tiedollisia, ekologisia ja etnisiä. Kaikkiin niihin ennaltaehkäisevä siviilikriisinhallinta on parempi keino kuin sotilaallinen. Pelkoni on, että nopeat asejoukot otetaan yhä useammin käyttöön siviilikriisinhallinnan sijaan ja yhä nopeammin. Euroopan lippua ei vie eteenpäin panssarivaunu vaan sosiaalinen tasa-arvo, ja tässä on periaatteellinen ero. Ehdotan, että järjestämme yhtä tehokkaan ja nopean siviilikriisinhallintakeskuksen kuin nyt on suunniteltu. Silloin toimimme oikeassa järjestyksessä ja toteutamme omaa filosofiaamme oikein.
Toinen pelkoni on niiden valtioiden kietoutuminen Natoon, jotka sitä eivät halua. Tässäkin yksi ratkaisu voisi helpottaa: Venäjän ottaminen mukaan kriisinhallintaan. On nähtävissä, että Venäjä on usein joko osallinen tai muuten liittyy niihin kriiseihin, jotka meillä ovat edessä. Tiedossamme on myös, että presidentti Putin ei suhtaudu jyrkän kielteisesti näihin kriisinhallintajoukkoihin, mikä tarkoittaa mielestäni sitä, että yhteistyölle on mahdollisuuksia, ja kun tiedämme minkätyyppisistä kriiseistä on kyse, niin tämä olisi minusta toinen tasapainottava osa tätä koko prosessia. Se helpottaisi Euroopan kansojen ymmärtämystä koko tässä kysymyksessä.

Cushnahan
Suhtaudun lämpimästi EU:n puolustus- ja ulkoministerien viimeviikkoiseen päätökseen perustaa 60 000 sotilaan vahvuiset nopean toiminnan joukot. Olen erityisen iloinen siitä, että Irlannin hallitus on sitoutunut täysin tähän aloitteeseen ja luvannut, että siihen osallistuu 850 puolustusvoimiemme jäsentä.
Kuten Fine Gael -puoluetta edustava kollegani Doyle, minäkin totean, ettei tämä merkitse Euroopan armeijan perustamista, ja ennen kuin jotkin oman maani tahot vastustavat kiivaasti Irlannin osallistumista näihin joukkoihin, kuten varmasti käykin, huomauttaisin, että osallistuminen on vapaaehtoista ja tapauskohtaista. Haluaisin sanoa tämän ja vastata kollegani Van Ordenin esittämiin huomautuksiin. Tämä uusin hanke on mielestäni erittäin tärkeä askel, kun pyrimme korjaamaan niitä EU:n puolustusvalmiudessa olevia puutteita, jotka tulivat karusti ilmi Bosniassa ja Hertsegovinassa ja myös Kosovossa. Tästä uusimmasta edistysaskeleesta saamistamme kokemuksista on mielestäni hyötyä tulevaisuudessa, kun hyväksymme sen, että meidän täytyy luoda Euroopan puolustuspolitiikka ja -valmius, joka on minusta Euroopan yhdentymisessä yhtä olennainen tekijä kuin yhteinen raha. Meillä on tämän kokemuksen myötä tilaisuus kehittää omia politiikkojamme siten, ettemme - jäsen Van Ordenin peloista huolimatta - suututa turhaan yhdysvaltalaisia liittolaisiamme tai aiheuta paineita ja jännitteitä NATOssa.
EU:n politiikan on aina perustuttava kumppanuutta korostavaan lähestymistapaan, jossa pyritään pikemminkin käyttämään NATOn valmiuksia, erityisesti suunnittelua ja tietoja sekä laitteistoja, kuin luomaan NATOn kanssa päällekkäisiä rakenteita, varsinkin kun meillä on yhteisiä tavoitteita. Tästä kokemuksesta on mielestäni hyötyä EU:lle, kun kehitämme omaa puolustuspolitiikkaamme, ja toivon vilpittömästi, että saamme sellaisen mahdollisimman pian.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, Brokin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa käsittelevän mietinnön 31 kohdassa tuodaan esille seuraava sanoma: Euroopan parlamentti "painottaa, että Venäjän demokraattisen legitimiteetin kannalta on tarpeen - etenkin, kun Venäjä ja Valko-Venäjä ovat solmineet poliittisen liiton - että maan presidentti ja hallitus korostavat selkeästi ja sitkeästi Valko-Venäjällä tarvittavia laajoja demokraattisia uudistuksia, varsinkin kun Euroopan unionin, Euroopan neuvoston ja Ety-järjestön muodostama parlamentaarinen troikka käsitteli näitä asioita 16. lokakuuta 2000 Minskissä julkistamassaan raportissa".
Olen laatinut tämän tarkistuksen, jota Euroopan parlamentin ulkoasioiden valiokunnan laaja enemmistö tuki. Haluaako Venäjä pitkällä aikavälillä olla poliittisessa liitossa epädemokraattisen hallinnon kanssa?
Haluan myös mainita nimeltä neljä henkilöä, jotka ovat kadonneet jäljettömiin Valko-Venäjällä vuosien 1998-2000 välisenä aikana, sekä poliitikon, joka kuoli epäselvissä oloissa. Nämä ovat Jurij Zaharenko, entinen sisäministeri ja Valko-Venäjän 13. Korkeimman neuvoston varapuheenjohtaja; Victor Gonchar, Valko-Venäjän 13. Korkeimman neuvoston varapuheenjohtaja sekä presidentti Lukasenko, rikostutkimuksen puheenjohtaja; herra Krasovskij, varapuheenjohtaja Goncharin ystävä, joka katosi hänen kanssaan; Dmitrij Zavadskij, Venäjän television kuvaaja, joka katosi selittämättömästi Minskin lentokentältä 7. Heinäkuuta tänä vuonna sekä lopuksi Jurij Karpenko, Civil Party -puolueen johtaja ja Molodetsnon entinen pormestari, joka kuoli äkillisesti ja epäselvissä oloissa elokuussa 1999.
Komission jäsen Pattenille, korkea edustaja Solanalle ja pian toimikautensa aloittavalle Ruotsin puheenjohtajistolle haluan sanoa: toimikaa yhdessä voimakkaasti Valko-Venäjän epädemokraattista hallintoa vastaan!

Richard
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää teitä siitä, että huolehditte istunnon kestosta, mutta tiedättehän, että minulla on 21 vuoden parlamenttiura ja siksi tällaiset satunnaiset seikat eivät vaikuta minuun.
Lisäisin vain pari sanaa Afganistanista esitettyihin huomioihin ja sanoisin, että neuvoston pyrkii ehdottomasti viemään humanitaarista apua paikan päälle, jos toimintaolot sen sallivat.
Seuraavaksi puutun muutamiin, todellakin vain muutamiin, asioihin, jotka tulivat esiin juuri käydyssä hyvin monipuolisessa keskustelussa puheenjohtaja Brokin ja esittelijä Lalumièren mietinnöistä, joiden yleinen sisältö hyväksyttiin nähdäkseni laajasti, mikä rohkaisee tietysti hallituksia niiden tekemässä työssä ja tukee mielestäni Nizzan huippukokousta.
Aluksi haluaisin tarkastella kysymystä puolustusvälineiden asemasta Euroopan unionin poliittisten välineiden ja käytäntöjen joukossa. Monien puhujien mukaan sotilaallisia välineitä on käytettävä viimeisenä keinona Euroopan unionin käytettävissä olevista vaihtoehdoista. Voin tietysti vain korostaa tätä periaatetta, jota hallitukset noudattavat. Pohtikaamme kuitenkin, mitä "viimeinen keino" merkitsee. Viimeinen keino merkitsee sitä, että kun kaikki muu on epäonnistunut, se otetaan käyttöön. Koimme sen Euroopassa kaksi vuotta sitten ja Kosovossa puolitoista vuotta sitten. Millään poliittisella tai diplomaattisella keinolla taikka taloudellisilla pakotteilla ei pystytty estämään väkivaltaisuuksien puhkeamista Euroopan sydämessä ja kaikkien eurooppalaisten arvojen vastaista uhkaa. Sotilaallinen voimankäyttö on siis vain viimeinen keino. Sotilaallisen voiman on kuitenkin oltava luotettava ja uskottava, jos sillä halutaan estää se, mitä ei voida hyväksyä.
Olen myös sitä mieltä, että eri välineiden yhdistäminen on erityisesti Euroopan unionia koskeva ominaisuus ja mahdollisuus ja että meidän on tulevaisuudessa luotava todellinen eurooppalainen konfliktien ehkäisyn ja hallinnan kulttuuri, jos tämä politiikka kehittyy ja vakiinnuttaa asemansa. Varsinkin Balkanilla saamamme kokemus, jota hankimme edelleen, osoittaa, että eurooppalaiset pystyvät sotien leimaaman historiansa antaman kokemuksen ja yhteisöjen välisten kiistojen monimutkaisten syiden ja ajoittaisen julmuuden ymmärtämisen perusteella kehittämään melkoisen taitotiedon ja kiitettäviä menetelmiä konfliktien hallintaan.
Kysymys joukkojen kaksinkertaistamisesta: haluaisin korostaa, että valtioiden vapaaehtoisesti ehdottamat sotilaalliset välineet ja voimavarat yhteisille joukoille muodostavat sen saman kapasiteetin, jonka useimmat näistä valtioista tarjoavat Atlantin liiton käyttöön. Joukkoja ei kaksinkertaisteta. Kyseessä ovat samat joukot ja niiden koulutus ja valmius on samalla tasolla kuin useimmissa valtioissamme otan tietysti huomioon myös ne valtiot, jotka eivät ole Naton jäseniä; Atlantin liittoon kuuluvissa maissa ei kuitenkaan kaksinkertaisteta puolustusvalmiutta niissä joukoissa, joilla voidaan tukea Atlantin liiton toimia tai joita voitaisiin siirtää Euroopan unionin käyttöön.
Kysymys käsitteestä: käsite hyväksyttiin vuonna 1992. Kyseessä ovat Petersbergin tehtävät. Niistä on tehty vankka sopimus Euroopan hallitusten välillä, ja siihen sisältyvät toimintalinjat ovat ymmärtääkseni hyväksi todettuja ja Euroopan suuren yleisön laajasti hyväksymiä. Jos toimiin ryhdytään, asiasta päätetään tietysti yksimielisesti hallitusten kesken, ja kuten monet puhujat ovat todenneet, se, että korostamme julkilausumissa, että kyseessä ei ole eurooppalainen armeija, johtuu siitä, että meillä ei tietenkään ole ylikansallista vallankäyttäjää, joka voisi määrätä joukkojen käytöstä mihinkään toimiin.
Eurooppa ei siis muodosta uutta liittoa, kuten taisin kuulla joidenkin sanovan, jota kehitettäisiin osittain salassa. Eurooppa toimii hallitusten välisessä yhteistyössä, kansallisten parlamenttien valvonnassa ja Petersbergin tehtävien mukaisesti tehtyjen kansallisten päätösten pohjalta ja noudattaa Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan periaatteita, mikä ilmenee myös julistuksistamme. Yksi Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan tulevista kehityspiirteistä on nähdäkseni se, että se muodostaa lisäkapasiteetin, konkreettisen tuen Yhdistyneiden Kansakuntien toiminnalle kriisien ratkaisemiseksi myös niissä tapauksissa, joissa on kyse sotaakäyvien erottamisesta.
Vastaan seuraavaksi erään puhujan esittämään näkemykseen, jonka mukaan Saint-Malossa olisi tehty Ison-Britannian ja Ranskan välillä sopimus Euroopan parlamentin oikeuksien rajoittamisesta. Se ei pidä paikkaansa. Saint-Malossa tehdyn sopimuksen, joka oli ensinnäkin 15 jäsenvaltion välinen sopimus, sisältönä oli, että jos Euroopalle halutaan luoda tehokkaat käytännön toimintavalmiudet puolustuksen alalla, ne voidaan toteuttaa vain hallitusten väliseltä pohjalta.
Älkäämme unohtako, että olemme 50 vuotta epäröineet tai olleet umpikujassa pyrkimyksissä luoda Euroopan unionille vähimmäisvalmiudet, jotta sen ei tarvitsisi olla vain voimattomana todistajana väkivallan kuohuttamissa kriiseissä. Tällä hetkellä ainoa olemassa oleva mahdollisuus on hallitusten välinen toiminta. Se sopii kaikille demokraattisille valtioillemme, koska lopullinen päätöksenteko-oikeus voimankäytöstä säilyy valtioilla. Parlamentaarista valvontaa harjoitetaan siis todellakin pääasiassa siksi, että toimintamuodoksi on valittu valtioiden kesken toteutettava hallitusten välinen toiminta.
Huomautan vielä, että neuvoston vahvistamien kantojen joukossa ei ole, ei nyt eikä jatkossa, sitoumuksia siitä, että Euroopan unionin talousarviosta rahoitettaisiin mitään sotilaallista toimintaa. Merkitseekö se sitä, että hallituksia edustavan neuvoston ja Euroopan parlamentin välillä ei voida käydä puolustus- ja turvallisuusasioita koskevaa vuoropuhelua? Tämä keskustelu, joka on innostanut kaikkia, on mielestäni ensimmäinen osoitus siitä, että tilanne on päinvastainen. Uskon, että tästä aiheesta kehkeytyy myönteinen vuoropuhelu.
Miksi? Siksi, että Euroopan unionin vastuu ja uskottavuus kriisien hallinnassa lisääntyvät vähitellen, jos noudatamme tehtyjä sopimuksia. Emme ole enää pelkkä kommentoija. Suuren yleisömme keskuudessa, parlamenteissamme ja myös täällä kehittyy jatkossa syvällinen poliittinen pohdiskelu siitä, mitkä ovat tämän kriisinhallinnan haasteet, jonka välineistä sotilaallinen voima muodostaa vain yhden osan. Puheenjohtaja Brokin ja esittelijä Lalumièren mietinnöissä esitetyt arvokkaat periaatteet ja pohdinnat osoittavat jo sen ja ovat enteenä siitä, miten hedelmällisiksi nämä keskustelut voivat muodostua.
Vielä voidaan kehittää muitakin lähentymismuotoja kansallisten parlamenttien kanssa, mutta se mikä on meidän ulottuvillamme ja mikä muodostaa käännekohdan, josta uskon meidän kaikkien voivan iloita, on joka tapauksessa se, että unionin muodostavat 15 jäsenvaltiota jotka ovat jo luoneet poliittisen todellisuuden, joka vaikuttaa myönteisesti kansainvälisiin vaikutussuhteisiin nämä 15 jäsenvaltiota ovat päättäneet luoda välineet yhteiselle toiminnalle tilanteissa, joissa väkivalta uhkaa arvojamme. Yhteinen toiminta perustuu yhteisiin arvoihimme. Se on mielestäni hyvä uutinen.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa ministeri.
Olen ottanut tämän keskustelun päätteeksi vastaan yhden työjärjestyksen 42 artiklan 5 kohdan mukaisen päätöslauselmaesityksen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Komission uudistus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Guy-Quintin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0327/2000) valkoisesta kirjasta komission uudistamisesta (budjettivaliokuntaa koskevat näkökohdat) (KOM(2000) 200 - C5-0447/2000 - 2000/2217(COS)),
Pomés Ruizin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0329/2000) valkoisesta kirjasta komission uudistamisesta (talousarvion valvontavaliokuntaa koskevat näkökohdat) (KOM(2000) 200 - C5-0445/2000 - 2000/2215(COS)),
Harbourin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0326/2000) valkoisesta kirjasta komission uudistamisesta (oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaa koskevat näkökohdat) (KOM(2000) 200 - C5-0446/2000 - 2000/2216(COS)),
Lamassouren laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0328/2000) valkoisesta kirjasta komission uudistamisesta (perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntaa koskevat näkökohdat) (KOM(2000) 200 - C5-0448/2000 - 2000/2218(COS)).

