Tervetulotoivotukset
Puhemies
- Hyvät kollegani, sallinette, että tervehdin tänä aamuna Malagan kunnallisneuvoston valtuuskuntaa. Sen joukossa on ETAn terroristien 15. heinäkuuta surmaaman Malagan kansanpuolueen edustajan, José María Martin Carpenan, vaimo ja tytär.
Hyvät naiset, haluaisin sanoa teille, että se, että olette tänään luonamme ja keskuudessamme, on osoitus siitä rohkeudesta, jolla olette kohdanneet tämän hirvittävän tapahtuman; sen dramaattisuutta korostaa, että jouduitte tämän häikäilemättömän murhan todistajiksi. Voin vain ilmaista teille vilpittömän ja sydämen pohjasta tulevan myötätuntomme.
Tiedätte, että parlamenttimme osoitti eilen kunnioitusta Espanjan terroritekojen uhreille ja vietimme minuutin hiljaisuuden heidän muistokseen. Haluaisin sanoa teille, että Euroopan parlamentti tukee teitä täysin Espanjan terroritekojen vastaisessa taistelussanne.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, meidän on vielä kerran pahoiteltava sitä, että Euroopassa on yhä niitä, jotka murhaavat eri tavalla ajattelevia ihmisiä ja jotka sytyttävät tuleen poliittisten vihollistensa koteja. Monien on pakko joidenkuiden takia muuttaa muualle säilyttääkseen oman henkensä ja perheensä hengen.
Tällaisessa tilanteessa me demokraatit voimme oikeusvaltiossa vain liittyä yhteen puolustamaan vapauksiin perustuvaa järjestelmäämme kauhun terroria vastaan ja luottaa oikeuden toimintaan. Hyvät kollegat, arvoisa puhemies, kaikkein vaikeinta on selittää leskille ja orvoksi jääneille lapsille, miksi heidän rakkaimpansa ovat jättäneet heidät. Teille, Elvira ja María José, voimme vain osoittaa solidaarisuutemme.

Aparicio Sánchez
Arvoisa puhemies, te olette taas kerran eilisessä ja tämänpäiväisessä puheessanne osoittanut olevanne edustajan tehtävänne tasalla ja olette osoittanut suurta inhimillisyyttä, ja kiitän teitä siitä sosialistiryhmän puolesta. Olemmekin juuri osoittaneet suurta myötätuntoa yhden uhrin, José María Martín Carpenan puolesta, joka murhattiin ainoastaan siksi, että hän sattui elämään ja työskentelemään rauhanomaisessa ja demokraattisessa maassa.
Näiden tunteiden, joita kaikki tai lähes kaikki ihmiset tuntevat ja kaikkien demokraattien tunteman närkästyksen vuoksi lisäisin tässä tapauksessa varsin erityiset kokemukseni. Sain 17 vuoden ajan olla kaupunginjohtajana tässä samassa kaupungissa, jossa Martín Carpena teki elämäntyönsä ja sain olla sen kaupungin kunnallisneuvoston puheenjohtajana, jossa Martín Carpena työskenteli. Tiedän varsin hyvin, miten merkittävää työtä kunnallisneuvostossa tehtiin. Inhimillisesti, poliittisesti ja taloudellisesti mitattuna palkkio on vaatimaton, ja kun tähän lisätään ajankohdan merkityksellisyys ja yhden ihmisen omistautuminen yhteisten etujen puolesta, nähdään, että Martín Carpena oli hankkinut osakseen kaikkien malagalaisten lämpimän kannatuksen.
Arvoisa puhemies, kuten te tiedätte ja kuten saimme eilen todeta, Baskimaassa eräät ryhmät tukevat terrorismia. Natsiretoriikalla ne esittävät tällä hetkellä Espanjassa ja Ranskassa sijaitseville alueille sellaisia etnisiä ja poliittisia tavoitteita, joiden rinnalla 60-luvun Albaniakin kalpenee, ja lisäksi ne kampanjoivat Euroopan unionin maissa.
Muistutan parlamentin jäseniä, että jos Euroopassa 1920- ja 1930-luvulla esiintynyt terrorismi ja totalitarismi olisivat kehittyneet demokratiaan ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen perustuvassa poliittisessa unionissa, ne eivät olisi olleetkaan mahdollisia. Muistuttaisin, että terrorismi on lähellä loppuaan, kun kaikki Euroopan yhteiskunnalliset tahot ja tiedotusvälineet reagoivat yhtä rohkeasti kuin Euroopan parlamentti ja kun 15 valtion julkisessa lausunnossa suhtaudutaan ETAn iskuihin samoin. Arvoisa puhemies, niinpä osoitan sosialistiryhmän puolesta mitä suurinta kunnioitusta Martín Carpenan muistolle ja myötätuntoni myös murhatun kunnallisneuvoston jäsenen perheenjäsenille ja ystäville.

Esteve
Arvoisa puhemies, Malagan kunnallisneuvoston valtuuskunnan ja varsinkin Martín Carpenan lesken läsnäolo on sellainen asia, että se voi palauttaa meille sen toivon, jonka ETA haluaa tukahduttaa ja hävittää. Mielestäni kunnallisneuvoston jäsenien läsnäolo on varmasti sellainen asia, että se saa meidät uskomaan, että baskien kansa kykenee vielä vuoropuheluun ja saavuttamaan rauhan.
On selvästikin vaikeaa uskoa, että vaikka toistamme samoja sanoja ja parlamentti hyväksyi tänään ja eilen kantansa asiassa sanoilla on yhä merkitystä. On tärkeää, että niillä on merkitystä jatkossakin. On tärkeää, että hänen läsnäolonsa puheissamme antaa riittävästi lujuutta olla yhtä rohkea ja että hänen suruaan kohtaan tuntemamme myötätunto näkyy kannastamme ja sanoistamme.
Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä haluaa kertoa toivovansa rauhan palaamista Baskimaahan.

Puerta
Arvoisa puhemies, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän puolesta haluaisin myös osoittaa ihailua ja kiitollisuutta kunnallisneuvoston jäsen Martín Carpenan muistolle, hänen perheenjäsenilleen, hänen tyttärelleen, hänen vaimolleen ja hänen ystävilleen sekä heidän välityksellään kaikille niille perheille, joiden perheenjäsen on saanut terroristihyökkäyksen vuoksi surmansa tehtäviään hoitaessaan.
Haluaisin sanoa kunnallisneuvoston jäsen Martín Carpenan perheenjäsenille ja ystäville, että hänen uhrautumisensa ei ollut turhaa, että he puolustavat etulinjassa rohkeasti ja urhoollisesti demokratiaa, eikä ainoastaan Baskimaassa ja Espanjassa, vaan myös Euroopassa. On välttämätöntä puolustaa demokratian keinoin demokratian ensimmäisiä linnakkeita. On otettava huomioon, miten valtavasti tarvitaan rohkeutta, että kansan nimissä ja heidän valitsemina edustajina puolustetaan päivittäin vaarojen, pakottamisen ja uhkailujen keskellä demokratian arvoja. Uhrit eivät ole ainoastaan kunnallisneuvoston jäseniä, heidät myös murhattiin turvallisuusvoimien ja demokratian palveluksessa, yhteiskunnallisina, ammattiliittojen ja työnantajien edustajina, mutta on erityisen kieroutunutta tappaa, uhata tai vainota niitä, jotka nauttivat kansan luottamusta. Suurempaa ristiriitaa ei voi olla. Siksi me kaikki poliittiset ryhmät puhumme tänään yhtenäisenä rintamana demokratian puolesta ja kiitämme näitä Martín Carpenan kaltaisten ihmisten ystäviä ja perheenjäseniä heidän meille näyttämästään esimerkistä. Se sitoo meidät tulevaisuudessa taisteluun demokratian ja vapauden puolesta. Voitte olla varmoja, ettei Martín Carpenan uhrautuminen ollut turhaa.

Maes
Arvoisa puhemies, haluaisin Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän nimissä yhtyä paitsi osaaottaviin ja kunnioittaviin niin ennen kaikkea myötätuntoa osoittaviin sanoihinne Martín Carpenan perheelle. Jokainen viattomiin kohdistuva hyökkäys Euroopassa on hyökkäys Eurooppaa itseään ja demokraattisia arvoja vastaan sekä sellaista vakaumusta vastaan, että tarvittavat muutokset voidaan saada aikaan demokratian kautta, rauhanomaisesti ja suvaitsevaisesti, jotta ihmiset voisivat elää eri rakenteissa onnellisemmin.
Siksi toivon, että toimimme kaikissa maissa aikaisempaa voimakkaammin löytääksemme nämä rauhan ja vuoropuhelun tiet ja että kukaan ei yritä hyötyä poliittisesti hyökkäyksistä. Vaimo, perhe, ystävät ja malagalaiset sekä ihmiset monissa muissa paikoissa, missä on saanut surmansa jo yli tuhat ihmistä, me otamme osaa ja haluamme ehdottomasti, että terrorismista tehdään loppu. Siksi me emme halua kahtiajakoa. Haluamme, että kaikki, jotka pyrkivät rauhanomaiseen muutokseen, löytävät toisensa saman pöydän äärestä.

Lähi-idän tilanne
Puhemies
- Esityslistalla ovat seuraavina neuvoston ja komission julkilausumat Lähi-idän tilanteesta. Kuten tiedätte, keskustelu saa tänään varsin poikkeuksellisia piirteitä, koska knessetin puhemies ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja pitävät puheenvuorot heti keskustelun jälkeen. He ovat täällä Strasbourgissa ja saapuvat lehterille ja keskuuteemme hetken kuluttua. Tervehdin heitä heidän tultuaan, ja kuten tiedätte, he pitävät viralliset puheenvuoronsa istunnon aikana klo 11.30.

Moscovici
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin ensinnäkin tuoda esiin teidän jälkeenne, arvoisa puhemies, ja ryhmiä edustaneiden puhujien jälkeen, terrorismin tuomitsevan neuvoston myötätunnon ja liikutuksen. Käsittelimme aihetta Evianissa lauantaina ja sunnuntaina pidetyssä ulkoasiainministerien epävirallisessa kokouksessa. Käännyn vuorostani Malagan asukkaiden ja Carpenan lesken puoleen ja haluan vakuuttaa heille, että Euroopan unioni aikoo ryhtyä heidän puolestaan tämän vitsauksen, terrorismin, vastaisiin toimiin; terrorismi tosiaankin uhkaa demokratioitamme.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, päätitte perustellusti käsitellä Lähi-idän tilannetta. Valinnan sopivuutta korostaa se, että tällä alueella, joka on viime kuukausina ollut erityisen merkittävien tapahtumien näyttämönä, on saavuttu käännekohtaan, joka voi olla historiallinen. Alueen väestönosien kannalta ratkaisevat määräajat ovat nimittäin täyttymässä, ja ensimmäistä kertaa on tosiaankin mahdollista, että puoli vuosisataa kestäneistä Israelin ja Palestiinan välisistä selkkauksista tehdään loppu, mutta mikäli tämä toivonkipinä sammuu, on myös mahdollista, että väkivalta leimahtaa jälleen liekkeihin.
Arvoisa puhemies, se, että knessetin puhemies Avram Burg ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja Ahmed Qurie hyväksyivät kutsunne ja saapuivat tänään yhdessä ilmaisemaan kantansa Euroopan parlamentille, havainnollistaa sitä rauhan ja vuoropuhelun käymisen halua, joka innostaa vastedes molempia osapuolia. Tämä tietääkseni vertaistaan vailla oleva tapahtuma on mielestäni myös kiitollisuuden osoitus niitä ponnistuksia kohtaan, joihin Euroopan unioni on lakkaamatta ryhtynyt edistääkseen rauhanpyrkimyksiä; kiitollisuus sisältää myös suuria odotuksia Euroopan suuntaan. Näitä odotuksia ei pidä pettää. Tähän poikkeukselliseen eleeseen, joka kuvastaa mielestäni luottamusta ja toivoa, on aihetta suhtautua myönteisesti.
Pyrin nyt esittelemään teille tekemämme analyysin, jossa tarkastellaan, miten rauhanprosessin tila on kehittynyt alueella ja millaiset ovat prosessin tulevaisuudennäkymät.
Viime kuukausina Lähi-idässä on tapahtunut ensiarvoisen tärkeitä asioita, olipa kyse Camp Davidin huippukokouksesta tai Israelin vetäytymisestä Etelä-Libanonista. Syyrian presidentti Hafez El Assad menehtyi samoihin aikoihin; hän teki maastaan tärkeän toimijan alueellisella näyttämöllä. Tämä tapahtumavyöry koskee ensisijaisesti Israelin ja Palestiinan välisiä neuvotteluja. Se, että Ehud Barak pääsi valtaan Israelissa rauhanohjelmansa ansiosta ja se, että Jasser Arafat pyrkii hellittämättä jatkamaan vuoropuhelua, on mahdollistanut neuvottelujen käynnistämisen uudelleen, mikä on puolestaan auttanut rauhanprosessin pois umpikujasta, jossa se oli vuosien ajan.
Sharm-el-Sheikhin sopimuksessa, joka allekirjoitettiin 4. syyskuuta 1999, aloitettiin uusi vaihe rauhanprosessissa, mikä katkaisi pitkän liikkumattomuuden, jopa taantumisen jakson. Sopimuksessa määriteltiin Wye-joen sopimuksen lausekkeiden täytäntöönpanon muodollisuudet, joita ei ollut siihen mennessä sovellettu. Sopimuksessa määriteltiin uusi aikataulu lopullista asemaa koskeville neuvotteluille, ja neuvottelujen uusien ehtojen määräajat asetettiin vastedes varsin lähelle, syyskuun 13. päivään 2000, mikä itse asiassa pidensi välivaihetta vuodella. Tämän määräajan lähestyessä sopii tehdä ensimmäinen ja väistämättä väliaikainen arvio tästä rauhanprosessin uudelleenkäynnistämisestä.
Sanoisin ensinnäkin, että Sharm-el-Sheikhin sopimus oli mahdollista panna täytäntöön pääasiallisten määräystensä osalta, tosin usein päätetystä aikataulusta jäljessä. Toinen uudelleenjärjestely päättyi näin ollen 24. maaliskuuta 2000 eli hieman yli kaksi kuukautta päätetyn määräajan jälkeen. Useita satoja vankeja saatiin vapautettua, mutta lopputulos ei vielä ole täysin tyydyttävä. Toisia määräyksiä ei ole pantu täydellisesti täytäntöön. Niinpä kolmanteen uudelleenjärjestelyyn ei ole ryhdytty. Vain yksi Gazan ja Länsirannan väliin suunnitelluista käytävistä avattiin tosiasiallisesti. Länsirannalla sijaitseville maa-alueille perustetaan edelleen siirtokuntia ja alueiden pakkolunastamista jatketaan Sharm-el-Sheikhin sopimuksen vastaisesti; sopimuksessa kiellettiin kaikenlaiset yksipuoliset toimet, joiden tarkoituksena on muuttaa paikan päällä vallitsevaa tilannetta. Nämä vaikeudet yhdessä lamautuneen taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen kanssa ovat laajalti myötävaikuttaneet alueilla vallitsevan jännittyneen tilanteen jatkumiseen, mikä on moneen otteeseen johtanut kiivaisiin yhteenottoihin.
Lopullista asemaa koskevat neuvottelut, joihin oli määrä edetä puitesopimuksen tekemisen kautta, ovat polkeneet kauan paikoillaan. Osapuolten alkuperäisten kantojen etääntyminen on voinut vaikuttaa siltä, että oli vielä liian aikaista odottaa kompromissia, ja tämä tilanne johti Camp Davidin äskettäiseen huippukokoukseen, joka vaikkei siellä päästykään toivottuun sopimukseen avasi uusia näkymiä kaikista lopullista asemaa koskevista kysymyksistä; emme voi näin ollen pitää huippukokousta epäonnistuneena. Olemme päinvastoin sitä mieltä, että asia sai siellä uudenlaista vireyttä.
Tähän lopputulokseen, jota ei uskallettu toivoakaan vielä muutama kuukausi sitten, olisi epäilemättä ollut mahdotonta päästä, sen sanon, ilman presidentti Clintonin ja ulkoministeri Albrightin henkilökohtaista sitoumusta. Saavutettu edistys johtuu pitkälti siitä, että he olivat päättäneet lähentää kantoja ja edistää neuvotteluja. Edistys johtuu tietenkin ja erityisesti myös poliittisesta rohkeudesta, vastuuntunnosta ja rauhaan sitoutumisesta, joita Palestiinan johtaja ja Israelin pääministeri ovat osoittaneet. He keskustelivat nimittäin ensimmäistä kertaa tabujen häiritsemättä kaikista kysymyksistä, jotka koskevat pysyvää asemaa, eikä kumpikaan epäröinyt ottaa esille ja pehmentää sellaisia periaatekysymyksiä, jotka oli siihen asti esitetty sellaisina, ettei niihin pidä kajota. Tiedämme, ettei keskusteluissa päästy varsinaisesti tuloksiin, eikä yhtäkään saavutettua edistysaskelta voida ennen kokonaissopimusta luonnollisestikaan pitää lopullisena sen diplomaattisen säännön perusteella, jonka mukaan mistään ei ole sovittu niin kauan kuin kaikesta ei ole sovittu. Vaikka rauha onkin Lähi-idässä näköpiirissä, siihen ei kuitenkaan ole vielä päästy.
Camp Davidissa saavutettua edistystä on vahvistettava, ja lisäedistys on tarpeen, etenkin Jerusalemin, pakolaisten ja varsinkin pyhien paikkojen kysymyksissä. Camp Davidissa avautui tulevaisuudennäkymiä. Emme epäile, etteikö voitaisi löytää ratkaisua, jossa otetaan huomioon jokaisen osapuolen ja muun maailman oikeutetut odotukset, pyhät paikat mukaan luettuina.
On siis olemassa historiallinen tilaisuus. Suhdanteet ovat edelleen poikkeuksellisen suotuisat. Israelin pääministeri, joka valittiin rauhanohjelmansa perusteella, toivoo etujensa mukaisesti, että sopimukseen päästäisiin, samoin kuin presidentti Arafat, joka on edelleen uskollinen tekemälleen valinnalle, liittymiselle Oslon prosessiin. Mitä presidentti Clintoniin tulee, hän on päättänyt entistä vakaammin käyttää koko omaa ja maansa vaikutusvaltaa, jotta neuvotteluissa päästäisiin myönteisiin tuloksiin ennen hänen toimikautensa loppua, siis ennen vuoden loppua. Tämä varsin poikkeuksellinen ikkuna, joka antaa meille tilaisuuden, voi kuitenkin ja sitä on varottava sulkeutua piakkoin. Yhdysvaltain vaalit lähestyvät ja Israelin parlamentin istuntokausi on alkamassa; molempien tiedetään voivan olla arkoja asioita.
Mitä tulee syyskuun 13. päivään asetettuun määräaikaan, josta määrättiin Sharm-el-Sheikhin sopimuksessa ja jolloin oli tarkoitus päättää lopullista asemaa koskevat neuvottelut, sitä ei voida lykätä jatkuvasti, ilman että kouriintuntuva edistys ja pikaisen päätöksen näkymät heijastuvat neuvotteluihin. Tätä poikkeuksellista tilaisuutta ei pidä siis piilotella. Jotta Camp Davidissa herätellystä toivosta tulisi konkreettinen, osapuolien on ensinnäkin pysyteltävä liikekannalla ja osoitettava edelleen samaa sitoutumista ja halua kuin tähänkin asti. Osapuolien johtajien on tehtävä heidän itsensä kannalta vaikeita ja rohkeita päätöksiä. Näin ollen on tehtävä kaikki mahdollinen osapuolien kannustamiseksi jatkamaan hellittämättä niitä toimia, joihin ne ovat ryhtyneet kokonaisvaltaisen ja lopullisen sopimuksen saavuttamiseksi.
Euroopan unioni on tässä yhteydessä valmis sitoutumaan taatakseen täysin ponnistelujen menestymisen. Unionin tehtävä, jonka se aikoo hoitaa aktiivisesti ja hyödyllisesti, koostuu useista alueista: osapuolten kannustamisesta, osallistumisesta ratkaisujen etsimiseen ja sopimusten täytäntöönpanon tukemisesta. Unioni käy tiivistä ja säännöllistä poliittista vuoropuhelua kaikkien alueellisten osapuolten kanssa eikä unohda koskaan muistuttaa kansainvälisestä laillisuudesta, siitä, että on tärkeää noudattaa Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia ja niitä perusperiaatteita, jotka ohjaavat rauhanprosessia, sekä unionin halusta kannustaa osapuolia etenemään tiellä kohti rauhaa.
Arvoisa puhemies, lienette huomannut sen matkan yhteydessä, jonka teitte Lähi-itään tämän vuoden alkupuolella, missä määrin Euroopan kannanotot ovat sovittuja ja odotettuja, ruodittuja, eriteltyjä; niitä pidetään toisinaan liian arkoina ja toisinaan päinvastoin liian ponnekkaina tai sopimattomina, mutta yleensä rakentavina ja tasapainoisina. Lienette myös huomannut, missä määrin Eurooppaan kohdistuvat odotukset ovat edelleen suuria. Tämä halu vahvistaa Euroopan merkitystä ja vastata osapuolten odotuksiin johti Euroopan unionin erityislähettilään nimittämiseen vuodesta 1996 lähtien. Suurlähettiläs Moratinos jota tervehdin, ja joka on hoitanut tehtävää neljän vuoden ajan on onnistunut antamaan Euroopalle kasvot Lähi-idässä luomalla tuttavalliset suhteet kaikkiin alueen johtajiin.
Kyse on tämän tukijan, helpottajan ja välittäjän tehtävän, joka täydentää Yhdysvaltojen tehtävää, ohella osallistumisesta yhteisiin pohdintoihin, jotta voitaisiin kehittää uusia ratkaisuja, murtaa joitakin tabuja tai ehdottaa kompromisseja. Niin vuoden 1999 Berliinin julkilausumasta kuin vuoden 1980 Venetsiankin julkilausumasta ilmenee eurooppalaisten osapuolten huomattava yksimielisyys; nämä julkilausumat ovat suosituksenomaisia tekstejä, jotka ovat edesauttaneet tien avaamista israelilaisten ja palestiinalaisten välisille historiallisille kompromisseille, olen varma siitä.
Viimein Eurooppa on kehittänyt kaikkien Lähi-idän maiden kanssa sellaisen yhteistyöpolitiikan, jonka tavoitteena on luoda edellytykset sopusointuiselle taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle vahvistaen samalla alueellista yhdentymistä, joka on rauhan kestävän ankkuroitumisen edellytys. Tiedetään, että lähes puolet Palestiinalle annetun kansainvälisen avun taloudellisista sitoumuksista on näin taattu Euroopan avulla vuodesta 1993 lähtien. Eurooppa on luonnollisesti edelleen valmis ja korostan tätä kohtaa edistämään tehtyjen sopimuksien täysimääräistä soveltamista.
Vielä on epäilemättä liian aikaista muistuttaa sellaisesta, josta voi tulla sopimus Palestiinan maa-alueiden pysyvästä asemasta; joka tapauksessa tämän määrittely neuvotteluteitse ainoana hyväksyttävänä keinona kuuluu yksinomaan osapuolille. Camp Davidin keskustelusta sai kuitenkin esimakua siitä, millaiset puitteet tuleva sopimus voi saada. Tässä yhteydessä haluan sanoa, että Palestiinan valtion syntyminen on mielestämme välttämätöntä sillä edellytyksellä, että se on elinkelpoinen, rauhantahtoinen ja demokraattinen. Kyse on palestiinalaisten peruuttamattomasta itsemääräämisoikeudesta, ja olen vakuuttunut siitä, että se on myös paras Israelin valtion turvallisuuden tae.
Tähän oikeuteen määrätä jostakin valtiosta ja siis sen itsenäiseksi julistamiseen ei voida soveltaa veto-oikeutta. Kuitenkin, kuten Euroopan unioni on jo huomauttanut, se pitää selvästi parempana Palestiinan valtion luomista tuloksiin johtaneen neuvotteluprosessin päätteeksi. Tiedätte, että Eurooppa ei aseta tätä kuitenkaan ehdoksi. Euroopan kanta tähän kysymykseen on edelleen sama kuin Berliinin julkilausumassa maaliskuussa 1999.
Kaikkien edellisessä vaiheessa esitettyjen ja tietysti ensisijaisesti osapuolien ponnistuksien on kuitenkin johdettava sopimuksen tekoon, joka on toistan sen aivan käden ulottuvilla. Kuten olette voineet huomata, palestiinalaiset pohtivat tällä hetkellä itsekin, milloin olisi sopiva tilaisuus, mitkä ovat sopivat ehdot ja erityisesti mikä on oikea hetki, jolloin heidän valtionsa voidaan julistaa itsenäiseksi tilanteen kehitys huomioon ottaen. 15 jäsenvaltion ulkoasiainministereiden keskusteluissa Evianin äskettäisessä epävirallisessa kokouksessa, jonka mainitsin aiemmin, vahvistettiin se, että lähestymistapa, jota Eurooppa on noudattanut tähän asti tukiessaan rauhanprosessia, on pätevä.
Se, että Israelin ja Palestiinan tilanteessa on tärkeää saada aikaan ratkaiseva läpimurto, ei saa kääntää kuitenkaan huomiotamme rauhanprosessin muista osatekijöistä, koska prosessi on yhtenäinen kokonaisuus. Se edellyttää kokonaisvaltaista ja kestävää ratkaisua. On välttämätöntä, että Israel ja Palestiina pääsevät sopimukseen. Se on elintärkeä, mutta se ei voi yksinään taata Lähi-idän rauhaa ja vakautta. Kuten Ranskan tasavallan presidentti hiljattain korosti, on tullut aika aloittaa Syyrian ja Israelin väliset keskustelut, koska tilanteen säilyminen ennallaan ei ole kummankaan maan etujen mukaista. Olisi siis tehtävä kaikki mahdollinen, jotta Israelin ja Syyrian sekä Israelin ja Libanonin välille saadaan tehtyä sopimus niian pian kuin vain mahdollista.
Vaikka tilanne vaikuttaakin nyt ristiriitaiselta, tältä osin on kuitenkin olemassa tulevaisuudennäkymiä. Israelin vetäytyminen Etelä-Libanonista 24. toukokuuta päätti 22 vuotta kestäneen miehityksen; näin ollen kortit jaettiin niin sanoakseni uudelleen. Tämä vetäytyminen, jonka Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri vahvisti 16. kesäkuuta, on myönteinen asia useammalta kuin yhdeltä kannalta. Se tarkoitti ensinnäkin sitä, että turvallisuusneuvoston päätöslauselma 425 pantiin täytäntöön, toki myöhässä, mutta kokonaisvaltaisesti ja ehdottomasti. Vetäytyminen oli tältä osin siis kiistämätön edistysaskel. Toiseksi vetäytyminen tapahtui vähemmän epäsuotuisissa oloissa kuin saatettiin pelätä, eikä se johtanut tämä on hyvin tärkeää väkivallan kiihtymiseen, jota oli syytä epäillä. Tässä on korostettava sitä vastuuntuntoa, jota kaikki osapuolet osoittivat.
Tähän mennessä vaikeudet on pystytty ylittämään, ja päätöslauselman 425 määräykset on voitu panna täytäntöön. Kahden vaikean kuukauden jälkeen pystyttiin näin ratkaisemaan Israelin sinistä linjaa pitkin tapahtuneiden tunkeutumisten aiheuttama ongelma. Turvallisuusneuvosto hyväksyi 27. heinäkuuta päätöslauselman 1310, jossa UNIFILin (YK:n väliaikaiset rauhanturvajoukot Libanonin alueella) toimeksiantoa jatketaan jälleen kuudella kuukaudella. Libanonin hallitus hyväksyi 5. elokuuta joukkojen uudelleen ryhmittämisen entisellä miehitetyllä alueella, ja sen jälkeen UNIFIL perusti alueelle muutamia pysyviä asemapaikkoja sekä asettui asemiin Israelin ja Libanonin väliselle rajalle. Libanonin hallitus päätti samanaikaisesti 9. elokuuta sijoittaa entiselle miehitetylle alueelle 1 000 miehen yhteisjoukot 500 sotilasta ja 500 poliisimiestä jonka tehtävänä on ylläpitää järjestystä itse Libanonin alueella; joukot eivät hoida kuitenkaan rajavalvontatehtäviä, vaikka ne kuuluivatkin sen vastuualueeseen.
UNIFILin uudelleen ryhmittäminen sekä se, että Libanonin hallitus lähetti etelään yhteiset turvallisuusjoukot, ovat mielestämme myönteisiä tapauksia. Tilanne Israelin rajalla on kuitenkin edelleen herkkä. Sinistä linjaa pitkin on tähän mennessä sattunut silloin tällöin suhteellisen vähäisiä välikohtauksia. On siis kaikkien osapuolien etujen mukaista välttää kaikenlaisia välikohtauksia, jotka saattavat johtaa tilanteen kiristymiseen.
Tältä osin on tärkeää, että Libanonin hallitus kantaa kaiken vastuunsa, jotta luotaisiin tarvittavat edellytykset, joiden puitteissa UNIFIL voisi hoitaa täysimääräisesti tehtävänsä. Etelä-Libanonin tilanteen vakauttaminen edellyttää myös alueen kunnostamista on tiedossa, että alue on kärsinyt suuresti miehityksestä ja sodasta sekä sen sisällyttämistä uudelleen Libanonin taloudelliseen ja sosiaaliseen alueeseen. Euroopan unioni on luonnollisesti valmis osallistumaan Etelä-Libanonin jälleenrakentamiseen, heti kun edellytykset paikan päällä täyttyvät. Unioni aikoo erityisesti ilmaista hyvin kouriintuntuvasti auttavansa Libanonia Etelä-Libanonin jälleenrakennusta tukevien avunantajien konferenssissa, joka on määrä pitää syksyllä puheenjohtajakaudellamme. Tältäkin osin Israelin vetäytyminen Etelä-Libanonista ja Libanonin itsemääräämisoikeuden palauttaminen alueelle ovat hyviä asioita. Alueella tapahtuvat muutokset antavat toisaalta aavistaa, että on mahdollista, kuten toivomme, että Syyrian ja Libanonin väliset suhteet kehittyvät asteittain; tämä ei kuitenkaan vähennä tilanteen herkkyyttä. Ainoastaan Israelin ja Syyrian välinen sopimus, joka noudattaa turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa 242 ja periaatetta, jonka mukaan maa-alueita vaihdetaan rauhaan, voi luoda alueelle oikeudenmukaisen ja kestävän rauhan, siitä olemme vakuuttuneita.
On myönnettävä, että ilmapiiri voi todellakin vaikuttaa varsin epäsuotuisalta Israelin ja Syyrian välisten neuvottelujen uudelleen käynnistämiselle ainakin lyhyellä aikavälillä. Molempien osapuolten kantoja, jotka ovat tiedossamme, on tässä vaiheessa mahdoton sovittaa yhteen, vaikka erimielisyydet vaikuttavatkin pienemmiltä kuin monissa Israelin ja Palestiinan välisen konfliktin kysymyksissä. Toisaalta vaikuttaa siltä, että muut poliittiset panokset vievät kaiken tilan Israelin ja Syyrian johtajien sisäisistä aikatauluista. Rauha on kuitenkin edelleen strateginen valinta puolin ja toisin; tämä on vahvistettu hiljattain uudelleen korkeimmalla tasolla. Presidentti Bashar al-Assad ilmaisi 7. heinäkuuta pitämässään virkaanastujaispuheessa olevansa innokas tekemään sopimuksen Israelin kanssa ja muistutti, että kaikesta voidaan neuvotella, paitsi 4. kesäkuuta 1967 sovitusta linjasta. Ehud Barak kehotti puolestaan Syyriaa solmimaan "rohkean rauhan", sanamuoto, joka herättää meissä vastakaikua. Voidaan siis toivoa, että keskusteluyhteys saadaan palautettua tulevina kuukausina.
Päättelen tästä, että alueen viimeaikainen kehitys ei liity yksinomaan rauhanprosessin kehitykseen, vaikka sen merkitys onkin keskeinen. Vaikka alueellinen yhdentyminen onkin vielä varsin riittämätöntä, se edistyy hitaasti mutta säännöllisesti. Se sijoittuu aivan erityisesti Barcelonan EuroVälimeri-prosessin laajempiin puitteisiin; prosessissa näkyy Euroopan unionin halu kehittää kokonaisvaltainen strategia tälle alueelle, joka on meille niin läheinen ja meihin niin tiiviisti sidoksissa. Unionin kanssa harjoitettavan vapaakaupan alue on rakenteilla; alueeseen sisältyvät kaikki Lähi-idän maat, ja sen pitäisi siitä olemme vakuuttuneita suosia talouksien avautumista ja uudenaikaistamista sekä niiden liittämistä maailmanlaajuiseen talouteen. Jordanian, Israelin ja Palestiinan kanssa on jo allekirjoitettu assosiointisopimuksia. Samanlainen sopimus on määrä tehdä piakkoin Egyptin kanssa. Libanonin ja Syyrian kanssa käydään neuvotteluja.
Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö EuroVälimeri-prosessi myötävaikuta poliittisten ulottuvuuksiensa, joissa on kyse rauhan ja vakauden peruskirjan hankkeesta, sekä taloudellisen mutta myös sosiaalisen ja inhimillisen vakauden kannalta "rauhan jälkeisen" Lähi-idän rakentamiseen; tällainen Lähi-itä on toiveissamme, koska rauhanprosessille, joka on nyt vaiheessa, jollaista toivomme ja jonka uskomme olevan lopullinen, ei ole vaihtoehtoa. Eurooppa aikoo muun kansainvälisen yhteisön ja erityisesti Yhdysvaltojen tavoin ja päätän puheeni tähän, arvoisa puhemies tehdä kaikkensa helpottaakseen niitä päätöksiä, joiden tekeminen kuuluu ensisijaisille toimijoille eli israelilaisille ja palestiinalaisille, jotka ovat vastuussa kansoilleen ja menneisyydelle, jotta saavutettaisiin tämä niin kauan odotettu ja toivottu rauha, joka on tästedes aivan käden ulottuvilla.

Puhemies
  
Minulle on suuri kunnia toivottaa tervetulleiksi viralliselle lehterille saapuneet knessetin puhemiehen Avraham Burgin ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtajan Ahmed Qurien.

Arvoisat puheenjohtajat, yhteinen osallistumisenne istuntoomme sekä puheenvuoro, jonka pidätte tuonnempana, ovat erittäin symbolinen ele. Olen vakuuttunut siitä, että keskustelu, jota tulette seuraamaan, osoittaa teille, kuinka ystävällismielisesti parlamenttimme suhtautuu kansoihinne sekä sen, miten suuresti haluamme oikeudenmukaista ja kestävää rauhaa alueellamme.
  

Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa yhtymällä komission puolesta täysin niihin eilisiin koskettaviin huomautuksiin, jotka liittyivät terrorismiin ja niiden ihmisten rohkeuteen, joista on tullut marttyyreja demokratian puolesta, ja myös tänään parlamentin jäsenten tekemiin huomautuksiin.
Haluaisin myös sanoa, että on kunnia-asia keskustella Lähi-idän rauhansopimuksesta, kun paikalla on joitakin niistä, joiden käsissä tämän historiallisen rauhansopimuksen aikaansaaminen on. Olen tietenkin samaa mieltä puheenjohtajan kanssa siitä, mitä hän juuri sanoi. En aio toistaa kaikkia hänen perustelujaan, vaan esitän ehkä muutaman henkilökohtaisen huomion eräistä puheenjohtajan kommenteista ja lisään pari pääasiassa taloudellisia asioita koskevaa seikkaa.
Vaikka Camp Davidin huippukokouksessa ei päästykään lopulliseen sopimukseen, se oli kuitenkin merkki valtavasta edistyksestä, kuten puheenjohtaja sanoi. Haluamme varmasti kaikki osoittaa kunnioitustamme presidentti Clintonin ja ulkoministeri Madeline Albrightin taitavalle ja sitkeälle diplomatialle. Camp Davidin huippukokous auttoi kaventamaan kiistan osapuolten välistä kuilua. Se auttoi käsittelemään ja jopa poistamaan joitakin pitkäaikaisia tabuja, esimerkiksi Jerusalemin asemaan liittyviä äärimmäisen vaikeita historiallisia seikkoja.
Päästyämme näin pitkälle olisi tietenkin järkyttävää tuhlata tällä hetkellä olemassa oleva aiempaa paljon parempi mahdollisuus saavuttaa rauha. Kuten puheenjohtaja antoi ymmärtää, olemme valmiita auttamaan asioiden edistämisessä kaikilla meille mahdollisilla tavoilla ja olemme valmiita tekemään voitavamme sopimuksen aikaansaamisessa. On ilo nähdä oma edustajamme, joka on tehnyt niin paljon, jotta Euroopan unionin läsnäolo alueella olisi näkyvää.
Koska aika kuitenkin kuluu koko ajan, on alettu yhä enemmän puhua Palestiinan asemasta itsenäisenä valtiona. Berliinin Eurooppa-neuvoston julistus on edelleen Euroopan unionin kanta asiaan. Presidentti Arafat on saanut viisaita neuvoja lykätä itsenäistä Palestiinan valtiota koskevan syyskuun 13. päiväksi suunnitellun julistuksen antamista.
Haluaisin toistaa sen, mitä sanottiin Berliinin Eurooppa-neuvoston julistuksessa viime maaliskuussa, eli että Euroopan unioni on vakuuttunut siitä, että demokraattisen, elinkykyisen ja rauhallisen, itsenäisen Palestiinan valtion perustaminen olisi paras tae Israelin turvallisuudelle ja Israelin hyväksymiselle samanarvoiseksi kumppaniksi alueella. Tämä on meidän kantamme.
Syyrian osalta kaikki tunnustavat, että presidentti Bashar al-Assadin on vakiinnutettava asemansa. Myös tässä erot Israelin kanssa ovat kuitenkin pieniä, ja mielestämme niiden yli voidaan päästä. Teemme edelleen voitavamme tämän saavuttamiseksi. Olemme avainasemassa Syyriassa talousuudistuksen ja nykyaikaistamisen aktiivisessa kannustamisessa, mikä edistää sekä Syyrian etua että alueellista vakautta. Tein erittäin hyvän, vaikkakin liian lyhyen, vierailun Syyriaan aiemmin tänä vuonna, jolloin edistimme merkittävästi vuoropuheluamme, joka koski taloudellisia asioita ja apua, jota voimme tarjota. Haluamme reagoida Syyrian lisäpyyntöihin saada apua uudistusprosessiin. Olemme myös valmiita tukemaan oikeusvaltion vahvistamisessa, ihmisoikeuskysymyksissä ja poliittisessa moniarvoisuudessa.
Etelä-Libanonissa Euroopalla on edelleen paljon tehtävää varsinkin Euro-Välimeri-alueen yhteistyön yhteydessä. Euroopan unioni auttaa eteläisen Libanonin jälleenrakentamisessa heti, kun komission asettamat ehdot on täytetty. Libanonin hallituksen on ylläpidettävä järjestystä etelässä ja sen lisäksi sen on tehtävä yleisistä avunpyynnöistään konkreettisia ja realistisia ehdotuksia. Suunnittelemme strategiamme heti, kun nämä ehdot on täytetty. Kuten moni jäsen tietää, olemme tehneet alueelle arviointimatkan nähdäksemme täsmällisesti, mitä voimme tehdä itse paikalla mahdollisimman pian. Parlamentin jäsenet eivät varmaankaan ylläty kuulleessaan, että aiomme työskennellä sellaisilla alueilla kuin miinanraivauksessa, josta meillä on paljon kokemusta, alueilla, jotka ovat elintärkeitä normaalin talouselämän ja asianmukaisten sosiaalisten olojen palauttamiseksi Etelä-Libanoniin.
Samaan aikaan kun valmistelemme meille ehkä tulevaa osuutta mahdollisen rauhansopimuksen toteuttamisessa, keskitymme myös rauhasopimuksen jälkeiseen tilanteeseen. Kun konflikti jää historiaan, on tärkeää tunnustaa, että rauhansopimus voisi muuttaa kaikkien tulevaisuuteen kohdistuvia odotuksia. Kestävä talouskasvu ja talouden vakaus ovat alueellisen rauhan syntymisen ja tuon rauhan vakiintumisen avaimia tulevina vuosina. Ihmiset tukevat rauhaa todennäköisemmin, jos heidän elinolonsa ovat heidän omasta mielestään paranemaan päin.
Tällä hetkellä talouskasvu on kuitenkin pysähtynyt, ja työttömyys on huolestuttavan korkea, yli 15 prosentista 20 prosenttiin kaikkialla. Erot kasvavat sekä alueen sisällä että alueen ja Euroopan unionin välillä, kuten eilen MEDAa koskevassa keskustelussa sanottiin. Lisäksi alueellisille työmarkkinoille kohdistuu painetta väestön nopean kasvun vuoksi, joka johtuu siitä myönteisestä kehityksestä, että työmarkkinoille on tulossa enemmän naisia, sekä Palestiinan pakolaisten tulevasta integroinnista alueen talouksiin.
Alueellinen menestys riippuu siten vakavista pyrkimyksistä edistää talouskasvua. Tässä yksityiset investoinnit ovat keskeisessä asemassa, mutta julkiset sijoitukset ovat edelleen tärkeitä, erityisesti taloudellisen muutoksen kannalta sekä yhdenmukaistamisen, sisäisen vapauttamisen ja alueellisen yhteistyön sekä vakauttamisen ja alueellisten infrastruktuurien kannalta.
Viittaisin siihen mielenkiintoiseen keskusteluun, jota kävimme eilen illalla MEDAsta ja pyrkimyksistämme nopeuttaa ja yksinkertaistaa asetusta niin, että voimme toimittaa apumme alueelle paljon nopeammin. On tärkeää muistaa avun suuruus. Euroopan unioni kokonaisuudessaan, komissio, jäsenvaltiot ja EIP (Euroopan investointipankki) ovat vastuussa noin 50 prosentista alueen kokonaistalousavusta. Komissio ja EIP vastaavat noin puolesta tuosta 50 prosentista, joten me olemme vastuussa noin 25 prosentista. Muutaman viime vuoden aikana komission ja EIP:n apu alueelle on ollut keskimäärin noin 800 miljoonaa euroa, josta 450 miljoonaa euroa on tullut komissiolta ja loput EIP:ltä. Se on merkittävä sijoitus alueen tulevaan vaurauteen ja hyvinvointiin, mutta pyrin edelleen varmistamaan, että saatavissa olevat resurssit käytetään nykyistä tehokkaammin ja nopeammin.
Sanoin eilen, että komissio käy tällä viikolla keskustelua, ja toivon, etten odota komissiolta liikaa sanoessani, että se voi julkaista ehdotuksemme myöhemmin tällä viikolla. Keskustelemme komission tiedonannosta, joka koskee Barcelonan prosessin elvyttämistä, jota kaikki pitävät erittäin tärkeänä. Tuossa asiakirjassa painotamme sitä, kuinka keskeisen tärkeää on entistä suurempi alueellinen yhteistyö ja kaupankäynnin ja yhteistyön lisääminen Euroopasta etelään sijaitsevien maiden välillä eikä ainoastaan Euroopan ja noiden eteläisten valtioiden välillä. Toivon, että asiakirja ja sen toteuttaminen auttavat vakiinnuttamaan alueen poliittista kehitystä.
Toistan, että tämä on selvästi historiallinen tilaisuus saada aikaan rauha, joka toisi vaurautta ja vakautta naapureillemme etelässä. Olemme valmiita auttamaan heitä kaikilla sellaisilla tavoilla, jotka ovat meille mahdollisia, poliittisesti ja taloudellisesti. Olemme valmiita auttamaan heitä sekä rauhan saavuttamisessa että niille perustuksille rakentamisessa, jotka rauhansopimus toisi mukanaan.

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, Israelin valtion syntymisen jälkeen emme ole varmasti koskaan olleet Lähi-idässä niin lähellä kestävää ja pysyvää rauhansopimusta, mutta luultavasti erot eivät ole osapuolten välillä koskaan olleet yhtä suuria.
Israelin joukkojen vetäytyminen Etelä-Libanonista, Syyrian uuden presidentin osoittama halukkuus ja Camp Davidissa saavutettu kiistaton edistys, mistä meitä tänä aamuna muistutettiin, näyttävät tarjoavan meille sellaisen näköalan, jossa voimme melkein tuntea rauhan olevan hyppysissämme. Kuitenkin karikot ovat yhä olemassa, ja ne muistuttavat meitä siitä, että historiallisen tilaisuuden hyödyntäminen on sangen lähellä samoin kuin ovat lähellä synkät pilvet, jotka laskeutuisivat alueen ylle neuvottelujen epäonnistuessa.
Mitä Euroopan unioni tekee asian hyväksi? Tietenkin tarjoamme apuamme Euroopan unionin erityisedustaja Moratinosin välityksellä, jolle lähetän terveiseni. Olemme epäilemättä takeena alueen tulevasta taloudellisesta kehityksestä, joka lähtisi kiistämättä käyntiin rauhansopimuksen syntymisen myötä yhteistyömme ja investointiemme ansiosta, mistä komission jäsen Patten meitä osuvasti muistutti. Tarjoamme kiistakumppaneille kannustusta, jotta he jatkaisivat rohkeasti neuvotteluja ja jättäisivät omaan arvoonsa pessimistiset, jopa uhkailevat, sananparret, joita joskus kuuluu heidän kotimaistaan.
Kiitos tosiseikkojen esittelystä ja niistä tiedoista, joita neuvosto ja komissio ovat meille tänä aamuna välittäneet ja näiden tahojen hyvistä pyrkimyksistä. Kuitenkin on kysyttävä, onko tämä Euroopan unionin vastuun ja pyrkimysten mukaista kansainvälisesti katsottuna.
Yksimielinen toiminta, pyrkiminen johtavaan rooliin tietenkin myös politiikan alalla eikä ainoastaan talouden alalla, vaatii meiltä hieman enemmän. Kukaan ei voi tukea rauhanprosessia edistäviä hallituksia, erityisesti Yhdysvaltojen hallitusta, meidän ryhmäämme enempää. Mikään muu ryhmä ei vaadi itseltään meitä enempää varovaisuutta näinä kriittisinä hetkinä, joita elämme.
Tämän pohjalta voimmekin ehdottaa, että ensi vuonna, kun vietämme rauhanprosessin alkuunpanneen konferenssin kymmenvuotispäivää, Euroopan unioni kokoaa jälleen yhteen tähän konferenssiin osallistuneet johtohahmot Madridin kokouksen toisintoon. Odotellessamme voimme vain vakuuttaa Euroopan unionin olevan täysin sitoutunut rauhanprosessiin ja meidän olevan valmiita kantamaan alueella oman historiallisen, taloudellisen ja myös poliittisen vastuumme.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, haluaisin ennen kaikkea tervehtiä ja toivottaa ryhmäni puolesta tervetulleeksi knessetin puhemiehen Avram Burgin ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtajan Abu Alan, jotka ovat läsnä lehterillä ja joiden puheita saamme kuunnella erittäin kiinnostuneina.
Kummankin huomattavan henkilön läsnäolo merkitsee sitä, ettei rauhanprosessi ole ainoastaan hallitusten välinen prosessi. Kyseessä on kansojen ja näitä kansoja demokraattisesti edustavien parlamenttien välinen prosessi.
Pyytäisin kumpaakin edustajaa välittämään kansoilleen seuraavan sanoman: he ovat tulleet tänne ja he ovat nähneet, että vuosisatoja toistensa vihollisina olleiden ja vuosisatoja keskenään sotineiden kansojen edustajat pystyvät tekemään työtä yhdessä ja rauhan vallitessa sekä pystyvät löytämään yhteisiä arvoja. Tämä on mielestäni se perussanoma, jonka voimme välittää.
Haluaisin myös korostaa, että hallitusten välillä käytävien neuvotteluponnistelujen lisäksi, joille meidän on annettava tukemme, yritämme myös poliittisen perheeni, Sosialistisen Internationaalin taholta tukea ja edistää tätä prosessia sikäli kuin Israelin ja Palestiinan johtajat kunnioittavat liikkeemme ajatuksia, ja että tunnemme olevamme syvästi sitoutuneita asiaan.
Olemme samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan tilanteesta antamasta yksityiskohtaisesta analyysista ja haluaisin vain välittää Lähi-idästä saapuneiden ystäviemme läsnäollessa myös sellaisen viestin, että olemme sitoutuneet rauhanprosessiin ja siihen rauhanprosessin kehittymiseen, jonka Sharm-el-Sheikhin sopimukset panivat alulle. Näistä sopimuksistahan kävimme viimeksi Euroopan parlamentissa perusteellista keskustelua.
Määräaika on lähellä. Me eurooppalaiset tiedämme määräaikojen tärkeyden ja sen, että on pantava kaikki peliin silloin, kun hetki koittaa, mutta olemme sitä mieltä, että tärkeintä tällä hetkellä on osapuolten sitkeys. Annamme kiitosta presidentti Clintonin ja ulkoministeri Albrightin ponnisteluille. Katsomme olevamme sitoutuneita tähän prosessiin, ja annan kiitosta väsymättömälle rauhanpuolustajalle, erityisedustaja Moratinosille. Mielestäni tällä hetkellä olisi nimenomaan korostettava sitä, mitä kaikkea on pelissä, sillä vuoden 1948 jälkeen ei ollut aloitettu kunnon neuvotteluja palestiinalaispakolaisten tilanteesta, israelilaissiirtokuntien perustamisen jatkumisesta eikä lopullisten rajojen asettamisesta. Nämä ovat ne varsin tärkeät ja hankalat aiheet, jotka olisi otettava esiin. Niihin olisi lisättävä vielä tärkeä sitoutumista edellyttävä kysymys Jerusalemin lopullisesta asemasta. Ongelma ei ole ainoastaan poliittinen vaan kulttuurinen, historiallinen ja uskonnollinen. Siksi joidenkin tahojen yksinomaisiin vaatimuksiin perustuvaa ratkaisua ei voida hyväksyä. Kuten jotkut asiantuntijat ovat sanoneet, uskontokysymyksistä ei voida tinkiä, mutta varmaa on silti, että osapuolten välillä pitäisi voida päästä ratkaisuun, jos kyseessä ovat pyhään kirjaan uskovat uskonnot, joissa saarnataan Jumalan ja lähimmäisenrakkaudesta. Pyhillä paikoilla ei voida hyväksyä ainoastaan valtioiden oikeuksia kunnioittavia ratkaisuja, ja on tärkeää pitää tiukasti mielessä erilaiset kansainväliset mallit: tarkoitan joidenkin tiiviisti mukana olevien arabimaiden välitystoimintaa. Näistä maista voi olla apua.
Arvoisa puhemies, lopuksi toteaisin, että Euroopan unionin toiminnan näkökulmasta olisi yritettävä lujittaa EuroVälimeri-prosessia, lopettaa Syyrian eristäminen, lujittaa prosessia koko alueella ja varsinkin viedä Lähi-itään viesti siitä, että vuosisataisten vihollisten solmimassa liitossa, Euroopan unionissa, halutaan osallistua kaikin tavoin yhteisen rauhanomaisen tulevaisuuden luomiseen Lähi-idässä.

De Clercq
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, ajanpuutteen vuoksi käsittelen vain Israelin ja palestiinalaisten välisiä suhteita.
Me kaikki olemme syvästi pettyneitä Camp Davidin neuvottelujen epäonnistumisesta. Ehkä aika ei ollut vielä täysin kypsä sopimukseen, minkä vuoksi osapuolten välistä kuilua ei voitu poistaa, ei ainakaan riittävästi. Toiveemme perustuu kuitenkin siihen, että saadaan aikaan uusi perusta, jotta katumuksen ja pohdinnan kauden jälkeen rauhanprosessi pääsee taas käyntiin ja uusi vaihe alkaa.
Nyt on todellakin tärkeää jatkaa neuvotteluja mahdollisimman pikaisesti. Kansainvälisen yhteisön täytyy tietenkin auttaa siinä yhdessä arabimaiden ja muslimiyhteisön kanssa.
Yhteen ääneen puhuvan Euroopan unionin osalta me toivomme, että se ottaa entistä aktiivisemman - tarkoitan ennen kaikkea poliittisesti aktiivisemman - roolin ja vaikuttaa siten rauhanprosessiin. Euroopan unioni on tämän velkaa molemmille osapuolille ja kansainväliselle yhteisölle. On selvää, että samalla molempien osapuolten täytyy luopua kaikesta yksipuolisesta esiintymisestä, joka voisi haitata tulevia neuvotteluja. Mitään väkivallan muotoja ei voida hyväksyä. Neuvotteluja täytyy jatkaa avoimen, suoran ja vilpittömän vuoropuhelun muodossa. Euroopan täytyy vaikuttaa siihen merkittävästi!

Gahrton
Arvoisa puhemies, olen ollut Jerusalemissa Israelin suhteista vastaavan parlamentin valtuuskunnan väliaikaisena jäsenenä. Tapasimme Israelin hallituksen viisaita edustajia, mutta knessetin jäsenten joukossa oli myös kauhistuttava määrä tinkimättömiä fanaatikkoja, joiden mielestä kaikki oikeudet kuuluvat Israelille, eikä palestiinalaisilla ole minkäänlaisia oikeuksia. Sen vuoksi oli hyvä, että neuvoston edustaja totesi, että EU tukee kaikkia voimassa olevia YK:n päätöksiä. Mikä sitten on näiden päätösten sisältö? Päätösten mukaan alueella pitää olla sekä juutalainen että palestiinalainen valtio, koko Jerusalemin on oltava kansainvälistä aluetta, kaikkien palestiinalaisten pakolaisten on voitava palata koteihinsa, ja Israelin on luovutettava kaikki miehittämänsä alueet.
Voidaan siis sanoa, että Israel on oikeassa siinä, että on perustettava juutalainen valtio. Sitä kukaan ei kyseenalaista nykyään, mutta kaikkien rauhanneuvottelujen tärkeiden ongelmien osalta, toisin sanoen Jerusalemin, pakolaisten ja alueen osalta, palestiinalaisilla on kansainvälinen oikeus puolellaan. Samalla kaikki ymmärtävät, että YK:n päätösten välitön toteuttaminen ei ole mahdollista rauhanomaisin keinoin. Israel vastustaa sitä.
Palestiinalaiset ovat valmiita kompromissiin. Palestiinalaiset eivät vaadi Jerusalemin länsiosaa. Palestiinalaiset ymmärtävät, että Israel ei voi ottaa vastaan viidestä kuuteen miljoonaa palestiinalaispakolaista. Palestiinalaiset ovat valmiita alueellisiin myönnytyksiin. He tekevät myönnytyksiä, mikä on suurenmoista ja välttämätöntä, mutta palestiinalaiset ja Arafat eivät voi tehdä miten suuria myönnytyksiä tahansa omien rivien ryhtymättä kapinaan. Sen vuoksi on tärkeää, että EU pitää kiinni Berliinin huippukokouksen päätöksestä tunnustaa ehdoitta Palestiinan valtio heti, kun sen julistaminen on palestiinalaisten mielestä sopivaa, sillä heillä on siihen oikeus.
Arvoisa puhemies, Israelilla on sotilaallinen voima ja Yhdysvaltojen tuki puolellaan. Palestiinalaisilla on todellakin tukenaan kansainvälinen oikeus. Sallikaa heidän saada myös Euroopan unionilta yhtä voimakasta tukea kuin Israel saa Yhdysvalloilta. Sallikaa EU:n toimia palestiinalaisen valtion, demokraattisen palestiinalaisen valtion kummina. Se parantaisi myös EU:n mainetta muun maailman silmissä.

Wurtz
Arvoisa puhemies, ryhmäni pyysi, että tässä istuntojaksossa järjestettäisiin suuri keskustelu Lähi-idän tilanteesta. Ryhmäni ehdotti myös, että Euroopan parlamenttiin kutsuttaisiin samanaikaisesti korkea-arvoisia israelilaisia ja palestiinalaisia johtajia. Olemme siis ilahtuneita siitä, että tässä tarkoituksessa on ryhdytty toimiin, ja tervehdin hyvin lämpimästi molempien kansanedustuslaitosten puheenjohtajia, jotka kunnioittavat meitä läsnäolollaan.
Millaisen rauhaa edistävän viestin me eurooppalaiset voimmekaan nyt lähettää tällaisena aikana, jonka ratkaisevan merkityksen jokainen tuntee? Tunnistan monia ajatuksiani siitä, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi tästä aiheesta. Mielestäni ensimmäinen näistä viesteistä liittyy koko käynnissä olevan prosessin keskeiseen kysymykseen, palestiinalaisvaltioon. Nyt on mielestäni oikea aika toistaa selkeästi Berliinin Eurooppa-neuvoston yksiselitteiset päätelmät, joissa 15 jäsenvaltiota ilmoitti tunnustavansa palestiinalaisvaltion.
Saiko se, että Eurooppa tunnusti tämän luovuttamattoman oikeuden, palestiinalaiset julistamaan valtionsa itsenäiseksi harkitsematta asiaa sen enempää? Päinvastoin. Se edisti Palestiinan johdon täysivaltaista ja vastuuntuntoista päätöstä siirtää määräaikaa, ja olen vakuuttunut siitä, että johto on edelleen valmis siirtämään sitä vielä muutamalla viikolla, jotta neuvotteluille voidaan antaa mahdollisuus, jos siitä tuntuu ennen syyskuun 13. päivää siltä, että ollaan menossa kohti kokonaisvaltaista rauhansopimusta. Euroopan unioni voi siis toistaa selkeästi Berliinissä omaksumansa kannan ja helpottaa mielestäni tätä palestiinalaisten toimintaa.
Euroopan toisessa viestissä pitäisi mielestäni olla kyse siitä, että muistutetaan samassa hengessä perusperiaatteista, joiden perusteella neuvotteluja voidaan ja pitää kehittää, eli Yhdistyneiden Kansakuntien asiaankuuluvista päätöslauselmista, erityisesti niistä, jotka liittyvät Israelin vetäytymiseen kaikilta miehitetyiltä alueilta, myös Itä-Jerusalemista, tai pakolaisten oikeuksiin palata takaisin tai heidän korvauksiinsa. Tällainen muistutus ei sulkisi mitenkään ovea tarpeellisilta kompromisseilta. Se jättäisi sitä vastoin riippumattomille palestiinalaisille vastuun alkuperäisten ja molemminpuolisesti hyväksyttävien oikeudellisten sanamuotojen etsimisestä yhdessä riippumattomien israelilaisten neuvottelijoiden kanssa koko kansainvälisen yhteisön tunnustamien periaatteellisten tosiseikkojen pohjalta.
Euroopan kolmas viesti koskee mielestäni takuuta siitä, että tuleva kokonaisvaltainen sopimus pannaan täytäntöön loppuun saakka, toisin kuin valitettavasti kaikki osittaiset sopimukset, jotka ovat seuranneet toisiaan Oslosta asti. Yhdysvallat ei voi yksin antaa tätä takuuta. Kukaan ei tällä hetkellä tiedä, mitkä ovat Yhdysvaltojen tulevien johtajien aikeet. Euroopan unioni takaa näin ollen korvaamattomalla tavalla yhdessä Yhdysvaltojen ja arabimaailmaa edustavan Egyptin kanssa sen, että sitoumuksien seuranta on luotettavaa ja kurinalaista. Tällainen on ryhmäni ilmaisema kolminkertainen toive, joka on esitetty siinä toivossa, että näin ollen "Jerushalaim" se tarkoittaa hepreaksi "rauha tulee".

Collins
Arvoisa puhemies, kiitos siitä, että järjestitte tämän erittäin tärkeän keskustelun juuri nyt. Haluaisin myös toivottaa knessetin puhemiehen Avraham Burgin ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtajan Ahmed Qurien tervetulleiksi parlamenttiin.
Arvoisa puhemies, monen muun ihmisen tavoin minäkin olin pettynyt siitä, että äskeiset Lähi-idän rauhanneuvottelut Camp Davidissa eivät huipentuneet rauhansopimukseen palestiinalaisten ja Israelin hallituksen välillä. En kuitenkaan usko, että nämä rauhanneuvottelut olivat silti täysin epäonnistuneita. Meidän olisi tunnustettava kokonaan se seikka, että palestiinalaiset ja Israelin hallitus keskustelevat nyt perusasioista, myös Jerusalemin asemasta, Palestiinan valtion rajoista, juutalaisasutuksen asemasta ja palestiinalaisten pakolaisten oikeudesta palata takaisin. Toivon todella kovasti, että Lähi-idän rauhanneuvottelut aloitetaan uudestaan lähitulevaisuudessa.
Vetoan avainasemassa oleviin asianosaisiin, että he ponnistelisivat hyvässä uskossa sellaisen neuvotteluratkaisun aikaansaamiseksi, joka pohjautuu olemassa oleviin sopimuksiin. Pysyvää asemaa koskevia neuvotteluja jatkettiin syyskuussa 1999. Aina on tiedetty, että näiden vaikeiden, arkaluonteisten ja herkkien poliittisten asioiden läpikäyminen kestäisi kauan. EU:n valtionpäämiehet ovat moneen kertaan vahvistaneet, että Israelin ja Palestiinan kansan turvallisuus kokonaisuutena ja yksilöinä on aina suojattava. Tuen periaatetta maan vaihtamisesta rauhaan ja Palestiinan jatkuvaa ja ehdotonta itsemääräämisoikeutta. Uskon, että neuvottelut ovat paras tapa puuttua jälkimmäiseen.
Vetoan Israelin hallitukseen ja Palestiinan johtoon, jotta ne ottaisivat tarvittavat askeleet keskinäisen luottamuksen palauttamiseksi, hyväksyisivät tarpeen tehdä myönnytyksiä ja keskittyisivät tärkeimpään tavoitteeseen saavuttaa pysyvä rauha ja vakaus alueelle. Israelin ja palestiinalaisten väliset rauhanneuvottelut eivät ole ainoa keskustelun aihe Lähi-idässä. Israelin ja Syyrian välisten neuvotteluiden jatkaminen on tärkeää ja on myös käsiteltävä Libanonin tietä Lähi-idän rauhanprosessissa.
Jälkimmäisessä asiassa pidän myönteisenä sitä, että sen jälkeen kun Israelin joukot lähtivät Etelä-Libanonista, alueella on ollut erittäin rauhallista. Libanonin ja Israelin välisellä rajalla on edistytty rauhan osalta sen jälkeen, kun Libanonin hallitus sai valtaa alueella, ja meidän on tietenkin pidettävä myönteisenä, että Etelä-Libanonissa on nyt rauhallista. Rauhan vakiinnuttaminen Lähi-idässä vie joka tapauksessa kauan. Käynnissä olevan rauhanprosessin ensimmäinen askel otettiin, kun Israel ja Egypti tekivät Camp Davidin rauhansopimuksen vuonna 1979. Kesti vielä toiset 12 vuotta, ennen kuin kattava rauhanprosessi lähti liikkeelle Madridin konferenssin myötä, jossa maa pyhitettiin rauhanprosessille. Voimme kaikki lohduttautua sillä seikalla, että tässä vaikeassa poliittisessa yhtälössä avainasemassa olevat tahot käsittelevät parhaillaan kaikkein pulmallisimpia ja hankalimpia perusasioita, jotka on ratkaistava, jos Lähi-itään halutaan saada pysyvä rauhansopimus.

Bigliardo
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, olemme todistamassa farssia, joka muistuttaa suuresti Penelopen kankaasta kertovaa kreikkalaisen mytologian tarua. Todellakin, aina kun ollaan lyömässä lukkoon itsehallinnon ehtoja, joita Palestiinan valtio on vaatinut ja jotka se on tunnustanut, yhtäkkiä esiin nousee uusia poliittisia ja geopoliittisia seikkoja, jotka estävät sen, että tähän iänikuiseen ongelmaan saataisiin viimeinkin ratkaisu.
Käy nimittäin niin, että kun presidentti Arafat vaivalloisesti kutoo kangasta, joka on Palestiinan kansan ja Lähi-idän tasapainon kannalta niin hyödyllinen kuin arvokaskin, joku tuhoaa sinnikkäästi öisin työn tulokset. Niinpä kaikki nykyään, sanojen tasolla, antavat tunnustusta viisaudesta presidentti Arafatille, joka palestiinalaisiin kohdistuvista jatkuvista provokaatioista huolimatta antaa edelleen ymmärtää olevansa valmis vuoropuheluun, milloin pitäen kiinni kaikkien solmittujen sopimusten sisällöstä, milloin lykäten valtionsa itsenäiseksi julistautumisen päivämäärää, selvittäen voimakeinoin sisäiset ongelmat, joita nämä valinnat synnyttävät hänen valtiossaan.
Näin ei sen sijaan tapahdu muualla - viittaan Israeliin, jossa silloin tällöin esiin nousevat taantumukselliset ja konservatiiviset pyrkimykset siirtävät jatkuvasti sisäistä poliittista akselia, minkä seurauksena Euroopan ja Yhdysvaltojen on valtavin diplomaattisin ponnistuksin lykättävä kerta toisensa jälkeen sopimusten täytäntöönpanoa.
Luulen, etten ole väärässä uskoessani, että kaikki tämä johtuu ainakin osittain myös Yhdysvaltain lähestyvistä vaaleista, jotka eivät saa eivätkä voi estää maailmaa pääsemästä tasapainoon. Euroopalla voi nyt viimeinkin olla ratkaiseva rooli tapahtumissa, joissa liian monen vuoden ajan vastakkain ovat olleet palestiinalaisten oikeudet ja israelilaisten sekä monien sellaisten eturyhmien intressit, joilla ei ole mitään halua siihen, että tämä vuosia kestänyt Palestiina-kysymys saataisiin ratkaistua.
Eurooppa puuttukoon siis tilanteeseen entistä määrätietoisemmin ja toteuttakoon sopivia toimia, jotteivät liiat viivytykset, taktiset epäröinnit ja tarkoituksellinen ajan haaskaus vahvistaisi vaarallisella tavalla äärinäkemyksiä, jotka - uskokaa minua, arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat - tekevät hallaa niin Lähi-idän kysymykselle kuin Euroopalle ja koko maailmallekin.
Palestiinalaiset eivät pyydä koko Jerusalemia, he pyytävät pääkaupungista symbolista osaa, joka vahvistaisi konkreettisesti eikä vain sanojen tasolla kansan oikeuden isänmaahan. Tervehdin kummankin osapuolen edustajia, jotka ovat saapuneet paikalle ja joita hetken päästä kuuntelen kiinnostuneena. Toivon, että parlamenttimme kannanotto on voimakas ja asiaa edistävä, sekä merkittävä, hyvä enne Lähi-idän rauhan kannalta.

Belder
Arvoisa puhemies, Camp Davidin rauhanneuvottelujen katkeaminen herättää ainakin minussa sekavia tunteita. Osanottajiin kohdistunut äärimmäinen ajallinen paine ei tuottanut ainakaan välitöntä tulosta. Mitä hyötyä tästä diplomaattisesta pikaprosessista oikeastaan on Lähi-idän rauhanprosessin tärkeimmässä vaiheessa? Tämä on vaikea rauhanprosessi, jonka pitää ratkaista lopullisesti pitkällinen ja mutkikas Israelin ja Palestiinan - ja vastaavasti arabimaiden - välinen konflikti.
Israelin ja Palestiinan julkiset mielipiteet olivat yhtä vahvasti läsnä Camp Davidissa. Ne olivat näkymättömissä mutta selvästi aistittavissa. Lisäksi juuri tämän kotirintaman aiheuttaman merkittävän tekijän vuoksi kolmansien osapuolten - olivatpa ne sitten rauhanvälittäjiä, kuten presidentti Clinton, tai vahvasti sitoutuneita rauhanprosessin tukijoita, kuten Euroopan unioni - täytyy varoa, että ei harjoiteta liian kovaa painostusta liian tiukan aikataulun muodossa. Eikö EU:n tehtävänä voisi olla painostaa kaikkia osapuolia siihen, että mahdollisuudet pidetään avoimina mahdollisimman pitkään?
Minun sekavat tunteeni Camp Davidin epäonnistumisen vuoksi aiheutuvat kuitenkin ennen kaikkea palestiinalaisen osapuolen puheenjohtajan, Jasser Arafatin, tinkimättömästä asenteesta ja hänen kannattajiensa innostuneesta suhtautumisesta siihen. Kannattajat ottivat hänet Gazan alueella vastaan Palestiinan Saladinina heiluttaen lippuja ja banderolleja. Arafat on perinyt siellä kansan suussa tämän epäilyttävän arabialaisen kunnianimen Saddam Husseinilta.
Juuri tämä vuoden 2000 Camp Davidin neuvottelujen jälkeinen palestiinalainen kunnianosoitus ihmetytti tunnustettua israelilaista rauhan esitaistelijaa, tunnettua kirjailijaa, Amos Ozia. Kirjailija ilmaisi masentuneisuutensa tänä kesänä pistävässä lehtikolumnissaan: istun olohuoneessani television ääressä ja katselen mahtavaa vastaanottoa, jota Jasser Arafatille valmistellaan Gazassa. Tämä vain sen vuoksi, että hän kieltäytyi rauhasta Israelin kanssa. Katselen tapahtumia vaiteliaana ja hyvin yllättyneenä, ja minun täytyy ajatella sitä, että arabien todellinen Saladin lupasi juhlallisesti, ettei koskaan pidä solmia sopimusta epäuskoisten kanssa. Hän tappaisi heitä suuria määriä ja heittäisi mereen. Näen Arafatin harmaanvihreässä sotilaspuvussaan. Arafat on pukeutunut kuin Che Guevara, ja häntä tervehditään kuin Saladinia. Sydämeni murtuu.
Sitten kirjailija käsittelee Israelin ja Palestiinan rauhanneuvottelujen tärkeää teemaa: oikeutta palata takaisin. Tämän viikon alussa Arafat toisti tämän palestiinalaisten poliittisen vaatimuksen vielä kerran arabimaiden kokouksessa Kairossa: emme hyväksy mitään sopimusta, jos emme saa kaikkia niitä oikeuksiamme, jotka meille taataan kansainvälisissä päätöslauselmissa. Tähän sisältyy YK:n päätöslauselma 194, joka koskee palestiinalaisten pakolaisten oikeutta palata takaisin.
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, haluaisinkin esittää teille Amoz Ozin näkemyksen tästä jatkuvasta, tuskallisesta historiallisesta taakasta. Hänen mielestään tämä "oikeus palata takaisin" ei ole muuta kuin "arabien kiertoilmaus" Israelin tuhoamiselle. Samaan hengenvetoon Oz lisää, että hän ilman muuta sallii palestiinalaisille "oikeuden vapaaseen ja itsenäiseen Palestiinaan" mutta että se ei saa missään tapauksessa tapahtua juutalaisvaltion olemassaolon kustannuksella. Toivottavasti tämä kannanotto saa läntiset poliitikot paremmin järkiinsä.
En pyri edellä mainitsemallani asialla mitenkään vähättelemään Palestiinan kansan kärsimyksiä. Suon heille sydämestäni elämän rauhassa ja vapaudessa. Tätä rauhaa ja vapautta ei voida kuitenkaan saada aikaan, jos ne toteutetaan muiden kansojen turvallisuuden kustannuksella.
Arvoisa puhemies, kristillisen puolueen edustajana en esiinny täällä Israelin valtiollisten etujen kritiikittömänä puolustajana. Meidän täytyy ja me voimme jättää sen tyynesti Israelin johtajille ja kansalaisille itselleen. Raamatun, Jumalan sanan, perusteella pidän juutalaisia Jumalan valittuna kansana, jolla on jumalallinen velvollisuus "toimia valona kansoille". Israelin ja Palestiinan välinen todellinen sopimus on mahdollinen ainoastaan, jos tätä vaatimusta noudatetaan kuuliaisesti korkeamman käden oikeudenmukaisuuden pohjalta.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies, Euroopalla on erityinen historiaan perustuva vastuu Lähi-idän rauhanprosessista. Se tarkoittaa erittäin herkkätuntoista toimintaa, ilman opettajamaista käyttäytymistä ja yksipuolista syyllistämistä. Sen tosiasian, että nimenomaan ulkoministeri reagoi viimeksi käytyihin rauhanneuvotteluihin eroamalla, pitäisi muistuttaa meitä siitä, että kansan enemmistön pitää ennen kaikkea Israelissa, joka on tämän alueen vakaa demokratia, vahvistaa poliitikkojen jokainen toimi.
Kaikista kauniista sanoista huolimatta Lähi-idän ratkaisevat rauhanneuvottelut käydään kuitenkin Yhdysvalloissa eikä Euroopassa, minkä pitäisi antaa meille ajattelemisen aihetta. EU:n vastuulliset poliitikot eivät ole kenties vielä löytäneet oikeaa keinoa toimia todella puolueettomina ja luovina välittäjinä tässä konfliktissa.

Dimitrakopoulos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun tässä salissa toteamme, että Lähi-idän tilanne on kriittinen. Se on kriittinen sekä alueen itsensä kannalta että myös Euroopan unionin kannalta, koska rauhanprosessi yhdessä kaikkien muiden siihen sisältyvien tärkeiden asioiden kanssa on myös uusi haaste Euroopan yhteiselle ulkopolitiikalle. Tämä tarkoittaa, että Euroopan unionilla pitää olla aktiivisempi, systemaattisempi ja tiiviimpi rooli alueen tapahtumissa ja tietenkin rauhanprosessissa.
Tälle löytyy ennakkotapauksia. Ei pidä unohtaa, että erittäin tärkeä YK:n päätöslauselma 242 oli ennen kaikkea eurooppalainen aikaansaannos. Näin ollen, kun lähtökohdaksi otetaan komission jäsen Pattenin hyvin tärkeä lausunto siitä, että pelkkä rauha ei riitä, vaan on tärkeää katsoa, mitä tapahtuu, millainen on tilanne rauhansopimuksen solmimisen jälkeen, olen sitä mieltä, että Euroopan unionin pitää tarkastella uudestaan läsnäoloaan alueella.
Niinpä mielestäni on koittanut aika, jolloin Euroopan unionin on yhdessä erikoislähettilään kanssa esitettävä työryhmää, joka koostuisi komission, neuvoston ja miksei myös Euroopan parlamentin edustajista - alueen maista on sitä paitsi kaksi huomattavaa parlamentaarista edustajaa - ja tämä työryhmä laatisi yksityiskohtaisia ehdotuksia ja kannanottoja konkreettisista kysymyksistä, jotka koskevat nykyistä rauhanprosessia sekä myös niitä kysymyksiä, jotka pitää ottaa huomioon rauhansopimuksen jälkeisellä kaudella.

