Juhlaistunto - Costa Rica
Puhemies
(DE) Bienvenido al Parlamento Europeo, Presidente Arias! Arvoisa Costa Rican presidentti, hyvät naiset ja herrat, haluaisin Euroopan parlamentin puolesta toivottaa teidät lämpimästi tervetulleeksi, arvoisa presidentti Arias.
Vierailunne on virstanpylväs Euroopan parlamentin, Euroopan unionin, Costa Rican ja Latinalaisen Amerikan välisissä suhteissa.
Hyvä Óscar Arias, toimitte Costa Rican presidenttinä jo vuodesta 1986 vuoteen 1990, ja teidät valittiin uudelleen nelivuotiskaudelle vuonna 2006. Tunnemme teidät ennen kaikkea Nobelin rauhanpalkinnon saajana. Saitte palkinnon vuonna 1987 tunnustukseksi valtavista ponnisteluistanne rauhan aikaansaamiseksi Keski-Amerikassa.
Presidentti Ariasin ponnistelut kansainvälisen välittäjän tehtävässä huipentuivat Esquipulasin rauhansopimukseen, jonka Keski-Amerikan kaikkien maiden presidentit allekirjoittivat 7. elokuuta 1987. Euroopan unioni tuki täysin näitä pyrkimyksiä.
Costa Rican presidentti on siten esikuva kaikkialla maailmassa jokaiselle henkilölle. Hän sanoi kerran, että tarpeet, periaatteet ja ihanteet ovat välttämättömiä, samoin kuin niiden puolesta taisteleminen. Presidentti Arias, olette sitoutunut tähän vuosien varrella. Costa Rican kansalaiset kunnioittivat tämän työn tuloksia ja valitsivat teidät uudelleen kaksi vuotta sitten.
Korostin tämän vuoden toukokuussa Perun Limassa pidetyssä viidennessä EU:n ja Latinalaisen Amerikan sekä Karibianmeren maiden (LAC) huippukokouksessa esittämässäni puheenvuorossa alueellisen yhdentymisen merkitystä 2000-luvulla. Kuten yksi Euroopan unionin perustajista, Jean Monnet, totesi ytimekkäästi, ”emme ole rakentamassa valtioiden yhteenliittymää, vaan yhdistämässä kansoja”. Arvoisa presidentti Arias, olette toiminut tämän aatteen arvojen mukaisesti sekä pyrkinyt aktiivisesti saavuttamaan sen.
Euroopan parlamentin näkökulmasta olisi toivottavaa, että lähitulevaisuudessa tehdään Keski-Amerikan ja Euroopan unionin välinen assosiaatiosopimus - puhuin tästä jo Limassa - ja haluaisin lisätä, kuten juuri keskustelimme yksityiskohtaisemmin: jos sota syttyy jossain, valtavia summia rahaa, dollareita, euroja tai muuta valuuttaa, annetaan käytettäväksi, mutta jos tukea tarvitaan rauhan vakauttamiseksi, riitelemme muutamasta miljoonasta. Meidän on annettava rauhalle mahdollisuus!
(Suosionosoituksia)
Tämä on viestimme tänään Euroopan unionin muille toimielimille.
Arvoisa presidentti Arias, haluaisin sanoa lopuksi, että me uskomme teihin ja Costa Ricaan ja että maallanne on keskeinen tehtävä, jotta nämä neuvottelut saadaan menestyksekkäästi päätökseen.
Toivotan teidät vielä kerran tervetulleeksi Euroopan parlamentin kaikkien jäsenten puolesta. Toivon, että vierailunne antaa meille mahdollisuuden lujittaa Euroopan, Costa Rican ja Latinalaisen Amerikan välisiä ystävällisiä suhteita.
Hyvät naiset ja herrat, haluaisin myös todeta erään asian epävirallisesti. On hienoa, että Costa Rican presidentti on luonamme ja on erittäin mukava sattuma - voin poikkeuksellisesti mainita tänään henkilön iän - että tänään on komission ulkosuhteista vastaavan jäsenen Benita Ferrero-Waldnerin 60-vuotispäivä. Tämä on myös juhlanaihe, ja haluaisin siksi onnitella häntä lämpimästi.