Guy-Quint
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komission eroaminen maaliskuussa 1999 paljasti sen rakenteiden ja työskentelymenetelmien uudistustarpeen. Niillä aktiivisilla uudistuspyrkimyksillä, joita komissio on nyt osoittanut, on pyrittävä ennen kaikkea palauttamaan suuren yleisön luottamus. Uudistustarve on kiistämätön, ja komissio on uudistettava siten, että siitä tulee poliittista hanketta erinomaisesti palveleva hallinto. Se on Euroopan unionin rakentamisen uskottavuuden oleellinen edellytys.
Komission on riippumattomien asiantuntijoiden kertomusten jälkeen ehdottanut komission jäsen Kinnockin aloitteesta toimintansa uudistamista valkoisessa kirjassa. Parlamentilta on virallisesti pyydetty yksinkertaista lausuntoa, mutta komission jäsen Kinnock on vakuuttanut meille, että kannallamme olisi hyvin tärkeä merkitys komission jatkaessa työtään, jonka tuloksista kuulemme myöhemmin. Tehtävä jaettiin laajuutensa vuoksi neljälle valiokunnalle, aivan uusi menettely otettiin käyttöön ja tuloksena oli neljä rinnakkaista mietintöä. Suhtaudun myönteisesti PPE-ryhmän kollegojeni Pomés Ruizin, Harbourin ja Lamassouren tekemään työhön.
Sovimme siis menettelystä, jolla voisimme kattaa koko aiheen päällekkäisyyksittä. Menettelyä noudatettiin, ja se edellytti meiltä paljon yhteensovittamista. Sen ansiosta meillä oli yhteinen lähestymistapa, mutta kukin valiokunta sai keskittyä omalle toimialalleen, ja pyrimme siihen, että mietintöjemme asiasisältö olisi todella johdonmukainen. Minun on kuitenkin korostettava, että PSE pitää tärkeänä sitä, että uudistus toteutetaan perussopimuksia kunnioittaen ja hyvin käytännönläheisesti.
Johdonmukaisesti kaikilla aloilla toteutettavalla uudistuksella on varmistettava Eurooppa-hankeen poliittisen hallinnon menetelmien hyvä näkyvyys ja todellinen avoimuus Euroopan kansalaisille. On selvää, että komission tapaisen monimutkaisen rakenteen nykyaikaistaminen vaatii taitoa, kärsivällisyyttä ja luottamusta eri toimijoilta ja varsinkin henkilöstöltä. Siksi on mielestämme tärkeää, että henkilöstöä ei alisteta muutokseen, vaan että koko henkilöstö on todella mukana koko uudistusprosessissa.
Uudistuksen, jos se voidaan luoda ylhäältä käsin, on oltava selkeä, ja se on esitettävä ammattijärjestöille ja koko henkilöstölle, ja koko henkilöstön on todella oltava mukana koko prosessissa. Pyrimme hyvin vahvasti tehostamaan Euroopan unionin virkamieskunnan toimintaa, ja siksi meidän on noudatettava tiettyjä periaatteita: meidän on säilytettävä Euroopan unionin virkamiesten yhtenäinen asema toimielinten välillä, jolla varmistetaan kaikkien virkailijoiden tasa-arvoinen kohtelu ja mahdollistetaan todellinen liikkuvuus ja todellinen kouluttautuminen. Rekrytointia on kehitettävä siten, että kaikille yhteisön kansalaisille taataan yhtäläiset mahdollisuudet.
Budjettivaliokunnan uudistusta käsittelevässä mietinnössä keskitytään näihin tärkeisiin aiheisiin toimivaltamme sallimissa rajoissa. Toistuvasti esiin nousevana johtoajatuksena on, että kaikki talousarvioon liittyvät päätökset on tehtävä samanaikaisesti kaikkien lainsäädäntömenettelyjen kanssa vuotuisten talousarviomenettelyjen yhteydessä ja toimielinten välisen sopimuksen mukaisesti.
Parlamentti on erityisessä vastuussa kansalaisille. Sen on toisena budjettivallan käyttäjänä valvottava, että julkisia varoja käytetään moitteettomasti. Lisäksi valvomme tulevaisuudessa ennen kaikkea ja entistä tarkemmin sitä, että komissio todella käyttää hyväksytyn talousarvion parlamenttimme demokraattisesti valitsemien poliittisten tavoitteiden toteuttamiseen ja että sitä ei ohjata muualle toiminnallisen kyvyttömyyden vuoksi.
Kaikilla valkoisessa kirjassa ehdotetuilla toimenpiteillä on pyrittävä uudenaikaistamaan ja tehostamaan kaikkea komission toimintaa. Annamme sille tukemme ja valvomme sitä, että näillä menettelyillä pystytään mahdollisimman pian luomaan tuloksiin ja suorituskriteereihin perustuva hallintokulttuuri, jossa otetaan huomioon kustannus-hyötysuhteen lisäksi myös poliittiset valintamme ja se, että toimivallan hajauttaminen ja delegointi on välttämätöntä, kunhan vain huolehditaan päätös- ja valvontavallasta.
Euroopan komission tiedonannolla on annettava yhteinen viesti eri toimielimille. Käytännössä on varmistettava ennen kaikkea se, että hyväksyttyjen talousarvioiden pohjalta käynnistettäviä menettelyjä tarkistetaan. Talousarvion toteuttamatta jättäminen, budjetoinnin suhteettomuus verrattuna sitoumuksiin ja maksettuihin määrärahoihin on räikeätä. On löydettävä mitä pikimmin väliaikaiset menettelyt komissio hallinnon uskottavuuden palauttamiseksi. Siksi menettelyjä on tarkistettava vahvistamalla realistiset tavoitteet, joilla voidaan lyhyessä ajassa häivyttää maksamatta olevat määrärahat ja vähentää sitoumusten ja maksujen välistä epätasapainoa, joka heikentää suuresti talousarvion uskottavuutta, sallimalla sopimusten keskeyttäminen, jos budjettimäärärahat eivät enää vastaa poliittisia sitoumuksia, ja maksamalla tuet ja sitoumukset lyhyessä määräajassa. Kyseessä on komission ja siten Euroopan unionin uskottavuus sen pyrkiessä uudistamaan hyvin pikaisesti varainhoitojärjestelmäänsä. Keskipitkällä aikavälillä talousarviomenettelyjä on hiottava kunkin varainhoitovuoden alussa hyvässä sopusoinnussa budjettivallan käyttäjän ja komission välillä jotta ei jouduta niihin suuriin vaikeuksiin, jotka ovat tulleet meille tutuiksi marraskuussa ja joulukuussa, ja tilanteeseen, jossa parlamentin poliittisia toiveita ei tulkita oikein ja ottaen huomioon komission toiminnan todellisen nykyaikaistamisen.
Vuosittainen arvio toimivuuden kehittymisestä ja uudistuksen aiheuttamista lisäkustannuksista edellyttää neuvottelua kunkin varainhoitovuoden alussa. Tämä menettely vaatii aikaa, mutta se on uudistuksen kannalta välttämätön ja oleellinen asia.
Yleisen hankekohtaisen hallinnon toteuttamisen yhteydessä on laadittava uusi nimikkeistö hallinnon avoimuuden varmistamiseksi. Suhtaudumme tähän hyvin myönteisesti. Valvomme, että kaikki tekniset määräykset toteutetaan täysin parlamentin budjettivaltaan liittyvien oikeuksien mukaisesti.
Valiokuntamme oli erittäin tyytyväinen Bourlangesin mietinnön päätelmiin oikaisukirjelmässä esitetystä eriyttämisestä. Komitologiassa sitä vastoin jäsenvaltiot nostavat liian usein esiin kansallisia etunäkökohtia, jotka ovat ristiriidassa yhteisön etujen kanssa, ja komiteoiden kuuleminen hidastuttaa päätöksentekoprosessia ja lisää kustannuksia. Olisikin hyvä, jos uudistuksessa rajoitettaisiin kyseisten komiteoiden kuuleminen vain niille aloille, jotka eivät aiheuta menoja.
En puhu pitkään henkilöresursseista, koska se on jäsen Harbourin käsittelemä aihe. Komission käytössä olevien henkilöresurssien ja komissiolle uskottujen uusien tehtävien ja sen tulevien tehtävien välillä on selvä epätasapaino, ja on selvää, että henkilöresurssiongelmaa ei ratkaista oikaisukirjelmässä esitettävillä siirroilla, jotka koskevat vain neljää prosenttia henkilöstöstä.
Kun neuvosto hyväksyi viime torstaina oikaisukirjelmän oleellisimmilta osiltaan budjettineuvottelujen yhteydessä, se osoitti, että budjettivallan toinen käyttäjä haluaa kuitenkin tukea komissiomme uudistamista.
Sisäinen tarkastus, taloushallinto ja varainhoidon valvonta sisältyvät pääosiltaan Pomés Ruizin mietintöön. Komission kanta varainhoitoasetuksen uudistamisesta on ollut tiedossa 22. marraskuuta lähtien. Olemme jo esittäneet kantamme ns. "nopeutettua menetelmää" koskevasta uudistuksesta hyväksyessämme van Hultenin mietinnön. Muistutamme kuitenkin, että varainhoidon valvonnan on oltava ehdottoman riippumatonta. Lisäksi on täysin epäjohdonmukaista, että vain neuvosto voi muuttaa varainhoitoasetusta, ja tuomme uudelleen esiin vaatimuksemme yhteispäätösmenettelyn soveltamisesta tässä yhteydessä.
Komission uudistaminen on oleellinen toimenpide toimielintemme tulevaisuuden kannalta. Puheenjohtajakokouksen valitsema työmenetelmä, joka oli joidenkin mielestä jokseenkin uhkarohkea, vei aikaa. Tarkasteltaessa näitä neljää mietintöä huomataan kuitenkin, että neuvotteluihin käytetty aika on johtanut laajempaan ja viimeistellympään näkemykseen, jonka ansiosta parlamentin lausunto on aikaisempaa monipuolisempi. Tämä mietintö vastaa komission uudistamisen mikä on suuri tehtävä unionin hallinnon nykyaikaistamiseksi ensiaskelia. Sen jälkeen laaditaan monia muita mietintöjä, ja näiden muutamien viikkojen neuvottelutyön jälkeen toivoisin itse, että tätä menettelyä noudatettaisiin jatkossakin.
Haluan kiittää aivan erityisesti kolmea muuta esittelijää, koska arvostin todella työtämme ja heidän selkeitä kantojaan. Ilmenneet näkemyserot eivät olleet vain poliittisia, vaan ne heijastivat vielä enemmän 15 jäsenvaltion välisiä kulttuurieroja. Ne paljastivat, että virkamieshallintoon suhtaudutaan hyvin eri tavoin, mikä ilmenee päivittäin Euroopan unionin eri toimielimissä ja myös poliittisissa ryhmissämme. Uudistuksen toteuttaminen heijastaa hyvin kohtaamiamme vaikeuksia, mutta tiedämme, että tämä toimenpide on suuresta vaikeudestaan huolimatta välttämätön.
Olemme tehneet yhdessä työtä tämän unionin politiikan tulevaisuuden kannalta tärkeän ensimmäisen vaiheen hyväksi, olemme nykyaikaistaneet unionin hallintoa, jotta siitä tulisi entistä avoimempi ja jotta se siis olisi lähempänä kansalaisiamme, jotta he voisivat olla vakuuttuneita siitä, että heidän tulevaisuuttaan voidaan rakentaa vain vahvemmassa Euroopan unionissa.

Pomés Ruiz
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Kinnock, arvoisa komission jäsen Schreyer, hyvät kollegat, tämä keskustelu on käännekohta parlamentin katselmuksessa, joka koskee komission uudistamista käsittelevää valkoista kirjaa ja jonka tarkoituksena on antaa komissiolle lisäpontta ja -tukea taakse jääneen ja meistä kaikista valitettavan kriisin jälkeen.
Haluaisin vilpittömästi kiittää jäsen Guy-Quintia, jäsen Harbouria ja jäsen Lamassourea heidän vaivannäöstään. Me neljä esittelijää olemme tehneet erinomaista yhteistyötä, joka mahdollistaa, että tämän sinänsä monimutkaisen menettelyn seurauksena voi huomenna syntyä neljä saumattomasti yhteensovitettua mietintöä, joiden avulla meidän kaikkien haluama ja komission puheenjohtaja Prodin peräänkuuluttama paneutuminen ja vastuullisuus saavat lisää tulta alleen.
Vaikka kussakin mietinnössä käsitellään kutakin valiokuntaa koskevia asioita, kaikkiin neljään sisältyy yksi yhteinen näkökohta: kaikissa niissä kannatetaan yleisesti ottaen komission valkoisessa kirjassaan esittämiä uudistusehdotuksia, vaikka niissä suhtaudutaankin varovaisesti uudistusten toteuttamiseen ja kehitykseen.
Minusta on mieluisaa kertoa teille, että talousarvion valvontavaliokunnan nimissä laatimani mietintö on yhtä äänestämisestä pidättäytymistä lukuun ottamatta hyväksytty yksimielisesti, ja että me olemme tähdentäneet yksimielisesti jälleen kerran, että komission on oltava vahva, puolueeton, avoin ja tehokas, tarkemmin sanottuna yksi eurooppalaisen rakennuksen tukipilareista. Olemme myös todenneet yksimielisesti, että varainhoitovuoden 1996 vastuuvapauden myöntämisen aikana havaitut epäkohdat ja väärinkäytökset johtuivat suurelta osin siitä, että edelliset komissiot eivät onnistuneet nykyaikaistamaan hallinto- ja valvontajärjestelmiä eivätkä soveltamaan täysin voimassa olevia sääntöjä.
Laatiessani mietintöä, en tutkiskellut ainoastaan valkoista kirjaa, vaan myös riippumattoman asiantuntijakomitean toista kertomusta sekä parlamentin 19. tammikuuta hyväksymää, Michiel van Hultenin laatimaa päätöslauselmaa kyseisen asiantuntijakomitean työstä. Talousarvion valvontavaliokunta ja minä itse olemme tyytyväisiä tietäessämme, että komissio on valkoista kirjaa laatiessaan tukeutunut suureksi osaksi riippumattomien asiantuntijoiden ehdotuksiin ja ottanut huomioon hyvän joukon parlamentin viime tammikuun 19. päivä tekemiä ehdotuksia.
Samoin kuin talousarvion valvontavaliokunta, minäkin korostan valiokunnan hyväksymässä mietinnössä uudistuksen sellaisia näkökohtia, jotka korostavat toimivaltuuksia. Ja tällä tavoin olemme tukeneet täysimääräisesti siirtymistä todelliseen virkamiesvastuuseen. Tämä on uudenlaisen komission hallinnointia koskevan ajattelumallin perustana: jokaisen hallinnollisen yksikön on oltava vastuussa kaikkien toimintansa sääntöjenmukaisuudesta ja laillisuudesta. Pääjohtajat ovat vastuussa pääosastonsa sisäisestä valvonnasta ilman, että me sen takia vapauttaisimme kyseiset komission jäsenet tai komission puheenjohtajan tapauksessa hänet itsensä yksikköjen toimintaa koskevasta poliittisesta vastuusta.
Arvoisa komission jäsen Kinnock, tämän uuden sisäisen tarkastuksen yksikön, joka on suoraan teidän vastuullanne, koska te olette uudistuksesta vastaavan pääosaston varapuheenjohtaja, pääasiallisena tehtävänä on komission toimintojen ja sisäisen valvonnan järjestelmien tarkasteleminen. Tämä tehtävä on, kuten tilintarkastustuomioistuin osoittaa kertomuksessa 4/97, paljon laajempi ja kattavampi kuin nykyinen, johon sisältyy nykyisin yleisesti ennakkovalvonta.
Tässä yhteydessä haluaisin palauttaa mieliin, että parlamentti suhtautui viime lokakuun 5. päivä myönteisesti voimassa olevan varainhoitoasetuksen 24 artiklan 5 kohdan muuttamiseen. Tällä tavoin parlamentti on tehnyt lopun siitä, mikä on ollut tilintarkastustuomioistuimen syytöksen aiheena vuodesta 1981 lähtien ja minkä se toisti kertomuksessaan 4/97: piilevä konflikti hyväksymismerkinnän myöntämisvallan ja siten määrärahan valtuuttaminen ja vastuun arvioida sitä hieman myöhemmin hyvää taloudellista hallintoa koskevien perusteiden mukaan. Tämä muutos on mielekäs siirtymävaiheessa, kunnes on laadittu uusi varainhoitoasetus, jonka myötä on asiantuntijakomitean suoritusten mukaan laadittava valvontajärjestelmä, joka ei perustu keskitettyyn ennakkovalvontaan, vaan jälkitarkastukseen.
Hyvät kollegat, arvioni mukaan uusi järjestelmä osoittautuu tehokkaammaksi kuin nykyinen. Tilintarkastustuomioistuin toistaa kertomuksessaan 4/97 kantansa varainhoidon valvonnan vaikutuksesta, joka on vaihteleva. Sen ohella, että komission suoraan hallinnoimiin maksumäärärahoihin kohdistuva valvonta on varsin tehokasta, sen hajautettuihin toimintakuluihin liittyvät heikkoudet eivät jää huomaamatta. Tästä heikkoudesta todistaa se, että komission hylkäämien hyväksymismerkintöjen ja valtuutusten määrä on äärimmäisen vähäinen. Tilintarkastustuomioistuimen kertomuksesta käy ilmi, että etukäteen peruutettua hyväksymismerkintää ei vastusteta, mikäli peruutus korvataan muilla vähintään yhtäläiset takeet antavilla menettelyillä, joihin voidaan näin ollen ottaa mukaan muita tekijöitä kuin rahoitustarkastajia.
Tuo muu tekijä on nimenomaan sisäisen tarkastuksen yksikkö, joka on täysin riippumaton. Tilintarkastustuomioistuin sanoo myös, että sillä edellytyksellä, että maksumääräyksen antajan rooli...
(Puhemies ilmoitti puhujalle puheajan loppumisesta.)
Päätän puheenvuoroni sanomalla, että nyt ei ole aika myhäillä tyytyväisenä. Emme voi vielä varsinaisesti juhlia voittoa. Parlamentin komission uudistukselle antaman tuen täytyy merkitä sitä, että komissio ottaa riskin ja vastuun, kuten komission jäsen Kinnock lupasi, ja myös osata mennä oikeaan. Komission on osattava mennä oikeaan ja sen on otettava riskejä, ei välteltävä niitä.