Napoletano
Arvoisa puhemies, sallikaa minunkin tervehtiä knessetin puhemies Avraham Burgia sekä Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puhemies Ahmed Qurieta. Luulen, että käyty keskustelu, johon osallistui neuvoston puheenjohtaja Moscovici, komission jäsen Patten ja sen jälkeen monia muita, on osoittanut, että meidän tahollamme on olemassa yhtenevä näkemys Camp Davidin jälkeisistä haparoivista edistysaskelista.
Olen vakuuttunut siitä, että me kaikki pidämme tärkeinä noita edistysaskelia tai yleensä tilanteen kehittymistä ja sitä, ettei sen sallita kehittyä huonompaan suuntaan, vaikka panemmekin merkille, että jos kehitystä ei nyt saada aikaan, on suuri vaara, että kumpikin osapuoli saattaa kallistua kummassakin ryhmässä esiintyvien ääripyrkimysten suuntaan.
Katson, että alueen tilanteen kokonaisanalyysissä - on todellakin puhuttu Israelin vetäytymisestä Libanonista, Etelä-Libanonin tilanteesta, Syyrian kehityksestä - ollaan yhtä mieltä myös tästä; mielestäni tämä keskustelu on osoittanut, että meidän, parlamentin, sekä komission ja neuvoston kesken vallitsee yksimielisyys siitä, että Euroopalla on jo ollut rooli asiassa. Voidaan keskustella siitä, onko se ollut riittävä, mutta kiistaton merkitys on ollut erityislähettiläs Moratinosin roolilla alueella sekä neuvoston päätöslauselmilla. Minun on annettava komission jäsen Pattenille tunnustusta siitä, että hänen läsnäolonsa alueella sekä Syyriassa - hänen vierailunsa jälkeen meidän oli mahdollista vierailla Syyriassa - on jättänyt jälkensä Syyrian tilanteen kehitykseen.
Uskon, että kaikki tämä kannustaa meitä, kun otetaan huomioon myös ne ponnistukset, joita Clintonin hallinnossa edelleen tehdään tämän asian eteen. Katson kuitenkin, että meidän on nyt kysyttävä, minkä panoksen me voimme antaa pyrkimättä antamaan kenellekään opetusta ja niin, että kunnioitamme neuvotteluosapuolia ja niiden näkemyksiä. Rohkenen lopuksi esittää, että kenties yhteistyön keskeisestä alueellisesta ulottuvuudesta voi olla hyötyä niin, että Euroopalta voidaan odottaa jo tästä päivästä alkaen panosta, ennen kuin rauhanprosessi on saatettu päätökseen.

Ries
Arvoisa puhemies, onko Yhdistyneiden Kansakuntien Millennium-huippukokous, joka pidetään tällä viikolla, viimeisen mahdollisuuden tarjoava huippukokous? Sanoisin, että se on jälleen yksi mahdollisuus Lähi-idän rauhalle. Bill Clinton tapaa huomenna nimittäin jälleen Ehud Barakin ja Jasser Arafatin New Yorkissa kuusi viikkoa Camp Davidin epäonnistumisen jälkeen ja kuukauden kestäneiden tiiviiden neuvottelujen jälkeen, joista tiedotusvälineet eivät varmasti ole juurikaan tiedottaneet. On siis vielä toivoa rauhanprosessin pelastamisesta, vaikka se edellyttääkin poikkeamista ilmoitetusta aikataulusta ja siis kaikenlaisen yksipuolisen, kuukausien ponnistukset tuhoavan yllyttämisen välttämistä hinnalla millä hyvänsä.
Jokainen voi tulkita Camp Davidin tuloksia ja yhden jos toisenkin vastuualueita haluamallaan tavalla. Koskaan ei keskusteluissa ole kuitenkaan menty niin pitkälle. Kuilu on edelleen syvä, mutta jotkin historialliset tabut ovat lauenneet. Se ei riittänyt. Tunnetasolla on nyt ja enemmän kuin koskaan hyväksyttävä se, mitä tosiasiatasolla tiedetään ja on sanottu jo kauan. Se on rauhan hinta. Tukeutuminen symboleihin puolin ja toisin merkitsee takertumista myytteihin.
Eurooppa, joka haluaa tukea prosessia eikä ottaa kantaa, pyrkii olemaan enemmänkin, niin paljon enemmän, kuin alueen pankkiiri. Historiallinen ja moraalinen tehtävämme, halumme, on olla hyvin pian, jo huomenna, täysimääräinen poliittinen kumppani, ja se, että knessetin puhemies Avraham Burg ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja Ahmed Qurie ja tervehdin heitä molempia ovat yhdessä läsnä täällä, voi tältä osin olla vain hyvä enne.

Morgantini
Arvoisa puhemies, palasin eilen Palestiinasta ja Israelista, jossa viikon ajan yli tuhat italialaista - kuntien, maakuntien ja alueiden edustajaa - rakentaa rauhansiltoja palestiinalaisten ja israelilaisten välille sekä perustaa yhteistyöhankkeita Palestiinan kansan kanssa.
Konfliktin ydin on Jerusalem, se on yksi rauhan kannalta ratkaisevista pulmista. Palestiinalaisille se on kaupunki, jossa eletään yhdessä: Itä-Jerusalem on Palestiinan valtion pääkaupunki, Länsi-Jerusalem Israelin valtion pääkaupunki. Israelin kanta oli Camp Davidiin asti, että mihinkään Jerusalemin osaan ei saanut koskea. Nyt tuo tabu on murenemassa. Israelin neuvottelijat ovat kuitenkin edelleen hyvin peräänantamattomia, koska ongelmana eivät ole palestiinalaiset, jotka eivät halua tehdä myönnytyksiä, vaan palestiinalaisten oikeus vuonna 1967 miehitettyjen alueiden palautukseen YK:n päätöslauselmien mukaisesti. Vuodesta 1993 lähtien Jerusalem on ollut palestiinalaisilta suljettu kaupunki.
Kuten komission jäsen Patten totesi, Israelin hallitus on syyllistynyt lukuisiin laiminlyönteihin Oslon jälkeen: sopimuksissa määritettyjä määräaikoja sotilaiden vetäytymiselle miehitetyiltä alueilta ei ole noudatettu. Palestiinalaisten kannalta jaetut alueet ovat painajaismaisia. Liikkumavapautta ei ole, ja yli tuhatta vankia, jotka pidätettiin ennen vuotta 1993, pidetään nyt vankilassa eräänlaisina panttivankeina. Heidän vankeutensa on uhka rauhalle.
Todellinen tragedia rauhan ja Palestiinan valtion tulevaisuuden kannalta on kuitenkin Israelin jatkuvasti lisääntyvä uudisasutus: Barakin hallinnon aikana yli 41 000 siirtokuntaa on asettunut miehitetyille alueille. Minä, yhdessä tuhannen italialaisen kanssa, näin niiden laajentuvan kaikkialla. Tämä on todellinen rikos paitsi rauhaa myös ympäristöä ja luontoa vastaan: tarvitsee vain ajatella Jellab Eduminin vuorta, Jerusalemia ympäröivää vihreää kukkulaa, jonka puskutraktorit ovat tuhonneet.
Toinen pulma ovat maanpaossa asuvat: kyse ei ole kauppatavarasta vaan ihmisistä, jotka haluavat toteuttaa oikeuttaan tai haavettaan voida asua omassa maassaan tai nähdä se jälleen. On käsittämätöntä, että palestiinalaiset eivät voi palata: he ovat syntyneet tuolla alueella eivätkä voi edes vierailla siellä.
Rauha on välttämättömyys. Kaikki puhuvat siitä, mutta rauha voi vallita vain, jos kaikki voivat käyttää omaa oikeuttaan kansalaisuuteen omassa vapaassa valtiossa. Meidän on eurooppalaisina ponnisteltava mahdollisimman paljon, ei vain talouden osalta, jonka saralla jo ponnistelemmekin, vaan meidän on omaksuttava merkittävämpi poliittinen rooli, jotta oikeus voittaa ja palestiinalaiset voivat asua omassa demokraattisessa valtiossaan, joka meidän täytyy tunnustaa Israelin valtion rinnalla, ja jotta Jerusalem voi olla avoin kaupunki, maailmankaupunki, kahden kansan ja kahden valtion pääkaupunki.

Andrews
Annan täyden tukeni neuvoston puheenjohtajan ja komission jäsen Pattenin lausunnoille. En kuitenkaan ymmärrä, kuinka he voivat puheessaan ohittaa sen tilanteen, johon Irakin kansa on joutunut. Syyt tähän tilanteeseen ovat kahdenlaiset: Saddam Husseinin Irakin kansalaisiin kohdistaman diktatuurin ja sorron jatkuminen sekä erittäin ankarien sanktioiden jatkuminen.
Sota on aina johtunut öljyä koskevasta määräämisoikeudesta, ja mielestäni sillä ei ole paljoakaan tai ei mitään tekemistä Kuwaitin kanssa. Joukkotuhoaseiden osalta olen samaa mieltä siitä, että Saddam Husseinin kaltaisella henkilöllä ei pitäisi olla määräämisoikeutta niihin, mutta alueella on muitakin, joilla ei tällaista oikeutta pitäisi olla. Kun katsomme Lähi-itää ja muutakin maailmaa, niin näemme pitkän rivin joukkotuhoaseita, joita toimittaa pääasiassa kehittynyt maailma, myös Euroopan unioni. Joukkotuhoaseiden markkinoilla on nyt niin kova kilpailu, että jotkut hirveät tyrannit saavat aseita pohjahinnoin. Se on oppitunti Lähi-idälle siitä, että ei ole viisasta kansallistaa öljyteollisuutta. Pitää kysyä, mistä Saddam Hussein sai aseita ennen Persianlahden sotaa ja mistä hänen oletetaan saavan niitä nyt. Ehdotan, että voisimme harkita Euroopan unionista tulevan poliittisen lähettilään nimittämistä katsomaan, voimmeko toimia jonkinlaisena rauhan välittäjänä Yhdistyneiden Kansakuntien ja Irakin välillä, koska sanktiot ovat vaikutukseltaan kuin kansanmurha.

Cushnahan
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Moscovici, arvoisa komission jäsen Patten, minäkin haluan toivottaa tervetulleiksi kunnianarvoiset vieraamme lakiasäätävän neuvoston puheenjohtajan, Ahmed Qurien ja knessetin puhemiehen Avraham Burgin.
On ymmärrettävää, että palestiinalaiset ovat sitä mieltä, että oikeus olisi ollut heidän puolellaan, jos 13. syyskuuta olisi annettu julistus itsenäisestä Palestiinan valtiosta. He uskovat, että Oslon neuvottelut ja monet Camp Davidissa käydyt keskustelut olisivat tehneet sellaisesta askeleesta oikeutetun. On kuitenkin tunnustettava, että vaikka neuvotteluissa olisi edistytty niin pitkälle, että asema itsenäisenä valtiona ei olisi kiistanalainen, olisi Jerusalemin tulevaisuus herättänyt aina uudelleen kiistoja.
Jerusalem on avainkysymys, ja sitä on tarkasteltava uudessa valossa. Se on erikoislaatuinen ongelma, joka vaatii erikoisratkaisun. Jerusalemia ei saa pitää arabien kaupunkina eikä juutalaisten kaupunkina, ei kristittyjen eikä muslimien kaupunkina. Asiassa voidaan edistyä ainoastaan, jos ollaan yhtä mieltä siitä, että se on aidosti kansainvälinen kaupunki, johon kaikilla perinteillä on perusteltu oikeus. Tämän historiallisen kaupungin hallinnosta on poistettava kaikki kansallismielisyys tai nurkkakuntaisuus, sanan parhaassa merkityksessä, ja sen hallinnon on tarjottava yhtäläiset pääsymahdollisuudet ja säännöt kaikille.
Iloitsimme Berliinin muurin murtumisesta Euroopassa ja siksi emme myöskään halua nähdä samanlaisen muurin pystyttämistä Jerusalemiin. Ihmiset maapallon kauimmassakin kolkassa tuntevat yhteyttä Jerusalemin kanssa, ja tämä on tunnustettava ja sitä on kunnioitettava eikä sitä saa ohittaa parhaillaan käytävissä neuvotteluissa.
Näiden sanojen myötä haluan toivottaa menestystä keskusteluille, jos niitä käydään, ja toivon todellakin, että ne luovat pohjan pysyvälle rauhalle Lähi-idässä.

Caudron
Arvoisa puhemies, kun kyse on Keski-idästä ja Israelin ja Palestiinan välisestä rauhanprosessista, olen aina kuulunut täällä niiden joukkoon, jotka ovat sanoneet, että on sen alueen kansojen ja niiden johtajien asia määritellä rauhanomaisen rinnakkainelonsa edellytykset, aivan kuten on heidän asiansa ryhtyä tässä tarkoituksessa puolin ja toisin tarvittaviin ponnistuksiin ja välttämättömiin uhrauksiin. Vaikka pahoittelinkin EuroVälimeri-alueen tasapainotilaa tärkeänä pitävänä eurooppalaisena monien tavoin sitä, miten vähäinen Euroopan unionin poliittinen painoarvo tässä prosessissa onkaan, olen myös aina kieltäytynyt leikkimästä parlamentista käsin niin sanottua oppituntien antajaa.
Nyt kun on vain muutama päivä rauhansopimuksen tekoon tai suureen kriisiin, joka voi johtaa dramaattisiin väkivaltaisuuksiin, ja jotta voisimme antaa rauhalle kaikki mahdollisuudet, meidän on autettava niitä, jotka ottavat molemmin puolin suuria yhteisiä ja henkilökohtaisia riskejä saavuttaakseen rauhan. Tästä syystä olen täysin samaa mieltä Pierre Moscovicin ilmaiseman kannan kanssa, ja sanon nyt, että emme edistä rauhaa osallistumalla keskusteluun ja parhaillaan käytäviin vaikeisiin neuvotteluihin.
Jäljellä olevana hyvin lyhyenä aikana israelilaisille ja palestiinalaisille suuntaamamme viestin on siis mielestäni oltava yksinkertainen ja selkeä. Siinä on kyse kolmesta kohdasta: haluamme rauhansopimuksen Keski-itään, tuemme tätä rauhansopimusta ja takaamme sen, ja kun se on allekirjoitettu, autamme sen täytäntöönpanossa kaikin keinoin, myös rahoituksellisin keinoin, mutta ei ainoastaan rahoituksellisin.
Tiedämme lopuksi hyvin, että rauha on aina vaikea saavuttaa. Eurooppa, jota on revitty koko sen historian aikana, tietää sen paremmin kuin kukaan. Jakojen poistaminen ja terrorismin hävittäminen on myös paljon helpompaa sanoissa kuin teoissa, sen tiedämme hyvin Balkanilta, Nikosian jaosta ja Baskimaan pommeista. Ei kuitenkaan ole muuta vaihtoehtoa kuin rauha, ja israelilaiset ja palestiinalaiset neuvottelijat tietävät sen hyvin. Niinpä heille on vain sanottava yksinkertaisesti: rohkeutta, tehkää rauha, olemme ja tulemme olemaan rinnallanne.

Sbarbati
Arvoisa puhemies, tervehdin knessetin puhemiestä - johon tutustuin aivan äskettäin tekemälläni matkallani Israeliin - ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston edustajia.
Me kaikki olemme hyvin pettyneitä Camp Davidin neuvottelujen osittaisen epäonnistumisen vuoksi, vaikka kiitämmekin neuvotteluista myös presidentti Clintonia ja rouva Albrightia, jotka tekivät niiden eteen kaiken mahdollisen ja ajateltavissa olevan.
Katsomme kuitenkin - ja olemme tässä samoilla linjoilla mietinnön kanssa - että toteutumassa olevalle rauhansopimukselle on auennut aiempaa paremmat mahdollisuudet ja että tilanteessa on mahdollista edetä.
Katsomme, että kaikki se, mitä voi ja mitä pitää tehdä, on pyrittävä tekemään myös yhtäläisten mahdollisuuksien vuoksi: Palestiinan kansalla on oikeus määrätä itse asioistaan tämän haittaamatta Israelin valtion oikeuksia.
Arvoisa puhemies, toinen kysymys, jota meidän kaikkien on pohdittava, koskee Jerusalemin kaupunkia, joka on yksi vaikeimpia pulmia tässä tilanteessa. Meidän on pyrittävä suojelemaan tämän pyhän kaupungin uskonnollista, kulttuurista ja universaalia olemusta, eikä sitä pidä kaupitella tai käyttää hyväksi puolin tai toisin. Joku kutsui Jerusalemia kahden valtion pääkaupungiksi. Tulkoon siitä sellainen!
Haluan myös lisätä henkilökohtaisen poliittisen kommentin: Euroopan on ponnisteltava enemmän, otettava askel pitemmälle, jotta sillä voi olla poliittinen eikä vain taloudellinen rooli. Emme voi ajatella vain taloudellisia kysymyksiä, vesiasioita, Genesaret-järven suvereenia asemaa ja niin edelleen. Meidän on ajateltava myös poliittis-historiallista vastuutamme: vastuussa eivät ole pelkästään Israelin ja Palestiinan valtion päämiehet, vaan myös Euroopan unionilla on oma vastuunsa. Euroopasta on tultava poliittinen toimija, ja sen on neuvoteltava myös tästä rauhasta ja tehtävä kaikki mahdollinen, jotta Välimerellä voisi vallita rauha.

Mauro
Arvoisa puhemies, yhdyn kollega Sbarbatin kehotukseen: nyt tarvitaan lisää rohkeutta, Euroopan toimielinten on osoitettava suurempaa rohkeutta.
Euroopan unionilla on Yhdysvaltain rinnalla nyt vaikea ja ratkaisevan tärkeä tehtävä estää kumpaakin osapuolta perääntymästä vähääkään, ja arvioida mahdollisuuksia ratkaisun löytämiseksi palestiinalaisten ja israelilaisten ongelmiin.
Tässä kontekstissa on mielestäni kannatettava kollega Galeoten ehdotusta esittää uutta Madridin konferenssia. Korostan tämän merkitystä luonteeltaan historiallisella huomiolla: ministerien Genscher ja Colombo esittämässä vuoden 1980 Venetsian julkilausumassa yhteisö määritteli ensimmäisen kerran tarpeen saada aikaan neuvottelujen kautta ratkaisu Palestiina-kysymykseen. Tuolloin Arafatia pidettiin yhä terroristina, hän ei saanut viisumia, jonka turvin hän olisi päässyt Yhdysvaltoihin ja Yhdistyneiden Kansakuntien päämajaan, eikä ollut mitään yleistä yhteisymmärrystä siitä, millaisia diplomaattisia strategioita olisi otettava käyttöön. Sen jälkeen, kun Arafat kävi Roomassa vuonna 1982 unionin parlamenttien välisen konferenssin yhteydessä, pattitilanne viimein purkautui, ja paitsi että Arafat sai viisumin, niin Yhdysvallatkin omaksui aktiivisen roolin Palestiina-kysymyksessä Oslossa tehdyn valmistelun perusteella.
Kaikki myöntävät nykyään, että Yhdysvaltain toiminta on ratkaisevaa, mutta katson kuitenkin, että myös Euroopan unionilla on Yhdysvaltain rinnalla oma roolinsa, eikä sen pidä unohtaa menneisyyttä. Unionin ei ole tarkoitus havitella ykkösasemaa vaan ottaa oma roolinsa, joka on ratkaiseva, ja, kuten neuvoston puheenjohtaja Moscovici totesi, täydentää Yhdysvaltain roolia yritettäessä löytää tähän ongelmaan ratkaisu, eikä sitä todellakaan ole näköpiirissä.
Lopuksi esitän huomion ns. Jerusalemia koskevasta kansainvälisestä laista. Kansainvälinen sääntö ei merkitse sitä, että kaupungissa olisi kansainvälinen hallinto, vaan yksinkertaisesti sitä, että meidän on kansainvälisenä yhteisönä otettava vastuu tästä aloitteesta, jotta tämä väline saa kaikki mukaan - lukuun ottamatta niitä, joiden hallinnassa Jerusalemin alueet ovat - takaamaan kansainvälisen valvonnan, jonka ansiosta jokaiselle uskovalle - kristitylle, juutalaiselle tai muslimille - voidaan viimein taata pääsy pyhille paikoille.

Menéndez del Valle
Arvoisa puhemies, arabit ja palestiinalaiset ovat syyllistyneet hirvittäviin virheisiin ja historiallisiin vääryyksiin, mutta he ovat myös saaneet maksaa niistä. Jo jonkin aikaa sitkeitä neuvotteluja ei ole voitu pitää pelkästään palestiinalaisten ansiona. Hehän ovat suostuneet antamaan periksi jopa oletettavasti neutraaleissa seikoissa.
Koska tiedetään Jerusalemin kulttuurinen ja uskonnollinen merkitys islamilaiselle maailmalle, katson, että palestiinalaisten luopuminen kaikista Itä-Jerusalemin kaupunkiin kohdistuvista oikeuksista voisi merkitä Palestiinan kansan laajojen kerrosten kääntymistä omia johtajiaan vastaan ja jopa islaminuskoisen maailman asettumista heitä vastaan kansainvälisellä tasolla.
Mielipidefoorumeilla ja poliittisissa piireissä on näinä päivinä huomattu, että palestiinalaiset voisivat menettää tämän historiallisen tilaisuutensa neuvotella pääministeri Ehud Barakin kaltaisen vastapuolen kanssa, joka on kiertelemättä uskaltautunut ottamaan esiin Jerusalemin kysymyksen. Mielestäni on kuitenkin aivan yhtä varmaa, että sekä Barakin taholta että Israelin poliittisen ja yhteiskunnallisen edun nimissä on vaarana, että menetetään se, että vastapuoleksi saadaan juuri presidentti Arafatin kaltainen johtaja, jos tiettyjä vähimmäisehtoja ei noudateta. Minun mielestäni olisi jo tarpeen ottaa käyttöön sellainen malli, joka on järkevä, ja mielestäni Euroopan unioni edistää sellaista.

Moscovici
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää eri puhujia heidän puheenvuoroistaan ja tervehtiä myös Avraham Burgia ja Ahmed Qurieta, jotka sain tilaisuuden tavata Israelissa ja Palestiinassa. Keskititte kaikki tietenkin puheenvuoronne rauhanprosessiin ja neuvotteluihin, jotka ovat epäilemättä edistymisen avaintekijöitä tällä Lähi-idän alueella. Toistan näkökantamme: Camp Davidissa asia sai uudenlaista vireyttä. On selvää, että punaiset valot räjähtivät sillä hetkellä pirstaleiksi. Käsillä on tosiaankin historiallinen tilaisuus, vertaansa vailla oleva mahdollisuus, koska nykyinen suhdanne, tämä olosuhteiden yhdentymä, on poikkeuksellinen. Kumpikin osapuoli ja sovittelijan, Yhdysvaltojen, jolla on kaikki pelissä, etujen mukaista on tosiaankin päästä sopimukseen on päättänyt tehdä kaikkensa, jotta sopimukseen päästäisiin, siitä olen vakuuttunut. Ja toistan, että nyt on siis käsillä historiallinen tilaisuus tehdä loppu tästä selkkauksesta, joka on kestänyt jo niin kauan.
Näin ollen historiallisella tilaisuudella on historialliset riskinsä. On selvää, että mikään ei ole varmaa, että mielikuvituksen ja rohkeuden osalta on aivan välttämättä ponnisteltava lisää. On myöskin selvää, että aikaa ei ole liikaa. Presidentti Mubarak vieraili Pariisissa viime viikon loppupuolella, ja luulen hänen käyttäneen erinomaista sanamuotoa, joka tiivistää tilanteen hyvin: rauha nyt tai ei koskaan. Mikä voi tässä yhteydessä olla Euroopan unionin rooli? Mistä tässä roolissa on kyse? Monet puhujat kiittivät Euroopan unionin roolia, mutta tunsin samanaikaisesti heidän valittelevan puheenvuoroissaan sitä, ettei unioni toimi vielä aktiivisesti, ja sehän on sitä paitsi vain johdonmukaista.
Aina voidaan toivoa, että Eurooppa toimisi aktiivisemmin. Toivon sitä itsekin. Puheenjohtajavaltio Ranska toivoo Euroopan toimivan aktiivisemmin. Sellainen on historiallinen näkökantamme, ja sellainen on tapa, jolla aiomme hoitaa meille nyt kuuluvaa tehtävää. Emme kuitenkaan voi samanaikaisesti kirjoittaa historiaa uudelleen. Ei ole myöskään mahdollista toimia itse toimijoiden tahtoa vastaan. Tältä osin totean, että osapuolet tulevat itse luoksemme, pyytävät tukeamme, neuvojamme, väliintuloamme, avustuksiamme, jotka eivät ole pelkästään eivätkä pääasiallisesti rahoituksellisia. Se tarkoittaa siis sitä, että roolistamme voi osapuolten mielestä olla hyötyä, ja tiedän samanaikaisesti myös, missä määrin ne voivat toisinaan osoittaa meille roolimme rajat. Olemme siis näiden kahden osapuolen välillä.
Mikä on roolimme? Sanoin, että se koostuu kolmesta tasosta. Euroopan unioni tukee neuvotteluja. Se on yhteydessä osapuoliin erityislähettiläs Moratinosin välityksellä. Se kannustaa jatkuvasti käymään neuvotteluja. Se muistuttaa sen kansainvälisen oikeuden periaatteista, joka sitoo meitä kaikkia, mutta aivan erityisesti eurooppalaisia. Toinen osa: Euroopan unioni osallistuu näihin neuvotteluihin liittyvien aiheiden pohtimiseen. Tämä edellyttää kuitenkin, että palaan tässäkin asiaan osapuolet haluavat sitä ja pyytävät sitä meiltä, ja tällöin joudutaan toisinaan osallistumaan roolileikkeihin, jotka ovat hyvin tiedossamme. Kolmanneksi autamme myös tehtyjen sopimuksien täytäntöönpanossa aina sopimuksia tehtäessä.
Minusta näyttää siltä, että meidän on tosiaankin jo nyt pohdittava sitä Lähi-itää, joka syntyy rauhasta, tästä rauhasta, jota toivomme ja jonka uskomme mahdollistuvan lähipäivinä. Tämän rauhan kestävyys riippuu myös siitä, miten osaamme vahvistaa alueen maiden välisiä suhteita ja kehittää maiden suhteita meihin. Mitä Euroopan unioni voi tässä yhteydessä tehdä? Komission jäsen Patten muistutti kaikista unionin toimista. On myös Barcelonan prosessi, joka antaa meille erityisen sopivat puitteet, kunhan vain käytämme kaikki mahdollisuudet hyväksi. Puheenjohtajavaltio haluaa korostaa tätä Barcelonan prosessia ja päätän puheeni tähän ja hyödyntää sitä jo Barcelona IV:n seuraavassa kokouksessa.
Kuulin, että täällä esitettiin huippukokouksen pitämistä. Nyt on suunniteltu ministeritason kokouksen pitämistä. Toivomme kuitenkin vilpittömästi, että rauhanprosessin kehittyminen mahdollistaa sellaisen kokouksen pitämisen, johon eivät kokoontuisi pelkästään ministeritason edustajat vaan myös valtioiden ja hallitusten päämiehet, ja joka siunaisi tavallaan uuden ajan tulemisen Lähi-idässä. Tähän puheenjohtajavaltio uhraa ponnistuksensa komission ja parlamentin tuella, sen tiedän, tulevina viikkoina ja kuukausina.

Puhemies
Keskustelu päättyy tähän.

Unionin prioriteetit ulkoisten toimien alalla
Puhemies
Seuraavana esityslistalla on neuvoston ja komission julkilausumat Euroopan unionin prioriteeteista ulkoisten toimien alalla.

Moscovici
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, äskeinen keskustelumme osoitti, että Euroopan unionin kutsumuksena on toimia täysivaltaisena, vaikuttavana ja kunnioitettuna tekijänä kansainvälisessä poliittisessa elämässä. Demokraattiset arvomme, yhteinen halumme myötävaikuttaa maailman rauhaan ja turvallisuuteen sekä historiamme ohjaavat meitä siinä. Yhteisön taloudellinen painoarvo, sen ensisijaisesti kehitystä suosiva tehtävä sekä todella monien maiden tai maaryhmittymien kanssa solmitut etuoikeutetut suhteet sallivat sen meille. Lopuksi nopeasti kehittyvän maailman epävakaus, joka ulottuu joskus jopa unionin porteille, ajaa meitä siihen voimakkaasti.
Tästä syystä Eurooppa-neuvoston puheenjohtajavaltio Ranska aikoo osallistua unionin läsnäolon edistämiseen maailmassa ja jatkaa näin monivuotisia ponnisteluja. Ehdotan, että esittelen teille lyhyesti neljä suurta tavoitetta, jotka olemme asettaneet itsellemme. Ensimmäisenä on tietysti edistettävä unionin laajentumisprosessia, suurta työmaata, joka odottaa meitä seuraavina vuosina; toiseksi on edistettävä sellaisen eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittämistä, jonka myötä unionista on tultava tärkeä tekijä kansainvälisessä elämässä. Haluamme myös suosia strategisia kumppanuuksia naapureittemme kanssa ja niiden suurten alueellisten kokonaisuuksien kanssa, joiden avulla unioni voi osallistua moninapaisen maailman kehittämiseen, mikä on pitkällä aikavälillä olennainen tekijä kansainvälisten suhteiden vakauden kannalta. Lopuksi neljäntenä tavoitteena on parannettava Euroopan unionin välineiden tehokkuutta sen keskustelun pohjalta, jota ulkoasiainministerit kävivät hiljattain komission ehdotuksesta ja Pattenin läsnä ollessa Evianissa 2. ja 3. syyskuuta siis lauantaina ja sunnuntaina pidetyssä epävirallisessa kokouksessa.
Ranskan puheenjohtajakauden ensimmäisenä tavoitteena on antaa uutta vireyttä liittymisneuvotteluille. Meille eurooppalaisille esitetty tärkein kysymys koskee nimittäin laajentumiseen liittyviä näkymiä, sillä laajentuminen on suuri haaste, joka odottaa meitä tulevina vuosina. Tästä johtuu, että puheenjohtajavaltio Ranska painotti sitä, että on välttämätöntä pitää onnistunut HVK ja tehdä hyvä sopimus Nizzassa, a nice treaty in Nice, jotta laajentumista ei viivytettäisi ja jotta ensimmäiset ehdokasvaltiot voitaisiin ottaa vastaan unioniin, jonka toimielimet ovat entistä tehokkaampia. Poikkean tässä lievästi asiasta kertoakseni, millainen on hieman huolestunut asenteemme tällä hetkellä, ja meistä tuntuu siltä, että on aika siirtyä hiukan paikalleen pysähtyneiden kantojen esittelystä todellisiin neuvotteluihin, jotta päästäisiin kompromisseihin; jos näin ei käy, neuvotteluja on vaikea käydä ja päättää.
Palaan liittymisneuvotteluihin sanoakseni, että käymme niitä mahdollisimman pitkälle tietysti niiden Luxemburgin kuuden maan kanssa, joiden kanssa aiomme edetä yhteisön säännöstön vaikeimpia lukuja koskevissa neuvotteluissa. Näin teemme myös niiden Helsingin kuuden maan kanssa, joiden kanssa aiomme ylläpitää neuvottelutahtia ja ryhtyä käsittelemään kokonaista uusien lukujen sarjaa, ottaen tietenkin huomioon kunkin valmistautumisasteen, lukuja on kaikkiaan 42, ja ne vaihtelevat neljästä yhdeksään maiden mukaan. Kaiken kaikkiaan tavoitteenamme on luoda Nizzassa tiiviissä yhteistyössä komission ja komission jäsen Verheugenin kanssa kokonaiskuva neuvottelujen tilasta, jotta voisimme tehokkaasti suunnata seuraavien puheenjohtajavaltioiden työskentelyä ja viitoittaa tietä kohti näiden neuvottelujen päättämistä. Analyysiamme rikastuttavat entisestään valiokuntiemme tarkastelussa olevat eri kertomukset ja lokakuussa pidettävä laajentumista koskeva keskustelu. Tästä syystä puheenjohtajakautemme tärkeimmät määräajat ovat seuraavat.
Kunkin 12 ehdokasvaltion kanssa pidetään ministeritason neuvotteluistunto joko 21. marraskuuta joidenkin osalta tai 5. joulukuuta; näitä ennen pidetään kaksi suurlähettilästason kokousta syksyllä.
15 jäsenvaltiota järjestää 20. marraskuuta pidettävän yleisten asioiden neuvoston yhteydessä poliittista suuntautumista koskevan keskustelun, joka perustuu kokonaiskertomukseen ja edistymiskertomuksiin jokaisen ehdokasvaltion osalta; komission on määrä jättää kertomukset neuvostolle marraskuun alussa. Tässä yhteydessä on tunnistettava Nizzan Eurooppa-neuvostoa silmällä pitäen, mitkä ovat suurimmat ongelmat, jotka on ratkaistava luku- ja maakohtaisesti, ja pohdittava tältä pohjalta liittymisprosessin jatkamista. Muistutan viimein, että Eurooppa-konferenssi kokoontuu kahdesti, 23. marraskuuta Sochaux'ssa 15 jäsenvaltion Eurooppa-ministereiden ja ehdokasvaltioiden ministereiden tasolla sekä 7. joulukuuta Nizzassa valtioiden ja hallitusten päämiesten tasolla ennen Biarritzin huippukokousta.
Huomaatte, että haluamme siis antaa voimakkaan sysäyksen laajentumisprosessille. Unioni ilmoitti nimittäin Helsingissä, että se on valmis vastaanottamaan ensimmäiset uudet jäsenet 1. tammikuuta 2003, kunhan toivoaksemme tulevan Nizzan sopimuksen ratifiointiprosessi on saatu päätökseen; kuten valtioiden ja hallitusten päämiehet kuitenkin painottivat Feiran huippukokouksessa, asianomaisten valtioiden on hyväksyttävä yhteisön säännöstö, mutta myös ja etenkin voitava panna se täytäntöön ja todella soveltaa sitä. Tehtävä on luonnollisesti hyvin raskas, ja tiedämme, että se on vaikea ehdokasvaltioiden kannalta; yhteisö ottaa jo osaa siihen tukemalla kunkin valtion ponnisteluja. Nämä ponnistelut ovat perustavaa laatua, jotta laajentumisprosessia, johon on ryhdytty, voidaan johtaa vakaasti ja hallitusti, ja jotta edistyneimmät valtiot voivat näin liittyä unioniin mahdollisimman nopeasti.
Turkin osalta, ja haluan sanoa siitä pari sanaa, se, että sen ehdokkuus hyväksyttiin Helsingissä, oli tärkeä virstanpylväs, johon maani, Ranska, suhtautui myönteisesti. Puheenjohtajavaltio ryhtyy neuvostossa töihin, jotta liittymiskumppanuus tämän valtion kanssa voidaan hyväksyä, ja jatkaa yhteisön säännöstön analysoimista. Se valvoo myös niiden rahalliseen tukeen liittyvien sitoumuksien noudattamista, jotka unioni on tehnyt, jotta voitaisiin kehittää yhteiset puitteet kaikille tälle valtiolle annettavien tukien välineille. Puheenjohtajavaltio kiinnittää erityistä huomiota Turkin taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen liittyvän asetuksen hyväksymiseen.
On kuitenkin selvää, että liittymisneuvotteluja ei voida edes harkita niin kauan kuin Turkki ei kunnioita Kööpenhaminan kriteerejä etenkään niitä, jotka liittyvät demokratiaan kun taas kaikenlainen tämänsuuntainen kehitys edistää tietysti mainitsemieni toimien hyväksymistä. Odotamme innokkaasti, että parlamenttinne hyväksyy Morillonin mietinnöt, joissa käsitellään näitä tärkeitä kysymyksiä.
Puheenjohtajavaltio Ranskan toinen tavoite on jatkaa yhteisen eurooppalaisen puolustus- ja turvallisuuspolitiikan kehittämistä panemalla täytäntöön Helsingissä ja Feirassa tehdyt päätökset. Unionilla on vastedes käytössään tarvittavat välineet yhteisen ulkopolitiikan harjoittamiseksi. Yksi perusluonteinen väline puuttui, jotta voitaisiin taata unionin sitoumuksen uskottavuus: nimittäin kyky asettaa liikekannalle riittävät sotilaalliset voimat, jotta unioni voisi tehdä päätöksiä ja toimia itsenäisesti niin sanottujen "Petersbergin tehtävien" puitteissa. Olemme oppineet Bosnian ja sittemmin Kosovon kriiseistä, että tavoitteenamme on löytää kokonaisratkaisu sellaisiin kriiseihin, joiden ulottuvuudet ovat nykyään moninaisia ja tavattoman monimutkaisia; ne ovat toki etnisiä kriisejä mutta myös sosiologisia, hallinnollisia, oikeudellisia, turvallisuuskysymyksiin liittyviä ja viimein sotilaallisia. Kaikki nämä ulottuvuudet ovat mukana. Euroopan ratkaisulle on omaleimaista muihin välineisiin verrattuna, että on pystyttävä kokonaisvaltaisuuteen ja pystyttävä vastaamaan kaikkiin näihin ulottuvuuksiin.
Puheenjohtajavaltio Ranska haluaa toisin sanoen osallistua äärimmäisen kunnianhimoiseen rakennusprosessiin, joka kestää väistämättä useamman vuoden. Ranska aikoo tässä tarkoituksessa ylläpitää töiden tahtia, jotta Feirassa tehdyt sitoumukset voidaan pitää Nizzan Eurooppa-neuvostossa, ja esityslista on erittäin kuormitettu. Toistan sen kolme pääaihetta: toimintakyvyn osalta jäsenvaltiot voivat täsmentää sitoumuksia käsittelevässä konferenssissa, jonka järjestämme 20. marraskuuta, missä määrin ne aikovat osallistua kansallisella tasolla Helsingissä määritellyn kokonaistavoitteen toteuttamiseen; pysyvien poliittis-sotilaallisten elimien osalta puheenjohtajavaltiomme on valmisteltava, heti kun se vain on mahdollista, tietä lopulliselle ja toiminnalliselle vaiheelle, jonka myötä unioni voi hallita kriisiä sen kaikkien ulottuvuuksien kannalta. Meidän on viimein pantava täytäntöön Feiran päätökset, jotka koskevat suhteita NATOon ja kolmansiin maihin sotilaallisen kriisienhallinnan kannalta ja jotta voitaisiin jatkaa töitä, joihin on ryhdytty kriisienhallinnan siviilihallinnollisten välineiden vahvistamiseksi.
Puheenjohtajavaltio Ranskan kolmas prioriteetti on kehittää unionin strategisia kumppanuuksia naapureittensa ja suurien alueellisten kokonaisuuksien kanssa.
Tämän prioriteetin yhteydessä tärkeintä on tiivistää suhteita unionin naapurustoon ja aivan erityisesti Balkanin maihin, joiden tilanne on edelleen huolestuttava, se tiedetään. Voidaksemme korostaa, miten tärkeänä unioni pitää suhteiden kehittämistä erään Balkanin alueen kanssa, jonka toivomme olevan rauhaisa ja demokraattinen, Ranska ehdotti kumppaneilleen, että Kroatiassa pidettäisiin 24. marraskuuta huippukokous niiden entisen Jugoslavian maiden kanssa, joiden erivaiheinen demokraattinen kehitys on edennyt pisimmälle.
Useissa näistä maista on havaittu viime aikoina myönteistä kehitystä, jota on täydennettävä, ja Jugoslavian liittovaltiolle on muistutettava, että ovi on avoinna sillekin, kunhan se yhtyy liikkeeseen, ja tarkemmin sanottuna, kunhan tarvittavat edellytykset täyttyvät, jotta se voisi yhtyä liikkeeseen.
Venäjän ja Ukrainan kanssa kehitettävä strateginen kumppanuus on puheenjohtajavaltio Ranskan toinen prioriteetti. Puheenjohtajavaltio isännöi 10 päivän kuluttua Euroopan unionin ja Ukrainan välistä huippukokousta Pariisissa ja Euroopan unionin ja Venäjän välistä huippukokousta 30. lokakuuta. Unionin puheenjohtajavaltio Ranskan toimintakehys suhteessa Venäjään on määritelty Feiran Eurooppa-neuvostossa hyväksytyissä päätelmissä; Eurooppa-neuvosto tarjoutui tukemaan presidentti Putinin ja Venäjän uuden hallituksen ponnistuksia maan uudenaikaistamiseksi ja uudistamiseksi. Puheenjohtajavaltio kiinnittää tietysti samanaikaisesti mahdollisimman paljon huomiota Tsetsenian kysymykseen. Neuvosto muistutti jälleen heinäkuussa, että tämä selkkaus saadaan ratkaistua kestävällä tavalla vain poliittisella tasolla.
Viimein, huolimatta niistä epävarmuustekijöistä, jotka painostavat Lähi-idän rauhanprosessin kehittymistä ja joista keskustelimme juuri, unionin ja Välimeren maiden välisten suhteiden kehittyminen on puheenjohtajavaltio Ranskan keskeisimpiä huolenaiheita. Tavoitteenamme on luoda Marseillessa 16. marraskuuta pidettävässä ministerikokouksessa ja, jos olot sallivat, huippukokouksessa, joka voidaan tuolloin pitää 17. päivänä kokonaiskatsaus Barcelonan prosessiin sekä arvioida MEDA-ohjelman puitteissa tehtyä yhteistyötä, jotta voitaisiin määritellä suuntaviivat unionin ja Välimeren maiden välisen yhteistyön piristämiseksi.
Puheenjohtajavaltio aikoo lisäksi saattaa päätökseen työt, jotka koskevat rauhan ja vakauden peruskirjaa. Tässä kokouksessa unionin on rauhanprosessin osalta toimittava merkittävänä tekijänä voidakseen tukea osapuolia ja niitä sopimuksia, jotka ne tekevät. Puheenjohtajavaltio pyrkii viimein panemaan täytäntöön Feirassa hyväksytyn Välimerta koskevan yhteisen strategian ja hyväksyttämään uuden MEDA-asetuksen. Mitä assosiointisopimuksiin tulee, toistan, että puheenjohtajavaltio toivoo, että Egyptin kanssa tehtävä sopimus saadaan allekirjoitettua ja että Libanonin, Syyrian ja Algerian kanssa käytävissä neuvotteluissa edistytään merkittävästi.
Puheenjohtajavaltio Ranska valvoo välittömässä läheisyydessä olevan ympäristönsä ulkopuolella suurien alueellisten kokonaisuuksien kanssa käytävän poliittisen vuoropuhelun kehittämistä. Ajattelen Aasiaa. Aasiassa prioriteetteina ovat Euroopan ja Aasian välisen poliittisen vuoropuhelun käynnistäminen uudelleen sekä ASEANin puitteissa tapahtuvan taloudellisen ja rahoituksellisen yhteistyön vahvistaminen. Soulissa pidetään huippukokous 20. ja 21. lokakuuta, ja haluamme myös käynnistää uudelleen EU:n ja ASEANin välisen vuoropuhelun.
Alueen avainasemassa olevien maiden kanssa pidettävät kaksi tärkeää huippukokousta leimaavat myös Ranskan puheenjohtajakautta. 19. heinäkuuta Japanin kanssa pidetyssä huippukokouksessa oli jo tilaisuus käynnistää vuoden 1991 julistuksen tarkistamisprosessi ja valmistella toimintasuunnitelma, joka voitaisiin hyväksyä vuoden 2001 huippukokouksessa. Toinen huippukokous pidetään Kiinan kanssa Pekingissä 23. lokakuuta.
Afrikan osalta puheenjohtajavaltio järjestää Kairon huippukokouksen ensimmäisen seurantakokouksen. Se pyrkii myös kehittämään vuoropuhelua alueellisten järjestöjen alaisten järjestöjen kanssa Cotonoun yleissopimuksen määräyksien mukaisesti. Puheenjohtajavaltio järjestää neljännen EU:n ja Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön SADC:n välisen ministeritason kokouksen Gaboronissa 29. ja 30. marraskuuta sekä EU:n ja Länsi-Afrikan valtioiden talousyhteisön CDEAO:n välisen ministeritason kokouksen Abujassa 16. lokakuuta.
Transatlanttisen vuoropuhelun osalta etusijalle asetetaan kolme ulkopoliittista aihetta: Balkanin maat, Venäjä ja Lähi-idän rauhanprosessi. Tätä kehystä hyödynnetään myös 18. ja 19. joulukuuta Yhdysvaltojen ja vastaavasti Kanadan kanssa pidettävissä huippukokouksissa, jotta suurille kumppaneillemme voitaisiin tiedottaa Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan viimeaikaisesta kehityksestä.
Latinalaisen Amerikan kanssa käytävää vuoropuhelua jatketaan säännönmukaisissa kokouksissa, joita pidetään alueellisten ryhmien kanssa ensi viikolla Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen ulkopuolella. Ranska ehdotti kumppaneilleen myös Kuuban-suhteiden tulevaisuuden tarkastelemista.
Puheenjohtajavaltio Ranska huolehtii viimein siitä, että Eurooppa voi hoitaa koko tehtävänsä johdonmukaisesti ja yhteisvastuullisesti, jotta uusi neuvottelukierros, jonka toivomme olevan kokonaisvaltainen ja tasapainoinen, voidaan käynnistää Maailman kauppajärjestössä.
Kauaskantoisemmalla tasolla ja tämä on puheenjohtajavaltio Ranskan neljäs prioriteetti puheenjohtajavaltio käynnisti jälleen kerran unionin välineiden tehokkuuden tarkastelemisen Evianin epävirallisessa kokouksessa Pattenin läsnäollessa. Olen sanonut, että unionilla on monia välineitä, joiden avulla se voi vaikuttaa kansainvälisten suhteiden kehittymiseen. Niinpä sen, niin 15 jäsenvaltion kuin komissionkin, diplomaattinen läsnäolo maailmalla on vertaansa vailla, olipa kyse väestömäärästä tai maantieteellisestä pinta-alasta. Unioni muodostaa samaten tällä hetkellä Yhdistyneissä Kansakunnissa aktiivisen ja johdonmukaisen ryhmän, jonka kannat ovat edustettuina jokaisella foorumilla.
Lopuksi unionin taloudelliset varat meidän taloudelliset varamme ovat huomattavat. Kaikki tietävät kuitenkin unionin ulkoisen toiminnan heikkoudet: puutteellinen näkyvyys, toisinaan riittämätön yhteen sovittaminen, joustavuus, jossa on toivomisen varaa, vielä liian rajallinen vaikutus kansainvälisissä elimissä ja etenkin Bretton Woods -järjestelmän elimissä. Ponnistuksiin on jo ryhdytty näiden puutteiden tasoittamiseksi, erityisesti hyväksymällä ensimmäiset yhteiset strategiat. On kuitenkin edelleen selvää, että Euroopan toiminnan vaikutus ja uskottavuus on edelleen riittämätöntä suhteessa käytettyihin keinoihin.
15 jäsenvaltion ulkoministerit ryhtyivät siis pohtimaan asiaa Hubert Védrinen aloitteesta viimeisimmässä epävirallisessa kokouksessa Evianissa niiden erinomaisten töiden pohjalta, jotka Patten esitteli komission nimissä ja neuvoston pääsihteerin kanssa YUTP:n korkea edustaja Javier Solanalle, joka oli myös läsnä Evianissa. Useampia työskentelysuuntauksia hyväksyttiin. On ensinnäkin vahvistettava Euroopan unionin eri toimijoiden välistä yhteistyötä itse paikalla, kolmansissa maissa, hajauttamalla enemmän yhteisön ohjelmien hallintaa ja sovittamalla paremmin yhteen yhteisön toimia sen jäsenvaltioiden toimien kanssa.
Keskitasolla tähän päästään vahvistamalla uudelleen yleisten asioiden neuvoston yhteensovittavaa tehtävää, jotta voitaisiin lisätä ulkoisten toimien johdonmukaisuutta kaikilta osiltaan. Ajattelen poliittista vuoropuhelua, taloudellista yhteistyötä, kaupallisten toimilupien myöntämistä. Sitten on hyödynnettävä paremmin unionin kokonaisponnistuksia ja lisättävä niiden tehokkuutta. Se edellyttää ensinnäkin näiden kokonaisponnistusten mittaamista suhteessa ulkomaailmaan sekä sitä, että saatavilla on oltava tässä tarkoituksessa yhdistelyn mahdollistavat välineet, joihin sisältyvät kaikki ulkoisen avun ulottuvuudet.
On myös välttämätöntä parantaa yhteisön avun hallintaa parantamalla yhteisön välineiden ohjelmointia ja täytäntöönpanoa, kun otetaan huomioon komission toteamus, josta jäsenvaltiot ovat samaa mieltä: yhteisön lainasitoumuksien ja lainannostojen ja kolmansien maiden enenevässä määrin esittämän sitä paitsi perustellun kritiikin välistä eroa on mahdoton hyväksyä; kritiikki kohdistuu prosessien hitauteen ja raskauteen.
Viimein, ja päätän puheenvuoroni tähän, arvoisa puhemies, kumppanit, neuvosto ja komissio, ovat samaa mieltä siitä, että on taattava yhteisön avun täytäntöönpanon ja sen tehokkuuden parempi seuranta etenkin yleisten asioiden neuvoston puitteissa; sen merkityksen on oltava vielä suurempi ohjattaessa unionin ulkoisia toimia. Huomautan tältä osin, että ministerit palaavat asiaan istunnossa, jonka neuvosto pitää 18. syyskuuta määritelläkseen komission ja pääsihteerin tai hänen edustajansa kanssa seurannan kehyksestä ja muodollisuuksista.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, tällaiset ovat puheenjohtajavaltio Ranskan prioriteetit ulkoisten toimien osalta. Aiomme niin tältä osin kuin monilla muillakin aloilla tehdä yhteistyötä sekä komission, jonka innostava merkitys on suuri niin tässä kuin kaikkialla muuallakin, että Euroopan parlamentin kanssa.

Patten
. (EN) Pidän erittäin myönteisenä tätä tilaisuutta puhua Euroopan parlamentille vain muutama päivä sen jälkeen, kun Evianissa pidettiin epävirallinen ulkoministerikokous, jossa keskusteltiin vakavasti Euroopan unionin ulkoisten toimien tehokkuudesta ja vaikutuksesta ja niiden seurauksista talousarvioon. Tämä oli tietääkseni ensimmäinen kerta, kun tuollaisia keskusteluja on käyty.
Haluan varauksetta onnitella puheenjohtajavaltio Ranskaa siitä, että se on asettanut etusijalle tämän äärimmäisen tärkeän käytännön kysymyksen. Haluan vastata päätöslauselmaesitykseen, enkä vähiten siksi, että epäilen, että siinä on niiden keskustelujen runko, joita käymme tulevina vuosina unionin toimielinten kesken yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta.
Kuten jotkut jäsenet ovat ehkä lukeneet lehdistä, keskustelimme juuri ennen kesätaukoa komissiossa Euroopan unionin ulkoisten toimien vaatimuksista, rajoituksista ja prioriteeteista, käsityksestämme siitä, millaisia komission ulkoisten toimien pitäisi olla, ja joistakin ongelmista, joita kohtaamme suorittaessamme niitä. Kaikkien sellaisten keskustelujen pitää tietenkin alkaa perustamissopimuksesta. Kuten perustamissopimuksen 2 artiklassa sanotaan, yksi Euroopan unionin viidestä tavoitteesta on korostaa sen ominaislaatua kansainvälisellä tasolla. Tämä tavoite kuvaa monia asioita. Ensinnäkin se kuvaa kaikkia Euroopan unionin poliittisia intressejä, myös sen kasvavaa osuutta turvallisuuden alueella, johon neuvoston puheenjohtaja viittasi mielenkiintoisessa puheessaan. Se kuvaa taloudellisia intressejämme, kauppaamme ja yhtenäismarkkinoiden ulkoista ulottuvuutta, myös maatalouspolitiikkaamme. Lisäksi euro tulee tämän otsikon alle. Se kuvastaa velvollisuuttamme antaa ulkoista apua, joka on kasvanut räjähdysmäisesti viime vuosina.
Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot tarjoavat nyt 55 prosenttia kansainvälisestä kokonaisavusta ja kaksi kolmasosaa maailmanlaajuisesta avusta, jota ei makseta takaisin. Se heijastaa puolustukseen liittyviä ulkoisia intressejä, sellaisia asioita kuin huumekauppa, ydinturvallisuuteen liittyvät asiat, ympäristöasiat ja maastamuutto ja viimeisenä, muttei vähäisimpänä, suhteet lähinaapureihimme, mukaan lukien koko laajentumisprosessi, joka on mielestäni kaikkein tärkein ja haastavin asia, joka tällä eurooppalaisten poliitikkojen sukupolvella on edessään. Kannattaa muistaa, että 20 vuotta sitten suhteet Kreikkaan, Espanjaan ja Portugaliin olivat ulkosuhteita silloiselle Euroopan yhteisölle.
Tärkein tehtävämme Euroopan unionin ulkoisissa suhteissa on varmasti vakauden projisointi sekä läheisimpiin naapureihimme että kauemmaksi. Vakaammat naapurimaat ja vakaampi maailma takaavat vakaamman Euroopan unionin. Euroopan unionin sen omaan kehitykseen tuomat taidot ovat taitoja, jotka tarjoavat esimerkin ja mallin muulle maailmalle. Meidän on käytettävä enemmän mielikuvitusta, kun hyödynnämme jotakin kokemustamme rajojemme ulkopuolella.
Haluan tehdä selväksi roolimme rajoitukset niitä keskusteluja varten, joita käymme siitä, kuinka komissio voi keskittyä tähän tehtävään. Ulkopolitiikka on ja tulee olemaan perusolemukseltaan kansallisten hallitusten asia, toisin sanoen jäsenvaltioiden asia. Euroopan unionissa on nyt ja lähitulevaisuudessa 15 ulkoministeriä. On kuitenkin yhtä tärkeää, että jäsenvaltiot tunnustavat sen, minkä Euroopan parlamentin jäsenet ja YUTP:n parissa toimivat henkilöt ovat kauan sitten huomanneet: pelkkä hallitusten välinen toiminta voi olla heikkouden ja keskinkertaisuuden resepti ja sellaisen eurooppalaisen ulkopolitiikan resepti, jossa haetaan pienintä yhteistä nimittäjää. Siksi unioni päätti siirtyä eteenpäin poliittisesta yhteistyöstä, siksi Amsterdamin sopimuksessa luotiin YUTP:lle uusi korkea edustaja ja siksi komissiolle ja Euroopan parlamentille on olemassa tärkeä rooli yhteisen - painotan sanaa yhteisen - ulko- ja turvallisuuspolitiikan tekemisessä nykyistä tehokkaammaksi.
YUTP:n uusissa rakenteissa, menettelyissä ja välineissä otetaan huomioon tarve Euroopan yhteisön vahvuuden valjastamisesta Euroopan ulkopolitiikan palvelukseen. Olisi mieletöntä ottaa Euroopan ulkopolitiikka pois niiltä toimielimiltä, joille on annettu vastuuta suurimmasta osasta välineitä ulkopolitiikan, ulkoisen kaupan, ulkoisen avun, monien oikeudenkäyttöön liittyvien ulkoisten näkökohtien ja sisäasioiden hoitamisesta. Tästä syystä komissio osallistuu täysin neuvoston päätöksentekoprosessiin, tästä syystä meillä on näissä asioissa jaettu aloitteenteko-oikeus - ei yksinomainen vaan jaettu aloitteenteko-oikeus.
Ulkoisten toimien alalla on oltava järkevä ja herkkä kumppanuus unionin toimielinten, myös Euroopan parlamentin ja sen jäsenvaltioiden välillä. Meidän olisi yhdessä pyrittävä varmistamaan, että maailman suurin kaupparyhmittymä näkyy myös poliittisesti. Meillä on paljon tarjottavanamme, emmekä saa pelätä sen tarjoamista.
Toinen seikka, jota haluan painottaa, on se, että komissio ei ole hakemassa uusia valtuuksia tai uutta roolia, mutta me haluamme pystyä käyttämään tehokkaammin niitä valtuuksia, joita meillä jo on perustamissopimuksen mukaan. Ymmärrän hyvin Euroopan parlamentin halua tehdä juuri samoin.
Olen vakuuttunut siitä, että komission on annettava yhtenäinen panos ulkoisten suhteiden asialistaan. Ulkoisten toimien alalla on erittäin helppoa, ehkä helpompaa kuin millään muulla alalla, antaa juhlallisia lausuntoja Suurista Asioista - kuten Lähi-idän rauhasta, vakaasta ja hedelmällisestä suhteesta Venäjään, kansainvälisestä kehityksestä.
Mutta jos näiden on määrä muuttua toiveista todellisuudeksi, meidän on käytettävä Euroopan koko painoarvoa. Mitä tämä tarkoittaa komission kannalta käytännössä? Ensiksikin se tarkoittaa komission jäsenten ja pääosastojen välillä parempaa koordinaatiota, joka kannustaa yhteistyöhön. Uskon, että olemme alkaneet saada asioita paremmalle tolalle. Olen puheenjohtajana komission jäsenten RELEX-ryhmässä, joka tapaa säännöllisesti sekä epävirallisesti että virallisesti. Yritämme laatia yhden asialistan keskustellaksemme toimiemme vaikutuksesta toisten komission jäsenten vastuualueeseen. Luullakseni voidaan sanoa, että tämä on toistaiseksi toiminut hyvin ja että aiomme jatkaa tässä hengessä. Olemme onnistuneet välttämään reviirisodat, jotka kuulemma silloin tällöin pilasivat edellisten komissioiden harmoniaa. Toiseksi etenemme tunnustelemalla kohti nykyistä tuotteliaampaa työsuhdetta neuvoston kanssa ja toivoakseni myös Euroopan parlamentin kanssa.
Tämä oli selvää Evianissa ministerikokouksessa. Asialistallamme olevien yksityiskohtaisten ulkopoliittisten asioiden lisäksi, kuten Lähi-idän tilanteen, tarkastelimme sitä, kuinka voimme päättää kaikista ulkoisten toimien koko vuoden prioriteeteista ja kuinka talousarvion varat jaetaan suhteellisesti. Kuten sanoin aiemmin, se oli ensimmäinen kerta, kun niin tehtiin, kun toukokuussa esittelin talousarviota ja prioriteettejamme neuvostolle. Aiemmin tänä vuonna pidin Euroopan parlamentille aivan saman avoimen ulkoisia suhteitamme koskevan esittelyn kuin ulkoministereille. Aiemmin sitoumukset ovat yksinkertaisesti kasvaneet yhdestä talousarvion valmistelusta seuraavaan ilman minkäänlaisia ponnisteluja tehdä asioita yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Yritämme nyt luoda entistä järkevämmän järjestelmän, jossa voimme kaikki osallistua kunnolliseen poliittiseen keskusteluun varhaisessa vaiheessa sitä prosessia, jossa määritellään, mitkä prioriteettiemme pitäisi oikeastaan olla. Tämä on tärkeää neuvostossa, ja tämä on tärkeää parlamentissa, koska te olette budjettivallan käyttäjä. Emme voi käyttää enempää kuin te annatte, mutta siinä tapauksessa teidän ei pitäisi pyytää meitä tekemään enempää kuin on mahdollista eikä kritisoida meitä silloin, kun meidän on tehtävä päätöksiä prioriteeteista. Olemme mielestäni kuitenkin paljon paremmassa asemassa tekemään näitä päätöksiä, kun meillä on neuvoston ja parlamentin poliittinen ohjaus.
Kolmanneksi työskentelen korkea edustaja Javier Solanan kanssa järkevien rakenteiden ja oikean vastuiden jaon aikaansaamiseksi komission ja YUTP:n korkean edustajan kanssa. Komission ja korkean edustajan välinen suhde kehittyy, kuten Euroopan parlamentinkin rooli YUTP:ssa täsmentyy. Olemme kuitenkin kuluneena vuonna onnistuneet kehittämään vahvan ja järkevän kumppanuuden ja luulen, että voimme rehellisesti väittää, olivatpa vaikeudet mitä tahansa, että se on alkanut vaikuttaa esimerkiksi Balkanin alueella, jossa haaste Euroopan ulkopolitiikan uskottavuudelle on edelleen suuri.
Neljänneksi uurastan vastatakseni komission uusiin haasteisiin, jotka ovat uudella turvallisuusasialistalla. Olemme perustaneet uuden kriisinhallintayksikön, joka auttaa yhdistämään komission panoksen tuolla alueella, mutta haluan myös sovittaa rakenteitamme niin, että meidän panoksemme olisi suurempi niissä ulkoisten suhteiden näkökohdissa, joissa perinteinen kahdenvälinen diplomatia ei ole ollut kovinkaan tehokasta ja joissa komissiolla on erityistä kokemusta, jota sen olisi kyettävä hyödyntämään nykyistä tehokkaammin. Yksi esimerkki on konfliktien estäminen, mihin voi liittyä asioita, jotka eivät kuulu normaaliin diplomaattiseen asialistaan. Muut esimerkit ovat ilmaston muutos, huumekaupan valvonta, muiden rikollisten alojen valvonta, uusien siviilirakenteiden luominen, mukaan lukien riippumattoman median luominen ja niin edelleen. Nämä ovat sentyyppisiä asioita, joissa haluan nähdä komission tarjoavan kokemustaan ja voimavarojaan. G8-maiden ulkoministerien keskusteluissa minua hämmästytti se, kuinka paljon ulko- ja turvallisuuspolitiikan asialista muuttuu ja tuo yhteen erilaisia asioita, joissa yhteisöllä on lähes yksinomainen toimivalta, esimerkiksi ympäristöalalla.
Keskustelimme eilen jäsen Galeoten erinomaisesta mietinnöstä, joka käsitteli ulkosuhteitamme ja Euroopan toimien tehostamista maailmalla. Paljon keskusteltiin paremmasta koordinaatiosta, jäsenvaltioiden ja kaikkien unionin toimielinten välisestä paremmasta koordinaatiosta, jonka tiedän olevan puheenjohtajavaltio Ranskan tärkeä prioriteetti, josta olen täysin samaa mieltä.
Viime kuukausina olemme kenties puhuneet avoimemmin näistä asioista kuin koskaan aikaisemmin, mutta nyt meidän on ryhdyttävä sanoista tekoihin ja täytettävä velvollisuutemme.

Brok
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unioniin kohdistuu monia odotuksia, jotka koskevat ennen kaikkea selviämistä ulko- ja turvallisuuspolitiikan asettamista haasteista. Viime vuosina on edistytty huomattavasti, vieläpä juuri Kölnin ja Helsingin Eurooppa-neuvoston päätösten ja unionin yhteisen puolustuspolitiikan kehittämisen myötä. Meidän on ymmärrettävä se, ja komission jäsen Patten sanoi sen, että me vastaamme suuresta osasta tämän maailman ulkomaanapua. Mutta olemmeko todella kunnollisesti valmistautuneet näiden haasteiden kohtaamiseen? Ovatko rakenteet todella sopivia? Onko todella niin, että annamme Pattenin ja Solanan kaltaisten loistavien ihmisten toimia ulospäin, vai painostammeko heitä väärien rakenteiden vuoksi yhä enemmän sisäiseen kilpailuun?
Neuvosto haluaa todella toimia ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan toimeenpanevana elimenä, mutta miten se voi tapahtua, kun meillä on 27 samanaikaista ulkoministeriä, mikäli se käsittää itsensä kokonaisuudeksi toimeenpanevana elimenä? Tämä kaikkihan johtaa lopulta aivan sietämättömään tilanteeseen! Euroopan unioni on tosin laajalti yhteisöllistänyt ulkomaanavun, kauppapolitiikan välineet, mutta meillä ei valitettavasti ole mahdollisuutta antaa sen toimielimen edistää tätä yhteisöllistä politiikkaa, joka on tarkoitettu siihen tehtävään, koska se johtaa kilpailutilanteeseen ulkoministerien kanssa, jotka eivät ole todella valmiita luopumaan osasta toimivaltaansa.
Jos nimitätte yhä uusia erikoislähettiläitä, vähennätte lopulta hieman yhteisön toimielinten, komission toimivaltaa koordinoimatta tehtäviä todella. Kosovo on esimerkki siitä: täydellinen kaaos! Me annamme suurimman osan rahoista, mutta siellä ei ratkaista todellisuudessa mitään kaikkien osapuolten valtavista ponnistuksista huolimatta, koska rakenteet eivät ole kunnossa. Sehän on ongelma, jonka yhteydessä nolaamme itsemme jatkuvasti!
Meidän pitäisi huolehtia siitä, että vahvistamme yhteisön toimielinten toimintakykyä, jotta niissä toimitaan paremmin ja tehokkaammin komission jäsen Patten löysi ulkomaanavun uudistamisessa vastaavan lähestymistavan. Rakenteiden on kuitenkin samanaikaisesti sovittava yhteen, muuten emme edisty. Tämä merkitsee tietysti myös sitä, että esimerkiksi kuten Hollannin parlamentti sanoi Amsterdamissa korkean edustajan ja komission ulkoasioista vastaavan jäsenen muodostama kaksinkertainen rakenne ei toimi. Olemme jo ensimmäisen vuoden kuluessa saaneet ensimmäiset kokemukset siitä. Olisi ollut paljon parempi, jos meillä olisi ollut komission ulkoasioista vastaava varapuheenjohtaja, jolla on erityinen legitimointiyhteys neuvostoon.
Kun otamme huomioon Euroopan unioniin kohdistuvat odotukset, meidän on rakennettava vastaavat rakenteet, mutta ei niiden jäsenvaltioidemme ulkoministerien perinteisten käsitysten mukaisesti, jotka eivät ole todella valmiita luopumaan toimivallastaan. Uutta troikkaa on käytettävä paremmin hyväksi tässä yhteydessä. Myös parlamentaarisen valvonnan muodostama ongelma on ratkaistava.
Amsterdamin sopimuksen mukaan Euroopan parlamentti on vastuussa siviilikriisinhallinnasta, kauppapolitiikasta ja kaikista näistä asioista ja tämä on yksiselitteistä. Kansalliset parlamentit ovat vastuussa armeijoiden rahoituksesta ja valvonnasta ja toimintakäskyistä, ja sitäkin säädellään yksiselitteisesti; meidän on vain koordinoitava sitä järkevästi. Sitäkin on kuitenkin valvottava selkeästi, sillä yhteinen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikka ei saa merkitä avoimuuden ja demokratian vähenemistä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tästä syystä meidän on tehtävä yhteistyötä myös lähipäivinä, jotta tiettyjen asiakirjojen välttämätön salassapito olisi varmaa. Toisaalta meidän on myös taattava mahdollisimman suuri avoimuus ja valvonta samanlaisena kuin se tunnetaan myös kansallisten hallitusten ja parlamenttien osalta. Tarkoitan sitä, että me löydämme siihen varmasti sopivan lähestymistavan. Neuvoston puheenjohtajavaltio Ranska on minusta osoittanut hyvää tahtoa tässä asiassa. Sen vuoksi meidän tulisi toimia lähipäivinä sen hyväksi!

Puhemies
Istunto keskeytetään nyt.
Juhlaistunto knessetin puhemiehen Avraham Burgin ja Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtajan Ahmed Qurien vierailun vuoksi

Read
Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, olen tällä hetkellä parlamentin suhteista Yhdysvaltoihin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtaja ja haluaisin esittää parlamentin sääntöjen mukaan työjärjestyspuheenvuoron, joka koskee parlamentin valtuuskuntia. Tietooni on tullut, että ryhmä parlamentin jäseniä PPE-DE-ryhmästä vieraili Yhdysvalloissa heinäkuussa. Yleensä ottaen haluaisin pitää tätä yksityisasiana, joka ei kuulu minulle. Tämän ryhmän vierailuun liittyvässä ohjelmaesitteessä ryhmästä käytetään kuitenkin sanaa parlamentin valtuuskunta, ja erityisesti parlamentin jäsen Goodwillia kutsutaan valtuuskunnan johtajaksi. Voin antaa esitteen luettavaksenne.
Tämä asettaa koko vierailun täysin erilaiseen valoon. Parlamentin virallinen valtuuskunta, jonka puheenjohtaja olin, kävi Yhdysvalloissa kesäkuussa, ja syntyy ymmärrettävää sekaannusta, jos Yhdysvaltoihin saapuu kolme viikkoa myöhemmin toinen parlamentin jäsenten ryhmä, joka kaikin tavoin näyttää myös Euroopan parlamentin valtuuskunnalta. Olen kuullut, että näiden parlamentaarikkojen puheet olivat PPE-DE-ryhmän äärilaidalta ja sisällöltään huomattavasti Euroopan vastaisia.

Puhemies
Jäsen Read, ymmärsin asianne. Puhemiehistö merkitsee huomautuksenne muistiin, korjaamme virheen ja ilmoitamme teille kannastamme.
Jäsen Goodwill, arvelen, että puheenvuoronne liittyy samaan asiaan kuin jäsen Readin puheenvuoro.

Goodwill
Arvoisa puhemies, työjärjestyspuheenvuoro. Voin kertoa parlamentille, että me Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Ruotsista ja Saksasta tulevat jäsenet emme halunneet, että vierailuamme pidettäisiin parlamentin valtuuskunnan vierailuna. Kävimme Yhdysvalloissa ainoastaan ryhmänä, joka oli koottu kansallisista ryhmistä. Emme edustaneet PPE-DE-ryhmää emmekä todellakaan halunneet kaapata virallisen valtuuskunnan roolia.
Kiistän sen, että tuon vierailun aikana esitetyt näkökannat olisivat tulleet mitenkään äärilaidalta. Esitimme siellä kansallisten puolueittemme näkökantoja sekä Euroopan parlamentissa ilmaistuja kantoja.

Puhemies
Jäsen Read, olen erittäin pahoillani, mutta en myönnä teille puheenvuoroa, koska olemme myöhässä. Me kaikki tiedämme jo, mikä on ongelmana. Puhemiehistö ja parlamentti ovat jo luvanneet ratkaista asian, enkä myönnä teille enää puheenvuoroa. Siirrymme äänestyksiin.

ÄÄNESTYKSET
Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, ehkä te voisitte antaa komission jäsenelle tilaisuuden selittää parlamentille, mitä hän aikoo tehdä tämän parlamentin aloitteen kanssa, jos otetaan huomioon parlamentin ja komission välisiä suhteita säätelevät uudet menettelysäännöt.

Patten
. (EN) Olen erittäin kiitollinen tehdystä ystävällisestä tarjouksesta. Meillä oli eilen tilaisuus keskustella tästä erittäin tärkeästä mietinnöstä melko pitkään. Puheessani kiinnitin huomiota ulkomaanedustuksia koskevaan tiedonantoon, jonka olemme jo laatineet, mutta sanoin, että palaamme asiaan aikanaan toisella tiedonannolla, johon tämä erittäin tärkeä mietintö on jättänyt jälkensä.
Erityisesti haluaisin ilmaista olevamme erittäin kiinnostuneita esitetyistä erittäin järkevistä ajatuksista, jotka koskevat koulutusta ulkomaanedustuksiamme varten ja myös koordinointia koskevista argumenteista. Se on erittäin hyvä mietintö erittäin tärkeästä asiasta. Toivomme, että se olisi majakka, joka valaisee tulevat pimeät yömme.
(Naurua ja suosionosoituksia)
Imbenin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0191/2000) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Yhteisön humanitaarisen toiminnan arviointi ja tulevaisuus (asetuksen (EY) N:o 1257/96 20 artikla) (KOM(1999) 468 - C5-0044/2000 - 2000/2016(COS)).
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Äänestysselitykset
Dell'Alban mietintö (A5-0202/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, ilmoitan äänestäneeni Dell'Alban mietinnön puolesta, mistä haluan antaa tässä äänestysselityksen sen huolen vuoksi, jota eläkeläiset yleisesti kantavat kustannuksista. Koska heillä on erittäin vähän rahaa, he ovat todellakin hyvin tarkkoja niiden käytöstä.
Dell'Alban mietinnössä ei valitettavasti ole otettu huomioon talousarvion valvontavaliokunnan puheenjohtajan Theaton ehdotuksia. Hän arvosteli erittäin ankarasti tätä mietintöä, jossa ehdotetaan niiden hankkeiden rahoituksen täytäntöönpanoa, jotka hyväksyttiin edellisellä asetuksella, joka koskee eräille Euroopan unionin hankkeille myönnettyä tukea Latinalaisessa Amerikassa, Aasiassa, Välimeren alueella ja Etelä-Afrikassa. Minusta pitäisi tehdä paljon enemmän, ja tätä pitäisi pitää todellisena komission toimintaa koskevana hälytyskellona.
Piétrasantan mietintö (A5-0205/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, en voi olla selittämättä myönteistä äänestyskantaani MEDAa koskevaan mietintöön, koska tänä kesänä olen viettänyt lomaa Espanjassa ja myös Tunisiassa. Siellä minua lähestyi tunisialainen eläkeläinen, joka oli jostakin saanut tietää, että edustan Euroopan parlamentissa italialaisia eläkeläisiä, ja hän kysyi minulta: "Tiedän, että on olemassa avustusohjelma myös Tunisiaa, kuten kaikkia Välimeren maita varten, mutta mitä hyvää siitä on koitunut minulle, tunisialaiselle eläkeläiselle? Mitä teette meidän hyväksemme?"
Olen itse asiassa lukenut kokonaan Piétrasantan mietinnön, ja olen havainnut, että tiettyjä hankkeita ei ole valitettavasti saatettu päätökseen. Itse asiassa tähän MEDA-ohjelmaan kuuluvien eri aloitteiden osalta - joille soisin paljon enemmän rahoitusta kuin ne 3 475 miljoonaa euroa, jotka on varattu vuosille 1995-1999 - toivon, että ryhdytään toimiin myös sen valvomiseksi, mihin Euroopan unionin rahoitus päätyy, sekä sen varmistamiseksi, että jotakin todella merkittävää tehdään myös Välimeren rannalla olevien Afrikan maiden väestön, myös vanhimman väestön, hyväksi.