(Suosionosoituksia)
Óscar Rafael Arias Sánchez
Arvoisa puhemies, tervehdin teitä pienen Amerikan mantereen tasavallan puolesta. Kyseisessä maassa vähän yli neljä ja puoli miljoonaa ihmistä uskaltaa elää ja unelmoida, ja siellä on ollut mahdollista luoda yhteiskunta ilman armeijaa. Juhlimme pian 110.:ttä demokratian vuotta. Tervehdin teitä pienen Amerikan mantereen tasavallan puolesta, joka oli 20. vuosisadan toisella puoliskolla kauhistuttavien diktatuurien saartama, mutta joka ei koskaan itse joutunut kokemaan sortoa. Tämä valtio kieltäytyi olemasta kylmän sodan pelinappula, ja se on kieltäytynyt käyttämästä aseita rauhan aikaansaamiseksi. Tervehdin teitä Costa Rican tasavallan puolesta.
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat:
Juuri tänä päivämääränä - vuosisatojen ja vuosikymmenten erottamana - sattui kaksi tapausta, jotka liittyvät nykyhetkeen kuin tämän aamun auringonnousu. Juuri tänään 225 vuotta sitten Yhdysvaltojen vapaussota päättyi, ja Pariisin sopimus allekirjoitettiin. Tämä merkitsi itsenäisyysliikkeen ensimmäistä aaltoa lähes koko Amerikan mantereella. Tänä päivänä 69 vuotta sitten syttyi toinen maailmansota, kun Saksa julisti sodan Ranskaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan. Silloin syntyi liittoutuneiden ryhmä, johon kuului suuri osa Amerikan mannerta. Mainitsen nämä tapaukset, sillä tällä puhujakorokkeella, joka symboloi eri kansojen välistä yhteyttä, olen tietoinen historiallisesta taakasta hartioillani. Myös te kaikki kannatte sitä edustamienne valtioiden menneisyyden vuoksi. Emme ole kokoontuneet tänne luomaan suhteita kahden mantereemme välille, vaan voimme tunnustaa, että suhteet ovat olleet olemassa jo pitkään ja että kaikissa pyrkimyksissä parantaa suhteita on yritettävä ymmärtää niitä kokonaisuudessaan.
Meidän on tunnustettava rehellisyyden nimissä - koska rehellisyyden on vallittava ystävien kesken - että yhteinen historiamme merkitsi yhden sivilisaation ylivaltaa toisessa sivilisaatiossa. Amerikka sai tietää Euroopasta tämän voimankäytön eikä ajatusten perusteella. Valloitukselle oli tunnusomaista pelko ja siirtomaavallalle häpeällisyys. Emme kuitenkaan voi olla ihailematta tätä tuhansia vuosia vanhaa kulttuuria. Käymistämme taisteluista huolimatta on kiistatonta, että Eurooppa toi maahamme valon ja että sen vuoksi sitouduimme ihmiskunnan parhaimpiin tarkoituksiin. Emme hylänneet niitä, kun saimme itsenäisyytemme.
Näiden tarkoitusten vuoksi tulin Eurooppaan 21 vuotta sitten ollessani ensimmäistä kertaa Costa Rican presidentti. Silloin tulin pyytämään vahvistusta mantereelle, jotta Keski-Amerikan rauhanpyrkimykset saisivat tukea. Viisi kansaa taisteli elämästä ja kuolemasta sisällissodan keskellä. Verenvuodatus jakoi kansojamme ja yllytti veljen veljeä vastaan. Kyseisen aikakauden vallat käyttivät meitä julmasti koekaniineina osoittaakseen mahtiaan. He toivat aseet, ja me saimme kuolonuhrit. Kuolonuhrien määrä kasvoi joidenkin arvioiden mukaan 350 000 henkeen. Se vastaisi suhteellisesti neljän miljoonan Yhdysvaltain kansalaisen menehtymistä Irakin sodassa. Ainoastaan rauhan ansiosta pystyimme varmistamaan alueemme tulevaisuuden.