Harbour
. (EN) Arvoisa puhemies, minulla on erityinen ilo lopulta - ja painotan sanaa lopulta - olla täällä tänään ja esitellä tämä mietintö. Muistan, että tapasin komission varapuheenjohtaja Kinnockin ensimmäisen kerran viime vuoden joulukuussa, kun parlamentti vihjasi minulle, että minua pyydettäisiin tähän tehtävään. On siis kulunut 11 kuukautta, ennen kuin olemme edenneet asiassa. Kokemus on ollut erittäin miellyttävä. Yhdyn todella niihin kollegoihin, jotka ovat sanoneet, että esittelijöiden yhteistyö on toiminut erittäin hyvin. On ollut ilo työskennellä yhdessä, ja olen sitä mieltä, että komission uudistusta, joka on keskeinen Euroopan unionin tulevaisuudelle, on voitu käsitellä syvällisemmin ja monipuolisemmin, kun me neljä olemme olleet siinä mukana.
Mietinnössäni keskitytään henkilöstöuudistuksia koskevaan strategiaan. Korostan sanaa strategia, koska oikeudellisten asioiden valiokunnalla voi olla edessään jopa kahden vuoden työ - vaikka toivommekin, ettei työ kestäisi aivan niin kauan - kun se käy läpi kaikki henkilöstöuudistuksista aiheutuvat henkilöstösääntöjen uudistukset. Halusimmekin varmistaa, että meillä on sitä varten strateginen kehys ja että kehys on oikeanlainen. Olemme siihen yleisesti ottaen tyytyväisiä, mutta emme suhtaudu siihen omahyväisesti, ja haluankin vain korostaa joitakin mielestäni keskeisiä kysymyksiä, jotka komission on selvitettävä, ja kertoa, miten voimme auttaa sitä onnistumaan tässä elintärkeässä uudistuksessa. Emme halunneet valiokunnassa vain tarkastella pelkkää uudistusta vaan myös sitä, mitä muualla tapahtuu. Järjestimme uudistuksista erittäin onnistuneen julkisen kuulemisen, jossa yksityisen ja julkisen sektorin edustajat kertoivat meille meneillään olevista ympäristö-, organisaatio- ja henkilöstömuutoksista, jotka komission on otettava huomioon, jotta se voisi viedä eteenpäin näitä uudistuksia. Sen on todellakin palkattava työhön parhaat ihmiset erittäin kilpailukykyisiltä markkinoilta.
Oli erittäin kiinnostavaa havaita näissä keskusteluissa, että yksityisen ja julkisen sektorin työsuhde- ja organisaatiokäytännöt ovat itse asiassa lähentymässä. Suuret organisaatiot ovat kaikkialla muuttumassa entistä avoimemmiksi; niistä tulee entistä läpinäkyvämpiä; ne käyttävät tietotekniikkaa uudella tavalla; ne siirtyvät pois perinteisistä vertikaalisista organisaatiomuodoista ja vaihtavat tietoja organisaatioiden sisällä ja niiden välillä. Komission on otettava huomioon tämä tärkeä opetus uudistuksen yksityiskohdissa.
Minulla ei ole tänä iltana aikaa käydä yksityiskohtaisesti läpi kaikkia suosituksiamme, joten haluan keskittyä siihen tekijään, joka on mielestäni uudistusten etenemisen kannalta keskeinen. Meidän täytyy kehittää komission sisälle sellainen organisaatio, jossa kaikille virkamiehille annetaan selkeät tavoitteet ja oikea määrä voimavaroja näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tähän kuuluvat elintärkeät taloudelliset varat, kuten sekä jäsen Guy-Quint että jäsen Pomés Ruiz ovat korostaneet, ja se, että heille annetaan riittävästi valtaa voimavarojen käyttämiseen. Heidän onnistumistaan on mitattava suhteessa heille annettuihin tavoitteisiin, mutta heidät on myös palkittava rahallisesti ja ylennyksin sen perusteella, miten hyvin he ovat saavuttaneet tavoitteensa.
Tähän me pohjimmiltamme pyrimme. Henkilöt voivat edetä organisaatiossa järjestelmällisesti, ja urasuunnittelu on entistä parempaa. He voivat odottaa siirtyvänsä muihin unionin toimielimiin, heidät voidaan siirtää komennukselle kansallisiin hallituksiin tai he voivat työskennellä yksityisellä sektorilla. Tästä pitäisi tulla yleinen käytäntö, osa tyypillistä uraa Euroopan komissiossa. He voivat uransa aikana odottaa tapaavansa myös ulkopuolelta tulevia ihmisiä: lyhytaikaisella sopimuksella olevan asiantuntijan tai nuoren, jonka urasuunnitelmiin kuuluu kolmen, neljän tai viiden vuoden työkokemus komissiossa. Meidän pitäisi rohkaista näitä ihmisiä sen lisäksi, että komission pysyvällä henkilöstöllä on järjestelmällinen urasuunnitelma.
Odotamme, että tämä kaikki toteutuu tulevaisuudessa nykyaikaisessa organisaatiossa. Strategia on kunnossa, mutta yksityiskohtienkin on oltava kunnossa, jotta se todella onnistuisi. Organisaatiossa tarvitaan toki määräyksiä ja sääntöjä, mutta niiden lisäksi on monta muuta tärkeää tekijää: henkilöstön asenne, sen sitoutuminen ja suunnitelmille antama tuki sekä sen muutoshalu. Nämä kaikki ovat tärkeitä, ja kaikkien osallistuminen, joko ammattiliitoissa tai muuten, on niin ikään aivan välttämätöntä.
Korkeimman tason johtamistaidot ovat tärkeitä. Komission varapuheenjohtaja Kinnock suhtautuu työhönsä aina erittäin innostuneesti. Hän on johtanut tätä prosessia innostuneesti, mutta sitä on johdettava kaikkein korkeimmalta tasolta. Olen iloinen, että meillä neljällä oli äskettäin tilaisuus tavata komission puheenjohtaja Prodi. Hänkin vakuutti meille antavansa uudistuksille täyden tukensa. Kaikkien uudistusten on vyöryttävä ylhäältä alas mahdollisimman nopeasti, jotta Euroopan unioni saisi voimakkaan komission, jota se todellakin tarvitsee toteuttamaan tavoitteitaan 20 seuraavana vuonna.

Lamassoure
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegani, komission jäsen Kinnockin esittelemässä valkoisessa kirjassa ei laajuudestaan huolimatta käsitellä suoraan institutionaalisia kysymyksiä. Valkoinen kirja kuitenkin esitetään ensimmäisenä vaiheena itse puheenjohtaja Prodin aloitteesta aloitetusta laajemmasta pohdinnasta, jonka aiheena on unionin hallintotapa. Komissiossa valmistellaan parhaillaan toista asiakirjaa tästä aiheesta.
Tässä hengessä ja saadakseen keskustelun heti käytiin perussopimusasioiden valiokuntamme on pohtinut kolmen muun asiasta vastaavan valiokunnan jälkeen komission poliittista tehokkuutta. Pystyykö komissio täyttämään tällä hetkellä ne poliittiset ja muut tehtävät, jotka kuuluvat sille perussopimusten nojalla?
Euroopassa, jossa on tulevaisuudessa 30 jäsentä, paisunut ministerineuvosto ja 700 jäsenen kahtakymmentä kieltä käyttävä parlamentti, Euroopan komission asema korostuu entisestään Euroopan yhteisen edun määrittämisessä ja puolustamisessa. Myös perussopimusasioiden valiokuntamme muistuttaa, että se kannattaa vahvaa, riippumatonta, tehokasta, avointa ja poliittisesti vastuullista komissiota.
Näiden ominaisuuksien takaamiseksi korostamme viittä asiaa. Ensimmäinen asia: hyvän hallintotavan henki ei saa rajoittua vain komission hallinnollisiin tehtäviin. Sitä on sovellettava myös lainsäädäntöehdotusten valmistelussa, esimerkiksi kehittämällä sisäistä menettelyä, jolla turvataan toissijaisuusperiaatteen noudattaminen, ja pitämällä kronologista menettelyjen seurantataulukkoa, jolloin vältytään tekstien liian pitkältä valmistelulta. Toinen tärkeä asia: komissio on ainoa elin, joka pystyy varmistamaan kaikkien EU:n päätösten valmistelu- ja seurantatoimien koordinoinnin. Jos se ei sitä jollakin alalla tee, se heijastuu tuloksiin ja näkyy selvästi varsinkin toisen ja kolmannen pilarin alalla. Kehotamme myös jäsenvaltioita antamaan komissiolle pääroolin Eurooppa-neuvoston ja ministerineuvoston kaikkien kokoonpanojen kokousten valmistelussa ja seurannassa, mikä voidaan toteuttaa muuttamatta virallisesti toimielimiä.
Sitä vastoin komission tehtävänä ei ole itse hoitaa EU:n politiikkojen eikä niitä vastaavien määrärahojen täytäntöönpanoa. Valkoisen kirjan mukaan tällä hetkellä kuitenkin noin puolet komission virkailijoista hoitaa tällaisia hallintatehtäviä. Se on liian vähän, jos ajatellaan, että komission pitäisi itse vastata hallinnasta. Se on liikaa, jos ajatellaan, kuten me ajattelemme, että komission on luovuttava suurelta osin tästä tehtävästä. Hallinnan hajauttamisesta kansallisille hallinnoille tai ulkoisille virastoille on tehtävä sääntö.
Pohdittaessa hallintotapaa virastojen kohdalla kolme toimielintä saisivat mahdollisuuden määritellä yhteisen ulkoistamiskäsitteen. Riippumattomien virastojen luominen olisi perusteltua aina, kun tarvitaan tieteellistä tai teknistä asiantuntemusta ja kun hajautettu hallinto tuntuu paremmalta vaihtoehdolta. Näin tehtiin esimerkiksi Euroopan huumausaineiden seurantakeskuksen kohdalla. Niin on tehtävä myös elintarvikeviraston kohdalla edellyttäen kuitenkin, että vältetään komission poliittisen vastuun pilkkominen ja että valvotaan, että komissiolla on oikeudelliset keinot tehdä parlamentille ja neuvostolle selkoa tavasta, jolla virastot hoitavat tehtäviään.
Lopuksi on aika kiinnostua myös unionin ulkoisesta edustamisesta. Puhuimmekin siitä iltapäivällä yhteisestä ulkopolitiikasta käydyssä keskustelussa. Tälläkin alalla liikumme hyvän hallintotavan ja toimielinuudistukseen liittyvien toimenpiteiden välimaastossa, kuten komission jäsen Pattenin esittämät ajatukset osoittivat. Perussopimusasioiden valiokunta ehdottaa yleisen selvityksen laatimista unionin ulkoisesta edustamisesta sekä suhteissa kolmansiin maihin kansainvälisissä neuvotteluissa että kansainvälisissä järjestöissä ja tutkimusta yhteisen diplomaattisen edustuksen luomisesta. Keskustelu hallintotavasta on nyt käynnistetty. Jatkamme sitä keväällä Nizzan päätelmien ja komission uusien ehdotusten pohjalta.

Garriga Polledo
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät parlamentin jäsenet, haluamme aloittaa kiittämällä erityisesti jäsen Guy-Quintia yksimielisyyden etsinnästä mietinnön laatimisen aikana.
Budjettivaliokuntana olemme sitä mieltä, että toimintoperusteinen talousarvion laatiminen aiheuttaa ongelmia kulujen vähäisen näkyvyyden takia ja siksi, että haluamme vahvistaa Euroopan parlamentin valtaa budjettivallan käyttäjänä. Kuten jäsen Guy-Quint hyvin tietää, olemme juuri tulleet neuvoston kanssa pidetystä talousarvioneuvottelusta, jossa vaikeinta oli löytää selkeämpi ja tarkempi määrittely sille, missä ovat kunkin tahon budjettivallan rajat.
Budjettivaliokunnan mielestä parlamentin ei pidä menettää hallintomäärärahojen myöntämistä koskevaa valvontavaltaansa. Se, että kun toimintoperusteisen talousarvion laatiminen on saatu päätökseen, rahoitusnäkymien 5 otsake häviää, ei erityisesti rauhoita meitä. Emme ole näitä seurauksia vastaan, mutta kylläkin parlamentin budjettivallan suojelemisen puolesta. Siksi komission uudistamisen suuntaaminen siten, että parlamenttia yritettäisiin peitellysti loitontaa hallintokulujen valvonnasta aiheuttaisi toimielinten välisiä ongelmia lyhyellä aikavälillä. Sellainen tarkastelutapa, joka varmistaa kuitenkin parlamentin nykyiseen 5 otsakkeeseen kuuluvia kuluja koskevan valvonta- ja päätösvallan, takaa komission uudistuksen sujumisen suuremmitta säikähdyksittä.
Poliittinen ryhmäni vaatii, että komission on ponnisteltava mahdollisimman paljon rajoittaakseen teknisen tuen toimistojen ja niiden lakkauttamisen aikaisen siirtymävaiheen kestoa. Voiko komissio taata ajallisesti todella lyhyen siirtymävaiheen?
Lopuksi on käsiteltävä mutkikasta kysymystä, joka koskee ehdotusta varhaiseläkkeestä. Olemme riippuvaisia kolmikantaneuvotteluista, jotta voisimme ratkaista muiden asioiden lisäksi tämän kysymyksen ennen vuoden 2001 talousarvion lopullista hyväksymistä. Ryhmäni ei vastusta ehdotusta varhaiseläkkeen pakollisuudesta. Meidän mielestämme epämääräisyys nykyisen ehdotuksen osalta voisi aiheuttaa enemmän ongelmia kuin hyötyä, ja me kaikki olemme jo saaneet jonkin verran merkkejä levottomuudesta virkamiesten keskuudessa. Me annamme kuitenkin komissiolle luottamusäänen, jotta se tarkentaisi mahdollisimman paljon ehdotustaan.
Odotamme saavamme seuraavien kolmikantaneuvottelujen aikana hyviä uutisia monista aiheista, mukaan lukien tästä, sekä uusia paikkoja koskevien varausten nostamisesta kyseisessä otsakkeessa. Se on ilman muuta osoitus siitä, että parlamentilla on hyvää tahtoa viedä tätä uudistusta eteenpäin komission kanssa.

van Hulten
Arvoisa puhemies, tämä on komission uudistuksen kannalta tärkeä päivä. No, sellainen siitä piti tulla, mutta katsoessani ympäri salia alan epäillä omia sanojani. Parlamentin työskentelytapaa kuvastaa hyvin se, ettemme vieläkään ole tottuneet käsittelemään todella merkittäviä aiheita esityslistan alussa, vaan keskustelemme ensin niistä kysymyksistä, joissa parlamentilla ei ole muodollista sananvaltaa.
(Suosionosoituksia komission jäsen Kinnockilta) Parlamentti on valmis antamaan lausuntonsa puoli vuotta sen jälkeen, kun komissio ilmoitti suunnitelmistaan valkoisessa kirjassa. Minäkin haluaisin onnitella esittelijöitä. He tekivät erinomaista työtä vaikeissa oloissa. Aiheutimme nuo vaikeat olot eittämättä itse, mutta ne olivat joka tapauksessa vaikeat. Näinkin merkittävissä asioissa on tärkeää, että parlamentti on yksimielinen. Uskon, että huomisen äänestys osoittaa juuri sen. Haluaisin kiittää erityisesti esittelijä Pomés Ruizia, joka laati mietinnön talousarvion valvontavaliokunnan puolesta. Hän oli erittäin halukas ottamaan huomioon valiokunnan muiden jäsenten näkemykset. Olemme työn tuloksena saaneet joukon hyviä mietintöjä, jotka saavat huomenna parlamentilta lähes yksimielisen hyväksynnän. Luulenkin, että komission olisi syytä suhtautua niihin vakavasti.
Tämä on komission uudistuksen kannalta tärkeä päivä myös siksi, että komissio hyväksyi tänään useita ehdotuksia, jotka ovat mielestäni välttämättömiä, jotta Euroopan kansalaisten luottamus toimielimiimme palautuisi. Ensiksi: komissio on hyväksynyt, että ilmiantajien suojelemiseksi tarvitaan sääntöjä. Viime vuonna komission eroon johtanut kriisi osoitti, ettei meillä ole asianmukaisia määräyksiä ahkerien virkamiesten tekemiin aiheellisiin, vilpittömiin valituksiin. Saatamme edelleen olla eri mieltä Van Buitenenin roolista, mutta on selvää, ettei häntä olisi pitänyt rangaista siitä, että hän toimi omantuntonsa mukaan.
Toiseksi: komissio ehdottaa kurinpitomenettelyn uudistamista. Tätä on odotettu kauan. Komissio on nyt päättänyt hyväksyä riippumattoman asiantuntijakomitean suositukset, joiden mukaan kurinpitolautakunnan puheenjohtajan pitäisi olla riippumaton. Tämä lisää suuresti kurinpitomenettelyn oikeudenmukaisuutta ja täsmällisyyttä myös kansalaisten silmissä.
Kolmanneksi: komissio on hyväksynyt ehdotuksen, jonka mukaan toimielinten välisellä sopimuksella perustettaisiin julkisen toiminnan etiikkaa käsittelevä neuvoa-antava ryhmä. Tämäkin ehdotus vastaa riippumattomien asiantuntijoiden ehdotuksia, ja parlamentti tuki sitä voimakkaasti 19. tammikuuta antamassaan päätöslauselmassa. Pomés Ruizin mietinnössä täsmennetään parlamentin kantaa tähän kysymykseen. Olen iloinen, että komission ehdotus näyttää vastaavan sitä kantaa, joka meidän on määrä hyväksyä huomenna.
Edessä on kuitenkin vielä tärkeitä haasteita. Varainhoito- ja varainhoidon valvontajärjestelmän uudistus on vasta alkanut, ja vaikka en yhdykään PPE-ryhmän kollegani äsken esittämään pessimistiseen näkemykseen, olen kyllä sitä mieltä, että jäljellä on vielä paljon tehtävää. Varainhoidon valvonnan hajauttaminen PO:ille on tärkeä askel, mutta se toimii vain, jos henkilöstö on asianmukaisesti koulutettua, jos resursseja on riittävästi ja jos päätöksentekijät ovat vastuuvelvollisia. Olemme tältä osin erityisen huolestuneita kahdesta prosessiin liittyvästä seikasta. Ensiksi: komissio ei ole vielä ottanut huomioon ehdotustamme rahoituskuria koskevan ulkoisen yksikön perustamisesta. Komissiolla saattaa olla tähän erittäin hyvät syyt, mutta haluaisimme tietää, mitkä ne ovat. Toiseksi: ryhmäni voi hyväksyä valkoisessa kirjassa ehdotetun väärinkäytösten neuvoa-antavan tutkintaelimen perustamisen vain, jos voidaan osoittaa, ettei tällainen tutkintaelin millään tavalla heikennä OLAFin toimintakykyä.
Komissio siirtyy nyt puolitoista vuotta kestäneiden keskustelujen ja valmistelujen jälkeen sanoista tekoihin. Uudistus etenee ja sitä toteutetaan, kuten komission väliraportit ovat osoittaneet. Ainoa vaara on mielestäni nyt se, että sorrumme omahyväisyyteen ja antaudumme konservatiivisuuden valtaan. Konservatiiveja on kaikkialla: parlamentissa, neuvostossa, komissiossa. Vetoankin komissioon, että se tehostaisi ponnistelujaan ja varmistaisi, että saamme kahden vuoden kuluessa ensimmäiset tulokset, jotka osoittavat Euroopan kansalaisille, että komissio toimii taas.