Carlotti
. (FR) MEDA-ohjelma on vuonna 1995 käynnistetyn EuroVälimeri-kumppanuuden keskeisin rahoitukseen liittyvän yhteistyön väline. Menettelyt ovat kuitenkin liian monimutkaisia, ne eivät ole tarpeeksi läpinäkyviä, hankkeiden täytäntöönpanoa koskevat tiedot ovat liian pitkiä...
Näin ollen on ryhdyttävä kiireellisiin uudistuksiin, koska nämä vaikeudet aiheuttavat epäluuloisuutta koko prosessia kohtaan, ja Välimeren maiden asukkaat ovat pitäneet niitä kielteisinä merkkeinä, vaikka he suhtautuivatkin eräällä tavalla innokkaina Barcelonan prosessiin.
Komission teksti on hyvä asia, koska siinä pyritään johdonmukaisesti yksinkertaistamaan nykyistä asetusta. Odotamme kuitenkin enemmän, jos haluamme antaa uuden alun Välimeren-politiikallemme: väestöjen yhdistämisen lisääminen tukemalla hajautettua yhteistyötä, kulttuurisen ja inhimillisen näkökannan yhdentämisen lisääminen, vapaakauppa-alueen avaaminen maataloustuotteille sekä perusvapauksien seuraaminen ja tukeminen.
Olen täysin samaa mieltä siitä esittelijän ehdotuksesta, jossa esitetään vuosittaisen kertomuksen laatimista ihmisoikeuksien kunnioittamisesta Välimeren maissa.
Galeote Quecedon mietintö (A5-0210/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, olen äänestänyt yhteisön yhteistä diplomatiaa koskevan mietinnön puolesta. Minun on sanottava, että tyttäreni, joka kerran eurooppalaisen ajokortin nähtyään sanoi hyvin iloisena: "Kas, Eurooppa menee eteenpäin!", kysyi minulta nyt: "Milloin maissa, jonne teemme turistimatkoja, tulee olemaan Euroopan lähetystö?"
Minä uskoin, että komission kertomus olisi ollut päättäväisempi ja määrätietoisempi ja että sillä olisi viimein perustettu 15 jäsenvaltioon ja kaikkialle maailmaan yksi ainoa Euroopan lähetystö 15 kansallisen lähetystön sijaan. Näin ei valitettavasti ole tapahtunut, mutta toivon, että se tapahtuu seuraavan komission tiedonannon myötä.

Andreasen, Busk, Haarder, Jensen ja Riis-Jørgensen
. (DA) Viisi Venstre-puoluetta edustavaa Euroopan parlamentin jäsentä kannattaa tässä mietinnössä esitettyjä pyrkimyksiä parantaa komission edustustoissa toimivien yhteisön virkamiesten diplomaattista koulutusta. Olemme esittäneet tarkistuksen, jossa - ja se on hyväksytty - korostetaan, että kyse on ainoastaan lisäkoulutuksesta ja että kurssien on oltava avoinna kansallisten ulkomaanedustusten diplomaateille. Venstre-puolue ei toisaalta kuitenkaan kannata ajatusta uuden Euroopan yhteisön diplomaattisena korkeakouluna toimivan toimielimen perustamisesta eikä se myöskään toivo, että nykyisiä edustustoja muutettaisiin unionin suurlähetystöiksi. Sen vuoksi me Venstre-puolueen edustajat olemme tänään kannattaneet mietintöä kokonaisuudessaan, mutta emme ole äänestäneet edellä mainituista kohdista.

Blak, Lund ja Thorning-Schmidt
. (DA) Euroopan parlamentin tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat kannattaneet aloitetta, jonka tarkoituksena on parantaa EU:n yhteistä ulkomaanedustusta, ja pitäneet sitä myönteisenä. Lisäksi tuemme aloitetta lisätä ulkomaanedustuksessa toimivien yhteisön virkamiesten koulutusta. Vastustamme kuitenkin henkilöstön koulutuksesta vastaavan diplomaattisen korkeakoulun perustamista. Henkilöstön koulutuksen on voitava tapahtua esimerkiksi lisäkoulutuksena tai "on the job training" -harjoitteluna. Vastustamme myös sitä, että komission edustustot muutettaisiin varsinaisiksi suurlähetystöiksi. Se aiheuttaisi epäselvyyttä siitä, millaisten tehtävien hoitaminen kuuluu kansallisille suurlähetystöille.

Gahrton ja Schörling
. (SV) Olemme jättäneet äänestämättä, koska mietinnön tavoitteet ovat epäselvät.
Toisaalta se sisältää useita ehdotuksia EU:n nykyisten ulkomailla sijaitsevien asianhoitajatoimistojen toiminnan parantamisesta. Sen lisäksi siinä todetaan (O kohdassa), että tavoitteena ei ole EU:n yhteisen diplomatian perustaminen, joka korvaisi jäsenvaltioiden ulkomaanedustuksen.
Toisaalta koko työn taustalla tuntuu olevan pyrkimys toteuttaa vaiheittain juuri tämä, nimittäin luoda todellisia EU:n suurlähetystöjä osana prosessia, jonka tarkoituksena on muuttaa EU suurvallaksi. Tätä vaikutelmaa lisäävät P, 13 ja 15 kohta, joissa puhutaan juuri unionin suurlähetystöistä, EU:n koordinoidusta edustuksesta muun muassa YK:ssa ja siitä, että jäsenvaltiot voivat halutessaan yhdistää diplomaattiedustustonsa komission edustustoihin.
Koska kannatamme olemassa olevaan ulkomaanedustukseen tehtäviä käytännöllisiä muutoksia, mutta vastustamme ehdottomasti sitä, että EU ryhtyisi esiintymään suurvaltana muun maailman edessä, erityisesti sen vuoksi, että se tapahtuu vaivihkaa, meillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin jättää äänestämättä.

Meijer
. (NL) Arvoisa puhemies, Euroopan unionin yhteisen diplomatian perustaminen vaikuttaa vähäpätöiseltä tekniseltä kysymykseltä. Aloite-ehdotus muodostaa kuitenkin osan hiipivästä ja yhä pitemmälle menevästä muutoksesta Euroopan unionin luonteessa. Uhkana on, että unionista tulee yhä enemmän Amerikan yhdysvaltojen kaltainen supervalta.
Tällaisen supervallan tunnusmerkkinä ovat yhteinen raha, yhteinen armeija ja yhtenäinen ulkopolitiikka, ja se toimii linnoituksena ulkomaailmaa vastaan.
Euroopan unionia edeltävien järjestöjen toiminnan oikeutuksena oli 50-luvulla Euroopan valtioiden ja kansojen välinen vapaaehtoinen yhteistyö, jotta voitaisiin säännellä muutamia rajat ylittäviä ongelmia, jotka liittyivät yhteisiin etuihin.
Jos silloin olisi ollut kysymys laajan, monia kansoja hallitsevan supervallan luomisesta, sitä vastaan olisi herännyt voimakasta vastarintaa.
Tällaiset monia kansoja käsittävät valtiot hallitsivat Eurooppaa ennen vuotta 1918, mutta niiden romahtamisen ansioista suurin osa Euroopan kansoista sai mahdollisuuden hallita itseään demokraattisesti.
Minun puolueeni, Alankomaiden sosialistipuolue, pitää tällaisen supervallan paluuta uhkana demokratialle, julkisille palveluille, rauhalle ja pakolaisille. Äänestän tätä uutta, väärään suuntaan otettua askelta vastaan.

Rovsing
. (DA) Meillä maailman harvoilla demokraattisilla valtioilla on erityinen vastuu kannettavanamme. Yhdysvaltojen tavoin meidän on pystyttävä tekemään itsenäisiä aloitteita ja puututtava asioihin niissä maailman osissa, joissa on puolustettava ihmisoikeuksia ja levitettävä demokraattisia arvoja. Tällainen asioihin puuttuminen on toteutettava pääasiassa taloudellisin painostuskeinoin, mutta joissakin tilanteissa voi olla välttämätöntä, että asioihin puututaan sotilaallisesti. Jotta EU pystyisi osoittamaan, että sillä on tarvittavaa voimaa toteuttaa nämä tehtävät, EU:ssa on tehtävä tiivistä niin taloudellista kuin poliittistakin yhteistyötä, muun muassa tiivistämällä ulkomaanedustustojen välistä yhteistyötä. Tällä hetkellä komission edustustojen lausunnot eroavat liikaa toisistaan jäsenvaltioiden erilaisten kantojen vuoksi. Jos EU aikoo olla uskottava poliittisessa toiminnassaan, tarvitaan paremmin koordinoitua ulkopolitiikkaa, jossa EU:n valtioiden on yhdistettävä voimansa ja toimittava yhdenmukaisesti.

Souchet
. (FR) Galeoten mietintö on siitä erikoinen, että siinä ilmoitetaan itse asiassa varsin selvästi, mitkä ovat sen todelliset tavoitteet ja johtoajatukset yhteisön yhteisen diplomaattisen yksikön luominen vaikka siinä väitetäänkin muodollisesti aivan muuta. Koko ehdotettu järjestelmä on nimittäin ristiriidassa O kohdan kanssa, jonka mukaan järjestelmän tavoitteena ei ole jäsenvaltioiden ulkomaanedustuksen korvaaminen eurooppalaisella. Suhtaudun myönteisesti Dupuis'n tarkistusten suorapuheisuuteen ja johdonmukaisuuteen; niissä asiat ainakin tehdään selviksi. PPE-puolueen hiuksenhieno sisäinen tasapainotila selittää luultavasti sen, miksi meille esitetty rakennelma on niin eriskummallinen.
Tämä varovaisuus ja nämä kaunistelevat ilmaisut, jotka ovat nähtävästi varsin naurettavia, mukailevat nimittäin suoraan Monnet'n ja Delorsin menetelmää, josta Galeote vain ehdottaa meille uutta versiota, joka liittyy tällä kertaa diplomatiaan. Menetelmän mukaan elin luo toimen, ulkokuori erittää sisällön, tekniset näkökohdat innostavat poliittisia näkökohtia. Meillä on nyt kuitenkin salakielen avain, ja osaamme tulkita sanoman. Kun Galeote ehdottaa diplomaattisen korkeakoulun perustamista, jotta voitaisiin muovata yhteisön superdiplomaatteja ja kierrättää kansallisia diplomaatteja, kansainvälisen oikeushenkilön aseman antamista Euroopan unionille sekä edustustojen "koordinoimista", tiedämme, että kyse on todellisuudessa suurlähetystöjen yhteensulauttamisesta, yhteisön yhteisen diplomaattikunnan luomisesta ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston Ranskan ja Ison-Britannian pysyvien edustajien muuttamisesta yhteisön edustajiksi.
Tietenkin, kuten aina, sivuutetaan kysymys siitä, mikä on tavoite, sisältö, ainoa asia, jolla on merkitystä. Miksi tällainen uusi elin luodaan? Entä millaista ulkopolitiikkaa tällainen yhteisön diplomaattinen yksikkö tässä tapauksessa harjoittaisi? Millaisia yhteisiä etuja sen pitäisi puolustaa?
Menettely on tyypillisen marxilainen. Odotellaan "yhtäkkistä laadullista harppausta", jonka toivotaan muuttavan tietyltä tasolta lähtien määrällinen laadulliseksi. Yhteisen välineen oletetaan tuottavan yhteisen tietoisuuden, yhteisen tahdon ja yhteisen vastuun. Tämä määrällinen palvonta huipentuu irvokkaaseen amerikkalaisten ja "eurooppalaisten" diplomaattien määrän vertailuun; viimeksi mainittujen määrä saadaan laskemalla yhteen niiden ammattidiplomaattien määrä, jotka toimivat eri valtioidemme ulkoedustustoissa. Onko tarpeen muistuttaa, että Yhdysvallat on yksi ja sama valtio ja että kaikilla Euroopan unionin jäsenvaltioilla on etuoikeutettuja suhteita ympäri maailman, erilaisia ja joskus erisuuntaisia kokemuksia ja yhteenkuuluvuussuhteita, jotka muodostavat Euroopan diplomatian rikkauden? Se, että kaikki nämä asiantuntemukset täydentävät toisiaan, voidaan alistaa yhteiselle tavoitteelle, joka on määriteltävä selvästi ja joka palvelee näin ollen todella eurooppalaisia etuja.
Meille ehdotettu yhteinen diplomatia vie pohjan juuri näiltä vahvoilta puolilta. Todellisuudessa kyse on kansallisten tahtojen syövyttämisestä, vaikka ne ovatkin Euroopan diplomatian käynnissäpitävä voima, ja samanaikaisesti ihmetellään, miksi välineiden ja julkilausumien määrän kasvaessa sisältöä ei löydy ja mielenkiinnottomuus yleistyy.
Mietinnön ainoa myönteinen kohta voisi olla se, että siinä halutaan järkiperäistää Euroopan komission ulkomaanedustuksien organisaatiota ja parantaa niiden ammattitaitoa niiden toimiessa kolmansissa maissa. Kokemus on osoittanut, että ulkomaanedustukset eivät aina ole todellisen tehtävänsä tasolla; niiden tehtävänä on panna täytäntöön ja valvoa paikan päällä yhteisön ohjelmia ja sopimuksia. Vaikuttaa nimittäin siltä, että tämä tehtävä on toissijainen, kun on kyse komission edustajien huolenaiheista, koska he ovat liian kiinnostuneita saamaan virallisesti suurlähettilään anastetun tittelin voidakseen pitää tiukasti silmällä niiden ohjelmien kunnollista täytäntöönpanoa, joiden soveltaminen on heidän vastuullaan.
Jos tätä viimeistä kohtaa ei oteta huomioon, on kuitenkin ymmärrettävää, ettemme tietenkään äänestäneet tämän päätöslauselmaesityksen muiden ehdotuksien puolesta, jotka ovat täysin epätodellisia. Nyt huomaamme, että yhteisvaluutalle ominaisia piirteitä ovat järjettömyys ja heikkous, eikä yksikään täysivaltainen valtio tue sitä. Ja nyt haluttaisiin nähdä toiminnassa tai pikemminkin epäkunnossa yhteinen, samalla lailla eli väärinpäin kehitetty yhteinen diplomatia.

Theorin
. (SV) Pidän myönteisenä aloitetta, joka koskee ulkomaanedustuksessa toimivien yhteisön virkamiesten koulutuksen parantamista, mutta en voi tukea yhteisen diplomaattikunnan perustamista.
Jäsenvaltiot ovat vastuussa diplomaattisuhteista ulkomaihin, ja mielestäni komission edustustojen muuttaminen sellaisiksi yhteisön edustustoiksi, joilla on oikeushenkilön asema, saattaisi johtaa eturistiriitoihin jäsenvaltioiden kansallisten diplomaattiedustustojen kanssa. Sen vuoksi en voi kannattaa esittelijä Galeote Quecedon mietintöä.
Imbenin mietintö (A5-0191/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin myös Imbenin mietinnön puolesta, koska Euroopan unioni tekee toki erittäin tärkeää työtä, kun se organisoi humanitaarista apua alueilla, joilla on tapahtunut onnettomuuksia tai ollut sota. Eläkeläiset, joita minulla on ilo ja kunnia edustaa, kuuluvat niihin, jotka myös näissä tilanteissa tarjoutuvat kaikkein halukkaimmin auttamaan ja toimimaan niiden puolesta, joilla on epäonnea joutua onnettomuuden uhreiksi. Mutta mitä Euroopalle on jäänyt käteen tästä aloitteesta, jonka kustannukset yksin vuonna 1999 olivat 813 miljoonaa euroa? Pyytäisin muuten komissiota lisäämään näitä varoja, koska on erittäin tärkeää, että Eurooppa on läsnä maailmassa ja tekee sen näkyvästi, myös logon avulla ja tiedottamalla enemmän tästä tärkeästä toiminnasta.

Cauquil
Arvoisa puhemies, yksi ainoa esimerkki, joka on peräisin mietinnön perusteluista, osoittaa, miten naurettava onkaan yhteisön humanitaarista toimintaa käsittelevä mietintö. Mietinnössä mainitaan, että syynä yleensä kansainvälisen ja erityisesti yhteisöllisen avun puuttumiseen oli se, ettei toimintavälineitä ja etenkään helikoptereita ollut saatavilla, jotta oltaisiin voitu taistella Mosambikin tulvia vastaan; sitä vastoin, kun kukapa sen voisi unohtaa oli kyse Jugoslavian tai Irakin tapahtumista ei ollut puutetta helikoptereista, lentokoneista, kaikenlaisista kuljetusvälineistä sen enempää kuin tuhoamisvälineistäkään.
Ainoa tästä tehtävä johtopäätös on, että suurvallat, jotka kykenevät käyttämään huomattavia voimavaroja pakottaakseen muun maailman hyväksymään ylivalta-asemansa, eivät ole valmiita samanlaisiin ponnisteluihin pelastaakseen ihmishenkiä. Näissä oloissa Euroopan toimielimien humanitaarista apua koskevat tyynnyttelevät julistukset ovat sopimattoman tekopyhiä, emmekä aio tukea niitä. Tästä syystä pidättäydyimme tämän kysymyksen osalta.

Fruteau
. (FR) Haluan aivan ensinnäkin kiittää kollegamme Imbenin esittelemän mietinnön laadukkuutta. Hänen mietintönsä sijoittuu nimittäin samalle suoralle linjalle kuin toimielimemme, joka on aina ottanut kiivaasti kantaa kaikkein huono-osaisimmissa maissa lausuntojensa, päätöslauselmiensa tai vielä konkreettisten toimiensa kautta humanitaarisen avun parantamisen ja kehittämisen puolesta.
1990-luvun alusta ja Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimiston (ECHO) luomisesta lähtien Eurooppa on nimittäin toiminut maailman suurimpana avunantajana.
On pakko kuitenkin todeta, että köyhyys lisääntyy maailmanlaajuisesti huolimatta ponnisteluistamme, jotka ovat olleet perusteltuja, kun ajatellaan niitä historiallisia siteitä, jotka yhdistävät jotkin Euroopan maat ja jotkin kehitysmaat. Tällä hetkellä puolet väestöstä käyttää elämiseensä alle kaksi dollaria päivässä. Sitä on mahdotonta hyväksyä!
Ovatko irrotetut rahat menneet hukkaan? En usko. En uskalla kuvitella, millaiseen tilanteeseen joutuisimme nyt ilman ECHOn johtamaa kriisiapua, jolla pyritään selviytymään luonnonkatastrofeista tai vakavista kriiseistä, jotka kohdistuvat säännöllisesti planeettamme haavoittuvimmille alueille.
Joka tapauksessa humanitaarista apua on järkiperäistettävä. Tältä osin olen tyytyväinen siihen, että parlamenttimme vaatii avustuksien johdonmukaistamisen ja yhteensovittamisen lisäämistä sekä yhteistyön vahvistamista eri kumppanien, kuten täytäntöönpanevan valiokunnan, jäsenvaltioiden, yhdistyksien tai jopa Yhdistyneiden Kansakuntien kesken. Meidän on myös pyrittävä suoranaisen humanitaarisen avun antamisen lisäksi ehkäisemään paremmin konflikteja, koska sota runtelee edelleen 25:tä prosenttia Afrikan maa-alueista.
Lopuksi, vaikka kehitykseen liittyvä ongelma on moniulotteinen ja vaikka Euroopan unioni ei ole ainoa ratkaisu, meidän on jatkettava ja voimistettava toimiamme, jotta voisimme luoda perustan kestävälle maailmanlaajuiselle kehitykselle ja jotta voisimme osallistua köyhyyden poistamiseen. Tämä ajatus innoitti joka tapauksessa kehitys- ja yhteistyövaliokunnan työtä. Tästä syystä äänestin kollegamme tänään esittelemän mietinnön puolesta.
  

Raschhofer
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää omasta ja kollegoideni puolesta jyrkän vastalauseen ja antaa kirjata sen myös pöytäkirjaan artikkelista, jonka arvoisa puhemies julkaisi tämänpäiväisessä Straßburger Tageszeitung -lehdessä. Hän toteaa siinä uskovansa, että Itävallassa olisi syntynyt väkivaltaisuuksia, mikäli 14 EU-valtiota eivät olisi toteuttaneet Itävallan vastaisia pakotteita. Torjun tämän jyrkästi. Puhemies ei näin tee pelkästään vääryyttä Itävallan kansalle vaan käyttää myös väärin asemaansa ja aiheuttaa näin suurta vahinkoa parlamentille, EU:n toimielimelle!

Puhemies
Hyvä jäsen Raschhofer, minulla on ilo välittää huomautuksenne puhemiehelle.
(Istunto keskeytettiin klo 13.23 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Read
Arvoisa varapuhemies, kiitos, että annoitte minulle puheenvuoron. Luvallanne haluaisin ottaa uudelleen esiin sen työjärjestyspuheenvuoron, jonka otin esiin juuri ennen tämän aamun äänestyksiä. Haluan lukea uudelleen sen näkökannan, jonka halusin tuoda esiin.
Olen tällä hetkellä parlamentin suhteista Yhdysvaltoihin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtaja ja haluaisin esittää parlamentin sääntöjen mukaan työjärjestyspuheenvuoron, joka koskee parlamentin valtuuskuntia. Tietooni on tullut, että ryhmä parlamentin jäseniä PPE-DE-ryhmästä vieraili Yhdysvalloissa heinäkuussa. Yleensä pitäisin tätä yksityisasiana, mutta ryhmän vierailuun liittyvässä ohjelmaesitteessä, jonka voin toimittaa teille, ryhmästä käytetään sanaa parlamentin valtuuskunta ja erityisesti parlamentin jäsen Robert Goodwillia kutsutaan valtuuskunnan johtajaksi.
Tämä asettaa koko vierailun täysin erilaiseen valoon. Parlamentin virallinen valtuuskunta, jonka puheenjohtaja olin, kävi Yhdysvalloissa kesäkuussa. Ymmärrätte varmaan, että voi syntyä sekaannusta, jos Yhdysvaltoihin saapuu kolme viikkoa myöhemmin toinen parlamentin jäsenten ryhmä, joka kaikin tavoin näyttää myös Euroopan parlamentin valtuuskunnalta. Tiedän, että heidän puheissaan oli vahva Euroopan vastainen sävy ja tämä on tietenkin PPE-DE-ryhmän asia, mutta kun Euroopan unionista esitetyt haitalliset ja halventavat huomautukset tulevat Euroopan parlamentin virallisena pidetyn valtuuskunnan taholta, katson, että asia on otettava täällä esiin.
Pyytäisin teitä tutkimaan kiireellisenä asiana sitä, onko parlamentin sääntöjä rikottu. Voitteko myös varmistaa, oliko noilla parlamentin jäsenillä virallinen kutsu kyseessä olleilta yhdysvaltalaisilta järjestöiltä ja oliko heillä aikomus antaa matkansa johdosta taloudellisia etuja koskeva selvitys? Toimitan tietenkin teille saamani asiaa koskevan aineiston.

Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Gorostiaga Atxalandabaso
Arvoisa puhemies, voitte nähdä, että pöytäkirjassa kohdan 2 lopussa lukee, että "Gorostiaga Atxalandabaso käytti puheenvuoron" heti sen jälkeen kun parlamentti vietti minuutin hiljaisuuden uhrien muistoksi. Siinä ei ole itse asiassa mitään merkintää siitä, mitä minä sanoin. Jos kuitenkin katsotte sanatarkkaa istuntoselostusta, näette, että siellä on erittäin tärkeä virhe, joka voi johtaa ihmisiä harhaan. Sanatarkoissa istuntoselostuksissa sanotaan puheeni lopussa: "ETAn toiminta on oikeutettua kamppailua tärkeän asian tunnustamisen puolesta." jne. Sanoin kuitenkin, että "ETAn toiminta on raivoisaa kamppailua tärkeän asian tunnustamisen puolesta." Oikeudesta olla baski.
Voitte ymmärtää, että tämä ero on erittäin merkittävä. Haluaisin korjata sen. Pyydän, että joku ottaa siitä vastuun, koska jos katsotte Espanjan lehdistöä tänään, kaikki ovat ottaneet nämä sanat tosina. Se sentään perustuu viitemateriaaliin, mutta eräät joukkotiedotusvälineet Espanjassa ovat lainaamani Hegelin sijasta laittaneet tilalle Nietzschen nimen, eikä tämä ole mitään yhteensattumaa.
Pelkään, että suuhuni on päätetty laittaa sanoja, joita en ole sanonut. Tämä on vastalauseeni. Haluaisin korjata sen, mitä sanatarkoissa istuntoselostuksissa lukee. Se, että pöytäkirjassa lukee "käytti puheenvuoron", ei riitä. Teidän on kirjattava myös se, mitä sanoin eilen.

Puhemies
Jäsen Gorostiaga, jos olette sitä mieltä, että sanojanne ei ole kirjattu oikein, teille on tässä annettu mahdollisuus ilmoittaa siitä. Tämäkin tulee sanatarkkoihin istuntoselostuksiin. Selvitämme tietenkin, kuinka tämä on tapahtunut. Olen nyt saanut tämän tiedoksi.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Esityslista
Puhemies
Kuten tiedätte, parlamentti päätti tänä aamuna ottaa Verheugenin laajentumista koskevan lausunnon huomiselle esityslistalle klo 17.00. Komission puheenjohtaja Prodi on ilmaissut toiveensa antaa myös lausunnon tästä asiasta. Koska Prodin täytyy välttämättä poistua Strasbourgista huomenna iltapäivällä klo 17.00, ehdotan teille, että komission tiedonannon käsittely siirrettäisiin pidettäväksi klo 16.00. Näin ollen keskusteluja jatketaan komission tiedonannon käsittelyn jälkeen komission kyselytuntiin saakka, joka alkaa klo 17.30.
Onko huomautettavaa?

Poettering
Arvoisa puhemies, olen hyvin samaa mieltä siitä, mitä te sanoitte, ja olen myös erittäin tyytyväinen siihen, että arvoisa puhemies Prodi ilmaisee itse kantansa. Pyydän vain, ja paikalla olevat ryhmien puheenjohtajat ovat kanssani samaa mieltä siitä, että myös ryhmien puheenjohtajille annetaan huomenna tilaisuus esittää lyhyesti kantansa. Siihen ei ole vielä varauduttu. Pyydän kuitenkin varautumaan siihen, jotta mekin voimme esittää kantamme. Puheenvuorojen ei tarvitse olla pitkiä, mutta ryhmien puheenjohtajien on saatava tilaisuus kantojensa esittämiseen. Pyydän, että asia hoidetaan.

Puhemies
Jäsen Poettering, parlamentti on riippumaton. Jos ilmaisette tällaisen toiveen - minusta tuntuu, että muut ja erityisesti teidän kolleganne ovat tästä samaa mieltä - silloin sille ei ole mitään estettä, mikä tarkoittaa, että myös ryhmien puheenjohtajat saavat puheenvuoron.
Onko huomautettavaa?
Asia on siten päätetty.

Unionin prioriteetit ulkoisten toimien alalla (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelun jatkaminen neuvoston ja komission julkilausumasta unionin prioriteeteista ulkoisten toimien alalla.

Van den Berg
Arvoisa puhemies, sydämelliset kiitokset. Jatkan tämänaamuista keskustelua. Euroopan sosialidemokraattisen puolueen ryhmässä meillä on tarve tunnustaa itsellemme, että Berliinin muurin kaatumisen jälkeen Euroopan asemassa on tapahtunut valtava muutos maailmassa, ja me puhumme perinteisessä mielessä ulkopolitiikasta, jota suurimmaksi osaksi toteuttavat kansallisvaltiot, joille jää luonnollisesti edelleen tärkeä rooli täytettäväksi. Olemme myös nähneet, että omat hallituksemme ovat usein estäneet toisiaan toimimasta tehokkaasti ulkosuhteissa. Nyt olemme tilanteessa, jossa näemme hallitusten ottavan asteittain askelia eteenpäin ja myös Euroopan unionin perustavan vahvempaa yhteistä ulkopolitiikkaa. Ulkoisissa toimissa ulkopolitiikan käsite kattaa mielestämme - Patten ilmaisi tämän mielestäni hyvin selkeästi - huomattavasti enemmän kuin perinteinen ulkomaandiplomatia sellaisena kuin olemme sen tunteneet ja liittyy sellaisiin käsitteisiin, kuten turvallisuus, mukaan lukien paljon laajempi turvallisuuden käsite, ympäristö, konfliktien ehkäisy, kauppa ja suhteet monilla eri aloilla. Tähän kuuluvat kehitysyhteistyö ja luonnollisesti ulkopolitiikan perinteiset keinot. Tämä johtaa meidät uudelleen muotoiltuun Euroopan unionin ulkopolitiikkaan sekä ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen, korkea edustaja Solanan ja neuvoston yhteen sulattamiseen, ja näillä kaikilla on tietty rooli suoritettavanaan. Ikävää, että emme vieläkään saa täällä kuulla Solanan mielipidettä tästä asiasta.
Haluamme oikeastaan painottaa sitä, että prioriteeteissa on kolme asiaa, jotka täytyy saada samanaikaisesti tasapainoon. Ensimmäinen on suoraan meihin vaikuttava asia: naapurimaat, laajentuminen ja Itä-Eurooppa. Toinen asia on MEDA-alueen strateginen puoli, siis toinen alue, joka liittyy perinteisiin suhteisiin NATOssa, G7:ssä ja muissa yhteyksissä, kun teemme yhteistyötä Yhdysvaltojen ja muiden perinteisten kumppanien kanssa. Kolmas asia katoaa helposti näköpiiristä, mutta se on meille tärkeä: Eurooppa arvojen kantajana maailmassa, maailmanlaajuisena toimijana maailmankylässä. Tässä yhteydessä on myös tärkeää, että köyhyyden vastaista taistelua pidetään keskeisenä panoksena politiikassamme eikä ulkopolitiikalle alisteisena asiana. Arvoisat kollegat Patten, Nielson ja kaikki muut kollegat, samoin kuin arvoisa ulkosuhteista vastaava komission jäsen, tässä asiassa voitaisiin löytää uudet arvot, uusi laatu ja tehokkuus yhdessä parlamentin kanssa. Meistä on hyvin ikävää, että on poistettu 4 kohta sekä parlamenttimme rooli ja tehtävät, joita meillä oikeastaan olisi tässä asiassa vielä runsaasti. Joudumme vieläkin liian usein kokemaan, että neuvosto noudattaa omaa linjaansa, eikä se ole enää tapa, jolla me voimme toteuttaa uudenaikaista laajaa ulkopolitiikkaa. Siksi toivomme, että signaalimme uudesta politiikasta menee uudelleen perille toki talousarvio huomioon ottaen. Toivomme myös, että uudessa politiikassa osallistuva ja vahva Euroopan parlamentti saa olla mukana keskusteluissa ja että siihen suhtaudutaan vakavasti. Haluaisimme, että neuvoston ja komission kanta olisi myös tässä asiassa myönteinen tämän uuden politiikan osalta.

Cox
Arvoisa puhemies, pidän myönteisenä sitä päättäväisyyttä, jota puheenjohtajavaltio Ranska ja komissio näyttivät täällä tänään, kun ne painottivat laajentumista tärkeimpänä prioriteettina unionin ulkoisten toimien alalla. Toivon, että kun huomenna keskustelemme asiasta parlamentissa, Verheugenin tapaus on ainoastaan oikea-aikainen muistutus siitä, että meidän on tämän strategisen prioriteetin osalta lähetettävä selkeitä viestejä ja vältettävä sekavien sanomien lähettämistä.
Käsiteltävänä olevasta asiasta haluaisin ottaa esiin sen, mitä komission jäsen aikaisemmin tänään sanoi, kun hän puhui yrityksestä tehdä ulkopolitiikasta tehokkaampaa, ja haluaisin sanoa, että tämän unionin ulkopolitiikan jakamattomuutta koskeva näkökanta on myönteinen asia, ja tuen sitä. Kun otamme huomioon Barcelonan prosessin, Lähi-idän rauhanprosessin, suhteemme Länsi-Balkanin valtioihin ja suhteemme Venäjään, on katettava valtava politiikan alue ja laaja valikoima keinoja. On selvää, että menestyksekäs ulkopolitiikka ei voi seisoa ainoastaan yhden jalan varassa. Vaikka ulkopolitiikan harjoittaminen - ja erityisesti ulkopolitiikan turvallisuus- ja puolustusulottuvuus - on olennaisesti hallitusten asia, siitä seuraa, että politiikan alueen luonteen ja käytettävissä olevien välineiden vuoksi se ei voi olla yksin hallitusten asia. Komissio on oikeassa vaatiessaan perustamissopimuksen mukaista oikeuttaan osallistua ja sen kautta parlamentin oikeutta vaatia vastuuvelvollisuutta ja tutkintaa.
Toinen yleisluonteinen kohta, johon haluaisin viitata, koskee politiikan tehokkuutta. Myös tässä uusi komissio - ja erityisesti komission jäsen Patten - ansaitsevat onnittelut, ennen kaikkea siitä, että he paljastivat, kuinka kauheaksi politiikan harjoittaminen oli suurelta osin tullut. Saanen palauttaa mieliinne yhden tutkimustuloksen: viitenä viimeksi kuluneena vuotena keskimääräinen viive sidottujen rahojen nostamisessa on kasvanut kolmesta vuodesta neljään ja puoleen vuoteen. Tietyissä ohjelmissa maksamattomien sitoumusten kasauma vastaa yli kahdeksan ja puolen vuoden maksuja. Tämä on selvä farssi kenen tahansa tekemän analyysin mukaan. Oikeudenmukaisuuden nimissä on sanottava, että edellinen Jacques Santerin johtama komissio oli sekä uhri että tekijä tässä prosessissa. Tämä on tehottoman ja heikon järjestelmän vuosien kasauma. Pidämme myönteisenä sitoutumista tuon prosessin kiireelliseen tarkasteluun.
Liberaalidemokraattisen ryhmän puolesta haluaisin painottaa erityisesti huoltamme, joka kohdistuu menettelytapaan, joka pikemminkin on salassapitoon kuuluva kuin avoimuuteen kuuluva menettelytapa, jota neuvosto yleensä edistää. Laaja salassapito ei ole oikea tapa oikeuttaa kehittyvää yhteisöpolitiikkaa. Ryhmäni pitää valitettavana sitä seikkaa, että tämä salassapitoon kuuluva menettelytapa otettiin vaivihkaa käyttöön parlamentin kesätauon aikana kuulematta parlamenttia ja pelkästään kirjallisella menettelyllä. Se merkitsee hallitusten välistä salaliittoa kansalaisten tiedonsaantioikeutta vastaan. Haluan kuulla tänään neuvostolta, millaisen roolin se katsoo voivansa myöntää parlamentille niihin asioihin liittyvässä tutkinnassa ja vastuuvelvollisuudessa, jotka voivat olla hallitusten välisiä mutta jotka eivät voi seistä vain yhdellä jalalla.

Hautala
Arvoisa puhemies, kun Euroopan unioni ottaa itselleen uusia toimivaltuuksia, niin on syytä odottaa, että tämän toiminnan avoimuus ja parlamentaarinen valvonta lisääntyy samassa tahdissa. Nyt näyttää siltä, että Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetti kehittyy hyvin voimakkaasti ja nopeasti Helsingin huippukokouksen jälkeen. Kuitenkin näyttää siltä, että neuvosto on turvautunut yhä enemmän hallitustenväliseen menetelmään tässä työssä, jopa niin, että se on uhannut sivuuttaa myös komission, mikä on mielestäni aivan ennenkuulumatonta. Komissiolla on oltava vahva rooli tässä prosessissa.
Aivan kuten kollegani Cox äsken, minäkin paheksun voimakkaasti sitä, että kesälomakauden aikana neuvosto laati erittäin merkittäviä rajoituksia yleisön oikeuteen saada tutustua turvallisuus- ja puolustuskysymyksiä koskeviin asiakirjoihin. Kukaan ei tietenkään väitä, etteikö silloin tällöin tarvittaisi luottamuksellisuutta ja jopa salaisuutta kun on kysymys esimerkiksi operationaalisista kysymyksistä puolustuspolitiikassa. Mutta neuvoston päätös näyttää nyt johtavan siihen, että kokonainen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittely politiikan alana joutuu valvottavuuden ulkopuolelle. Sitä ei siis enää voida valvoa. Kansalaiset eivät voi enää seurata, miten turvallisuus- ja puolustuspolitiikka kehittyy, ja myöskin parlamentit ovat ulkona tästä valvonnasta.
Meillä täällä parlamentissa on keskusteltu tästä tilanteesta, ja oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta, jossa osallistun asian käsittelyyn, on tutkimassa sitä, tulisiko parlamentin mahdollisesti haastaa neuvosto tuomioistuimeen tästä päätöksestä, joka selkeästi loukkaa parlamentin oikeuksia ja heikentää kansalaisten jo saavuttamia oikeuksia asiakirjojen saatavuudessa. Minäkin vaadin neuvoston edustajalta selkeää kantaa ja olisin hyvin kiitollinen, jos myös komissio kommentoisi tätä tilannetta.

Miranda
Arvoisa puhemies, olen äärimmäisen lyhytsanainen, sillä haluaisin ainoastaan puhua eräästä Euroopan unionin ulkoisiin toimiin liittyvästä erityisnäkökohdasta, kysymyksestä, joka minun ymmärtääkseni on spesifinen, mutta joka ansaitsee osakseen enemmän huomiota ja josta kannamme erittäin suurta huolta. Viittaan selvään suuntaukseen, kehitysmaiden kanssa tehtävän yhteistyön jatkuvasti vähenevään arvostukseen niin sen saaman huomion kuin keinojenkin osalta.
Olen tietenkin tietoinen siitä, että muitakin tavoitteita on olemassa ja että nekin on otettava asianmukaisesti huomioon. Luulen kuitenkin, että joko virinneiden toiveiden, Euroopan unionin velvollisuuksien tai jopa kehitysmaiden kohtaamien uudenlaisten ongelmien takia, kaikista näistä syistä, olemme sitä mieltä, että meidän on toimissamme otettava keskeisesti huomioon nuo tärkeät maailmankolkat.
Haluaisin painottaa aivan erityisesti erästä näkökohtaa: tässä yhteydessä meillä on oltava omia ja itsenäisiä strategioita, jotka vahvistavat Euroopan unionia tällä alalla. Tämä huolenaihe pohjautuu erityisesti yhteistyön talousarviossa kärsimiin peräkkäisiin supistuksiin, jotka jollakin tavoin kuvaavat ja vahvistavat näitä juuri mainitsemiani pelkoja, jotka olisi mielestäni syytä hälventää kerralla.

Dupuis
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, halusin aivan ensiksi esittää pienen huomautuksen Pattenille. Asiakirjassa, josta valmistaudumme äänestämään, pahoitellaan sitä hallitusten välistä liukumaa, joka on luonteenomainen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme rakentamiselle, mikä on jotakuinkin ristiriidassa komission jäsenen tänä aamuna lausumien sanojen kanssa; niiden mukaan ulkopolitiikka kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Olen siis sitä mieltä, että kysymystä pitäisi kenties tarkastella joustavammin. Politiikassa emme käytä koskaan sanoja "ei koskaan". Parlamenttimme suhtautuu mielestäni melko pelokkaasti kysymykseen, mutta Brokin puheenvuorossa osoitettiin, että jotkut parlamenttimme jäsenet katsovat edelleen, että ulkopolitiikan saattaminen osaksi unionin perustuslakia on yhä vielä mahdollista ja ehdottoman välttämätöntä.
Haluaisin nopeasti esittää kaksi kysymystä neuvoston puheenjohtajalle. Olen lukenut kiinnostuneena, että Ranska ja Saksa ovat tehneet yhdessä aloitteen konsulaattien yhdistämiseksi. Voiko puheenjohtajavaltio suunnitella ulkoasiainpolitiikan saattamista pikaisesti osaksi unionin perustuslakia ja kaavailla erityisesti sitä, että yhdelle unionin suurlähetystölle annetaan tehtäväksi edustaa kaikkia unionin jäsenvaltioita niissä 50 maassa, joissa yksikään unionin jäsenvaltio ei ole läsnä?
Toinen kysymys: arvoisa neuvoston puheenjohtaja, panin kiinnostuneena merkille, että ette ollut erityisen innostunut Euroopan unionin ja Kiinan välisestä huippukokouksesta, mikä ilahduttaa minua. Tarkoittaako se sitä, että Kiinan kanssa käytävän niin sanotusti kriittisen vuoropuhelun politiikka haudattaisiin lopullisesti, ja olisitteko neuvoston puheenjohtajana valmis ottamaan esille maanpaossa olevan Tiibetin hallituksen tunnustamista koskevan kysymyksen seuraavassa kiinalaisten kanssa pitämässänne kokouksessa, jollei mihinkään Tiibetin uuteen asemaan liittyvään sopimukseen päästä järkevän ajan kuluessa?

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, mielestäni on tärkeää, ettemme kadota näköpiiristä niitä tavoitteita, joihin tällä keskustelulla on pyritty. Tavoitteitahan on mielestäni kaksi:
Ensinnäkin, sen takaaminen, että Euroopan unionin ulkoiset toimet ovat entistä tehokkaampia, johdonmukaisempia ja näkyvämpiä. Miksi? Mitä hyötyä meille on siitä, että meillä on komission ja jäsenvaltioiden välillä yli 40 000 virkamiestä yli 1500 diplomaattisessa edustustossa mikä on kaksinkertaisesti se määrä, joka Yhdysvalloilla on jos toimintamme ei ole tosiasiassa riittävän tehokasta, johdonmukaista ja näkyvää? Mielestäni komission jäsen Patten ilmaisi asian oikein hyvin puheessaan, jolla hän osoitti, että hän on ainakin lukenut yhteisen päätöslauselmaesityksemme, jonka olemme saaneet kokoon parlamentissa.
Toiseksi, sen paneminen merkille, että lopullisesti ovat ohi ne ajat, jolloin Euroopan parlamentti vain allekirjoitti muiden yhteisön toimielinten asettamat painopistettä koskevat määräykset.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Moscovici, seuraavina kuukausina on tehtävä tärkeitä päätöksiä alkavan ja alkutekijöissään olevan puolustuspolitiikan alalla. Balkanin kriisin aikana on käynyt erittäin hyvin ilmi, missä asioissa Euroopan unioni on riittämätön. Tällä hetkellä Yhdysvalloissa käydään vilkasta keskustelua sotilasmenoista, joista meidänkin olisi pian Euroopassa ryhdyttävä keskustelemaan myös menoihin liittyvien rakenteellisten seikkojen eikä ainoastaan menojen itsensä osalta.
Jäsenvaltioiden tällä alalla tekemien sijoitusten yhteensopimattomuuden ja epäyhtenäisyyden vuoksi kansalliset erityispiirteet tätä keskustelua on jo riittävän vaikea käydä ilman, että voisimme ottaa huomioon muita ongelmia, esimerkiksi toimielinten välisiä kanteita. Parlamentti olisi pitänyt selvästi parempana, että korkea edustaja olisi toiminut komission yhteydessä. Hän toimii neuvoston yhteydessä, ja meidän on vain hyväksyttävä se, kuten meidän on hyväksyttävä sekin, että komissiolla on oma roolinsa. Komission jäsen Patten on oikeassa, kun hän sanoo, että on selvitettävä ja ratkaistava useita hallitustenvälisiä ja yhteisön sisäisiä jännitteitä. Tämä toimielinten välinen kiista on ratkaistava, eikä Euroopan parlamentti tyydy toimimaan ainoastaan kumileimasimena, vaan se haluaa olla myös tekemässä päätöksiä.

Lalumière
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, seuraamme tietysti PSE-ryhmän ranskalaisten kollegojeni kanssa erittäin kiinnostuneena unionin ulkoisia toimia. Muistutan yleisesti, että suhtaudumme myönteisesti Euroopan unionin voimakkaaseen läsnäoloon kansainvälisellä näyttämöllä. Se edellyttää ensinnäkin itse neuvoston lujaa ja sitkeää tahtoa. Arvoisa ministeri, puhuitte äärimmäisestä kunnianhimosta, ja olen siitä iloinen. Se edellyttää kuitenkin myös, että komissiolla on todellisia toimintamahdollisuuksia. Tällainen on komission jäsenen toive, ja toivon, että hänellä on nyt ja vastakin poliittiset, hallinnolliset ja rahoitukselliset keinot panna mielenkiinnon kohteensa täytäntöön, jotta YUTP:mme olisi todellinen ja tehokas.
Haluaisin tässä lyhyessä puheenvuorossa kuitenkin korostaa erityisesti laajentumista. Saksalaiselle sanomalehdelle äskettäin myönnetty haastattelu aiheutti hieman sekaannusta. Meille asiat ovat selviä. Kyse ei ole laajentumisprosessin hidastamisesta esittämällä uusia vaatimuksia tai erilaisin ajan voittamiseen tarkoitetuin keinoin. Meidän on päinvastoin tehtävä kaikkemme edistääksemme prosessia, kuten juuri vakuutitte uudelleen, arvoisa ministeri, mikä ei tietenkään sulje pois kurinalaisuutta sen enempää kuin valppauttakaan. Hutiloitu laajentuminen olisi luonnollisesti vakava virhe.
Näin ollen olemme tietoisia kansalaisillemme aiheuttamistamme ongelmista niin 15 jäsenvaltiossa kuin ehdokasvaltioissakin. Näille kansalaisille on tiedotettu asiasta hyvin huonosti, ja heidän reaktionsa saattavat heilahdella järjettömästä innostuksesta lannistumisen tunteeseen ja vihamieliseen asenteeseen. On kiistatonta, että on tehtävä vielä paljon työtä, jotta pitkä ja vaikea laajentumisprosessi voi perustua vakaaseen, selväjärkiseen ja peräänantamattomaan kansan tahtoon.

Schroedter
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin ulkopolitiikka voi onnistua vain, mikäli se täyttää kolme keskeistä kriteeriä: selkeyden, uskottavuuden ja avoimuuden. Arvoisa komission jäsen Patten, emme lakkaa vaatimasta sitä, vaikka olette sitä mieltä, että tämä pallottelu saisi viimein loppua. Minun nähdäkseni se on alkanut ja voi päättyä vain, mikäli siihen löydetään rakentava ratkaisu. Muuten päädytään toimielinten väliseen uuteen kilpailuun.
Mielestäni Pariisissa pitämänne puhe oli tältä kannalta tärkeä. Nyt on nimittäin lopultakin tarkoitus puhua avoimesti siitä, miten todella selkeän ulkopolitiikan edustus ratkaistaan. Euroopan parlamentin merkitys on siinä suuri. Sanoitte itse, että uskottavuus toinen kohta on mahdollista vain, kun kaikki Euroopan unionilla olevat mahdollisuudet, nimittäin kaikki kolme pilaria, ja nimenomaan myös ensimmäinen niistä rahoituksellisine ja taloudellisine mahdollisuuksineen, otetaan huomioon ennalta ehkäisevässä konfliktien hallinnassa, ja kun EU synnyttää vakautta myös ulkopuolelleen käyttämällä oikein taloudellisia välineitään ja tekemällä todellista yhteistyötä poliittisilla välineillään.
Me nimittäin tiedämme, että turvallisuus on ymmärrettävä huomattavasti entistä laajemmin. Ympäristön turvallisuutta, yksilön ja ihmisoikeuksien turvallisuutta ei voida varmistaa vain yhdellä pilarilla. Ennalta ehkäisevä konfliktinhallinta ei siis rajoitu poliisijoukkojen perustamiseen vaan vaatii kaikkien kolmen pilarin huomioonottamista. Viimeisestä kohdasta, nimittäin avoimuudesta, on myös meidän ryhmämme sanonut tänään jo riittävän selvästi, että emme hyväksy emmekä aio tulevaisuudessakaan hyväksyä sitä, että nämä asiakirjat ovat vain rajoitetusti saatavilla. Parlamentti puolustaa avoimuutta, ja se vaatii sitä edelleen sekä neuvostolta että komissiolta. Sen osalta keskustelumme ei ole vielä päättynyt.

Oostlander
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja puhui kiinnostavasti neljästä prioriteetista, jotka neuvoston puheenjohtajalla on tulevaisuutta varten tällä ulkoisten toimien ja puolustuksen alalla. Kaksi näistä painopisteistä koskee myös päätöslauselmaa: niiden välineiden valinta, joiden avulla asiat täytyy hoitaa, sekä yhteisen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittäminen. Komission varapuheenjohtaja, komission jäsen Patten, on reagoinut tähän omalla tavallaan ja huomauttanut, että Euroopan unioni on oikeastaan erityisen yritteliäs. Suurin osa kaikesta avusta tulee Euroopan unionistamme, samoin kuin kaksi kolmasosaa lahjoituksista. Olemme laajentumassa, ja siinä yhteydessä hän mainitsi myös vakauden edistämisen. Silloin aloin jo hieman epäröidä, ja sitten kun hän lisäksi vielä mainitsi Euroopan unionin identiteetin lujittamisen kansainvälisellä näyttämöllä, ajattelin, että haluaisin hyvin mielelläni olla hänen kanssaan samaa mieltä tästä tavoitteesta, mutta tavalla, joka sopii yhteen eurooppalaisen vastuun kantamisen kanssa.
Tämän identiteetin ilmaiseminen voi luonnollisesti tapahtua vain aidon eurooppalaisen politiikan kautta. Eurooppalaista vastuuta ei voida kuitenkaan pirstoa 15:n tai 30:n tai jopa vielä useamman jäsenvaltion kesken. Tämä ei tarkoita, että jäsenvaltioissa ei saisi enää olla ulkoministereitä. He pysyvät varmasti aivan kuten talousministerit tai varmasti opetusministeritkin. Kun puhutaan eurooppalaisesta vastuusta, sitä ei saa pirstoa, ja sen täytyy lisäksi perustua todellakin eurooppalaiseen näkemykseen, joka perustuu eurooppalaisiin arvoihin, jotka me täällä jaamme yhdessä.
Tässä ei ole kysymys yksinkertaisesta byrokraattisesta vallanjaosta toimielinten välillä tai parlamentin vallanhimosta tai muusta vastaavasta vaan käytännöllisestä ratkaisusta: kuinka selviämme ongelmista, joihin olemme törmänneet. Tässä on kysymys siitä, että politiikkamme avulla ei ollut mahdollista välttää kärsimyksiä Bosniassa. Se vaati turhaan satojatuhansia ihmishenkiä. Tästä on itse asiassa kysymys! Kuinka voimme välttää sellaista? Tällöin sanomme parlamenttina, että tarvitsemme eurooppalaista politiikkaa, muuten emme onnistu.

Wijkman
Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää sekä Ranskan puheenjohtajistoa että komission jäsen Pattenia heidän tänä aamuna pitämistään erinomaisista puheenvuoroista. Esille otetut tärkeät kohdat ansaitsevat täyden tuen.
Annetun ajan puitteissa pystyn esittämään vain pari kommenttia. Keskityn unionin kehitysyhteistyön toteuttamisessa esiintyviin puutteisiin. Komission jäsen Pattenia on syytä kiittää siitä avoimuudesta, jolla hän on kuvannut ongelmia. Pyrkiessäni YK:n kehitysohjelman vastuuhenkilönä yhteistyöhön unionin kanssa kansallisella tasolla koordinoidakseni eri alojen toimia ja kootakseni aloilla toimivia voimia, koin, että asiat eivät yleensä sujuneet, joko sen vuoksi, että lähes kaikki päätökset piti EU:n tapauksessa tehdä Brysselissä, tai sen vuoksi, että alalla vallitsi puute pätevästä henkilöstöstä. Tämä kaikki teki yhteistyöstä EU:n kanssa vaikeaa ja vei valtavasti aikaa. YK:lla on omat ongelmansa byrokratian ja hitauden kanssa - myönnän sen suoraan, mutta kehitystyön ja kehitysyhteistyön osalta asiat olivat EU:ssa joka tapauksessa muutama vuosi sitten huomattavasti huonommin.
Johtopäätökseni on, että komission on ensiksikin luovutettava huomattava osa päätäntäoikeutta kansalliselle tasolle. "Brysselin" ja sen kaikkien hallinnollisten tasojen on luovuttava huomattavasta osasta sitä valvontaa, jota ne harjoittavat.
Toiseksi on tärkeää huolehtia siitä, että komissio saa tarpeeksi pätevää henkilöstöä, jotta se voisi toteuttaa ne toimet, joista on päätetty.
Komission jäsen Patten, tiedän, että nykyinen poliittinen linjanne on juuri tällainen. Haluan vain korostaa, että nyt on kiire. Jos emme tee pikaisia parannuksia, pelkään, että komission myöntämä kehitysyhteistyön tuki häviää vähitellen. Se olisi valitettavaa, sillä hyvin kehittynyt monenvälinen yhteistyö tarjoaa useita etuja, ja unioni tarvitsee tällaista välinettä voidakseen toimia proaktiivisesti kansainvälisellä näyttämöllä.

Gemelli
Arvoisa puhemies, minusta neuvoston puheenjohtajan puheenvuoro oli hieman puolueellinen ja yleisluonteinen, kun taas komission jäsen Pattenin puheenvuoro oli minusta realistinen ja otti huomioon koko problematiikan.
On siis syytä pysähtyä useampaan kysymykseen. Ensinnäkin: huomenna Yhdistyneissä Kansakunnissa alkaa merkittävä istunto, johon osallistuu 159 valtionpäämiestä. Missä ominaisuudessa Euroopan unioni on läsnä? Millä tasolla? Katson, että olisi todella tärkeää kyetä olemaan edustettuna mahdollisimman korkealla tasolla ja saada tämä läsnäolo näkymään.
Kun puhutaan prioriteeteista, on puhuttava myös talouspolitiikasta, mutta meidän kaikissa talouspolitiikoissamme keskitytään vain Eurooppaan.
Yhtä tärkeää on olla hylkäämättä kehityspolitiikkaa, koska se edistää vakautta ja rauhaa, ja se on suunnattava kehitysmaihin, mutta myös Venäjälle ja Kiinaan. Minusta meidän ei voi olettaa valitsevan Balkanin ja kehitysmaiden välillä. Jäsenvaltioiden on otettava vastuu näistä ongelmista.
Euroopan perustuslakia koskeva toive, jonka avulla saadaan yhteisön edustus kansainvälisiin elimiin; eurooppalaisen diplomatian luominen Galeoten mietinnön mukaisesti; huoli kulttuurista, josta meidän on otettava vastuu, jotta voidaan välttää uudet kolonialismin ilmentymät; alkuun pantujen demokratisointiprosessien tukeminen ja edistäminen myös joissakin Iranin kaltaisissa maissa; säänneltyjen suhteiden luominen kansalaisjärjestöihin, jotka voisivat vastata Euroopan unionin toiminnan operatiivisesta puolesta - nämä kaikki voivat olla vaihtoehtoja, joiden avulla voidaan luoda tehokas kehitysmaita koskeva poliittinen aloite ja vahvistaa sivistyksellistä johtoasemaa - josta Eurooppa on ylpeä ja jota ilmentää pyrkimys solidaarisuuteen elämän laadun parantamiseksi - sekä osoittaa kunnioitusta ihmisarvoa kohtaan pitämällä sen lippua korkealla kaikkialla maailmassa.

Morillon
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mainitsitte tänä aamuna mietinnön, jonka parlamentti pyysi minua esittelemään ja joka koskee Turkin liittymisprosessia. Uskon voivani nyt esittää johtopäätöksien pääkohdat.
Parlamenttimme suhtautuu komission ohella myönteisesti siihen, miten Turkki on ponnistellut määritelläkseen oikeudellisen asevarastonsa kehittämisohjelman, jotta se voisi paremmin täyttää Euroopan unionin vaatimukset etenkin ihmisoikeuksien kunnioittamisen osalta. Ymmärrämme samanaikaisesti, millainen tunnekuohu on herännyt eri poliittisissa puolueissa ja kansalaisten taholla, kun on havaittu, miten tärkeisiin uudistuksiin maan on suostuttava, ennen kuin se pääsee mukaan unioniin.
Haluamme kumppaniemme tietävän, että Euroopan unioni ei todellakaan aio sekaantua niiden sisäisiin asioihin, vaan että se ehdottaa niille sopimusta, jonka ehdot on itse asiassa määritelty uudelleen liittymiskumppanuuden yhteydessä sekä perusoikeuskirjaa koskevan yleissopimuksen yhteydessä; kumppanien on joko hyväksyttävä tai torjuttava tällainen sopimus.
Tältä osin minusta näyttää, että meidän on uskallettava sanoa Turkin kansalle, että tällä hetkellä sen liittymiselle Eurooppaan on ainakin kaksi ennakkoehtoa: toisaalta identiteetin tarpeen kunnioittaminen, jota kansalaisemme kaipaavat kautta Euroopan. Tämä on sitäkin selvempää, kun he haluavat entistä voimakkaammin varjella juuriaan maailmanlaajuistumisen vääjäämättä edetessä. Eurooppa, joka on tietoinen siitä, että sen rikkaus perustuu sen eroavuuksiin, on päättänyt tunnustaa tämän identiteetin tarpeen. Tästä syystä se korostaa paitsi vähemmistöjen oikeuksia niin myös velvollisuuksia. Unioni aikoo tässä hengessä auttaa Turkkia löytämään ratkaisun kurdiongelmaan.
Toisaalta on syytä löytää mahdollisimman pian ratkaisu Kyproksen ongelmaan, koska kukaan ei voi Euroopassa ymmärtää, miksi Kypros on edelleen jaettu muurilla niin kuin Berliini, Beirut ja Sarajevo (mainitakseni vain nämä esimerkit); onneksi ne muurit ovat jo kaatuneet.

Van Orden
Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelumme paljastaa jatkuvan hankaluuden Euroopan ulkopoliittisen lähestymistavan ytimessä. Onko tarkoituksena antaa laajentuvalle Euroopan kansojen joukolle enemmän äänivaltaa maailmannäyttämöllä ja parantaa niiden politiikkojen koordinaatiota ja tehokkuutta monissa eri asioissa? Jos näin on, voin tukea tätä. Vai onko tarkoituksena kulkea kohti eurooppalaista valtiota, jolla on oma ulko- ja turvallisuuspolitiikka, jota tukee oma diplomaattiedustus ja oma armeija? Tämän ajatuksen hylkään kokonaan. Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset eivät ainakaan halua sitä eivätkä uskoakseni monet muutkaan Euroopan kansalaisista. Heiltä ei ole koskaan rehellisesti kysytty.
Komission jäsen Patten toisti tänään sen näkökantansa, että toistaiseksi on olemassa kansallisia ulkoministereitä. Tämä on kuitenkin vain puolet ongelmasta. Millainen on heidän työnsä sisältö kymmenen vuoden kuluttua, jos EU jatkaa nykyiseen suuntaansa? EMUn vakiintumisen jälkeen euromaissa on kuitenkin vielä valtiovarainministereitä. Kuinka paljon todellista vastuuta heillä silloin on? Parlamentissa on selvästi monia, jotka täysin avoimesti ajavat yhtä ulkoministeriötä Euroopalle, ja jäsen Galeote Quecedon ehdotuksia yhteisön pysyväksi diplomaattiseksi edustukseksi sisältävä mietintö, josta tänään äänestettiin, on ikävä kyllä askel tuohon suuntaan.
Olen myös huolissani siitä, missä määrin monet haluavat määrittää Euroopan ulkopolitiikkaa sen perusteella, kuinka se erottuu Yhdysvaltojen politiikasta. Joskus tämä näkyy jopa suoranaisena vihamielisyytenä Yhdysvaltojen kannanottoja kohtaan. Euroopan unionin prioriteettina pitää olla tästä vihamielisestä ajattelutavasta irti pääseminen ja pyrkiä sen sijasta ensisijaisesti olemaan osa länsimaista solidaarisuutta. Paras foorumi turvallisuuspolitiikkaa koskevien asioiden käsittelyyn on NATO mieluummin kuin Euroopan unioni, ja vaarana on, että yhteinen autonomista toimintakykyä korostava turvallisuus- ja puolustuspolitiikka heikentää sitä liittoa, joka palveli niin hyvin aikaisemmin uhkaavinakin aikoina.

Dupuis
Arvoisa puhemies, esitimme muutamien kollegoiden kanssa täsmällisiä kysymyksiä neuvoston puheenjohtajalle ja komission jäsen Pattenille. Tiedän, että keskustelu on järjestetty erityisen huonosti, koska se on jaettu kahtia, mutta eikö vastauksia voisi saada edes kirjallisesti?

Puhemies
Tämä ei ole mielestäni lainkaan mahdotonta, ja lähden siitä, että komission jäsen ja myös ministeri ovat valmiit vastaamaan parlamentille kirjallisesti. Valitettavasti minun täytyy sanoa, että tänään ei ole enää aikaa jatkaa keskustelua vastauksineen.
Näiden julkilausumien käsittelyn päätteeksi olen ottanut vastaan kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna keskiviikkona klo 12.00.

Varainhoitovuosi 2001
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston esittely esityksestä yleiseksi talousarvioksi varainhoitovuodelle 2001.
Kiitokset arvoisalle komission jäsen Pattenille läsnäolosta.

Moscovici
Hyvät parlamentin jäsenet, minulla on tänään kunnia esitellä teille neuvoston puheenjohtajavaltion nimissä Euroopan yhteisöjen talousarvioesitys sellaisena kuin neuvosto sen laati 20. heinäkuuta.
Kuten tiedätte, kollegani Florence Parly oli tämän neuvoston puheenjohtaja, mutta hän ei voinut valitettavasti olla tänään läsnä, ja pyydän siis teitä suomaan hänelle anteeksi.
Haluan ennen kaikkea osoittaa kunnioitustani puheenjohtajavaltio Portugalin tekemälle erinomaiselle valmistelevalle työlle, ennen kuin neuvosto hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä talousarvioesityksen vuodelle 2001. Haluaisin toisaalta korostaa sitä, että tämä talousarviomenettely käynnistyi erinomaisen ilmapiirin vallitessa. Uuden 6. toukokuuta 1999 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen määräykset hyväksyttiin nimittäin tänä vuonna täysin. Kolmikantamenettely, johon osallistuivat Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ja jonka ensimmäinen istunto pidettiin 6. heinäkuuta täällä Strasbourgissa, osoitti hyödyllisyytensä sikäli, että kantojamme ja vastaavia prioriteettejamme ymmärretään paremmin.
Euroopan parlamentin ja neuvoston kokous, joka pidettiin 20. heinäkuuta kahden yhteistoimintaneuvottelun välillä, oli mielestäni hyvin myönteinen asia. Kokouksessa löydettiin erittäin monta kohtaa, joista toimielimet olivat yhtä mieltä, ja mahdollisten erimielisyyksien selvittelyssä edistyttiin pitkälle. Toivon, että talousarvioon liittyviä töitä jatketaan samassa hengessä, jotta Euroopan yhteisöjen talousarviosta varainhoitovuodelle 2001 saadaan sellainen, että voimme kohdata ne prioriteetit ja haasteet, jotka odottavat Euroopan unionia lähiaikoina.
Haluaisin ensin ilmoittaa teille, mitkä olivat ne suuret suuntaviivat, jotka johtivat neuvoston toimintaa sen laatiessa tämän talousarvioesityksen, ennen kuin palaan tarkastelemaan yksityiskohtaisesti mutta en niinkään pitkästi näitä eri otsakkeita. Neuvosto valvoi ensinnäkin sitä, että Euroopan unionin eri toimia ja etenkin niitä, jotka kuuluvat ulkosuhteiden alaan josta puhuimmekin hetki sitten pintapuolisesti rahoitetaan asiaankuuluvasti, kunhan selkeät prioriteetit ja todelliset tarpeet on kartoitettu.
Neuvosto otti tässä tarkoituksessa huomioon maksusitoumusmäärärahojen osalta määrärahojen toteuttamismahdollisuuksien arvioimisen. Neuvosto kiinnitti myös erityistä huomiota maksusitoumusmäärärahojen kehittymiseen rajoittamalla niiden kasvua enintään 3,5 prosenttiin vuoteen 2000 verrattuna; ylärajassa otetaan erityisesti huomioon toteuttamiskyky ja oletettava maksutahti, joka riippuu toteuttamattomista määrärahoista. Tällainen kasvu, joka on huomattavasti enemmän kuin jäsenvaltiot sallivat kansallisille talousarvioilleen sekä vuodeksi 2001 asetetuille inflaatiotasoille, osoittaa, että neuvosto haluaa taata, että kaikkia unionin politiikkoja rahoitetaan tyydyttävällä tavalla.
Tämä talousarvioesitys sijoittuu viimein lujasti 6. toukokuuta 1999 tehdyn talousarviota koskevan kurinalaisuuden ja talousarviomenettelyn parantamista koskevan toimielinten välisen sopimuksen kehykseen. Neuvosto katsoi etenkin, että on ehdottoman tärkeää kunnioittaa menoerien kohdalla ja korostan tätä jokaista vuosittaista ylärajaa, jotka määräytyvät niiden taloudellisten näkymien perusteella, jotka kolme toimielintämme, parlamentti, neuvosto ja komissio, hyväksyivät vuosi sitten.
Tähän perustuu se, että talousarvioesityksessä varainhoitovuodeksi 2001, jonka neuvosto laati 20. heinäkuuta, määrätään 95,9 miljardin euron suuruisista maksusitoumusmäärärahoista, mikä on 2,7 prosenttia enemmän kuin vuoden 2000 talousarviossa, sekä 92,5 miljardin euron suuruisista maksumäärärahoista, mikä on 3,5 prosenttia enemmän kuin vuoden 2000 talousarviossa.
Aivan erityistä huomiota on kiinnitetty Länsi-Balkanin maille tarkoitettujen avustusmäärärahojen merkityksen kasvamiseen; tätä prioriteettia on korostettu useasti, ja korostan sitä jälleen tässä yhteydessä, koska en ole samaa mieltä niiden aikaisempien puheiden kanssa, joissa mainittiin ajatus "kaaoksesta". On olemassa heikkouksia mutta ei kaaosta. On tehtävä työtä ja on työtä, joka on tekeillä. Neuvosto halusi ilmaista tämän prioriteetin numeroina siten, että kokonaissumma kasvaa 30 prosenttia vuoden 2000 määrään verrattuna. Neuvoston hyväksymien 614 miljoonan euron avulla on mahdollista rahoittaa kaikki ennakoitavissa olevat tarpeet.
Lisään, että ja tämä on tietysti tärkeää keskustelujemme kannalta tämä merkittävä summa saatettiin vapauttaa ilman, että jouduttiin turvautumaan rahoitusnäkymien tarkistamiseen, joka olisi kohdistunut otsakkeen 4 vahvistamiseen, kuten komissio ehdotti. Neuvosto varmisti myös, että kaikki Euroopan unionin muut poliittiset prioriteetit saadaan rahoitettua.
Ryhtymättä kuvailemaan tyhjentävästi neuvoston talousarvioesitystä, jonka yksityiskohtaiset perustelut on sitä paitsi jaettu teille, haluaisin nyt esitellä teille hieman tarkemmin eli menoluokittain ne asiat, jotka neuvosto hyväksyi talousarvioesitykseensä varainhoitovuodelle 2001.
Mitä tulee ensinnäkin otsakkeeseen 1, jossa käsitellään maatalousmenoihin liittyviä rahoitusnäkymiä, talousarvioesityksessä määrätään maksusitoumusmäärärahojen lisäämisestä 6,3 prosenttiin vuoteen 2000 verrattuna YMP:n uudistuksen rahoittamiseksi; uudistuksesta päätettiin Berliinin Eurooppa-neuvostossa maaliskuussa 1999. Otsakkeen 1 a osalta, jossa on kyse niistä rahoitusnäkymistä, jotka kattavat yhteisen maatalouspolitiikan markkinakustannukset, neuvosto hyväksyi kuitenkin summat, jotka ovat yhteensä noin 330 miljoonaa euroa alhaisemmat kuin ne, joita komissio ehdotti alustavassa esityksessään.
Huomaan nimittäin, että näitä määrärahoja käytetään vuosittain liian vähäisissä määrin. Neuvosto katsoi näin ollen, että se voi vähentää kohdistetusti joitakin budjettikohtia, joita on perinteisesti käytetty liian vähän. Neuvosto osoittaa tällä tavalla, että se haluaa ryhtyä erityisiin ponnistuksiin säästääkseen merkittävästi pakollisista menoista eikä ainoastaan muista kuin pakollisista menoista. Toteutuneet säästöt eivät estä neuvostoa komission alustavaan talousarvioesitykseen verrattuna määräämästä toisaalta kahden sellaisen budjettikohdan kasvattamisesta, jotka koskevat koulumaidon jakelua tiedän saaneeni jo yli vuoden ajan lukemattoman määrän postia asian tiimoilta sekä tuotteiden laadun parantamista; näin vastataan parlamenttinne huolenaiheisiin.
Maaseudun kehittämiseen liittyvien kustannuksien osalta neuvosto katsoi, kun otetaan huomioon maaseudun kehittämistä koskevien kansallisten suunnitelmien hyväksymisessä ja täytäntöönpanemisessa kertyneet viipeet, että 225 miljoonan euron marginaali voitaisiin vapauttaa rahoitusnäkymiä koskevan alaotsakkeen 1 b ylärajan puitteissa. Näiden määrärahojen kasvaminen osoittaa kuitenkin, että summa on kasvanut 4,6 prosenttia verrattuna vuoteen 2000; tällainen kasvu merkitsee sitä, että neuvosto pitää ensisijaisen tärkeinä niitä määrärahoja, jotka on osoitettu YMP:n toiselle pilarille.
Näin ollen neuvoston laatima talousarvioesitys paljastaa käytettävissä olevia marginaaleja rahoitusnäkymiä koskevien alaotsakkeiden 1 a ja 1 b ylärajoista. Haluan kuitenkin täsmentää, että neuvosto on tietenkin valmis tarkastelemaan maatalousmenoja uudelleen tänä syksynä sen perusteella, mitä siinä oikaisukirjelmässä sanotaan, jonka komission on määrä esittää, ja pohtimaan tuolloin uudelleen markkinakustannuksien ja maaseudun kehittämisen kustannuksien kehittymistä.
Rakenteellisten toimien osalta, joita käsitellään rahoitusnäkymien otsakkeessa 2, neuvosto budjetoi koko otsakkeen maksusitoumusmäärärahoina maaliskuussa 1999 Berliinissä pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti ja uudisti toisaalta vuodeksi 2000 merkittyjä maksumäärärahoja kokonaisuudessaan. Neuvosto halusi kuitenkin lisätä koheesiorahaston varoja noin 360 miljoonaa euroa suhteessa siihen, mitä komission alustavassa esityksessä määrättiin, jotta näiden määrärahojen toteuttaminen jäsenvaltioissa voitiin ottaa huomioon.
Rahoitusnäkymien otsakkeessa 3, joka liittyy sisäisten politiikkojen rahoittamiseen, neuvosto pyrki ennen kaikkea varmistamaan monivuotisten ohjelmien tarkoituksenmukaisen rahoituksen noudattaen tarvittaessa yhdessä parlamentin kanssa päätettyä ohjelmointia. Neuvosto hyväksyi tästä syystä komission alustavassa talousarvioesityksessään pyytämät summat, jotka on tarkoitettu tutkimuksen ja kehityksen puiteohjelmaan sekä Euroopan kautta kulkeviin verkostoihin. Samoin tehtiin niiden määrärahojen osalta, joita pyydettiin pk-yrityksien taloudellisen ympäristön parantamiseksi sekä Life 3 -ohjelman käynnistämiseksi. Life 3 -ohjelman osalta neuvosto katsoo, että hyväksytyllä summalla voidaan varmistaa sopivasti ohjelman käynnistyminen suotuisissa oloissa.
Mitä tulee työllisyysaloitteen jatkamiseen, mistä parlamenttinne päätti, jotta voitaisiin vahvistaa Amsterdamin Eurooppa-neuvostossa aloitettua työllisyyteen kohdistuvaa dynamiikkaa, Euroopan parlamentin ja neuvoston välinen neuvottelukokous, joka pidettiin 20. heinäkuuta, osoitti, että aihe oli kahden toimielimemme prioriteetti etenkin varainhoitovuoden 2001 talousarvion kannalta ja Feiran Eurooppa-neuvoston päätelmien jatkumossa. Neuvosto odottaa kuitenkin edellisen aloitteen arvioimista; komission pitäisi piakkoin välittää aloite parlamentille, jotta voitaisiin pyrkiä sopimukseen aloitteen rahoittamisesta kokonaissopimuksen puitteissa toisessa käsittelyssä.
Neuvosto vapautti toisaalta varamarginaalin, joka on 208 miljoonaa euroa suurempi kuin se marginaali, joka löytyy komission alustavasta talousarvioesityksestä; tavoitteena oli, että käytössä olisi riittävän liikkumavaran mahdollistavia marginaaleja otsakkeen 3 ylärajan puitteissa tarvittavan marginaalin lisäksi, jotta voitaisiin kohdata uusia prioriteetteja, joista neuvosto ja parlamentti ovat yhtä mieltä, kuten työllisyysaloite, josta puhuin juuri.
Pääsen nyt Euroopan unionin ulkoisten toimien rahoittamiseen, josta on kyse rahoitusnäkymien otsakkeessa 4. Minun ei tarvitse muistuttaa hetki sitten käymämme keskustelun jälkeen, että neuvosto pitää Länsi-Balkanin maiden avustamista ehdottoman ensisijaisena; mainitsin teille aikaisemmin, että talousarvioesityksessä määrätään näille maille tarkoitettujen määrärahojen kasvattamisesta 30 prosenttia vuoteen 2000 verrattuna. Neuvoston hyväksymien 614 miljoonan euron avulla on mahdollista rahoittaa kaikki ennakoitavissa olevat tarpeet. Neuvosto perustaa toimintansa pelkästään tällä hetkellä olemassa olevista tarpeista tehtyihin arvioihin, jotka on koottu Kosovon jälleenrakennusta käsittelevän Maailmanpankin kertomukseen vuodeksi 1999.
Käytännöllisyyden vuoksi neuvosto uudistaa mutta ei lisää Serbialle tarkoitettuja määrärahoja, koska se ei ole vielä oikeutettu yhteisön apuun lukuun ottamatta tähän kokonaispakettiin kuuluvaa demokratialle ja kansalaisyhteiskunnalle tarkoitettua apua. Neuvosto toivoo nimittäin yleisesti tehokkaan ja uskottavan sekä tarpeiden selvittämiseen perustuvan intervention käyttöönottoa alueella. Avun määrän ja muodollisuuksien mukauttaminen näiden tarpeiden laatuun tarkoittaa ponnistuksien jakamista kaikkien kahden- ja monenvälisten avunantajien kesken.
Muiden talousarvion lukujen osalta neuvosto, joka säilytti merkittäviä varoja, ei hyväksynyt kaikkia niitä määrärahoja, joita komissio pyysi alustavassa talousarvioesityksessään muutamien talousarviokohtien osalta; ajattelen erityisesti TACIS-ohjelmaa, KEDO-järjestön rahoittamista, kansainvälisiä kalastussopimuksia, nopean toiminnan järjestelmiä ja MEDA-ohjelmaa. Neuvosto on sitä vastoin mukautunut komission alustavaan esitykseen muiden yhteistyöohjelmien hyvin suuren enemmistön osalta.
Haluan kuitenkin korostaa, että MEDA-ohjelmalle talousarvioesityksessä on ehdotettu 701 miljoonan euron summaa, joka ylittää talousarvion keskimääräiset vuotuiset määrärahat vuosina 1995 - 1999. 150 miljoonan euron suuruisessa vähennyksessä, johon neuvosto suostui komission pyynnöstä, otetaan huomioon kaikki ne sitoumukset, jotka on vielä täytettävä tämän ohjelman osalta, jota toteutetaan monen vuoden ajan. Käytän tilaisuutta hyväkseni muistuttaakseni, että neuvosto haluaa osallistua ohjelman hallinnan parantamiseen, joka on mielestämme välttämätön edellytys ponnistuksiemme lisäämiseksi.
Huolimatta tästä vähennyksestä, joka johtuu siitä, että on tarpeen poistaa loput käytettävissä olevat varat, MEDA-ohjelma on luonnollisesti hyvin tärkeä neuvostolle. Puheenjohtajavaltio Ranskan tavoitteena on hyväksyä piakkoin uusi monivuotinen MEDAa koskeva asetus, ja Ranska kuuntelee Euroopan parlamenttia erityisen tarkoin tältä osin. Haluaisin myös vakuuttaa jälleen, että neuvosto on kiinnostunut Kyproksen ja Maltan liittymisprosessista. Onnittelen sivumennen Morillonia hänen mietintönsä päätelmistä, jotka hän esitteli meille. Odotamme innokkaina, jopa kärsimättöminä pääsevämme lukemaan mietinnön. Kaikki tämä on johtanut siihen, että neuvosto noudattaa komission ehdotusta koota pyydetyt määrärahat otsikon "liittymistä edeltävä strategia" alle. Emme ole kuitenkaan ryhtyneet toimiin komission ehdotettua rahoitusnäkymien tarkistamista vaan siirsimme nämä määrärahat otsakkeeseen 7, ja säilytimme rahoitusnäkymät otsakkeessa 4.
Haluan tässä lopuksi ilmaista tyytyväisyyteni siihen, että Euroopan parlamentin ja neuvoston 20. heinäkuuta pidetyssä neuvottelukokouksessa päästiin sopimukseen YUTP:hen merkittävien määrärahojen summasta sekä YUTP:n erikoisedustajien hallinnollisten kulujen siirrosta neuvoston talousarvioon vuonna 1999 tehdyn toimielinsopimuksen mukaisesti. Tämä sopimus johti kahden yhteisen julkilausuman laatimiseen; toisessa täsmennetään, että YUTP:n hallinnollisiin kuluihin tarkoitetut, neuvoston talousarvioon merkityt summat piti asettaa ottaen huomioon niiden vaikutus otsakkeen 5 yleiseen tilanteeseen. Toisessa neuvosto velvoitetaan valvomaan, että jokaisen uuden YUTP:hen liittyvän päätöksen aiheuttamien hallinnollisten kulujen arviointi välitetään asianmukaisessa ajassa toiselle budjettivallan käyttäjälle.
Kuten voitte havaita, neuvosto on siis pyrkinyt varustamaan Euroopan unionin ulkoisten toimien alan eri prioriteetit asianmukaisesti ja on näin ollen vapauttanut 184 miljoonan euron suuruisen marginaalin rahoitusnäkymien otsakkeen 4 ylärajan puitteissa. Kun neuvosto laati talousarvioesityksensä niiden hallinnollisten kustannuksien osalta, jotka katetaan rahoitusnäkymien otsakkeella 5, se pyrki vakauttamaan juoksevat kustannukset ottaen koko ajan huomioon toimielinten poikkeukselliset tarpeet, etenkin henkilökunnan osalta, kun kyse oli petostentorjuntavirastosta ja yhteisöjen tuomioistuimesta. Neuvosto ei ollut heinäkuussa tehnyt päätöstä komission talousarviosta odotellessaan komissiolta oikaisevaa kirjettä, joka esiteltiin juuri. Neuvosto tarkastelee siis tästedes ehdotusta ja ottaa opikseen niistä töistä, joihin on ryhdytty Neil Kinnockin uudistusohjelman pohjalta. Neuvosto on valmis tekemään kaiken tarpeellisen tarkastellakseen tätä oikaisevaa kirjettä niin, että sen vaikutus voidaan ottaa huomioon heti Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä. Tähän tarkoitukseen on varattu 113 miljoonan euron marginaali rahoitusnäkymien otsakkeen 5 ylärajan puitteissa.
Päätän tämän eri menoluokkia koskevan yleiskatsauksen niihin menoihin, jotka koskevat liittymistä edeltäviä tukia. Neuvosto hyväksyi niiden osalta komission pyytämän summan maksusitoumusmäärärahoina. Maksumäärärahojen osalta neuvosto tarkisti summaa, jota komissio pyysi alustavassa talousarvioesityksessään, vähentämällä sitä noin 300 miljoonaa euroa. Muissa luokissa noudatetun logiikan mukaisesti neuvosto otti erityisesti huomioon, että näitä määrärahoja todellakin käytettiin vähemmän kuin oli varattu vuonna 2000. Huolimatta tästä vähennyksestä verrattuna komission alustavaan esitykseen, liittymistä edeltäviä maksumäärärahoja lisättiin voimakkaasti eli 10,8 prosenttia verrattuna vuoteen 2000, mikä kuvastaa jälleen kerran sitä, miten tärkeinä näitä ehdottoman perustavia menoja pidetään. Se on laajentumisen, tuon suuren poliittisen tavoitteen kunnollisen valmistelun edellytys; niin neuvosto, Euroopan parlamentti kuin komissiokin pitävät sitä prioriteettina. Käytän tietenkin tilaisuutta hyväkseni sanoakseni, että olen varma siitä, että Verheugenin ja Euroopan parlamentin välinen huominen keskustelu poistaa joitakin väärinkäsityksiä. Tunnen Günther Verheugenin hyvin ja tiedän, miten tärkeänä hän pitää laajentumista ja kuinka hän pyrkii sen onnistumiseen.
Ennen kuin lopetan, haluaisin käyttää tilaisuuden hyväkseni ilmaistakseni tyytyväisyyteni sopimukseen, johon päästiin Euroopan parlamentin ja neuvoston välisessä 20. heinäkuuta pidetyssä neuvottelukokouksessa ja joka koski rahoitusohjelmointiin liittyvää julkilausumaa. Tämän yhteisen julkilausuman mukaisesti komission on vastedes arvioitava paremmin jokaisen uuden ehdotuksensa rahoituksellisia vaikutuksia etenkin rahoitusnäkymien otsakkeiden 3 ja 4 osalta. Olen varma siitä, että kyse on perusasiasta, jolla selvennetään budjettivallan käyttäjän päätöksiä. Suunta on kuitenkin kiistatta kohti talousarvion parempaa ennustamista, mistä pitäisi olla suurta hyötyä tulevien talousarviomenettelyjen aikana.
Tämän luullakseni mahdollisimman lyhyen yleiskatsauksen yhteydessä olen sitä mieltä, että käsiteltäväksenne annettu talousarvioesitys tarjoaa tasapainoisen kompromissin, jonka avulla on mahdollista rahoittaa unionin prioriteetit ja kunnioittaa Berliinissä hyväksyttyjä ehdottoman perustavia rahoitusnäkymiä; tiedämme kaikki, että vähintä mitä voidaan sanoa on, ettei niiden määrittely ollut yksinkertaista. Vuonna 1999 tehdyn toimielinsopimuksen yhteydessä järjestettiin talousarviomenettelyn aikana toimielinten välisiä neuvotteluja, joista meidän kaikkien pitäisi voida hyötyä jo tänä vuonna.
Tältä osin olen tyytyväinen siihen, että jo ennen kuin neuvosto hyväksyi talousarvioesityksen ensimmäisessä käsittelyssä, on edistytty toimielinten välisten näkökantojen lähentämisessä. Minusta näyttää siltä, että juuri teille esittelemässäni esityksessä on otettu suuresti oppia näistä neuvotteluista. Toivon joka tapauksessa, että pystytte esityksen avulla aloittamaan talousarvioon liittyvät työnne hyvältä perustalta ja että esityksen myötä laaditaan sellainen talousarvio vuodelle 2001, jossa kunnioitetaan jokaisen toimielimemme prioriteetteja eli että se täyttää yhteisen tehtävämme, vastuumme kantamisen Euroopasta ja sen kansoista.