Tuolloin Eurooppa oli vastaus rukouksiimme. Tämän mantereen moraalinen tuki antoi legitiimiyttä pyrkimyksillemme saada aikaan diplomaattinen ratkaisu konflikteihin, löytää keskiamerikkalainen ratkaisu Keski-Amerikan ongelmiin. Kyseisenä ajankohtana antamanne kansainvälinen apu oli hyvin kattavaa ja anteliasta. Se oli symboli Euroopan aidosta halusta auttaa Keski-Amerikan valtioiden edistymistä.
Nyt, 21 vuotta myöhemmin, palaan Eurooppaan ja samoin kuin Fray Luis de León neljän vankeusvuoden jälkeen tunnen, että minun on aloitettava sanoilla ”kuten eilen totesimme...”, koska meidän on monilla tavoin jatkettava siitä, mihin jäimme. Euroopan ja Keski-Amerikan suhteista, jotka olivat hyvin läheiset sodan aikana, on tullut etäisempiä rauhan aikana. Euroopan Keski-Amerikalle myöntämästä tuesta, joka oli merkittävää sorron aikana, on tullut rajallisempaa rauhan aikana. Emme koskaan kuvitelleet, että rauhan kynnyksen ylitettyämme joutuisimme unohduksen valtakuntaan. Haluaisin ajatella, että ystävät, jotka tukivat meitä synkimpinä hetkinä, voivat tukea meitä myös valoisimpina aikoina, koska juuri nyt on valoisampi aika.
Haluaisin tänään ehdottaa kolmea toimintalinjaa, joiden avulla voisimme vahvistaa suhteitamme sekä taistella rinnatusten, jotta voisimme rakentaa parempaa maailmaa. Te opetitte meitä pyrkimään siihen. Toimintalinjat ovat EU:n ja Keski-Amerikan assosiaatiosopimuksen allekirjoittaminen, Costa Rican konsensus ja ympäristön parantamista koskeva Peace with Nature -aloite.
Olen hyvin tietoinen, että tässä parlamentissa on kaikenlaisia näkemyksiä vapaakaupasta. Olen myös tietoinen, että näkemykset ilmaistaan sellaisten henkilöiden näkökulmasta, joilla on etuoikeus asua kehittyneessä valtiossa. Haluaisin tänään antaa teille näkemyksen omasta näkökulmastamme. Oma valtioni, joka on yksi pienimmistä maailmassa, ei pysty tuottamaan kaikkea, mitä kulutamme. Meidät on tuomittu olemaan nykypäivän foinikialaisia. Globalisaation aikakaudella kehitysmaiden ongelma on yhtä ongelmallinen kuin yksinkertainen: jos emme voi viedä enempää ja enemmän tuotteita ja palveluita, päädymme viemään yhä enemmän ihmisiä.
On selvää, että Euroopan on varmistettava eurooppalaisten etu. On kuitenkin yhtä selvää, että eurooppalaisten ja maailman kaikkien kansakuntien etu on riippuvainen ihmiskunnan yhteisestä kohtalosta. Mikään kansakunta ei voi pysyä rauhallisena, kun sen rajojen ulkopuolella on nälkää, tietämättömyyttä, väkivaltaa ja sairauksia. Vaikka kansakuntiemme erot ovat merkittävät, maailmanlaajuinen joukkomuutto jatkuu ja tuo ihmisiä valtamerten, jokien ja kaupunkien muurien yli hakemaan mahdollisuuksia, joita he eivät löytäneet omassa maassaan.