Virrankoski
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää kaikkia neljää mietinnön esittelijää hyvästä työstä. EU:n hallinnon parantaminen on tämän vaalikauden tärkeimpiä uudistuksia. Komission uudistuksen päätavoite tulee olla byrokratian vähentäminen, tehokkuuden lisääminen ja taloudellisten epäselvyyksien poistaminen. Tämä edellyttää työtapojen yksinkertaistamista, toimivallan siirtämistä alemmalle tasolle ja päätösvallan täsmentämistä. Uudistuksen avain on henkilökohtaisen vastuun lisääminen ja korostaminen. Toimielinten päälliköiden on kannettava päätöksistä sekä juridinen että taloudellinen vastuu. Henkilökohtaisen vastuun korostaminen edellyttää muun muassa henkilöstön ohjesäännön pikaista uudistamista.
Uudistus edellyttää toimintoperusteista budjetointia. Yksiköiden ja toimielimien johtajilla tulee olla tietty liikkumavara hallinnossa. Päähuomio on kiinnitettävä saavutettaviin tuloksiin eikä työskentelytapaan. Vain siten käytettävissä olevat varat voidaan kohdentaa tehokkaimmin. Toimielimellä ja sen päälliköllä tulee olla selvä mahdollisuus parhaaseen mahdolliseen hallintoon. Vastuunkantaminen edellyttää rahoituksen etukäteisvalvonnasta luopumista. Jos päätöksentekijöitä on enemmän kuin yksi, kukaan ei kanna selkeää vastuuta.
Hallinnon uudistus on tarpeellinen erityisesti Euroopan unionin rahaliikenteen parantamiseksi. EU:n laskujen maksamisessa on päästävä samaan käytäntöön kuin ulkopuolisessa maailmassa. Nykyinen kolmen kuukauden maksuaika on liian pitkä puhumattakaan siitä, että monet maksut viipyvät yli vuoden. Se on häpeällistä ottaen huomioon sen, että EU itse on elinkeinoelämän modernisoinnin esitaistelija. Ryhmäni tukee voimakkaasti hallinnon uudistusta.

Rühle
Arvoisa puhemies, minunkin ryhmäni, vihreät ja regionalistit, tukee komission uudistuksia, jotka on esitetty valkoisessa kirjassa, ja kiirehtii niiden täytäntöönpanoa. Nizzan Eurooppa-neuvostoa koskevassa keskustelussa on toistettu tätä: EU:lla on edessään suuria haasteita, laajentuminen lopulta 27+x valtioon on unionin toimielinten testi. Kansalaisten toimielimiä kohtaan tuntema arvostus on kuitenkin vajonnut samanaikaisesti erittäin alas puuttuva luottamus yhtäältä, lisääntyvien ongelmien aiheuttama paine toisaalta. Mainitakseni esimerkkeinä vain joitakin vaikeimpia ajankohtaisia ongelmia: öljykriisi, ilmastonmuutos, BSE-kriisi.
Toimielimet on uudistettava nopeasti, se palauttaa luottamuksen ja parantaa toimintakykyämme. Meidän on luotava legitiimiyttä lisäämällä tehokkuutta, parantamalla toimien hallintoa, luomalla vastuullisuuden kulttuuria, lisäämällä avoimuutta, tuomalla hallintoa lähemmäksi kansalaisia ja hajauttamalla sitä. Voimme vain tukea näitä tavoitteita, jotka komissio on asettanut itselleen. Pelkäämme kuitenkin, että yksilöiltä puuttuu edelleen rohkeutta. Otan nyt esimerkiksi avoimuuden. Komissio antoi virkaan tullessaan suuria sitä koskevia lupauksia. Todellisuus on valitettavasti toisenlainen. Sen osoittavat parlamentin kanssa solmittu puitesopimus ja tiedonsaantia koskevat säännöt. Ne osoittavat, että vielä on parantamisen varaa, ja toivomme komissiolta lisää rohkeutta avoimuuden lisäämiseen.
Kurinpitomenettelyt niistäkin on annettu lupauksia, muttei toistaiseksi mitään selviä sääntöjä, selviä lausuntoja siitä, miten näitä sääntöjä pitäisi soveltaa, eikä ulkopuolisten asemaa ole selvitetty vielä lopullisesti. Toivomme pian selvää lausuntoa siitä. Väärinkäytösten paljastajien, whistle-blowers, asiassa haluan yhtyä siihen, mitä jäsen Hulten sanoi. Siinäkin asiassa olisimme oikeastaan toivoneet komissiolta enemmän avoimuutta, enemmän rohkeutta ongelman avoimeen käsittelyyn, koska paljastajat ovat todella vaikuttaneet jonkin verran siihen, että uudistuksiin lopulta ryhdyttiin.
Talousarvion täytäntöönpano komission ja parlamentinkin on pohdittava tulevaisuudessa sitä, miten menettelemme kasaantuneiden maksujen, backlogs, muodostaman ongelman kanssa, kuinka huolehdimme siitä, että uusia ohjelmia täytäntöön pantaessa puututaan vähitellen sitoumusten, committments, muodostamaan kysymykseen, niin että meillä ei olisi aina tätä sitoumusten ja niiden toteuttamisen välistä suurta vajetta. Henkilöstönkin osalta olisimme varsinkin vihreiden ryhmä voineet ajatella parlamentin tulevan enemmän komissiota vastaan. Olemme sitä mieltä, että henkilöstöä lisätään jopa liian hitaasti, sillä itälaajentumiseen liittyvät ajankohtaiset tehtävät aiheuttavat varmasti tulevaisuudessa vielä lisää henkilöstötarvetta.
Kuten sanottu, parlamentti ei valitettavasti tukenut sitä. Siinä asiassa parlamentin on tutkittava omia tekojaankin. Kaiken kaikkiaan pidämme lähestymistapaa oikeana ja hyvänä, ja toivomme, että komissio on sinnikäs ja osoittaa vielä enemmän rohkeutta asioiden toteuttamisessa.

Turco
Arvoisa puhemies, siitä huolimatta, että esittelijät yrittävät tukea komission työtä, tosiasia on, että riippumattomien asiantuntijoiden komitean suosituksiin ei ole vieläkään annettu kokonaisvaltaista ja johdonmukaista ratkaisua, jolla ei pyrittäisi ainoastaan toimielimen parempaan hallintoon vaan myös hallintapolitiikkaan. Panemme merkille, että komissio on ryhtynyt ottamaan käyttöön asteittain uuden budjettinimikkeistön, mutta tästä prosessista haluaisimme tietää, milloin se saadaan päätökseen. Haluaisin vain muistuttaa, että asiantuntijoiden mielestä tämänhetkisen budjettinimikkeistön mukaisesti suurin osa avustuksista onkin tosiasiallisesti naamioituja sopimuksia, joita komissio kieltäytyy pitämästä sellaisina, koska avustusten kohdalla avoimuutta on vieläkin vaikeampi taata kuin sopimusten kohdalla.
En halua käsitellä rekrytointimenettelyjä; tosiasia on, että yhä nytkin näiden menettelyjen saloja on mahdotonta käsittää. Meidän kannaltamme ainoa mahdollinen on sosialistiryhmän ehdottama uudistus, jossa esitettiin kolmea tarkistusta kollega Böschin mietintöön, josta keskustelimme viime istuntojaksolla.
Haluaisin lopuksi viitata komitologiaan. Asiantuntijakomitea kirjoitti, että käytännössä jäsenvaltioiden edustajien komiteoilla on taipumusta muuttua sellaiseksi mekanismiksi, jonka kautta kansalliset edut otetaan yhteisön politiikkojen toteutuksessa huomioon, ja joskus niinkin paljon, että niistä tulee paikka, jossa kahmitaan osuuksia yhteisön budjetista itselleen. Meidän mielestämme komissio ei näe eikä kuule tätä ja jos se toisinaan sanoo jotain, se vain kuiskailee. Meidän mielestämme komission uudistamisesta puhuttaessa on ilmeistä, että ääneen lausuttujen pyrkimysten ja toteutuneiden tekojen välillä on selvä ristiriita.

Van Dam
Arvoisa puhemies, kirjeessään roomalaisille apostoli Paavali pyytää lukijoitaan muuttumaan uudistamalla ajatuksiaan. Tämä muutos on tarpeen Jumalan palvelemiseksi vilpittömästi, eikä siihen voida pakottaa sääntöjen avulla. Vaikka komission uudistamista ei voida verrata siihen, mitä Paavali tarkoitti, tämä raamatullinen periaate muodostaa tärkeän ohjeen komissiolle: säännöillä ei voi pakottaa vilpittömään kuuliaisuuteen.
Komission jäsen Kinnock yrittää vahvistaa komission virkamiesten vastuuntuntoa muuttamalla ja parantamalla sääntöjä. Olipa sääntöjen tarkoitus miten hyvä tahansa, loppujen lopuksi on kysymys näiden sääntöjen toimeenpanosta. Siksi uusia sääntöjä täytyy testata niiden toimeenpantavuuden kannalta. Uudistamisessa on pohjimmiltaan kysymys komission ja sen virkamiesten asenteen ja käyttäytymisen muuttamisesta.
Muuttuneen asenteen pitäisi näkyä hallinnon avoimuutena. Tällä osa-alueella on yhä puutetta uudistussuunnitelmista. Ehdotettu varainhoidon säännönvastaisuuksien neuvontapalvelu ei vahingoita ainoastaan avoimuutta vaan myös OLAFin toimintaa.
Budjetin ollessa rajoitettu komission täytyy tehdä valintoja tehtäväpaketissaan. Meidän täytyy valita unionin syventäminen tai laajentaminen. Tulevat vuodet eletään laajentumisen merkeissä. Siksi on hämmästyttävää, että esittelijät Guy-Quint ja Pomés Ruiz sivuuttavat sen täysin ja näkevät uudistamisen pelkästään Euroopan poliittisen yhdentymisen välineenä. Olen sitä mieltä, että komission uudistamisen tulee tapahtua laajentumisen valossa ja laajentumisen suuntaan.

Zappalà
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, oletetulla komission uudistamisella edetään kohti uudenlaisia unionin toimielimiä: ne ovat uusia, koska niitä on muutettu edellisiin nähden aiemman hallintatavan aikana ilmenneiden ongelmien vuoksi ja riippumattomien asiantuntijoiden pitkän, jäsentyneen ja usein monimutkaisen kertomuksen perusteella. Kuten jokainen uudistus, joka muuttaa vakiintunutta tilannetta, on ilmeistä, että on oltava valppaita ja tarkkoja. Se, jolla on lainsäädännöllinen vastuu, ei voi toimia eikä saakaan toimia tunneyllykkeiden pohjalta eikä saa hyväksyä kokonaan älyniekkojen ehdotuksia, joissa ei oteta huomioon edustuksellisuuden vaatimuksia. Asiantuntijat ovat itsessään teknisiä asiantuntijoita, mutta lainsäätäjä ei voi olla heidän ajatustensa toteuttaja eikä oma asiantuntijatahonsa: lainsäätäjän on kuunneltava, kuultava, harkittava ja sen jälkeen omasta aloitteestaan tuotettava jotakin, muutoin on parempi, että se lopettaa politikoinnin ja antaa lainsäädännön asiantuntijoille.
Muistakaamme, että yhteisöjen tuomioistuin tyrmäsi jo osan viime syyskuussa melko huolimattomasti, joskin asiantuntijoiden ehdotuksen mukaisesti hyväksytyistä uudistuksista. Komissio nykyisen unionijärjestelmän perusluonteisena toimielimenä toteuttaa koko rakenteensa voimalla Euroopan unionin politiikkaa parlamentin ja neuvoston haluamalla tavalla. Parlamentin on ehdoitta onnistuttava komission uudistamisen toteuttamisessa sopivin ja välttämättömin osin, jotta saavutettaisiin tietystikin tehokkuus ja avoimuus, mutta myös siksi, että toimivat tahot olisivat tietoisia itsestään ja siitä, mitä ne ovat, mitä ne tekevät ja kenen puolesta ne työskentelevät.
Minun mielestäni maailmassa ei ole olemassa merkitykseltään suurempaa ja tähdellisempää rakennetta: 15 kansakuntaa, joita on tulevaisuudessa 20 tai enemmänkin, yksi kokonainen maanosa; siis maapallon teollistunein osa on mukana unionissa ja tästä syystä myös komissiossa komission omien rakenteiden kautta. Komissiossa ja parlamentissa on oltava kyvyiltään erinomaisia ja myös siitä tietoisia virkamiehiä, joille maksetaan asianmukaisesti, jotka voivat toimia, mutta joille on annettu kaikki tehtävän edellyttämät takeet ja oikeudet, jotka ovat vastuussa, mutta jotka eivät joudu kärsimään oletettavista nöyryytyksistä. Toimielimistämme tulee erinomaisia, jos asianmukainen tunnustus voidaan antaa niille, joiden täytyy siksi, että he ovat sinne päässeet, olla hyviä ja ahkeria työntekijöitä. Kaikki muu merkitsisi paluuta takaisinpäin ja sen vuoksi ehkä samat aiemmin ilmenneet ongelmat tulisivat taas ilmi, ja niidenhän vuoksi olemme juuri ryhtymässä uudistukseen.