Schreyer
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, päätämme pian kahdesta talouspoliittisesti erittäin tärkeästä järjestelmästä, nimittäin maatalouspolitiikan talousarvion kurinalaisuutta koskevasta järjestelmästä ja toiseksi omia varoja koskevasta järjestelmästä, siis talousarvion rahoituksesta. Voin sanoa komission puolesta, että se on erittäin tyytyväinen neuvottelutuloksiin ja että olemme erittäin iloisia siitä, että nämä molemmat vaikeat kysymykset saadaan pian ratkaistua.
Komissio ei ole kuitenkaan tyytyväinen neuvottelutulokseen, joka koskee neuvoston talousarviota vuodelle 2001. Sen vuoksi minun onkin torjuttava neuvoston puheenjohtajan tulosta koskeva arvio. Neuvosto on keskittynyt ensimmäisessä käsittelyssään ennen kaikkea maksumäärärahojen leikkaamiseen, läpi talousarvion. Tuloksena on pienin talousarvioesitys kymmeneen vuoteen yhteisön bruttokansantuotteeseen verrattuna.
Minulla on jo monesti ollut tilaisuus kertoa parlamentille, että komissio pitää talousarviota koskevaa kurinalaisuutta erittäin tärkeänä suuntaviivanaan, mutta neuvoston lähestymistapa eli maksumäärärahojen leikkaus riippumatta siitä, kuinka suuria maksettavana olevat aiemmat sitoumukset ovat, ei ole kestävää budjettipolitiikkaa. Neuvoston talousarvioesitys johtaisi seuraavaan tilanteeseen: suorittamattomien maksujen eli sellaisten tehtyjen sitoumusten, joita ei ole vielä maksettu, suma kasvaisi edelleen.
Komissio haluaisi kuitenkin parlamentin tukemana saada aikaan päinvastaisen vaikutuksen, nimittäin maksusuman purkamisen. Olen sitä mieltä, että juuri tällaisessa Euroopan unionin taloudellisessa tilanteessa, jossa kasvuluvut ovat ilahduttavan suuria, pitää purkaa maksusumia eikä kasvattaa niitä edelleen.
Neuvosto on leikannut maatalouspolitiikan määrärahoja yli puolella miljardilla eurolla komission esitykseen verrattuna. Tämä on hämmästyttävää, kun otetaan huomioon se ankara arvostelu, jota eräät suuret jäsenvaltiot kohdistivat komissioon, koska ehdotimme 300 miljoonan siirtämistä maatalouspolitiikasta Balkanilla tarvittaviin määrärahoihin. Nyt neuvosto katsoo ilmeisesti maatalousmenoista löytyvän paljon suuremman leikkausvaran, mutta ei ole valmis tarjoamaan näitä määrärahoja uusien ulkopoliittisten prioriteettien mukaisesti Balkanille.
Viime vuoden tapaan käytiin kiivas keskustelu siitä, kuinka paljon Balkanille pitäisi tarjota apua, ja saanen muistuttaa siitä, että neuvosto esitti vuoden 2000 talousarviosta keskusteltaessa väitteen, ettei Kosovoon annettavia määrärahoja voisi antaa suoralta kädeltä. Kosovon määrärahat on kuitenkin todellisuudessa jo sidottu kokonaan. Kosovon jälleenrakennusvirasto toimii erittäin tuloksellisesti, ja meidän kaikkien pitäisi kyllä oikeastaan tukea sitä.
Haluaisin käsitellä lyhyesti Serbiaa, jonka tekin mainitsitte puheessanne: minusta on väärä merkki, että talousarvioesityksessä ei ole varattu lainkaan tai on varattu hyvin pienet määrärahat Serbialle. Olemme tilanteessa, jossa kilpailemme poliittisesti diktaattori Miloeviæin kanssa, ja meidän on tehtävä kansalaisille uskottavasti selväksi, että Euroopan unioni on valmis takaamaan apua. Pysyn kannassani: meidän pitäisi antaa vuoden 2001 loppuun mennessä Länsi-Balkanille 800 miljoonaa euroa enemmän kuin tällä hetkellä on käytettävissä. Osa siitä voidaan mahdollisesti tarjota käyttöön vielä tänä vuonna. Toivon teidän auttavan meitä siinä.
Ulkopolitiikasta vielä: budjettineuvosto leikkasi Välimeri-ohjelman määrärahoja senkin te mainitsitte 150 miljoonalla eurolla. Tämän leikkauksen toteuttaminen ei olisi kuitenkaan enää pelkkä budjettipoliittinen toimi, vaan se olisi ulkopolitiikan muuttamista tällä alueella, luopumista Barcelonan prosessista. Komissio ei hyväksy sitä.
Nyt hallintomenoihin, henkilöstömenoihin: komissio ei vaatinut saanen muistuttaa siitä talousarvioesityksessään uusia virkoja, paitsi OLAFiin, Euroopan petostentorjuntavirastoon. Nyt olemme esittäneet oikaisukirjelmän, jossa on kaksi pääkohtaa, nimittäin vaatimus komissioon perustettavista 400 uudesta virasta vuodesta 2001 alkaen ja toiseksi sellaisista budjettipoliittisista toimista, joiden ansiosta voidaan tulevaisuudessa lakkauttaa suurin osa teknisen avun toimistoista, kuten Euroopan parlamentti ja varsinkin budjettivaliokunta ovat vaatineet komissiota tekemään.
Virkoja koskevista vaatimuksista totean lyhyesti: komissio perusti tämän vuoden alussa ehdotuksestani komission puheenjohtajan johtaman työryhmän, joka on tutkinut kriittisesti kaikkien yksiköiden tehtävät ja henkilöstötilanteen. Olemme tutkineet, missä yksiköissä ja minkä yksiköiden välillä on mahdollisuuksia henkilöstösiirtoihin, jotta resursseja voitaisiin lisätä ydinalueilla ja poliittisten prioriteettien mukaisilla alueilla ja sen selvittämiseksi, minne meidän pitää vaatia lisää virkoja. Nyt tulos on nähtävillänne. Komission arvion mukaan ydintoimintoihin ja poliittisten prioriteettien mukaisiin toimiin tarvitaan 1254 uutta virkaa. Näistä 1254 uudesta virasta voimme luoda suuren osan siirroilla, niin että vaadimme yhteensä 717 uutta virkaa 400:aa vuonna 2001 ja 317:ää vuonna 2002 ulkomaanavun, terveydensuojelu-, kuluttajansuoja- ja ympäristöpolitiikan sekä oikeus- ja sisäpolitiikan alueille.
Lisäksi ehdotamme ainutkertaista ennenaikaista eläkejärjestelyä 600 viranhaltijalle, mikä on tarkoitus hoitaa talousarviota kuormittamatta ja minkä ansiosta uusien virkojen tarve pienenisi puolestaan huomattavasti. Pyydämme budjettivallan käyttäjältä väliaikaisena ratkaisuna nimenomaan ulkomaanavun osalta uuden hallintorakenteen luomiseen asti mahdollisuutta käyttää niitä määrärahoja, jotka tähän asti ovat olleet teknisen avun toimiston käytettävissä, myös komission sisäiseen sopimushenkilökuntaan. Lisäksi haluaisimme lisää määrärahoja valtuuskunnille, jotka on tarkoitus tulevaisuudessa ottaa voimakkaammin mukaan ulkomaanavun hallintoon.
Komissio on oppinut aiemmista virheistä, mikä yksinkertaisesti merkitsee myös sitä, että sanomme suoraan: komissio ei osaa taikoa, komissio voi vain asettaa tavoitteekseen työnsä tekemisen hyvin, ja tehtävien hyvään hoitamiseen tarvitaan kunnolliset resurssit, myös henkilöstöresurssit.
Lopuksi haluan sanoa, että kaikille budjettineuvotteluihin osallistuville alkavat taas erittäin vaikeat ajat. Toivon, että meidän kaikkien energia ja kärsivällisyys riittävät tällöin hyväksymään toistensa ehdotukset, jotta päädymme budjettineuvotteluissa hyvään lopputulokseen.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Tarvitsemme varmasti energiaa ja kärsivällisyyttä.

Wynn
Arvoisa puhemies, saanen ensiksi kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen avauspuheenvuorostaan ja erityisesti hänen parlamentin ja neuvoston välisiä hyviä suhteita koskevista huomautuksistaan. On oikein sanoa, että suhde on ollut avoin ja rehellinen ja olemme pyrkineet yhteisymmärrykseen kaikkialla, missä olemme voineet. Kiitän puheenjohtajavaltio Ranskaa ja Ranskan pysyvän edustuston henkilökuntaa Brysselissä.
Voin antaa hyviä esimerkkejä. Silloin kun meillä oli ad hoc -menettelyjä, otimme käsittelyyn sellaisia asioita kuten kouluihin jaettu lisämaito, joka muodosti 18 miljoonaa 94 miljardin euron talousarviosta. Juuri tuollaisista pienistä asioista pääsimme jonkinlaiseen sopimukseen. Pyrimme kaikki yhteisymmärrykseen uudesta työllisyysaloitteesta, johon kaikki pyrimme, ja oli asioita kuten kalataloussopimus, josta voimme puhua täysin järkevästi. Tämä on asian myönteinen puoli.
Tietenkin asioissa on myös huonoja puolia, myös meidän hyvässä yhteistyösuhteessamme. Huonot puolet alkavat niistä asioista, jotka mainitsin ennen sovittelumenettelyä, sovittelumenettelyn aikana ja nyt kun neuvosto on äänestänyt ja laatinut talousarvioesityksensä. Olemme pettyneitä neuvoston asenteeseen ja sen haluttomuuteen keskustella rahoitusnäkymien tarkistuksesta. Meidän osaltamme toimielinten välinen sopimus ja 20 artikla määräävät, että heti kun komissio on tehnyt ehdotuksen, kummallakin toimielimellä on velvollisuus keskustella ehdotuksesta käytännössä. Meille sanottiin täysin selkeästi, että siitä ei missään tapauksessa keskustella.
Sanon sen, mitä sanoin sovittelussa. Neuvoston asenne oli sellainen, että ennemmin helvettikin jäätyy kuin me keskustelemme rahoitusnäkymien tarkistuksesta parlamentin kanssa. Haluan toistaa toisen asian, jonka sanoin: parlamentti ei ole tässä prosessissa mikään pikkutekijä, vaan sillä on oikea rooli. Sanoin tämän, vaikka pidämme nyt varmana sitä, että tarkistusta ei tule sen vuoksi, mitä neuvosto on laatinut, ja myös siksi, että me osaltamme haluamme suhtautua järkevästi tähän koko menettelyyn, vaikka tarkistusta ei tulisikaan.
Suurin pettymys oli otsake 4 ja erityisesti Länsi-Balkanin alue. Parlamentti on lähettänyt Kosovoon eritysvaltuuskunnan ottamaan selville, mitä siellä tarvitaan. Olemme puhuneet kaikkien tärkeimpien toimijoiden ja järjestöjen kanssa. Kuulemistilaisuus on pidetty, ja olemme päätyneet esittämään 814 miljoonan euron summaa Länsi-Balkanin alueelle ensi vuodeksi. Sanon tämän varauksin, koska oletan, että tämä on summa, jota päädymme esittämään. Kaikkien niiden kollegojen mukaan, joiden kanssa olen puhunut, se on myös komission summa. Unohtakaa 5,5 miljardin euron summa, emme puhu siitä, vaan puhumme ensi vuodesta. Neuvosto esittää kuitenkin 614 miljoonan euron summaa, ja jos katsomme neuvoston perusteluja, näemme, että tähän summaan on päädytty kansainvälisten rahoituslaitosten arvioiden perusteella. Tämä on kummallista, koska olemme konsultoineet samoja kansainvälisiä rahoituslaitoksia ja saamme eri summan.
Totuus on se, että se on teidän puoleltanne pelkkä arvaus. Kyseessä on pikemminkin se, että asiat saadaan mahtumaan tiettyihin rajoihin kuin se, että olette puolueettomia lähestymistavassanne Länsi-Balkaniin. Toivoisin, että neuvosto sanoisi rehellisesti: meidän mielestämme Länsi-Balkanin alueesta on tullut musta aukko, johon syydämme liian paljon rahaa. Toivoisin, että sanoisitte rehellisesti: meidän mielestämme rahamääriä on pienennettävä, koska mielestämme niillä ei saada paljonkaan aikaan.
Olemme tilanteessa, jossa ulkoministerit sanovat yhtä ja valtiovarainministerit toista, eikä tämä auta ketään. Neuvoston on saatava kantansa selväksi tässä asiassa. Meille jää kuitenkin ongelma siitä, mitä asialle on tehtävä ensimmäisessä käsittelyssä.
Neuvosto sanoo edelleen, että se haluaa vähentää maksuja, mikä on ymmärrettävää. Ihanteellinen tapaus neuvoston kannalta olisi se, ettei maksuja olisi ollenkaan, mutta teillä on joitakin velvollisuuksia tässä asiassa. Olemme huolissamme siitä, mitä tapahtuu maksamattomille varoille. Ne on joskus maksettava. Onneksi esittelijämme, jäsen Haug, arvioi kaikki yksittäiset kohdat, mutta meillä on silti sellainen tilanne, että vaikka haluatte vähentää maksuja, niin koheesiorahasto kuitenkin kasvaa, eikä perusteluissa anneta siihen mitään syytä.
Syytä ei tarvitsekaan kertoa, koska tiedämme sen - kyseessä on lehmänkaupat neuvoston sisällä. Normaalissa lehmänkauppatilanteessa saa lopuksi lehmän itselleen. Liian usein neuvosto saa vain aasin, ja tämä on taas yksi kerta, kun teille jää aasi, koska tekemänne päätökset eivät ole perustuneet puolueettomiin arvioihin vaan neuvoston sisäisiin lehmänkauppoihin.
Otsakkeessa 3 on joitakin kummallisia ja ihmeellisiä ehdotuksia, joista monet mainitsinkin sovittelumenettelyn aikana, mutta on yksi, joka tulee esiin aina uudestaan ihmeellisessä asiakirjassanne, perusteluissa kohdassa B3/309.
Minun on kysyttävä tästä, koska olen ymmälläni. Siinä sanotaan, että sitä on nostettava 1,25 miljoonalla eurolla vuoden 2003 erityisolympialaisia varten. Puhumme vuoden 2001 talousarviosta, mutta tämä on vuoden 2003 erityisolympialaisia varten. Vammaisten olympialaiset pidetään kuukausi myöhemmin kuin tavalliset olympialaiset, mikä tarkoittaa, että ne pidetään Ateenassa joskus lokakuussa tai marraskuussa vuonna 2004. Mitä siis ovat vuoden 2003 erityisolympialaiset, ja miksi laitamme ne vuoden 2001 talousarvioon? Onko tässä taas kyse lehmänkaupoista? Toivon todella, ettei olisi, mutta tämä voi olla taas yksi niistä tilanteista.
Samalla kun olemme odottaneet komissiolta sen henkilöstötarpeita koskevaa oikaisukirjelmää, näemme, että neuvosto on vähentänyt komission hallintomenoja 25 miljoonalla eurolla. Tämä on sen 14 miljoonan euron lisäksi, josta komissio ilmoitti ATEn julkaisun jälkeen. Meillä on nyt 39 miljoonan euron vähennys. Luulin, että neuvoston piti odottaa siihen asti, että saamme oikaisukirjelmän, ennen kuin se tekee mitään merkittäviä muutoksia. Meillä on yhteinen rooli tässä asiassa.
Oikaisukirjelmä on erittäin merkittävä asiakirja. Aloimme keskustella siitä eilen budjettivaliokunnassa. Jatkamme keskusteluja tänään klo 17.30, ja nuo keskustelut jatkuvat vielä senkin jälkeen. Se on epäilemättä hyvä asiakirja, mutta monet kysymykset jäävät kuitenkin vastausta vaille, esimerkiksi varhaiseläkesuunnitelmaa koskevat kysymykset, eikä ainoastaan komission osalta, koska valmisteltavina olevat ehdotukset voivat olla alkusysäyksenä muille toimielimille. Arvoisa puheenjohtaja, tästä syystä me tarvitsemme teiltä tietoa neuvoston asenteesta mahdollisimman pian.
Kuten olette sanonut, harkitsette epäilemättä asiaa tarkkaan, mutta meidän täytyy tietää, kuinka pitkälle neuvosto aikoo seurata komission ehdotuksia, erityisesti varhaiseläkesuunnitelmasta. Vaikka voimme olla samaa mieltä tai eri mieltä suurimmasta osasta komission ehdotuksia, niin kuitenkin loppujen lopuksi neuvoston on esitettävä lainsäädäntöä varhaiseläkejärjestelmää varten.
Näiden kahden toimielimen on siis istuttava ja keskusteltava asiasta perusteellisesti. Mielestäni olisi todella ikävää, jos tästä tulisi vain niiden välinen pöytätennispeli. Meidän on sovittava komission tarpeiden todellisesta arvioinnista. Jos haluamme komission tekevän ne työt, joita siltä koko ajan pyydämme, niin silloin ainakin kolmessa toimielimessä on oltava selvillä siitä, mitä me pyydämme sitä tekemään, ja kuinka paljon henkilöstöä tarvitaan.
Tulevista tapahtumista sanoisin, että meidän parlamentissa on tehtävä joitakin vaikeita päätöksiä, joista helpoimpia eivät ole oikaisukirjelmää tai otsaketta IV koskevat päätökset. Jos hyväksymme sen, mitä talousarvioesityksessä tai alustavassa talousarvioesityksessä on ehdotettu, se vaikuttaa moniin parlamentin suosikkialueisiin, olivatpa ne sitten kansalaisjärjestöt, Aasia, Latinalainen Amerikka tai mitä tahansa. Valiokuntamme, jotka parhaillaan äänestävät asiasta, jättävät ehdotuksensa niin pian kuin pystyvät, ja teemme tarvittavat päätökset tämän kuun lopussa. Vetoan komissioon, että se antaisi meille varhain merkin siitä, mitä se aikoo ehdottaa Notenboom-menettelyä varten. Se auttaisi meitä todella paljon.
Se, mitä Notenboom-menettelyyn sisältyy, voi oikeastaan helpottaa ahdinkoamme ensi vuonna. Jos voitte siirtää huolta aiheuttavat alueet käsiteltäväksi ensiksi tänä vuonna, ja voimme jatkaa ensi vuonna tai ainakin koko tämän vuoden, mikä vähentäisi ensi vuoden taakkaa, niin useat ongelmistamme olisi helpompi ratkaista. Olen varma, että toimielimet voivat päästä tämäntyyppiseen ratkaisuun, ja silloin meillä olisi kunnollinen talousarvio tämä vuoden lopussa.

Ferber
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen niin sanottujen muiden pääluokkien esittelijä. Niissä on tämän budjettivaliokuntamme puheenjohtajan kaunopuheisen puheen jälkeen kyse pikemminkin kuivasta aiheesta. Minusta pienet talousarviot eivät tosin ole kovinkaan jännittäviä politiikan alueiden kannalta, mutta ne ovat kuitenkin kiinnostavia sen kysymyksen kannalta, miten voidaan käyttää organisatorisia ja henkilöstön muodostamia mahdollisuuksia Euroopan unionin toimielinten toimintakyvyn turvaamiseksi. Haluaisin tehdä joitakin neuvoston ensimmäiseen käsittelyyn liittyviä huomautuksia, jotka olen kyllä jo esittänyt budjettivaliokunnassa työasiakirjan muodossa.
Aloitan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimesta. Neuvosto on havainnut tuomioistuimen vaikean tilanteen käännösten maksusuman osalta ja se on ehdottanut 47:ää uutta virkaa. Kokonaisleikkausta lisättiin samanaikaisesti kuitenkin 2,5 prosentista 5,1 prosenttiin, minkä vuoksi näitä uusia virkoja ei voida täyttää. Minusta siinä on ristiriita, joka pitää vielä ratkaista. Teen sitä varten esittelijänä vastaavia ehdotuksia. Tilannetta vaikeuttaa vielä se, että lisäksi leikattiin vapaita käännöksiin varattuja määrärahoja, joita tarvitsisimme välttämättä vanhojen sumien poistamiseen. Tältä osin tieto ei ole siis heijastunut talousarvion todellisiin lukuihin.
Tutkin erittäin tarkasti kaikkien toimielinten urakehitysjärjestelmät ja totesin, että myös tuomioistuin on nyt ottanut käyttöön urakehitysmallin, joka perustuu todistettaviin ansioihin. Tämä siirtyminen uuteen järjestelmään tuomioistuimessa vaatii suuren määrän ylennyksiä, joita emme varmaankaan voi toteuttaa vuoden aikana. Niihin on kuitenkin paneuduttava lähivuosina. Tätäkään seikkaa neuvosto ei ole ottanut huomioon ensimmäisessä käsittelyssään.
Seuraavaksi käsittelen Euroopan tilintarkastustuomioistuinta. Siihen liittyy vain yksi avoin kysymys. Se koskee tilintarkastustuomioistuimen Luxemburgin uudisrakennuksen rahoitusta. Neuvosto leikkasi minulle käsittämättömästä syystä vuoden 2001 määrärahat 7 miljoonasta eurosta 5 miljoonaan euroon. Tilintarkastustuomioistuimessa käymissäni keskusteluissa minulle vakuutettiin, että kustannusten kokonaismäärää 25 miljoonaa euroa vuoden 1998 hinnoissa ei ylitetä. Minusta eurooppalaisille veronmaksajille tulee sen vuoksi halvemmaksi suorittaa maksut silloin, kun kulloisetkin laskut saapuvat. Ehdotan budjettivaliokunnalle, että käytämme taas Euroopan tilintarkastustuomioistuimen ehdotusta.
Nyt siirryn talous- ja sosiaalikomiteaan. Minun suuntaviivani vuoden 2001 talousarviomenettelyssä voi tiivistää nykysaksaksi: value for money (hyvä hinta-laatusuhde). Tämä koskee tietysti myös talous- ja sosiaalikomiteaa. Talous- ja sosiaalikomitean työtapa ja suhde julkisuuteen ovat hyvin arveluttavia. Sen vuoksi ehdotukseni tähtäävät talous- ja sosiaalikomitean tuottavuuden lisäämiseen. Erityisesti talous- ja sosiaalikomitean urakehityspolitiikka kaipaa tarkistusta. Toivon, että voimme budjettivallan käyttäjinä kehittää yhdessä ajatuksia siitä, miten talous- ja sosiaalikomitean ponnisteluille tällä alalla saataisiin annettua riittävästi pontta.
Meidän pitäisi pohtia myös talous- ja sosiaalikomitean sihteeristön roolia. Nyt sen koko ammattitaito nojaa ulkopuolisiin asiantuntijoihin. Kysyn kuitenkin itseltäni, onko se tällaisen toimielimen työn tarkoitus. Siitäkin on puhuttava.
Sama pätee alueiden komiteaan. Tavoitteenani on value for money mottonani lisätä tämänkin komitean tuottavuutta erilaisin toimin. Käsittelen vain yhtä mielenkiintoista yksityiskohtaa. Komitea on vaatinut niiden määrärahojen korottamista, jotka on tarkoitettu jäsenvaltioiden alueellisten edustajien täysistuntoihin tekemien tarkkailumatkojen matka- ja oleskelukulujen kattamiseen. Asetimme osan näistä varoista varaukseen varainhoitovuoden 2000 osalta. Meille ei ole tähän päivään mennessä tullut hakemuksia näiden varojen vapauttamiseksi. Alueiden komitea ilmoittaa kuitenkin samanaikaisesti tarvitsevansa lisää määrärahoja vuodelle 2001. Ehdotan nyt, että nämäkin varat asetetaan varaukseen, koska määrärahatarve ei ilmeisesti ole ollenkaan niin kiireinen kuin budjettineuvotteluissa aina annetaan ymmärtää.
Oikeusasiamiehestä teen vain aivan lyhyen huomautuksen. Siihen ei ole paljon lisättävää. Neuvosto on tarttunut aiheeseen. Me tuemme sitä. En tee täällä muita ehdotuksia.
Teen yhteenvedon: kaiken kaikkiaan käsittelemme yhtenä budjettivallan käyttäjänä erittäin säästäväisesti Euroopan veronmaksajien rahoja. Sen on ehdottomasti pädettävä myös toimintatalousarviossa. Meillä on edessämme suuria tehtäviä. Vuonna 2001 meillä on mahdollisuus luoda pelivaraa, jota voimme sitten toivottavasti myös hyödyntää, kun hallinnossakin on kyse laajentumisasioista.

Haug
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tämän esityslistan kohdan viimeisenä puhujana voin varmasti kertoa vain muutaman uuden asian ja toistaa muutaman sellaisen asian, josta jo puhuttiin. Tiedätte kuitenkin kaikki, että toistamalla oppii. Aluksi haluaisin kiittää neuvostoa rakentavasta yhteistyöstä, jota se on tehnyt koko vuoden kaikissa kolmen osapuolen tapaamisissa ja kaikissa neuvotteluissa.
Niinpä minun onkin kiitettävä nykyisen neuvoston puheenjohtajavaltion lisäksi myös edellistä, Portugalia, kaiken kaikkiaan erittäin lämminhenkisen ilmapiirin luomisesta kaikista mielipiteiden eroavuuksista huolimatta. Sen vuoksi kerron ilahduttavimman asian ensiksi: sekä komissio että neuvosto leikkasivat työllisyyteen varattuja määrärahoja tämänvuotiseen talousarvioon verrattuna yhteensä 144 miljoonalla eurolla tosin vain väliaikaisesti. Parlamentti on kuitenkin jo suuntaviivoissaan tehnyt selväksi, että työllisyyden edistäminen on sille erittäin tärkeää ja että työttömyyden torjuminen Euroopassa on yksi sen tärkeimmistä tavoitteista sisäisten politiikkojen alueella. Tämän lujan tahdon, tavoitteemme, ilmaisimme vielä uudelleen heinäkuun päätöslauselmassamme. Neuvosto on aina suhtautunut meihin myötämielisesti, sekä Portugalin että nykyisen Ranskan puheenjohtajakauden aikana.
Neuvosto ei olekaan neuvottelumenettelyn aikana pelkästään ilmaissut valmiuttaan tukea aloitettamme pk-yritysten työllisyyden parantamiseksi sopivin välinein, vaan olemme myös sopineet, että sovimme talousarviomenettelyn yhteydessä toimielinten välisen sopimuksen 33 kohdan mukaisesti summasta, jonka haluamme käyttää tavoitteemme saavuttamiseksi.
Tähän asti kaikki hyvin. Mitkä ovat sitten ongelmakohtia? Missä ovat erimielisyydet neuvoston kanssa? Sallikaa minun nimetä käytettävissämme olevan rajoitetun ajan vuoksi vain kaksi asiaa. Ensimmäinen on tapa, jolla neuvosto aikoo rahoittaa politiikat, joista vallitsee periaatteessa yksimielisyys. Kuten parlamentti jo viime vuonna korosti, pidämme välttämättömänä, että menoluokkaa 4 tarkistetaan useiksi vuosiksi, jotta Balkanin jälleenrakennusavun tarve saadaan tyydytettyä vakaasti ja varmasti. Neuvosto torjuu ehdottomasti tämän rahoitusnäkymien tarkistamisen. Se haluaa ilmeisesti mieluummin elää kädestä suuhun. Ei tarkistusta! Se on otsikkona. Se on varmaan ottanut sen periaatteekseen, sillä muuten ei voisi ymmärtää, miksi se itsepintaisesti kieltäytyy kohdentamasta ehdokasvaltio Kyprokselle ja Maltalle myönnettäviä varoja liittymistä edeltävään strategiaan liittyvään 7 lukuun. Sinne ne nimittäin loogisesti ja sisällöllisesti kuuluisivat. Mutta se ei halua tarkistuksia, vaikka siihen ei liittyisikään taloudellisia muutoksia. Parlamentin on nyt tehtävä erittäin vaikea päätös menoluokan 4 osalta.
Toinen tärkeä ongelmakohta liittyy neuvoston taipumukseen keskittyä talousarviota käsitellessään aina vain maksuihin. Komission jäsenkin viittasi siihen juuri. En tiedä, johtuuko toimielimistämme vai onko sillä jotain tekemistä myös henkilökohtaisten ominaisuuksiemme kanssa, että keskityimme kritiikissämme molemmat siihen.
Neuvoston ilmoittamana tavoitteena oli vuoden 2001 menojen lisääminen vain 3,5 prosentilla kuluvan vuoden talousarvion lukuihin verrattuna. Tuloksena on talousarvioesitys, jonka sitoumusten ja maksujen suhde ei ole enää järkevä. Kun nimittäin katsotaan tarkemmin, voidaan todeta, että vuoden 2001 sitoumusten vastapainona ei ole vastaavia maksuja. Jos esimerkiksi otetaan luokka 2, sitoumuksista on katettu vain 2,1 prosenttia. Luokissa 3, 4 ja 7 näyttää tosin paremmalta mutta ei hyvältä. Monissa talousarvioesityksen kohdissa maksut eivät vastaa edes neljättä osaa sitoumuksista. Monissa kohdissa vuoden 2001 sitoumuksia varten ei ole mitään maksuja. Sillä ei ole enää paljon yhteyttä järkevään talousarvion toteuttamiseen.
Haluan korostaa vielä kerran, että toimielinten välisessä sopimuksessa, jonka solmimme muuten vasta 1 ¼ vuotta sitten, määrätään tietysti monissa kohdissa, että Euroopan unionin menojen, joita pitää tarkastella läheisessä yhteydessä sitoumusten kanssa, pitää kehittyä säännellysti. Siellä sanotaan jopa, että on varmistettava sitoumuksiin ja maksuihin varattujen määrärahojen läheinen suhde. Neuvosto laiminlyö tämän läheisen suhteen anteeksiantamattomasti. Sen tavoitteena on menojen leikkaaminen. Se perustelee sitä niin, että jäsenvaltioiden olisi lopulta saatava omatkin taloutensa kuntoon. Se on kyllä aivan totta, hyvä ja hieno asia. Se ei saa kuitenkaan johtaa siihen, että yhteinen unionin talous saatetaan ensin epäjärjestykseen.

AIDS
Puhemies
- Esityslistalla ovat seuraavina neuvoston ja komission julkilausumat aidsista.

Gillot
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, arvoisat komission jäsenet, aion todellakin noudattaa suositustanne ja puhua teille aidsista.
Kuten tiedätte, aids on kulkutauti, johon on sairastunut 33,6 miljoonaa ihmistä, joista suurin osa elää kehitysmaissa. Vuonna 1999 UNAIDS kirjasi 5,6 miljoonaa uutta sairaustapausta ja 2,6 miljoonaa kuolonuhria, joista 50 prosenttia oli naisia. Tämä epidemia on jo tehnyt tyhjäksi 30 vuotta jatkuneen kehitysavun saavutukset aidsin pahiten koettelemissa maissa. Afrikka kärsii sen vakavimmista seurauksista. Afrikan manner oli vihdoinkin saanut maidensa itsenäistyessä kovasti kaipaamansa puitteet ja asiantuntijat. Aids on kuitenkin velottanut raskaasti tätä koulutettua ja aktiivista aikuisväestöä.
Emme voi sivuuttaa ensimmäisen uhrisukupolven valtavan inhimillisen panostuksen menetystä, joka pahentaa entisestään sairaiden ja heidän perheidensä kokemaa henkilökohtaista onnettomuutta. Emme unohda myöskään kaikkein köyhimpiä ja vähäosaisimpia, joilla on vielä huonommat mahdollisuudet saada hoitoa. Kukaan ei voi unohtaa Edwin Cameronin HIV-positiivisen valkoihoisen homoseksuaalin ja Etelä-Afrikan korkeimman oikeuden tuomarin kertomusta; hän esitteli itsensä rohkeasti edellä mainitulla tavalla Durbanissa heinäkuussa pidetyn kansainvälisen aids-konferenssin täysistunnon avauksessa. Vain yhteiskunnallisen asemansa ja tulojensa turvin hän pystyy saamaan hoitoa, joka on valitettavasti hänen useimpien maanmiestensä ulottumattomissa. Hänen tunnustuksensa kuvastaa Afrikassa vallitsevaa epäoikeudenmukaisuutta.
Afrikka on jo kymmenisen vuotta pyrkinyt sisukkaasti viemään läpi vaikeaa uudistus- ja rakennemuutospolitiikkaa. Terveydenhoitojärjestelmää raskaasti kuormittava aids-epidemia vaikeuttaa kuitenkin entisestään terveysalan uudistamista. Samaan aikaan, kun palvelujen jatkumisen ja parantumisen takaamiseksi pyritään löytämään rahoituskeinoja, aidsin taakka rasittaa suhteettomasti yhteisöjä, joiden huolena on jo talouslama, jälkeenjääneisyys, terveydenhuollon rakenteiden puute ja julkisen sosiaaliturvajärjestelmän puute. Aidsin taustalla olevan HIV-ongelman ratkaisu on siis ydinasia kestävän kehityksen kannalta. Aids tuhoaa kokonaisia yhteiskuntia, uhkaa tulevia sukupolvia ja on talouden elpymisen esteenä. YK:n turvallisuusneuvoston jäsenet kiinnittävät vastedes ensisijaista huomiota tähän aiheeseen.
Afrikan ulkopuolella tästä kulkutaudista on tullut maailmanlaajuinen. 35 miljoonalla ihmisellä on HI-virus, mutta vain 500 000:lla on mahdollisuus saada antivirushoitoa. On pakko todeta, että köyhien ja rikkaiden maiden välinen kuilu on syventynyt myös tällä alalla. Eriarvoisuus hoidon saamisessa on sinänsä tuomittava asia, mutta nykyään sen tekee vielä tuomittavammaksi se, että tieto kulkee maapallollamme nopeasti ja vieläpä hyvinkin nopeasti. Kaikki tietävät nyt, että hoitokeinoja on olemassa. Inhimilliseltä, moraaliselta ja poliittiselta kannalta katsottuna on enemmän kuin toivottavaa, että yhdessä kehitysmaiden kanssa etsitään niiden tilanteeseen sopivia ratkaisuja ottaen huomioon niiden mahdollisuudet hoidon saatavuuden parantamiseen ja että samaan aikaan jatketaan yhteistyötä koulutuksen, terveydenhoidon, ennaltaehkäisyn ja paikallisen terveydenhoitohenkilöstön ammatillisen koulutuksen alalla.
Euroopan unioni on 1980-luvun alusta lähtien pitänyt välttämättömänä kehitysmaiden käytännönläheistä auttamista aidsiin johtavan HI-viruksen torjumisessa ja kiinnittänyt erityistä huomiota siihen, että varsinkin heikoimmassa asemassa olevia sairastuneita kohdellaan kunnioittavasti. Se on muun muassa ollut mukana toiminnassa, joka on liittynyt verensiirtojen turvallisuuteen, tiedotuskampanjoihin, nuorten tietoisuuden lisäämiseen, informaatio- ja dokumentaatiokeskusten perustamiseen, ammatilliseen koulutukseen ja julkisen terveydenhoidon ja sosiaalihuollon järjestämiseen. Eräät maat, kuten erityisesti Ranska, ovat myös mukana aloitteissa, joilla pyritään helpottamaan hoidon saantia. Onkin jo saatu rohkaisevia tuloksia kahdesta lääkkeiden saatavuuden parantamista koskevasta ohjelmasta, joita on toteutettu vuodesta 1999 lähtien kansainvälisen solidaarisen sairaanhoidon rahaston puitteissa Norsunluurannikolla ja Marokossa. Uusia ohjelmia ollaan parhaillaan käynnistämässä Senegalissa, Vietnamissa ja Etelä-Afrikassa. Vaikka viimeksi mainitut ohjelmat koskevat vain harvoja yksilöitä suhteessa miljooniin apua tarvitseviin, olemme vakuuttuneita siitä, että ne vaikuttavat kansainväliseen aktivoitumiseen, lisäävät vastuun jakamiseen osallistuvien kumppaneiden määrää ja edistävät taitotiedon jakamista. Näiden ohjelmien vaikutukset näkyvät jo UNAIDSin ja Unicefin aloittamissa äidiltä lapseen siirtyvien tartuntojen ennaltaehkäisyä koskevissa ohjelmissa.
Kansainvälinen tilanne siis kehittyy. Yhdistyneet Kansakunnat virastoineen ja Maailmanpankki ovat ryhtyneet toimiin kansainvälisen solidaarisen sairaanhoidon tukemiseksi. WTO:n, UNAIDSin ja viiden lääkeyrityksen välillä on solmittu tärkeä ja voisimme jopa sanoa historiallinen sopimus. Sopimuksen ansiosta voidaan alentaa aidsin hoidossa käytettävien lääkkeiden hintoja. Hiljattain tehty päätös siitä, että on saatavana ilmaiseksi viruksen vasta-aineena toimivaa molekyyliä, nevirapinea, joka estää tehokkaasti sairauden siirtymisen äidiltä lapselle, lisää myös sopimuksen uskottavuutta osoittaessaan, että lääketeollisuus pystyy lupausten lisäksi myös käytännön toimiin.
Lopuksi monet maat ovat tiedostaneet, että kehitysmaiden velkaantuminen on kestämätön taakka niiden talouselämälle ja jarruttaa niiden kykyä torjua tehokkaasti köyhyyttä ja erityisesti aids-epidemiaa. Ranska on toteuttanut käytännön toimia velkojen anteeksiantamiseksi ja kehityksen ja terveyskasvatuksen hyväksi. Nämä aloitteet osoittavat, että kansainvälisen yhteisön aktiivisuus on lisääntynyt, ja sitä on pidettävä jatkuvasti yllä. Tämä ei voi kuitenkaan olla kuin vasta ensimmäinen vaihe aids-epidemian torjunnassa. Jo mainitsemaani heinäkuussa Afrikan maaperällä sijaitsevassa Durbanissa pidettyyn kansainväliseen konferenssiin osallistuneet tutkijat, terveysalan ammattilaiset, kansalaisjärjestöjen edustajat ja poliitikot korostivat yhteen ääneen tilanteen kiireellisyyttä. Tapaamiset varattomien terveysalan ammattilaisten kanssa, lapsensa tartuttaneiden äitien epätoivoinen hätätilanne, terveysviranomaisten toimintakyvyttömyys ja vierailu lastensairaalassa saivat minut viimeistään vakuuttuneeksi siitä, miten suuri kuilu ammottaa etelän asukkaiden ja niiden heidän kaltaistensa ihmisten välillä, jotka ovat sattuneet syntymään meidän maissamme.
Tarvitsemme uutta laajempaa sitoutuneisuutta. Se on mielestämme selvä asia. HI-viruksen ja aidsin torjuntaan käytettävää kansainvälistä apua on vahvistettava ehdottoman pian. Kokonaisvarojen yhteensovittaminen kaikilla tasoilla on edelleenkin yksi kansainvälisen avunannon tärkeimmistä prioriteeteista kansainvälisellä tasolla yhteisymmärryksessä kansallisten aids-ohjelmien ja muiden avunantajien kanssa määritellyissä strategioissa. Ennaltaehkäisyohjelmia ja kehitysmaille suunnattua tutkimusta on kehitettävä kiireellisesti ja kaikille sairaille on annettava todellinen mahdollisuus saada hoitoa.
Hoidon saatavuus edellyttää paitsi antiviruslääkkeiden saatavuutta kohtuuhintaan paikallisissa terveydenhoitojärjestelmissä myös ammatillisen koulutuksen parantamista, rakenteellisen avunannon lisäämistä ja kyseisten henkilöiden yhdistysten tukemista. Äidiltä lapseen siirtyvien tartuntojen ennaltaehkäisyä koskevat ohjelmat säilyttävät tietysti keskeisen asemansa, mutta niiden lisäksi on käynnistettävä laajoja hankkeita kroonisesti sairaiden hoidon järjestämiseksi, koska kuka muu kasvattaisi lapset, joiden tartunnan me estämme? Lääkkeiden saantiin liittyy monimutkaisia sosiaalisia, taloudellisia, eettisiä, terveydenhoidollisia ja jopa poliittisia ja kulttuurisiakin ongelmia, jotka meidän on pyrittävä ylittämään kunnioittaen keskustelukumppaneitamme ja pitäen heitä yhteistyökumppaneinamme.
Avunantajien, avun vastaanottajien, lääketeollisuuden ja järjestöjen toiminta on sovitettava laajasti yhteen, jotta voidaan luoda toimintajärjestelmiä hoidon saatavuuden varmistamiseksi. Useampia aloitteita on tehty. Ensinnäkin komissio järjestää syyskuussa pyöreän pöydän kokouksen aidsista, tuberkuloosista ja malariasta. G8-maiden Japanin kokouksen yhteydessä järjestetään myös tänä syksynä näitä kolmea sairautta käsittelevä konferenssi. Lopuksi on esitetty, että Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous pitäisi aidsia käsittelevän erityisistunnon toukokuuhun 2002 mennessä.
Puheenjohtajavaltio tukee aloitteita kestävien ratkaisujen löytämiseksi sairastuneita kunnioittavan ja yleisesti tarjottavan hoidon järjestämiseen liittyviin ongelmiin toteuttamalla käytännönläheisiä ohjelmia ja solmimalla kumppanuussopimuksia kyseisten maiden kanssa. Euroopan yhteisön on otettava tavoitteekseen taata kaikille laadukas hoito, tiedonsaanti ja riittävästi voimavaroja. Hoidon saatavuuden pohtiminen ei ole uusi asia. Se on mutkainen tie, mutta se on kuljettava. Se ei onnistu ilman kaikkien apua: lääketeollisuuden, kahdenvälisten ja monenvälisten avunantajien ja kyseisten maiden apua. Tiedämme nyt, että aids-epidemia voidaan nujertaa vain pitkäaikaisella sitoutumisella. Voimme olla vakuuttuneita siitä, että sitoutuminen on entistäkin tärkeämpää sen vuoksi, että olisi moraalitonta ja vaarallista paitsi ihmiskunnan kehityksen myös maailman tasapainon ja rauhan kannalta, jos varsinkin hoidon alalla juuri saavutetut edistysaskeleet koituisivat vain rikkaimpien maiden hyväksi.

Nielson
. (EN) Komissio osallistui Durbanissa Etelä-Afrikassa 7.-14. heinäkuuta pidettyyn 13. kansainväliseen aidsia koskevaan konferenssiin. Konferenssin teema "Hiljaisuuden rikkominen" tarjosi puitteet, jotka auttoivat vahvistamaan kansallista ja kansainvälistä toimintaa HIViä/aidsia vastaan.
Konferenssissa pidettiin myönteisenä tieteen kehitystä aidsin hoidossa, erityisesti ensimmäisiä aids-rokotteen tehokkuustestejä koskevaa uutista sekä sitä uutista, että HI-viruksen siirtyminen äidistä lapseen voidaan useimmiten estää käyttämällä antiretroviruslääkkeitä kustannustehokkaasti. Myönteinen oli myös tieto monista pienen mittakaavan kondomin käyttöä ja turvaseksiä edistävistä koulutusohjelmista, jotka ovat osoittautuneet kannattaviksi HIVin/aidsin leviämisen pysäyttämisessä.
Uskon, että konferenssissa olisi voitu kiinnittää enemmän huomiota menestystarinoiden tuomiin opetuksiin näiden ehkäisystrategioiden parantamisen ja laajentamisen osalta, koska tiedotus ja ehkäisy ovat itse asiassa kaikkein tärkeimpiä keinoja aidsin torjunnassa. Ehkäisy on keskeinen asia pitkän aikavälin kansallisessa, kansainvälisessä ja maailmanlaajuisessa aidsiin liittyvässä toiminnassa. Samaan aikaan ei voida enää kieltää suurimmalta osalta tartunnan saaneista miljoonista ihmisistä kaikkia mahdollisia hoitomuotoja opportunisti-infektion perushoidosta HIV-tulehduksen antiretrovirushoitoon.
Komissio pitää myönteisenä niitä uusia HIVin/aidsin vastaisia aloitteita, joihin joissakin maissa on ryhdytty nykyistä halvempien geneeristen lääkkeiden tuottamiseksi, ja haluaa tukea noita maita teknisen avustuksen antamisessa kehitysmaille, jotta mahdollistettaisiin se, että ne voivat seurata noita aloitteita. Mahdollisuuksista keskustellaan lisää asianosaisten maiden kanssa. Tunnustamme, että geneeristen lääkkeiden tuottaminen voisi suuresti parantaa suuresti hoitoonpääsyä ja HIVin/aidsin hoitoa.
Epidemiaan liittyvät tilastot ovat pelottavia, ja ne pahenevat koko ajan. Esimerkiksi yksi neljästä zimbabwelaisesta kuolee HIViin/aidsiin, pelkästään pääkaupungissa Hararessa yksi kolmesta. Zimbabwessa orvoksi on jo jäänyt HIVin/aidsin takia yli miljoona lasta, mikä on melkein 10 prosenttia väestöstä. Joillakin alueilla Botswanassa yli puolella raskaana olevista naisista on HI-virus ja kolmasosa heistä siirtää HIVin vastasyntyneisiin lapsiinsa synnytyksen aikana.
Konferenssissa tuotiin esille jännittäviä uusia tilaisuuksia ja kumppanuuksia, joilla mahdollistetaan se, että HIV-tartunnalle alttiit ihmiset saavat käyttöönsä teknologiaa ja menettelyjä, että hoito tulee halvemmaksi HIVin/aidsin uhreille ja että sijoitetaan uuteen teknologiaan ja tuotteisiin, joilla ehkäistään ja hoidetaan HIViä/aidsia.
Nämä tilaisuudet on hyödynnettävä välittömästi, ja komissio aikoo tehdä osuutensa. Niinpä se keskusteleekin innovatiivisista lähestymistavoista kehitysmaakumppaniensa kanssa sekä muiden lahjoittajien kanssa. Me voimme ja meidän pitääkin tehdä kaikki mahdollinen HIVin/aidsin torjumiseksi. Me voimme ja meidän pitää myös tehdä kaikki mahdollinen taistellaksemme kaikkia muita suuria tappajatauteja vastaan, joista köyhät ihmiset kärsivät. Malarian ja tuberkuloosin, jotka molemmat tappavat yli miljoona ihmistä vuodessa, torjumisen on tultava nykyistä tärkeämmiksi työssämme köyhyyden ja sairauden vähentämiseksi.
Monissa korkean tason kokouksissa on tänä vuonna käsitelty nopeutettua toimintaa kolmen tärkeimmän tarttuvan taudin - HIVin/aidsin, malarian ja tuberkuloosin - kohdalla. Komissio jättää piakkoin neuvostolle ja parlamentille tiedonannon, jossa hahmotellaan ehdotuksia nopeutetusta toiminnasta, joka tähtää toimiviksi havaittujen tärkeimpien keinojen ja hyödykkeiden käyttömahdollisuuden parantamiseen, aktiivisten ja tehokkaiden lääkkeiden toimitusrakenteiden kehittämiseen sekä prioriteettilääkkeiden ja -rokotteiden tutkimukseen ja kehitykseen sijoittamiseen. Tiedonannossa korostetaan erityisesti sitä, kuinka tärkeää on tuoda kondomeja, sänkyverkkoja ja muita ennalta ehkäiseviä välineitä köyhimmille ja haavoittuvimmille nykyistä nopeammin ja riittävän suuressa mittakaavassa.
Euroopan unionin osuus oli 55 prosenttia koko maailman kehitysavusta sosiaalisektorilla vuonna 1997, ja se on nostanut tukeaan terveys-, aids- ja väestöohjelmissa yhdestä prosentista kokonaisavustamme vuonna 1986 nykyiseen yli 8 prosenttiin verrattuna OECD:n 5,5 prosentin keskiarvoon. Siksi keskitymme yhä enemmän tälle alueelle. Vuosina 1990-1998 oli kohdennettu terveydelle, aidsille ja väestölle 3,4 miljardin kokonaissitoumukset, joista mitään ei tarjottu lainana. Tämä eroaa jyrkästi Yhdysvaltojen äsken Etelä-Afrikalle tekemästä tarjouksesta. Komissio pitää monella eri alalla kuulemistilaisuuksia, joissa käsitellään vaihtoehtoja nopeutetulle kansalliselle ja kansainväliselle toiminnalle ja innovatiivisia lähestymistapoja näiden sairauksien käsittelyyn. Komissio isännöi yhdessä WHO:n ja UNAIDSin kanssa kansainvälisiä pyöreän pöydän keskusteluja. Kokouksessa pohditaan sitä, kuinka kansallisen ja kansainvälisen tason kattavalla lähestymistavalla voidaan puuttua näihin kolmeen sairauteen ja kuinka voimme saada jotakin konkreettista aikaan.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, kiitokset neuvoston puheenjohtajalle ja myös komission jäsen Nielsonille heidän tänään esittämästään julkilausumasta, joka koskee suurta aids-ongelmaa varsinkin Afrikassa. Kun aids-ongelma tuli kaikessa laajuudessaan julkisuuteen 80-luvun alussa, läntisessä maailmassa käynnistettiin runsaasti toimia tämän sairauden hillitsemiseksi ja hyvän hoidon tarjoamiseksi siihen sairastuneille ihmisille. Runsaasti huomiota on kiinnitetty myös ennaltaehkäisyyn, ja siksi suurimmassa osassa länsimaita sairaus ei päässyt kehittymään niin yleiseksi kuin 80-luvulla ennustettiin.
Jokainen aidsin aiheuttama kuolemantapaus, myös Euroopassamme, on liikaa, mutta onneksi niitä ei ole niin paljon kuin 20 vuotta sitten pelättiin, ja jäljellä oleva elinikä on pidentynyt jatkuvasti. Kuinka toisenlainen tilanne onkaan monissa kolmannen maailman maissa ja erityisesti Afrikassa! Siellä murhenäytelmä on nyt pahempi kuin kukaan osasi olettaa. Maailman 18 miljoonasta kuolemantapauksesta suurin osa on tapahtunut Afrikassa Saharan eteläpuolella, missä elinikä on laskenut alle 50 vuoteen ja laskee vielä 45 vuoteen. Miljoonat afrikkalaiset lapset joutuvat nyt jo elämään ilman vanhempia, miljoonat perheet hajoavat, miljoonat lapset ja vanhukset joutuvat tulemaan toimen ilman yhä pienenevän välisukupolven tukea ja huolenpitoa. Tämä on vasta humanitaarinen murhenäytelmä. Sitä seuraa sosioekonominen murhenäytelmä. Taloudellisessa kehityksessä kohdataan yhä enemmän vaikeuksia, ja investoinnit taantuvat, koska työntekijöiksi ei ole saatavilla riittävästi ihmisiä, koulut menettävät opettajansa ja sairaalat eivät enää selviydy ongelmista. Oikeastaan johtopäätös on se, että suuri osa 25-30:n viimeksi kuluneen vuoden saavutetusta kehityksestä on romuttunut aids-murhenäytelmän vuoksi, ja tästä meidän täytyy olla Afrikan tärkeimpänä tukijana erityisen huolissamme.
Mitä Eurooppa, komissio ja Euroopan unioni voivat tehdä Afrikan auttamiseksi? Mielestäni ei ole hyödyllistä yrittää kopioida Euroopan politiikkaa Afrikkaan. Eurooppalaiset ratkaisut eivät sovi monien Afrikan maiden tilanteeseen. On parempi ottaa lähtökohdaksi muutamia myönteisiä esimerkkejä, kuten Uganda ja Senegal, missä näyttää olevan mahdollista jossakin määrin vakauttaa sairauden mittasuhteet. Tähän liittyy mielestämme kolme avainkäsitettä: tiedotus ja ennaltaehkäisy, maksettavissa oleva hoito ja eloonjääneistä huolehtiminen. Tiedotus ja ennaltaehkäisy on oleellisen tärkeää, ja siinä yhteydessä myös kondomin käyttö on erityisen tärkeää. Hoidon osalta mielestäni on tärkeää, että lääketeollisuus kehittää maksettavissa olevia variantteja lääkkeistä, jotka jossakin määrin tehoavat meillä länsimaissa, myös kun kysymys sairauden tarttumisesta äidistä lapseen. Eloonjääneistä huolehtimisen osalta haluan pyytää teitä kiinnittämään huomiota moniin jo nyt orvoksi jääneisiin lapsiin.
Sitten lopuksi, komissio on ilmoittanut aikovansa esittää tiedonannon ongelmien ratkaisemiseksi, mutta minusta tuntuu, että olemme tähän mennessä tehneet liian vähän ja että myös tätä asiaa hoitava yksikkö on liian pieni. Toivon kovasti, että tiedonanto, josta komission jäsen Nielson ilmoitti meille, tarjoaa meille uusia näkymiä, niin että useammat henkilöt Euroopan komissiossa käsittelisivät tätä ongelmaa, että Euroopan tasolla olisi enemmän koordinaatiota ja että ennen kaikkea rahaa olisi enemmän, koska se on tarpeen Afrikan auttamiseksi näistä kärsimyksistä.

Carlotti
Arvoisa puhemies, Durbanissa pidetyssä kansainvälisessä aids-konferenssissa otettiin tärkeä askel, jonka perustana on nähdäkseni se, että vaikka konferenssissa tietysti muistutettiin ennaltaehkäisyn oleellisesta merkityksestä aids-ongelman torjunnassa, keskustelussa keskityttiin lopulta hoidon saatavuuteen. Durbanissa käsiteltiin viimeinkin suorasanaisesti ratkaisevia kysymyksiä, kuten lääkkeiden hintaa ja geneeristen lääkkeiden kehittämistä, ja päästiin eteenpäin immateriaalisia oikeuksia ja pakollisia lisenssejä koskevissa pohdinnoissa. Oli jo aikakin, koska suurten lääkeyritysten toiminta on monissa tapauksissa vakiinnuttanut kahden nopeuden hoitojärjestelmän, jossa rikkaille tarjotaan lääkkeitä mutta köyhille vain epätoivoa. Konferenssin yhteydessä tehty lääkkeiden hintaa koskeva lääkelaboratorioiden aloite on näin ollen rohkaiseva avaus, ellei se jää pelkäksi lupaukseksi.
Okinawalla pidetyssä G8-maiden kokouksessa vahvistettiin rikkaiden maiden sitoutuminen ja asetettiin tavoitteet aidsin Afrikassa aiheuttamien tuhojen vähentämiseksi kymmenen seuraavan vuoden aikana, mutta valitettavasti keinoista ei puhuttu paljoakaan. Juuri tänään New Yorkissa järjestetään YK:n kehitysapuohjelman puitteissa julkisten ja yksityisten avunantajien välinen kokous, jossa on määrä hyväksyä Etelä-Afrikkaa koskeva aidsin vastainen toimintaohjelma ja sopia sen rahoittamisesta. Tuntuu todella siltä, että nyt on lopultakin ryhdytty käsittelemään oikeita kysymyksiä. Tämän jälkeen olisi ehkä syytä löytää oikeat vastaukset. Euroopan unioni on tietysti mukana tässä toiminnassa, mutta mielestäni meidän on vaihdettava nopeammalle vaihteelle, kuten kuulin puheenjohtajavaltio Ranskan toivovan. Odotamme kärsimättömästi komission tiedonantoa, suuntaviivoja ja ehdotuksia vakavimpien tarttuvien sairauksien, kuten aidsin mutta myös malarian ja tuberkuloosin, torjumiseksi.
Koska tiedämme, että nyt ei ole vain pohdintojen vaan myös toiminnan aika, odotamme erittäin käytännönläheisiä ehdotuksia, jotta voimme edetä hyvin nopeasti. Viittaan erityisesti teollisoikeuksista käytävään keskusteluun ja pakollisista lisensseistä käytävään keskusteluun. Viittaan tarpeeseen kehittää ja vahvistaa vastikään perustettua kansainvälistä solidaarisen hoidon rahastoa, jonka tehtävänä on kerätä kansainvälisiä varoja uusien hoitomuotojen käyttöönottoon kehitysmaissa. Viittaan siihen, että on järjestettävä kansainvälinen konferenssi, jossa ovat mukana köyhät maat, lääketeollisuus, kansalaisjärjestöt ja avunantajat. Komission yhdessä WHO:n ja UNAIDSin kanssa 28. syyskuuta järjestämä pyöreän pöydän kokous voisi ehkä olla ensimmäinen vaihe tässä hankkeessa.

Rod
Arvoisa puhemies, en aio toistaa sitä, mikä on jo sanottu ja vieläpä erittäin hyvin ja varsin kunnioitettavissa aikeissa. Pyrin sen sijaan puhumaan tosiasioista. Tosiasiat ovat nyt mielestäni hyvin selviä. Tosiasiat ovat sairaanhoidon ja lääkkeiden saatavuus. UNAIDS on kuitenkin itsekin myöntänyt lääkelaboratorioiden lupaaman ohjelman tehottomuuden, koska nämä yritykset ovat tosiasiassa pyrkineet vain kohentamaan imagoaan, ja nyt ne perääntyvät, kun olisi aika neuvotella vakavasti hoitokustannusten alentamisesta. Ongelmana ei ole enää lääkkeiden lahjoittaminen, joka on aina lyhytaikaista ja riippuvaista laboratorioiden yksittäisistä eduista, vaan se, miten hoitokustannukset saadaan vastaamaan kehitysmaiden ostovoimaa.
Euroopan unionin on kannustettava monikansallisia lääkeyrityksiä myöntämään vapaaehtoisia lisenssejä, mikä on ensimmäinen askel kohti osattomimpien väestönosien hoidon järjestämistä. Jos tätä hanketta ei pystytä toteuttamaan, Euroopan unionin pitäisi velvoittaa lääkeyritykset noudattamaan sopimuksia kiireellisen sairausepidemian yhteydessä ja vaatia niitä myöntämään pakollisia lisenssejä, jolloin hoitokustannusten muodostamaa ongelmaa voitaisiin lopultakin helpottaa. Kokonaisen maanosan kärsimys on mielestäni asetettava yksittäisen eduntavoittelun edelle.

Sylla
Arvoisa puhemies, olen kollegamme Carlottin kanssa samaa mieltä siitä, että Durbanin konferenssissa onnistuttiin tekemään selväksi, että aidsia ei torjuta Euroopassa samalla tavalla kuin Afrikassa. Aids paljastaa kaikki kehitysmaiden taloudelliset ja sosiaaliset puutteet ja hankaloittaa entisestään yleisempää kurjuusongelmaa. Ennaltaehkäisy voi siis onnistua vain siinä tapauksessa, että samanaikaisesti taataan hoidon saatavuus. Olen näin ollen sitä mieltä, ja yhdyn tässä asiassa edelliseen puhujaan, että niiden lääkeyritysten, joilla on monopoliasema yhdistelmähoitojen ja jopa AZT:n valmistuksessa ja kaupan pitämisessä, on myytävä näitä lääkkeitä omakustannushintaan. Meidän ei tarvitsisi keskustelulla täällä, jos yhdistelmähoito maksaisi dollarin. Lisäksi meidän on kymmenkertaistettava, kuten UNAIDSin johtaja suosittelee, nykyiset investointimme, jos haluamme edes saada käynnistettyä tehokkaan ennaltaehkäisy- ja hoitopolitiikan.
On myös tiedostettava, ettei lääkkeitä jaeta kuin riisisäkkejä. Tarvitaan lääkäreitä, hoitokeskuksia ja sosiaalisia tukirakenteita. KVR:n sanelupolitiikan vuoksi kehitysmaat kuitenkin leikkaavat julkisia määrärahoja varsinkin koulutus- ja terveydenhuoltoalalta. Euroopan unionin on vaikutettava siihen, että Afrikan maiden velat, joista aiheutuu vuosittain 15 miljardin kustannukset, saadaan poistettua, jotta nämä varat voidaan ohjata terveydenhuollon infrastruktuurien rakentamiseen ja uusien sosiaalisten ohjelmien toteuttamiseen. Lopuksi tutkimuksen ensisijaiseksi tavoitteeksi on otettava rokotteen kehittäminen.

Turco
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron TDI-ryhmän edustajien puolesta.
Olen tietoinen siitä, mistä neuvoston edustaja puhui, eli että Ranska osoittaa osan Afrikan maiden velasta aidsin vastaiseen taisteluun. Kyse on tärkeästä aloitteesta, josta toivottavasti otetaan mallia kaikissa unionin maissa, eikä vain niissä. Toivomme, että myös unioni antaa panoksensa, jotta saataisiin lisättyä investointeja aidsin vastaiseen taisteluun Afrikassa, mantereella, jolla todetaan 95 prosenttia HIV-tartunnan saaneiden kuolemista. On totta, että Afrikkaan käytetään nytkin 300 miljoonaa dollaria vuodessa, mutta samaan aikaan Afrikka on 15 miljardia dollaria velkaa teollisuusmaille.
Haluan lopuksi kiinnittää uudelleen huomiota asiaan, josta ollaan hyvin vaitonaisia, mutta joka on otettava esille: viittaan kampanjoihin, joilla levitetään uskonnollisista syistä virheellistä tietoa ehkäisyvälineiden käytöstä. Niissä kehotetaan olemaan käyttämättä ehkäisyvälineitä elämän tähden, ja tämän seurauksena monia ihmisiä odottaa varma kuolema.

Mantovani
Arvoisa puhemies, kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenenä ilmaisen mitä suurimman huoleni siitä lievästi sanottuna huolestuttavasta tilannekatsauksesta, joka esitettiin Durbanissa Etelä-Afrikassa järjestetyssä 13:nnessa aids-konferenssissa, sekä kehitysmaiden ja erityisesti Afrikan maiden tulevaisuudesta.
Tätä uutta päätöslauselmaa edelsivät jo vuosi sitten Lusakassa Sambiassa esitetyt päätöslauselmat, mutta valitettavasti voimme todeta, että tilanne on traaginen eikä se ole yhtään parantunut vaan on saamassa jättiläismäiset mittasuhteet, jos ajatellaan sitä tosiseikkaa, että joka minuutti viisi ihmistä kuolee Afrikassa aidsiin. Asiantuntijat ovat luetelleet joukon dramaattisia tietoja: esimerkiksi väestön huomattava väheneminen, afrikkalaisten dramaattisesti huonontunut elinaikaennuste, joka laskee alle 45 vuoden vuoteen 2015 mennessä; Saharan eteläpuolisella alueella jopa 10 prosenttia väestöstä on sairastunut tähän tautiin.
Katson siis, että komission ja unionin jäsenvaltioiden on ryhdyttävä ad hoc -toimiin, sillä Euroopan unionilla on suuri vastuu juuri kehitysmaista. Sanoisin oikeastaan, että mielestäni köyhien maiden ulkomaanvelan anteeksianto on kytkettävä tämän epidemian vastaiseen taisteluun, ja juuri siksi kannatamme esitystä, joka koskee päätöslauselmaan sisältyvää erityistä "debt for aids" -ohjelmaa.
Velan anteeksiannon vaihtoehtoja käsitellyt, Kairossa järjestetty Euroopan unionin Afrikka-huippukokous ja Durbanin konferenssi liittyvätkin kiinteästi toisiinsa. Aidsin voimakas vaikutus talouden kasvuun sekä aidsin ja köyhyyden vastaisen taistelun välinen kiinteä yhteys edellyttävät tiiviimpää ja hedelmällisempää yhteistyötä ja koordinointia WHO:n, Maailmanpankin ja Yhdistyneiden Kansakuntien välillä, ja mukaan on otettava myös kyseisten maiden kansalaisyhteiskunta, paikallinen kirkko ja kansalaisjärjestöt.

Malliori
Arvoisa puhemies, vaikka aidsin hoidossa on tapahtunut monia tieteellisiä edistysaskeleita, epidemia vaivaa edelleen yhä enenevissä määrin köyhiä maita, minkä johdosta on yhä vaikeampaa hoitaa sen monia vakavia seurauksia. On totta, että viime vuosien ennalta ehkäisevät toimet ja hoitotoimenpiteet ovat pidentäneet huomattavasti sairastuneiden elinaikaa kehittyneissä maissa, mutta sama ei päde köyhiin maihin. Taudin leviäminen on ylittänyt kaikki synkät ennusteet varsinkin Afrikassa ja, kuten sanottua, joka minuutti kuolee viisi ihmistä tautiin, joka uhkaa jo kansanterveyttä. Joka päivä näissä maissa syntyy viruksen tartuttamia lapsia, koska ei ole olemassa mitään ohjelmia tulevia äitejä varten. Lisäksi hoitokustannukset ovat niin korkeat, että vain harvoilla sairastuneilla on mahdollisuus nauttia tästä perusoikeudesta.
Tässä tilanteessa pidän hyvänä ehdotusta lääkkeiden hintojen alentamisesta niille ihmisille, jotka ovat sairastuneet aidsiin näillä alueilla, ja haluaisin kannustaa komissiota ja neuvostoa tukemaan tätä pyrkimystä ja painostamaan myös lääkeyhtiöitä. Lisäksi on ryhdyttävä koordinoituihin ponnistuksiin integroitujen koulutus-, ennaltaehkäisy-, hoito- ja tukiohjelmien kehittämiseksi kehitysmaissa ainakin siihen asti, kunnes löytyy turvallinen rokote, mitä me kaikki toivomme. Siihen asti ennen kaikkea ennaltaehkäisy ja hoito ovat tärkeimmät tekijät kontrolloitaessa taudin leviämistä, ja nämä ovat tekijöitä, joihin kaikilla ihmisillä on oikeus riippumatta siitä, missä maassa he asuvat.

Wijkman
Arvoisa puhemies, kaikki ovat tämän keskustelun aikana korostaneet, miten tärkeää ennalta ehkäisevä toiminta, prevention, on. Kuten tiedämme, vanhassa englanninkielisessä sananlaskussa sanotaan: prevention is better than cure (on parempi ehkäistä ennalta kuin hoitaa). Noin 15 vuoden kokemuksella tästä epidemiasta - olen itse työskennellyt aktiivisesti sekä YK:n parissa että Punaisen Ristin parissa - voin kuitenkin todeta, että emme ole ottaneet tarpeeksi oppia tästä sananlaskusta.
Jo kymmenen vuotta sitten oli täysin selvää, miten vakava epidemia tästä saattaisi muodostua tietyissä kehitysmaissa, mutta ne toimet, joihin nämä maat ja kansainvälinen yhteisö ryhtyivät, eivät olleet riittäviä. Voimme keskustella siitä, mistä syystä tämä epidemia on koetellut paljon voimakkaammin köyhiä maita kuin omaa maanosamme. Kyse on tietenkin köyhyydestä, kyse on tiedotuksen ja koulutuksen puutteesta, kyse on seksuaalisista tottumuksista, kyse on erityisesti siitä, että nuorilta tytöiltä puuttuu koulutusta ja tietoa, jonka avulla he voisivat paremmin vastustaa seksuaalista lähentelyä, ja kyse on tietenkin terveydenhoitoon liittyvän rahoituksen puutteesta.
Pidän myönteisenä sitä, että sekä komission jäsen Nielson että Ranskan puheenjohtajisto pitävät HIV-epidemian vastaista työtä kaikkein tärkeimpänä asiana. Siihen tarvitaan kuitenkin muutakin kuin rahaa, meidän on huolehdittava siitä, että komissiolla on käytettävissään tarpeeksi pätevää henkilöstöä, jotta näiden kysymysten edistäminen ei jäisi pelkästään yksittäisille työntekijöille.
Lisäksi on tärkeää luoda uusia muotoja lääketeollisuuden kanssa tehtävälle yhteistyölle, jotta rokotteiden lisäksi saataisiin kehitettyä lääkkeitä. Kyse on HIV:n lisäksi myös malariasta. Toimintamme on perustuttava innovatiiviseen ajatteluun.
Kun me lopuksi puhumme kumppanuudesta, on erittäin tärkeää, kuten komission jäsen Nielson sanoi, tunnistaa se, mikä on toiminut ja tukea sitä. On valtavasti ohjelmia, jotka vaatisivat rahoitusta ja joissa EU:n panoksesta olisi jonkinlaista hyötyä.
Puhumme erittäin paljon Afrikasta. Pelkään, että vastaava erittäin vakava tilanne vallitsee 5-10 vuoden kuluttua muutamissa Aasian osissa. Pidän myönteisenä komission jäsen Nielsonin järjestämää 28. syyskuuta 2000 pidettävää konferenssia ja toivon, että siellä saadaan aikaan jonkinlainen crash programme (teho-ohjelma), jotta näihin asioihin puututtaisiin tulevaisuudessa entistä voimakkaammin.