Euroopan unionin ja Keski-Amerikan assosiaatiosopimus on ehkä ensimmäinen alueiden välinen sopimus, ja se on Euroopan unionille lähin, selkein ja välittömin tilaisuus parantaa läsnäoloaan Latinalaisessa Amerikassa. Keski-Amerikan yhteismarkkinoiden perustamisesta saakka harvoilla aloitteilla on tarjottu enemmän mahdollisuuksia nopeuttaa Keski-Amerikan kannaksen talouskasvua, nykyaikaistaa toimielimiämme ja tarjota uusia mahdollisuuksia niille keskiamerikkalaisille, jotka elävät vielä köyhyydessä. Jos sopimus tehdään, se merkitsee, että Eurooppa saisi johtajan asema, jonka se menetti, ja ottaisi vapaana olleen paikan Latinalaisen Amerikan kehityspyrkimysten kärjessä. Toimimme aikaisemmin liittolaisina rauhanaikeissa, nyt voimme toimia kumppaneina kehityksen aikaansaamiseksi.
Keski-Amerikalla ja Euroopalla on vielä huomattavia eroja, jotka on otettava huomioon. Ensimmäinen on yhdentymismalliemme ero. Euroopan on hyväksyttävä, että Latinalaisen Amerikan yhdentyminen on toteutettu siinä muodossa ja laajuudessa, joka on mahdollista institutionaalisessa kehityksessämme. Me olemme nyt kehitysmaiden kaikkein integroitunein alue, ja me katsomme, että ei ole oikeudenmukaista esittää meille ehtoja integraation edistämiseksi, jotta neuvottelut edistyvät. Keski-Amerikan on vaikeaa täyttää näitä ehtoja, ja niitä ei vaadita maailman muilta alueilta.
Toinen alueidemme välinen ero, joka on ehkä kaikkein tärkein, on kehitystasomme ero. On tärkeää, että sopimuksen kauppaa koskevassa osassa Keski-Amerikkaa käsitellään epäsymmetrisesti, ja erityisesti on tärkeää, että siinä vältetään esteiden ylläpitäminen aloilla, joilla nimenomaan Keski-Amerikalla on suhteellista etua. Jos pääsemme sopimukseen näiden oletusten perusteella, Eurooppa tukisi valtavasti enemmän Keski-Amerikan kansoja sekä myös Eurooppaa, koska kansainvälisen kriisin aikana Euroopan unioni voisi hyötyä taloudesta, joka on kasvanut noin kaksi kertaa Euroopan unionin taloutta nopeammin viiden viime vuoden aikana.
Eurooppa voi aloittaa uuden johtotehtävän kehitysmaissa, mutta ensin on varmistettava, että tämä tehtävä edistää kehitystä. Goethe sanoi, että ”uudelle totuudelle ei mikään ole haitallisempaa kuin vanha erehdys”. Emme voi aloittaa uutta vaihetta kansainvälisessä yhteistyössä, jos kannamme menneisyyden taakkaa ja erityisesti sotilasmenojen painolastia, joka on itsessään loukkaus lähes 200 miljoonaa köyhyydessä elävää latinalaisamerikkalaista kohtaan. Nyt kansainvälisten rahoituslaitosten on aika oppia erottamaan jyvät akanoista ja tunnustaa näytön edessä, millä tuilla saadaan aikaan parempi elintaso.
Kunniamerkkiä ei ansaita siitä, että Latinalaisen Amerikan sotilasmenot olivat 36 000 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuonna 2007, vaikka alueella ei ole Kolumbiaa lukuun ottamatta tällä hetkellä mitään aseellista konfliktia. Rahoilla, jotka käytetään yhteen Sukhoi Su-30k -lentokoneeseen, voitaisiin ostaa 200 000 MIT Media Lab XO -tietokonetta opiskelijoillemme. Yhteen ainoaan Black Hawk -helikopteriin käytetyillä rahoilla voitaisiin myöntää 100 Yhdysvaltain dollarin kuukausittainen apuraha 5 000 Latinalaisen Amerikan nuorelle. Maailman kehittyneet kansakunnat eivät saa tukea ja rahoittaa tahoja, jotka käyttävät varat mieluummin sotilaiden varustamiseen kuin lasten koulutukseen. Sen vuoksi, hyvät naiset ja herrat, oma hallitukseni on luonut Costa Rican konsensuksen, aloitteen, jolla luodaan järjestelmiä velkojen anteeksi antamiseksi ja tuetaan rahoitusvälineillä kehitysmaita, jotka investoivat enemmän ympäristönsuojeluun, koulutukseen, terveydenhuoltoon ja kansalaistensa asumiseen ja vähemmän aseisiin ja sotilaisiin. Toivon vielä, että Costa Rican konsensus saadaan teidän avullanne joskus toteutuskuntoon.