Miller
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kiittämällä esittelijä Harbouria siitä, miten paljon vaivaa hän on nähnyt mietinnön hyväksi. Kiitän häntä jäsen Van Hultenin tavoin siitä, miten hän työskenteli muiden kanssa ja miten valmis hän oli ottamaan huomioon muiden poliittisten ryhmien ajatuksia ja ehdotuksia. Kiitän samalla komissiota ja sen henkilöstöä tuesta ja avusta. Harbourin mietintö on todellakin vain yleinen kehys, se on lähinnä luuranko. Vielä on paljon tehtävää, eikä parlamentti voi mielestäni levätä laakereillaan. Olemme jo kuulleet, että komission jäsen antoi tänään useita asiakirjoja mietinnön eri osa-alueista. Parlamentti ei ymmärtääkseni käsittele näitä virallisesti. Tämä on väärin. Komission henkilöstöuudistus nimittäin vaikuttaa viime kädessä parlamenttiinkin, emmekä saisi unohtaa sitä.
Haluaisin käsitellä Harbourin mietintöön esitettyjä tarkistuksia, joita on noin 26. Kuten voi olettaa, tuemme PSE-ryhmän tarkistuksia 1-6. Peruutamme kuitenkin tarkistuksen 6 ja pyydämme kohta kohdalta -äänestystä tarkistuksen 15 jälkimmäisestä osasta, sillä EKP:n nykyinen järjestelmä ei mielestämme sovellu tähän tilanteeseen. Pyytäisimme, että tarkistukset 20 ja 23 hyväksyttäisiin lisäyksinä, sillä 10 kohdassa olisi sulaa hulluutta poistaa osallistuminen työtavoitteiden suunnitteluun ja arviointijärjestelmän henkilökohtaiseen kehittymiseen tähtäävä luonne. Tarkistus 23 vaikuttaa jälkiviisaalta, ja vaikka emme vastustakaan sitä, se ei saisi korvata nykyistä 22 kohtaa. Kannatamme PPE-ryhmän esittämiä tarkistuksia 13, 14, 16 ja 9. Vastustamme muita tarkistuksia, sillä joko ne eivät tuo mietintöön mitään uutta tai ne ovat lähinnä mielikuvituksemme tuotetta.
Haluaisin sanoa pikaisesti pari sanaa muutoksista. Muutokset eivät koskaan ole helppoja. Monet vastustavat muutoksia, koska he pelkäävät ottaa askeleen kohti tuntematonta. Haluaisin sanoa, että olen ollut työntekijänä organisaatiossa, joka supisti toimintaansa kuulematta lainkaan henkilöstöään, joten kadehdin komission henkilöstöä. Haluaisin myös sanoa, että olen toisen organisaation työntekijänä kokenut omakohtaisesti toiminnan supistamisen ja joutunut irtisanotuksi, joten kadehdin suuresti komission henkilöstöä ja sitä, miten se työskentelee ja miten komission jäsen työskentelee sen kanssa. Ei ole helppoa joutua irtisanotuksi. Toivon, että minulle olisi tarjottu mahdollisuutta kouluttautua uuteen työhön samassa organisaatiossa.

Beazley
Haluan aluksi antaa tunnustusta esittelijä Harbourille. Palautan mieliin sen, mitä hän sanoi tämän työn pitkästä kypsyttelyajasta, ja kehottaisinkin komissiota välttämään sitä ajatusta, että aikataulu on epämääräinen. Meillä on ollut tyhjiö, ja kehottaisin komissiota ajattelemaan niin, että sen itseluottamuksen palautuminen on tärkeää meille parlamentin jäsenille ja sitäkin tärkeämpää Euroopan kansalaisille.
Kiinnittäisin nyt huomiota siihen, mitä esittelijä Lamassoure sanoi perusteluissaan komission institutionaalisesta roolista ja erityisesti sen poliittisesta aloitevallasta. En useinkaan ole samaa mieltä suhteista Viroon vastaavassa valtuuskunnassa istuvan kollegani Van Damin kanssa. Hän kuitenkin sanoi kaksi asiaa, jotka hyväksyn: ensiksi sen, että tarvitaan asennemuutosta, ja toiseksi sen, että laajentuminen on keskeinen tekijä komission tulevalle menestykselle. Esittelijä Lamassoure sanoo laajentumisesta, että liittymisprosessin osalta komissiolta odotetaan ehdotusta yleisstrategiaksi, jossa otetaan huomioon unionin edut ja poliittinen aikataulu - ei vain arviota kunkin ehdokasvaltion kelpoisuudesta.
Kun olin aiemmin parlamentissa, komission puheenjohtajana oli Jacques Delors, joka työskenteli komission jäsen Brittanin ja häntä ennen komission jäsen Cockfieldin kanssa. He eivät odottaneet ministerineuvoston ajatuksia. He hahmottelivat itse yhtenäismarkkinoiden ohjelman. He työskentelivät koko ajan tiiviisti parlamentin kanssa. He ajoivat suunnitelmaa ja onnistuivat siinä. Toimielinten välillä oli itseluottamusta ja sopusointua. Sanoisin vain komission jäsen Kinnockille, joka tuskin tarvitsee rohkaisua, että kyse ei ole ainoastaan hallinnosta tai teknisistä yksityiskohdista vaan henkilöstöstä ja uskosta omiin tekemisiinsä ja uskosta siihen, että parlamentti työskentelee komission kanssa. Meillä täytyy olla päämäärä. Tuo päämäärä on laajentuminen, ja sitä on erittäin vaikea saavuttaa, mutta odotamme komission olevan liikkeellepaneva voima ja haluamme työskennellä sen kanssa.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, kaikkia hallintomalleja on ajoittain tarkistettava, mukautettava ja sopeutettava ajanmukaisiksi. Niinpä komission valkoisen kirjan ehdotukset, jotka komission jäsen Kinnock on pannut alulle, saavat poliittisen ryhmämme tuen. Näitä ehdotuksia arvioidaan myönteiseen sävyyn jäsen Harbourin mietinnössä, joka on hyväksytty oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa ja jota me myös tuemme.
Samalla kun sosialistinen ryhmä tekee näin, se on kuitenkin sitä mieltä, että yhteisön julkishallinto toimii nykyisinkin melko tehokkaasti. On muistettava, että komission kriisi ei johtunut epäkohdista yhteisön hallinnossa, vaan poliittisista ongelmista, jotka eivät juurikaan liittyneet hallinnon toimintaan, joten olisi mielivaltaista yhdistää komission kriisi sen hallinnon huonoon toimintaan.
On otettava huomioon, että yhteisön hallinto perustuu eräisiin Manner- Euroopan hallintokäytänteiden syvälle juurtuneisiin periaatteisiin, kuten urakäsitykseen ja työpaikan vakauteen. Nämä periaatteet otettiin käyttöön aiemman vaiheen jälkeen, jolloin julkiset virat jakautuivat vaikutusvallan jakautumisen, eräänlaisen saalistus- tai riistojärjestelmän mukaan. Sen rinnalla vakaa julkisen hallinnon järjestelmä takasi sen, etteivät poliittiset muutokset vaikuttaneet hallinnon toimintaan. Joissakin maissa, kuten Espanjassa, jossa olemme poliittisessa elämässä käyneet läpi myrskyisiäkin ajanjaksoja, hallinto on ollut vähintäänkin vakauden tae. Näin ollen, vaikka tunnustamme, että hallinnon nykyaikaistaminen on tarpeen, haluamme taata ne keskeiset periaatteet, joita noudatetaan yhteisön hallinnossa, johon paneutuvat nykyisin erittäin ammattitaitoiset korkeat virkamiehet, jotka uhrautuvat usein itse joutuessaan vaihtamaan asuinpaikkaansa asettuakseen Brysseliin ja joiden ansiotulot ovat asianmukaiset, kun niitä vertaa muuton edellyttämään vaivannäköön.
Oletamme, että komissio esittää jatkossakin käytännönläheisiä ehdotuksia. Uskomme, että saamme tilaisuuden ilmaista mielipiteemme niistä, ja että meillä on tuona aikana mahdollisuus auttaa komissiota virkamieskunnan kehittämisessä. Mielestämme on kuitenkin noudatettava kahta keskeistä periaatetta; ensiksi oikeusjärjestyksessä tunnustettujen niin kutsuttujen saavutettujen etujen tunnustaminen, ja toiseksi vakauden ja varmuuden periaate, johon sisältyy virkamiesten oikeus järjestäytyä ja puolustaa asemaansa, uraansa ja jopa ammatillista arvovaltaansa. Näiden huomioiden myötä kannustamme komissiota ja komission jäsen Kinnockia jatkamaan ponnistelujaan uudistuksen parissa.

Costa Neves
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät kollegat, tähän uudistukseen kohdistamamme odotukset ovat oikeutettuja. Pahoittelen, että vasta se, että komissio erotettiin maaliskuussa 1999 väärinkäytösten ja huonon hallinnon takia, sai sen käyntiin. Nyt kun kansalaisten uskoa eurooppalaisiin toimielimiin on horjutettu, sitä on vaikea saada takaisin. Komission vaikeudet eri ohjelmien panemisessa täytäntöön ovat ilmeisiä. Maksut ovat viivästyneet enenevässä määrin ja esteet ovat yleisesti tunnettuja. Uudet tehtävät ovat lisääntyneet, menettelyjen monimutkaisuus ja hitaus kärjistyneet, eivätkä rakenteet, toimintatavat ja muodollisten ehtojen asettelu ole muuttuneet miksikään. Tulokset tiedetään, ja niiden hintana on ollut komission jäsenten ja sen hallinnon paneutuminen ja ammattipätevyys.
Komission on kiireesti optimoitava olemassa olevat inhimilliset resurssinsa ja edistettävä uusien ihmisten palkkaamista. Se ei kuitenkaan riitä toimien ja käytettävissä olevien määrärahojen panemista täytäntöön. Toiveena on rakenteiden ja työtapojen perusteellinen uudistaminen, sillä on välttämätöntä selventää tehtävien jakautumista parlamentin, neuvoston ja komission välillä. Kahdelle ensiksi mainitulle toimielimelle kuuluu politiikkojen ja ensisijaisten painopistealueiden määritteleminen ja taloudellisten voimavarojen hankkiminen. Komissiolle kuuluu kaikkien yhteisön ohjelmien hallinnoimisen kannalta oleellisten edellytysten yhdistäminen.
Tämän viimeisen asian osalta sanoisin, että komission toimeenpanovaltaa on välttämätöntä vahvistaa komitologian uudistamisen avulla. Tehkäämme asia kaikille ymmärrettäväksi: jos komissio panee perustamissopimuksen 274 artiklan mukaan talousarvion täytäntöön omalla vastuullaan, eräiden jäsenvaltioiden, joita ohjaavat ennen kaikkea kansalliset etunäkökohdat, puuttuminen asiaan hallinto- ja sääntelykomiteoiden avulla on esteenä komission hallinnon tehokkuudelle. Siksi on muutettava myös niitä asioita, joita komitologialla on tarkoitettu. Luotan siihen, että tämä uudistus onnistuu, ja onnittelen neljää esittelijää, erityisesti jäsen Catherine Guy-Quintia, jonka työtä sain seurata lähimpää.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, komission eroaminen keväällä 1999 toi itse asiassa esille paljon syvemmällä piilevän ongelman Euroopan komissiossa: toimintarakenteita ei ollut määritelty selkeästi, mikä johti poliittisen vastuun puutteeseen, sirpaloituneisiin poliittisiin painopisteisiin ja riittämättömiin tuloksiin.
Komission jäsen Kinnockin valkoinen kirja on vastaus näihin ongelmiin, mutta siinä mennään samalla paljon pitemmälle, koska uudistusehdotukset perustuvat uudenaikaisen eurooppalaisen julkisen palvelun perusperiaatteisiin. Tällaisessa palvelussa kansalaisten tulee olla keskeisessä asemassa, ja kansalaiset odottavat puolestaan yksinkertaisesti tuloksia ja asianmukaista käyttäytymistä, kun heidän etunsa ovat kysymyksessä. Sellaiset asiat kuten BSE-kriisi, öljynhinnat ja kasvihuoneilmiö ovat selvästi eurooppalainen asia. Komissiolla on siis siinä yhteydessä tärkeä tehtävä suoritettavanaan. Kansalaisille voidaan saavuttaa tuloksia vain siinä tapauksessa, että komissio kykenee toimimaan nopeasti ja avoimesti sekä esimerkiksi olemaan vastuussa tälle julkiselle palvelulle. Tämän täytyy olla komission uudistamisen tavoitteena.
Me kaikki olemme voineet todeta, kuinka pelon kulttuuri on lamaannuttanut melko pahasti - sanoakseni lamaannuttanut täysin - komission päätöksenteon. Tarkoitan tässä myös osastoja ja virkamiehiä. Ulkosuhteiden alue on esimerkki niistä suurista ongelmista, joiden parissa komissio valitettavasti vielä kamppailee. Tuhannet hankehakemukset odottavat arviointiaan jo yli vuoden ajan. Kirjeitä ja pyyntöjä saada tietoa asioiden tilasta ei käsitellä lainkaan tai niitä käsitellään välinpitämättömästi.
Tämäntyyppiset tilanteet ovat vahingoittaneet vakavasti asianosaisten kansalaisten ja organisaatioiden luottamusta. Tässä valossa komission jäsen Kinnockin ehdottama muutos tehokkuuden sekä ohjatun hallinnon ja budjetin suuntaan ansaitsee kaiken tuen. Siten komissio voi keskittyä ydintehtäviinsä ja parantaa huomattavasti tehokkuuttaan. Samalla uudistusehdotuspaketti voi poistaa pelon kulttuurin, jolloin virkakoneisto saa jälleen luottamuksen omaan osaamiseensa, sillä siinä toimii todella paljon hyviä ihmisiä.
Euroopan parlamentti voi sitten arvioida komissiota sen saavuttamien tulosten perusteella, jolloin poliittiset painopisteet - sellaisina kuin parlamentti ja neuvosto ovat ne vahvistaneet - sekä samalla myös tosiaankin keskittyminen kansalaisten palvelemiseen muodostavat tärkeimmät arviointipuitteet.
On oleellista, että eurooppalaisen julkisen palvelun uskottavuus kansalaisten silmissä palautetaan pikaisesti. Tätä ei voida saavuttaa keskittymällä uudistuksissa liikaa sanaan "sisäinen". Suurella yleisöllä täytyy myös olla sellainen tunne, että komissio on tosiaankin helposti lähestyttävä ja avoin.
Hiljattain esitelty eurooppalaista hallintoa koskeva valkoinen kirja sisältää tätä varten runsaasti hyviä aloitteita, mutta muilla osa-alueilla täytyy saavuttaa vielä paljon. Ajattelen tässä asiakirjojen julkisuutta kansalaisille, mihin emme varmasti ole vielä tyytyväisiä. Meidän täytyy saada nyt lopullisesti päätökseen petoksia, byrokratiaa ja komission kaatumista koskeva luku. Avatkaamme uusi kirja uudenaikaisesta eurooppalaisesta julkisesta palvelusta, joka täyttää perustuslaillisen roolinsa asianmukaisesti, on valmis tulevaan laajentumiseen ja lopuksi hyväksyy Euroopan suuren yleisön palvelemisen uudeksi tehtävänkuvauksekseen.
Komission jäsen Kinnock ja komission puheenjohtaja Prodi saavat sosialistien ryhmältä täyden tuen. Tämä tarkoittaa myös, että kiinnitämme täysin huomiomme tuloksiin ja kriteereihin, jotka on niin hienosti kuvattu valkoisessa kirjassa.

Naranjo Escobar
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät jäsenet, aion olla hyvin lyhytsanainen, mutta välitettäköön ensiksi eteenpäin onnitteluni kaikille esittelijöille. Se perusyhteisymmärrys, jonka vallitessa he ovat työskennelleet, on erittäin myönteinen ja toiveita herättävä asia.
Kuten olemme todenneet, keskustelu ei koske niinkään uudistuksen periaatteita, tavoitteita tai asianmukaisuutta kuin menettelyjä, vauhtia, aikataulua, mahdollisia toimintahäiriöitä tai ei-toivottuja seurauksia, jotka aiheutuvat sen toimeenpanemisesta. Uudistus on tarpeen riippumatta siitä, että sen lähtökohtana ei ole ollut tavallinen itsekriittisyys, jota esiintyy ajan mittaan hallinnossa, joka on ollut olemassa jo muutaman vuosikymmenen ajan, vaan tosiasiallinen poliittinen kriisi.
Edessämme ei kuitenkaan ole poliittinen uudistus, jolla on hallinnollisia seurauksia, vaan hallinnollinen uudistus, jolla on poliittisia seurauksia. Meille on siis esitetty haaste, jonka kaltaista poliittiset vastuunkantajat, joiden on löydettävä paras tapa yhtä aikaa toimielinten hallittavuuden takaamiseksi ja hyvän hallinnon tarjoamiseksi kansalaisille, joutuvat vain harvoin kohtaamaan.
Uudistuksen onnistuminen koituu kaikkien menestykseksi ja meillä kaikilla on tässä pelissä korkea panos. Asioiden näin ollen minusta ei ole ainoastaan asianmukaista vaan tarpeellista kartoittaa kaikki toimielinten välisen vuoropuhelun tarjoamat mahdollisuudet. Tuon vuoropuhelun tuloksena on oltava yhteispäätösmenettely yhteisön rahoitustoimien tavallisissa lainsäädännöllisissä puitteissa. Tuon vuoropuhelun on mahdollistettava yhteisten toimintatapojen kehittäminen inhimillisiin voimavaroihin liittyvien politiikkojen alalla. Tuon vuoropuhelun on kannettava hedelmää talousarviota koskevina monivuotisina sopimuksina, jotka ovat rahoitusnäkymien mukaisia ja viimeiseksi sen on mahdollistettava se, että me toimimme yhdessä uudistuksen seuraamisessa ja valvomisessa.
Hyvät jäsenet, luulen, että kansalaisia eivät kiinnosta niinkään luonnokset eli uudistuksen rakenteen suunnittelu kuin suunnitelmat eli uudistuksen tavoitteet ja seuraukset. Kansalaiset arvioivat meitä avoimuuden, päätöksenteon vastuunkantajien läheisyyden, vastuunjaon johdonmukaisuuden ja loppujen lopuksi aikaansaatavan tehokkuuden perusteella.