Puhemies
 Olen vastaanottanut tämän julkilausuman päätteeksi seitsemän työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Ennen kuin päätän keskustelun, pyytäisin neuvoston puheenjohtajaa esittämään vastauksensa tai ainakin keskustelun päätöspuheenvuoron.

Gillot
. (FR) Arvoisa puhemies, kiitän saamastani lyhyestä puheenvuorosta, jolla haluan ilmaista liikutukseni niistä vahvoista sanoista, jotka ovat tänään kaikuneet tässä istuntosalissa ja jotka osoittavat hyvin, miten kollektiivinen omatunto saa meidät toteamaan yhteen ääneen, että aids paljastaa todella maapallollamme vallitsevan köyhyyden ja epäoikeudenmukaisuuden. Meidän eurooppalaisten moraalisena velvollisuutena on ryhtyä toimiin, ja eri puheenvuorojen perusteella näyttää siltä, että olemme valmiita siihen.
Kiitämme komissiota lämpimästi sen tiedonannosta, jota odotamme kärsimättömästi ja jonka ansiosta voimme todella koota energiamme ja yhdistää toimintapyrkimyksemme. Pohdintojen aika on nyt todellakin ohi. Meidän on toimittava viipymättä, koska tilanne on kiireellinen, ja puheenjohtajavaltio Ranska on valmistautunut täydellisesti toteuttamaan nämä toimintapyrkimykset Euroopan tasolla.
Jotta pystymme vastaamaan edessämme olevaan valtavaan haasteeseen, meidän on kerättävä yhteen ja aktivoitava kaikki kumppanimme, kuten sanoin alustuksessani, joka herätti parlamentissa erittäin myönteistä vastakaikua. Voin kertoa teille, että WHO:n pääjohtajan, Euroopan komission edustajan ja puheenjohtajavaltiota edustavan terveysministerin esiintyminen Durbanin konferenssin puhujakorokkeella herätti suuria toiveita. Meillä ei ole oikeutta tuottaa pettymystä, ja minä seison rinnallanne. Vastaamme yhdessä tähän haasteeseen.
Meidän on tuomittava väärää tietoa kylvävät kampanjat ja hälvennettävä valistuksen pelkoa, mutta emme saa hylätä mitään toiminta-aluetta. Olen sitä mieltä, että meidän on oltava jatkuvasti tietoisia siitä, että meidän on jatkettava työtä koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen, ennaltaehkäisyn, hoidon saatavuuden, sairastuneiden hoidon, tutkimuksen ja varsinkin rokotteiden ja lääkkeiden kehittämisen saroilla.

Nielson
. (EN) Haluan vain kiittää näistä puheenvuoroista. Tiedämme, kuinka suuri edessämme oleva haaste on. Ennaltaehkäisy toimii, mutta se kestää kauan. Uganda on tästä hyvä esimerkki. Meille avunantajille tämä tarkoittaa sitä, että meidän on voitava osoittaa sitä, mitä minä kutsuisin avunantokestävyydeksi. Meidän on voitava jatkaa ja tukea oikeita strategioita.
Mantovani sanoi, että meidän on annettava velat anteeksi ja käytettävä sen sijaan rahat aidsin torjuntaan. Kun annamme velat anteeksi, olemme käyttäneet rahat. Te ehdotatte, että me käyttäisimme sen kaksi kertaa. Se on hyvä innovatiivinen lähestymistapa, muttei kovinkaan helppo. Juuri tästä syystä mainitsin sen, että Yhdysvaltojen tekemä tarjous on asettaa saataville miljardin lainapohja, jolla rahoitettaisiin lääkkeiden ostaminen yhdysvaltalaisilta yhtiöiltä. Tämä ei ole mielestäni oikea lähestymistapa, koska se itse asiassa kasvattaa nykyiselläänkin kaksinkertaista aidsista ja olemassa olevista veloista johtuvaa ongelmaa Afrikan maissa. Tästä syystä otin esiin sen, että Eurooppa tarjoaa rahoitusta, joka ei kasvata kumppanuusmaidemme velkaa.
Lopuksi haluaisin varoittaa siitä unelmasta, että asiat saataisiin nopeasti kuntoon uudella lääkkeellä. Tuemme tätä. Yritämme murtaa yhtiöiden suojaavien oikeuksien säännöstön, mutta se ei ole helppoa. Sillä välin kustannusten mittakaava täällä tekee ennaltaehkäisyn korostamisen parantamista tärkeämmäksi. Parantaminen on edelleen aivan liian kallista.

Puhemies
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa ja komission jäsentä heidän ymmärtämyksestään.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Teollisen muutoksen seurantajärjestelmän luominen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat teollisen muutoksen seurantajärjestelmän luomisesta.
Annan puheenvuoron neuvoston puheenjohtaja Pérylle, jolle istuntosalimme onkin melko tuttu paikka, koska hän on toiminut pitkään parlamenttimme varapuhemiehenä.

Péry
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, saanen kertoa, miten iloinen olen saadessani puhua tässä istuntosalissa, ja huomaan akustiikan toimivan hyvin puhuessani täällä ensimmäistä kertaa. Minun on ensiksi esitettävä teille Martine Aubryn valittelut; hän on hyvin pahoillaan, koska ei pysty olemaan itse läsnä.
Haluaisin kiittää työllisyys- ja sosiaalivaliokuntaa ja parlamentin PSE-ryhmää pian käsiteltävästä päätöslauselmaesityksestä ja kiitän myös esittelijä Hughesia.
Toivon hartaasti, että keskusteluillamme voidaan edistää teollisuuden muutosten eurooppalaisen seurantajärjestelmän aikaansaamista, mihin puheenjohtajavaltio Ranska kiinnittää erityistä huomiota. Arvoisa komission jäsen, lienette huomannut, että puhuin eurooppalaisesta järjestelmästä, ja haluan tarkoituksellisesti välttää sen täsmällistä nimeämistä, koska tärkeintä on periaate.
Ennen kuin siirrytään itse järjestelmään, mielestäni on syytä kerrata lyhyesti ne puitteet, joissa tämä ehdotus on syntynyt. Muistattehan Luxemburgissa 21. ja 22. marraskuuta 1997 pidetyn Eurooppa-neuvoston ylimääräisen kokouksen, jossa korkean tason työryhmälle annettiin tehtäväksi tutkia teollisuuden muutoksia Euroopan unionissa ja selvittää, miten muutoksiin voitaisiin varautua, miten niitä voitaisiin hallita ja mitkä ovat niiden taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset.
Viittaisin lyhyesti Renaultin Vilvorden tehtaan sulkemiseen, joka on vielä tuoreessa muistissamme. Meillä kaikilla on kokemusta eräiden sosiaalisten konfliktien kärjistymisestä omissa maissamme, mikä heijastaa maailmanlaajuistumisen haasteiden synnyttämää epätoivoa korostan tätä sanaa ja ymmärtämättömyyttä.
Tuo mainittu asiantuntijaryhmä esitti Euroopan komissiolle antamassaan loppuraportissa tilannekatsauksen ja antoi suosituksia. Niiden joukossa oli komissiolle esitetty kiinnostava ehdotus teollisuuden muutosten eurooppalaisen seurantakeskuksen perustamisesta. Keskuksesta ehdotettiin apuvälinettä muutosten havaitsemiseen ja tutkimiseen, jotta muutosten seurauksiin pystyttäisiin varautumaan ajoissa ja varmistamaan kyseisen kehityksen myönteinen hallinta.
Suositus otettiin vastaan periaatteessa myönteisesti ja seurantakeskusta pidettiin rakenneuudistuksen apuvälineenä. Näkemykset menivät ristiin siinä vaiheessa, kun ryhdyttiin keskustelemaan seurantakeskuksen perustamisesta. Uskon, että asiasta on keskusteltu myös komissiossa ja työmarkkinaosapuolten kesken. Tämänhetkisten tietojeni perusteella eri osapuolten näkemykset niin seurantakeskuksen tehtävistä kuin rakenteestakin ovat lähentyneet paljon, ja tämä on mielestäni hyvin keskeinen asia.
Hyvät parlamentin jäsenet, tällä perusteella ja teidän tuellanne, on syytä luoda edellytykset teollisuuden muutosten eurooppalaisen seurantakeskuksen pikaiseksi perustamiseksi. Fuusio-ostojen kiihtyminen Euroopassa herättää jatkuvasti pohdintoja syntyvien ongelmien sosiaalisesta ja oikeudellisesta ulottuvuudesta. Uuden tieto- ja viestintäteknologian kasvava merkitys suurten toimeksiantajien viittaan lentokone- ja autoteollisuuteen ja alihankkijoiden välisissä suhteissa on johtamassa uudenlaiseen työn organisointiin, joka voi muuttaa perinpohjaisesti teollisuuden rakennetta ja edistää uusien, kansalliset rajat ylittävien alueellisten järjestelmien syntymistä.
Työllisyyskehityksestä on tehtävä selvityksiä, jotta sen varalle pystytään laatimaan tehokas hallintajärjestelmä. Selvityksiä tarvitaan kuitenkin myös ammatillisen koulutuksen kehittämiseksi sekä työhön sopeutumisesta että koko eliniän jatkuvasta koulutuksesta, josta on tultava kaikkien oikeus. Toivon hartaasti, että se kirjataan tulevaan EU:n perusoikeuskirjaan, kuten päätöslauselmaesityksessä korostetaan. Teollisuuden muutosten myötä kehkeytyvän sosiaalisen vuoropuhelun luonne ja merkitys heijastavat rakenneuudistusten tai teknologisen kehityksen laajuutta.
Teollisuuden muutosten eurooppalaisella seurantakeskuksella pystyttäneen ratkaisemaan nämä ongelmat, jos sen tehtävät ja rakenne määritellään asianmukaisesti. Keskuksen olisi etsittävä ja koottava taloudelliseen, teknologiseen ja työmarkkinoiden kehitykseen liittyvää tietoa. Sen olisi myös etsittävä ja tehtävä tunnetuksi eri tasoilla toteutettuja myönteisiä käytännön ratkaisuja ja edistettävä kokemusten vaihtoa kehityksestä ja muutoksiin sopeutumisesta. Näiden tehtävien olisi vastattava eurooppalaisten toimielinten tarpeita, työmarkkinaosapuolten tarpeita kaikilla tasoilla, kansallisten ja alueellisten toimielinten tarpeita sekä yritysten tarpeita.
Vielä on ratkaistava kysymys siitä, miten seurantatehtävä olisi järjestettävä. On syytä muistaa, että järjestelmän on oltava väline eikä paikka, jossa tehdään poliittisia päätöksiä tai käydään työmarkkinaneuvotteluja, ja että se on edellä mainitsemieni tahojen käytettävissä. Sen toiminta on järjestettävä siten, että se pystyy hoitamaan tehtävänsä, mikä edellyttää mielestämme kevyttä ja joustavaa rakennetta. Logistisessa mielessä se voisi tukeutua nykyisiin eurooppalaisiin toimielimiin.
Euroopan työmarkkinaosapuolet ja komissio on mielestämme tietysti otettava huomioon asianmukaisesti seurantakeskuksen hallinnossa. Tiedealan neuvosto voisi asettaa laajat suuntaviivat ja taata tehdyn työn laadukkuus.
Ehdotus tämän eurooppalaisen seurantakeskuksen ja Dublinissa sijaitsevan Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön lähentämisestä olisi varteenotettava ja antaisimme sille tukemme. Säätiön kokemus, sen toimiala ja sen saavuttamat tulokset samoin kuin sen kolmen osapuolen kesken jaettu hallinto olisivat vakaana tukena seurantakeskuksen toiminnan käynnistämiselle.
Puheenjohtajavaltio Ranskan mielestä tällä virastojen kytkemistä toisiinsa koskevalla ehdotuksella nopeutettaisiin seurantajärjestelmän käyttöönottoa. Ranska tekee kaikkensa, jotta tämä tavoite voidaan toteuttaa ennen sen puheenjohtajakauden päättymistä.
Arvoisa puhemies, en ole unohtanut, miten kallisarvoista aika on tässä toimielimessä, joten huolehdin siitä, etten ylittänyt puheaikaani.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa puheenjohtaja.

Diamantopoulou
. (EN) Vuonna 1997 yhden Renaultin 3200 työntekijän tehtaan sulkeminen Brysselin lähellä keskitti yleisön huomion teollisen muutoksen negatiivisiin seurauksiin. Tämän jälkeen vastauksena Eurooppa-neuvostolle komissio kutsui kokoon korkean tason asiantuntijaryhmän raportoimaan teollisen muutoksen taloudellisista ja sosiaalisista vaikutuksista ja tekemään suosituksia tavoista ehkäistä sellaisia seurauksia kuin Renaultin tehtaan sulkemisesta aiheutui.
Kertomuksessaan korkean tason ryhmä suositteli seurantakeskuksen perustamista. Neuvosto on vahvistanut tämän kertomuksen. On totta, että mekanismit ja rakenteet muutokseen varautumiseksi ovat olemassa suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Euroopan tasolla ei ole olemassa kuitenkaan minkäänlaista seurantakeskusta tai mekanismia, joka tukisi politiikanharjoittajia ja työmarkkinaosapuolia näihin muutoksiin vastaamisessa.
Olen vakuuttunut tarpeesta tarjota eurooppalaisille työmarkkinaosapuolille ja politiikanharjoittajille työkalu, joka mahdollistaa sen, että voimme hyväksyä tulevaisuuteen suuntautuvan lähestymistavan, jossa teollisesta muutoksesta keskustellaan Euroopan tasolla tarkoituksena selvitä siitä myönteisellä ja ennalta ehkäisevällä toiminnalla. Olemme keskustelleet tästä jo kolme kertaa. Uskomme todellakin, että tarvitaan kipeästi uutta rakennetta, olipa se sitten nimeltään seurantakeskus tai jokin muu.
Komissio on jo 28. kesäkuuta esittelemässään sosiaaliagendassa pyytänyt Dublinissa sijaitsevan Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön - joka on olemassa oleva rakenne - ottamaan käyttöön tiedotusmekanismin muutosta varten. Tämä mekanismi voisi toimia myös muutosta koskevana foorumina.
Mikä on tämän mekanismin rooli? Tämän tiedotusmekanismin pitäisi avustaa sosiaalisessa vuoropuhelussa työnantajien ja työntekijöiden välillä ja en voisi tukea viranomaisia tarjoamalla dataa ja analyyseja olemassa olevasta teollista muutosta koskevasta tiedosta. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että sen on oltava kevyt ja kustannustehokas rakenne ja että se olisi luotava mahdollisimman nopeasti.
Työmarkkinaosapuolet osoittivat mielenkiintoaan tätä mekanismia kohtaan 15. heinäkuuta pidetyssä foorumissa ja sitoutuivat viimeistelemään lähestymistapansa ja esittämään ideansa mahdollisesta rakenteesta tätä mekanismia varten. Me otamme tietenkin huomioon heidän mielipiteensä ennen lopullista ehdotustamme.
Viimeisenä kohtana otan esiin sen, että muutokseen varautumisen ja siihen reagoimisen täytyy olla moniulotteista. Koordinaatio kaikilla politiikan alueilla on ollut keskeistä komission keskusteluissa tällä alueella. Voimme siis sanoa, että varmistamme, että työllisyyttä käsittelevä pääosasto tekee yhteistyötä muiden pääosastojen kanssa, erityisesti sisämarkkinoita, koulutusta, kulttuuria ja yritystoimintaa käsittelevien pääosastojen kanssa esittääkseen integroidun lähestymistavan tälle mekanismille. Uskomme, että tämän mekanismin tulos on käytettävissä EU:n toimielinten ja EU:n kumppaneiden päätöksien tukemiseen ja että tämä voidaan tehdä joustavasti perustamissopimuksen mukaisesti.

Chichester
Arvoisa puhemies, henkilönä, joka oli jo edellisen parlamentin jäsen, saanen sanoa tältä puolelta parlamenttia, että on suuri ilo nähdä neuvoston puheenjohtaja Péry täällä parlamentin istuntosalissa.
Haluaisin ottaa esiin useita kohtia seurantakeskusta tai tarkkailukeskusta koskevasta kysymyksestä. Ensiksi EU:n toimielimissä olevat yksiköt tekevät jo tätä työtä ja pystyvät tekemään tätä työtä. Minusta tuntuu omituiselta ehdottaa sitä, että perustettaisiin uusi toimisto, uusi koneisto, ja lisättäisiin budjettimenoja ja tehtäisiin toiseen kertaan se työ, jota jo tehdään jossain muualla. Esimerkiksi yhteinen tutkimuskeskus Sevillassa, joka käsittelee mahdollista tulevaa teknologiaa, tutkii tätä aluetta. Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö mainittiinkin jo.
Toiseksi hallituksilla ja muilla julkisen sektorin järjestöillä ei ole kovinkaan hyvä maine tai kyky teollisuuden, kaupan, liike-elämän ja yritystoiminnan muutosten ennustamisessa. Eikä niiden pidä mielestäni yrittääkään ennustaa sitä. Annetaan talouden ja markkinavoimien tehdä työnsä.
Olen utelias sen osalta, että sosialistit painottavat teollista muutosta, kun me kehittyneissä talouksissa elämme nyt tilanteessa, jossa 20 prosenttia työvoimasta tai vähemmän on perinteisen teollisuuden palveluksessa, ja kaikki muut työskentelevät palvelualalla uudessa taloudessa. Olen yllättynyt, koska tämä painotus tarkoittaa tietämättömyyttä tästä erityisestä muutoksen muodosta. Toisin sanoen, kaikki se tapahtuu, se on jo tapahtunut ja lisäksi se on luultavasti tapahtunut pikemminkin siitä huolimatta kuin sen vuoksi, että hallitukset arvailevat, mitä tulee tapahtumaan ja kuinka se tulee tapahtumaan.
Lisäksi, jos ilmenee tarvetta tehdä tutkimusta akateemiselta tai tutkimukseen liittyvältä pohjalta, on silloin varmasti parempi käyttää olemassa olevia yksiköitä. Ottakaa kaikin mokomin nämä kaksi teollisuusosapuolta mukaan tutkimustyöhön, mutta älkäämme perustako taas uutta EU:n toimistoa tai yksikköä. Lyhyesti sanottuna meidän ei pidä yrittää keksiä pyörää uudestaan. Sen sijasta meidän on annettava talouden ja markkinoiden toimia omalla tavallaan, koska tämä on paras tapa edistää muutosta ja uudistumista ja luoda uusia työpaikkoja.

Hughes
Minäkin haluaisin toivottaa Nicole Péryn tervetulleeksi takaisin parlamentin istuntosaliin ja voisin ehkä sanoa, että, Nicole, kaipaamme sinua, erityisesti silloin, kun meillä on erittäin vaikeita äänestyksiä. Ehkä voisit tulla silloin tällöin käymään.
Haluaisin sanoa, että ryhmäni ja muiden esittämästä kompromissiratkaisusta on poistettu kaikki muu paitsi olennaiset perusasiat, jotta tehtäisiin täysin selväksi se, mitä me vaadimme, mutta silti tuntuu olevan valtavan paljon sekaannusta siitä, mitä tarkkaan ottaen vaadimme, ja siksi haluan tehdä selväksi kaksi asiaa, joita emme halua. Ensiksi emme halua perustaa uutta kallista toimistoa tai toimielintä. Ne tehtävät, joita haluamme seurantakeskuksen hoitavan, voidaan hoitaa pienin lisäkustannuksin Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiössä Dublinissa ja/tai yhteisessä tutkimuskeskuksessa Sevillassa.
Toiseksi emme pyri lopettamaan fuusioita, siirtoja, rakennemuutosta tai itseään globalisaatiota. Sehän olisi naurettava ajatus, mutta haluamme saada sosiaalisesti vastuuntuntoisen ja ennakoivan lähestymistavan tätä kehityskulkua varten. Haluamme perustaa koordinointikeskuksen teollisen muutoksen seurantaa varten, joka myötävaikuttaisi nykyistä ennakoivampaan lähestymistapaan keskipitkän ja pitkän aikavälin teollisen muutoksen hallinnassa siinä suhteessa, miten muutos vaikuttaa Euroopan unionissa, ja haluan kiinnittää jäsen Chichesterin huomiota siihen, että palvelualatkin ovat teollisuuden aloja, ja meillä on tarkasteltavana teollinen muutos kaikkialla.
Tämä keskus keräisi tietoa kaikilta mahdollisilta kumppaneilta ja toimijoilta, liikeyrityksiltä itseltään, korkea-asteen oppilaitoksilta ja jatkokoulutuslaitoksilta sekä julkisilta että yksityisiltä työnvälityspalveluilta, työmarkkinaosapuolilta, kaikilta asiaankuuluvilta toimijoilta, ja taas sanoisin jäsen Chichesterille, että emme yritä sanoa, että hallitusten pitäisi ennustaa muutosta.
Haluamme työskennellä kaikkien kumppaneiden kanssa, myös liike-elämän, ja pyrkiä arvioimaan muutoksen suuntaa. Sellaisen keskuksen tehtävä pitäisi sitten olla olennaisen, ennakoituja muutoksia koskevan tiedon kanavointi päätöksentekijöille kaikilla tasoilla, jotta parannettaisiin kokonaisuudessaan kykyämme valmistella tarvittavat politiikan muutokset, joita tarvitaan niihin tilaisuuksiin tarttumiseksi, jotka avautuvat havaitusta muutoksen suunnasta.
Tämä ajatus ei ole tuulesta temmattu. Kuten sekä ministeri että komission jäsen ovat sanoneet, tämä mukailee Gyllenhammarin korkean tason työryhmää, joka seuraa Renaultin tehtaan lakkauttamista Vilvoordessa. Suositus observatorion perustamisesta on otettu moniin PPE-DE-ryhmän päätöslauselmiin viime kuukausien aikana, ja olen siksi erittäin hämmästynyt nähdessäni parlamentissa tällä viikolla, että siltä taholta tulee niin vihamielinen päätöslauselma.
Liberaalien ja PPE-DE-ryhmän päätöslauselmassa sanotaan, että sellainen keskus pyrkisi puuttumaan markkinoiden toimintaan ja kauppaan liittyviin päätöksiin. Näin ei ole ollenkaan asian laita. Tässä ei ole kyseessä puuttuminen kaupankäyntiin liittyviin päätöksiin, vaan sen varmistaminen, että maksimoidaan kaikkien meidän mahdollisuudet olla pikemminkin voittajia kuin pelkästään passiivisia muutoksen uhreja. Kuka tietää, jäsen Chichester, ehkäpä jopa kaupallinen ala hyötyy siitä parannetusta tiedonsaannista, jota sellainen keskus voisi tarjota.
Viimeiseksi nostan esiin tämän: PPE-DE ryhmä ja liberaalien päätöslauselma on asiasisällöltään väärä. Siinä sanotaan, että sekä neuvosto ja komissio ovat vetäytyneet päätöksestä perustaa sellainen observatorio, sellainen keskus. Olemme kuulleet sekä neuvoston puheenjohtajavaltiolta tänään että komissiolta, että ne ajavat asiaa. Päätöslauselmanne on asiasisällöltään väärä. Siinä ei huomata pääasioita, ja toivon, että te viime hetkellä tunnistatte hyvän ajatuksen nähdessänne sellaisen, vedätte pois oman päätöslauselmanne ja tuette meidän päätöslauselmaamme. Ehkä olen kuitenkin toivoton optimisti.

Alavanos
Arvoisa puhemies, keskustelu on erittäin mielenkiintoista, mutta näyttöruudulla näkyy, että kyselytunti alkaa klo 18.10. Myöhästyminen ei haittaa, mutta voitteko taata, että kyselytunti kestää puolitoista tuntia, koska on olemassa vaara, että emme ehdi käsitellä kaikkia kysymyksiä, jotka pitäisi käsitellä. Nyt tilaisuuden tullen minäkin haluaisin lämpimästi toivottaa neuvoston puheenjohtajan tervetulleeksi.

Puhemies
Pahoittelen kovasti tilannetta, kuten tekin, sillä ongelma siirtyi minulle. Kuitenkin on totta, että voin taata teille vain sen, että voimme olla tunnin. Siirrän tämän ongelman kuten tekin varmaan puheenjohtajakokoukselle sekä puhemiehistölle, sillä niin voi tapahtua kerran poikkeuksellisesti, mutta on tartuttava ongelmaan ja ratkaistava se, jos näin tapahtuu useampia kertoja.

Plooij-van Gorsel
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, arvoisa komission jäsen ja arvoisa Péry, Lissabonin huippukokouksessa sovittiin, että Euroopan unionin 15 jäsenvaltiota kehittävät yhteisstrategian joustavasta siirtymisestä uuteen talouteen. Se on kansalaistemme ja liike-elämän etujen mukaista.
Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä vastustaa jyrkästi uuden hallintoelimen perustamista, mikä vahvistaisi edelleen eurooppalaista byrokratiaa. Teollisen muutoksen eurooppalainen seurantakeskus on vastoin liberaalisia periaatteita, joiden mukaan hallitusten ei pidä sekaantua kaupallisiin päätöksiin. Ei pidä valita voittajia vaan antaa voittajien valita. Tämä oli myös Lissabonin huippukokouksen johtopäätös. Siksi olen ottanut hämmästyneenä vastaan tiedon siitä, että alle kolme kuukautta sen jälkeen sekä Péry, puheenjohtajan nimissä, että Diamantopoulou, komission nimissä, ilmaisevat täysin toisenlaisen kannan. Olen hyvin hämmästynyt siitä. Kuvittelin, että olen tekemisissä luotettavien kumppanien kanssa.
On kummallista, että Euroopan hallitusten päämiehet, myös sosiaalidemokraatteja edustavat, kannattavat liberaalisia periaatteita ja uutta taloutta, mutta tämän parlamentin vasemmisto aina vain palaa vanhoihin reaktioihin. Korjattavissa olevan yhteiskunnan haamu liikkuu jälleen ympäri Eurooppaa. Siksi kompromissiin pääseminen tästä päätöslauselmasta ei ollut minun ryhmällenikään mahdollista.
Arvoisat kollegat, Euroopalla ja Euroopan taloudella menee hyvin. Sisämarkkinoiden edut ja erityisesti euron käyttöönotto ovat parantaneet työllisyyttä valtavasti. Jotkin suuret jäsenvaltiot eivät kuitenkaan uskalla ryhtyä tarvittaviin toimiin, minkä seurauksena ne hyötyvät vähemmän talouskasvusta. Uusi seurantakeskus ei ole mitään terapiaa siihen. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun parlamentti keskustelee poliittisesta puuttumisesta yritysten johtamiseen ja yritysten toimiin. Tästä asiasta esitetään aina samat perustelut. Toivon, että tämä on nyt viimeinen kerta.

Bouwman
Arvoisa puhemies, Euroopan unionilla on edessään perinpohjaisia muutoksia taloudessamme: maailmanlaajuistuminen, uusi talous, uuden tekniikan leviäminen ja niiden lisäksi myös vielä kaikenlaisia väestötieteellisiä tekijöitä. Tämä kehitys vaikuttaa valtavasti työllisyyteen, rikkaiden ja köyhien välisiin suhteisiin, sosiaaliseen syrjäytymiseen ja ympäristöön. Työmarkkinoilla on kaikenlaista kitkaa, ja meidän täytyy mukauttaa koulutustamme. Loppujen lopuksi kaikenlaisia seurauksia koituu myös yksittäisille yrityksille, kun tiettyjä yrityksiä suljetaan mutta uusia puolestaan perustetaan, jne. Kuitenkin yhtenä hetkenä taistelemme työttömyyttä vastaan, ja muutamaa vuotta myöhemmin työntekijöitä houkutellaan jälleen ulkomailta esimerkiksi hoito- tai tietotekniikka-alan työmarkkinaongelmien ratkaisemiseksi, mainitakseni vain pari outoa esimerkkiä. Toteamme, että joskus on kysymys tilapäisestä politiikasta, liian myöhäisestä politiikasta, ja eräässä mielessä Lissabonin huippukokous on tästä esimerkki tietotekniikkaa painottavine lähestymistapoineen. Pitäisi toimia johdonmukaisemmin.
Toiseksi, me tarvitsemme sitoutumista tiettyihin perustoihin, ja sen sosiaalisia vaikutuksia täytyy kehitellä. Toteamme, että tämän teollisen ja alakohtaisen kehityksen ennakoimiseksi tulee noudattaa korkean tason työryhmän suositusta sellaisen koordinointikeskuksen perustamisesta, joka seuraa näitä muutoksia. Se ei saa olla uusi laaja toimielin vaan sen pitää kuulua jonkin jo olemassa olevan elimen alaisuuteen. Tämäntyyppisen teollisen muutoksen yhteydessä tarvitaan ehdottomasti työmarkkinaosapuolten, kansalaisten ja poliitikkojen kattavaa osallistumista paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla. Tämän muutoksen hoitaminen on kriittinen tekijä, ja tästä näkökulmasta katsottuna komission ja neuvoston pitäisi ottaa pikaisesti keskustelun kohteeksi myös sellaiset aiheet kuin oikeus tietoon ja neuvontaan, työpaikkaneuvostoja koskevan lain muuttaminen sekä työntekijöiden ja kansalaisten rooli, kun tapahtuu fuusioita ja yrityksiä suljetaan, millä on vakavia sosiaalisia seurauksia. Myös tämä on mielestämme oleellista teollisen muutoksen hoitamisessa.

Bordes
Emme vastusta teollisuuden muutosten seurantakeskuksen perustamista. Oikeiston yksimielinen vastustus vahvistaa vain sen, että se ei hyväksy pienintäkään avoimuutta siitä, miten tuhoisia seurauksia on tehtaiden sulkemisella ja irtisanomisilla, jotka esitetään meille julkeasti väistämättöminä toimenpiteinä muutoksista selviämiseksi.
Seurantakeskus ei voisi kuitenkaan olla kuin pelkkä tilastointiväline, jota ei voida pitää edes tavoitteena nykyisessä luokkayhteiskunnassa. Seurantakeskus ei korvaa poliittista tahtoa, jolla estettäisiin suuryritysten irtisanomiset voittojen kasvattamiseksi.
Kun tässä yhteydessä vedotaan sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, se tarkoittaa sitä, että toimintansa päättävän yrityksen irtisanomia työntekijöitä ja rakennemuutosten uhreiksi joutuneita työttömiä pyydetään hyväksymään nöyrästi kohtalonsa.
Valtaosa fuusioista ja rakenneuudistuksista on taloudellisia toimenpiteitä, jotka eivät edes johdu teollisuuden muutoksista. Maksumiehiksi joutuvat aina vain työntekijät, eivät koskaan osakkeenomistajat.
Tästä syystä sanon työntekijöille, että he pystyvät puolustamaan itseään, ja niin heidän pitääkin tehdä muun muassa kieltämällä irtisanomiset kaikilta voittoa tuottavilta yrityksiltä. Kasvavilla voitoilla on rahoitettava työn jakaminen kaikkien kesken ilman palkanalennuksia, epävarmoja työsuhteita ja joustoa.

Puhemies
Olen tämän julkilausuman päätteeksi vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti seitsemän päätöslauselmaesitystä.
Äänestys toimitetaan torstaina.

Pronk
Minun ryhmäni olisi pitänyt parempana sitä, että emme olisi päättäneet tätä sinänsä kiinnostavaa keskustelua päätöslauselmiin. Tämä vastauksena Hughesin huomautuksiin. Mielestäni neuvosto on tänään todellakin tuonut esille uusia elementtejä. Jos on seurannut keskustelua, voi havaita, että neuvostossa on tapahtunut tietynlainen läpimurto. Myös komission julkilausuma oli erityisen selkeä, ja olen sitä mieltä, että meidän kaikkien täytyy vielä tarkastella sitä perusteellisesti. Se olisi todennäköisesti parasta.
Toiseksi, meidän täytyy todellakin välttää sitä, että - olen tästä aivan samaa mieltä naapurini Chichesterin kanssa - päädymme liioiteltuun byrokratiaan. Se on tärkeä asia. Toisaalta minun täytyy kuitenkin jälleen ajatella Titanicin tarinaa. Titanic upposi, koska aikoinaan ei ollut jäävuorten seurantajärjestelmää. Titanicin uppoamisen jälkeen sellainen tietysti perustettiin välittömästi. Meillä on ollut menneinä vuosina, myös teollisen muutoksen alalla, muutamia tapauksia, joista sanotaan, että jos jotakin ennakkotietoa olisi ollut, asiat olisivat sujuneet ehkä paljon paremmin kuin nyt. Olen itse sitä mieltä, että meidän pitäisi mennä hieman pitemmälle siihen suuntaan, jos se ei johda ainakaan pahempaan byrokratiaan ennen kaikkea tässä maassa, missä olemme nyt vieraina. Törmäämme täällä jatkuvasti kaikenlaisiin asioihin, saartoihin ja vastaavaan, ja uskon, että olisi hyvin hyödyllistä, jos tapahtuvasta muutoksesta voitaisiin antaa hieman enemmän objektiivista tietoa, jotta voisimme välttää joitakin virheitä Titanicin tapaan. Arvoisa puhemies, Titanic on mielestäni hieno elokuva, mutta en pidä siitä, että sen tapahtumat toistuvat aina uudelleen.

Goebbels
Arvoisa puhemies, saanen aloittaa lainauksella: villeillä fuusioilla, jotka johtuvat pelkästään hallitsevasta kapitalistisesta vallankäytöstä, on tuhoisa vaikutus unionin sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen. Kun naiset ja miehet huomaavat eräänä kauniina päivänä, että heidän yrityksensä omistaja on vaihtunut ja että he ovat omistajan sellaisten strategisten taloudellisten valintojen armoilla, joilla on monia kohtalokkaita ja sanalla sanoen epäinhimillisiä seurauksia heille, heidän perheelleen ja heidän alueelleen, heidän on vaikea ymmärtää, miksi näin voi tapahtua Euroopan unionissa. Teollisuuden muutosten seurantakeskuksen perustamista koskeva ehdotus on kiinnostavin kaikista puheenjohtajavaltion ehdotuksista.
Olen sitä mieltä, että jos tällä seurantakeskuksella olisi riippumaton asema, jos sille annettaisiin riittävät tutkimusvarat ja jos sen tutkimukset julkaistaisiin ja niitä käytettäisiin demokraattisten keskustelujen pohjana, se voisi vaikuttaa voimakkaasti hallitusten välisen yhteistyön kehittymiseen, joka on hyvin oleellista tällä yhteiskunnan alalla. Nämä lainaukset eivät ole peräisin vastuuttomalta tai hourupäiseltä vasemmistolaiselta.
Lainasin itse asiassa puhemiehemme Fontainen Lissabonin huippukokouksessa meidän kaikkien puolesta esittämiä näkemyksiä. Kuunneltuani täällä tänään eräitä ärtyneen oikeiston vastuuhenkilöitä, minussa on kuitenkin herännyt epäilys siitä, haluavatko nämä puhemies Fontainen ryhmään kuuluvat arvoisat parlamentin jäsenet todella kumota sen, mitä puhemiehemme sanoi Lissaboniin kokoontuneiden valtioiden ja hallitusten päämiesten edessä. Kollegamme Chichester ja Plooij sanovat meille tietysti kumpikin vuorollaan: "antakaa markkinoiden ratkaista" ja "pick up the winners". Tunnemme liiankin hyvin sen laulun, jossa sanotaan, että lopulta voitot yksityistetään ja tappiot sosialisoidaan kaikkien jaettavaksi. Ystäväni Steven Hughes sanoi, että sosialistit ja ne kaksi muuta ryhmää, jotka ovat jättäneet käsiteltäväksi yhteisen päätöslauselmaesityksen, eivät halua byrokratiahirviötä.
Emme halua uutta instituutiota, uutta virastoa vaan kuten puheenjohtajavaltion edustaja Péry, jota myös tervehdin, sanoi kevyen järjestelmän ja kevyen rakenteen, jolla pystytään sovittamaan yhteen jo tehtyjä tutkimuksia. Komissiolla on todellakin runsaasti aineistoa, ja Eurostatilla on hyvin mielenkiintoisia tilastoja teollisesta kehityksestä Euroopassa ja sen ulkopuolella. Kansallisten hallitusten ja tutkimuslaitosten aineisto on myös otettava huomioon. Ei pidä tehdä kaksinkertaista työtä vaan sovittaa yhteen jo tehdyt tutkimukset ja laatia ainakin puolen vuoden välein raportti, joka voitaisiin käsitellä neuvostossa ja Euroopan parlamentissa.
Emme halua olla pelkkiä sivustakatsojia meneillään olevassa teollisessa ja yhteiskunnallisessa muutoksessa. Haluamme muokata tulevaisuutta, mikä ei merkitse ryhtymistä vastatoimiin tai hyödyttömään protektionismiin vaan osallistumista muutokseen. Kannatamme uutta teknologiaa ja uutta taloutta, mutta haluamme myös auttaa vanhoja aloja mukautumaan niihin. Pyrimme määrätietoiseen politiikkaan ja haluamme ennakoida muutoksen, koska tulevaisuus ja varsinkin taloudellinen tulevaisuus toteutetaan rakentamalla.

Auroi
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegani, haluaisin palauttaa keskustelun hetkiseksi asiayhteyteensä. Muistuttaisinkin teille Auvergnen maakunnasta kotoisin olevana parlamentin jäsenenä, että noin vuosi sitten tässä istuntosalissa keskusteltiin Michelinin kriisistä. Michelin ilmoitti irtisanovansa joukoittain työntekijöitä Euroopan tehtailtaan samaan aikaan, kun se saavutti ennätyksellisiä pörssivoittoja.
Tuolloin me kaikki keskityimme tässä samaisessa salissa yritysfuusioita koskevien eurooppalaisten asetusten tarkistamiseen. Muistutan komissiolle, että direktiiviä 94/EY ja asetusta 4064/89 olisi hyvä tarkistaa työntekijöille tiedottamisen ja työntekijöiden kuulemisen parantamiseksi ennen suuria muutoksia, jotka edellyttävät irtisanomisia joko rakenneuudistuksen tai fuusion vuoksi. Nyt kun on kulunut vuosi, meille ehdotetaan ensimmäisenä käytännön toimenpiteenä teollisuuden muutosten seurantakeskusta. Se sopii, mutta sen on todella palveltava palkansaajien etua.
Tämän varmistamiseksi on asetettava kaksi välttämätöntä ehtoa: komission on arvioitava joukkoirtisanomisia ja yritystoiminnan lopettamista koskevan direktiivin täytäntöönpanoa ja tehtävä ehdotuksia tehokkaiden sanktioiden soveltamisesta tapauksissa, joissa asetuksia ei ole noudatettu. Työmarkkinaosapuolten on osallistuttava tähän aloitteeseen eurooppalaisten toimielinten myöntämien budjettimäärärahojen turvin.

Hermange
Arvoisa ministeri, on ilo nähdä teidät jälleen tässä istuntosalissa.
Uusi talous ja maailmanlaajuistuminen kiihdyttävät teollisuuden muutoksia, ja parlamenttimme on paneutunut useampaankin kertaan tähän aiheeseen, koska sen ansiosta on otettu käyttöön tiettyjä itse esittelemiäni menettelyjä ja eurooppalainen yritysneuvosto ja koska parlamentti on laatinut mietintöjä työntekijöille tiedottamisesta ja työntekijöiden kuulemisesta, mistä odotamme jatkotoimia, arvoisa komission jäsen, sillä tiedättehän, miten tärkeänä pidämme tätä aihetta. Yksi hyväksymistämme menettelyistä on myös työntekijöiden osallistuminen yrityksen pääomaan, voittoihin ja tuloksiin, jotka ovat kaikki välttämättömiä menettelyjä rakenneuudistusten ja teollisuuden muutosten yhteydessä. Tällä alalla on toki vielä paljon tehtävää, mutta minusta tuntuu, että vaikka tällaista menettelyä on parannettava, meillä on kuten kollegani ovat sanoneet, eikä sen sanominen merkitse ärtyneisyyttä Euroopan unionin piirissä elimiä, kuten Dublinin säätiö ja Bilbaossa sijaitseva Euroopan työturvallisuus- ja työterveysjärjestö, joiden kanssa työllisyys- ja sosiaalivaliokuntamme tekee yhteistyötä, jotka pystyvät arvioimaan tehokkaasti teollisuuden muutosten seurauksia. Ei pidä unohtaa myöskään työmarkkinaosapuolia, joilla on Euroopan tasolla ja sosiaalisella tasolla korvaamaton merkitys teollisuuden muutosten yhteydessä.
Toivon siis täsmällisemmin ilmaistuna, että olemassa olevat elimet vaikuttaisivat osaltaan siihen, että teollisuuden muutoksista saataisiin entistä avoimempaa tietoa, ja, arvoisa komission jäsen, että odottamamme asiakirjat työntekijöille tiedottamisesta ja työntekijöiden kuulemisesta ja eurooppalaisesta yrityksestä toimitetaan jonakin päivänä parlamentillemme.

Trentin
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Péry, arvoisa komission jäsen Diamantopoulou, hyvät kollegat, kiitän ennen kaikkea neuvoston puheenjohtaja Péryä siitä selkeydestä, jolla hän esitteli neuvoston ehdotuksen, johon yhdyn täysin.
Euroopan parlamentti - kuten on palautettu mieliin - on useaan otteeseen esittänyt kriisien, rakennemuutos- ja tuotantouudistusprosessien yhteydessä suurella enemmistöllä päätelmiä siitä, että Euroopan toimielinten ja työmarkkinaosapuolten on ryhdyttävä ajoissa toimiin, jotta voidaan pohtia kaikkia mahdollisia ratkaisuja, joilla voidaan ennaltaehkäistä vaikeita yhteiskunnallisia konflikteja, joista voitaisiin päästä eroon, sekä kokonaisten alueiden teollista taantumista ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen vakavien muotojen syntymistä.
Epäkohta, josta parlamentti valitti, oli sellaisten tietojen puuttuminen, joiden pohjalta on mahdollista tutkia nopeasti tällaisia prosesseja ja yleensäkin yritysten tuotanto- ja työvoimaresursseja, ennen kuin tämä tutkimus tehdään tyhjäksi yhtäkkisin päätöksin, joita ei voi muuttaa.
Katson, että seurantakeskuksen - tai kaikkien rakennemuutos- ja tuotantouudistusprosessien ennakoinnin kannalta hyödyllisten tietojen koordinointikeskuksen - luominen voisi tarjota arvokasta palvelua yhteisön toimielimille ja juuri Euroopan tason sosiaaliselle vuoropuhelulle. Sillä juuri tästä on kysymys: palvelutoiminnasta, ei uudesta toimielimestä; sellaisesta palvelutoiminnasta, jonka nojalla kyetään osallistumaan sellaisten toimien määrittelyyn ja nopeaan toteuttamiseen, jotka kuuluvat yksinomaan unionin toimielimille.
Tästä syystä vetoan kaikkien niiden jäsenten johdonmukaisuuteen, jotka äänestivät rakennemuutosprosesseista koskevista päätöslauselmista, ensinnäkin Verwoordin tapauksessa, ja etenkin niiden, jotka äänestivät Michelinin tapausta koskevasta päätöslauselmasta, jossa esitettiin yksiselitteisesti teollisuuden muutoksia käsittelevän seurantakeskuksen luomista.
Arvoisa puhemies, tämänkaltaisella välineellä on todellakin mahdollista paitsi tiedottaa etukäteen asianomaisille työntekijöille ja tutkia mahdollisuuksia välttää tai vähentää irtisanomisia 24. kesäkuuta 1992 annetun yhteisön direktiivin mukaisesti niin myös edistää paikallisella ja yhteisön tasolla keskusteluja, joissa voidaan arvioida, onko yritysten esittämille ratkaisuille vaihtoehtoja, jotka voitaisiin toteuttaa myös julkista toimintaa koskevalla tarjouskilpailulla. Joka tapauksessa sen avulla on mahdollista ottaa käyttöön uudelleensijoittamisaloitteita niitä työntekijöitä varten, joiden työpaikat ovat vaarassa, ja ennen kaikkea käynnistää työntekijöiden ammatillista täydennys- ja uudelleenkoulutusta koskevia aloitteita.
Vain näin voidaan välttää se vaara, että rakennemuutosprosessit ja suurten yritysten fuusiot johtavat monien työntekijöiden ja joidenkin alueiden osalta dramaattisiin taantumis- ja syrjäytymisprosesseihin, jotka ovat erityisesti vahingoksi nuorelle työväelle. Ilman tällaisia välineitä ja ennalta ehkäiseviä tutkimuksia parlamentti jää väistämättä vain myöhäisten ja hyödyttömien valitusten areenaksi.

Helmer
Arvoisa puhemies, jäsen Hughes sanoo, ettei hän halua uutta toimistoa, ja kuitenkin hänen päätöslauselmassaan selvästi vaaditaan uutta toimistoa, ja sen kieltäminen on pelkästään sanoilla leikkimistä. Hän sanoo, ettei hän halua, että teollisuuden toimintaan puututaan, ja kuitenkin komission jäsen Diamantopoulou puhuu ehkäisevistä toimista. Hän on selvästi sitä mieltä, että muutos on paha asia. Hän haluaa pitää tappiota tuottavat yritykset keinotekoisesti hengissä, kun meidän pitäisi vapauttaa työvoiman ja pääoman voimavaroja niin, että ne voivat työskennellä kannattavissa uusissa yrityksissä. Jos haluamme selviytyä ja menestyä 2000-luvulla, meidän on pidettävä muutosta tervetulleena asiana ja hallittava sitä. Meidän ei pidä seurata ja ehkäistä sitä. Olin siis syvästi pettynyt kuullessani tästä observatoriota koskevasta ehdotuksesta. Sääntö tuntuu olevan uusi päivä, uusi "quango".
Minun ehkä pitää selittää kollegoilleni, että "quango" on äskettäin muodostettu englanninkielinen sana, joka on lyhennys sanoista: "quasi non-governmental organisation" ("näennäiskansalaisjärjestö"), toisin sanoen lisää byrokratiaa, lisää rahankäyttöä, lisää työpaikkoja pojille, lisää valtaa heidän pomoilleen. Ja miksi kaikki tämä? Jotta voitaisiin tuottaa paksuja mietintöjä, jotka käännetään 11 kielelle mutta joita kukaan ei lue.
Meillä EU:ssa näyttää olevan vain kaksi reaktiota mihin tahansa todelliseen tai kuviteltuun ongelmaan. Me joko luomme uusia sääntöjä välittämättä lainkaan siitä, toimivatko olemassa olevat säännöt kunnollisesti, tai sitten perustamme seurantakeskuksen. Sitten siirrymme syrjään ylpeinä ja onnellisina siitä, että olemme ratkaisseet ongelman. Emme kuitenkaan ole ratkaisseet ongelmaa. Olemme vain lykänneet sitä. Olemme tuhlanneet aikaa ja rahaa ja olemme herättäneet odotuksia, joita ei täytetä. Kuten niin monen EU:n aloitteen kohdalla - tarkoitan erityisesti ehdotettua elintarvikevirastoa - seurantakeskus ainoastaan tekisi toiseen kertaan muiden toimistojen, lukemattomien yksityisten tutkimusyhtiöiden ja kirjanpitoyritysten, akateemisten ja yliopistotasoisten koulutuslaitosten, ammattiyhdistysten ja kauppakamarien sekä kansallisten ja paikallisten hallintoelinten työn.
Esitän kollegoille kaksi kysymystä. Ensiksi tarvitsemmeko me ollenkaan tätä. Mielestäni emme. Jos kuitenkin tarvitsemme, eikö olisi paljon nopeampaa, halvempaa ja kustannuksiltaan kannattavampaa antaa tämä jonkin suuren eurooppalaisen kirjanpitoyrityksen tehtäväksi. Olen varma, että olisi.

Péry
. (FR) Hyvät parlamentin jäsenet, sanoisin pari lausetta. Kuuntelin tarkkaavaisesti istuntosalissa käytyä keskustelua. Haluaisin sanoa, että kaikki ne, jotka kannattavat ajatusta eurooppalaisen seurantakeskuksen perustamisesta, ovat yhtä mieltä sen tehtävistä ja muodosta. Esitetyt ajatukset ovat mielestäni kiinnostavia. Tehtävinä tiedottaminen ja kokemusten tunnetuksi tekeminen ja muodon tai rakenteen osalta joustava, kevyt ja tehokas järjestelmä, joka tukeutuu olemassa oleviin rakenteisiin. Huomaan näin, että parlamentin jäsenillä, komissiolla ja puheenjohtajavaltiolla on samansuuntaiset näkemykset asiasta, ja siksi voin ryhtyä toteuttamaan melko myönteisellä mielellä seurantakeskushanketta.

Diamantopoulou
. (EN) Arvoisa puhemies, puhun lyhyesti, koska tiedän, ettei aikaa ole paljon. Keskustelu oli erittäin mielenkiintoinen, ja siinä oli kaksi ulottuvuutta. Ensimmäinen oli poliittinen ja toinen tekninen ulottuvuus. Poliittisessa keskustelussa otettiin esiin kysymys siitä, olisiko meidän puututtava uuteen talouteen vai ei, ja aion ottaa esiin ainoastaan poliittisen näkökohdan. Uusi talous ei ole luonnonilmiö, se on poliittinen ilmiö. Siksi tarvitaan mekanismeja ja toimielintä - ei muutoksia pysäyttämään vaan hallitsemaan niitä ja ehkäisemään niiden negatiiviset sosiaaliset seuraukset.
Toisen ulottuvuuden, teknisen ulottuvuuden, osalta olen samaa mieltä PPE-DE-ryhmän kanssa siitä, ettei uusia rakenteita tarvita ja olen samaa mieltä kaikkien muiden kanssa, jotka sanovat, että tarvitaan kevyt ja joustava mekanismi. Tästä syystä emme ole ehdottamassa uutta toimielintä tai uutta rakennetta. Ehdotamme yhteistyötä Dublinissa sijaitsevan Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön kanssa ja kaikkien muiden voimavarojen (komission ja muiden Euroopan toimielinten, kuten EUROSTATin ja työllisyyden seurantajärjestelmän voimavarojen, arviointien ja muiden meillä olevien tutkimusten) huomioon ottamista; kaikki tämä otetaan huomioon ja tämä mekanismi tukee kumppaneiden, työnantajien ja yleisön välistä sosiaalista vuoropuhelua ja tukee poliitikkoja tämä muutoksen hallinnassa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 12.00.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B5-0535/2000). Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä.
Tiedätte jo, että meillä on varsin vähän aikaa. Työjärjestyksen mukaisesti lisäkysymyksille jotka eivät ole pakollisia on aikaa yksi minuutti, mutta parlamentin täysistunnossa on annettu myös suositus 30 sekunnin käyttämisestä. En aio määrätä 30 sekuntia, mutta pyydän teitä esittämään vain sellaisia kysymyksiä, jotka ovat välttämättömiä.
Minun on ilmoitettava, että kysymykset 1, 3 ja 4 oli merkitty jo kesäkuun kyselytunnille, mutta niihin ei saatu neuvostolta vastausta, koska ei ollut riittävästi aikaa kääntää niitä etukäteen kaikille kielille ja siksi ne esitetään tämän istuntokauden aluksi.
Koska on kyse samankaltaisista asioista, kysymyksiin 1 ja 2 vastataan yhteisesti.

Ioannis Theonas
Kysymys nro 1 (H-0626/00):
Aihe: Lasten epäinhimillinen kohtelu ja oikeuksien loukkaaminen Yhdysvalloissa Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watchin julkaiseman raportin "Kyynelten pellot: lasten riistäminen Yhdysvaltojen maataloudessa" mukaan sadat tuhannet, erityisesti latinalaisamerikkalaista syntyperää olevat lapset työskentelevät Yhdysvaltojen pelloilla vaarallisissa ja kurjissa olosuhteissa. Nämä 13-16­vuotiaat lapset työskentelevät keskimäärin 12-14 tuntia päivässä maatiloilla, joutuvat alttiiksi erityisen vaarallisille hyönteismyrkyille, jotka aiheuttavat päänsärkyä, ihonärsytystä, pahoinvointia sekä pitkällä aikavälillä syöpää ja aivovaurioita, ja joutuvat kantamaan erittäin raskaita ja usein vaarallisia työkaluja. Raportissa korostetaan myös, että lapsille tästä työstä maksettava palkka on selvästi minipalkkaa pienempi, joillekin lapsille maksetaan jopa alle kaksi dollaria tunnilta.
Eikö neuvostonkin mielestä tällainen toiminta, joka rikkoo räikeästi lastensuojelun peruskirjaa ja joka osoittaa Yhdysvaltojen kaksinaismoraalin, koska se tuo esiin lapsen oikeuksien yleissopimuksen rikkomukset, jotta sen ei tarvitsisi myöntää kaupan suosituimmuusasemaa, ja vahvistaa maataloustuotteidensa laitonta kilpailuasemaa? Aikooko neuvosto ottaa asian esiin maan viranomaisten kanssa osana Yhdysvaltojen kanssa käytävää vuoropuhelua?

Glenys Kinnock
Kysymys nro 2 (H-643/00):
Aihe: Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen lapsia käsittelevä erityisistunto Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä sen varmistamiseksi, että EU antaa myönteisen ja rakentavan panoksen Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen lapsia käsittelevään erityisistuntoon syyskuussa 2001, kun kaikki valtiot tarkastelevat kymmenen vuotta sitten lasten asemaa käsitelleessä maailman huippukokouksessa asetettuja sitoumuksia ja tavoitteita? Onko neuvosto samaa mieltä siitä, että on tärkeää, jäsenvaltioilla, komissiolla ja neuvostolla on johdonmukainen lähestymistapa huippukokoukseen?

Moscovici
. (FR) Arvoisa puhemies, sallinette, että vastaan yhteisesti Theonasin ja Kinnockin esittämiin kysymyksiin, koska kummatkin koskevat pyrkimystä lopettaa aikanaan lapsityövoiman käyttö.
Theonasin esittämän kysymyksen osalta on syytä korostaa, että Euroopan unioni tietää, miten merkittävä saavutus lapsityövoiman hyväksikäytön poistaminen on, koska näitä lapsilta riistetään heidän oikeutensa elää tavallinen lapsuus, saada koulutusta ja olla joutumatta pakkotyöhön. Euroopan unioni tukee aktiivisesti Yhdistyneiden Kansakuntien, Kansainvälisen työjärjestön ja YK:n kansainvälisen lastenavun rahaston, joka tunnetaan paremmin Unicefin nimellä, toimintaa tällä alalla ja pitää myönteisenä hyväksyttyä pahimpien lapsityövoiman muotojen kieltämistä ja poistamista koskevaa ILO:n yleissopimusta, jonka Yhdysvallat ratifioi 2. joulukuuta 1999, ja unioni toimii siten, että tällä yleissopimuksella edistetään tehokkaasti tuomittavimpien lapsityövoiman muotojen poistamista.
Euroopan unioni pitää valitettavana sitä, että Yhdysvallat ei ole vielä ratifioinut Yhdistyneiden Kansakuntien lasten oikeuksien yleissopimusta. Edustajamme ovat kahdenvälisissä tapaamisissa kehottaneet Yhdysvaltoja ratifioimaan tämän sopimuksen. Jäsenvaltiot ovat ratifioineet sen, ja sillä on erittäin tärkeä merkitys Euroopan unionille, joka osallistuu hyvin aktiivisesti parhaillaan tehtävään valmistelutyöhön Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen lapsia käsittelevää erityisistuntoa varten, joka pidetään syyskuussa 2001. Tässä tilaisuudessa esitetään arvio lasten oikeuksien alalla saavutetusta kehityksestä kymmenen kuluneen vuoden aikana.
Euroopan unioni ottaa usein esille ihmisoikeuksiin liittyviä kysymyksiä Yhdysvaltojen kanssa käymässään poliittisessa vuoropuhelussa, ja neuvosto merkitsee muistiin arvoisan parlamentin jäsenen esiin ottaman tapauksen.
Kinnockin esittämän kysymyksen osalta neuvosto on täysin samaa mieltä kysyjän kanssa siitä, että on valmisteltava hyvin syyskuussa 2001 pidettävä Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen erityisistunto, jonka aiheena on lasten asemaa käsitelleen maailman huippukokouksen seuranta. Euroopan unioni on ryhtynyt valmistelemaan aktiivisesti tätä tapahtumaa. Se on kirjannut sen yhdeksi painopisteekseen YK:n yleiskokouksen 55:ttä istuntoa silmällä pitäen. Vaikka erityisistunnon onnistuminen riippuu pitkälti koko kansainvälisen yhteisön sitoutumisesta, neuvosto tietää, että Euroopan unionilla voisi olla ja sillä pitäisikin olla hyvin merkittävä rooli istunnon valmistelussa, ja Unicefin edustajien kanssa käydyissä epävirallisissa tapaamisissa unionia on kannustettukin omaksumaan tällainen rooli.
Lisäksi neuvosto kiinnittää jatkuvasti huomiota lasten oikeuksien noudattamiseen kaikissa yhteyksissä, joissa käsitellään ihmisoikeuksiin liittyviä kysymyksiä. Se on sisällyttänyt erityisistunnon valmistelun ihmisoikeuksista vastaavan työryhmänsä esityslistalle ja kiinnittänee erityistä huomiota tähän aiheeseen Euroopan unionin ihmisoikeuksia koskevassa vuosikertomuksessa.
Lopuksi puheenjohtajavaltio Ranska on ehdottanut kumppaneilleen eurooppalaisen lasten oikeuksien päivän järjestämistä, ja kyseistä päivää vietettäisiin sanon tämän varauksella, koska asiasta ei ole vielä tehty virallista päätöstä 20. marraskuuta 2000.
Viimeisenä kohtana: neuvosto kannustaa kaikkia valtioita allekirjoittamaan lasten oikeuksien yleissopimukseen liitettävät kaksi harkinnanvaraista Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen hyväksymää pöytäkirjaa, jotka avattiin allekirjoitettavaksi 25. toukokuuta 2000, ja toivomme, että monet valtiot allekirjoittavat ne huomenna alkavassa Millennium-huippukokouksessa ja panevat ne täytäntöön.

Theonas
Arvoisa puhemies, haluaisin todellakin onnitella neuvoston puheenjohtaja Moscovicia hänen vastauksensa laadusta ja sisällöstä sekä siitä, että Euroopan unioni pitää tarpeellisena ratifioida ILOn sopimukset, samoin kuin YK:n lasten oikeuksien yleissopimuksen. Haluaisin vain huomauttaa eräänlaisena täydentävänä kysymyksenä, että ratifiointi on hyvin tärkeää, mutta monesti se ei riitä. Ellen erehdy, onhan Yhdysvallat vahvistanut ILOn uuden yleissopimuksen lasten oikeuksista, mutta se ei kuitenkaan sovella sitä. Asia, josta puheenjohtajan pitäisi sanoa jotain lisää, on se, aikooko Euroopan unioni, aikooko neuvosto vaatia Yhdysvaltoja myös käytännön tasolla kahdenvälisten tapaamisten yhteydessä panemaan täytäntöön sen, mitä ILOn sopimukset ja YK:n lasten oikeuksien yleissopimus edellyttävät.

Moscovici
. (FR) On totta, että tärkeintä on täytäntöönpano, mutta on vaikea panna täytäntöön yleissopimusta, jota ei ole ratifioitu. Siksi haluamme aloittaa Yhdysvaltojen kanssa paljon painokkaamman poliittisen vuoropuhelun tästä aiheesta ja pyytää sitä ratifioimaan lasten oikeuksien sopimuksen. Käymme myös epävirallisia neuvotteluja saadaksemme Yhdysvallat vakuuttuneeksi paitsi siitä, että sen on ratifioitava yleissopimus, myös siitä, että sen on sitouduttava noudattamaan sitä.

Puhemies


Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, jonka kysymyksen jäsen Folias
Kysymys nro 3 (H-0627/00) on ottanut nimiinsä:
Aihe: Työmarkkinaosapuolten osallistuminen Useissa jäsenvaltioissa valtiolliset tahot ja työmarkkinaosapuolet eivät käy merkittävää vuoropuhelua eivätkä tee tehokasta yhteistyötä, mitä tulee työllisyyskysymyksiin tai laajemmin eurooppalaisen sosiaalisen mallin nykyaikaistamispyrkimyksiin.
Santa Maria da Feirassa järjestetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmissä mainitaan se tarve, että työmarkkinaosapuolet esittävät merkittävämpää roolia.
Kuinka neuvosto käsittää työmarkkinaosapuolten roolin vahvistamisen? Kuinka se aikoo valvoa merkittävämmin niiden osallistumista?

Moscovici
. (FR) Neuvosto on pitänyt sosiaalista vuoropuhelua aina hyvin tärkeänä. Ymmärrettävistä syistä neuvoston tehtävänä ei kuitenkaan ole antaa suosituksia siitä, miten kansallisella tasolla olisi käytävä sosiaalista vuoropuhelua, koska tämä alue kuuluu täysin kunkin jäsenvaltion kansalliseen toimivaltaan. Euroopan tasolla käytävässä sosiaalisessa vuoropuhelussa eurooppalaiset työmarkkinaosapuolet ovat sen sijaan jo vahvasti mukana kahdella yhteisön toiminnan alalla, joista toinen on talouspolitiikkojen yhteensovittaminen ja toinen eurooppalaisen työllisyysstrategian toteuttaminen.
Jälkimmäisellä alalla työmarkkinaosapuolet osallistuvat pysyvän työllisyyskomitean työhön yhdessä neuvoston ja komission kanssa, jotta jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikat pystytään sovittamaan paremmin yhteen yhdenmukaistamalla ne yhteisön tavoitteiden kanssa. Työmarkkinaosapuolemme ovat myös mukana työllisyyskomitean työssä, mutta nykyisessä menettelyssä heitä kuullaan tässä yhteydessä vain epävirallisesti.
Pyrittäessä vahvistamaan eurooppalaista työllisyysstrategiaa kansallisen tason työmarkkinaosapuolillekin annetaan vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivojen tarkistuksen yhteydessä merkittävämpi rooli määriteltäessä, toteutettaessa ja arvioitaessa niiden toimialaan liittyviä suuntaviivoja. Tässä yhteydessä korostetaan erityisesti työn organisoinnin uudistamista, koulutusta ja koko eliniän jatkuvaa koulutusta sekä erityisesti naisten työllisyyden lisäämistä.
On syytä mainita, että perustamissopimuksen 138 artiklan mukaisesti komissio kuulee työmarkkinaosapuolia yhteisön toiminnan mahdollisista suuntaviivoista, ennen kuin se tekee ehdotuksia sosiaalipolitiikan alalla. Komissio on kuullut työmarkkinaosapuolia hiljattain muun muassa työsuhteiden nykyaikaistamista ja parantamista koskevan yhteisön toiminnan mahdollisista suuntaviivoista.
Eurooppalaisen sosiaalisen mallin nykyaikaistamisessa työmarkkinaosapuolet otetaan mukaan uuden sosiaaliturvakomitean työhön vastaavalla tavalla kuin ne olivat mukana entisen työllisyys- ja työmarkkinakomitean ja sen edeltäjän, työllisyyskomitean, työssä. Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti 15 jäsenvaltion on hyväksyttävä Euroopan sosiaalinen agenda joulukuussa 2000 pidettävässä Nizzan Eurooppa-neuvostossa. Se on yksi Ranskan puheenjohtajakauden tärkeistä prioriteeteista. Komissiossa 28. kesäkuuta hyväksyttyä tiedonantoa käytetään agendan valmisteluasiakirjana. Sitä täydennetään ja siitä järjestetään kuulemisia Ranskan puheenjohtajakaudella, ja on tietysti selvää, että työmarkkinaosapuolet ovat tiiviisti mukana sosiaalisen agendan laadinnassa.

Folias
Arvoisa puhemies, haluan kiittää arvoisaa ministeriä siitä, mitä hän sanoi, ja olen luonnollisesti samaa mieltä siitä, että uuden mallin muodostamisessa työmarkkinaosapuolten merkitys ja arvo ovat paljon suurempia kuin kukaan voi kuvitella. Haluaisin kuitenkin esittää seuraavan kysymyksen: kun on olemassa kolmenkeskinen vuoropuhelu kahden työmarkkinaosapuolen ja kansallisen hallituksen välillä, miten hyvin kansallinen hallitus pystyy sivuuttamaan sen, mitä työmarkkinaosapuolet yhdessä sopivat ja ehdottavat? Toisaalta, miten hyvin konkreettisesti ja yhteisesti päätetyt ehdotukset työmarkkinaosapuolilta, jotka tuntevat paremmin kuin kukaan muu yhteiskunnan ongelmat ja työttömyyden syyt sekä ongelmat, jotka pitää ratkaista, jotta työttömyyttä voitaisiin hoitaa, siis miten nämä ehdotukset voivat sitoa hallitusta, missä määrin niiden pitää sitoa mitä tahansa kansallista hallitusta?

Moscovici
. (FR) Hyvä parlamentin jäsen, tällä alalla voitaisiin todellakin toivoa enemmän sitovuutta, mutta Euroopan unionissa ei ole valittu tätä tietä. Kuten tiedätte, se johtuu toisaalta sosiaalisten kysymysten toissijaisuudesta ja toisaalta valitusta menetelmästä, jota me kutsumme avoimeksi yhteensovittamis- ja neuvottelumenetelmäksi. Saamme piakkoin koottua yhteen talouksien yhteensovittamisen ongelmat, talouspolitiikan suuret tavoitteet, sosiaalialan yhteensovittamisen ongelmat ja työllisyyden suuntaviivat sekä erilaiset menetelmät ja eri tahot, jotka tekevät työtä näiden asioiden hyväksi. Olen sitä mieltä, että meidän on jatkettava tällä linjalla, koska Euroopassa on eroja, kuten tiedämme. Unionin ei pidä puuttua kaikkeen. Se ei voi puuttua kaikkeen. Samalla on vahvistettava jatkuvasti työmarkkinaosapuolten mukanaoloa.

Rübig
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, työmarkkinaosapuolten yhteistyön pitäisi olla jatkuvaa. Ensi sijassa on toteutettava sellaisia asioita, joita molemmat osapuolet haluavat, ja uskon, että vuoropuhelu on sen olennainen ja tärkeä edellytys.
Kuinka suhtaudutte tässä yhteydessä talous- ja sosiaalikomitean toimiin, ja minkälaisia muutoksia siellä on teidän mielestänne tehtävä, jotta tämä komitea voisi tulevaisuudessa osallistua toimiin tehokkaammin?

Moscovici
. Neuvosto ei pysty tässä vaiheessa ottamaan kantaa tähän kysymykseen.

Puhemies


Glyn Ford
Kysymys nro 4 (H-0697/00):
Aihe: Professori Anton Belinka ja Itävalta Onko neuvosto tietoinen professori Anton Pelinkan tapauksesta? Itävallan hallitus on tahallaan estänyt ja vahingoittanut professori Pelinkan työtä Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksessa, joten hänen täytyi erota keskuksen varapuheenjohtajan ja hallintokomitean jäsenen paikalta.
Eikö tämä neuvoston mielestä ole selvää poliittista painostusta, jollaiseen monet pelkäsivät jouduttavan Itävallan vapauspuolueen päästyä maan hallitukseen?
Eikö tämä tapaus neuvoston mielestä oikeuta sanktioita ja tee sanktioiden pysyttämisen entistä tärkeämmäksi?

Moscovici
. (FR) Neuvosto on todellakin tietoinen siitä, että professori Pelinka erosi 31. toukokuuta Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen varapuheenjohtajan ja hallintokomitean jäsenen paikalta. 14 jäsenvaltion 31. tammikuuta toteuttamat toimet, jotka otetaan uudelleen harkintaan ja joita on harkittava joka tapauksessa uudelleen viisaiden komitean raportin perusteella, ovat kuitenkin puhtaasti kahdenvälisiä. Näin ollen ne eivät ole esteenä Itävallan osallistumiselle unionin toimielimiin, ja siksi neuvosto ei voi ottaa kantaa niiden mahdolliseen jatkamiseen. Kuten tiedätte, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen presidentti nimesi 12. heinäkuuta kolme asiantuntijaa selvittämään, voitaisiinko pakotteet purkaa, varsinkin siinä tapauksessa, että Itävallan hallitus ei ole loukannut yhteisiä eurooppalaisia arvoja 4. helmikuuta tapahtuneen valtaannousunsa jälkeen, sekä perehtymään lisäksi Itävallan vapauspuolueen todellakin erityislaatuiseen poliittiseen luonteeseen. Jäsenvaltiot tutustuvat luonnollisesti hyvin kiinnostuneina asiantuntijoiden raporttiin, kun se julkistetaan, mikä tapahtunee saamieni tietojen mukaan lähiaikoina.

Ford
Arvoisa puhemies, minulla oli kunnia olla jäsenenä ministerineuvoston rasismia ja muukalaisvihaa käsittelevässä konsultointikomiteassa, jossa oli jäsenenä myös professori Pelinka. Hän oli erittäin arvostettu, joskin hiukan ikävystyttävä jäsen, joka yritti estää meitä menemästä liian pitkälle suosituksissamme ja toimi jarruna toisille meistä, jotka olivat innokkaampia viemään asioita eteenpäin.
Tietääkö neuvosto sitä, että seurantakeskuksen hallintokomitea on hyväksynyt päätöslauselman, jossa valitellaan professori Pelinkan eroa ja tuohon eroon johtaneita tapahtumia, ja onko neuvosto valmis kiinnittämään asiantuntijaryhmän huomiota tähän tapaukseen ja ottamaan sen mukaan kertomukseensa, koska se selvästi näyttää olevan mahdollinen esimerkki siitä, kuinka Itävallan nykyinen hallitus heikentää meidän yhteisiä eurooppalaisia arvojamme?

Moscovici
. (FR) Hyvä parlamentin jäsen, minulla on omat henkilökohtaiset näkemykseni tästä asiasta. Koska olen Ranskan hallituksen jäsen, uskoisin teidän olevan niistä jonkin verran selvillä. Näkemykseni tunnetaan ainakin Itävallassa. Tilanne on kuitenkin se, että puhun täällä neuvoston puolesta ja toistan, että toimenpiteet ovat kahdenvälisiä eivätkä koske unionia.
Viisaiden raportti taas on jo nimensäkin puolesta laatijoilleen kuuluva asia, ja olen varma siitä, että Itävallasta tekemänsä perusteellisen tutkimuksen perusteella ja tiettyjä tahoja kuultuaan he kykenevät toivoakseni joka tapauksessa ottamaan huomioon tilanteiden moniulotteisuuden. Tämä on ainakin se tehtävä, joka heille on annettu.

Sjöstedt
Olen kuunnellut Ranskan puheenjohtajiston vastauksia erittäin kiinnostuneena. Professori Pelinkan tapaus on erittäin vakava oikeustapaus, jota voidaan pitää suorana puuttumisena ilmaisunvapauteen, koska oikeuslaitosta käytetään käytännössä poliittisen arvostelun vaimentamiseen. Neuvostohan on nyt ilmoittanut, että asiasta ei voi puhua "ministerineuvoston nimissä" vaan asiasta voi ehkä puhua Ranskan hallituksen nimissä. Eikö tämä ole vakavaa ja eikö tämä pidä ottaa huomioon viisaiden miesten kertomuksessa?

Moscovici
. (FR) Ranskan hallituksen ja jopa viranomaisten kanta tästä asiasta on käsittääkseni ollut tiedossa alusta lähtien. Emme olleet viimeisinä vaatimassa toteutettuja kahdenvälisiä toimenpiteitä. Tilanne on kuitenkin se, että puhun täällä, toistan, Euroopan unionin neuvoston puolesta, eivätkä toimenpiteet ole eurooppalaisten toimielinten tasolla toteutettavia toimenpiteitä vaan 14 jäsenvaltion 15. jäsenvaltiota vastaan toteuttamia kahdenvälisiä toimenpiteitä.
Tässä se, mitä halusin sanoa, hyvä parlamentin jäsen, ja toistaisin senkin, että jos viisaiden raportista halutaan nimensä mukaisesti viisas, laatijoiden on annettava työskennellä viisaasti pyrkimättä vaikuttamaan heihin ylhäältä käsin. Luotan näihin merkittäviin valtiomiehiin ja tuomareihin, joiden johtohahmona pidän entistä Suomen presidenttiä, Ahtisaarta, joka on osoittanut kokemuksellaan pystyvänsä arvioimaan monimutkaisia tilanteita.

Puhemies


Cristina Gutiérrez Cortines
Kysymys nro5 (H-0597/00):
Aihe: Pyyntö saada asiakirjoin vahvistettuja tietoja lasten ja nuorten koulunkäynnistä ehdokasvaltioissa Ottaen huomioon useimmissa ehdokasvaltioissa tapahtuneen talouskriisin ja syvät rakenteelliset muutokset, haluaisin tietää, käyvätkö kaikki näiden maiden lapset ja nuoret koulua ja mihin ikään asti he ovat oppivelvollisia sekä voidaanko olla mitenkään varmoja, että kaikki yhteisön tulevat kansalaiset ovat käyneet koulua?