Toivon myös, että voimme hyväksyä suunnitelman, joka liittyy läheisesti Costa Rican konsensukseen. Kyseessä on Costa Rican Yhdistyneille Kansakunnille ehdottama sopimus aseiden viennistä, jonka nojalla valtioita kielletään viemään aseita maille, ryhmittymille tai henkilöille, kun on riittävä syy olettaa, että kyseisiä aseita käytetään ihmisoikeuksien tai kansainvälisen oikeuden rikkomiseen. En tiedä, kuinka kauan voimme selvitä, ellemme ymmärrä, että ihmisten surmaaminen vähitellen päivä päivältä on aivan yhtä tuhoisaa kuin monien ihmisten surmaaminen yhtenä päivänä. Maailman 640 miljoonan pienen ja kevyen aseen, joista 74 prosenttia on siviilien käsissä, aiheuttama tuho on osoitettu aiheuttavan enemmän kuolonuhreja kuin ydinpommit, ja ne ovat kansalaisten turvattomuuden yksi keskeisistä tekijöistä sekä kansallisesti että kansainvälisesti. Kuolemanpelko ei saa olla väline, jolla kansojen tulevaisuus kirjoitetaan. Voimme tänään tehdä jotain sen varmistamiseksi, että tämä ei toteudu.
Haluaisin mainita vielä yhden seikan, jonka aihe koskee ihmisten elämän lisäksi kaikelle elämälle aiheutettua väkivaltaa ja tuhoa. Jokainen kaatamamme metsä, jokainen ilmaan päästämämme hiilidioksiditonni, jokainen saastuttamamme joki, vie meitä askeleen lähemmäs kohti lajimme sukupuuttoon kuolemista. Sen kynnyksellä, aivan kuin Danten helvetin porteilla, meidän on heitettävä kaikki toivo. En suostu todistamaan sitä, että ihmiskunta joutuu tälle portille.
Kuusikymmentä vuotta sitten Costa Rican entisellä presidentillä José Figueresilla oli näkemys, että kansallinen armeija poistetaan ja rauha julistetaan maailmaan. Olemme nyt päättäneet julistaa rauhan luonnon kanssa ”Peace with Nature” -aloitteella. Tavoitteemme on olla hiilineutraali valtio vuoteen 2021 mennessä, jolloin vietämme maamme 200-vuotisjuhlaa. Viime vuonna Costa Ricasta tuli valtio, jossa on eniten puita henkeä kohden ja neliökilometriä kohden maailmassa, sillä istutimme viisi miljoonaa puuta. Vuonna 2008 istutamme vielä seitsemän miljoonaa puuta. Johdamme kansainvälisiä toimia ilmaston lämpenemistä vastaan, ja pyydän teitä nöyrästi tänään, että liitytte mukaan.
Ilmaston lämpenemisen vuoksi on mahdollista kasvattaa oliivipuita Englannin rannikolla, ja tämä on todella hälyttävä merkki tiedeyhteisölle. Toisin kuin Raamatun tarinassa, tällä kertaa kyyhkyn tuoma oliivipuun oksa ei ole merkki rauhasta, vaan vaarasta. Pyydän teitä tänään lähettämään kyyhkyn maailman kaukaisimpaan kolkkaan saakka, jotta se voi palata tuoden mukanaan maailman kaikkien kansojen pyrkimykset muuttaa asioita. Ainoastaan yhdessä voimme muodostaa uuden liiton. Se ei ole tällä kertaa Jumalan ja ihmisen välinen liitto vaan ihmisen ja Jumalan luomistyön liitto.