Kinnock
. (EN) Pohdin monista täällä esitetyistä hyvistä huomioista yhtä erittäin hyvää huomiota, jonka jäsen Van Hulten esitti pyytäessään selitystä siihen, että parlamentilla ja myös minulla oli aiemmin tänään ilo kuunnella pitkää keskustelua ulkoasioista.
Huomauttaisin jäsen Van Hultenille, että tuohon keskusteluun ja tähän keskusteluun varattujen aikojen välinen ero sekä niiden asiayhteys on erittäin helppo ymmärtää. Ulkoasiat ovat Euroopan parlamentille keskeinen ja kiinnostava aihe, ja olen itsekin ollut koko ikäni kiinnostunut näistä kysymyksistä, joten olen täysin samaa mieltä, että se on asianmukainen selitys. Uudistus on Euroopan parlamentille keskeinen aihe, johon se voi ratkaisevasti vaikuttaa budjettivallan käyttäjänä ja lainsäätäjänä. Tämä selittää politiikassa sen, miksi ulkoasioille on varattu kaksi tuntia aikaa ja niitä käsitellään ensin ja miksi uudistukselle on varattu tunti aikaa ja sitä käsitellään sitten. Mitä enemmän valtaa teillä on johonkin kysymykseen, sitä myöhemmin illalla sitä käsitellään.
Arvoisa puhemies, olen teille erittäin kiitollinen siitä, että minulla on tässä keskustelussa tilaisuus vastata parlamentin neljän esittelijän, neljän muskettisoturin, erinomaiseen työhön komission uudistamista koskevan valkoisen kirjan parissa. Minun on myös syytä antaa ajan tasalla oleva kuva siitä, miten strategian täytäntöönpanossa on edistytty niiden uudenaikaistamista koskevien muutosten soveltamisen ja lisäparannusten valmistelun kohdalla, joita hahmottelimme strategiassamme kahdeksan kuukautta sitten. Olen erittäin iloinen siitä, että kollegani Michaele Schreyer on pystynyt liittymään seuraamme, ja hän luonnollisesti vastaa etenkin omaan talousarviosalkkuunsa liittyviin mietintöjen osiin.
Haluaisin aloittaa ilmoittamalla parlamentille, että kollegion tämänaamuisessa kokouksessa, kuten jäsen Van Hulten aiemmin sanoi, hyväksyttiin ehdotus toimielinten välisestä sopimuksesta, jolla perustetaan julkisen toiminnan etiikkaa käsittelevä neuvoa-antava ryhmä, kuten valkoisen kirjan toimintaohjelman toimessa 1 todettiin. Siellä hyväksyttiin hajauttamista ja päätöksentekomenettelyjen yksinkertaistamista koskeva alustava strategia - mikä lopulta lisää tuntuvasti komission tuottavuutta ja vähentää niitä byrokratian kerroksia, joista kaikki aiheellisesti puhuvat.
Kollegio hyväksyi tänään myös merkittäviä ehdotuksia, jotka liittyvät henkilöstöpolitiikan uudistukseen. Nämä henkilöstöpolitiikkaa koskevat asiakirjat liittyvät kurinpitoon, ilmiantoon ja tasa-arvoon. Ne ovat muodollinen perusta komission, sen henkilöstön ja henkilöstön edustajien väliselle lakisääteiselle kuulemiselle, joka järjestetään lähikuukausina.
Kurinpitomenettelyä koskevassa lähestymistavassamme ehdotetaan useita välttämättömiä muutoksia, muun muassa kurinpitomenettelyjen tutkintavaiheen parantamista ja sen rakenteen muuttamista niin, että siitä vastaisi asiantuntijayksikkö. Muutokset ovat seuraavanlaisia: kurinpitolautakunnasta tehdään pysyvä ja entistä ammattimaisempi elin, jota johtaa komission ulkopuolinen pätevä asiantuntija; virkamiesten perusteltua virantoimituksesta pidättämistä koskevien määräysten parantaminen myös niiden virkamiesten kohdalla, jotka on asetettu syytteeseen rikosasioista kansallisissa tuomioistuimissa; komission ja OLAFin välistä tärkeää koordinointia parannetaan vaarantamatta kuitenkaan OLAFin riippumattomuutta; mahdollisten seuraamusten luetteloa hiotaan, jotta ne voidaan entistä paremmin suhteuttaa toteen näytettyyn henkilöstösääntöjen rikkomiseen. Kaikissa ehdotuksissa pyritään siihen, että komissio ja muut unionin toimielimet, myös parlamentti, voisivat parantaa kurinpitomenettelyjen ammattimaisuutta, johdonmukaisuutta ja kohtuullista nopeutta kuitenkin niin, etteivät tasapuolisuus tai syytetyn oikeudet kärsisi.
Ilmiantoa koskevassa asiakirjassa ehdotetaan järjestelmää, joka kestää hyvin vertailun jäsenvaltioiden parhaiden käytäntöjen kanssa. Siinä ehdotetaan nykyisin OLAF-asetukseen sisältyvän ilmoittamista koskevan velvollisuuden sisällyttämistä henkilöstösääntöihin. Siinä turvataan niiden ilmiantajien ura, jotka ilmoittavat vastuullisesti aiheellisista huolenaiheista. Siinä suojellaan perusteettomilta tai perättömiltä ilmoittamisilta. Siinä korostetaan, että niiden, joille ilmoitetaan mahdollisesta rikkomuksesta, on toimittava pikaisesti, vakavasti ja tehokkaasti. Siinä määritellään useassa kanavassa monta selkeää menettelyä, joiden mukaan oletetusta rikkomuksesta voidaan ilmoittaa virkamiehen palkanneen toimielimen sisällä ja sen ulkopuolella.
OLAFille ilmoittamista koskevan oikeuden ja virkamiehen oman toimielimen hierarkian lisäksi virkamiehellä on oikeus ilmoittaa epäilyistä ja todisteista neuvoston puheenjohtajille tai parlamentille, komissiolle, tilintarkastustuomioistuimelle tai oikeusasiamiehelle.
Ulkoisten kanavien tarjoaminen on tärkeä ja asteittainen muutos, joka varmasti hyödyttää toimielimiä ja niiden henkilöstöä, Euroopan unionia ja ilman muuta myös yleistä etua.
Lopuksi: tasa-arvoa koskevassa asiakirjassamme esitetään erityisiä politiikkoja koskevia ehdotuksia yhtäläisten työmahdollisuuksien varmistamiseksi niin, että naisten, etnisten vähemmistöjen edustajien ja vammaisten selvään eriarvoisuuteen voidaan puuttua tehokkaasti pätevyysvaatimuksia vaarantamatta. Olemme näissäkin asiakirjoissa pyrkineet antamaan esimerkkejä jäsenvaltioiden parhaista käytännöistä.
Haluan säästää aikaa ja tunnustan salkun merkityksen, joten toivon parlamentin hyväksyvän sen, että minusta on tässä vaiheessa parasta jättää kollegalleni, komission jäsen Schreyerille ne tärkeät kysymykset, jotka on otettu esille Guy-Quintin erittäin perusteellisessa ja rakentavassa budjettivaliokunnan mietinnössä, ja myös ne varainhoitoon liittyvät kysymykset, joita korostettiin Pomés Ruizin yhtä lailla antoisassa mietinnössä.
Jos meillä olisi enemmän aikaa, vastaisin toki erittäin mielelläni esille otettuihin asioihin, ja olenkin varma, että tähän tarjoutuu uusia tilaisuuksia. Keskityn nyt kuitenkin vain yhteen esittelijä Pomés Ruizin mainitsemaan seikkaan, jonka muutkin parlamentin jäsenet ovat maininneet tässä keskustelussa, nimittäin hänen kysymykseensä siitä, miksi komissio ei ole ottanut huomioon useissa talousarvion valvontavaliokunnan mietinnöissä esitettyä ehdotusta, jonka mukaan joko tilintarkastustuomioistuimessa tai yhteisöjen tuomioistuimessa pitäisi olla erillinen elin taloudellisia väärinkäytöksiä koskevia kurinpitokuulemisia varten. Luulen, että jäsen Van Hulten otti keskustelun kuluessa esille saman asian.
Kysymys on aiheellinen, ja siihen, ettemme ole ottaneet huomioon ehdotuksia, joiden mukaan komission pitäisi kääntyä ulkopuolisten elinten puoleen, on olemassa kaksi syytä. Ensiksi: riippumaton asiantuntijakomitea määräsi, mielestäni aivan oikein, että tällaisen elimen olisi oltava sisäinen etenkin siksi, että perussopimusten nojalla kahdella muulla toimielimellä on aivan erityinen tehtävä taloudellisten vaikutusten ja komission kurinpitopäätösten laillisuuden valvojana. Jos jompikumpi tuomioistuin olisi suoraan mukana komission sisäisissä menettelyissä, siitä syntyisi kestämättömiä eturistiriitoja, ellei sitten jopa perustuslaillista kädenvääntöä. Lisäksi nämä muutokset olisivat mahdollisia vain, jos perussopimuksia muutettaisiin. Toiseksi: jos kurinpitotapaus jaettaisiin taloudellisiin ja muihin näkökohtiin, joita sitten käsiteltäisiin eri toimielimissä, siitä olisi käytännössä se erittäin epämieluisa seuraus, että kurinpitomenettely pitkittyisi selvästi.
Toivon, että parlamenttikin pitää näitä syitä järkevinä, kuten tämänpäiväinen kurinpitoa koskeva asiakirja osoittaa. Useimmissa jäsenvaltioissa ja kaikissa kansainvälisissä organisaatioissa elin itse vastaa henkilöstönsä kurinpitomenettelyistä. Olemme vahvasti sitä mieltä, että näin pitäisi olla vastedeskin kaikissa Euroopan unionin toimielimissä.
Siirryn nyt hallituksia ja henkilöstöä koskeviin kysymyksiin, joita käsiteltiin Lamassouren ja Harbourin mietinnöissä, ja pahoittelen suuresti sitä, etten voi tällä kertaa ajanpuutteen vuoksi antaa niin yksityiskohtaista vastausta kuin nämä mietinnöt ansaitsevat. Sanon tässä vaiheessa vain, että suhtaudun erittäin myönteisesti kumpaankin mietintöön.
Kiitän esittelijä Harbouria siitä erittäin myönteisestä ja syvällisestä lähestymistavasta, jonka hän ja hänen valiokuntansa ovat omaksuneet niihin monimutkaisiin kysymyksiin, jotka koskevat henkilöstöpolitiikan uudenaikaistamista niin komissiossa kuin muissakin unionin toimielimissä. Olemme saaneet mietinnöstä täydentävän ja erittäin hyödyllisen pohjan monia keskeisiä osa-alueita koskevaan keskusteluun, ja saimme esittelijä Harbourin järjestämästä henkilöstöpolitiikkaa koskevasta julkisesta kuulemistilaisuudesta erittäin valaisevaa tietoa julkisen ja yksityisen sektorin käytännöistä ja käsityksistä.
Haluaisin lausua kiitokseni myös esittelijä Lamassourelle hänen rakentavista näkemyksistään ja huomautuksistaan, jotka koskivat nyt toteutettavan uudistuksen institutionaalista asiayhteyttä. Hän kiinnittää aivan oikein huomiota laajoihin kysymyksiin ja toteaa, että olisi ollut hyvä, jos hyvää hallintotapaa koskeva tuleva valkoinen kirja olisi annettu ennen hallintouudistusta koskevia ehdotuksia. Hän on toki periaatteessa täysin oikeassa. Tiedän kuitenkin, että hän ja muut parlamentin jäsenet ymmärtävät, että uudistuksen asialista oli poliittisesti niin ensisijainen ja kiireellinen, ettei asialistan toteuttamisen viivästyminen olisi ollut mahdollista eikä hyväksyttävää. Olen silti varma, että hyvästä hallintotavasta ensi vuonna annettavan asiakirjan analyyseista ja periaatteista on meille välitöntä hyötyä, kun viimeistelemme uudistuksen ja uudenaikaistamista koskevat muutokset ja alamme panna niitä täysimääräisesti täytäntöön kahden vuoden kuluessa.
Olen kiitollinen kaikille parlamentin jäsenille siitä, miten uutterasti ja perusteellisesti he ovat viime kuukausina työskennelleet uudistuksen parissa. Kiitän heitä myös tämäniltaisen keskustelun kuluessa pidetyistä laadukkaista puheenvuoroista, ja olen luonnollisestikin iloinen voidessani perustellusti sanoa, että viime vuonna esittämäni toive, että komissio ja parlamentti työskentelisivät yhdessä uudistuksen hyväksi, on osoittautunut täysin realistiseksi. Kiitän teitä myös siitä ja kärsivällisyydestänne tänä iltana.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission varapuheenjohtaja. Olen vakuuttunut, että edustajainhuone antaa teille toiste mahdollisuuden pitempään puheenvuoroon, sillä tämä uudistus ei pääty huomenna toimitettavaan ensimmäiseen äänestykseen. Siksi olen vakuuttunut, että meillä on ilo kuulla teitä myöhemminkin.
Komission jäsen Schreyer saa käyttää puheenvuoron viimeistelläkseen komission kertomuksen.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission uudistus on perusteellinen uudistus. Se käy ilmi valkoisesta kirjasta, ja uskon sen näkyvän selvästi myös parlamentin mietinnöistä. Uudistuksen painopisteenä on taloudenhoidon parantaminen. Se ei tarkoita paikoittaisia muutoksia, ei, sitäkin koskevat muutokset ovat laajoja ja perustavia. Paras uutinen on se, että uudistuksen tärkeät osat on jo toteutettu. Niitä ei ole vain kirjoitettu paperille, vaan ne ovat jo todellisuutta. Joitakin osia suunnitellaan, joitakin parlamentin ja neuvoston pitää tukea ja olla mukana toteuttamassa päätöksillään.
Käsittelen seuraavassa Guy-Quintin ja Pomés Ruizin mietintöjen tärkeitä kohtia, jotka koskevat suoraan budjettiprosessia, talousarvion laatimista ja sen toteuttamista. Molempia asioita käsitellään varainhoitoasetuksen uudelleenlaatimisessa. Varainhoitoasetuksen uudelleenlaatiminen on uudistuksen kulmakivi. Uudistuksen päätavoitteena on yksinkertaistaminen, avoimuuden lisääminen, budjettiperiaatteiden vahvistaminen, mikä tarkoittaa sitten konkreettisesti vähemmän poikkeuksia, vähemmän käsittämättömiä erityisjärjestelyjä, ja se tarkoittaa talousarviomenettelyn tehokkuuden lisäämistä.
Aivan uusina asioina varainhoitoasetukseen otetaan sopimusten tekemistä ja rahoitusapua koskevien sääntöjen kaltaiset säännöt. Aivan arkipäiväisten budjettitapahtumien säännöt selkiintyvät siis, ja tapahtumia on helpompi hoitaa, mikä vähentää toivoaksemme tulevaisuudessa virheiden määrää, mikä on myös tavoitteemme.
Jäsen Guy-Quint, käsittelitte mietinnössänne useita uuden varainhoitoasetuksen kohtia, mutta ilmaisitte myös huolenne siitä, että parlamentti ei saisi toimintoperusteisen budjetoinnin, activity based budgeting, vuoksi tietoa asioista. Minä luulen voivani haihduttaa tuon huolen. Toimintoperusteisen budjetoinnin perusajatushan on se, että talousarviosta näkyy, kuinka paljon rahaa kullakin politiikan alueella on käytettävissään, toiminnallisesti sekä tarvittavaan hallintoon. Me haluamme näyttää kunkin politiikan alueen kustannukset, ja olette oikeassa siinä, että sillä ei ole vielä päätetty kustannuslaskentaa, vaikka jonkin politiikan alueen käytettävissä olevista varoista saadaankin hyvä yleiskuva, ja se on uutta Euroopan unionin talousarviossa.
Talousarvion nykyisen hallintokustannuksiin ja poliittisiin toimiin jaottelun poistaminen on loogista, mutta se ei tarkoita sitä, että henkilöstö- ja hallintokuluja ei pystyttäisi enää erottelemaan, ei esitettäisi enää erikseen, vaan ne esitetään tietysti edelleen tietyissä budjettikohdissa, vaikkakin politiikan alueeseen liittyen, eivätkä ne katoa enää nimettömänä komission yleiseen hallinnolliseen talousarvioon.
Tämän toimintoperusteisen menettelytavan tavoitteena on resurssien parempi sovittaminen poliittisiin painopisteisiin. Se on väline kustannusten tarkempaan arviointiin, tarkempaan käsittelyyn, ja se on nimenomaan hallinnointiväline, joka voi auttaa hallintoa suuntautumaan paremmin painopisteiden mukaan. Yksi parlamentin päätavoitteistahan oli juuri poliittisten painopisteiden selkeämpi painottaminen. Siis vielä kerran, avoimuus on tavoite, ja uskon meidän pääsevän tuohon tavoitteeseen.
Jäsen Garriga Polledo, sallikaa minun sanoa lyhyesti, että rahoitusnäkymien menoluokat jäävät voimaan. Ne ovat rahoitussuunnittelun väline, ja ne säilyvät edelleen. Jäsen Guy-Quint, olen muuten erittäin iloinen siitä, että huomaan teidän olevan ammattilainen, joka varmasti keskustelee parlamentissa varainhoitoasetuksen uudelleenlaatimisesta ammattitaitoisesti ja todennäköisesti myös innokkaasti.
Haluaisin käsitellä erästä asiaa, jota jäsen Pomés Ruiz korosti erityisesti mietinnössään, nimittäin maksuaikoja, ja olette oikeassa siinä, että korostatte tätä asiaa niin voimakkaasti. Viime vuonna vain noin kaksi kolmasosaa maksuista voitiin suorittaa 60 päivässä, ja yhdyn arvosteluunne siitä, että se ei ole hyväksyttävää. Olemme tosin sellaisessa tilanteessa, että rahoitustaloustoimien määrä on kasvanut nopeasti viime vuosina, mutta se ei ole mikään puolustus. Komissiollekin on tultava itsestään selväksi, että maksut maksetaan ajallaan, ja komissio on asettanut itselleen tämän tavoitteen. Miten aiomme saavuttaa sen? Nimeän monista vaiheista vain muutaman. Muun muassa selvitysasioita koskevia sääntöjä sopimuksissa yksinkertaistetaan, ja komissio siirtyy yhä enemmän kiinteisiin korvauksiin. Komission kannalta on myös yksinkertaisesti erittäin epätaloudellista, jos sopimukset ovat sellaisia, että kustannuksista X korvataan 20 prosenttia, kustannuksista Y 30 prosenttia ja sitten kootaan ja tarkastetaan usein aivan pienien summien tositteita. Kiinteät korvaukset ovat näin myös taloudellisesti erittäin hyödyllisiä.
Laskun komissioon tulon päivämäärän yksiselitteinen selvittäminen on myös tärkeää. Sen vuoksi perustamme keskusrekisterin, jonne saapuvat laskut merkitään, ja varainhoitoasetukseen ja sopimuksiin merkitään vaatimus myöhästymiskorkojen maksamisesta, jos laskun maksu viivästyy, ja se on tietysti aina erittäin tehokas ja kova väline.
Ulkoistamisesta haluan sanoa lyhyesti, että komissio esittää sille oikeusperustaa. Muuten komissio on käsitellyt talousarvioesityksen oikaisukirjelmässä perusteellisesti myös teknisen tuen toimistoja, BAT, ja olen erittäin iloinen, että komissiolla ja parlamentilla on samansuuntaiset käsitykset siitä, kuinka niiden kanssa olisi toimittava tulevaisuudessa.
Hallinnonuudistuksen tarkoituksena on parantaa komission työtä. Siihen tarvitaan hyviä ihmisiä, hyvää henkilöstöä, ja tarvitsemme riittävästi henkilöstöä. Siksi komissio vaatii ensi vuodeksi lisää virkoja budjettivallan käyttäjälle, ja olen erittäin iloinen päätöksistä, joita tehtiin viime viikolla sovittelumenettelyssä.
Uudistuksella komissio valmistautuu nykyisten ja uusien, tulevien tehtävien parempaan hoitamiseen, ja uudistus valmistaa komissiota tietysti myös laajentumisen aiheuttamiin uusiin tehtäviin. Ponnistelemme tietysti parhaamme mukaan uudistuksen toteuttamiseksi mahdollisimman nopeasti, vaikka usein arvostellaan sitä, että jotkin asiat ovat vielä toteuttamatta. Silloin unohdetaan usein, että elämme myös demokraattisessa järjestelmässä ja että täällä käytetään yritysdemokratian mukaisia menettelyjä, mikä on hyvä asia. Myös komission henkilöstön on tuettava uudistusta, ja siksi sen pitää hyväksyä se. Tietysti myös muiden toimielinten ja erityisesti valittujen kansan edustajien pitää tukea sitä, ja haluaisin sydämellisesti kiittää parlamenttia sen antamasta tuesta kriittisestä tuesta ja hyvältä tuntuvasta tuesta! Huomaan, että olemme ilmeisesti aloittaneet uudistuksen ajoissa, sillä kello ei ole vielä edes viittä vaille kahtatoista!