Moscovici
. (FR) Neuvostolla on käytössään viimeisimmät Eurostatin laatimat tilastot, jotka minulla on mukanani, ja voin antaa ne arvoisalle parlamentin jäsenelle. Tiedot koskevat jo mennyttä kouluvuotta 19971998 ja osoittavat, että 11 ehdokasvaltiossa pakollinen oppivelvollisuus on yhdeksästä kymmeneen vuotta eli kestää 15. tai 16. ikävuoteen saakka tapauksesta riippuen. Voidaan arvioida, että noin 90 prosenttia 16-vuotiaista ja 60 prosenttia 18-vuotiaista nuorista käy koulua. Kyproksesta ja Maltasta ei ole vielä saatavana luotettavia tilastoja, eikä Eurostat ole vielä aloittanut yhteistyötä Turkin kanssa koulutustilastojen osalta, mikä ei ymmärrettävästikään ole helppoa tällä takautuvasti tarkasteltavalla alalla.
Jos arvoisa parlamentin jäsen haluaa asiasta lisätietoja, hän voi myös tutustua Euridicen yhteistyössä Eurostatin kanssa laatimaan ja komission englanniksi, ranskaksi ja saksaksi julkaisemaan sarjaan nimeltä "Les chiffres-clés de l'éducation en Europe" (Koulutuksen avainluvut Euroopassa). Mainostan sitä hieman kertomalla, että kauden 19992000 painos on nyt saavissa.
Tarkasteltaessa lopuksi kaikkien Euroopan kansalaisten koulunkäyntiä, on muistutettava, että kaikkien jäsenvaltioiden ja kaikkien ehdokasvaltioiden on varmistettava tämän tavoitteen toteutuminen. Toistan vielä, että voin esittää Gutiérrez Cortinesille asiaa koskevat tilastot siinä muodossa, kuin ne minulla nyt ovat.

Gutiérrez Cortines
Olen tosiaankin tutustunut tilastotietoihin ja olen tutustunut Euroopan koulutussäätiön antamiin tietoihin, ja minua hämmästyttää, miten kauniin ja ruusunpunaisen kuvan ne antavat Itä-Euroopan maiden tilanteesta.
Omat tietomme tukevat sitä näkemystä, että järjestelmän kaaduttua on ajauduttu suureen kriisiin ja lukuisilla alueilla on ongelmia; maaseudulla monet opettajat eivät käytännössä saa palkkaa, enkä usko, että sen rakenteellisen muutoskriisin vuoksi, josta järjestelmä muilta osin kärsii, on pystytty ylläpitämään koulutustilanne niin auvoisena ja onnistuneena kuin tilastotiedot antavat ymmärtää.
Siksi minua huolestuttaa, ettei ole mitään tapaa mitata ja ottaa selvää. Koska on ilmeistä, että toissijaisuusperiaatteesta huolimatta voisimme jopa sanoa, että muodollisen oikeutuksen lisäksi on olemassa moraalinen oikeutus, sitoutumisemme siihen, että maaseudulla, uudessa Euroopassa, uusissa mukaan liittyvissä maissa kukaan lapsi ei jää vaille koulutusmahdollisuutta eikä jää nauttimatta ansaitsemastaan oikeudesta koulutukseen.

Moscovici
. (FR) Sanani perustuivat niihin tietoihin, jotka minulla on käytettävänäni eli tilastoihin. En halua esittää laadullista arviota, millä olisi tietysti riskinsä. Toistan arvoisalle parlamentin jäsenelle, että minulla on taulukko, joka todellakin osoittaa, että esittämässäni tilanteessa on myös eroja. Keskiarvon taustalla on tietysti enemmän tai vähemmän hyviä tilanteita, jotka heijastavat epäilemättä paikan päällä vallitsevia täysin epätasa-arvoisia oloja. Jos haluatte, hyvä parlamentin jäsen, annan tämän tiivistetyn taulukon teille.

Alavanos
Arvoisa puhemies, Gutiérrez Cortinesin kysymyksen tarjoaman tilaisuuden yhteydessä haluaisin ottaa esille kysymyksen korkeakouluasteen opinnoista ehdokasvaltioissa, eikä tämä koske vain näiden maiden nuoria vaan myös Euroopan unionin maiden nuoria, kuten esimerkiksi Kreikkaa, jonka nuorista suuri määrä opiskelee ehdokasvaltioiden yliopistoissa. Kysymykseni neuvoston puheenjohtajalle on seuraava: onko ajateltu, ennakoitu ja suunniteltu, että tämä direktiivi korkeakoulututkintojen vastavuoroisesta tunnustamisesta, joka on voimassa 15 jäsenvaltiossa, tulisi voimaan myös ehdokasvaltioissa? Milloin tämä tapahtuisi? Silloinko, kun liittymisprosessit saatetaan loppuun, vai voisiko se tapahtua aiemmin, jotta voitaisiin ratkaista olemassa olevat ongelmat? Ymmärrän, että neuvoston puheenjohtaja ei ehkä pysty antamaan vastausta juuri nyt, mutta haluaisin hänen kertovan, onko hänellä vastausta tähän tai milloin hän pystyy vastaamaan.

Moscovici
. (FR) Voin antaa jo ensimmäisen vastauksen, joka on yksi puheenjohtajavaltio Ranskan tavoitteista, kuten tietänette, ja jota me kutsumme tietojen ja taitojen eurooppalaiseksi alueeksi. Työskentelemme sen hyväksi yhdessä Jacques Langin kanssa, ja tavoitteena on poistaa kaikki esteet opiskelijoiden, opettajien ja tutkijoiden liikkuvuudelta, mikä edellyttää myös tutkintotodistusten tunnustamisen yhdenmukaistamista. Tämän me haluamme tehdä Euroopan unionin hyväksi. Se ei kuitenkaan ole helppoa. Minun mielestäni hieno saavutus olisi jo se, jos pääsisimme tähän tavoitteeseen viiden vuoden kuluttua.
Yhdenmukaistaminen on sitä paitsi hankalaa niiden maiden kanssa, jotka eivät vielä ole Euroopan unionin jäseniä. Voidaan kuitenkin kuvitella, että jos tämä muodostuu säännöksi Euroopan unionissa, siitä tulee myös Euroopan unionin sääntö, jota ehdokasvaltiot haluavat noudattaa ja aikanaan noudattavatkin. Myöhemmin voidaan pohtia, onko kyseessä sisämarkkinoihin vai Schengenin sopimukseen liittyvä toimenpide. Meillä on siis tosiasiasiassa vielä muutama vuosi aikaa pohtia tätä asiaa.

Puhemies


María Rodríguez Ramos, jonka kysymyksen Medina Ortega on ottanut nimiinsä
Kysymys nro6 (H-0605/00):
Aihe: Maataloutta koskeva neuvotteluvaltuutus Magrebin kanssa tehtävässä vapaakauppasopimuksessa Komissio on esittänyt neuvoston Magreb-työryhmälle ehdotuksen neuvotteluvaltuutuksesta Marokon, Tunisian ja Israelin kanssa tehtävää vapaakauppasopimusta varten. Esitys kattaa kaikki teoreettisesti mahdolliset sääntelyn vapauttamistoimenpiteet kiintiöiden lisäämisestä tullien alentamiseen sekä erilaiset markkinoillepääsyhintojen hallintamallit.
Voiko neuvosto ilmoittaa, mikä on tämän neuvotteluvaltuutuksen ala ja sisältö?

Moscovici
. (FR) Marokko, Tunisia ja Israel ovat kolme Euroopan unionin Välimeren kumppania, joiden EuroVälimeri-assosiaatiosopimus on tullut voimaan. Sopimuksiin sisältyy maataloutta koskeva uudelleentarkastelulauseke, jolla sopimuspuolet sitoutuvat vapauttamaan yhä suuremman osan maataloustuotteiden kaupastaan, ja tällä prosessilla täydennetään asteittaista tullien purkamista, jolla valmistellaan kyseisen alan vapaakauppa-alueen toteuttamista vuoteen 2010 mennessä. Tämä koskee ehdottomasti vain maataloutta. Mukana eivät siis ole esimerkiksi kalatuotteet, joista neuvotellaan toisessa yhteydessä. Marokon, Tunisian ja Israelin kanssa solmittujen assosiaatiosopimusten mukaan maataloustuotteiden kaupan tilannetta ryhdytään tarkastelemaan 1. tammikuuta 2000 alkaen asteittaisten vapauttamistoimenpiteiden toteuttamiseksi 1. tammikuuta 2001 alkaen.
Käynnistettävissä neuvotteluissa on siis pystyttävä vahvistamaan EuroVälimeri-kumppanuutta. Tavoitteena on myös saavuttaa parempi tasapaino maataloustuotteiden kaupassa kyseisten kolmen maan kanssa, joihin nähden unionilla on rakenteellinen kauppavaje. Euroopan unioni muodostaa tärkeimmät markkinat kumppaneidensa maataloustuotteille, ja kaksi kolmasosaa niiden viennistä suuntautuu tälle alueelle. Tällä hetkellä 95 prosenttia Marokon, Tunisian ja Israelin unioniin viemistä maataloustuotteista on vapautettu tullimaksuista. Neuvosto hyväksyi 20. heinäkuuta 2000 komission neuvotteluvaltuutuksen, joka sisältää yleiset suuntaviivat. Tavoitteena on edistää yhteisön tuotteiden pääsyä kumppanuusmaiden markkinoille ja saavuttaa parempi tasapaino vastavuoroisessa etuuskohtelussa, kun otetaan huomioon myös uusien tuotteiden vapauttaminen tullimaksuista. Neuvotteluvaltuutuksessa määritellään myös komission liikkumavara kaupan tasapainottamista ja neuvottelujen onnistumista silmällä pitäen.
Jäsenvaltioiden pyynnöstä myönnytyksiin johtavat toimenpiteet ovat selvästi rajattuja. Näin ollen neuvotteluvaltuutuksessa annetaan yhteisön neuvottelijalle valtuudet harkita tullietuuskohtelun myöntämistä Välimeren kumppaneiden uusille tuotteille ja tai jo olemassa olevien myönnytysten parantamista ottaen kuitenkin huomioon tietyt herkät tuotteet ja yhteisen maatalouspolitiikan mekanismit. Tältä osin valtuutuksessa täsmennetään, että komissio arvioi yhdessä jäsenvaltioiden kanssa myönnytysten mahdollisia vaikutuksia unionin taloudellisiin ja kaupallisiin etuihin, ja on selvää, että neuvosto tekee päätöksensä vasta sen jälkeen, kun se on tutustunut tähän arvioon.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, mieltäni rauhoittaa se, että myös neuvosto näissä neuvotteluissa pitää mielessä tiettyjen alueiden ja tuotteiden edut, erityisesti maatalouden alalla. Tällä hetkellä Välimeren alueella ja myös yhteisön syrjäisillä alueilla jotkin maatalouden sektorit saattaisivat olla vaarassa komission suurpiirteisten myönnytysehdotusten vuoksi.
Haluaisin vain painottaa tätä ja kannustaa neuvostoa pysymään äärimmäisen valppaana, jottei liian suurpiirteisillä myönnytyksillä aiheuteta näille sektoreille perusluonteista haittaa.

Moscovici
. (FR) Sananne heijastavat ymmärtääkseni juuri sitä asennetta, jolla me osallistumme näihin neuvotteluihin. Voin siis vain hyväksyä tämän näkemyksen, joka ei ollut kysymys vaan täydentävä puheenvuoro.

Puhemies


Alexandros Alavanos
Kysymys nro7 (H-0610/00):
Aihe: Euroopan unionin ja Turkin kumppanuus Euroopan yhteisön ja Turkin tulliliiton syventämiseksi tarkoitettujen toimien täytäntöönpanosta annettua asetusta (EY) 764/2000 käsiteltäessä komission ehdotuksesta hylättiin suurin osa parlamentin tekemistä tarkistuksista, jotka koskivat demokratisoitumista, ihmisoikeuksien kunnioittamista ja vähemmistöjen oikeuksia Turkissa. Tämä herättää epäilystä siitä, pidetäänkö neuvoston käsittelyyn ilmeisesti vuoden lopussa tulevassa "kumppanuussopimuksessa" kiinni Helsingin huippukokouksessa asetetuista poliittisista ehdoista ja edellytyksistä.
Aikooko neuvosto näin ollen hyväksyä ehdotuksen asetukseksi Turkin taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen edistämiseksi toteutettavista toimista (KOM(2000)169) yhdessä kumppanuussopimuksen kanssa? Voiko neuvosto vakuuttaa, että Helsingin poliittiset edellytykset mainitaan selkeästi kumppanuussopimuksessa ja että valvontamekanismeja (screening), joilla seurataan Turkin demokratisoitumisprosessin edistymistä, hyödynnetään samalla tavoin kuin muidenkin ehdokasvaltioiden kohdalla?

Moscovici
. (FR) Sen jälkeen, kun neuvosto oli hyväksynyt 10. huhtikuuta unionin ja Turkin tulliliiton syventämistä koskevan asetuksen, se vahvisti 13. kesäkuuta yhteisen kantansa ehdotuksesta rahoitusasetukseksi Turkin taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen edistämiseksi toteutettavista toimista. Yhteinen kanta toimitettiin Euroopan parlamentille sen toiseen käsittelyyn, joka pidettiin heinäkuun 2000 istuntojaksolla. Neuvosto odottaa kiinnostuneena parlamentin lausuntoa.
Kuten tiedätte, joulukuussa 1999 pidetyssä Helsingin Eurooppa-neuvostossa Turkki hyväksyttiin ehdokasvaltioksi samoin oikeuksin ja velvollisuuksin kuin muutkin ehdokkaat, ja samassa yhteydessä päätettiin liittymistä valmistelevan strategian toteuttamisesta Turkissa. Feirassa valtioiden ja hallitusten päämiehet pyysivät komissiota tekemään mahdollisimman pian ehdotuksia yksinomaan Turkille myönnettävän talousavun puitteista ja liittymiskumppanuudesta. Kuten tiedätte, komissio hyväksyi heinäkuun lopulla ehdotuksen neuvoston asetukseksi liittymistä valmistelevan kumppanuuden aloittamisesta Turkin kanssa, ja tämän asetuksen pohjalta komissio esittää neuvostolle myöhemmin kumppanuutta koskevan ehdotuksensa, johon on myös koottu liittymisen valmistelun lyhyen ja keskipitkän aikavälin painopisteet ja tavoitteet muiden ehdokasvaltioiden kohdalla sovelletun mallin mukaisesti.
Komissio esittää lopuksi yksinomaisia rahoituspuitteita koskevan ehdotuksensa. On tietysti selvää, että neuvosto valvoo kumppanuuden kehittyessä ennen kaikkea liittymisen poliittisten kriteerien täyttymistä etenkin ihmisoikeuksien, oikeusvaltion periaatteiden ja oikeudellisen järjestelmän osalta. Se huolehtii myös Turkin lainsäädännön yhteensovittamisen seurannasta ja valvonnasta niin tällä kuin muillakin aloilla, jotta ne voidaan varmistaa samalla tavalla kuin muiden ehdokasvaltioiden kohdalla. Tässä yhteydessä on syytä mainita, että EU:n ja Turkin välisessä assosiointineuvostossa on ryhdytty valmistelemaan Turkin lainsäädännön tutkimista kaikilla yhteisön säännöstön aloilla. Lisäksi Feiran Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota tiedottamaan neuvostolle kyseisellä alalla tehtävästä työstä.

Alavanos
Suuret kiitokset ministerille hänen vastauksestaan, vaikka huomaan, että kun esittämäni kysymys koski sitä, mainitaanko Helsingin poliittiset johtopäätökset kumppanuussopimuksessa, hän vältti vastaamasta tähän kysymykseen. Tästä syystä haluaisin toistaa kysymyksen ja konkretisoida sen sekä ajankohtaistaa sitä. Ovatko 15 jäsenvaltiota ja ennen kaikkea puheenjohtajavaltio saaneet kirjeen ulkoministeri Cemiltä, joka esitti muutama päivä sitten, että Turkin ja Euroopan unionin kumppanuussopimuksessa, jota ollaan laatimassa, ei mainittaisi Helsingin artikloja 4 ja 9, joista toinen viittaa Kreikan ja Turkin suhteisiin - rajaerimielisyyksiin, kuten siinä sanotaan - ja toinen edistymiseen Kyproksen kysymyksessä. Haluaisin siis kysyä ministeriltä uudestaan ja toistaa kysymyksen, johon hän vältti vastaamasta: mainitaanko Helsingin poliittiset johtopäätökset, jotka koskevat Kyprosta ja Kreikan ja Turkin suhteita, vai hyväksytäänkö ulkoministeri Cemin ehdotukset? Mitä neuvosto aikoo vastata ulkoministeri Cemille?

Moscovici
. (FR) En pysty antamaan täsmällistä vastausta tähän kysymykseen. Tuoreessa muistissani on Helsingin Eurooppa-neuvosto, koska osallistuin sen yhteydessä käytyyn keskusteluun palattuani juuri pieneltä diplomaattivierailulta Turkista ja Kreikasta, ja koska Helsingin päätelmät sitovat niin meitä kuin kaikkia muitakin. Ne ovat yhteiset sääntömme. Neuvottelumme on käyty niiden pohjalta.

Korakas
Arvoisa ministeri, yhdeksän kuukautta sen jälkeen, kun Turkki julistettiin ehdokasvaltioksi Helsingissä riippumatta minun vastustavasta kannastani Turkin liittymiseen, uskotteko, että demokratisoitumisen alueella on tapahtunut edistystä, joka on ollut liittymisen ehto, vai tunnustatteko tilanteen, jota me silloin ennustimme, että Helsingin päätös rohkaisee Turkin johtoa jatkamaan epäinhimillistä politiikkaansa?
Käytännössä voidaan todeta se, minkä tekin näette, eli että perustuslain ja rikoslain demokratisoinnissa ei ole tapahtunut mitään edistystä, kuten ei myöskään sellaisten puolueiden kuten esimerkiksi kommunistisen puolueen kieltämisessä, vankiloiden sietämättömässä tilanteessa, poliittisten vankien epäinhimillisessä kohtelussa, F-sellien eli ankaran ja epäinhimillisen eristämisen osalta, poliittisia vankeja puolustavien asianajajien nöyryyttämisessä, uusissa Irakin kurdialueiden pommituksissa, uusissa pahoinpitelyissä, pidätyksissä Dijarbakirissa, Istanbulissa ja muualla lähtökohtana mielenosoitukset 1. syyskuuta, joka on kansainvälinen rauhan päivä. Lisäksi, paitsi että 38 prosenttia Kyproksesta on barbaarimaisesta vuoden 1974 hyökkäyksestä lähtien edelleen miehitetty vastoin YK:n toistuvia päätöslauselmia, joita Turkki halveksii erittäin provosoivasti, pääministeri Ecevit julistaa, että Kyproksen kysymys on ratkaistu vuonna 1974, ja hän kieltäytyy panemasta täytäntöön päätöksiä maksaakseen...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Moscovici
. (FR) En kannata ajatusta, joka näyttää olevan kysymyksenne taustalla, eli Turkin jäsenehdokkuuden vastustamista. Turkin jäsenehdokkuuden mahdollisti tosiasiassa Kreikan ja Turkin suhteiden läheneminen, jota pidän myönteisenä kehityksenä ja jonka toivon jatkuvan kahden johtavan diplomaatin, ulkoministeri Papandreoun ja ulkoministeri Cemin, jotka kummatkin ovat hyviä ystäviäni, maltillisella johdolla. Toistan kuitenkin, että Turkki on hyväksytty ehdokasvaltioksi samoin oikeuksin ja velvollisuuksin kuin muutkin ehdokasvaltiot. Jotta Turkki pääsisi Euroopan unionin jäseneksi, sen on omaksuttava arvonsa ja ponnisteltava niiden saavuttamiseksi. Samaan aikaan meidän on suhtauduttava myönteisesti sen ponnisteluihin. Yhdeksän kuukautta on varmasti riittävä aika ihmisen varhaiselle kehitykselle, mutta ehdokasvaltion kehittymiseen se ei riitä.

Puhemies


John Joseph McCartin
Kysymys nro8 (H-0614/00):
Aihe: Yhdysvaltain maataloustuet Onko ministerineuvosto huomannut merkittävät korotukset, joita Yhdysvaltain hallitus on äskettäin tehnyt amerikkalaisten maanviljelijöiden maataloustukiin? Nykyisellään tuki vastaa 16 000 euroa maanviljelijää kohti. Rikkovatko nämä tuet WTO-sopimuksia, ja aikooko neuvosto puuttua asiaan?

Moscovici
. (FR) Yhdysvallat ei ole vielä tehnyt WTO:lle ilmoitusta arvoisan parlamentin jäsenen mainitsemista toimenpiteistä, joita saatettaisiin joutua tarkastelemaan WTO:ssa tehdyn maataloussopimuksen 18 artiklan perusteella. On myös muistettava, että maataloustuet kuuluvat kesäkuussa 2000 aloitettujen WTO-neuvottelujen aiheisiin. Näissä maataloussopimuksen 20 artiklassa mainittujen periaatteiden pohjalta käytävissä neuvotteluissa on myös määrä tarkastella vuonna 1994 solmitussa Marrakechin sopimuksessa sovittuja sitoumuksia tukien leikkaamisesta.
Komissio antaa neuvoston toimivaltaisille elimille säännöllisesti tietoja neuvottelujen edistymisestä ja muista WTO:n maatalouselimissä toteutetuista toimista, ja jos komissio katsoo sen aiheelliseksi, se antaa neuvoston käsiteltäväksi kysymyksen siitä, rikkooko Yhdysvallat tukipolitiikallaan Uruguayn kierroksella tehtyjä sitoumuksia, ja mahdollisten vastatoimien toteuttamisesta.

McCartin
Haluaisin esittää neuvoston puheenjohtajalle kysymyksen muutoksesta Yhdysvaltojen politiikassa, sen jälkeen kun me Euroopan unionissa muutimme koko maataloustuen suuntaa GATT-neuvottelujen viimeisen kierroksen jälkeen. Yhdysvallat on enemmän kuin kaksinkertaistanut tukien määrän maanviljelijää kohti. Samaan aikaan niitä politiikkoja noudattava Euroopan unioni, jotka selvitysryhmä ja Yhdysvallat pakottivat meidät omaksumaan, on vähentänyt osuuttaan maailmanmarkkinoiden meijerisektorilla, viljasektorilla ja lihasektorilla. Olen sitä mieltä, että koska Yhdysvaltain hallitus on kaksinkertaistanut suoraan maanviljelijöille antamansa tuen tason, Euroopan unionia on itse asiassa harhautettu, ja politiikka, joka on johtanut maailmanmarkkina-osuutemme vähenemiseen on itse asiassa vanhentunut, ja sitä olisi tarkistettava.

Moscovici
. (FR) En mene yksityiskohtiin, mutta emme voi hyväksyä juuri tämäntapaisiin näkemyksiin perustuvia hyökkäyksiä, joita on pystytty tekemään yhteistä maatalouspolitiikkaamme ja omaa järjestelmäämme vastaan, ja myös tästä syystä Euroopan unioni on hyväksynyt WTO:ta varten yleisen neuvotteluvaltuutuksen, jolla pyritään suojelemaan eurooppalaista sosiaalista ja maatalousmallia kulttuurimallista puhumattakaan. Voitto olla vakuuttuneita siitä, että tämä neuvotteluvaltuutus säilyy tulevienkin neuvottelujen perustana.

Puhemies


Myrsini Zorba
Kysymys nro 9 (H-0616/00):
Aihe: Kulttuurikysymyksiä koskevan yksimielisen hyväksynnän muuttaminen hallitustenvälisessä konferenssissa Euroopan yhteisen kulttuuriperinnön, jota vaalitaan jäsenvaltioiden kulttuurien kehittämisen ja monimuotoisuuden arvossa pitämisen kautta, katsotaan olevan Euroopan yhdentymisen kannalta merkittävä tekijä ja se on sisällytetty EY:n perustamissopimuksen 151 artiklaan. Kyseisessä artiklassa edellytetään jäsenvaltioiden välisen yhteistyön rohkaisemista niiden toimien tukemiseksi ja täydentämiseksi tietyillä erityisen herkillä aloilla.
Kuitenkin tähän liittyvät päätökset tulee hyväksyä yksimielisesti, mikä haittaa kulttuurikysymyksistä tehtävien tärkeiden päätösten tekemistä.
Kun otetaan huomioon, että kulttuurin tila ja kulttuuripolitiikat vaihtelevat suuresti ja että uuden teknologian myötä kehittyvissä infrastruktuureissa on havaittavissa suurta kulttuurista epätasa-arvoisuutta, ja kulttuuria koskevat päätöksiä tulee tehdä entistä enemmän ja aiempaa joustavammin, kysyn neuvostolta seuraavaa:
Sisältyykö hallitustenväliseen konferenssiin oikeusjärjestelmän uudistaminen ja päätösten muuttaminen määräenemmistöisiksi? Millä tavoin on toistaiseksi pantu täytäntöön perustamissopimuksen 151 artiklan 4 kohta, joka käsittelee kulttuuriin liittyvien näkökohtien huomioimista kaikessa EU:n toiminnassa?

Moscovici
. (FR) Määräenemmistösäännön laajentaminen koskemaan tiettyjä Euroopan unionin toimialoja, joista päätetään tällä hetkellä yksimielisesti, on todellakin yksi meneillään olevan hallitustenvälisen konferenssin suurimmista haasteista. Se on tärkeä demokraattinen haaste. Demokratiassa päätökset tehdään määräenemmistöllä, ei yksimielisesti. Tässä yhteydessä 151 artikla on yksi niistä säännöksistä, joiden kohdalla kallistuttaneen määräenemmistösäännön kannalle.
Jäsen Zorba lienee kanssani samaa mieltä siitä, että tässä vaiheessa on ennenaikaista arvioida, mihin suuntaan hallitustenvälisen konferenssin työ kehittyy, mutta arvelisin, että 151 artiklasta päästään pian yksimielisyyteen, koska kaikista asioista ei voida olla erimielisiä. 151 artiklan 4 kohdan soveltamisen osalta vastaisin yksinkertaisesti, että Euroopan kulttuurien monimuotoisuuden kunnioittaminen ja edistäminen on keskeinen näkökohta kaikessa yhteisön toiminnassa.

Zorba
Arvoisa ministeri, ne, jotka tiedostavat kulttuuripolitiikan suuren tarpeen Euroopan unionissa, tietävät myös, että hallitustenvälinen konferenssi - olen kanssanne samaa mieltä - tarjoaa hyvän tilaisuuden muuttaa yksimielisyysperiaatetta. Hallitustenvälinen konferenssi ei varmastikaan ole neuvostolle vieras ja ulkopuolinen menettely. On varmaa, että se ottaa huomioon kaikki näkemykset ja tarpeet. Se ei toimi tyhjiössä. Kysymykseni koskeekin sitä, onko neuvosto samaa mieltä yksimielisyyden muuttamisesta, ja ajaako neuvosto tätä hallitustenvälisessä konferenssissa. Yhtä tärkeää kuin on talouspolitiikkojen edistäminen, on se, että tarkastellaan kulttuuriasioita sekä kehitetään luonteeltaan rakenteellista kulttuuripolitiikkaa. Tässä mielessä esitin kysymykseni ja uskon, että meidän ei pidä vain odottaa, koska silloin voi olla liian myöhäistä. En ole kovin varma, että yhteisymmärrykseen päästään helposti.

Moscovici
. (FR) Neuvosto ei sinänsä, määritelmänsä vuoksi, ole hallitustenvälisen konferenssin jäsen. Pyydän teitä luottamaan neuvoston ranskalaiseen puheenjohtajaan ja EU:n neuvostoon pyrkimyksissä laajentaa määräenemmistöäänestyksen käyttöä. Jos siirryn hetkeksi asemani ulkopuolelle, voin sanoa, että toivomme, että määräenemmistön käytöstä tehdään sääntö ja yksimielisyydestä poikkeus, vaikka tilanne on tällä hetkellä lähes päinvastainen.

Puhemies


María Izquierdo Rojo
Kysymys nro 10 (H-0617/00):
Aihe: Laajentumisen kulut ja Välimeren alueen maatalous Välimeren alueen maataloutta koskevien ennusteiden ja viimeisimpien lainsäädäntöehdotusten vaikutukset kohdistuvat muun muassa puuvillan, riisin, hedelmien ja vihannesten, tomaattien, pähkinöiden ja oliiviöljyn tuotantoon. Kyseisillä uudistuksilla on vakavia seurauksia näiden Euroopan köyhien alueiden työllisyyteen ja yhteiskunnalliseen kehitykseen. EU:n laajentumisen budjettisuunnitelmat mielessäni kysyn, miten neuvosto pyrkii välttämään sen, että seuraavan laajentumisen kuluja ei maksettaisi Välimeren alueen maatalouden kustannuksella?

Moscovici
. (FR) Ymmärrän arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksen taustalla olevaa huolestuneisuutta. Minusta näyttää kuitenkin siltä, että kysymyksessänne yhdistetään eri aloja koskevat pohdinnat.
Sanon muutaman sanan ensimmäisestä väitteestänne: parhaillaan toteutettavien pääasiassa Välimeren alueen tuotteita koskevien yhteisten markkinajärjestelyjen uudistamisen tavoitteena on mukauttaa kyseiset markkinat Euroopan ulkopuoliseen kilpailuun, joka on usein erittäin kovaa, ja vakiinnuttaa näiden alojen tuotanto unionissa. Pyrkimyksenä on siis todellakin työpaikkojen säilyttäminen alueilla, joilla on yleensä huonot mahdollisuudet siirtyä muiden tuotteiden viljelyyn.
Tässä hengessä neuvosto ilmaisee aikanaan kantansa komission esittämistä lainsäädäntöehdotuksista. Unionin maatalousministerit, jotka ovat olleet Biarritzissa lauantaista tähän päivään asti puolivuosittain pidettävässä epävirallisessa kokouksessaan, ovat myös muistuttaneet haluavansa suunnata maatalouspolitiikkoja aiempaa selvemmin tuotteiden laadukkuuden ja monipuolisuuden lisäämiseen.
Viittaatte kysymyksenne toisessa osassa EU:n laajentumisen budjettivaikutuksiin, mikä ei ole nähdäkseni suoraan yhteydessä juuri käsittelemääni YMJ:n uudistusten hyväksymiseen. Laajentumisen budjettivaikutukset herättivät vilkasta keskustelua maaliskuussa 1999 pidetyssä Berliinin Eurooppa-neuvostossa, jossa vahvistettiin rahoitusnäkymät kaudelle 20002006. Rahoitusnäkymät osoittavat kauden kunkin vuoden ja kunkin otsakkeen kokonaismenot maksusitoumusmäärärahoina, eikä rahoitusnäkymien eri otsakkeiden alle määrättyjä maksusitoumusmäärärahoja voida lisätä.
Näin ollen laajentumiseen liittyviä menoja ei todellakaan voida rahoittaa supistamalla rahoitusnäkymien otsakkeeseen 1 kirjattuja maatalousmenoja. Tulevan laajentumisen kuluja ei siis mielestäni voida maksaa Välimeren alueen maatalouden kustannuksella kauden 20002006 rahoitusnäkymissä. Meidän on tietysti aikanaan, varsin todennäköisesti viimeistään vuonna 2005, tehtävä uusi toimielinten välinen sopimus tulevista rahoitusnäkymistä, mutta lienette samaa mieltä siitä, että tämä ajankohta on vielä niin kaukana, ettei meidän ole järkevää ryhtyä käsittelemään asiaa tässä vaiheessa.

Izquierdo Rojo
Jotta vältettäisiin laajentumisen kielteiset vaikutukset Välimeren alueelle, olisitteko valmis antamaan tämänsuuntaisen suosituksen? Todellakin maataloudesta vastaava komission jäsen Fischler on tekojensa ja ehdotustensa vuoksi vastuussa siitä, että laajentumisella on aiheutettu Välimeren kannalta kielteisiä vaikutuksia. Tähän liittyvät pelot ovat tosiasia koko Välimeren alueella. Koska huomaan, että neuvosto pitää lujasti politiikastaan kiinni, ja jotta vältettäisiin kuten te sanotte mitään tällaista tapahtumasta tekojen eikä aikomusten avulla, haluaisin kysyä teiltä, onko puheenjohtajavaltio Ranska ennen kautensa päättymistä valmis antamaan sopivaksi katsomallaan tavalla sellaisen suosituksen, jolla nämä pelot häivytetään, eli saavutetaan se, etteivät laajentumisen kulut koidu Välimeren tuottajien maksettavaksi.

Moscovici
. (FR) En voi esittää suoralta kädeltä mitään suosituksia tähän yhteyteen. Voin vain taata teille sen, hyvä parlamentin jäsen, että vaikeiden Berliinin neuvottelujen myötä sovitut rahoitusnäkymät muodostavat kehyksen, jota meidän on äärimmäisen vaikea muuttaa. Emme toivo sitä. Toistan siis vielä kerran, että asiaan palataan vuonna 2005.

Puhemies


Anna Karamanou
Kysymys nro11 (H-0619/00):
Aihe: Albanian Dervitsanin kylän kreikkalaiseen vähemmistöön kohdistunut hyökkäys Albanian Dervitsanin kylän kreikkalaiset asukkaat joutuivat yöpymään 3.-4. heinäkuuta 2000 pommisuojissa heihin naapurikylästä Lazaratista kohdistuneen panssarintorjuntaohjushyökkäyksen jälkeen. Alueelle saapuneet poliisit eivät pystyneet pidättämään ketään. Tämä ei ollut ensimmäinen kreikkalaisvähemmistöön kohdistunut hyökkäys. Euroopan neuvosto kehotti viime viikolla Albanian hallitusta ryhtymään toimiin Albaniassa asuvien vähemmistöjen suojelemiseksi. Kun otetaan huomioon Euroopan unionin neuvoston 13.-14. kesäkuuta 2000 hyväksymä Albaniaa koskeva toimintasuunnitelma, kysyn neuvostolta, mihin poliittisiin toimiin se aikoo ryhtyä ja mitä se aikoo tehdä alueen turvallisuuden vahvistamiseksi ja vähemmistöjen ruumiillisen koskemattomuuden ja perusoikeuksien varmistamiseksi?

Moscovici
. (FR) Neuvosto sai tiedon 3. ja 4. heinäkuuta 2000 välisenä yönä Lazaratin kylästä Dervitsaniin kohdistuneesta aseellisesta selkkauksesta, jossa käytettiin automaattiaseita ja räjähteitä. Neuvoston käytössä olevien tietojen mukaan tulituksesta vastasi pieni joukko henkilöitä, jotka ilmeisesti pyrkivät estämään Albanian poliisin pidätykset omassa kylässään. Vaikka kreikkalaisvähemmistö ei ollut hyökkäyksen kohteena, hyökkäys loi kuitenkin epävarmuutta kyseisellä alueella.
Euroopan unioni tukee Albanian hallituksen pyrkimyksiä uudistaa poliisivoimiaan ja niiden rakennetta Albanian kansalaisten ja alueen turvallisuuden parantamiseksi. WEU:n neuvoston johdolla Albaniaa varten perustettu monikansallinen neuvoa-antava poliisiryhmä, joka on toiminut paikan päällä vuodesta 1997 lähtien, on laajentanut ja kehittänyt tehtäväaluettaan sen jälkeen, kun maaliskuussa 1998 hyväksyttiin Euroopan unionin osallistumista toimintakykyisten poliisivoimien luomiseen Albaniassa koskeva yhteinen toiminta.
Albaniaa ja sen lähialueita koskevan toimintasuunnitelman hyväksymisen jälkeen neuvosto tutkii nyt ehdotettuja toimenpiteitä löytääkseen niistä nopeasti toteutettavissa olevat vaihtoehdot. Toimintaohjelma koskee pääasiassa maahanmuutto- ja turvapaikkaongelmiin liittyviä kysymyksiä.
Ehdotettujen toimenpiteiden joukossa on kuitenkin myös ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen suojelua koskevia hankkeita. Euroopan unioni toimiikin jo aktiivisesti näillä aloilla. Koska Albanian kanssa voidaan harkita assosiaatio- ja vakaussopimuksen solmimista, voin vakuuttaa, että Euroopan unioni seuraa tiiviisti, miten hyvin Albaniassa kunnioitetaan demokraattisia periaatteita, ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen oikeuksia sekä huolehditaan yleisestä järjestyksestä ja oikeusvaltion periaatteiden toteutumisesta.

Karamanou
Paljon kiitoksia neuvoston edustajalle vastauksesta. Kysymykselläni halusin kuitenkin jälleen kerran korostaa niitä suuria ongelmia, joita esiintyy Balkanin maissa, ongelmia, jotka liittyvät taloudelliseen ja sosiaaliseen kurjuuteen ja ennen kaikkea siihen, että demokraattiset instituutiot eivät toimi. Selkkaus, jonka uhriksi kreikkalaisvähemmistö joutui, on vain yksi monista, joita Albaniassa tapahtuu päivittäin. Arvoisa neuvoston edustaja, tästä syystä kysymykseni kuuluu, miten valmiita olette antamaan todellista tukea Albanialle, jotta oikeusvaltio pystyisi toimimaan. Näin emme nähneet tapahtuvan, kun päätettiin Albaniaa koskevasta toimintaohjelmasta. Toimintaohjelmassa painotatte enemmän siirtolaisuuden hillitsemistä ja pakolaisten palauttamista Albaniaan - joka ei selvästikään ole turvallinen maa - kuin sitä, miten tätä maata pitäisi auttaa kehittymään. Mielestäni olemme antaneet Balkanilla monia lupauksia, mutta olemme haluttomia toteuttamaan niitä käytännössä. Arvoisa neuvoston edustaja, tähän tahtoisin saada vastauksen.

Moscovici
. (FR) Hyvä parlamentin jäsen, olen samaa mieltä kanssanne siitä, että aiemmin ilmi tulleet tapahtumat johtuvat pikemminkin Albanian yleisistä turvallisuus- ja järjestysongelmista kuin vihamielisestä toiminnasta kreikkalaisvähemmistöä kohtaan. Kyseessä on yleinen ongelmia, ja sellaisena se on myös hoidettava.
Mainitsemanne Albaniaa koskeva toimintasuunnitelma on korkean tason maahanmuutto- ja turvapaikkaryhmän laatima Albaniaa ja sen lähialueita koskeva toimintasuunnitelma, joka hyväksyttiin 13. ja 14. kesäkuuta kokoontuneessa yleisten asioiden neuvostossa. Sen tavoitteena on itse asiassa määritellä ja sovittaa yhteen Euroopan unionin keinoja maahanmuutto- ja turvapaikkaongelmien ratkaisemiseksi Albaniassa ja sen naapurimaissa, eikä sillä siis pyritä edistämään minkään vähemmistön oikeuksia.
Ehdotettujen toimenpiteiden joukossa on kuitenkin myös demokratian, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien toteutumisen parantamista yleisesti koskevia hankkeita tai ohjelmia. Neuvoston työryhmät tutustuvat parhaillaan ehdotettuihin toimenpiteisiin löytääkseen niistä nopeasti toteutettavissa olevat vaihtoehdot. Väliraportin odotetaan valmistuvan joulukuussa pidettävään Nizzan Eurooppa-neuvostoon mennessä.

Puhemies


Esko Olavi Seppänen, jonka kysymyksen Jonas Sjöstedt on ottanut nimiinsä
Kysymys nro 12 (H-0622/00):
Aihe: Venäjän Tacis-avun supistaminen Euroopan unioni on rangaissut Venäjää sen Tsetsenian sotatoimien johdosta supistamalla ns. Tacis-rahoja. Feiran kokouksessa sanktioita päätettiin lieventää. Millä ehdoin neuvoston mielestä Tacis-rahoja tulisi antaa Venäjän käyttöön tämän ja ensi vuoden aikana?

Moscovici
. (FR) Feiran Eurooppa-neuvoston jälkeen 10. heinäkuuta pidetyssä yleisten asioiden neuvostossa komissiota pyydettiin jatkamaan Venäjää koskevaa ohjeellista Tacis-ohjelmaa, joka kattaa vuodet 20002003, ja laatimaan ehdotuksen kohdennetusta Tacis-toimintaohjelmasta vuodelle 2000.
Asiasta vastaavan hallintokomitean on määrä käsitellä näitä ehdotuksia 17. lokakuuta 2000. Kyseisen ohjelman ensisijaisena tavoitteena on tukea oikeusvaltion periaatteiden toteutumista Venäjällä siten, että ne vastaavat nykyaikaisen talouden demokraattisia vaatimuksia ja hyödyttävät Venäjän koko yhteiskuntaa. Ohjelmassa kiinnitetään erityistä huomiota instituutioiden ja talouden uudistamiseen, demokratian ja kansalaisyhteiskunnan vahvistamiseen tähtääviin toimiin sekä riippumattomien tiedotusvälineiden suojeluun ja kehittämiseen.
Lisäksi neuvosto on sopinut siitä, että jos Venäjän tilanne kehittyy suotuisalla tavalla, neuvosto tekee uusia päätöksiä Venäjän kanssa käytävän yhteistyön suuntaviivoista ja käytettävissä olevien välineiden hyödyntämisestä.

Sjöstedt
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa vastauksesta. Haluan tehdä lisäkysymyksen: Mitä ehtoja tämän tuen toteuttamiselle asetetaan? Onko neuvosto sitä mieltä, että Tsetsenian nykyinen tilanne on sellainen, että tämän tuen myöntämistä Venäjälle voidaan pitää järkevänä?

Moscovici
. (FR) Kyllä, vuonna 2000 tähän tarkoitukseen on sidottu ainoastaan 34 miljoonaa euroa Helsingin ohjelmassa tehdyn uuden keskittämisen johdosta. Toinen osa määrärahoista varataan Venäjän viranomaisten uudelleen käynnistämälle uudistusprosessille todellisen oikeusvaltion aikaansaamiseksi, mikä lisää Venäjälle vuonna 2000 myönnettävän Tacis-rahoituksen määrän korkeintaan 92 miljoonaan euroon.
Vuonna 2001 käyttöön otettava kokonaisrahoitus tämä on ainoa vastaus, jonka pystyn antamaan riippuu puolestaan neuvoston myöhemmin tekemistä päätöksistä Venäjän tilanteen kehittymisen mukaan. Maan tilannetta arvioidaan kriteereillä, jotka perustuvat instituutioiden uudistamiseen, demokratisoitumiseen, kansalaisyhteiskunnan vahvistamiseen ja ihmisoikeuksien toteutumiseen koko Venäjän alueella. Tsetsenian tilanteen seuraaminen kuuluu siis selvästi arviointikriteereihin.

Puhemies


Manuel Pérez Álvarez
Kysymys nro 13 (H-0624/00):
Aihe: Matosinhosin torin tapahtumat Neljä espanjalaista Docapesca S.A. -yrityksen tuotantolaitosten eteen pysäköityä sardiineja kuljettavaa kuorma-autoa joutui väkivaltaisen hyökkäyksen kohteeksi aamuyöstä 22. kesäkuuta. Useiden lähteiden mukaan syyllisiksi epäillyt Poboan, Varsímin ja Matosinhosin kalastajat rikkoivat neljän kuorma-auton ovet teräviä esineitä käyttäen, heittivät kalat autosta ulos, kastelivat ne polttoöljyllä tai vastaavilla tuotteilla tavoitteenaan niiden pilaaminen käyttökelvottomiksi ja huusivat uhkauksia.
Tuhoista kärsi neljä yritystä, joista yhdelle koitui kalatuotteiden osalta yhdeksän miljoonan pesetan menetykset ja kuorma-auton välineistön osalta 300 000 pesetan menetykset. Tällaista rikosta ei olisi enää koskaan pitänyt tapahtua (vuonna 1998 makrillin tuottajia vastaan kohdistui samankaltainen rikos).
Mihin toimiin neuvosto aikoo ryhtyä tämänkaltaisten lainvastaisten tapahtumien torjumiseksi, jotka rikkovat erityisesti Euroopan unionin edistämää henkeä ja periaatteita? Onko neuvosto suunnitellut korvaavansa tai hyvittävänsä jollain tavalla nämä epäreilusti ja tahallisesti aiheutetut vahingot?

Moscovici
. (FR) Arvoisa puhemies, neuvosto on syvästi pahoillaan Matosinhosin torilla aamuyöstä 22. kesäkuuta sattuneista tapahtumista ja tämän väkivallan uhreille aiheutuneista vahingoista.
Tässä yhteydessä on kuitenkin korostettava, että jäsenvaltioiden tehtävänä on varmistaa yhteisen kalastuspolitiikan ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden sääntöjen noudattaminen ja toteuttaa aiheelliset toimet kansallisen lainsäädäntönsä puitteissa, koska kyseisistä rikkomuksista on rangaistava kyseisen jäsenvaltion rikosoikeuden ja siviilioikeuden säännösten mukaisesti.
Muistuttaisin tältä osin, että neuvosto antoi 7. joulukuuta 1998 asetuksen EY N:o 2679/98 sisämarkkinoiden toimivuudesta jäsenvaltioiden välisen tavaroiden vapaan liikkuvuuden osalta, jossa säädetään komission toimintamekanismeista, joilla pyritään siihen, että jäsenvaltiot, jotka vastaavat yksin yleisestä järjestyksestä, korvaavat nopeasti yksittäisten henkilöiden toiminnan seurauksena vapaalle liikkuvuudelle aiheutuneet vakavat esteet.

Pérez Álvarez
Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin sanoa, että Galician ja Portugalin pohjoisosissa on aina oltu keskenään varsin hyvissä väleissä, sillä Miño-joki ei ole ollut raja, eikä erottaja, vaan yhdistäjä. Kuitenkaan kesäkuun 22. päivän kaltaiset valitettavat tapahtumat, jotka olivat vain muutamien aikaansaannosta, eivät saa yleistyä. Siksi on tärkeää ottaa käyttöön sellaisia toimia, joilla estetään kaikissa tilanteissa niiden toistuminen, ja että teosta vastuussa oleville määrättävä rangaistus on esimerkillinen.
Siksi me vastarannan asukkaat eurooppalaisiahan me olemme kaikki haluaisimme tietää, kuinka tätä asiaa hoidetaan ja onko tehty esimerkillisiä päätöksiä, jotta tällaiset tapahtumat eivät vastaisuudessa toistuisi.

Moscovici
. (FR) Voin vain toistaa vastaukseni eli sen, että yleisen järjestyksen ylläpito ja mahdollisten rangaistusten antaminen kuuluvat vastaavassa järjestyksessä kyseisen jäsenvaltion poliisivoimien ja tuomioistuinten toimivaltaan.
Lainaan asetuksesta otteen, jossa määrätään, että jos komissio katsoo, että jäsenvaltiossa on ilmennyt asetuksessa tarkoitettu este, se ilmoittaa asianomaiselle jäsenvaltiolle syyt, joiden perusteella komissio on tullut kyseiseen päätelmään, ja pyytää jäsenvaltiota toteuttamaan kaikki tarvittavat ja suhteelliset toimenpiteet kyseisen esteen poistamiseksi.
Näin ollen en sano tätä "livistääkseni", kuten sanotaan ranskaksi minusta tuntuu, että arvoisan parlamentin jäsenen olisi parasta osoittaa kysymyksensä komissiolle, jolla on nyt tarvittavat perusteet luotettavan vastauksen antamiseksi.

Kauppi
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston edustaja, myös Suomessa on tapahtunut hyvin vakavia hyökkäyksiä erästä elinkeinoa, nimittäin turkistarhausta kohtaan. Euroopan unionissa on hyvin pidetty yllä elinkeinovapauden periaatetta. Nyt kuitenkin yksi jäsenvaltio, eli Iso-Britannia, on vastikään kieltänyt turkistarhauksen alueellaan. Katsotteko, että tällä saattaa olla haitallisia vaikutuksia turkistavaroiden sisämarkkinoihin? Pyydän teitä vastaamaan nyt neuvoston puheenjohtajana, ei niinkään Ranskan hallituksen edustajana; Ranskan hallitushan on tähän asiaan jo oman kantansa esittänyt maatalousneuvostossa.

Moscovici
. (FR) Vastaan neuvoston puolesta enkä Ranskan hallituksen puolesta. Mainitsemanne tilanne voi joiltakin osin muistuttaa edellä mainittua tilannetta, mutta se ei liity samaan asetukseen, joka koskee kalatalousalan ongelmia. Näin ollen ei liene sopimatonta, että pyydän teitä ystävällisesti esittämään kysymyksenne tavanomaisessa muodossa eli kirjallisesti, jolloin neuvosto vastaa siihen mielellään. En halua antaa valmistelematonta vastausta näin vaikeaa aihetta koskevaan kysymykseen.

Puhemies
Neuvoston puheenjohtajan käsityksen tueksi minun on sanottava, että tämän kyselytunnin osalta työjärjestyksessä sanotaan, että lisäkysymysten on liityttävä asiaa varsin läheisesti.

Puhemies


Jonas Sjöstedt
Kysymys nro 14 (H-0625/00):
Aihe: Neuvoston kokousten avoimuus Yksi Ranskan puheenjohtajakauden kolmesta tärkeimmästä tavoitteesta on Euroopan unionin tuominen lähemmäksi kansalaisiaan. Loogisena seurauksena pitäisi olla neuvoston työn muuttaminen avoimemmaksi.
Kuinka monta täysin avointa neuvoston kokousta tullaan järjestämään Ranskan puheenjohtajakaudella, joka alkoi 1. heinäkuuta ja päättyy 31. joulukuuta 2000?

Moscovici
. (FR) Puheenjohtajavaltio Ranska kiinnittää aivan erityistä huomiota siihen, että Euroopan kansalaiset saavat tietoa neuvoston työstä ja että sen lainsäädännölliset päätökset tehdään avoimesti.
Julkiset keskustelut ovatkin jo vakiintunut käytäntö. Niiden myötä Euroopan unioni muuttuu pitkällä aikavälillä yhä avoimemmaksi kansalaisyhteiskuntaan nähden.
Neuvoston työjärjestyksen 8 artiklassa määrätään myös julkisten keskustelujen järjestämisestä. Yksi Ranskan puheenjohtajakauden prioriteeteista oli näin ollen laatia luettelo julkisista keskusteluista, jotka kattavat hyvin laajan aihe-alueen ja jonka Coreper hyväksyi 5. heinäkuuta 2000. Kaksi keskustelua järjestettiin jo heinäkuussa: 10. heinäkuuta 2000 yleisten asioiden neuvostossa, jolloin aiheena oli puheenjohtajavaltion ohjelman esittely, ja 17. heinäkuuta Ecofin-neuvostossa, jolloin keskusteltiin myös puheenjohtajavaltion ohjelmasta.
Täsmennän, että Ranskan puheenjohtajakauden loppuun mennessä on määrä järjestää kuusi muuta julkista keskustelua. 28. syyskuuta 2000 kuluttajien sisämarkkinoita käsittelevässä neuvostossa, jonka puheenjohtajana minulla on kunnia toimia, keskustellaan yleishyödyllisistä palveluista; 2. lokakuuta 2000 liikenneneuvostossa keskustellaan merenkulun turvallisuudesta; 10. lokakuuta 2000 ympäristöneuvostossa keskustellaan melulta suojautumisesta ja 17. lokakuuta 2000 työllisyys- ja sosiaalipolitiikan neuvostossa keskustellaan työntekijöiden tiedottamisesta ja kuulemisesta työhön liittyvissä asioissa. 9 marraskuuta 2000 nuorten koulutusta käsittelevässä neuvostossa käydään julkinen keskustelu Euroopan nuorista. Lopuksi 20. marraskuuta 2000 maatalousneuvostossa keskustellaan elintarvikkeiden turvallisuudesta.
Pyydän arvoisia parlamentin jäseniämme kiinnittämään huomiota siihen, että yleisö on jo saanut runsaasti tietoa neuvostossa käydyistä keskusteluista. Itse asiassa yli 3 000 seikkaperäistä otetta julkisista keskusteluista on postitettu. Internetissä on myös helposti saatavilla aihetta koskevia tietoja. Lisäksi TV-kanavat voivat lähettää näitä keskusteluja joko osittain tai kokonaan Europe by Satellite -palvelun välityksellä.
Lopuksi puheenjohtajavaltio Ranska pyrkii antamaan www-sivuillaan yleisölle mahdollisimman paljon tietoa kaikesta neuvoston työstä ja erityisartikkeleita tärkeimmistä käsiteltävänä olevista aiheista.

Sjöstedt
Haluan kiittää neuvostoa perusteellisesta vastauksesta. Yleisessä demokratiassa vallitsee sääntö, jonka mukaan kaikki uusia lakeja koskevat päätökset tehdään avoimesti parlamentissa ja jonka mukaan keskustelutkin ovat avoimia. Ministerineuvoston tilanne on siinä mielessä omituinen, että vain tietyt keskustelut ovat avoimia yleisölle. Tämä saattaa sen vuoksi johtaa siihen, että kun kyse on hieman ristiriitaisemmista asioista, kokoukset pidetään suljettujen ovien takana.
Haluaisinkin sen vuoksi tietää, aikooko hyvin kunnianhimoinen Ranskan puheenjohtajisto järjestää joitakin täysin avoimia kokouksia, toisin sanoen joitakin ministerineuvoton kokouksia, jotka ovat avoimia alusta loppuun, joiden kaikki keskustelut ja päätökset ovat avoimia, niin että ovia ei suljeta missään vaiheessa.

Moscovici
. (FR) Uskon osoittaneeni, että puheenjohtajavaltio Ranska päinvastoin haluaa laajentaa mahdollisimman paljon julkisia keskusteluja, ja olen sitä mieltä, että ohjelmamme on tältä osin täysin vakuuttava.
Haluaisin vain muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, millaisia unionin eri toimielimet ovat luonteeltaan. Neuvosto toimii todellakin lainsäätäjänä yhdessä Euroopan parlamentin kanssa, mikä merkitsee sitä, että toimeenpanovaltaa ja lainsäädäntövaltaa ei ole erotettu täsmällisesti toisistaan, kuten jonkun valtion parlamentaarisessa demokratiassa voidaan tehdä. Samaan aikaan meidän on kuitenkin pidettävä mielessämme, että Euroopan unionin neuvosto ei ole ainoastaan lakiasäätävä elin vaan myös toimeenpaneva elin, joka jakaa tältä osin valtansa komission kanssa, ja että neuvosto käsittelee monia asioita, joilla ei ole mitään tekemistä lainsäädännön kanssa.
Tästä syystä keskustelut järjestetään suljettujen ovien takana, kuten hallituksessakin tapahtuu koska kyseessähän on hallitusten välinen toiminta. Minulla on onni olla mukana maani hallituksessa. Elysée-palatsin ministerineuvoston kokoukset eivät ole avoimia lehdistölle, eikä niitä televisioida. Se on mielestäni hyvä asia, koska kyseessä on tilaisuus, jossa on tehtävä päätöksiä, joista tiedotetaan päätöksenteon jälkeen täysin avoimesti kaikille kansalaisille.
Kokoukset jaetaan siis suljettuihin ja avoimiin tämän vallanjakoteorian perusteella. Mielestäni neuvoston kunniaksi on kohtuuden nimessä luettava se, että se on avannut ovet joihinkin tällaisiin keskusteluihin, mikä ei kuulu juuri esittämääni hallituksen toimintatapaan. Olemme tehneet näin, mutta otamme todellakin huomioon neuvostossa yhdistyvät erilaiset piirteet.

Puhemies
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Moscovici, paljon kiitoksia, että olette ollut tänä iltana parlamentin käytettävissä.
Koska neuvoston kyselytuntia varten varattu aika on päättynyt, kysymyksiin 15 ja 40 vastataan kirjallisesti.
Julistan neuvostolle varatun kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 19.15, ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Turkin taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Morillonin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0206/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi Turkin taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen edistämiseksi toteutettavien toimien täytäntöönpanosta (7492/1/2000 korj.1 C5-0325/2000 1998/0300 (COD)).

Morillon
. (FR) Arvoisa puhemies, neuvoston yhteinen kanta, jonka aiheen juuri mainitsitte, saapuu nyt parlamenttimme toiseen käsittelyyn, mutta ei sisältönsä vaan muotoseikkojen vuoksi. Tämä saattaisi kuulostaa naurettavalta. Näin ei suinkaan ole.
Sisällön osalta parlamenttimme on todellakin hyväksynyt sen, että viiden seuraavan vuoden aikana varataan 135 miljoonaa euroa toimille, joilla pyritään korvaamaan Turkin tekemät uhraukset tulliliiton solmimiseksi Euroopan unionin kanssa, ja tästä ei ole minkäänlaista erimielisyyttä neuvoston kanssa.
Muodon osalta halusimme täsmentää tiettyjä aloja, joilla olisi sallittava ensisijaisesti vastaavanlaiset toimet, mutta neuvosto ei ole halunnut säilyttää kolmea niistä ehdotuksistamme, jotka koskivat ydinenergian kehittämisen yhteydessä painotettua ennalta varautumisen periaatetta etenkin maanjäristysalueilla. Vähemmistöjen kulttuuri-identiteetin suojelu ja tunnustaminen, kuolemantuomion poistamista koskevien aloitteiden tukeminen ja lopuksi, mikä lienee tärkein asia, erilaisten yhteistyömuotojen kehittäminen kurdiongelman ratkaisemiseksi.
Minun mielestäni näitä muotoseikkoja ei saa sivuuttaa keskustelussa, joka edeltää lokakuussa ulkoasioiden valiokunnassa käytävää liittymiskeskustelua, jonka pohjalta esittelen marraskuussa mietinnön valmistelutyön edistymisestä ja asenteiden kehityksestä unionissa ja Turkissa.
Kun Helsingissä avattiin ovet Turkin jäsenyydelle, kukaan ei vielä pystynyt arvioimaan, mihin näin avautunut tie johtaa tai miten paljon aikaa sen kulkemiseen tarvitaan. Voinen sanoa, että hyvin laaja yhteisymmärrys vallitsee siitä, että Turkille on annettava etuoikeutettu asema maantieteellisten, historiallisten, taloudellisten ja poliittisten syiden vuoksi, mutta myös siitä, että tätä etuoikeutettua asemaa voidaan ja pitääkin harkita sekä unionin piirissä että Turkin kanssa käytävässä tiiviissä yhteistyössä. Olen sitä mieltä, että tämä valinta kuuluu demokraattisesti Euroopan unionin kansalaisille, joita me täällä edustamme, ja Turkin kansalaisille itselleen. Ymmärsin, että tämä oli ilmaisesti teidän kantanne, arvoisa komission jäsen Verheugen, ja uskon voivani vakuuttaa teille, että kollegojeni suuri enemmistö tukee sitä.
Turkin jäsenyyttä koskevalla päätöksellä on liian suuri merkitys unionin ja Turkin tulevaisuudelle, jotta se voitaisiin tehdä kaikessa hiljaisuudessa tai peräti kabinettien kätköissä. Se edellyttää pitkiä keskusteluja niin täällä kuin kansallisissa parlamenteissakin, ja tämän vuoksi kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että tie on pitkä ja vaikea. Laajentumisen esittelijänä olen vakuuttunut siitä paitsi parlamentissamme jo käytyjen keskustelujen moniulotteisuuden ja kiihkeyden perusteella myös seuraamalla Turkissa taltioituja reaktioita sekä maan johtavissa piireissä että kansalaisyhteiskunnassa.
Palaan seikkaperäisesti näihin ristiriitaisiin reaktioihin esitellessäni tulevan mietintöni. Teen niistä tänään vain keskeisen johtopäätöksen. Turkin kansalaiset ovat sitä mieltä, että liittyminen unioniin edellyttää paitsi heidän oikeusjärjestelmänsä tuskatonta tarkistusta ja osittaista luopumista heille tärkeästä suvereniteetista myös jyrkkää muutosta heidän tapoihinsa ja asenteisiinsa, mihin he eivät näytä olevan valmiita. Tästä syystä parlamenttimme on ehdottanut Euroopan ja Turkin välisen foorumin perustamista, jossa tilannetta pohditaan syvällisesti Turkin yhteisön ja Euroopan parlamentin pätevien ja valtuutettujen edustajien kesken. Toistan tämän ehdotuksen tulevassa mietinnössäni ja voinen sanoa, että Turkin hallitus ei suhtaudu siihen vihamielisesti vaan ilmeisen myönteisesti.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, kun tämä pitkä tie on vasta alussa ja kun nämä tosiasiat ovat tiedossa, olen sitä mieltä, että nyt on aika luopua kaikesta tekopyhyydestä ja suurimpien esteiden, kuten kurdiongelman, jatkuvasta peittelystä. Ranskalaiset eivät voisi ajatellakaan kieltävänsä nykyään Korsikan ongelmaa, vaikka Ranskan kansalaiset ja poliittinen johto ovat eri mieltä siitä, miten se olisi ratkaistava. Turkissa on kurdiongelma. Neuvosto ei saa kieltää Euroopan parlamenttia osallistumasta sen ratkaisemiseen. Tämän tekstin paluu toiseen käsittelyyn ei ole puhtaasti muotokysymys, vaan se johtuu siitä, että parlamenttimme ei hyväksy tällaista poliittista oveluutta.

Zaharakis
Arvoisa puhemies, yhdyn täysin Morillonin suositukseen luopua tekopyhyydestä, jolla toisinaan poliittisten tai muiden tarkoitusperien vuoksi suhtaudutaan joihinkin kuitenkin olemassa oleviin ongelmiin. Eihän käsittääkseni ole epäilystä siitä, ettei olisi olemassa niitä asioita, joita kolme neuvoston hylkäämää tarkistusta koskivat, kuten neuvosto tässä kyseisessä tapauksessa luultavasti vähintäänkin vihjaa tekopyhällä valmiudellaan sivuuttaa ne tai vähätellä niiden merkitystä.
Kuitenkin nämä kolme tarkistusta, jotka heijastavat Euroopan parlamentin pysyviä näkemyksiä, ovat kaikki hyvin olennaisia ja merkittäviä, ja esittelijä on oikeassa vaatiessaan niiden hyväksymistä, koska ne vahvistavat takeita sitä vaaraa vastaan, että Turkin viranomaiset rakentavat ydinvoimalan maanjäristysalttiille alueelle, niissä mainitaan suoraan kuolemanrangaistus ja korostetaan selvästi Turkin velvollisuutta tunnustaa ja suojella vähemmistöjen kulttuurista identiteettiä osana yleisempää velvollisuutta kunnioittaa oikeusvaltion ja ihmisoikeuksien periaatteita sekä nostetaan esille kiistämätön kurdiongelma ja tarve ratkaista se tietenkin muulla tavoin kuin pommittamalla siviilejä, kuten viimeksi tapahtui 18. elokuuta Kendakorin alueella.
Toivon, että parlamenttimme vaatimus näiden konkreettisten kohtien hyväksymisestä auttaisi myös turkkilaista osapuolta käsittämään, vaikkakin Turkki vaikuttaa haluttomalta - kuten esittelijä Morillon oikein huomautti - ymmärtämään, että Euroopan lähentyminen ei ole Euroopan unionin jäsenten taholta yksisuuntainen hyvän tahdon ja suvaitsevaisuuden yksisuuntainen tie Turkin niin kutsuttuja erityispiirteitä kohtaan, että Turkin viranomaisilta ja turkkilaiselta yhteiskunnalta vaaditaan myös vastaavaa hyvää tahtoa sopeutua niihin oikeus- ja moraalisääntöihin, joita Euroopan unionissa noudatetaan ja jotka koskevat poikkeuksetta kaikkia ehdokasvaltioita, sääntöjä, joita valitettavasti edelleen rikotaan Turkissa ei ainoastaan kurdiongelman ja demokratiavajeen yhteydessä vaan myös monissa muissa tapauksissa, kuten esimerkiksi Kyproksen kysymyksessä ja Kreikan ja Turkin välisissä suhteissa.
Tämän Turkin käytöksen ja asenteen käytännöllinen ja kaikenkattava muutos voisi rohkaista niitä, jotka ehkä turhan toiveikkaasti halusivat kiirehtiä Turkin eurooppalaista tietä, ja vaikuttaa siihen, että kuvailtu Turkin eurooppalaiseen perheeseen liittymisen pitkä ja vaikea tie - vetoan jälleen Morilloniin - lyhentyisi.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aluksi haluaisin kiittää kollega Morillonia sydämellisesti hänen hyvästä työstään ja itsepintaisuudestaan vaatimusten ja tärkeimpien tarkistusten toteuttamiseksi. Tuen häntä ryhmäni puolesta, ja uskon, että pitäisi voida päästä yksimielisyyteen neuvoston kanssa. Mehän haluamme edistää tällä välineellä Turkin taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Toivomme tietysti, että Turkissa vahvistuisi samanaikaisesti kenties myös sen ansiosta poliittinen kehitys demokratian, ihmisoikeuksien kunnioittamisen, erityisesti oman kurdiväestön oikeuksien kunnioittamisen suuntaan ja että kuolemanrangaistus kiellettäisiin.
Olemme kuitenkin ja joudun toistamaan tätä täällä aina, ja toistan sitä myös Turkissa erittäin tyytymättömiä poliittiseen kehitykseen. Voisimme tietysti sanoa, että se ei ole meidän ongelmamme, ja itse Turkin suurin ongelma on todellakin lisäksi se, että se ei ole valmis luomaan eikä luo niitä poliittisia elimiä, jotka osoittaisivat edistystä tapahtuvan.
Turkki valitsi hiljattain uuden presidentin tuomarin, erittäin arvostetun tuomarin, jolla on hallituksen tuki. Mitä hallitus tekee yhtenä ensimmäisistä teoistaan? Se lähettää tälle presidentille kesällä eräänlaisen hätäasetuksen, jolla se haluaisi rajoittaa valtion palveluksessa olevien ihmisten tiettyjä oikeuksia, ja se ihmettelee, että presidentti entisenä korkea-arvoisena tuomarina torjuu nämä hänelle lähetetyt asetukset ja on sitä mieltä, että parlamentin pitäisi käsitellä ne, mikä on demokratiassa oikeastaan täysin itsestään selvä asia.
Tunnen kyllä aivan yhtä vähän myötätuntoa muslimeja kohtaan kuin monet muutkin parlamentin jäsenet, varsinkin kun he edustavat tätä fundamentalistista lähestymistapaa, joka on vallalla näillä alueilla, kuten Israelin ja Palestiinan parlamenttien puhemiesten tämänpäiväisessä keskustelussa kävi ilmi. Sitä on vain säädeltävä lainsäädännöllä! Eihän ole mahdollista poistaa yhtäkkiä hätäasetuksella kaikki muslimit viroista, kuten hallitus haluaa. Onko se todella ongelma? Silloin se on ongelma, jota on käsiteltävä parlamentaarisesti!
Kurdiongelma, se mainittiin jo. Siinäkään emme ole juuri edistyneet. Aina on nähtävissä myönteisiä ja kielteisiä merkkejä. Rohkeutta puuttuu niiltä, jotka tietävät, että se on ratkaiseva ongelma. Te mainitsitte Korsikan ongelman. Sanoisin, että Ranskassakin tarvitaan asianmukaista rohkeutta käydä käsiksi ongelmaan näin monen vuoden kuluttua. Toivoisin vain, että Turkilla olisi hieman tätä rohkeutta, jotta se saisi kurdiongelman todella lähemmäksi ratkaisua. Siellä on tietysti myös muitakin vähemmistöongelmia.
Kuolemanrangaistus mainittiin jo. Kuinka paljon olemmekaan kuulleet vakaumuksesta, että se on poistettava, ja kuinka kauan kestää, ennen kuin asianmukaisiin toimiin ryhdytään! Tämän pitää aiheuttaa niille ja lasken itseni mukaan parlamentin jäsenille, jotka mielellään ottaisivat Turkin Euroopan unioniin, pettymyksen, koska Turkki ei ryhdy näihin toimiin. Uskon kuitenkin, että meidän pitäisi edelleen täyttää lupauksemme. Meidän lupauksemme ovat täytettävissä ja täytetään, nimenomaan taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämisen muodossa. Odotamme nyt jännittyneinä, edistääkö Turkki itse poliittista kehitystään.

Haarder
Arvoisa puhemies, Turkin suhteittemme pitää edistää demokratiaa, vakautta ja johdonmukaisuutta. Ne voidaan saavuttaa muun muassa yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehityksen avulla, ja yhteiskunnallinen ja taloudellinen kehitys voidaan saavuttaa muun muassa ulkomaisten sijoitusten avulla. Unionin rahoituspaketti lisää Turkkiin tehtäviä sijoituksia, mikä osaltaan edistää ja lujittaa demokratiaa ja ihmisoikeuksia. Olemme nähneet tällaisen strategian toimivan aiemmissa Etelä-Euroopan diktatuurivaltioissa, näemme sen toimivan Itä- ja Keski-Euroopassa, ja sen pitäisi toimia myös Turkissa. Parlamentin pitää tukea tätä strategiaa, samalla kun meidän on vaadittava, että Kööpenhaminan kriteerit - demokratian ja ihmisoikeuksien osalta - täytetään, ennen kuin ylipäänsä voidaan ryhtyä puhumaan jäsenyysneuvotteluista. Haluan lopuksi korostaa tuhansien maan tasalle tuhoutuneiden kurdikylien jälleenrakentamisen tarvetta. Sen on selvästi oltava keskeisin osa Turkin politiikkamme, ja meidän on vaadittava, että myös Turkin hallitus korostaa tämän asia tärkeyttä, ja meidän on myös vaadittava, että kurdien vähemmistöoikeuksia kunnioitetaan samalla lailla kuin vähemmistöjen oikeuksia kunnioitetaan unionin valtioissa ja muissa hakijavaltioissa.

Ceyhun
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää ryhmäni puolesta esittelijää hänen suosituksestaan toiseen käsittelyyn. Hän on hyvä Turkin tilanteen tuntija. Hän tunteen maan ja siellä asuvien ihmisten ongelmat. Ei ole mikään salaisuus, että meidän ymmärtämällämme tavalla demokraattinen Turkki voi syntyä vasta, kun nykyiset taloudelliset ja sosiaaliset ongelmat on ratkaistu. On myös tunnettua, että Turkki ei kykene ratkaisemaan näitä ongelmia ilman meidän apuamme.
Esittelijän tarkistuksien sisältämät vaatimukset hän puhuu vähemmistöjen suojasta, hän vaatii oikeutetusti kuolemanrangaistuksen poistamista ja kurdiongelman ratkaisemista eivät missään tapauksessa ole edellytyksiä, jotka vaikeuttaisivat apua, vaan arvokkaita ehdotuksia Turkin välttämättömistä demokraattisista uudistuksista. Turkki hyötyy lopulta siitä, että nämä uudistukset toteutetaan. Tämän vuoksi tuemme esittelijän suositusta ja kiitämme häntä vielä kerran hänen työstään!

Korakas
Arvoisa puhemies, vain - tai pikemminkin jo - yhdeksän kuukautta on kulunut Helsingin päätöksestä julistaa Turkki ehdokasvaltioksi. Sanoimme jo silloin, että tämä päätös ei auttaisi, niin kuin monet väittivät, demokratisoitumista ja Turkin kansojen elinolojen parantumista, vaan se päinvastoin rohkaisisi Turkin johtoa lisäämään sortoa entisestään. Yhdeksän kuukautta tämän jälkeen näemme suruksemme, että olimme oikeassa, koska totuuden nimissä toivoimme, että olisimme olleet väärässä.
Nyt neuvostolta on tullut ehdotus vapauttaa 135 miljoonaa euroa Turkin taloudelliseen ja sosiaaliseen kehittämiseen. Pelkäämme pahoin, että merkittävä osa näistä rahoista käytetään valvonnasta huolimatta sortokoneiston vahvistamiseen.
Sallinette, että esitän muutamia tietoja. Kuten me kaikki tiedämme, toisinaan annetuista lupauksista huolimatta perustuslaki on edelleen hyvin epädemokraattinen; niin on myös rikoslaki: Turkin vankiloissa majailee tällä hetkellä yli 15 000 poliittista vankia epäinhimillisissä oloissa, ja vankiloita nykyaikaistetaan kiristämällä eristystä, mikä on herättänyt Turkissa valtavia vastareaktioita jopa Istanbulin asianajajayhdistyksessä, joka erityisraportissaan tuomitsee nämä toimenpiteet; äskettäin, 1. syyskuuta, kansainvälisenä rauhan päivänä, pidetyissä mielenosoituksia pidätettiin ihmisiä; Kypros pysyy edelleen jaettuna; samaan aikaan kun me vapautamme varat, Turkin pääministeri Ecevit sanoo, että Kyproksen ongelma ratkaistiin vuonna 1974, eli barbaarimaisella hyökkäyksellä ja miehityksen jatkamisella YK:n päätöslauselmia halveksuen. Lisäksi haluan sanoa, että myös ulkoministeri Cem sanoo samaa Kreikan ja Turkin välisistä suhteista. Kenenkään ei pidä kerskua tai ylpeillä sen vuoksi, että nämä Kreikan ja Turkin suhteet johtavat jatkuviin Kreikan hallituksen myönnytyksiin, koska ne vain lisäävät jännitystä.
Haluatte siis käyttää näitä rahoja syöttinä päästäksenne syvemmälle Turkin talouteen ja ryöstääksenne vielä lisää Turkin kansan rikkauksia. Me emme kehota antamaan tai olemaan antamatta, haluamme vain tuoda esille, missä olosuhteissa ja mistä syystä nämä rahat annetaan.

Souladakis
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen täysin samaa mieltä kollega Morillonin esittelemästä hienosta työstä, siinä muodossa kuin kollega Swoboda on sitä olennaisesti täydentänyt. En siis toista pyrkimyksiä, jotka hyväksyn kokonaisuudessaan. Haluan esittää kuitenkin muutamia huomautuksia.
Euroopan unionin ja Turkin suhteiden erityislaatu, sellaisena kuin olemme sen kokeneet monina vuosina, lähtöpisteessä ja ytimessä on poliittinen Turkki-niminen ongelma. Niinpä Helsingissä noin 9-10 kuukautta sitten viitoitettiin sellainen menettely, jonka odotuksiin kuuluu käytännössä Turkki-nimisen poliittisen ongelman ratkaiseminen. Tässä mielessä, ja koska läsnä on laajentumisesta vastaava komission jäsen Verheugen ja koska kumppanuussuhteen Euroopan unionin ja Turkin välille luovassa tekstissä, jonka saamme myöhemmin, on tietty henki, olen varma, että parlamentti tukee sitä, että kaikki, mitä Helsingin päätöksessä sanottiin ihmisoikeuksista, Kyproksesta, Egeanmerestä ja kriiseistä, tulee mukaan sopimustekstiin eikä johdantoon.
Katsokaa Turkkia. Se on outo tapaus. Se säteilee kriisejä kaikkialle ympäristöönsä. Me, jotka elämme tuolla alueella, haluamme, että kriisit vihdoinkin lakkaisivat. Kriisit syntyvät Turkin poliittisen järjestelmän rakenteen vuoksi. Saimme hiljattain todistaa Kyproksessa kyproksenturkkilaisten mielenilmauksia, kun he vihdoin avasivat suunsa ja tuomitsivat Turkin miehittäjänä. Vasta eilen kuulin BBC:stä kyproksenturkkilaisten, joista - alkuperäisten, ei asutettujen - puolet on pysynyt Kyproksessa, yhden puoluejohtajan sanovan: "Turkkilaiset, antakaa meidän vihdoinkin mennä Euroopan unioniin, koska tekin haluatte meidän menevän, antakaa meidän mennä aikaisemmin."
Tämän takia, koska tässä asiassa pelissä ovat Euroopan luonteenlaatu, sen odotukset ja sen periaatteet, olen varma, että komission jäsen Verheugen vakuuttaa meille, että komissio näiden periaatteiden vartijana sitoo Turkin liittymisprosessin näihin periaatteisiin. Uskon että tämä on kaikkein tärkein kysymys, tällaisen tien viitoittaminen. Arvoisa komission jäsen Verheugen, enhän voi olla sitä mieltä, että me kaikki voimme hyväksyä, että toisaalta äänestämme parlamentteja ja hallituksia ja että toisaalta valtiossa on olemassa sotilasjohto, joka määrittelee politiikan rajat meidän kaikkien puolesta. Tässä mielessä esittelijä Morillonin ehdotus on rohkaiseva ja lupaava. Me kreikkalaiset haluamme Turkin Euroopan unioniin, me haluamme demokraattisen Turkin, koska demokraattinen Turkki on lähtökohta kriisien poistumiselle koko alueelta, kriisien, joista olemme saaneet kärsiä monen monta vuotta.