Arvoisa puhemies,
merkittävällä argentiinalaisella kirjailijalla Jorge Luis Borgesilla oli tapana sanoa, että hän oli maanpaossa oleva eurooppalainen. Hän viittasi eurooppalaiseen syntyperään, joka on suurella osalla Amerikan mantereen väestöstä. Satoja vuosia kestäneen sekoittumisen ja siirtojen jälkeen täällä on luultavasti myös monia maanpaossa olevia amerikkalaisia. Me jouduimme maasta pois valtameren sekä historiallisen heilurin vuoksi, joka välillä tuo meidät yhteen ja välillä erottaa. Luulen, että on aika pysäyttää heiluri, matkata tuulten viemänä 180 miljoonan vuoden taakse, aikaan ennen maan kuoren ensimmäistä murtumaa, kun Eurooppa oli kiinni Amerikassa ja olisi ollut mahdollista kävellä Pariisista New Yorkiin.
Kuulumme kaikki yhteen ainoaan lajiin, joka voi vieläkin poimia parhaat kukat elämän puutarhasta. Unelmamme ovat yhteinen perintömme. Päätöksillämme on vaikutuksia muiden elämään, halusimme sitä tai emme. Minusta tämä ei ole uhka vaan epäilemättä loistava tilaisuus. Uskon, kuten Costa Rican suurin runoilija, Jorge Debravo, sanoi, että on hienoa ennen kaikkea tietää, että meillä on valta antaa elämä kaikkein etäisimmillekin asioille, joihin kajoamme, laajentaa näköalojamme rajattomasti, koska kaikista näkemistämme asioista tulee, kuten meistä itsestämme, äärettömiä. Minulla ei ole epäilystäkään siitä, että me voimme käyttää tätä ääretöntä valtaa kaikkien, sekä amerikkalaisten että eurooppalaisten, hyväksi ja että voimme vierekkäin seurata tähteä, joka tuo huomispäivään oikeudenmukaisuutta ja vapautta.
(Parlamentti osoitti suosiotaan seisten.)
Puhemies
(DE) Arvoisa presidentti Arias, haluaisin kiittää teitä Euroopan parlamentin puolesta erittäin sydämellisesti tästä erinomaisesta ja arvokkaasta puheesta. Ilmaisitte, että valtionne edustaa demokratiaa ja vapautta. Te toimitte väkivaltaa, terroria ja diktatuuria vastaan. Kun sanotte, että Costa Rica on pieni valtio, haluaisin todeta teille, että valtion asukasmäärä tai sen maantieteellinen alue ei ole kaikkein tärkein asia. Tärkeintä on maan henki ja sen presidentti. Kaikki teitä kuulleet tietävät, että presidentti Arias ja Costa Rica merkitsevät vapautta ja demokratiaa. Tämän vuoksi Costa Rica on maailmassa suuri maa.
(Suosionosoituksia)
Olette rauhan mies, ja saitte siksi Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1987. Ette kuitenkaan jääneet lepäämään sen jälkeen. On kulunut 21 vuotta, ja nyt edistätte rauhaa ihmisten välillä ja rauhaa luonnon kanssa. Euroopan parlamentti seisoo rinnallanne näiden periaatteiden vuoksi.
Haluaisin toivottaa lämpimästi tervetulleiksi parlamentissa mukananne olevat hallituksenne ministerit - ulkoministerin Stagno Ugarten ja ulkomaankauppaministerin Ruiz Gutiérrezin - yhdessä monien Costa Rican kansalaisten kanssa, jotka asuvat täällä Brysselissä ja Belgiassa. Voitte olla ylpeitä maastanne. En puhu nationalistisesta näkökulmasta, koska silloin diktatuurin ja tyrannian alaiset valtiot voisivat olla myös ylpeitä itsestään, mutta olkaa ylpeitä valtiostanne Costa Ricasta, koska edustatte oikeita arvoja: demokratiaa, vapautta ja rauhaa.
Kiitos oikein paljon vielä kerran. Muchas gracias, presidentti Arias.
(Suosionosoituksia)