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

EU:n ja kehitysmaiden suhteet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Sauquillo Pérez del Arcon laatimasta kehitysyhteistyövaliokunnan mietinnöstä (A5-0337/2000) Euroopan unionin ja kehitysmaiden suhteiden tehokkuudesta sekä komission uudistuksen vaikutuksesta näihin suhteisiin (2000/2051(INI)).

Sauquillo Pérez del Arco
. (ES) Arvoisa puhemies, toivomme, että vaikka kello on kohta 12, tätä viimeistä kehitysyhteistyöpolitiikkaa jonka haluaisimme myös sisältyvän uudistukseen käsittelevää mietintöä, ei pidettäisi sen takia vähempiarvoisena, vaikka se on tosiaankin viimeinen.
Ensiksi haluan kiittää siitä, että komission jäsen Nielson, joka on asettanut lupauksensa parlamentille muiden tärkeiden tapaamisten edelle, on mukana tässä keskustelussa.
Kehitysvaliokunnan mietinnössä, jonka esittelijä minä olen, käsitellään komission uudistuksen vaikutuksia Euroopan unionin ja kehitysmaiden välisiin suhteisiin. Kyseessä on aloitetta koskeva mietintö, koska komissio ei ole nähnyt hyväksi kuulla meitä virallisemmalla tavalla, vaikka se on tehnyt niin muiden uudistuksen osa-alueiden yhteydessä. Ainakin yhtä tärkeänä kuin ne asiat, joista me olemme juuri keskustelleet, on pidettävä ulkosuhteiden pääosaston uudistusta, joka antanee yleisölle kuvan komission muutosten laajuudesta.
Tässä mietinnössä, joka perustuu komission tekemään taudinmääritykseen yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan tehottomuudesta, tehdään kuitenkin erilaisia päätelmiä lääkityksestä. Me, sosialistiryhmä ja kehitysyhteistyövaliokunta kokonaisuudessaan olemme sitä mieltä, että kehitysyhteistyöpolitiikka on yhteisön ulkoisten toimien välttämätön osa-alue, jonka on toimittava nykymaailman ongelmien joista suurin ja dramaattisin on alikehitys ratkaisemiseksi.
Tämä politiikka on tarpeellinen ja sen soveltamistapaa on muokattava sen tavoitteen, köyhyyden poistamisen, saavuttamiseksi. Nämä ovat peruslähtökohtia, joista olemme samaa mieltä komission kanssa. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että komissio ei ole osannut oikeaan uudistusta koskevissa suunnitelmissaan. Komissio on tehnyt jaon, joskin kirjavan, poliittisen vastuun ja toimeenpanovallan välillä, vaikka menneet kokemukset osoittavat, ettei se ole kovinkaan toimiva. Mielestämme kosmeettisessa uudistuksessa ei ole mieltä näinä perusteellisen muutoksen aikoina.
Arvoisa komission jäsen, te ja yksikkönne teette itsellenne varmasti samat kysymykset kuin minä: miksi kehitysyhteistyötoimintaa ei yhdistetä? Miksi kehitysmaita koskevia toimivaltuuksia ei anneta näissä asioissa pätevöityneelle komission jäsenelle? Se kuulostaa absurdilta, mutta myös komission ehdotus meille on absurdi: että te vastaisitte toisten suunnittelemista toimista joissakin kehitysmaina pidetyissä maissa sekä ATK-maita koskevien toimintalinjojen suunnittelusta ja täytäntöönpanosta.
Tervejärkisyys ja kokemus osoittavat meille toisen tien, ehkä sen, jota me ehdotamme tässä mietinnössä, joka ei kyseenalaista toimivaltuuksien jakoa komission jäsenten kollegion välillä, vaan yksinkertaisesti soveltaa sitä. Kehitysavusta vastaavalle komission jäsenelle kehitysyhteistyövaltuudet, ulkosuhteista vastaavalle komission jäsenelle poliittiset valtuudet ja niin edelleen.
Pelkäämme, että tämän mielettömyyden alkuna on komission sisäinen keskustelu sen tiimoilta, kuka kukin on. Huonoa on se, että seurauksista maksaa kehitysapupolitiikan tehokkuus ja mikä vielä paljon pahempi, siitä maksavat myös ne edunsaajat, joita politiikalla pitäisi auttaa. Tulemme näkemään sen ensi vuonna, kun meille esitetään pyytämämme arvio uudistuksen tuloksista. Arviointiperusteina käytetään edistymistä köyhyyden poistamisessa, jäsenvaltioiden politiikkojen täydentävyyttä, yhteisön politiikkojen johdonmukaisuuden astetta sekä hankkeiden johtamisessa, päätöksenteossa ja menettelyjen yksinkertaistamisessa osoitettua joustavuutta.
Nämä viimeiset näkökohdat vaikuttavat erityisesti kansalaisjärjestöihin. Arvoisa komission jäsen, kansalaisjärjestöt ovat yksi yhteisön tasolla tehtävän yhteistyön tukipilareista ja Euroopan kehitysyhteistyöpolitiikan lisäarvoista, ja siksi ne on otettava tarkasti huomioon. Suurten monikansallisten järjestöjen merkitys ei poista pienten kansalaisjärjestöjen merkitystä, vaikka minä en puhu niitten roolista kehitysyhteistyössä paikallisella tasolla sen enempää, koska me kaikki, ja erityisesti edunsaajamaat, olemme tietoisia siitä.
Meistä on olennaista, että toistaiseksi epäyhtenäiseksi jäänyttä vuoropuhelua komission ja kehitysyhteistyötä tekevät kansalaisjärjestöt yhteenliittävän komitean välillä lujitetaan. Toivotamme komission jäsen Nielsonille mitä parhainta menestystä. Pyydämme komission jäsen Pattenia toimimaan vähääkään pelkäämättä kehitysyhteistyöpolitiikan johon me kaikki olemme sitoutuneet ja jonka seuraukset ovat sekä hyvässä että pahassa yläpuolellamme niin poliittisesti kuin inhimillisestikin ajatellen tehokkuuden hyväksi. Vaadimme komission jäsen Kinnockia, joka poistui täältä äsken, johtamaan uudistusta mahdollisimman avoimesti ja ryhtymään tarpeellisiin ponnisteluihin inhimillisten voimavaroja koskevissa asioissa.
Muistutamme jäsenvaltioille, että eurooppalaisessa rakennuksessa ei ole tilaa asioiden kansallistamisella uudestaan, vaan nyt on päinvastoin aika puolustaa tämän politiikan eurooppalaisuutta ja edistää siten sen järkiperäistämistä. Yksi yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan onnistumisen avaimista on täydentävyys, eikä pitäisi siitä pitäisi käydä sellaista jumaluusopillista keskustelua kuin se, jossa on jumiuduttu toissijaisuuteen.
(Puhemies kehotti puhujaa päättämään puheenvuoron.) Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni sanomalla, että me hyväksymme kaksi tarkistusta, mutta emme muita kolmea, aivan kuin valiokunnassa on jo keskusteltu.

Novelli
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, haluaisin aivan aluksi korostaa komission uudistusta ja sen vaikutuksia esittelijä Sauquillon sen valiokunta-aloitteisen mietinnön laadukkuuteen, joka koskee Euroopan unionin suhteiden tehokkuutta kehitysmaiden kanssa.
Yksi mietinnön suurista ansioista on se, että sen mukaan Euroopan unionin ja sen muodostavien valtioiden on ehdottomasti harjoitettava suurta kehitysyhteistyöpolitiikkaa, koska vain se vastaa maanosamme kulttuuria ja vaikutusta.
Haluaisin aluksi muistuttaa lyhyesti mieliin muutamia lukuja, jotta vältetään kaikki mahdolliset epäselvyydet, joita kyseiseen toimintaan liittyy. On todettava ja toistettava, että Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden osuus on yli puolet julkisesta kehitysavusta, ja siten yhteisö päinvastoin kuin usein luullaan sitoutuu yhä vahvemmin eurooppalaiseen avunantoon sen täsmällisessä merkityksessä. Sen osuus kansainvälisestä avunannosta oli 30 vuotta sitten 7 prosenttia ja nyt se on 17 prosenttia.
Vuodesta 1990 lähtien Euroopan unionin ulkoisen avun kokonaismäärä on kasvanut silloisesta 3 miljardista eurosta nyt lähes 9 miljardiin euroon. Se ei tietenkään riitä, mutta sen on kuitenkin pystyttävä säästämään meidät kehitysapumme vaatimattomuuden irvailulta.
Meidän on joka tapauksessa otettava huomioon väistämättömät tosiasiat. Ne johtuvat siitä, että tietyt jäsenvaltiot harjoittavat omaa kehitysyhteistyöpolitiikkaa eurooppalaisen politiikan rinnalla.
Näin ollen tilanteen yleinen parantaminen edellyttää mielestäni käytännönläheistä strategiaa, jolla jäsenvaltioiden ja yhteisön toimet pyritään niveltämään paremmin yhteen. Uskon, että tällä uhrauksella päästään täydentävyyteen.
Se on myös neuvoston ja komission 10. marraskuuta aluepolitiikasta, tärkeästä politiikan alasta, antaman julkilausuman sisältönä. Siinä tehdään työnjako komission ja jäsenvaltioiden välillä kummankin tehtävien suhteellisten etujen perusteella.
Itse olen sitä mieltä, että meidän on yhtä lailla varottava kumpaakin karikkoa: toisaalta kehitysavun vähittäistä kansallistamista ja toisaalta utopistista pyrkimystä tehdä Euroopan komissiosta ainut kehitysavun antaja. Euroopan komission uudistamisessa edetään kuitenkin oikeaan suuntaan ehdotettaessa sekä komission toiminnan tehostamista että kehitysapuhankkeiden kohdemaiden vastuun lisäämistä. Kuten puhujat ovat todenneet, se aiheuttaa varmasti henkilövoimavaroihin liittyviä ongelmia, koska käytettävissä olevaa henkilöstöä on tähän saakka ollut liian vähän. En korosta enempää tätä asiaa.
Arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi painottaa PPE-ryhmän puolesta esittämiäni kolmea tarkistusta, eli tarkistuksia 1, 2 ja 4, joiden ajatuksena on, että Euroopan unionista tehtäisiin passiivisen kumppanin sijasta aktiivinen kehitysyhteistyökumppani, joka huolehtisi myös siitä, että myönnetyt varat käytetään paremmin. PPE-ryhmä hyväksyy esittelijä Sauquillon mietinnön ja toivoo, että sen ehdottamat tarkistukset voidaan ottaa huomioon.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, yksi viidestä ihmisestä maailmassa ei pääse käyttämään perussosiaalipalveluja. Eurooppa on taloudellinen suurvalta, ja siksi on aivan oikein, että nyt keskustelemme asiasta valkoisen kirjan yhteydessä. Sauquillo on tehnyt oikein hyvän aloitteen myös ulkosuhteiden osa-alueen sisällyttämisestä sisäisiin uudistuksiin ja siten myös asialistaan sisällyttämisestä.
Meillä on suuria ongelmia. Komission jäsen myös totesi sen asiakirjoissaan: huomattavaa jälkeenjääneisyyttä, tavoitteiden puutetta, pelon kulttuuri varojenkäytössä ja samalla hanke-ehdotusten aivan liian heikko taso, paljon menetettyä aikaa ja vähän tehokasta varojenkäyttöä. Haluamme enemmän vastuullisuutta. Haluamme jälkivalvontaa. Haluamme enemmän vastuullisuutta julkiselle palvelulle. Haluamme hajauttamista. Haluamme Euroopan kehitysrahaston, joka on yhdistetty parlamenttiin. Haluamme selkeämpiä tavoitteita.
Parlamentti on huomioinut tämän kaiken, kun on kysymys sen roolista vuoden 2001 budjettiehdotuksessa. Tähän asiaan palaamme vielä, koska se muodostaa itsessään hyvät puitteet. Suhtaudumme hyvin epäröiden tekniseen muottiin, johon uudistukset nyt valetaan. Meille on tärkeämpää, että meillä on selkeä poliittinen jako: parlamentti selkeine tavoitteineen, komissio, joka tietää tarkasti, mitä haluaa, sekä komission jäsen - tuen tässä asiassa täysin Sauquilloa - jolla on täysi vastuu koko maailmalle, kun on kysymys kehitysyhteistyöpolitiikasta, ja joka saa silloin myös täyden vastuun komission sisällä ja myös henkilöstöresursseja, koska ilman näitä henkilöstöresursseja on luonnollisesti täysin mahdotonta toteuttaa tätä politiikkaa.
Sitten haluaisin tehdä lyhyen yhteenvedon. Meidän täytyy tehdä loppu pelon kulttuurista, myös virkamiesten keskuudessa. Meidän tulee rakentaa luottamusta parlamenttimme, virkamiesten ja komission jäsenen välillä, jotta Eurooppa voi esittää jotakin köyhyyden maailmassa, jossa annamme toisenlaisen viestin. Feyenoord oli tunnettu jalkapallojoukkueena, jonka tavoitteena oli "ei sanoja vaan tekoja". Ottakoon myös komission jäsen tämän periaatteen omakseen.