Verheugen
. (DE) Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin kiittää esittelijä Morillonia sydämellisesti tästä syvällisestä mietinnöstä. Olen iloinen siitä, että voimme todeta päätyneemme laajaan yksimielisyyteen. Olen iloinen myös siitä, että parlamentti reagoi erittäin nopeasti yhteiseen kantaan, jonka neuvosto hyväksyi yksimielisesti, ja ennen kaikkea olen iloinen siitä, että parlamentti voi erittäin suurelta osin hyväksyä tämän komission ehdottaman yhteisen kannan.
Mietinnössä ehdotetaan nyt asetusehdotuksen täydentämistä kolmesta kohdasta. Voin kertoa teille, että komissio on parlamentin kanssa yhtä mieltä näistä kohdista. Komissio käy siksi läpi Euroopan parlamentin ehdottamat tarkistukset, ilmoittaa neuvostolle mahdollisimman nopeasti oman kantansa ja pyytää sitä päättämään lainsäädäntömenettelyn.
Tämä ehdotuksessa käsiteltävä asetus on erittäin tärkeä, sillä yhdessä MEDA-ohjelmaan liittyvien Turkkia tukevien toimien ja neuvoston huhtikuussa säätämän asetuksen kanssa se muodostaa Turkille annettavan rahoitusavun kolmesta pilarista viimeisen. Kaikki nämä taloudelliset resurssit on tarkoitettu tukemaan liittymistä edeltävän strategian täytäntöönpanoa. Liittymistä edeltävässä strategiassa on kyse Turkin valmistamisesta neuvotteluihin. Se saavuttaa neuvotteluvalmiuden vasta, kun perustavat poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset uudistukset on toteutettu.
Unionin ja Turkin välisten suhteiden paraneminen Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen on mahdollistanut sen, että kaikista kysymyksistä voidaan keskustella avoimesti ja kriittisesti. Poliittisen vuoropuhelun vilkastuminen kaikilla tasoilla, mikä on tyypillistä Helsingin jälkeiselle ilmapiirille, on varmasti vaikuttanut siihen. Minun on myös sanottava, että avoimet ja kriittiset keskustelut, jotka koskevat usein myös tuskallisia asioita, jotka koskevat usein myös arkoja asioita, ovat välttämättömiä, jos haluamme kulkea edessämme olevan tien loppuun asti.
Haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni korostaakseni uudelleen sitä, että odotamme Turkilta lujaa sitoutumista aloitettuun uudistusprosessiin. Turkki allekirjoitti joitakin viikkoja sitten YK:n sopimukset kansalaisten ja poliittisista oikeuksista sekä taloudellisista ja sosiaalisista oikeuksista. Uskon, että se liittyy päätökseen, jonka teimme viime vuonna, ja että sitä voidaan pitää sen tuloksena. Pidän tätä allekirjoitusta tärkeänä askeleena oikeaan suuntaan. Haluaisin kuitenkin myös korostaa sitä, että nyt on kyse siitä, että Turkin parlamentti ratifioi molemmat sopimukset nopeasti ja että niiden synnyttämät sitoumukset myös täytetään käytännössä.
Viimekertaisella Turkin vierailullani heinäkuussa minulle selostettiin perusteellisesti hallituksen käsiteltävänä ollutta ministeriöiden välisen komitean kertomusta Kööpenhaminan kriteerien täyttämisen vaatimista uudistuksista. Kertomus sisältää joukon ihmisoikeustilanteen parantamiseen tähtääviä uudistushankkeita. Nyt on kuitenkin kyse siitä, että Turkin hallitus todella toteuttaa ehdotetut uudistustoimet johdonmukaisen lainsäädäntöohjelman yhteydessä. Vaadin sitä myös voimakkaasti Turkissa käymissäni keskusteluissa.
Kuten tiedätte, Helsingin Eurooppa-neuvosto vahvisti, että poliittisten liittymiskriteerien täyttäminen on ehdoton edellytys Euroopan unionin ja Turkin välisten suhteiden tiivistämiselle. Se on myös johtoajatuksena valmisteltaessa liittymiskumppanuutta, jota komissio esittää neuvostolta saamansa tehtävän mukaisesti tänä syksynä.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Yhteisön audiovisuaalipolitiikka digitaaliaikaa varten
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Veltronin laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0209/2000) komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle periaatteista ja suuntaviivoista yhteisön audiovisuaalipolitiikalle digitaaliaikaa varten (KOM(1999) 657 C5-0144/2000 2000/2087(COS)).

Veltroni
. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, minusta komission esittämä asiakirja yhteisön audiovisuaalipolitiikasta digitaaliaikana on tärkeä, koska tähän teknologiseen innovaatioon liittyy oleellisesti kulttuurin tulevaisuus ja jopa sellaisia arkaluonteisia kysymyksiä kuten moniarvoisuus ja demokratian laatu mantereellamme.
Digitalisoinnin ja medioiden lähentymisen myötä kaikki muuttuu: tapa hankkia tietoa, kommunikoida, työskennellä, tuottaa ja oppia. Riskejä on, mutta - kuten aina, kun innovaatio valtaa alaa - siirtyminen digitaaliaikaan tuo mukanaan valtavia mahdollisuuksia moniarvoisuuden kannalta ja tarjoaa järjestelmälle suunnattomia tuotannollisia mahdollisuuksia.
Ei ole sattumaa, että muutama päivä sitten Englannin pääministeri teki sähkömagneettisten taajuuksien perinteisen hallinnoinnin tulevaisuudennäkymät mullistavan ehdotuksen huutokaupata myös digitaalitelevision taajuudet teknologisen kehityksen nopeuttamiseksi. Ei ole myöskään sattumaa, että samainen Blair on ehdottanut, että STB (set top box) -päätettä levitettäisiin ilmaiseksi, millä hän tavoittelee kaksinkertaista etua: toisaalta talouden kannalta, toisaalta hänen maansa informatiivisen ja kulttuurisen moniarvoisuuden kannalta.
Teknologia muuttuu ja sen seurauksena muuttuvat tulevaisuudennäkymät, siispä myös juridinen lähestymistapa. Tästä syystä on tarpeen, että yhteisö pysyy tahdissa mukana, että toimitaan, jotta digitalisointi voi merkitä, niin kuin se voi, mahdollisuutta kulttuurille, moniarvoisuudelle, kulttuuriselle ja kielelliselle monimuotoisuudelle sekä Euroopan taloudelle ja mantereemme teknologiselle innovaatiolle ja tutkimukselle.
Katsomme, että nämä tavoitteet voidaan saavuttaa niiden välineiden avulla, jotka on jo eritelty komission asiakirjassa. Parlamentissa virinneessä keskustelussa, jossa on otettu huomioon erilaiset näkemykset ja jossa on pyritty päättäväisesti etsimään yksimielisyyden aiheita, on - kuten olemme tehneet kulttuurivaliokunnassa, minkä seurauksena mietintö hyväksyttiinkin yksimielisesti - kuitenkin ehdotettu joitakin lisäyksiä, pieniä mutta merkittäviä.
Ensinnäkin: on tarpeen tarkistaa kiireesti alaa sääteleviä oikeudellisia välineitä, etenkin televisio ilman rajoja -direktiiviä, jonka tarkistamista on vaadittu jo pitkään.
Toiseksi: jotta vältetään se riski, että kulttuuriteollisuutemme ajautuu riippuvuuteen laajentumisen ja kanavien määrän moninkertaistumisen yhteydessä, audiovisuaalialalle esitetään mahdollisuutta tuotantoinvestointeihin. Medioiden rahoittaminen on välttämätöntä, mutta minusta myös radio- ja televisiolähetystoiminnan harjoittajien itsensä pitäisi myös varata, kuten on tehty joissakin maissa, nettotuloistaan kiintiö eurooppalaisten ohjelmien tuotantoon. Minusta tämä malli on hyödyllinen ja tärkeä, koska se edistää ja tukee tätä alaa.
Kolmanneksi, media-alan keskittymiä on valvottava, mahdollisesti erityisen Euroopan laajuisen, moniarvoisuuden suojelemiseen tähtäävän sääntelyn nojalla palaten ajatukseen mediaa käsittelevästä direktiivistä ja elimestä, joka valvoo Euroopan tasolla sääntöjen noudattamista tällä herkällä alalla. Lisäksi tarvitaan politiikkaa, jolla tänä lähentymisen aikakautena suojellaan yleispalvelua ja myös sisältöjen saatavuutta, joka ymmärretään syrjimättömyytenä ja palvelujen saatavuutena. On myös tunnustettava yleisradiotoiminnan rooli siinä määrin, kuin se on tarpeen digitaalijärjestelmässä: yleisradiotoimintaa on toki pohdittava ja tarkistettava teknologisten muutosten valossa, mutta sillä täytyy myös olla rooli laatutuotteiden takaamisessa laajalle yleisölle, joka vielä pitkään käyttää perinteistä televisiovastaanotinta ja vastaanottaa päivittäisen informaationsa radioaaltojen kautta. On siis tunnustettava maanpäällisen digitaalitelevision strateginen rooli, minkä laajentaminen on tässäkin yhteydessä nähtävä mahdollisuutena.
Lopuksi mietinnössä ehdotetaan lisäystä, jolla pyritään takaamaan erityisen huomion kohdistaminen kulttuurisen monimuotoisuuden suojelemiseen, kansainvälisiin neuvotteluihin ja tarpeeseen vahvistaa Euroopan audiovisuaalista teollisuutta, jotta se voisi olla kilpailukykyinen maailmanmarkkinoilla.
Mietinnön henki on siis tämä, ja se pyrkii pysymään komission kertomuksessa esitetyissä puitteissa.
TDI-ryhmä on esittänyt tarkistuksia, joiden taustalla on toinen näkemys, toinen oikeutettu kulttuurinen ja poliittinen lähtökohta. Katson, että tarkistusten hyväksyminen veisi pohjan niitä perusteilta, joilla olemme päässeet valiokunnassa lähentymiseen: niiltä perusteilta, joiden pohjalta katsomme, että mikäli mietintö hyväksytään, se voisi myönteisesti täydentää komission kertomusta.

Zappalà
. (IT) Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron jäsen Tajanin puolesta saman valtuuskunnan ja saman valiokunnan, oikeudellisten asioiden valiokunnan, jäsenenä.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, yhdyn komission aloitteen kokonaissisältöön, jossa ei vähätellä audiovisuaalipolitiikan sääntelyn merkitystä tänä korkean teknologian aikana, jota nyt elämme ja jota tulemme yhä enemmän elämään lähitulevaisuudessa.
Aiheen monimutkaisuuden ja ajanpuutteen vuoksi esitän vain tiivistetysti joitakin seikkoja, joita pidän oleellisina ja joiden kaikkien toivon saavan komissiossa asiaankuuluvaa huomiota.
Tiedon vapaa liikkuvuus ja ilmaisunvapaus ovat ja tulevat aina olemaan oikeuksien ja vapauksien turva. Kansalaisten luottamus audiovisuaalialaan on taattava kunnioittamalla ihmisarvon ja alaikäisten suojelun periaatteita.
Koska kehitys tässä asiassa on nopeaa ja jatkuvaa, tarvitaan täsmällisiä, mutta ei jäykkiä sääntöjä, jotta ne eivät heti vanhene. Teknologioita ja sisältöä ei voi koskea sama sääntely: teknologian on oltava neutraalia ja sisältöjä täytyy säännellä.
Rahoituksen on noudatettava suhteellisuuden ja avoimuuden periaatteita, eikä se saa vaikuttaa markkinoihin ja kilpailuun. Jos yleisradiotoimintaa harjoitetaan kaupallisen toiminnan rinnalla, on eriteltävä kummankin menot ja tulot, jolloin tiedetään, mikä korvaus palvelun tarjoamisesta maksetaan, ja vältetään hämärät valtion tuet. Samalla saavutetaan myös se, että myös yksityiset yritykset voivat tarjota julkisia palveluja.
Vastaanottamisessa ei pidä olla minkäänlaisia kansallisia rajoituksia, mistä seuraa todellinen Euroopan tason yhteensovittaminen sekä nyt että tulevan laajentumisen yhteydessä. Kun sääntelykehykseen lisätään myös määräyksiä itsesääntelystä, tuloksena on avoimuutta, vastuuta ja tasa-arvoa julkisten ja kaupallisten yritysten välillä. On ilmeistä, että uusien teknologioiden yhteydessä on vältettävä sitä, että valtion julkisen palvelun tarjoajille antamaa tukea käytetään kaupallisiin tarkoituksiin, jolloin kilpailutilanne yksityisten kanssa vääristyy sen sijasta, että taattaisiin tiettyjen ohjelmistovelvoitteiden noudattaminen.
Lopuksi on taattava tarjonnan moninaisuus ja moniarvoisuus ja tarjottava kaikille operaattoreille mahdollisuus toimia innovoijan ja veturin roolissa vapauttamalla näin julkisen rahoituksen saatavuuden.

Hieronymi
Arvoisa puhemies, aluksi kiitokseni kollega Veltronille. Hän on tehnyt esittelijänä erittäin hyvää ja erittäin yhteistyökykyistä työtä, josta haluan kiittää häntä. Sama kiitos koskee kuitenkin myös komissiota, joka loi erinomaisen perustan valiokunnan ja parlamentin neuvotteluille.
Audiovisuaalialan on periaatteessa kehitettävä kaksi painopistettä. Toisaalta alalla luodaan kestäviä työpaikkoja, toisaalta se on erittäin tärkeä Euroopan kulttuurisen monimuotoisuuden ja mielipiteenvapauden turvaamisen kannalta. Sen vuoksi on tärkeää ottaa aina huomioon molemmat näkökohdat. Haluaisin selventää asiaa lyhyesti kolmen esimerkin avulla.
Ensinnäkin: sisältöjä ja niiden siirtoa on säänneltävä eri tavoilla. Me tarvitsemme tekniikkaa, joka voi reagoida tekniseen vallankumoukseen erittäin nopeasti ja erittäin joustavasti. Mainitsen tässä vain avainsanan "Internet". Toisaalta on kuitenkin niin, että emme halua vain taata kansalaisille yleistä pääsyä kaikkiin verkkoihin vaan että tarvitsemme myös turvallisuutta nuorisonsuojelun ja ihmisarvon alalla, lainsäädännöllistä sääntelyä, joka turvaa nämä meille kaikille tärkeät arvot siirtotavasta riippumatta.
Toiseksi: päätöksentekotasoon liittyvä esimerkki. Tekniikan osalta tarvitsemme lisää yhteistyötä jäsenvaltioiden kesken ja Euroopan tasolla. Sisällöllisten kysymysten osalta haluamme jättää kulttuurisen monimuotoisuuden ja mielipiteiden monimuotoisuuden turvaamisen ensi sijassa jäsenvaltioiden vastuulle ja niiden toimivaltaan.
Kolmanneksi: televisio Euroopassa. Meillä on sekä julkista että yksityistä yleisradiotoimintaa, jotka molemmat tarvitsevat selkeitä säännöstöjä voidakseen kehittyä kilpailussa. Sen vuoksi hyväksymme EY:n perustamissopimuksen liitteenä olevan pöytäkirjan jäsenvaltioiden julkisen palvelun yleisradiotoiminnasta ja jäsenvaltioiden toimivaltuuksista yleisradiotoiminnan tehtävän ja rahoituksen turvaamisessa. Yhtä selkeästi kannatamme kuitenkin myös yksityisen lähetystoiminnan kehittämistä ja tukemista Euroopassa, jotta se voi pärjätä maailmanlaajuisessa kilpailussa. Tämä on eurooppalaisten kulttuurisisältöjen turvaamisen tärkein edellytys, tulevaisuuden tekniikan oloissakin.

O'Toole
Kiitos jäsen Veltronille, siitä että esititte meille näin hyvän mietinnön. Se on myönteinen selvitys siitä, mikä on parlamentin kanta digitaali- ja audiovisuaalialaa koskevissa asioissa tulevaa televisio ilman rajoja -direkiivin tarkistusta varten. Haluan kuitenkin rajoittaa puheeni tänä iltana julkiseen yleisradiotoimintaan digitaaliaikana, koska on olemassa joitakin erittäin tärkeitä saatavuuteen liittyviä asioita, joita meidän on käsiteltävä määritellessämme niitä periaatteita, jotka koskevat siirtymistä nykyisistä tiedotusvälineistä digitaalisen lähettämisen kehittämiseen.
Julkisen yleisradiotoiminnan arvojen ja periaatteiden määrittämisestä aiheutuu meille kuitenkin eräitä ongelmia, kun jäsenvaltioilla, yrityksillä ja lähetystoiminnan harjoittajilla on kaikilla hyvin erilaiset ajatukset siitä, mistä julkinen yleisradiotoiminta koostuu. Tämän ei kuitenkaan pidä estää meitä määrittämästä sitä digitaaliaikana, nämä periaatteet ovat erittäin tärkeitä meille kaikille ja kun infrastruktuuri on kehittynyt, niin myös sisältö kehittyy. Meille kaikille kerrotaan, että olemme astumassa tietoon perustuvaan yhteiskuntaan, ja jos tämä on asian laita, niin tiedosta tulee tavallaan valta, joka määrittää ne, joilla on valtaa, ja ne, joilla sitä ei ole, eli tietorikkaat ja tietoköyhät.
Tämä jaon yli pääsemisen pitää mielestäni olla yksi niistä avainkohdista, joita korostamme tässä mietinnössä. Tämä on meille monista syistä tärkeää eurooppalaisen sisällön kannalta. Ensiksi jos olemme tietoon perustuvassa yhteiskunnassa, meidän täytyy lisätä tietoon perustuvia ja luovia taitoja. Toiseksi tämä on demokraattinen yhteiskunta, ja digitaalipolitiikka audiovisuaalialalla voi yhdistää tavalliset kansalaiset vallan keskuksessa oleviin kansalaisiin. Kulttuurin rikkauden ja monimuotoisuuden suhteen on tärkeää, että meillä on yksittäisiä keskuksia ja että meidät on yhdistetty Euroopan mantereena. Lopuksi meidän on varmistettava, että vaihtaminen analogisesta digitaaliseen on houkuttelevaa kaikille kansalaisille: tähän päämäärään meidän on pyrittävä.

Sanders-Ten Holte
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, ympärillämme vilisee. On mahdotonta lukea lehteä tai kuunnella radiota tai televisiota törmäämättä tietotekniikan ja digitalisoinnin uuteen kehitykseen. Se etenee valtavan nopeasti. Siksi minun ryhmäni onkin hyvin iloinen komission tiedonannosta ja Veltronin perusteellisesta mietinnöstä, jossa otetaan huomioon tämän uuden kehityksen kaikki näkökohdat.
Esittelijä toteaa oikeutetusti, että audiovisuaalinen ala on erittäin tärkeä ala työllisyyden mutta samalla myös sananvapauden, demokratian ja Euroopan kulttuurisen monimuotoisuuden kannalta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän mielestä sitä, että Euroopan täytyy säännellä kaikkea. Se ei ole mahdollista, eikä se ole myöskään toivottavaa. Tässä on kysymys itsetietoisesta alasta, joka pysyy oikein hyvin omilla jaloillaan. Tämä tarkoittaa liberaaleille sitä, että mitään ylimääräisiä tukia ei edes pitäisi antaa eurooppalaista elokuvaa tukevien Media Plus -ohjelmien lisäksi.
Täydentävyys ja yhteistyö liike-elämän kanssa ja verotukselliset keinot ovat avainsanoja tehokkaammassa politiikassa rahavarojen lisäämiseksi sekä markkinoinnin ja jakelun parantamiseksi. Siksi pyydämme kohta kohdalta -äänestystä N kohdasta. Emme myöskään kannata kiintiötä. Televisiokanavien täytyy laadun perusteella määritellä itse, mitä ohjelmia ne haluavat lähettää. Euroopan ei pidä haluta säännellä sitä, ei siis tarvita mitään keinotekoista suojelua. Euroopassa kyetään oikein hyvin saamaan aikaan kiinnostavia ja laadukkaita tuotantoja, mitä myös suuri yleisö kannattaa. Markkinointia ja jakelua täytyy vain parantaa, kuten jo sanoin.
Sitten lopuksi, me pidämme tärkeänä käyttäjien vapautta, ja tämä pätee myös vanhempiin. Heillä on oikeus ja vastuu itse määritellä, mikä on hyväksi heidän lapsilleen. Siksi ei tarvita mitään mutkikasta ohjelmien sensuuria ja suodattamista. On usein hyvin kyseenalaista, mihin raja vedetään. Emme myöskään todellakaan halua oikeudellisia puitteita, joissa viranomaiset sääntelevät sitä. Minun ryhmäni äänestää sen mukaisesti.

Vander Taelen
Arvoisa puhemies, minun täytyy aluksi pyytää anteeksi kollegani Echererin puolesta, joka tunsi itsensä huonovointiseksi ja poistui täältä. Jos ylitän hieman puheaikani, käyttäisin mielelläni hänenkin minuuttinsa. Voin luonnollisesti vain kiittää kollega Veltronia suurenmoisesta työstä, ja tämä on myös työ, joka tulee oikeaan aikaan, kuten juuri sanottiin. Kun ajattelen televiestintää, Eurooppa on myös menneisyydessä suhtautunut melko edistyksellisesti Euroopan yhteismarkkinoihin, ja se on ollut meille oikeastaan hyväksi. Mielestäni meidän on nyt aika alkaa tarkastella sisällöllisiä näkökohtia, koska niissä Eurooppa on ikävä kyllä hieman jäljessä. On hienoa luoda kokonainen verkko, joka vastaa lähentymisen vaatimuksia ja jossa tietoa välitetään GSM-puhelimen, tietokoneen ja television kautta, mutta meidän täytyy myös tarkastella, millaista tietoa se on, ja - ajattelen tässä myös, mikä voi olla myönteistä audiovisuaalisen alamme kannalta - ennen kaikkea meidän täytyy varoa, etteivät pelkästään amerikkalaiset tuotteet valtaa markkinoitamme. On nimittäin niin, että eurooppalainen elokuvamme - olen sanonut tämän jo muissakin yhteyksissä - on jäänyt valtavasti jälkeen, emmekä voi sallia, että tilanne jää sellaiseksi myös tulevaisuudessa, etenkin kun ajattelemme eurooppalaisen elokuvan historiaa.
En puhu kiintiön puolesta. Haluan, että perustetaan eurooppalainen investointirahasto, jonka avulla luovat tuottajat, joita meillä on Euroopassa, voivat nyt lopultakin alkaa kilpailla Yhdysvaltojen kanssa tavalla, jotka vastaa täysin vapaiden markkinoiden vaatimuksia. Ei, tässä ei ole kysymys sääntelystä vaan yksinkertaisesti siitä, että myös eurooppalaisille luoville tuottajille annetaan mahdollisuudet ryhtyä työhön ja että meidän ei tarvitse nähdä kaiken lahjakkuuden ja myös kaiken älykkyyden ja pääoman lähtevän Hollywoodiin, sillä se on nykyinen suuntaus. Siksi haluaisin myös kysyä arvoisalta komission jäseneltä, että eikö hänen mielestään nyt olisi jo aika toimia uuden elokuvadirektiivin parissa, niin että me kaikki - tämä on yksi kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan luonteenomaisista piirteistä - kokoonnumme miettimään, kuinka saamme nostettua eurooppalaisen elokuvan suosta. Sanon vielä kerran, että tämä ei ole mikään sääntelyn puolustuspuhe, vaan tässä vain tarkastellaan, kuinka elokuvia tehdään, koska siinä ei ole mitään salaista. Elokuvia ei voida tehdä ilman suurten pääomien tukea, ja niistä on puutetta Euroopassa. Mielestäni tässä on ainutlaatuinen tilaisuus Euroopan investointipankille.

Fraisse
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, komissio on asettanut tehtäväkseen määritellä lyhyen ajan sisällä eurooppalaisen audiovisuaalisen teoksen. Olen hyvin kiinnostunut tästä määritelmästä, joka liittyy luonnollisesti tämänpäiväiseen keskusteluun.
Televisio ilman rajoja -direktiivillä on saatu aikaiseksi se, että suuri prosenttiosuus kaikissa maissa lähetetyistä ohjelmista on edelleen kansallista tuotantoa, mutta sillä on ei ole onnistuttu levittämään näitä teoksia maasta toiseen. Eurooppalaisen audiovisuaalisen teoksen määrittelyn tavoitteena on siis oltava teosten levittäminen. Olemme tässä yhteydessä yksimielisiä siitä, että nykyisin vaadittava kulttuurinen monimuotoisuus ei ole pelkkä yhteenveto kaikkien jäsenvaltioiden identiteeteistä, vaan se merkitsee myös niiden vaihtoa ja levittämistä. Teosten levittäminen sen paremmin kuin niiden rahoituslähdekään ei kuitenkaan varmasti riitä eurooppalaisen audiovisuaalisen teoksen määritelmän pohjaksi.
Teoksen sisältö on meille kaikille tärkeä asia. Teoksen määritelmän pohjana oleva sisältö voi perustua vain tuotannon moniarvoisuuteen. Kumppanuutta tarvitaan nykyajan ja tulevaisuuden audiovisuaalisessa luomistyössä, mutta monopolit ja johtoasemaan pyrkivät strategiat ovat itse luomistyön vastaisia. Mikään ei ole sen vaarallisempaa kuin nykyisten toimijoiden keskittymät, joilla on hallussaan sekä lähetyskapasiteetti että suuri valikoima sisältöjä.
Veltronin erinomainen mietintö osoittaa vahvasti, että eurooppalaista audiovisuaalipolitiikkaa tarvitaan tällä digitaalisen vallankumouksen ja suurten teknologisten muutosten hetkellä niin taloudellisessa kuin kulttuurisessakin mielessä.
Haluaisin lopuksi korostaa erästä mietinnön keskeistä kohtaa. Millä voitaisiin puolustaa paremmin monimuotoisuutta ja moniarvoisuutta kuin yleispalveluilla? Miten voidaan taata tietojen, viihteen ja opetussisältöjen vapaa saatavuus? Julkinen televisiotoiminta ei ole eikä saakaan olla monopoli. Julkisen palvelun keskeisenä tavoitteena on kuitenkin yleinen etu, ja siksi sitä on arvostettava. Kaikkien jäsenvaltioiden julkinen televisiotoiminta kehittyy Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevan pöytäkirjan mukaisesti itsenäisesti, mutta jäsenvaltiot antavat sille yhdenmukaisia tehtäviä: tiedotus, innovointi, vaihtoa ja yhdentymistä koskevat hankkeet ja niin edelleen.
Sen rahoitus on vielä tehtävä avoimeksi, mikä ei liity niinkään kilpailusääntöjen noudattamiseen kuin siihen, että julkiselle palvelulle on annettava mahdollisuus monipuolistaa tehokkaasti toimintaansa ja täydentää tarjontaansa. Suoraan sanottuna nämä tehtävät olisi mielestäni otettava tämän politiikan suuntaviivoiksi, jotta yhteisön audiovisuaalipolitiikka ei kuolisi digitaaliaikana, vaan se voisi jatkaa ikuisesti tehtäviään.

Angelilli
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi onnittelut esittelijälle siitä, että hän on onnistunut tekemään synteesin työstä, johon sisältyy noin paljon ehdotuksia. On kuitenkin joitakin näkökohtia, joita haluaisin jäädä tarkastelemaan.
Ennen kaikkea olen yhtä mieltä siitä, että politiikan ja lakien on pystyttävä sopeutumaan teknologisen kehityksen nopeuteen, sanoisin melkein, että niillä on velvollisuus tehdä niin. Audiovisuaalialan erityistapauksessa selkeät ja ennen kaikkea nopeat oikeudelliset välineet merkitsevät toimielimille mahdollisuutta hallinnoida näitä samaisia muutoksia: mahdollisuutta suojella paremmin yleisöä ja käyttäjiä; asettaa tarvittavat rajoitukset alaikäisten suojelemiseksi; asettaa uusia sääntöjä tekijänoikeuksien suojelemiseksi; ennakoida sääntelyn keinoin joitakin ilmiöitä, kuten sitä, että sähköisessä kaupankäynnissä käytetään lähitulevaisuudessa välineenä myös televisiota.
Lisäksi meidän ei pidä pelätä vaan ajatella ylpeinä, että koko audiovisuaaliala on digitaaliaikana merkittävä vapauden, tiedon ja ajatusten levittämisen väline.
On olemassa valtava eurooppalainen kulttuuri- ja viestintäperintö, jota on pyrittävä hyödyntämään mahdollisimman hyvin. Tähän tarvitaan toki enemmän varoja, mutta tarvitaan myös tilaisuuksia keskustella, sellaisia kuin esittelijän esittämä foorumi: tilaisuus keskustella tarkoituksena luoda tulevaisuuden audiovisuaalialan politiikka, jonka avulla kyetään tarttumaan kaikkein uusimman teknologian tarjoamiin rajattomiin mahdollisuuksiin, ja tilaisuus yhdistää niitä aina vain laadukkaampien tuotteiden saamiseksi.
Näin ollen tavoite, jonka haluaisimme saavuttaa, on entistä vastavuoroisempi ja interaktiivisempi audiovisuaalialan politiikka, joka voi tuoda esille erikoisuuksia ja erilaisuutta, mitä meillä on runsain määrin suuren eurooppalaisen identiteetin kirjossa.

Della Vedova
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä Veltroni, italialaisten radikaalien nimissä en voi yhtyä keskustelun aiheena olevassa mietinnössä ilmaistuun myönteiseen arvioon komission tiedonannosta, joka käsittelee suuntaviivoja yhteisön audiovisuaalipolitiikalle digitaaliaikaa varten. En voi yhtyä siihen, koska tiedonanto toistaa television ja elokuvan osalta vanhaa eurooppalaista kliseetä: suoraa julkista tukea valtion yrityksille, valtiojohtoisuutta ja sen kaupallisen luonteen kieltämistä, jonka audiovisuaalialan markkinat ovat yhä enemmän omaksuneet. Kaikki tämä päivitettynä - kuten sanotaan - uuteen multimedian lähentymisen digitaaliaikaan ja Internetin ainutlaatuisen leviämiseen.
Edelleenkin siis ajatellaan, että Euroopan audiovisuaalialan yritykset eivät kykene kasvamaan ja seisomaan omilla jaloillaan ja että käyttäjät ovat kykenemättömiä tunnistamaan valtaisan multimediatarjonnan joukosta parhaita ja heille sopivimpia tuotteita, aivan kuin menneisyyden valtiojohtoisuus ja holhous ei olisi syynä siihen vaikeaan tilanteeseen, jossa ala tällä hetkellä on. Rohkea askel markkinoita kohti ja irtaantuminen valtiosta olisi hyödyksi kaikille, yrityksille ja käyttäjille, jotka saisivat valita vapaammin.
Siirryn nyt käsittelemään joitakin yksittäisiä kohtia käsiteltävänä olevassa mietinnössä. Sääntelyn osalta puhutaan infrastruktuurien ja sisällön erottamisesta ja ehdotetaan sisällölle sellaista sääntelyä, johon olemme tottuneet. Mutta mitä tämä tarkoittaa? Kysyn tätä jäsen Veltronilta! Halutaanko esimerkiksi ulottaa julkaisutoimintaa koskeva laki, johon liittyvät sopimukset ja velvollisuus kirjoittautua lehtimiesrekisteriin, on line -julkaisuihin? Tämä olisi minusta suuri virhe! Tai ulottaa televisiota koskeva tukahduttava sääntely kaikkiin muihin Internetin kautta välitettäviin ohjelmiin? Tämä olisi suuri virhe ja harhakuvitelma, josta Euroopan yritykset ja kansalaiset saisivat jälleen maksaa. Internet on levinnyt räjähdysmäisesti juuri siksi, että jäsenvaltiot eivät ole kyenneet kahlitsemaan sitä kieltojen ja sääntöjen paljoudella. Hyvä, että näin on käynyt, ja minusta olisi hyvä, jos näin olisi vastakin.
Henkisen omaisuuden ja tekijänoikeuksien osalta - toinen asia, jota mietinnössä käsitellään - minusta on Internetin myönteisen kehityksen kannalta tarpeetonta ja haitallista vahvistaa tekijänoikeusdirektiiviä, kuten nyt esitetään. Meillä on ollut Napsterin tapaus ja New Tellin tapaus. Katsomme, että tekijänoikeuksia ja kustannusoikeuksia on tarkistettava kriittisesti suuntaan, joka tekee tiedon ja tuotteiden siirron helpommaksi ja avoimemmaksi, ja yritykset, alan suurfirmat, tietävät, että niiden on tehtävä myönnytyksiä Internetin osalta.
Elokuvasta: mietinnössä pyydetään lisärahoitusta eurooppalaiselle elokuvalle. Jäsen Veltroni tietää, että Italiassa vallitsee 50-vuotinen kiista liberaalien, Sturzon, Ernesto Rossin ja niiden välillä, jotka haluavat jatkaa elokuvan tukemista. Me katsomme, että kansalaisten vapaa valinta määrätä elokuvateoksen menestyksestä tai epäonnistumisesta on paras ja tehokkain kriteeri myös elokuva-alan kasvun kannalta. Pyydämme tarkistuksella arviota tähänastisen toiminnan kustannustehokkuudesta.
Lopuksi televisiotoiminnan yksityistämisestä: pyydämme Amsterdamin pöytäkirjan tarkistamista, jota tässä sen sijaan pidetään itsestään selvänä asiana. Financial Times on nostanut esiin Euroopan julkisen television helmen, BBC:n, yksityistämistä koskevan ongelman.
Julkinen televisiotoiminta on yksityistettävä, muuten uusia investointeja varten pyydetään aina vain suurempia lupamaksuja. Jos yleispalvelu halutaan säilyttää, radio- ja televisioluvat on huutokaupattava kaikkien operaattorien kesken: saamme tehokkaampia ohjelmia ja luvanmaksajien rahoja säästyy. Pyydän harkitsemaan ehdottamiamme tarkistuksia, joilla voidaan puuttua tämän mietinnön suuntaan ja sellaisen kannustin- ja tukijärjestelmän jatkumiseen, joka ei ole toiminut ja joka ei tule toimimaan.

Ridruejo
Arvoisa puhemies, mielestäni komission sekä myös esittelijä Veltronin tekemässä työssä on paljon tärkeitä näkökulmia. Tietenkin on selvää, että on nähty paljon vaivaa uusien aiheiden sisällyttämiseksi ja edistysaskelten ottamiseksi Euroopan audiovisuaalisen politiikan alalla. Kuitenkin olen sitä mieltä, että joissakin asioissa meillä on vielä paljon tehtävää sekä komissiossa että parlamentissa. Olemme pahasti jäljessä audiovisuaalisella alalla tapahtuneisiin suuriin muutoksiin nähden, ja varsinkin digitalisoinnin vuoksi. Jos emme toimi, olemme kuin strutsi, joka työntää päänsä maankoloon. Olen varma, ettemme haluaisi sellaista.
Me kaikki tiedämme, että digitalisointi alkoi viisi vuotta sitten, ja siksi tämä audiovisuaalisen politiikan saralla tehty työ on erittäin paikallaan. Haluaisin tähdentää viittä seikkaa, sillä mielestäni niitä on tarkistettava ennemmin tai myöhemmin:
Ensimmäinen koskee julkisen palvelun luonnetta. Tämä on tärkeää, jos haluamme säilyttää Euroopassa julkisen palvelun kiistattomasti vapaan kilpailun oloissa ja huomaamme asian, jos katsomme julkisten palvelujen katsojamääriä ja tämä on tärkeää myös yksityisten audiovisuaalisten palvelujen kannalta. Moni kysymys on ratkaisematta: yksi on se, kuinka kummankin tehtävät erotetaan toisistaan.
Toiseksi puhuisin eräästä mielestäni olennaisesta asiasta, eli televisio ilman rajoja -direktiivin tarkistamisesta. Tässä asiassa olemme kuin strutsi, josta aiemmin mainitsin.
Kolmanneksi on jollakin tavoin määriteltävä ja mielestäni tässä asiakirjassa ei käsitellä sitä riittävästi mitä tehdään television interaktiivisille palveluille ja mitä tehdään televisioalalla Internetille.
Kolmas seikka liittyy siirtymiseen analogisesta televisiosta digitaalitelevisioon ja sen seurauksiin käyttäjien kannalta uusien päätteiden käytön ja hankinnan osalta.
Viimeiseksi kilpailua ja yrityskeskittymiä koskevien lakien vaikutuksesta. Audiovisuaalisessa politiikassa olisi käsiteltävä näitä seikkoja ja myös käsiteltävä perusteellisemmin kilpailuun liittyviä kysymyksiä.

Iivari
Arvoisa puhemies, Veltronin erinomainen mietintö on saanut vahvan tuen parlamentin kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnassa ja samoin näyttää käyvän myös täällä täysistunnossa. Siirtyminen digitaaliaikaan merkitsee tiedonvälitykselle valtavaa murrosta. Tekninen kehitys tarjoaa kuluttajalle yhä enemmän mahdollisuuksia audiovisuaalisten tuotteiden käyttämisessä mitä tulee aikaan, paikkaan, sisältöihin ja välineisiin. Samalla se merkitsee tiedonvälityksen sirpaloitumista ja lisää paineita keskittymiseen ja kaupallisuuteen.
Euroopan kilpailukyvyn, työllisyyden, mutta myös kulttuurin kannalta audiovisuaalinen sektori on avainasemassa. Komission aloitteellisuus asiassa onkin myönteistä samoin kuin se, että työnjako on selkiytynyt tietoyhteiskunnan ja kulttuurin pääosastojen välillä. Teknologisen murroksen keskellä on välttämätöntä pitää mielessä tiedonvälityksen yhteiskunnallinen ja kulttuurinen merkitys. Kyse ei voi olla välineistä tai taloudellisista voitoista. Tiedon tasa-arvoa ei saa väheksyä. Siksi haluan painottaa julkisen palvelun yleisradiotoiminnan turvaamista myös tulevaisuudessa. Sen yhteydessä on kunnioitettava Amsterdamin sopimuksen lisäpöytäkirjaa, jonka mukaan jäsenvaltiot päättävät julkisen palvelun rahoituksen järjestämisestä. On myös pidettävä huoli siitä, että ihmisten oikeus saada tietoa ja kulttuuripalveluja omalla kielellään turvataan.
Kuten eräs eurooppalainen historioitsija on todennut, tulevaisuuden Euroopassa isänmaa on äidinkieli. Televisio ja elokuva saavat yli rajat ulottuvina välineinä osakseen mielenkiintoa radiota enemmän. Kuitenkaan radion merkitystä etenkin pienimmillä kielialueilla ei saisi aliarvioida. Jotta radio pysyisi digitaaliajan kehityksessä mukana, on tärkeätä saada aikaan sitä tukeva DAB-standardi.

Thors
Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat ja ystävät, puhumme televisio ilman rajoja -direktiivistä. Samalla tiedämme, että siirtyminen digitaalitelevision käyttöön saattaa aiheuttaa sen, että saamme juuri television, jolla on rajat. BBC ei enää näy Irlannissa. Ruotsin televisiota ei ehkä ole enää yhtä helppo nähdä Suomessa. Tällaista rajojen ylittämistä on ollut. Digitaalikortin ostaminen olemassa olevaan maksulliseen televisioon on vaikeaa.
Vetoan komission jäseneen, että hän kiinnittäisi huomiota siihen kehotukseen, jonka parlamentin kaikki ryhmät yksimielisesti antoivat digitaalitelevisioon liittyvän teknisen direktiivin käsittelyn yhteydessä, ja että hän todellakin huolehtisi tästä kysymyksestä, joka liittyy olennaisesti siihen, että tekijänoikeusjärjestöt eivät pääse yhteisymmärrykseen televisiointioikeuksien myyntiä koskevista järkevistä ehdoista. Kehotan sen vuoksi komissiota kiinnittämään tähän huomiota.
Samalla haluan tukea voimakkaasti sitä, mitä jäsen Iivari sanoi pienistä kielialueista. Meidän, jotka olemme kiinnostuneita kansallisesti määritellyistä julkisista palveluista, on oltava tarkkoina. Meidän on varottava, että esimerkiksi kilpailunäkökulma ei pääse valitettavalla tavalla horjuttamaan oikeuttamme määritellä kansallisesti, millaista julkista palvelua haluamme tarjota. Kaikki kielet eivät nimittäin ole tässä mielessä samanarvoisia EU:ssa.

Alyssandrakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, audiovisuaaliset välineet ovat ilmaantumisestaan lähtien olleet voimakas tekijä ideologisessa muokkaamisessa. Digitaalisella aikakaudella niiden valvonta saa strategisen merkityksen asenteiden ja elämäntapojen muovaamisessa, koska se, joka valvoo niitä, määrittelee myös, minkälaista tietoa niiden kautta välitetään. Kreikan kommunistisen puolueen kanta on, että valvonnan pitää kuulua julkiselle taholle. Ei siksi, että meillä olisi harhaluuloja siitä, että kapitalistisessa järjestelmässä hallitukset sallisivat täysin avoimen ja todellisen tiedonvälityksen, vaan jotta julkinen valvonta olisi mahdollisimman kattavaa.
Komissio kuitenkin päinvastoin antaa julkiselle taholle köyhän sukulaisen roolin ja markkinavoimille annetaan todellisen säätelijän rooli. Päällepäin monopolien vastainen politiikka tähtää sellaisten oligopolien luomiseen, jotka haittaavat aivan yhtä paljon tiedonvälityksen objektiivisuutta, mutta takaavat kuitenkin runsaat voitot sekä takuuvarman ideologisen manipuloinnin sillä, että tietovirtaa valvovat jotkin eurooppalaiset monopolit vastoin kaikkia vapauden ja demokratian käsityksiä.
Hyvät kollegat, meille ei ole ongelma se, valvovatko tiedonvälitystä amerikkalaiset vai eurooppalaiset monopolit. Todellinen ongelma on se, että kansojen on noustava vastarintaan ja ajettava oikeuttaan saada todellista tietoa.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, digitaalitekniikka muuttaa elämäämme. Tämä muutos tapahtuu joka tapauksessa. Meidän on hyödynnettävä sitä ja luotava säännöstö. Haluaisin vielä täydentää edeltäviä puhujia lyhyesti muutamalla ajatuksella. Lissabonissa Portugalin puheenjohtajakaudella järjestetyn digitaalitelevisiota käsitelleen konferenssin tulokset olivat aiheen vajavaista tiivistelmää lukuun ottamatta valitettavasti laihat. Sen vuoksi vaadin Digital Europe -aloitetta, jossa säädetään selkeästi digitaalitelevision yhdenmukaistetusta käyttöönotosta ja sisältöjen digitalisoinnista. Pelkkä määräaikojen asettaminen mottona "koko Eurooppa on digitalisoitava vuoteen 2010 mennessä" ei riitä.
Toiseksi: alakohtaiselle itsesääntelylle esimerkiksi Itävallan televiestintäalan lisäarvopalvelujen toimintaohjeille on annettava reilu mahdollisuus toimia. Lainsäätäjän ei tarvitse säädellä kaikkea liikaa.
Kolmanneksi: audiovisuaalipolitiikka koskee infrastruktuuria ja sisältöjä. Me tiedämme, että viimeksi mainituissa me olemme kiintiösäännöistä huolimatta kaukana jäljessä Yhdysvaltoja. Vain jännittäviä sisältöjä suurelle määrälle katsojia toimittava havaitaan. Sen vuoksi meidän on tehtävä kaikkemme eurooppalaisten sisällöntuottajien tukemiseksi, heidän työnsä helpottamiseksi eikä vaikeuttamiseksi.
Neljänneksi: sisältöjen ja infrastruktuurin tiukkaan sääntelyyn perustuva lähestymistapa on säilytettävä. Minun kotimaani suunnitelmat KOMMAUSTRIA-tiedotusvälinevirastosta ovat esimerkillisiä ja käsiteltävänä olevien EU:n kahdeksan tietoyhteiskuntaa koskevan direktiiviehdotuksen mukaisia. Meidän on lisättävä vauhtia emmekä saa hidastella enää hetkeäkään!

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, komission esittelemään asiakirjaan, jossa käsitellään komission audiovisuaalista politiikkaa digitaaliajalla, sisältyy muun muassa kaksi olennaisena pitämääni seikkaa.
Ensinnäkin on taattava sekä julkisen että yksityisen televisiojärjestelmän jatkuminen, ja on olennaisen tärkeää, että Euroopan julkiset toimijat voivat hyödyntää täysimääräisesti uusien tietotekniikoiden tarjoamia mahdollisuuksia.
Toiseksi audiovisuaalisella alalla yksi yhteisön politiikan päätavoitteista on kulttuurinen ja kielellinen monimuotoisuus. Tässä mielessä haluaisin ehdottaa, että audiovisuaalisilla aloilla komissio toimissaan ja tukitoimissaan pitäisi positiivista syrjintää ensisijaisena Euroopan unionin kulttuurien ja alueellisten kielien sekä vähemmistökielien osalta. Erityisesti heikompien aseman tukeminen on yksi tapa suosia monimuotoisuutta. Ja näin ollen ehdotankin, että yhteisön säännöstöllä ja komission päätöksillä edistettäisiin sitä, että kaikkien joukkotapahtumien tilaisuuksien, esitysten ja urheilutapahtumien jne. lähetyksiä pidettäisiin yleishyödyllisinä palveluina ja niitä voitaisiin seurata kaikilla Euroopan unionin kielillä alueelliset kielet mukaan luettuina. Ainoastaan tällä tavalla onnistumme tekemään Euroopasta aidosti monimuotoisen yhteisön.

Junker
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vilkaisu Saksan kaapelitelevisioon, jossa kisailee nyt jo noin 30 kanavaa, osoittaa, että suuri määrä ei tarkoita monipuolisuutta! Kaupallisten tarjoajien kanssa kilpailtaessa sortuu helposti suurten joukkojen miellyttämiseen ja laiminlyömään vähemmän tuottoisat mielenkiinnon kohteet. Sen vuoksi on niin tärkeää liittää audiovisuaaliseen strategiaan mielipiteiden monimuotoisuuden ja pluralismin turvaaminen, jotka ovat nykyään demokraattisen mielipiteenmuodostuksen olennaisia perusteita, ja taata julkisten tiedotusvälineiden yhtäläinen kehittyminen tiedotusvälineiden tulevaisuuden markkinoilla.
Kaikkien kansalaisten on päästävä syrjimättä näille tulevaisuuden markkinoille, eikä myöskään minkäänlaisten palvelujen tarjoajia saa syrjiä. Käytännössä se merkitsee markkinoiden avoimuutta ja sellaisen kehityksen estämistä, joka johtaa taloudellisen vallan muuttumiseen journalistiseksi vallaksi ja lopulta poliittisen vallan väärinkäytöksi. Nämä kulmakivet muodostavat lainsäädännöllisen sääntelykehyksen kehittämisen tärkeimmät velvoitteet. Veltronin mietinnössä tehdään tärkeitä siihen liittyviä ehdotuksia.
Kaikkea ei voi kuitenkaan säädellä. Sen vuoksi haluaisin käsitellä yhtä kohtaa, jota täällä ei ole vielä mainittu, nimittäin tietoyhteiskunnalle ominaisten taitojen hankkimista. Ihmisten on opeteltava kanssakäyminen multimediamaailman tarjousten kanssa, jotta he pystyvät erottamaan jyvät akanoista, tekemään arvopohjaisen valinnan ja parantamaan arvostelukykyään. Näiden taitojen välittämisestä pitää tulla yhteisön audiovisuaalipolitiikan osa. Siinä suhteessa komission tiedonanto kaipaa vielä jatkoa.

Gargani
Arvoisa puhemies, haluaisinkin itse kulttuurivaliokunnan puheenjohtajana antaa jäsen Veltronille tunnustusta erittäin tärkeästä työstä. Olen iloinen, koska rehellisesti sanottuna en uskonut, että näin tärkeästä ja perustavasta toimesta voitaisiin päästä valiokunnassa yksimielisyyteen.
Digitalisointi tarjoaa kansalaisille pääsyn huomattavaan määrään uusia ja innovatiivisia sisältöjä, ja tästä syystä minun on oltava täysin samaa mieltä jäsen Veltronin kanssa siitä, että kaikki tämä vaikuttaa demokratiaan, Euroopan ja jäsenvaltioiden organisaatioon ja kansalaisille tarjoamamme viestinnän laatuun.
Tästä syystä katson, että analogisen ja digitaalisen järjestelmän välisen siirtymävaiheen pitäisi merkitä mahdollisuutta houkutella käyttäjiä tarjoamalla innovatiivisia ohjelmia sen sijasta, että kopioitaisiin vain nykyinen ohjelmatarjonta, joka välittyy häiriöttä radioaaltojen kautta. Jäsen Toole on oikeassa: nk. simulcastin (rinnakkaisohjelmisto) avulla ei olisi mahdollista houkutella sopivaa käyttäjäpohjaa, ja siksi hän katsoo, että operaattorien ja käyttäjien kannalta saman asian ajaa uusien audiovisuaalituotteiden lähettäminen kokeilujakson ajan digitaalilähetyksille varattujen kanavien kautta, mahdollisesti vain tietyillä alueilla.
Komissio on oikeassa todetessaan, että jäsenvaltioiden käyttöön ottaman rahoitusjärjestelmän on noudatettava suhteellisuusperiaatetta, eikä se voi vaikuttaa yhteisön markkinaoloihin ja kilpailuun yhteisen edun vastaisella tavalla.
Audiovisuaalipolitiikassa on kaksi peruskriteeriä, joita on sovellettava määriteltäessä rahoitusmääräyksiä: suhteellisuus ja avoimuus. Jälkimmäinen kriteeri antaa ymmärtää, että jäsenvaltioiden on määriteltävä selkeästi julkinen palvelutoiminta, että rahoituksen avoimuus on taattava ja että mikäli julkisen palvelun operaattorit harjoittavat puhtaasti kaupallista toimintaa, se on eriteltävä myös kirjanpidossa. Luulen, että tämä erittely oli parasta, mitä komissio saattoi tällä hetkellä tehdä sellaisen politiikan saamiseksi jäsenvaltioihin ja Eurooppaan, joka vastaa teknologian muutosta ja johtaa järjestelmän kokonaisvaltaiseen kehitykseen.

Reding
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät kollegat, komissio on tyytyväinen Veltronin ja valmistelijan laatimaan mietintöön, ja kiitän asiasta vastaavan valiokunnan puheenjohtajaa ja jäseniä siitä hienosta yksimielisyydestä, jonka he onnistuivat luomaan valiokuntaansa tätä mietintöä valmisteltaessa.
Kuten tiedätte, myös neuvosto on 16. toukokuuta 2000 pidetyssä kokouksessa hyväksytyissä päätelmissään antanut tukensa komission lähestymistavalle. Tämä on hienoa yksimielisyyttä. Kerrankin kaikki kolme toimielintä näyttävät olevan samalla aaltopituudella ja täydellisen yksimielisiä. Olen siitä iloinen.
Komissio pitää myönteisenä etenkin parlamentin antamaa tukea tiedonannossa esitetylle sääntelyperiaatteelle. Kuten tiedätte, komissio tekee useita tutkimuksia audiovisuaaliselta alalta ja kuulee laajasti kaikkia kiinnostuneita osapuolia ennen lopullisen tarkistuksen esittämistä televisio ilman rajoja -direktiiviin, jos se osoittautuu tarpeelliseksi tutkimusten perusteella. Tässä vaiheessa, kun tutkimuksia ja kuulemisia ei ole vielä toteutettu, olisi ennenaikaista ryhtyä arvailemaan, millaisiin muutoksiin asiantuntijat ja poliitikot lopulta päätyvät.
Komissio merkitsee muistiin parlamentin esittämät näkemykset tästä direktiivistä ja ottaa ne aiheellisesti huomioon vuoden 2002 loppuun mennessä tehtäväksi määrätyssä tarkistuksessa. Huomauttaisin vain eräästä yksityiskohdasta sen verran, hyvä esittelijä, että komission tiedonannossa ei sanota, että mainontaa koskevaa lainsäädäntöä olisi tarkistettava uuden digitaalitekniikan huomioon ottamiseksi. Siinä sanotaan ainoastaan, että komissio tekee tutkimuksen digitaalitekniikasta, jotta voimme varmistua tarkistuksen tarpeellisuudesta. Kaikki komission jäsenet päättävät kuitenkin yhdessä siitä, pitäisikö lainsäädäntöä tarkistaa vai ei. Komissio on parlamentin kanssa yhtä mieltä myös siitä, että toimituksellisen sisällön ja mainonnan välillä olisi säilytettävä selvä ero kaikissa tiedotusvälineissä.
Mietintöluonnoksessa olevien tiedotusvälineiden moniarvoisuutta koskevien näkemysten osalta tässä yhteydessä on syytä huomata, että digitaalitekniikka ja varsinkin Internet tarjoavat ennen kokemattomia mahdollisuuksia moniarvoisen yhteiskunnan luomiseen ja kehittämiseen. Digitaalitekniikalla pystytään esimerkiksi lisäämään valtavasti kanavien lukumäärää ja helpottamaan siten sisällöntarjoajien mahdollisuuksia käyttää niitä. Lisäksi kuten useampikin puhuja toi esiin olisi varmistettava, etteivät kuvitellut tai todelliset esteet hankaloita verkon käyttöä.
Internetin ansiosta myös kaikista kansalaisista voi tulla sisällöntarjoajia, ja Internet tarjoaa mahdollisuuden päästä maailmanlaajuiselle foorumille, jossa kaikki voivat olla mukana, kaikkine siihen liittyvine etuineen ja vaaroineen. Minun mielestäni meidän olisi joskus puhuttava perusteellisesti siitä, mitä kaikkea muuta näihin etuihin sisältyy. Kaikki tämä muuttaa kuitenkin moniarvoisuuden kysymystä ja lisää sen mutkikkuutta. Moniarvoisuuden toteutumisen esteenä digitaalisessa maailmassa ovat köyhyys sekä koulutuksen ja ammattikoulutuksen puute. Kollegat toivat esiin myös tämän asian, joka estää kansalaisia osallistumasta täysipainoisesti digitaaliaikaan.
Digitaalinen kuilu tuli esille. On selvää, että meidän kaikkien on panostettava siihen, että tietoa saavien ja tietoa saamattomien, osallistuvien ja ulkopuolelle jäävien välinen kuilu ei kasvaisi liian syväksi. Olen samaa mieltä Junkerin kanssa siitä, että on pohdittava tai pikemminkin ehdotettava menetelmiä tiedotusvälineiden lukutaidon kehittämiseksi. Tämä asia on minulle hyvin tärkeä ja se on tärkeä myös Jacques Langille, jonka kanssa olen jo puhunut erilaisista mahdollisuuksista tällaisten menetelmien kehittämiseksi. Saavutamme tämän tavoitteen, jäsen Junker, koska pidämme luku-, kirjoitus- ja laskutaidon lisäksi hyvin tärkeänä kykyä tulkita kuvia. Emme opi sitä luonnostamme.
Digitaalisten tiedotusvälineiden operaattoreiden osalta nykyisin sovellettava kilpailulainsäädäntö näyttää olevan tehokas keino moniarvoisuuden takaamiseksi. Muitakin toimenpiteitä voitaisiin silti varmasti toteuttaa digitaaliajasta saatavan kokemuksen perusteella, ja komissio vastaa parlamentin kysymyksiin kuulemalla eri tahoja näistä asioista Televisio ilman rajoja -direktiivin tarkastelun yhteydessä.
Olen myös hyvin iloinen lähes yksimielisestä suhtautumisesta Media-ohjelmaan. Digitaalinen vallankumous avaa tien monille uusille tavoille käyttää audiovisuaalisia teoksia, kuten valitsemalla videoita Internetistä. Eurooppalaisen audiovisuaalialan on pystyttävä hyödyntämään näitä tilaisuuksia. Yhdysvaltalaiseen kilpailijaansa verrattuna eurooppalainen audiovisuaaliala on kuitenkin edelleen hajautunut ja heikko, kuten tiedämme. Viimeisten kymmenen vuoden aikana on tosin jo tapahtunut kehitystä. Esimerkiksi lähes kaikissa jäsenvaltioissa suosituimmat televisiolähetykset ovat kansallista eivätkä yhdysvaltalaista tuotantoa. Muutosta on siis jo tapahtunut.
Samaan aikaan elokuva-alalla on havaittavissa, että eurooppalaisten menestyselokuvien määrä on lisääntynyt huomattavasti. Emme saa siis pysähtyä, hyvät kollegat, ja tiedän teidän tukevan minua tällä tiellä mutta tarvitsisin varoja uuden Media Plus -ohjelman toteuttamiseen. Tämä on suuri vaara, joka varjostaa kyseisestä hankkeesta tehtävää lopullista päätöstä. Toivon kaikissa jäsenvaltioissamme tuotettavan eurooppalaisen elokuvan edun nimissä, että pääsemme tässä asiassa hyvään tulokseen seuraavissa kulttuurineuvoston kokouksissa.
Haluaisin myös valistaa niitä, jotka eivät ole nyt enää täällä, mutta jotka esittivät arvostelua väittäen, että Media ja Media Plus toimivat vain Euroopan tasolla elokuvatuotantoa tukevan kansallisen järjestelmän lisänä. Media Plus -ohjelmalla tuetaan myynninedistämistä, levitystä ja digitaalitekniikan koulutusta.
Kyseessä ei ole päällekkäinen tai ylimääräinen vaan ehdottoman tarpeellinen järjestelmä, jos haluamme, että eurooppalaiset elokuvamme leviävät tuotantomaansa rajojen ulkopuolelle.
Tiettyjen parlamentin mietinnössä olevien elokuvaa koskevien ehdotusten osalta komissio ilmoittaa tiedonannossaan, että se aikoo laatia erityisesti elokuva-alaa koskevan tiedonannon, jossa käsitellään esimerkiksi eurooppalaisten teosten määritelmää, ja vaikka Fraisse ei ole nyt enää läsnä, haluaisin kuitenkin sanoa hänelle, että se ei ole helppo tehtävä ja että jos hän haluaa, hän on tervetullut auttamaan meitä. Tiedonannossa käsitellään myös elokuvatuotannon valtiontukia, mikä on meitä kaikkia kiinnostava aihe.
Lisäksi tiedonannossa voitaisiin arvioida, tarvitaanko tällä alalla myös yhteisön tason toimintaa ja onko elokuvatuotannolle syytä kehittää teknisiä rahoitusmekanismeja. Eräs kollega viittasi tähän. Kuten hyvin tiedätte, olenhan sanonut tämän jo useampaan otteeseen, Euroopan investointipankin kanssa käydään parhaillaan neuvotteluja mahdollisesti syksyllä perustettavasta rahastosta riskipääomia varten, joilla korjattaisiin elokuva-alamme puutteellista rahoitusta.
Komissio merkitsee tässä vaiheessa muistiin parlamentin kommentit, mutta se ei pysty vielä kertomaan yksityiskohtaisempia tietoja. On kuitenkin ymmärrettävä selvästi, että tunnustamme täysin audiovisuaalisen tuotannon julkisen rahoituksen tarpeen ja sen, että alalle on järjestettävä erityiskohtelu. Haluaisin korostaa viimeksi mainittua seikkaa, koska sillä on ensiarvoinen merkitys koko tulevan politiikkamme kannalta.
Te kaikki olette nyt tietoisia siitä, että julkinen yleisradiotoiminta on hyvin arka ja monimutkainen kysymys, ja komissio on ilmaissut selvästi sitä koskevan kantansa useaan otteeseen ja erityisesti tässä tiedonannossa. Hyvät kollegat, olen samaa mieltä siitä, että julkisella yleisradiotoiminnalla on keskeinen kulttuurinen ja yhteiskunnallinen rooli jäsenvaltioissamme, ja siksi sitä on suojattava ja annettava sille mahdollisuus jatkaa rooliaan. Tämä rooli voi muuttua teknisen ja markkinoiden kehityksen myötä, mutta siitä on keskusteltava jäsenvaltioissa, koska jäsenvaltioiden tehtävänä on määritellä yleisradiotoiminnan ja julkisen palvelun tehtävä ja päättää niiden rahoitusjärjestelmästä, kuten Amsterdamin sopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa selvästi mainitaan.
Komissio ei puutu tähän alaan, ja avoimuutta koskeva teksti on tältä osin selvä. Amsterdamin sopimuksen perusteella komission tehtävänä on kuitenkin varmistaa, että rahoitusjärjestelmä ei vaikuta yhteisön kauppa- ja kilpailuolosuhteisiin yleisen edun vastaisella tavalla. Jotta komissio voi toteuttaa tehtävänsä ja arvioida, ovatko kyseisille yrityksille myönnetyt edut niille annettujen julkisen palvelun tehtävien mukaisia, jäsenvaltioiden on määriteltävä nämä tehtävät, ja niiden rahoituksen on oltava avointa. Yritysten mahdollista kaupallista toimintaa ei saa rahoittaa suoraan tai epäsuorasti julkiselle palvelulle tarkoitetuista varoista. Avoimuusperiaatteen vuoksi tässä yhteydessä on toimittava näin, ja minun nähdäkseni nämä periaatteet ilmaistaan kaikille ymmärrettävässä, selvässä ja avoimessa muodossa myös viimeisimmissä komission esittämissä teksteissä.
Tähän liittyen Lillessä 20. ja 21. heinäkuuta 2000 pidetyssä epävirallisessa kulttuuri- ja audiovisuaalialan neuvostossa puhuttiin julkisen yleisradiotoiminnan tulevaisuudesta. Muutamat ministerit olivat sitä mieltä, että Amsterdamin sopimukseen liitettyä pöytäkirjaa olisi täydennettävä alan nopean teknisen kehityksen vuoksi, ja sanoin olevani valmis pohtimaan tätä kysymystä lähitulevaisuudessa niin heidän kuin teidänkin kanssanne.
On myös huomattava, että komissio hyväksyi hiljattain avoimuusdirektiivin tarkistetun tekstin, kuten jo mainitsin. Tämä direktiivi ei koske, mikä on hyvin oleellinen asia, niitä julkisen palvelun yleisradioyrityksiä, jotka eivät harjoita kaupallista toimintaa. Valtioiden määrittelemät julkista rahoitusta saavat julkiset palvelut, jotka täyttävät selvästi julkisen palvelun määritelmän, eivät myöskään kuulu avoimuusdirektiivin soveltamisalaan.
Mietinnössä mainitaan yleispalvelun käsite. Tässä yhteydessä on syytä huomata, että yleispalvelu on televiestintäpalveluista lainattu käsite, jota ei nähdäkseni voida siirtää automaattisesti audiovisuaalialalle. Tiettyjen radio- ja audiovisuaalialan palvelujen ja tiettyjen sisältömuotojen saatavuuden takaaminen kuluttajille on julkisen yleisradiotoiminnan tehtävän määrittelyyn liittyvä kysymys ja se kuuluu näin ollen jäsenvaltioille Amsterdamin sopimukseen liitetyn pöytäkirjan perusteella.
Eurooppalaisen foorumin perustaminen erilaisten audiovisuaalisten sisältöjen tarkastelua varten on mielenkiintoinen ehdotus, jota komissio harkitsee ja tutkii asianomaisten osapuolten kanssa televisio ilman rajoja -direktiivin käsittelyn yhteydessä. On syytä huomata, että nykyisen direktiivin puitteissa on perustettu yhteyskomitea, jonka tehtävänä on tutkia kaikkia direktiiviin liittyviä audiovisuaalipolitiikan näkökohtia.
Audiovisuaalialan kansainvälisistä kauppaneuvotteluista voin sanoa, että mitään huomattavaa edistystä ei ole tapahtunut. Komissio on selventänyt kantaansa useaan otteeseen. Sen pitäisi pystyä säilyttämään Uruguayn kierroksella saamansa vapaus laatia ja panna täytäntöön audiovisuaalialan rahoitussäännöksiä ja hallintomääräyksiä erityisesti kulttuurisen monimuotoisuuden vaalimiseksi. Neuvosto antoi komissiolle tällaiset valtuudet seuraavia alan palveluja koskeviin neuvottuihin 26. lokakuuta 1999 hyväksymissään päätelmissä, ja voin vakuuttaa teille, että kollegani komission jäsen Lamy noudattaa täysin näitä suuntaviivoja. Voimme luottaa siihen, että hän puolustaa ja tukee eurooppalaista audiovisuaalialaa siten, kuin me haluamme ja te haluatte, ja jos kaikki suoriutuvat saamastaan tehtävästä, onnistumme kaikki yhdessä turvaamaan työpaikkojen luomisen ja kulttuurisen monimuotoisuuden kannalta välttämättömän audiovisuaalialamme tulevaisuuden ja vahvistamaan sitä.

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Erasmus-opiskelijoiden sosioekonominen tilanne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Heaton-Harrisin laatima kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan mietintö (A5-0199/2000) komission kertomuksesta: Erasmus-opiskelijoiden sosioekonomista tilannetta käsittelevä tutkimus (KOM (2000) 4 C5-0146/2000 2000/2089(COS)).

Heaton-Harris
. (EN) Arvoisa puhemies, usein ei tämäntasoinen poliitikko pääse puhumaan näin täydelle salille ja näin valtavalle yleisölle. Haluaisin kiittää tulkkeja siitä, että he jäivät pitemmäksi aikaa. Käsittääkseni puheeni vuoti muille parlamentin jäsenille etukäteen, ja tästä johtuu heidän valtava katonsa.
Olen varma, että monet tulkeista olisivat tahtoneet opiskella Erasmus-kurssilla silloin, kun he opiskelivat kieliä ja opiskelivat yliopistossa. Minä brittikonservatiivina löydän usein vikoja - ja vian löytäminen on hyvin helppoa - monista Euroopan komission ja Euroopan unionin järjestämistä ja maksamista ohjelmista. Minä kuitenkin pidän Erasmuksesta, koska tästä ohjelmasta on erittäin vaikeaa löytää vikaa. Se näyttää todellakin saavuttaneen joitakin niistä tuloksista, joita siltä on odotettukin.
Tämä vuonna 1998 tehty kertomus on suurenmoinen. Oli suurenmoista, että niin monet opiskelijat todellakin näkivät sen vaivan, että osallistuivat täyttämällä lomakkeen ja lähettämällä sen takaisin komissiolle. Käsittääkseni ainoa kertomuksen tuloksiin liittyvä ongelma oli se, että niistä kerrottiin sen jälkeen, kun olimme päättäneet Sokrates II -ohjelmasta ja sen Erasmukseen liittyvistä osista. Olisimme saaneet joitakin erittäin käyttökelpoisia sosioekonomista tilannetta koskevia tietoja tuolla hetkellä Erasmus-ohjelmassa opiskelevien opiskelijoiden osalta tästä kertomuksesta.
Jotkin seikat ja luvut ovat mielenkiintoisia. Voisin ikävystyttää teitä niillä, mutta ne kaikki sisältyvät mietinnön perusteluihin ja myös komission kertomukseen. Niiden joukossa on kuitenkin joitakin, jotka ovat mielestäni mielenkiintoisia. Niistä, jotka olivat Erasmus-kurssilla vuonna 1998 ja viitsivät täyttää kyselyn, 98 prosenttia piti ohjelmaa erittäin myönteisenä tai ainakin hyvin myönteisenä. 99 prosenttia olivat ikionnellisia siitä, mitä heille oli tapahtunut kurssin aikana. On häpeä, että 57 prosentilla heistä oli ollut taloudellisia ongelmia Erasmus-opintojensa takia. Täytyy ihmetellä, voitaisiinko raha jakaa paremmin Erasmuksen sisällä, kun vain puolet rahasta käytetään Erasmus-paikkoihin (puolet on auki vuoden lopussa).
Kun alun perin jätin mietintöni, esitin joitakin kiistanalaisia ajatuksia vain nähdäkseni, viitsiikö kukaan lukea siitä, mitä tapahtuu. Onneksi kaksi tai kolme jäsentä (ja myös komissio) tosiaankin luki ne. Jotkut huomasivat pieniä kohtia, jotka minun oli sitten poistettava. Haluan korostaa yhtä näistä, joka on edelleen mietinnössä 4 kohtana eli osana, jossa tuomitaan kaikki jäsenvaltioissa harjoitettu sisäinen syrjintä. Jos jollakin olisi ollut vaikeuksia päästä korkea-asteen kurssille Itävallassa esimerkiksi siksi, että on tietyn rodun edustaja, parlamentti olisi ollut täyden sekasorron vallassa. Tämä on kuitenkin täsmälleen tilanne omassa maassani tällä hetkellä, kun Skotlannin viranomaiset rankaisevat taloudellisesti englantilaisia opiskelijoita, jotka haluavat opiskella Skotlannissa.
Halusin siis todella säilyttää tuon mietinnössäni. Sujautin sen sinne, ja se pysyi pääosin piilossa tähän asti, ja nyt haluan paljastaa sen niille harvoille, jotka täällä parlamentissa tänä iltana ovat. Odotan kiinnostuneena sitä, että uudet Labour-kollegani äänestävät tästä asiasta. Uskon, että on vähän liian myöhäistä pyytää kohta kohdalta -äänestystä.
Olen myös esittänyt muutamia tarkistuksia. Yksi niistä parantaa vähän välimerkkien käyttöä, vähän kielioppia tietyssä 4 kohdan kappaleessa, toinen niistä 6 kohdan kappaleessa. Mietinnön valiokuntavaiheessa lisättiin osa lausetta, jossa sanottiin "katsoo, että tutkimuksen tulosten tulisi antaa aihetta pohtia uudelleen kansallisia korkeakoulupolitiikkoja". En usko, että sen pyytäminen kuuluu tämän mietinnön tai parlamentin tai komission valtaan. Olen siis esittänyt tarkistusta, jolla tämä poistettaisiin. Kolmannella esittämälläni tarkistuksella muutetaan englanninkielisessä versiossa vain sana "regrets" sanaksi "notes".
Nautin todellakin työskentelystä komission kanssa ja kaikkien niiden ihmisten kanssa, jotka ovat auttaneet minua. Haluaisin lopettaa kiittämällä kaikkia, jotka auttoivat minua tämän mietinnön tekemisessä, erityisesti tutkimustyön tehnyttä Nicky Smithiä, joka kahlasi läpi kaikki tilastot. Otimme yhteyttä kaikkiin Yhdistyneen kuningaskunnan yliopistoihin ja rehtoreihin ja moniin muihin kaikkialla Euroopassa ja pyysimme heiltä kommentoimaan tätä mietintöä. Suosittelen sitä parlamentille.

Prets
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, on kyllä totta, että kello on jo erittäin paljon ja että läsnäolijoita on enää vähän. Hyvä kollega, sen ei pitäisi kuitenkaan yllättää teitä. Niin ei tapahdu luojan kiitos vain kulttuuri- ja koulutusasioissa vaan myös monilla muilla aloilla. Olen kuitenkin ja te sanoitte sen jo sitä mieltä, että laatu puhuu puolestaan. Te valaisitte itse lyhyesti mietintöänne ja tarkistuksianne.
Olen itävaltalainen ja tiedän kokemuksesta, että Itävallassa kyllä pääsee opiskelemaan kaikkia tutkintoja ja kaikkiin yliopistoihin. Meillä ei ole myöskään etnistä ongelmaa, sen haluaisin vielä tehdä selväksi. Siinä asiassa emme varmasti ole Englantia tai Isoa-Britanniaa huonompia.
Erasmus-ohjelmasta haluaisin sanoa, että Sokrates-ohjelmaanhan kuuluu se, että on erittäin tärkeää tutkia tarjousten hyötysuhdetta ja käy ilmi, että ei pitäisi tyytyä pelkän ohjelman luomiseen, vaan että tarvitaan myös arviointeja ja arvioida resursseja, jotta siitä saataisiin uutta tietoa ja ennen kaikkea voitaisiin korjata puutteita. Täällä sanottiin jo, että tämä tieto ei valitettavasti enää virtaa Sokrates II -ohjelmaan. Olen sitä mieltä, että olisimme voineet ajanmukaistaa tilannetta, sillä 40 prosenttia Sokrates-ohjelman talousarviosta koskee Erasmus-ohjelmaa eli eurooppalaisten korkeakoulujen opiskelijoita.
Tavoitteena oli ja on mahdollistaa 10 prosentille opiskelijoista ammatillinen opiskelu toisessa jäsenvaltiossa. Ensimmäisenä vuonna saavutimme valitettavasti vain 1 prosentin tason. Osallistumisaste on noussut. Nyt olemme vajaassa 50 prosentissa. Mietintö osoitti, että tämä johtuu sekä rakenteellisista ja kulttuurisista että erityisesti taloudellisista tekijöistä. Tähän asti emme ole onnistuneet tukemaan erityisesti sosioekonomisesti heikkoja ryhmiä, kuten Sokrates-ohjelmaankin on kirjattu. Ohjelmaa käyttävät pikemminkin opiskelijat, joiden vanhemmilla on sekä korkea koulutustaso että myös vastaavat tulot. 57 prosentilla Erasmus-opiskelijoista oli huomattavia vaikeuksia rahoittaa ulkomailla oleskelu. Minusta on välttämätöntä koordinoida Erasmus-stipendejä, kansallista opintotukea ja korkeakouluja, jotta saisimme toteutettua uudistuksen, käynnistettyä tiedotuskampanjan, selvitettyä asioita ja tutkittua, miksi vain niin harvat voivat osallistua tähän ohjelmaan. Ennen kaikkea on kyse siitä, että kaikissa maissa säilyvät yhtäläiset mahdollisuudet. Siihen kannattaa panostaa. Olen sitä mieltä, että yhtäläisten mahdollisuuksien tarjoaminen nuorille on erittäin tärkeää meille kaikille!