Andria
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, yhdyn täysin esittelijä Sauquillon kehitysyhteistyövaliokunnan mietintöön muutoksen hyväksi nähdyn vaivan ja annetun panoksen vuoksi. Jos uudistuksella pyritään lisäämään Euroopan parlamentin osallistumista, kuten perusteluissa toivotaan, on harjoitettava sellaista politiikkaa, jossa ei pitäydytä ainoastaan rahavirroissa ja budjettiotsakkeissa, jotka toiminnallisesti toteutuvat kehitysmaille annettavassa tuessa. Auttaminen ei saa merkitä ainoastaan rahan jakamista, vaan sitä, että tarjotaan toiselle tekoja hädän hetkellä tai niiden seikkojen vuoksi, joita toinen ei itse tai yksinään pystyisi tekemään.
Köyhyys ja varattomuus eivät johdu ainoastaan taloudellisesta jälkeenjääneisyydestä ja kehitysvaikeuksista, vaan ne ovat usein seurausta vahvempien heikkoja kohtaan osoittamasta aggressiivisuudesta ja hyväksikäytöstä ja kyvykkäiden itsekkäästä suhtautumisesta syrjäytyneiden heikkouksiin. Ennen kuin puhutaan hankkeiden tukemisesta on yritettävä poistaa kaikki nykyisen hyväksikäytön syyt sekä etsittävä ne, jotka ovat saaneet etua, hyötyneet ja käyttäneet väärin vaikeuksissa olevia kansoja, ja syytettävä heitä. Muutetun komission on ennen tuen jakamista laadittava sellainen suunnitelma, jossa selvitellään sitä, mitkä seikat ovat aiheuttaneet tai vaikuttaneet siihen, että köyhät kansat ovat ajautuneet köyhyyteen.
Puhumme usein kehittymättömien maiden velan nollaamisesta. Toteamus antaisi ymmärtää, että kyse on epäitsekkyydestä tai anteliaisuudesta; ehkäpä tarkemmin ajateltuna kyse on vain oikeudenmukaisuudesta. Komission on myös valvottava, että näin tapahtuu kansainvälisesti. Näin elämännäkymät paranevat ja köyhien ja rikkaiden välinen kuilu pienenee, sillä köyhäthän köyhtyvät köyhtymistään ja monet tällaisia tilanteita hyväkseen käyttävät rikkaat rikastuvat entisestään.

Howitt
Arvoisa puhemies, olen tänään palannut Mosambikista, jossa Euroopan unioni on antanut suurenmoista humanitaarista apua tuhoisan tulvan jälkeen, mutta taas kerran jälleenrakennushankkeet, joihin olemme jo myöntäneet rahat, viivästyvät Brysselin allekirjoituksia odoteltaessa. Sanon "kyllä" ulkoisen avun uudistukselle, "kyllä" hankkeita hallinnoivalle riittävälle henkilöstölle, "kyllä" edustustoihin hajauttamiselle, "kyllä", "kyllä" ja "kyllä" ohjelmoinnin korostamiselle, ex post -arviointeihin siirtymiselle ja komitologiajärjestelyjen yksinkertaistamiselle.
Myöhään illalla, kun meidän täytyy olla selväsanaisia, jopa suorasukaisia ja kun arvoisan kollegani Sauquillo Pérez del Arcon on täytynyt käyttää välineenä valiokunta-aloitteista mietintöä varmistaakseen parlamentaarisen vastuuvelvollisuuden, komission pitäisi kuunnella, kun Euroopan parlamentti sanoo "ei".
Ensiksi: kehitysyhteistyön PO:n heikentäminen vääristää eikä suinkaan uudista ulkoista apua. Haluamme yhden ainoan kehitysyhteistyön pääosaston, joka kattaa politiikan ja toteutuksen, kaupan ja avun sekä Aasian, Afrikan ja Latinalaisen Amerikan, kun komissio ehdottaa edelleen muiden politiikkojen poistamista ja sellaista sekasikiötä, jossa ohjelmointi on erikseen.
Toiseksi: vaadimme loppua siihen käytäntöön, että ulkoista apua on viime vuosina siirretty kehitysmaista EU:n omille rajoille. Uudistusta koskevassa tiedonannossa, joka annettiin 16. toukokuuta, ei mainita kertaakaan sanaa "köyhyys", eikä myöskään 9. lokakuuta annetussa yleisten asioiden neuvoston päätöslauselmassa. Meidän täytyy varmistaa, että EU täyttää YK:n kokouksissa antamansa lupaukset siitä, että kehitysyhteistyö on tärkeää, ja taata maailman heikoimmin kehittyneille maille annettavan ulkoisen avun kiinteä prosenttiosuus.
Lopuksi: meidän pitäisi ymmärtää, että komission jäsen Pattenin ehdotus, jonka mukaan avusta vastaa komission jäsenten muodostama johtokunta, jota johtaa komission jäsen Nielson, on liikkeenjohdon oppikirjoista lainattu kikka, joka on pohjimmiltaan ristiriidassa komission kollegiaalisen rakenteen kanssa. Juuri siksi, että komission jäsen Nielson on uskollinen kollegiaaliselle vastuulle, hän epäilemättä puolustaa tänä iltana ehdotusta. Toivonkin, että muut komission jäsenet kuulevat meitä, kun sanomme, että meillä on erittäin tehokas kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen. Meidän on annettava hänelle poliittinen vastuu työnsä hoitamiseen.

Ferrer
Arvoisa puhemies, Maailmanpankin viimeisimmässä vuosikertomuksessa oli lukuja, jotka ovat raakuutensa takia häpeällisiä ja jotka muodostavat samalla haasteen kehittyneille maille. Tässä kertomuksessa meille kerrottiin, kuinka köyhyys ja alikehittyneisyys saavat todellakin kaiken aikaa lisää jalansijaa ja että on olemassa vielä lukemattomia ihmisiä, jotka eivät voi elää ihmisarvoista elämää heille kiistämättömästi kuuluvan oikeuden mukaisesti. Pelkona on lisäksi, että taloudellinen maailmanlaajuistuminen lisää köyhien maiden ongelmia ja syventää kuilua, joka erottaa ne rikkaista maista.
Näiden tosiasioiden edessä köyhyyden ja alikehittyneisyyden torjuntaan on väistämättä paneuduttava enemmän ja tehokkaammin. Jotta Euroopan unioni voisi siis harjoittaa syvällisesti yhteisvastuullisuuden politiikkaa ja onnistua lopullisesti poistamaan köyhyyden ja siihen johtavat syyt, sen on tarkasteltava uudestaan toimiaan ja sitä näkökulmaa, josta lähtien sen on harjoitettava kehitysapupolitiikkaansa, jotta sen ponnistelut olisivat tehokkaampia.
Jäsen Sauquillon, jota haluan myös onnitella hänen työstään, erinomainen mietintö ja sen sisältämät ehdotukset ovat asianmukaisia nimenomaan siksi, että niissä annetaan suunta, johon Euroopan unionin pitäisi kulkea, jotta se voisi vastata 2000-luvun kehitysyhteistyölle esittämään haasteeseen; ehdotuksia, jotka on laadittu nykytilanteesta tehdyn arvion perusteella ja joissa otetaan huomioon hankaluuksia aiheuttavat esteet, jotka liittyvät aivan erityisesti komission yksiköiden uudistukseen: suuremmat toimivaltuudet valtuuskunnille, kehitysyhteistyöpolitiikkaan paneutuneiden inhimillisten voimavarojen vahvistaminen, yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteiden mukaiset taloudelliset voimavarat, hallintomenettelyjen yksinkertaistaminen ja miksi ei unionin kehitysyhteistyöpolitiikkojen täydentävyys ja johdonmukaisuus.
Toivokaamme, että komissio ja neuvosto suhtautuvat näihin ehdotuksiin myönteisesti ja että me vaikutamme yhdessä nopeammin köyhyyden lopulliseen poistamiseen sekä siten oikeudenmukaisemman maailman syntymiseen.

Martínez Martínez
Arvoisa puhemies, valmistellessaan uudistustaan Euroopan komissio ei kuullut niitä, jotka ovat meidän tavallamme hoitaneet kehitysyhteistyöhön liittyviä kysymyksiä parlamentissa. Niinpä parlamentin kehitysyhteistyövaliokunta päätti esittää omasta aloitteestaan tämän mietinnön, josta me nyt keskustelemme. Esitämme siinä mielipiteenämme, että yhteistyöpolitiikka oikeudenmukaisemman, tasapainoisemman ja vakaamman maailman hyväksi ei ole pelkkä ylimääräinen lisä, vaan sen on oltava varsinainen painopistealue Euroopan unionin politiikassa, ja että ponnistelujemme tuon tavoitteen puolesta on oltava eurooppalaisen hankkeemme olennainen osa.
Lisäksi kiinnitämme jäsen Sauquillon mietinnössä kuitenkin huomiota joihinkin toimiin, jotka ovat mielestämme virheitä komission ehdottamien uudistusten joukossa. Niihin kuuluu esimerkiksi organisaatio, jossa yhteistyöpolitiikkaa ei laadi ja pane täytäntöön sama taho. Valiokunnassamme oltiin samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että kehitysyhteistyöstä vastaavan komission jäsenen pitäisi olla vastuussa sekä kehitysyhteistyöpolitiikan laatimisesta että sen täytäntöönpanosta, joskin se on sovitettava yhteen muiden unionin ulkopuolelle suuntautuvien politiikkojen kanssa.
Vielä huolestuttavammalta meistä tuntuu se, että komission ehdotuksessa tehdään yhä alueellinen erottelu. Ei tosiaankaan vaikuta järkevältä, että kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen huolehtii käytännössä pelkästään ATK-maista, kun taas suhteet Aasiaan, Latinalaiseen Amerikkaan ja Välimeren valtioihin, jotka liittyvät tietenkin myös olennaisesti kehitysyhteistyökysymyksiin, jäävät ulkopolitiikasta vastaavien käsiin.

Nielson
. (EN) Arvoisa puhemies, tämä keskustelu on ajankohtainen, sillä komissio on itse asiassa ottanut tärkeitä askeleita, uusia askeleita ulkosuhteiden uudistuksessa. Se sopi tänään sellaisen uuden viraston perustamisesta, joka vastaa eurooppalaisesta yhteistyöstä toimien yksilöimisestä aina niiden toteuttamiseen asti. Toukokuussa ulkosuhteiden uudistuksesta annetun komission päätöksen täytäntöönpano etenee hyvin.
Uudistuksessa on kolme päätekijää: ohjelmointiprosessin parantaminen, hankkeen kestojakson yhdentäminen ja valtuuksien siirtäminen edustustoille, ja niissä kaikissa on edistytty merkittävästi.
Maaohjelmista komissio on hyväksynyt maakohtaisia strategia-asiakirjoja koskevat puitteet. Tästä keskusteltiin äskettäin kehitysasioiden neuvostossa, ja kaikki jäsenvaltiot suhtautuivat siihen myönteisesti. Meillä on nyt yhdenmukainen kaavio, jotta voimme laatia maakohtaisia strategia-asiakirjoja ja kansallisia maaohjelmia kaikissa kehitysmaissa. Näin kyseinen maa on prosessin keskipisteessä, ja tämä mahdollistaa myös tiiviin koordinoinnin jäsenvaltioiden ja muiden maassa toimivien avunantajien kanssa. Tätä välinettä me olemme kaivanneet, kun olemme monta vuotta keskustelleet siitä, miten koordinointia voidaan parantaa. Toimiemme keskittäminen köyhyyden torjumiseen osana politiikkojen kehyksen uudistusta ja keskittyminen suppeaan määrään aloja ovat keskeisiä tekijöitä, jotta kehitysyhteistyömme vaikutusta voitaisiin tehostaa.
Komission yksiköiden välinen laatutukiryhmä on aloittanut työn kehitysyhteistyön PO:n johdolla. Se varmistaa, että strategia-asiakirjoissa noudatetaan sovittuja puitteita ja menetelmiä, ja luotan siihen, että tämä ryhmä lisää maakohtaisten strategioidemme laatua ja johdonmukaisuutta. Tämä kattaa koko alueen, ja sekin parantaa suuresti noudattamamme politiikan johdonmukaisuutta.
Viimeisenä muttei suinkaan vähäisimpänä asiana: annan lähiaikoina kollegojeni - ulkosuhteista vastaavien komission jäsenten - kanssa kollegiolle lainsäädäntöehdotuksia kaikkien ulkosuhteiden välineiden ja budjettikohtien oikeusperustaa koskevien määräysten muuttamiseksi. Näin hallintokomiteat voivat keskittyä työssään strategioihin yksittäisten hankkeiden asemesta.
Hankkeen kestojakson yhdentämisestä on komissiossa tänään sovittu muodollisesti uuden viraston perustamisesta. Virasto vastaa hankkeen kestojakson kaikkien vaiheiden hallinnoinnista. Virastoon siirretään ensi vuoden alusta 250 virkamiestä kehitysyhteistyön PO:sta ja ulkosuhteiden PO:sta, ja viraston henkilöstöön liittyy vähitellen myös sopimuspalkkaisia virkamiehiä ja samalla teknisen avun toimistot lakkautetaan. Myös tässä asiassa on edistytty varsin nopeasti budjettivallan käyttäjän avuliaisuuden ja ymmärtäväisyyden ansiosta.
Lopuksi: valtuuksien siirtämiseksi edustustojen johtajille on perustettu ohjelma. Kolmessa vuodessa parannetaan tuntuvasti noin 120 edustuston tai virkamiehen työskentelytapoja. Niiden taloudellisia valtuuksia laajennetaan, ja niiden tietokonejärjestelmät ja tietoliikennelaitteet päivitetään. Budjettivallan käyttäjän ymmärtäväisyydellä on jälleen ollut keskeinen rooli Euroopan unionin ulkomaanyksiköiden saneerauksen rahoittamisessa. Esimerkiksi vuonna 2001 taloudellinen vastuu hajautetaan 22 edustustoon, 15 edustuston tietokonelaitteistot päivitetään, ja ulkomaanyksiköille myönnetään 40 lisävirkaa. Ulkomaanavun yhteisen toimialan luominen vuonna 1998 oli ensimmäinen askel kohti kahdeksan ohjelman toteuttamisen nopeuttamista. Tämäkin uudistus oli selvästi riittämätön, joskaan emme keskustele siitä tänään, mutta se loi perustan useille nyt ehdottamillemme muutoksille. Menettelyjen yksinkertaistaminen on välttämätöntä, jos haluamme nopeuttaa asioita. Lisäksi on välttämätöntä varmistaa, että edustustomme voivat tulevaisuudessa hallinnoida ohjelmia vaivatta ja että kumppaniemme on entistä helpompi ymmärtää niitä.
Miten olisimme voineet puhua avoimuuden parantamisesta, kun meillä oli 46 eri tarjouskilpailumenettelyä? Miten voimme olettaa virallisen edustuston siirtyvän Marokosta Mauritaniaan tai Botswanasta Etelä-Afrikkaan, kun kunkin ohjelman menettelyt ja varainhoitojärjestelmät oli opittava tyhjästä? Yksinkertaistaminen on siis todella välttämätöntä.
Päätöslauselmassa aivan oikein pidetään ongelmana sitä, että vastuunjako on epäselvä koko kehitysyhteistyön alalla. Myöskään ulkomaanavun yhteisen toimialan luominen ei ole ratkaissut kahdeksan valtavan hallintoalan välistä jatkuvaa yhteensopimattomuutta. Päätöslauselmassa tuetaan uudistusta, joka menee yhdessä asiassa pitemmälle kuin komissio on tänään hyväksynyt. Siinä ei kannateta ainoastaan hankkeen kestojakson vaan koko kehitysyhteistyön alan yhdentämistä, myös ohjelmoinnin, joka kuuluu nyt kehitysyhteistyön PO:lle ja ulkosuhteiden PO:lle. Voin sanoa tästä seikasta vain, että uudistus on dynaaminen prosessi. Laatutukiryhmän ansiosta ohjelmoinnin osuus kaikista toimista voidaan siirtää virastolle entistä harkitummin ja hallitummin. Kiinnitämme tähän varsin paljon huomiota, jotta tämä etenisi juoheasti.
Muistuttaisin parlamentille myös, että päätökseen sisältyy tarkistuslauseke. Meidän on arvioitava, miten tämä uusi järjestelmä toimii, ja tarvittaessa ryhdyttävä toimiin uudistusten laajentamiseksi ja syventämiseksi. Komissio on erittäin tietoinen siitä, että se tarvitsee parlamentin tuen politiikkojensa ja työskentelytapojensa uudistukselle. Olen erittäin kiitollinen Sauquillon mietinnön kannustavista suosituksista ja tämäniltaisessa keskustelussa pidetyistä erittäin myönteisistä puheenvuoroista. Vakuutan, että teen parhaani pitääkseni parlamentin ajan tasalla politiikkaa koskevista ehdotuksista, ja suhtaudun myönteisesti siihen, että komissiota kehotetaan tiedottamaan parlamentille säännöllisesti ulkomaanyksiköiden uudistuksesta.

Puhemies
Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä vilpittömästi puheenvuorostanne.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 0.30.)