Reding
. (FR) Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi onnitella esittelijää, jonka ensimmäinen mietintö tämä on ja joka on heti onnistunut saavuttamaan yksimielisyyden. Tämä on mielestäni erittäin lupaava alku, vaikka aihe on ilmeisesti omiaan herättämään yksimielisyyttä; en nimittäin usko, että kansalaisillemme tarjottavien eurooppalaisten ohjelmien vaikuttuvan runsaassa joukossa on toista mietintöä, joka olisi yhtä tunnettu ja myös yhtä arvostettu paitsi opiskelijoiden myös suuren yleisön keskuudessa; hiljattain eräs isoäiti pysäytti minut kadulla ja kiitti minua siitä, mitä olen tehnyt hänen lastenlastensa hyväksi, jotka matkustelevat Erasmus-apurahan ansiosta. Kuten siis huomaatte, koko väestö on yksimielinen näistä ohjelmista, vaikka voidaanhan niitä toki aina parantaa.
Tänä vuonna 110 000 opiskelijaa saa meiltä erityistä huomiota kaikkiin Erasmus-opiskeluunsa liittyviin näkökohtiin ja tämän Sokrates-ohjelman osan moitteettomaan toimintaan, ja kiitämme parlamenttia siitä, että se on tukenut meitä tässä toiminnassa. Ongelmia tietysti esiintyy. Usein väitetään, että vain suhteellisen hyvätuloisten perheiden lapset pystyvät matkustamaan, koska muut eivät pystyisi tulemaan toimeen vaatimattomalla apurahalla. Jos kuitenkin tarkastelemme tilastojamme, niin viidestä Erasmus-opiskelijasta neljä on perheensä ensimmäinen ulkomailla opiskeleva lapsi, mikä ainakin osoittaa, että tällä ohjelmalla pystytään edistämään uusien sosiaalisten piirien liikkumismahdollisuuksia Euroopassa. Ei siis pidä paikkaansa, että vain hyväosaisten perheiden lapset voivat hyödyntää Erasmus-apurahoja. Vaikka viimeksi mainittujen toimeentulo on helpompaa, koska he saavat apurahan lisäksi tukea myös vanhemmiltaan, näyttää siltä, että taloudelliset ongelmat on ainoa asia, jota on arvosteltu.
Hyvät parlamentin kollegat, olisin toivonut teidän laillanne, että neuvoston kanssa käytävissä neuvotteluissa Sokrates-ohjelman kokonaisbudjetista olisi sovittu nyt sovittua suuremmasta summasta, koska minulla on suoraan sanottuna heikot mahdollisuudet korottaa Erasmus-apurahoja, kuten haluaisin tehdä. Mitä johtopäätöksiä tästä on tehtävä? No ensinnäkin se, että opiskelijoiden liikkuvuutta hajautetusti hallinnoivien kansallisten virastojen tehtävänä on ottaa huomioon kansallinen tilanne ja mukauttaa apurahapolitiikkaa sen perusteella. Olen pyytänyt opetusministerejä ryhtymään omissa maissaan tarvittaviin toimiin lisätukien ja etujen myöntämiseksi Erasmus-opiskelijoille, jotta myös niillä, joilla ei ole satu olemaan suopeaa isää tai anteliasta isoäitiä, olisi mahdollisuus matkustaa. Pyydän myös teitä kaikkia kääntymään maanne opetusministerin puoleen, jotta hän tekisi voitavansa näiden taloudellisten ongelmien korjaamiseksi.
Olen pyytänyt ministereitä huolehtimaan siitä, että heikoimmassa asemassa oleville opiskelijoille myönnettäisiin suurempi apuraha. Olen kehottanut paikallisia viranomaisia ponnistelemaan opiskelijoiden auttamiseksi. Olen pyytänyt yliopistojen rehtoreita varaamaan yliopistojen määrärahoja, jotta heikkotuloisimmat opiskelijat voisivat saada ainakin apurahoja, jos he haluavat ja täyttävät vaatimukset. Uskon, että tulevaisuudessa minun pitää pyytää uudelleen kaikkien kansallisten ja alueellisten tahojen apua tällä alalla. Otan tämän kysymyksen esiin myös lähiaikoina, koska puheenjohtajavaltio Ranska haluaa laatia tehokkaan toimintasuunnitelman liikkuvuuden edistämiseksi, ja olemme yhdessä ministeri Jacques Langin kanssa juuri päättäneet järjestää liikkuvuutta käsittelevän opetusministerien erityiskokouksen.
Kokouksessa ei puhuta vain siitä, mitä haluaisimme tai mitä meidän pitäisi tehdä tulevaisuudessa, vaan esitämme malleiksi muutamia esimerkkejä tietyissä maissa käytetyistä keinoista. Niitä ei välttämättä ole käytetty kansallisella tasolla. Otan umpimähkään yhden esimerkin. Alueellinen opetusministeri on eräällä Saksan alueella kehittänyt yhdessä säästöpankkien kanssa liikkuvuuden säästöohjelman, jotta vanhemmat, ystävät ja sukulaiset voivat ylenmääräisten leluostojen sijasta sijoittaa rahaa tilille, jota nuori voi käyttää, kun hän on riittävän vanha lähteäkseen opiskelemaan ulkomaille.
Kuten huomaatte, hyviä ajatuksia, kaikenlaisia hyviä ajatuksia on olemassa. Toivon, että puheenjohtajavaltio Ranskan toivoma liikkuvuuskeskustelu tuo tilanteeseen muutoksen ja että kaikki hyvä tahto kootaan yhteen niin yksityisellä ja alueellisella tasolla kuin Euroopan ja kansallisella tasolla, jotta suureksi menestykseksi osoittautunut Erasmus-ohjelma olisi yhä useampien opiskelijoiden ulottuvilla. Tämä hinta on maksettava Euroopan rakentamisen hyväksi, koska ne opiskelijat, jotka ovat tutustuneet Erasmus-ohjelman ansiosta uuteen maahan ja jotka ovat löytäneet ystäviä jossakin muussa kuin omassa maassaan, jossakin muussa yliopistossa, ovat todellisia eurooppalaisia, jotka luovat tulevaisuuden eurooppalaisen politiikan. Tyytyväisten Erasmus-opiskelijoiden määrän lisääminen on koko yhteiskuntamme edun mukaista. Tehkäämme siis kaikki yhdessä työtä sen hyväksi, että heitä olisi tulevaisuudessa paljon.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kalastussopimukset
Puhemies
Esityslistalla oli seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Varela Suanzes-Carpegnan laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0194/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan talousyhteisön ja Guinean tasavallan hallituksen välisessä Guinean rannikon edustalla harjoitettavasta kalastuksesta tehdyssä sopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen korvauksen vahvistamista 1 päivän tammikuuta 2000 ja 31 päivän joulukuuta 2001 väliseksi ajaksi koskevan pöytäkirjan tekemisestä (KOM(2000) 304 C5-0315/2000 2000/0154(CNS))
Varela Suanzes-Carpegnan laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0188/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisön ja Mauritiuksen hallituksen välisessä Mauritiuksen vesialueilla harjoitettavaa kalastusta koskevassa sopimuksessa määrättyjen kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen korvauksen määrittämiseksi 3 päivän joulukuuta 1999 ja 2 päivän joulukuuta 2002 väliseksi ajaksi laaditun pöytäkirjan tekemisestä (KOM(2000) 229 C5-0253/2000 2000/0094(CNS)).

Varela Suanzes-Carpegna
 - (ES) Arvoisa puhemies, tänään mielenkiinnon kohteena on kaksi uutta kansainvälistä kalastusta koskevaa Euroopan unionin ja kolmansien maiden välistä pöytäkirjaa. Ne koskevat Guineaa ja Mauritiuksen saarta, toisaalta Atlantin valtamerta ja Tyyntä valtamerta. Kyseessä on kaksi erilaista sopimusta maantieteellisen sijainnin, laajuuden, kalastusmahdollisuuksien ja taloudellisen hyödyn perusteella, mutta viime kädessä nämä kaksi tärkeää sopimusta ovat osa jo merkittävää Euroopan unionin ja kolmansien maiden välille solmittujen kansainvälisten kalastussopimusten verkkoa, joka on yhteisen kalastuspolitiikan peruspilareita, sillä on olennaista, että pystymme kattamaan toimitustarpeemme sekä Euroopan kuluttajan että oman teollisuutemme näkökulmasta, ja olennaista on myös se, että näin tapahtuu oman laivastomme avulla.
Yhteisessä kalastuspolitiikassa kolmansien maiden kanssa solmittavat kalastussopimukset ovat näin ollen ratkaisevan tärkeä tavoite, mihin voidaan lisätä niiden vaikutus työllisyyteen, koska useimmissa tapauksissa asianomaiset Euroopan alueet ovat kaiken lisäksi varsin riippuvaisia tästä toiminnasta. Kyseessä on kauppatase ja näin ollen työllisyys sekä merkittävän unionin kalastuslaivaston kilpailukyvyn säilyminen. Siksi tänä iltana komissio on hyväksynyt tulevan vuoden 2001 talousarviota koskeneessa lausunnossaan varapuheenjohtaja Miguélezin meille esittelemän talousarvioesityksen, jossa puhuttiin 7 miljoonan euron lisäyksestä budjettikohtaan B7-8000 (kansainväliset kalastussopimukset), ja vahvisti näin Euroopan komission aikaisemmassa talousarvioesityksessä asettamat summat.
Marokon, Mauritanian ja Grönlannin kanssa käytävät neuvottelut ovat Euroopan komissiolle suuri haaste, ja me kaikki toivomme niiden päättyvän menestyksekkäästi. Tällä hetkellä voimme iloita sopimusten syntymisestä Guinean ja Mauritiuksen kanssa. Näissä sopimuksissa otetaan huomioon eri laivastojen ja Euroopan unionin eri valtioiden merkittävät tarpeet Atlantilla ja Tyynellä valtamerellä. Kummassakin tapauksessa huomionarvoista on laivanvarustajien maksujen jatkuva ja huolestuttava nostaminen samalla, kun tällaisia säännöksiä ei ole kummallista kyllä otettu muihin sopimuksiin, mistä Grönlannin kanssa tehty sopimus on kaikkien tuntema tapaus. Esimerkiksi Mauritiuksen tapauksessa laivanvarustajien maksettavaksi koituvat maksut kalatonnia kohden nousevat 5 euroa, eli maksu nousee 20:sta 25:een euroon, ja vastaava aluskohtainen pyyntimäärä nousee samoin. Euroopan unionin osuus laskee 29 prosenttiin, ja laskun saavat maksaa laivanvarustajat, jotka maksavat 23,5 prosenttia kokonaismenoista, mikäli kalastusmahdollisuudet on käytetty täysimääräisesti. Aiemmassa pöytäkirjassa määrä oli 7 prosenttia, eli laivanvarustajien osuus kokonaismenoista on noussut 7 prosentista 23,5 prosenttiin.
Haluaisin korostaa myös, että tässä yhteydessä kalastusmahdollisuuksien jakaminen unionin sisällä jäsenvaltioiden kesken epätasapainoisesti on juuri komission ansiota, kuten tapahtui pääjalkaisten tapauksessa Guinean kanssa solmitussa sopimuksessa. Kummasakin sopimuksessa tuetaan merkittävästi paikallisten viranomaisten mahdollisuuksia turvata omat kalavaransa ja niissä painotetaan lisäksi valtioiden välisiä sopimuksia pikemminkin kuin yksityisiä sopimuksia mikä on erittäin tärkeää Marokon kanssa solmittavien sopimusten kohdalla, joista yritämme käydä neuvotteluja ja uudenaikaisten valvontajärjestelmien toteuttamisessa Euroopan unionin osuutta, mikä kertoo Euroopan unionin suojelevasta kannasta planeetan kaikkia meriä kohtaan omilla vesillään omaksuman unioninsisäisen kannan mukaisesti.
Toisaalta taloudellisen korvauksen ja edellä mainittujen yhteistyön tavoitteiden ja niitä koskevien toimien välillä on huomattavan suora yhteys. Mauritiuksen kanssa solmitun sopimuksen tapauksessa kyse on 50 prosentista edellisen sopimuksen 30 prosenttiin verrattuna. Kuten usein aiemminkin, tarvittaisiin tarkempia tietoja, jotta eri pöytäkirjojen väliset luvut ja tiedot olisivat vertailukelpoisia, vaikka tässä tapauksessa onkin kiitettävä Euroopan komissiota siitä, että Guinean kohdalla on otettu mukaan neuvottelujen pöytäkirja, minkä ansiosta on mahdollista lisätä tietomäärää ja oikeastaan lisätä avoimuutta, mikä on paikallaan ja mistä Euroopan parlamentti antaa kiitoksen.
Euroopan parlamentin kalatalousvaliokunta äänesti näiden sopimusten puolesta, mikä on jo tullut tavaksi, jos otetaan huomioon, että kummastakin sopimuksesta on osapuolille sangen paljon hyötyä, eli sekä Euroopan unionille että kolmansille maille.
Liberaalien ryhmä on esittänyt täysistunnolle kumpaakin mietintöä varten samansisältöisen tarkistuksen, jotka esittelijän mielestä johtaisivat siihen, että yhteinen kalastuspolitiikka lakkaisi olemasta yhteistä ja yksi ulkopolitiikan tärkeistä pilareista irrotettaisiin siitä ja siihen, että Euroopan komission neuvotteleman ja siten Euroopan unionin 15 jäsenvaltion nimissä neuvotellun sopimuksen kustannukset kohdistuisivat ainoastaan sopimuksesta suoraan hyötyviin tahoihin.
Esittelijänä olen tätä tarkistusta vastaan, sillä jos yhteisön politiikoista maksaisivat vain ne, jotka hyötyvät niistä suoraan, ryhtyisimme rikkomaan sisämarkkinoita ja purkamaan koko Euroopan unionia.
Kannatamme siis kumpaakin kalastussopimusta, joiden toivomme voivan säilyä tulevaisuudessa, ja, arvoisa komission jäsen, maltamme tuskin odottaa, että pääsemme kalatalousvaliokunnassa keskustelemaan erittäin tärkeästä Marokon kanssa solmittavasta kalastussopimuksesta ja toteamaan siitä sen, minkä olemme nyt voineet sanoa. Älkää hidastako tahtia minusta vaikuttaa, että teette kovasti työtä tänään iltapäivällä pitämämme keskustelun pohjalta ja kannustan teitä myös edistämään näitä tärkeitä neuvotteluja.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, periaatteessa kannatan Mauritiuksen ja Guinean kanssa tehtyjä uusia kalastuspöytäkirjoja. Komissio ja esittelijä ovat tehneet hyvää työtä. Kalastussopimusten vaikutukset EU:n talousarvioon eivät ole kuitenkaan vähäisiä. Jotta voimme tehdä oikeat johtopäätökset, parlamentin on lopultakin päästävä ajoissa mukaan valmisteluun, sillä levottomuudet uhkaavat. Antakaa minun selittää. Kyseessä ovat sekasopimukset. Kyse ei ole vain siitä, kuinka paljon kalaa kuinka suurella rahamäärällä, vaan kyse on lisäksi ennalta varautumisen periaatetta noudattaen siitä, että kalavaroja hyödynnetään kestävästi.
Me haluamme auttaa Mauritiusta ja Guineaa kalavarojen valvonnan kehittämisessä ja tukea taloudellisesti koulutusta ja tutkimusta. Esimerkiksi Mauritiuksella vajaa 50 prosenttia taloudellisesta korvauksesta olisi suunnattava näihin toimiin. Minusta on hyvä asia, että kalastuksen yhteydessä tuetaan myös kehitystoimia. Kalastusala soveltuu suorastaan erinomaisesti tällaiseen yhdistelmään. Kalatalousvaliokunta pohtii kuitenkin yhä useammin sitä, maksaako Euroopan unioni liian korkeaa hintaa kalastusoikeuksistaan kolmansille maille. Vaarana on se, että Euroopan unionille nauretaan jonain päivänä maailmalla sen anteliaisuuden vuoksi ja sitä käytetään hyväksi. Minkä verran kaikki kolmannet maat ovat nyt sitä paitsi todella riippuvaisia EU:n varoista? Nyt tehdään yhä enemmän kahdenvälisiä sopimuksia, koska laivanvarustajat tai muut tarjoavat enemmän rahaa kuin EU. Mikäli viimeksi mainittu on tavanomaista ja markkinoiden itsensä sääntelemää, olisi harkittava, pitäisikö EU:n irrottautua vaiheittain tähänastisista sopimuksista ja antaa tukea kenties muualle? Sen pitäisi tietysti olla yhdistettävissä yhteiseen kalastuspolitiikkaan.
Kannatan käsiteltävänä olevia sopimuksia. Emme saa kuitenkaan olla sokeita emmekä varsinkaan antaa avointa valtakirjaa!

Miguélez Ramos
Arvoisa puhemies, sosialistiryhmä kannattaa neuvoston asetusehdotuksia, jotka koskevat Euroopan yhteisön Mauritiuksen ja Guinean tasavallan kanssa solmittavia kalastussopimuksia. Kummatkin sopimukset ovat osa Euroopan yhteisön yleistä politiikkaa, joka perustuu siihen, että toimimme eri puolilla maailmaa.
Kalastusala on osa yhteisön talouselämää, ja jotta yhteisön laivasto voisi kalastaa, harjoittaa toimintaansa, on tarpeen, että yhteisö solmii sopimuksia kolmansien maiden ja kansainvälisten järjestöjen kanssa, jotta kalastajillamme on mahdollisuudet kalastaa. Kummatkin sopimukset jatkavat edellisiä sopimuksia. Guinean tapauksessa sopimus alkoi vuonna 1983 ja Mauritiuksen tapauksessa vuonna 1989.
Ei ole epäilystäkään siitä, etteivätkö nämä sopimukset olisi hyödyllisiä Euroopan unionin kannalta, minkä osoittaa komission teettämä tutkimus kustannuksista ja hyödyistä. Ei voida myöskään epäillä myönteisiä vaikutuksia muiden sopimuspuolten, tässä tapauksessa Mauritiuksen ja Guinean tasavallan kannalta. Kummatkin maat saavat merkittäviä voimavaroja kehittymistään varten hyvitykseksi siitä, että laivastollemme myönnetään kalastusmahdollisuuksia. Sopimukset ovat kummallekin osapuolelle edullisia, ja ne ovat muotoutuneet ajan myötä ja ne on mukautettu vaatimuksiin kestävästä voimavarojen hyödyntämisestä ja vaatimuksiin kolmansien maiden viranomaisten tukitoimista kalastusalansa kehittämisponnisteluissa.
Pöytäkirjoja, joilla sopimuksia jatketaan määräajoin, on sovitettu todellisuutta vastaaviksi sekä tosiasiassa pyydettyjä saaliita ja näiden kalavesien kalatilannetta vastaaviksi. Vaikka pyyntimäärät ovat Guinean sopimuksessa vähentyneet, tämän Afrikan maan saama taloudellinen korvaus säilyy, sillä uuden pöytäkirjan mukaan yhteisön laivanvarustajien maksamien maksujen ja lisenssien osuus kasvaa. Näin ollen ristiriita muihin sopimuksiin haluaisin ottaa esiin esimerkiksi Grönlannin kanssa tehdyn sopimuksen, jossa laivanvarustajat eivät osallistu kustannuksiin on yhä räikeämpi. Myös Mauritiuksen tapauksessa sallittujen pyyntien määrä vähenee, ja siinä määritellään kalastusoikeudesta nauttivien alusten määrä.
Se, että Euroopan parlamentti on hyväksynyt nämä kalastussopimukset, merkitsee poliittista signaalia siitä, että tuemme niiden muiden sopimusten solmimista ja jatkamista, joilla on kalastusalallemme paljon enemmän merkitystä, koska paljon suurempi määrä aluksia ja kalastajia on niistä riippuvaisia. Viittaan erityisesti Marokon kanssa solmittavaan sopimukseen. Sillä on merkitystä, kun 10 kuukauden ajan niinkin moni kuin 700 alusta on satamassa ja 8000 kalastajaa harjoittamatta kalastusta ilman, että komission ja Marokon hallituksen välisiin neuvotteluihin liittyy perusteltuja syitä toivoon.
Kukin kantakoon vastuunsa ja hoitakoon velvollisuutensa. Tämä toimielin on tehnyt niin, kun parlamentin kalatalousvaliokunta on tänään hyväksynyt ylimääräisessä kokouksessaan Euroopan komission ehdottamat määrät kolmansien maiden kanssa solmittavia kalastussopimuksia koskevaan budjettikohtaan B7-800. Euroopan komission on nyt neuvoteltava painavin perustein, jotta Marokon kanssa päästää järkevään sopimukseen. Vielä joudumme odottamaan sitä.

Busk
Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää kalatalousvaliokunnan puheenjohtajaa Varelaa siitä erittäin hyvästä työstä, jota hän on tehnyt näiden mietintöjen parissa. Liberaaliryhmä tukee periaatteessa sitä, että EU:lla on kalastussopimuksia kolmansien maiden kanssa, mutta haluaisin myös tarkentaa, että liberaaliryhmässä toivotaan, että - ja sen vuoksi olemme tehneet joitakin tarkistuksia - kalastajat tai varustamot tukisivat kalastussopimusten rahoitusta entistä enemmän. Olisi oikeastaan luonnollista, että he tai ne osallistuisivat sopimusten rahoittamiseen, sillä juuri kalastajat hyötyvät sopimuksista eniten. Kalastussopimuksilla on valtavan suuri merkitys tietyille alueille, joilla varsinaisen kalastamisen lisäksi alalla on useita kalastukseen liittyviä ammatteja, jotka ovat täysin tai osittain riippuvaisia kalastuksesta. Kalastussopimusten avulla EU voi kehittää kalastustoimintaa ja vaihtaa kalastusoikeuksia kolmansien maiden kanssa. EU:n laivaston vaikutusta kalavaroihin - rakennepoliittisesti ja taloudellisen tilanteen kannalta - pitäisi analysoida huomattavasti nykyistä enemmän. Haluaisin lopuksi pyytää komissiota antamaan kalatalousvaliokunnalle selvityksen niistä myönteisistä ja kielteisistä seurauksista, joita EU:n kalastussopimuksilla on kolmansille maille.

Farage
Arvoisa puhemies, viime lokakuussa puhuin täällä EU:n ja Angolan välistä kalataloussopimusta vastaan. Syyni tehdä niin olivat yksinkertaiset. Kaikki todisteet osoittavat, että EU:n ja kolmannen maailman maiden väliset sopimukset ovat olleet katastrofeja lajien säilyttämisen kannalta. Ne vahingoittavat vakavasti myös kotoperäisiä populaatioita. Tällä kertaa meillä on esityksiä Guinean ja Mauritiuksen kanssa tehtäviksi sopimuksiksi, joilla tulee olemaan vastaavia vaikutuksia.
Tavallaan tämä tunnustetaan tämänhetkisissä sopimuksissa. Vaaditaan tiukempia tarkistuksia. Tarkkailualuksia on tarjottava käyttöön ja paikallisten kalastajien tarpeet on otettava paremmin huomioon. Tämä ei kuitenkaan riitä. Ei ole mitään takeita siitä, että näitä sopimuksia valvotaan asianmukaisesti. Kalastustoiminnan valvonta Euroopan vesillä on valitettavan riittämätöntä, ja siksi on vaikea uskoa, että asiat olisivat yhtään eri lailla ulkomailla.
Tämä lisäksi brittikalastajat Lounais-Englannista Pohjois-Skotlantiin kärsivät edelleen suuresti yhteisestä kalastuspolitiikasta. Kalastajat heittävät pois tuhansia tonneja kalaa ja menevät samalla vararikkoon, mutta vaikka tämä taloudellinen ja lajien säilyttämiseen liittyvä katastrofi on käynnissä, EU ehdottaa yli 7 miljoonan euron käyttämistä siihen, että annetaan kreikkalaisille, espanjalaisille ja italialaisille kalastajille pääsy näille vesille. Tämä on mieletöntä kaikilta kannoilta katsottuna. Sen lisäksi, että äänestän näitä ehdotuksia vastaan, aion kehottaa hallitustani vastustamaan niitä.

Cunha
Arvoisa puhemies, haluan esittää onnitteluni komission ehdotuksista, jotka koskevat näitä kahta kalastussopimusta, ja viittaan erityisesti Guinean kanssa tehtävään sopimukseen. Aloitan korostamalla ja tukemalla tässä sopimuksessa esitettyä uutta ajatusta suunnata 50 prosenttia Euroopan unionin kokonaistuesta kohdennettuihin toimiin alan kestävän kehityksen turvaamiseksi. Tämän sopimuksen uudenlaisuuden lisäksi haluan painottaa myös sitä keksintöä, että Guinean tasavallan tapauksessa 370 000 euron lisäpalkkion avulla pannaan täytäntöön joukko kokonaiskalastuksen vähentämiseen suunnattuja toimia.
Koska kyseessä on maa, jonka kalan vuosituotanto voisi olla 250 000 tonnia ja jonka pienimuotoisella laivastolla on kapasiteettia ainoastaan 50 tonnin kalastukseen, on ilmeistä, että tämä sopimus on molemmille osapuolille kannattava ja täysin ristiriidaton. Lisäksi se mahdollistaa sen, että Guinean kalastusala saa kehittymistään varten ylimääräistä rahoitusta.
Täältä katsoen näyttää siltä, että sen edun lisäksi, mitä kalastussopimuksista on Euroopan unionille, niitä voidaan käyttää näissä maissa kehityksen välineinä. Portugalilaisena en voi tässä yhteydessä olla pahoittelematta sitä, että komissio ja neuvosto ovat niin kovasti myöhässä sopimusneuvotteluissaan Marokon kanssa. Pahoittelen myös vaikeuksia, jotka johtuvat siitä, että muut jäsenvaltiot saavat kalastaa Grönlannissa, jonka kanssa tehtyä sopimusta on hyödynnetty niukasti ja joka on pian uudistettava. On kuitenkin tärkeää, että tarkastuksia ja valvontaa, samoin kuin kalastuksen vähentämisen valvomiseen pyrkiviä ohjelmia, vaadittaisiin myös muilta kehitysmaiden aluevesillä kalastavilta mailta eikä ainoastaan Euroopan unionin valtioilta. Tässä mielessä pyydän Euroopan unionia ponnistelemaan neuvottelujen kuluessa lisää, jotta tätä sääntöä sovellettaisiin kaikkiin maihin eikä ainoastaan meihin.

Van Dam
Arvoisa puhemies, valitettavasti aivan liian usein on käynyt niin, että Euroopan kalastuslaivaston saneeraus on johtanut näiden laivojen siirtymiseen Afrikan rannikolle. Siellä näitä laivoja voidaan käyttää rajoituksitta, mikä vaarantaa vakavasti kalakannan lisäksi kyseisen alueen asukkaiden tulotason ja elintarvikehuollon. Siksi meidän ei tule pitää näiden kalastussopimusten laatimisessa lähtökohtana pelkästään eurooppalaisten kalastajien etuja vaan myös paikallisen väestön etuja.
Sopimus Mauritiuksen kanssa koskee tonnikalan pyyntiä, mutta Guinean kanssa tilanne on paljon mutkikkaampi. Siellä eurooppalaiset alukset pyytävät myös sellaisia kalalajeja, joita paikalliset kalastajat hyödyntävät. On rohkaisevaa, että molemmissa sopimuksissa 50 prosenttia rahoituksesta on tarkoitettu paikallisen kalastussektorin kehittämiseen. Näiden rahojen käytön valvonta on edellytyksenä pöytäkirjan jatkamiselle tulevaisuudessa. Eurooppalaisten varustamojen ja Guinean hallituksen välisiin yksityisoikeudellisiin sopimuksiin ei yleensä sisälly tällaista tukimuotoa paikalliselle kalastussektorille, ja ne edistävät ryöstökalastusta, koska valvonta on puutteellista.
On hyvin huolestuttavaa, että viime aikoina ranskalaiset pienet troolarit ovat tehneet kalastussopimuksen ulkopuolisia sopimuksia. Nämä troolarit kalastavat rannikkoalueella, missä ne muodostavat suoranaisen uhan paikallisille kalastajille. Jäsenvaltioiden kaikkien alusten tulee kunnioittaa 12 meripeninkulman yksinomaista talousvyöhykettä. Mielestäni on muuten itsestään selvää, että varustamot osallistuvat enemmän kalastussopimusten kustannuksiin ja että veronmaksajan ei kuulu tukea tätä kalastusalueiden hyväksikäyttöä.

Maat
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin kiittää komissiota ja myös esittelijäämme saavutetusta sopimuksesta. Sopimuksessa otetaan aikaisempaa paremmin huomioon itse kehitysmaat, tässä tapauksessa Guinea ja Mauritius. Tämä on hyvin myönteinen asia, ja tämä tarkoittaa itse asiassa, että näiden sopimusten pitäisi oikeastaan myös kuulua käsiteltäviksi yhteispäätösmenettelyssä parlamentin kanssa, mutta ehkä niin on tilanne ensi vuoden HVK:n jälkeen.
Suhtaudun kriittisesti muutamaan asiaan. Tämä on mielestäni hyvä sopimus. On selvää, että tämä sopimus on hyvin tärkeä eteläisille maille, koska eteläiset kalastussopimukset merkitsevät muun muassa Espanjalle ja Portugalille suoraan 13 000 työpaikkaa. Myöskään liikevaihto ei ole vähäinen. Se on noin 485 miljoonaa euroa, eikä siihen sisälly esimerkiksi Grönlantia koskeva sopimus. Tämä tarkoittaa, että tätä varten varatut rahat käytetään ennen kaikkea myös näissä maissa. Tässä on sinänsä jotakin kannattamisen arvoista.
Näillä mailla on historiallisesti ollut sopimuksensa, mutta olisi hyvä, jos liike-elämällä itsellään olisi suurempi osuus tällaisissa sopimuksissa. Sanon tämän, koska kehitysmaiden ja kalastusmaiden välillä täytyy olla tasapaino, mutta samalla myös varojen käytössä eri kalastusalueisiin täytyy olla tasapaino.
Tässä tapauksessa haluan kiinnittää huomionne siihen, että joillakin pohjoisilla mailla, kuten minun kotimaallani, on suuria vaikeuksia, koska niiden osuuksia vähennetään monivuotisessa suuntaa-antavassa ohjelmassa. Brittiläinen kollega kertoi jo, millaisia ongelmia kalastuksella siellä on. Tämä yksinkertaisesti tarkoittaa, että kalastuspolitiikan osalta myös tässä sopimuksessa täytyy tarkastella kriittisesti, kenen eduista on kysymys ja kuinka rahoja käytetään.
On aivan selvää, että alueelliset elementit saavat tärkeämmän roolin. Huomatkaa kuitenkin, että pidän espanjalaisten ja eteläeurooppalaisten kalastajien kannalta oleellisen tärkeänä, että tämä sopimus saadaan aikaan. Se on pääasia, mutta minusta on myös oleellisen tärkeää, että aluepolitiikassa on myös tilaa kalastuksen uudelleenjärjestelylle pohjoisilla rannikkoalueilla ja hyville sopimuksille pohjoisten maiden kanssa sekä myös todelliselle erityiselle alueelliselle toteuttamiselle.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, mielestäni komission on helppo olla kuulematta neuvoston ja Euroopan parlamentin pyyntöjä ensimmäiset esitettiin selvästi jo neuvoston kokouksessa lokakuussa 1997 ja viivyttää kalastussopimusneuvottelujen suuntaviivoja koskevia töitä.
Päiväntasaajan Guinean kanssa tehty pöytäkirja on hyvä esimerkki. Osasimme jo odottaa laivanvarustajien maksettavaksi koituvan maksuosuuden kasvavan, mutta mielestäni on mahdotonta hyväksyä, että neuvoston työryhmissä komissio kehtaa väittää tätä nousua vähäiseksi, vaikka se merkitsee yhä suurempaa uhrausta laivastolle, ja, toistaisin vielä, kun pohjoisten valtioiden kanssa solmituissa sopimuksissa laivanvarustajat eivät maksa penniäkään. Lisäksi komissio on katsonut voivansa olla välittämättä suhteellisen vakauden periaatteesta ja riistää yhteisön laivastolta tämän periaatteen nojalla saatuja kalastusoikeuksia. Oltakoon suhteellisen vakauden periaatteesta välittämättä tai ei, niin siitä ei voida pitää kiinni yhteisön vesillä ja olla välittämättä eteläisten valtioiden kanssa solmittavissa kalastussopimuksissa.
Komissio sanoo, että se on vienyt Espanjalta mahdollisuuden kalastaa pääjalkaisia, koska Espanja ei käyttänyt niitä täysimääräisesti hyväkseen edellisen pöytäkirjan aikana, ja myöntää niitä maille, jotka eivät ole koskaan kalastaneet siellä. Niin sitä pitää, olen aina kannattanut sitä, että myönnetyt kalastusmahdollisuudet käytetään täysimääräisesti, mutta kaikilla vesillä, eikä ainoastaan eteläisten valtioiden kanssa tehtävissä sopimuksissa. Jatkaisin edelleen, että pohjoisten sopimusten osalta kalastusmahdollisuuksia ei hyödynnetä alkuunkaan eikä kalastuksesta varsin kiinnostuneilla laivastoilla ole mahdollisuutta kalastaa. Miksi näin erilainen kohtelu? Tähän pitäisi saada kerrankin vastaus.
Toisaalta mikä saa komission olettamaan, että jos edellisen pöytäkirjan aikana ei käytetty kalastusmahdollisuuksia täysin, niin niitä ei käytetä myöskään tämän pöytäkirjan aikana, kun pääjalkaisia Marokossa pyytänyt laivasto on ollut 9 kuukauden ajan satamassa ilman, että ratkaisua olisi näköpiirissä? Arvoisa puhemies, tämä kaikki kertoo yhteisön kalastusviranomaisten ajatuksellisesta ja materiaalisesta sekavuudesta, johon saadaan järjestystä vasta, kun ne suuntaviivat, joihin alussa viittasin, määritellään selvästi ja yksimielisesti.

James Nicholson
Saanen ensiksi sanoa, että pidän mietintöä myönteisenä, ja onnitella esittelijää tämän mietinnön laatimisesta. Kalataloussopimuksia aletaan epäilemättä tutkia tarkemmin, jotta voitaisiin määritellä, mitä niillä saadaan aikaan Euroopan unionin kansalaisten ja myös niiden valtioiden kansalaisten kannalta, joiden kanssa ne on ensisijaisesti tehty.
Esittelijä oli oikeassa mainitessaan Marokon kanssa tehdyn sopimuksen useaan kertaan. Tämä sopimus aiheuttaa valtavasti huolta niille ihmisille, joita se suorimmin koskee, ja niille, jotka voivat hyötyä siitä jossain määrin, ja se on todellakin saanut aikaan huomattavaa levottomuutta kalatalousvaliokunnassa. Haluan kysyä komission jäseneltä suoraan ja kiertelemättä, kiristääkö Marokko komissiota, parlamenttia ja Euroopan unionia, koska se on niin haluton hyväksymään sopimusta. Ehkäpä hän vastaa tähän, kun hän myöhemmin kommentoi keskustelua.
Emme voi sivuuttaa kalataloussopimusten herättämää huolta. Ne ovat kalliita, ja niihin liittyvät rahamäärät ovat huomattava. Rahaan on tulevaisuudessa kiinnitettävä suurempaa huomiota, emmekä voi teeskennellä, ettei meidän tarvitsisi. Kyllä, aikaisemmin sopimukset ovat olleet hyväksyttävissä, mutta tarvitsemme uutta lähestymistapaa ja uusia näkemyksiä tulevaisuutta varten. Pitkällä aikavälillä komission on pakko tehdä yhteistyötä parlamentin kanssa sen määrittämisessä, kuinka sopimuksiin päästään parhaiten, koska parlamentti on asiasta huolissaan.
Kun katsomme sitä, mikä meillä on edessämme, minun on sanottava teille, hyvä komission jäsen, ettei tämä nykyinen tilanne voi jatkua. Kyllä, tuen ehdotettua esitystä ja tuen sitä esitystä, joka siitä kehittyy, mutta haluan korostaa sitä, että tämä periaate ei voi jatkua loputtomiin, eikä tukea voi tulevaisuudessa pitää itsestään selvänä, niin kuin ennen on voinut.

Fischler
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin kiittää sydämellisesti esittelijää, jäsen Varela Suanzes-Carpegnaa, hänen molemmista mietinnöistään, jotka hän esitteli tänään ja jotka käsittelevät Euroopan unionin ja Mauritiuksen ja Guinean välisiä uusia kalastuspöytäkirjoja.
Mauritiuksen kanssa tehdyn sopimuksen osalta minua ilahduttaa kuulla, että te tuette uusia teknisiä osia sekä muita tähän pöytäkirjaan tehtyjä muutoksia, esimerkiksi kustannusten jakamista, tieteellisten ohjelmien rahoituksen lisäämistä, seurantaa ja valvontaa sekä jälkirahoitusta. Mauritiuksen kanssa tehty sopimus on tyypillinen tonnikalasopimus, jossa tarjotaan pieni mahdollisuus siimalla pyytämiseen, ja se muodostaa tärkeän osan EY:n Intian valtamerellä solmimista tonnikalasopimuksista.
Uusi sopimus on neljäs siitä lähtien kun puitesopimus tuli voimaan vuonna 1990. Pöytäkirjan jatkaminen kolmella vuodella tarjoaa pyyntimahdollisuuksia 83 tonnikalanpyyntialukselle, ja tällä pöytäkirjalla sopimuksessa otetaan ensimmäistä kertaa huomioon lokakuussa 1997 pidetyn kalastusneuvoston esittämät suuntaviivat, nimittäin kalastusalan kehittämiseen tähtäävät toimet ja kustannusten uusi jako yhteisön ja laivanvarustajien välillä.
Pöytäkirjan tärkeimpiin tunnuspiirteisiin kuuluu se, että viitetonnimäärää pienennettiin edellisen pöytäkirjan kolmen voimassaolovuoden aikana ilmoitettujen saaliiden vähäisyyden vuoksi 7 500 tonnista 5 500 tonniin, joka aiheuttaa myös vastaavan nimittäin 29 prosentin laskun taloudelliseen korvaukseen vuodessa.
Voin ilmoittaa teille myös, että 50 prosenttia eli puolet taloudellisista korvauksista on suunnattu erityistoimiin paikallisen kalastusalan kehittämiseksi. Niillä rahoitetaan tieteellisiä ja teknisiä toimia, mukaan lukien seurantaan ja valvontaan liittyviä hankkeita. Tässä yhteydessä haluaisin korostaa, että tällaisten toimien seurantaedellytykset paranivat sen ansiosta, että Mauritiuksen viranomaisilla on velvollisuus esittää vuosittain kertomus toimenpiteiden täytäntöönpanosta ja että komissiolle on annettu mahdollisuus tarkastella maksuja uudestaan toimenpiteiden tosiasiallisen täytäntöönpanon mukaan.
Laivanvarustajien lisenssimaksuja nostettiin huomattavasti, 20 eurosta 25 euroon pyydettyä tonnia kohden. Tämän pöytäkirjan yhteydessä tapahtuu kaiken kaikkiaan laaja kustannusten uudelleenjako yhteisön ja laivanvarustajien kesken, koska laivanvarustajien on nyt maksettava 23,5 prosenttia kokonaiskustannuksista entisen vain 7 prosentin sijasta. Tämä vastaa vuonna 1997 tehtyä kolmansien maiden kanssa solmittavia sopimuksia koskevaa neuvoston päätöstä, jonka mukaan kustannusten jakoa on tasapainotettava. Lisäksi saalisilmoituksiin, maksuselvityksiin ja tarkkailijoiden laivalle ottamiseen on tehty teknisiä parannuksia.
Guinean kanssa tehty sopimuskin tyydyttää teitä ymmärtääkseni niiden teknisten toimien osalta, jotka olemme ottaneet käyttöön, erityisesti sen, että kalavarojen kehittäminen otetaan paremmin huomioon erityisellä palkkiolla.
Guinean tasavallan kanssakin meillä on ollut puitesopimus vuodesta 1983 lähtien. Tämäkin sopimus on tärkeä Euroopan unionille, koska siihen sisältyvät kalastusmahdollisuudet troolareille ja tonnikalanpyyntialuksille. Lisäksi se tarjoaa osittaisen ratkaisun rauhoitusaikana tapahtuvaan kalastukseen naapurivaltioiden, erityisesti Senegalin, Mauritanian ja Marokon, kanssa tehtyjen sopimusten muodossa, ja se tarjoaa jonkinlaisen vaihtoehdon Marokon rannikon edustalle. Sen vuoksi olen iloinen voidessani ilmoittaa teille, että Guinean tasavallan kanssa tehty pöytäkirja sisältää tärkeitä uudistuksia, joiden tavoitteena on ennen kaikkea ennalta varautumisen periaatteen tukeminen ja kalavarojen kestävä hyödyntäminen.
Erityisesti haluan mainita, että otamme käyttöön palkkion Guinean viranomaisten tukemiseksi kalavarojen tilan parantamisessa Guinean yksinomaisella talousvyöhykkeellä. Palkkio maksetaan vain, mikäli Guinea todistaa, että yleisiä kalastusponnistuksia on vähennetty ja sovittuja toimia valvonnan ja seurannan tiukentamiseksi on sovellettu. Tavoitteenamme on se, että haluamme tukea Guineaa lisäämään muiden valtioiden kanssa solmittavia kahdenvälisiä kalastussopimuksia ja vähentämään yksityisiä sopimuksia, jotka usein vaikeuttavat kestävää kalavarojen valvontaa.
Tieteellisten ja teknisten tutkimushankkeiden kaltaisten erityistoimien, kalastustoiminnan valvonnan ja tarkastusten taloudellista tukea tai pienimuotoiseen kalastukseen liittyvän koulutuksen ja jatkokoulutuksen tukea sekä kansainvälisten järjestöjen toimintaan osallistumisen tukea nostettiin 46 prosenttiin tuen kokonaismäärästä.
Lopuksi pöytäkirjassa korostetaan osapuolten välistä läheistä yhteistyötä toimien hallinnossa. Seurantaa helpottaa yksityiskohtainen vuosikertomus ja yhteisön mahdollisuus tarkastella maksuja uudestaan toimenpiteiden tosiasiallisen täytäntöönpanon mukaan.
Tarkistusten osalta haluan kertoa, että komissio voi hyväksyä periaatteessa kaksi ensimmäistä tarkistusta. Tarkistuksen 3 komissio joutuu hylkäämään, koska se on kalastussopimusten pöytäkirjoja koskevan yleisen teorian vastainen ja koskee komission neuvotteluvaltuuksia. Koska pöytäkirja on puitesopimuksen liite, sen säännölliseen uudistamiseen ei tarvita uutta neuvotteluvaltuutta. On kuitenkin itsestään selvää, että komissio huolehtii neuvotteluja käydessään siitä, että se noudattaa neuvoston laatimia suuntaviivoja.
Neljännenkin tarkistuksen komissio joutuu hylkäämään, koska se on sen neuvoston vuonna 1997 tekemän päätöksen hengen vastainen, jossa vaadittiin kustannusten jakamista laivanvarustajien ja yhteisön kesken. Sydämellinen kiitos tarkkaavaisuudestanne!

Puhemies
Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Esityslista on lopussa, kuten me kaikki taidamme olla.
Hyvät parlamentin jäsenet, toivotan teille vielä hyvää yötä.
(Istunto päättyi klo 23.25.)

Liite - Juhlaistunto
Puhemies
 Arvoisa knessetin puhemies, arvoisa Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja, olen erittäin iloinen ja liikuttunut ja ennen kaikkea hyvin toiveikas rauhan osalta saadessani toivottaa teidät kaikkien kollegojeni puolesta tervetulleiksi Euroopan parlamenttiin.

Kiitän teitä siitä rohkeudesta ja avomielisyydestä, jolla te molemmat olette vastaanottaneet helmikuussa Lähi-itään tekemäni virallisen vierailun yhteydessä teille esittämäni vierailukutsun. Yhteinen läsnäolonne on vailla esikuvia parlamenttimme historiassa. Sen on mahdollistanut se, että te olette kaksi rauhan miestä, missä ominaisuudessa parlamenttimme ottaa teidät tänään vastaan. En unohda, että vierailunne on mahdollistanut osaltaan myös kollegamme Luisa Morgantinin, suhteista Palestiinan lakiasäätävään neuvostoon vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajan, vakuuttava toiminta välittäjänämme, mistä annan hänelle aivan erityiset kiitokset.
(Suosionosoituksia)
On hyvin merkittävää, että te, jotka johdatte puhetta kahdessa kansanedustuslaitoksessa, joiden tehtävänä on ratifioida valmisteilla olevat sopimukset, joita koskeviin neuvotteluihin te osallistutte, olette päättäneet tulla yhdessä puhumaan Euroopan parlamentille.
Annamme menettelyllenne sen ansaitseman arvon: sen arvon, joka on sillä yhteisellä määrätietoisuudellanne rauhan aikaansaamiseksi, sen arvon, joka on Euroopan yhä painavammalla osallistumisella meneillään olevaan prosessiin, jossa suurlähettiläs Moratinos on ollut mielestäni myönteisesti mukana, ja sen arvon, että menettelynne vahvistaa Euroopan unionin kanssa tekemänne yhteistyön parlamentaarista ulottuvuutta.
Kenellekään meistä ei ole epäselvää, miten monimutkainen Lähi-idän tilanne on; kyseessähän on alue, jossa ovat ihmiskunnan suuren osan pyhimpinä pitämät historialliset paikat, ja siksi niistä kiistellään eniten.
Eurooppalaiset tietävät hyvin, että rauhan aikaansaaminen on vaikeampaa kuin sotiminen.
Täällä tarvittiin varsinkin 1900-luvulla julmia, koko maailmaa järkyttäneitä sotia ja miljoonien ihmisten hautajaissaattoja, ennen kuin kansamme lopulta ymmärsivät, että sota on kaiken tuhoavaa hulluutta.
Euroopan parlamentti ei näin ollen ota teitä vastaan antaakseen teille opetuksen. Se ottaa teidät vastaan kahden edustamanne kansan ystävänä, kahden kansan, joilla kummallakin on lopultakin oikeus rauhaan, turvallisuuteen ja kehitykseen.
Kun Lähi-idässä aloitetaan sama kehitys kuin se, joka johti Euroopan paitsi aseellisesta välinselvittelystä rauhaan myös rauhasta yhteistyöhön naapurimaiden kanssa, voisimme kuvitella, että alueenne kansojen välille kehittyisi meidän kaltaisemme yhteinen parlamentti! Se on ihana unelma, joka muuttuu vielä kerran todeksi yhteisen tahtomme ansiosta, siitä olen vakuuttunut.
Arvoisa knessetin puhemies, arvoisa Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja, juuri kuulemanne keskustelu todistaa Euroopan unionin ja varsinkin sen parlamentin kiinnostusta käynnissä olevia neuvottelujen edistymistä kohtaan.
Voitte olla vakuuttuneita siitä, että kuuntelemme teitä hyvin kiinnostuneesti.
Unohtamatta niitä suuria vaikeuksia, joiden tiedämme painavan harteitanne tässä neuvottelujen ratkaisevassa vaiheessa, toivon teidän vakuuttavan parlamentillemme, että ovet ovat edelleen auki rauhalle ja että kummatkin kansanne astuvat niistä yhdessä sisään.
Annan enemmittä viivytyksittä puheenvuoron teille, arvoisa puheenjohtaja Ahmed Qurie, ja sen jälkeen on puhemies Burgin puheenvuoro.

Ahmed Qurie
. (FR) Arvoisa Euroopan parlamentin puhemies Nicole Fontaine, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, hyvät naiset ja herrat, saanen aluksi kertoa olevani erittäin tyytyväinen aamulla käymäämme keskusteluun rauhanprosessista ja siihen, että eurooppalaiset ovat hyvin kiinnostuneita sen onnistumisesta ja rauhan toteutumista edistävän ilmapiirin aikaansaamisesta. Saanen myös kertoa olevani erittäin tyytyväinen nähdessäni tässä istuntosalissa lukuisia arvostettuja eurooppalaisia valtiomiehiä, jotka ovat tehneet ja tekevät sisukasta työtä Lähi-idän ongelman ratkaisemiseksi.
Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtajana minulla oli suuri kunnia vastata kutsuunne tämän tärkeän tapaamisen osalta Euroopan unionin kansojen valittujen edustajien kanssa. Minulla on ilo puhua teille tänään Israelin kansallisen parlamentin, knessetin, puhemiehen Avraham Burgin istuessa vieressäni ja kertoa teille rehellisesti, selvästi ja avoimesti, kertoa siis toiveistamme, unelmistamme ja kärsimyksestämme sekä niistä vaikeuksista, joita meillä on tässä Lähi-idän rauhanprosessin ratkaisevassa vaiheessa. Toivoimme ja toivomme edelleen voivamme viettää 2000-luvun ensimmäiset vuodet valmistautuneina alueellamme uuteen aikakauteen, aikakauteen ilman taisteluja, ilman tuhoisia sotia, ilman väkivaltaa ja ilman terrorismia ja rakennamme edelleen teidän myötävaikutuksellanne, jota haluamme jatkaa ja kehittää, rauhalle otollista maaperää ja kansojen välistä rinnakkaiseloa alueella, jolla on pitkään koettu hirvittävien veristen taistelujen ja aseiden kuolemaa sylkevän paukkeen synnyttämää syvää kauhua. Suuresta kokemuksestanne on erittäin paljon hyötyä tässä yhteydessä.
Arvoisa puhemies, saanen muistuttaa kunnioittaen mieliin merkittävän vierailunne Palestiinaan ja lakiasäätävään neuvostoomme. Saanen muistuttaa mieliin toisaalta kiitettävät ponnistelunne meidän tukemiseksemme ja maamme lakiasäätävän neuvoston harjoittaman demokratian rakentamisen tukemiseksi ja toisaalta tukenne rauhanprosessille sekä puhemies Burgille ja minulle osoitetun kutsun vuoropuhelun vakiinnuttamiseksi teidän kanssanne. Minulla on ilo ilmoittaa teille, että olen yhdessä puhemies Burgin kanssa tehnyt vaatimattomia mutta tukea saaneita tunnusteluja omien parlamenttiemme välisen yhteistyön perustan vahvistamiseksi ja kaikkien mahdollisten rauhanprosessin vahvistamiseen ja onnistumiseen pyrkivien ponnistelujen sallimiseksi. Olen syvästi vakuuttunut siitä, että mitkään vaikeudet, olivatpa ne sitten kuinka suuria tahansa, eivät saa murentaa kansojemme unelmia ja pyrkimyksiä eivätkä tuhota kansojemme toivetta turvallisesta ja rauhanomaisesta elämästä. Lupaan teille, että jatkamme ponnistelujamme edustamiemme kansojen kannatuksella ja teidän tuellanne.
Arvoisa puhemies, Palestiinan alueella on kaikkien historiallisten vaiheidensa aikana esiintynyt esimerkillistä rinnakkaiseloa ja uskonnollista suvaitsevaisuutta eri yhteisöjen ja uskontojen välillä. Siellä ovat myös kohdanneet ja eläneet veljellisesti rinnakkain kolme monoteistista uskontoa, mikä on heijastunut uskonnonvapaudessa sekä erilaisten uskomusten ja uskonnollisten menojen kunnioituksessa. Palestiinasta on siten tullut rauhaa julistavien profeettojen maa. Sen menneisyydessä on kehittynyt koko ihmiskunnalle tarkoitettuja jumalallisia viestejä: islam, kristinusko ja juutalaisuus. Jumalan siunaamien Pyhän maan ja sen lähialueiden piti olla kaikille monoteistisille uskonnoille riittävän suuri rakkauden ja rauhan maa.
Jumalallisesta siunauksesta huolimatta tämä maa on kokenut monta sotaa historiansa aikana. 1900-luvulla, jolloin juutalaiskansa koki suuren onnettomuuden Euroopassa, tapahtui myös se suuri onnettomuus, jonka Palestiinan kansa joutui kokemaan omassa maassaan, kun kaikki ryhtyivät etsimään ratkaisua Euroopan juutalaisten muodostamaan ongelmaan Palestiinan maaperällä. Yhdistyneet Kansakunnat ehdotti vuonna 1947 Palestiinan jakamista kahdeksi valtioksi: suurimman osan Palestiinaa kattavaksi juutalaisvaltioksi ja pienemmän osan kattavaksi arabivaltioksi. Juutalaisvaltio julistettiin itsenäiseksi 15. toukokuuta 1948, ja länsimaat tunnustivat sen heti; ensimmäisten joukossa olivat Euroopan valtiot ja Yhdysvallat, jotka antoivat tälle valtiolle tarvittavaa tukea, kun sen sijaan Palestiinan kansa joutui edelleen kärsimään monenlaisista ongelmista, maastamuutosta ja pakkosiirroista, koska siltä oli riistetty omaa maa, identiteetti ja valtio. Tämä tilanne loi otollisen maaperän väkivaltaisuuksille ja sodille.
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, alueellamme käydyt taistelut ja sodat ovat kylväneet tuhoa ja epätoivoa ja aiheuttaneet raskaita ihmishenkien menetyksiä ja suurta materiaalista tuhoa. Koko 1900-luvun loppupuolen ajan alueella käytiin lukuisia sotia ja taisteluja, jotka kylvivät kaikkialle kuolemaa ja epätoivoa ja supistivat alueen taloudet sotatalouksiksi, mikä on vaikeuttanut kehitystyötä monissa maissa ja johtanut muissa maissa tieteelliseen ja kulttuuriseen jälkeenjääneisyyteen. Palestiinan kansamme on kärsinyt eniten alueella. Se on maksanut raskaimman veron niin poliittisesti, taloudellisesti kuin sosiaalisestikin. Israelin eristäytyminen naapurimaistaan, alueen sotatilasta johtuva jatkuva hälytystila ja kotiseuduilleen jääneiden, ulkomaille paenneiden tai pakolaisleireillä asuvien Palestiinan kansalaisten raskaat kärsimykset muodostivat suuria ongelmia, joiden vuoksi oli tehtävä aloite vaihtoehtoisen ratkaisun löytämiseksi sodan ja tuhoon johtavien taistelujen sijaan. Rauhasta tuli siten ainoa vaihtoehto, joka vastasi alueen kansojen toiveita vakaista oloista ja kehityksestä turvallisen ja rauhanomaisen elämän saavuttamiseksi. Rauhan on kuitenkin oltava oikeudenmukainen, jotta siitä voi muodostua pysyvä ja yleinen tila.
Rauhanprosessi käynnistettiin Madridissa vuonna 1991. Olemme osallistuneet siihen, koska haluamme vilpittömästi saavuttaa oikeudenmukaisen ja yleisen rauhan koko alueella ja varsinkin Palestiinan ja Israelin välillä. Rauhanprosessin perustana ovat Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 ja 338, joissa tuomitaan muille kuuluvien alueiden valtaaminen. Sen perustana on myös oikeidenmukaisen ratkaisun etsiminen pakolaisongelmaan ja rauhan toteutumiseen liittyvä alueiden luovuttamisen periaate. Hyväksyessämme nämä päätöslauselmat olemme hyväksyneet sen, että saamme vain 23 prosenttia Palestiinan historiallisesta alueesta, ja se on suuri myönnytys, toistan, suuri myönnytys, jota Israelin poliittinen johto ei suostu tunnustamaan lopullisen aseman neuvotteluissa vaan väittää sen sijaan Palestiinan osapuolen asennetta jyrkäksi ja taipumattomaksi.
Näillä periaatteilla ja täysin vakuuttuneina siitä, että tämä historiamme pitkä verinen luku on saatava päätökseen, olemme sitoutuneet rauhanprosessiin saadaksemme aikaiseksi oikeudenmukaisen rauhan, jota toivomme kaikesta sydämestämme pitkän vihamielisyyden ja tuskallisten ja tuhoisien sotien aikakauden jälkeen. Tässä vaiheessa ensisijaisena pyrkimyksenämme oli elvyttää pitkään kadoksissa olleita tai peitettyjä toiveita valmistamalla maaperää ja alueen poliittista ja taloudellista ilmapiiriä alueellisten ja taloudellisten kehitys- ja yhteistyösuhteiden solmimiselle, jotta sotien uuvuttamalle ja sotien kohtuuttomien kustannusten haavoittamalle alueellemme voidaan houkutella runsaasti investointeja ja hankkeita. Washingtonissa ja Oslossa samanaikaisesti käydyissä neuvotteluissa päästiin yksimielisyyteen periaatejulistuksesta, Oslon sopimuksista. PLO on vaihtanut Israelin kanssa vastavuoroista tunnustamista koskevat asiakirjat, mikä on mielestäni tärkein vaihe yleisessä arabimaiden ja Israelin välisessä kiistassa ja erityisesti Palestiinan ja Israelin välisessä kiistassa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, siirtymäkautta ja lopullisen aseman neuvotteluja koskevan periaatejulistussopimuksen perustana olivat määrätyt aatteet ja selkeät poliittiset periaatteet, joista mainittakoon erityisesti turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 ja 338 ja niiden täytäntöönpano, rauhan toteutumiseen liittyvät alueluovutukset ja aikataulu lopullisen aseman neuvotteluille. Lisäksi sovimme myös asteittaisen ratkaisun eri vaiheiden toteuttamisesta alkaen Israelin joukkojen vetäytymisestä Jordanian länsirannalta ja Gazan alueelta ja näiden alueiden samanaikaisesta asteittaisesta siirtymisestä Palestiinan itsehallintoviranomaisen haltuun ja sen siviili- ja turvallisuusalan toimivallan piiriin.
Tässä vaiheessa Jordanian länsirannalla, Gazan alueella ja Jerusalemin arabikaupungissa, Al-Qodsissa, oli määrä järjestää presidentinvaalit ja parlamenttivaalit. Tämän vaiheen oletettiin päättyvän, kun kaikki Jordanian länsirannan ja Gazan alueet on luovutettu Palestiinan itsehallintoviranomaiselle lukuun ottamatta lopullisen aseman neuvotteluissa käsiteltäviä kysymyksiä, jotka ovat: Jerusalem (Al-Qods), siirtokunnat, rajat, pakolaiset, suhteet muihin toimijoihin ja myöhemmin joukkoon lisätty vesikysymys. Samalla olisi luotu vähitellen Palestiina, jolla on omat toimeenpano-, lainsäädäntö- ja oikeuselimensä. Kaiken tämän piti tapahtua vajaassa viidessä vuodessa, 4. toukokuuta 1999 mennessä, ja ponnistelut olisi kruunattu perustamalla itsenäinen Palestiinan valtio.
Hyväksyimme nämä sopimukset ja pidimme kiinni niiden täytäntöönpanosta, mutta kohtasimme valitettavasti vakavia ongelmia ja törmäsimme jatkuviin yrityksiin rikkoa sopimuksia ja sanoutua irti siitä, mitä oli sovittu, eikä sovittua aikataulua noudatettu varsinkaan kolmannen väestönsiirron, vallattujen alueiden palauttamisen ja kaikkien vankien ja pidätettyjen vapauttamisen osalta, minkä olisi pitänyt tapahtua siirtymäkauden päättymiseen, 4. toukokuuta 1999, mennessä. Monia siirtymäkauteen liittyviä toimenpiteitä ei siis ole vieläkään toteutettu kuluneesta pitkästä ajasta huolimatta, mikä lisää Palestiinan kansan kärsimyksiä ja kyseenalaistaa koko rauhanprosessin.
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kuulun sukupolveen, joka on kokenut viisi hirvittävää sotaa, jotka ovat vaatineet kymmeniätuhansia viattomia uhreja ja johtaneet miljoonien ihmisten siirtoon kauaksi kodeistaan ja omaisuudestaan. Kuulun samalla Palestiinan poliittisen johdon sukupolveen, joka on tiedostanut kansallisen taistelun arvot, mutta joka ei silti ole menettänyt kykyään omaksua runsain määrin rohkeutta, viisautta ja objektiivisuutta ja joka kykenee etsimään pysyvää ja yleispätevää ratkaisua, jolla voidaan päättää lopullisesti tuhoisat sodat ja veriset taistelut. Minulla on ollut tilaisuus johtaa Israelin hallituksen kanssa käytyjä neuvotteluja kahdeksan viimeksi kuluneen vuoden aikana Oslon ensimmäisistä neuvotteluista aina Tukholman neuvotteluihin, joissa valmisteltiin hiljattaista Camp Davidin huippukokousta, ja näiden välillä olen johtanut Oslon toisia neuvotteluja, Pariisin taloudellisia neuvotteluja ja Wye-joen-sopimusta pohjustavia neuvotteluja.
Olen usein sanonut olevani ylpeä siitä, mitä olen saanut aikaiseksi kollegojeni, Palestiinan rauhanrakentajien, kanssa ja presidentti Arafatin, viisaan ja rohkean johtajan, johdolla uskoen rauhan asiaan ja sen lopulliseen voittoon kaikista vaikeuksista ja vain heikosta toivon pilkahduksesta huolimatta. Olemme olleet jo useamman kuukauden valmiita aloittamaan lopullisen aseman neuvottelut, vaikka Israel ei ole vielä täyttänyt siirtymäkautta koskevia sitoumuksiaan. Ilmaisen teille kuitenkin pettymykseni ja katkeruuteni siitä, että Israelin hallitus ei ole noudattanut siirtymäkaudelle tehtyjä sitoumuksia, ja siitä, ettemme ole vieläkään saaneet aikaiseksi pysyvää sopimusta. Olen myös hyvin pahoillani ja surullinen sen vuoksi, että Camp Davidin huippukokouksessa ei päästy myönteiseen tulokseen, ja varsinkin siksi, että asiasta oli kahdeksan kuukauden ajan käyty uuvuttavia neuvotteluja niin paikan päällä kuin Tukholmassa, Ruotsissa, ja Washingtonissa, ja presidentti Clinton oli avustajineen ponnistellut lujasti asian hyväksi.
Katson velvollisuudekseni kertoa teille Camp Davidin huippukokouksessa käytyjen neuvottelujen luonteesta ja neuvotteluja ohjanneista näkemyksistä. Olimme sopineet Israelin osapuolen kanssa tietyistä yleisistä periaatteista, jotka ovat seuraavat: ensinnäkin neuvottelujen perustana ovat turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 ja 338 yksityiskohtaisine sääntöineen, ja toiseksi tilanteen ratkaisu riippuu yksimielisestä suhtautumisesta useampiin peruskysymyksiin: Jerusalemiin (Al-Qodsiin), pakolaisiin, alueisiin, rajoihin ja turvallisuuteen. Kolmanneksi olimme sopineet siitä, ettemme lykkäisi minkään pääasian ratkaisua, koska ratkaisua ei saada aikaiseksi, jos kaikista asioista ei päästä yksimielisyyteen. Neljänneksi kaikista keskeisistä asioista tehdyssä sopimuksessa tai puitesopimuksessa taikka pysyvässä sopimuksessa on otettava huomioon seuraavat kolme tärkeää periaatetta: ensinnäkin periaatteen tunnustaminen, toiseksi menetelmien tunnustaminen ja kolmanneksi sopiminen toimien täytäntöönpanon määräajoista. Sovimme myös siitä, että toimien täytäntöönpanolle olisi saatava kansainväliset takeet ja että mahdolliset riidat soviteltaisiin kansainvälisellä menettelyllä.
Mitkä sitten olivat kantamme? Vaikka molemmat osapuolet, Palestiina ja Israel, olivat ponnistelleet ankarasti kantojensa lähentämiseksi sekä neuvotteluissa että Camp Davidin huippukokouksen aikana, minun on valitettavasti sanottava, että kuilu on edelleen olemassa ja että sen kurominen umpeen edellyttää ankaria ponnisteluja.
Jerusalemin kysymyksestä sanoisin lyhyesti, että Palestiinan kanta perustuu siihen, että Jerusalem kuuluu vuonna 1967 vallattuihin Palestiinan alueisiin; Jerusalemiin on suhtauduttava samalla tavalla kuin muihinkin Palestiinan alueisiin. Israelin on tunnustettava Jerusalem Palestiinan suvereniteettiin kuuluvaksi osaksi, ja me olemme vastapainona valmiita ratkaisemaan kaikki tähän kaupunkiin liittyvät Israelin huolenaiheet, oli sitten kyse Jerusalemista avoimena kaupunkina, uskonnonvapaudesta tai liikkumisvapaudesta Jerusalemissa tai mistä tahansa muusta Israelia huolestuttavasta asiasta.
Israelin kanta kiteytyy kuitenkin edelleen seuraavaan näkemykseen: yhdistetty Jerusalem on Israelin valtion pääkaupunki, ja tästä pidetään kiinni huolimatta kaikista tehdyistä ehdotuksista. Käytän tätä tilaisuutta hyväkseni ja sanon teille nyt täältä Euroopan parlamentin puhujakorokkeelta, että jos emme pääse yksimielisyyteen Jerusalemin kysymyksestä, me palestiinalaiset olemme yhtä mieltä siitä, että Jerusalem on kahdessa osassaan, läntisessä ja itäisessä, yhdistynyt Jerusalem, kansainvälinen Jerusalem, jotta tämä kaupunki ei olisi enää vain Israelin tai Palestiinan pääkaupunki vaan koko maailman pääkaupunki. Kuten tiedätte, Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto on hyväksynyt päätöslauselman 181, jonka mukaan tästä pyhästä kaupungista tehtäisiin kolmen monoteistisen uskonnon kaupunki, vain yhteen jumalaan uskovien kaupunki, ja se on päättänyt, että Jerusalemista tulee kansainvälinen kaupunki, jotta se voisi olla kaikkien maailman kansojen kaupunki. Sanoisin vielä, että suuri kuilu näkemystemme välillä johtuu Jerusalemin kysymyksestä.
Pakolaiskysymyksestä olemme sitä mieltä, ja uskon teidän yhtyvän tähän näkemykseemme, että kaikilla ihmisillä on oikeus palata kotiinsa ja saada omaisuutensa takaisin. Katsomme näin ollen, että kaikkien ratkaisujen perusedellytyksenä on se, että Israel tunnustaa oikeudellisen, moraalisen ja poliittisen vastuunsa pakolaisongelman synnystä. Muutoin kaikki ratkaisut jäävät osittaisiksi tai vallinaisiksi. Tässä kysymyksessä Palestiinan kanta perustuu toisaalta kansainvälisiin päätöslauselmiin palestiinalaispakolaisten oikeudesta palata koteihinsa ja saada omaisuutensa takaisin ja heidän oikeudestaan korvauksiin Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 194 mukaisesti ja toisaalta siihen, että sopimuksen jälkeen sovitaan mekanismeista, joilla pakolaiset voivat toteuttaa paluuoikeuttaan. Israelin kanta on etääntynyt peruskysymyksestä, koska se kieltäytyy puhumasta paluun periaatteesta tai ehdottaa sen sijasta ratkaisuksi muutamien perheiden yhdistämiseen rajoitettavia humanitaarisia toimia tai puhuu kansainvälisen korvausrahaston perustamisesta, johon Israel osallistuisi yhdessä muiden valtioiden kanssa. Näkemyserojen ollessa näin suuret kuilu on jäänyt ennalleen tässä kysymyksessä, eikä sitä ole pystytty kuromaan umpeen Camp Davidin huippukokouksessa eikä sen jälkeen.
Alue-, raja- ja turvallisuuskysymyksistä kantamme osalta kantamme on sama kuin kansainvälisesti legitiimeissä päätöslauselmissa vahvistettu kanta, jonka perusajatuksena on se, että muille kuuluvien alueiden valtaaminen on tuomittavaa. Näissä päätöslauselmissa vaaditaan myös Israelin joukkojen vetäytymistä kesäkuussa 1967 käydyssä sodassa vallatuilta Palestiinan alueilta ja 4. kesäkuuta sovitun, ennen vihamielisyyksien puhkeamista voimassa olleen rajan kunnioittamista. Egypti, Jordania ja Libanon ovat toimineet näin. Syyrian osalta asiasta neuvotellaan parhaillaan.
Olemme myös ilmaisseet olevamme valmiita hyväksymään pieniä yleisen edun mukaisia rajamuutoksia sillä ehdolla, että ne koskevat tasapuolisesti kumpaakin osapuolta alueiden arvon ja pinta-alan osalta, mutta korostamme kansainvälisiä päätöslauselmia, joiden mukaan Israelin harjoittama asutuspolitiikka Palestiinan alueella on laitonta. Olemme myös ilmaisseet, että haluamme tehdä oman osuutemme, tehdä yhteistyötä Israelin kanssa ja hyväksyä kansainvälisten joukkojen läsnäolon rajoilla rauhan ja turvallisuuden takaamiseksi, kun Israelin kanta on sen sijaan se, että se pitää kiinni alueiden liittämistä koskevasta periaatteesta. Israel haluaa liittää alueisiinsa kolme suurta Jordanian länsirannan pohjoisosassa sijaitsevaa siirtokuntaa sekä Jerusalemissa ja sen ympäristössä, eteläpuolella ja Jordanin laaksossa sijaitsevat siirtokunnat ja vielä muitakin alueita, jotka joutuisivat Israelin hallintaan määräämättömäksi ajaksi, mikä murentaisi Jordanian länsirannan ja siirtäisi sen lopulta kokonaan Israelin hallintaan.
Myös turvallisuuden osalta Israel haluaisi säilyttää joukkonsa Jordanin laaksossa, rajalla ja kulkuväylillä. Myös tämä kanta on kasvattanut osapuolten välisiä näkemyseroja ja kuilua tästä aiheesta. Käännyn ystäväni ja kollegani Avraham Burgin puoleen ja sanon hänelle, että Israel on perustettu turvallisuusneuvoston päätöslauselman, ei Mooseksen lain määräysten perusteella. Näin ollen, kun kansainvälistä legitimiteettiä ei kunnioiteta, kansainvälinen yhteisö joutuu kärsimään siitä, että Lähi-idän konfliktiin ei löydetä ratkaisua.
Hyvät naiset ja herrat, valtioiden musertava enemmistö Euroopan unioni mukaan lukien on tunnustanut Palestiinan kannan perustana olevat kansainväliset päätöslauselmat. Olette epäilemättä todenneet, että Palestiinan asettamat vaatimukset oikeudenmukaisen ja kestävän ratkaisun aikaansaamiseksi eivät ole kohtuuttomia eivätkä ehdottomia, kuten on usein haluttu väittää. Kyse on pikemminkin joustavista kannoista. Se mitä vaadimme ja puolustamme, on vähintä, mitä voidaan tehdä niiden Palestiinan kansallisten oikeuksien hyväksi, jotka on tunnustettu, muotoiltu ja vahvistettu kansainvälisissä päätöslauselmissa. Emme vaadi tämän asian liiallista korostamista mutta toivomme, etteivät tämän maailman rehelliset ihmiset myöskään unohda sitä.
Tässä kuva tilanteesta Camp Davidin huippukokouksen aikana ja sen jälkeen. Kuilu on edelleen olemassa, ja näkemyserot jatkuvat, mutta lupaamme teille, että jatkamme rauhanprosessia kaikista vaikeuksista huolimatta. Olipa tilanne mikä hyvänsä, rauha säilyy strategianamme, ja sen toteuttaminen on tavoite, jota kohti ponnistelemme. Haluamme kuitenkin oikeudenmukaisen rauhan, jota voimme puolustaa ja vaalia, kestävän rauhan lapsillemme, lapsenlapsillemme ja tuleville sukupolville.
Ollessamme nyt Euroopan parlamentin puhujakorokkeella kertomassa teille ongelmistamme ja tulevaisuudennäkymistämme voimme vain ilmaista suuren arvonantomme EuroVälimeri-yhteistyölle, joka on nyt lujittumassa taloudellisten, sosiaalisten, poliittisten, kulttuuristen ja parlamentaaristen suhteiden vakauttamisen ansiosta ja jolla pyritään ajamaan kyseisen alueen kansojen etua. Pidämme tätä yhteistyötä, jolla on teidän tukenne, yhtenä rauhan, vakauden ja vaurauden tärkeimpänä peruspilarina.
Meillä on myös ilo ilmaista arvonantomme Euroopalle sen poliittisesta ja taloudellisesta tuesta rauhan hankkeelle tällä alueella yleensä ja erityisesti Palestiinan kansamme osalta sekä arvonantomme Euroopan kasvavalle roolille maailman rauhan vahvistajana ja rauhanprosessin edistäjänä alueellamme ja koko maailmassa. Toivomme hartaasti, että Eurooppa vahvistaa rooliaan riippumattomana, tehokkaana, puolueettomana ja objektiivisena toimijana. Muistamme suurella arvostuksella Euroopan unionin maiden kantaa maaliskuussa 1999 annetussa Berliinin julistuksessa. Euroopalla on aina ollut tärkeä kansainvälinen rooli. Suhtaudumme myönteisesti Euroopan osallistumiseen Lähi-idän rauhanprosessiin. Yhdentyneen, siirtomaa-ajan perinnöstään luopuneen Euroopan halutaan omaksuvan perinteensä, kulttuurinsa ja sivistyksensä mukainen rooli vapaassa ja itsenäisessä maassa asuvien ihmisten vapauden, emansipaation ja ihmisoikeuksien periaatteiden puolestapuhujana.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni Euroopan parlamentin puhujakorokkeelta kääntymällä puhemies Avraham Burgin ja hänen välityksellään knessetin jäsenten sekä Israelin kansan ja hallituksen puoleen ja sanon heille, että meillä on harvinainen tilaisuus rauhan solmimiseen, jota ei saa päästää menemään, ja että rauhan hinta ei ole korkea. Maksakaamme se! Kyse on oikeudesta, oikeudenmukaisuudesta, laillisuudesta ja kansainvälisestä oikeudesta.
Puhun tältä samalta korokkeelta nyt Euroopan parlamentin puhemies Nicole Fontainelle ja myös kaikille teille ja teidän välityksellänne Euroopan kansoille ja hallituksille ja pyydän teitä antamaan meille tukenne rauhan aikaansaamiseksi ja oikeuden, oikeudenmukaisuuden, laillisuuden ja kansainvälisen oikeuden periaatteiden toteuttamiseksi. Vain tällä tavalla te pystytte arvioimaan tätä tilannetta.
Puhun tältä korokkeelta myös omalle kansallemme, Palestiinan kansallemme, ja sanon, että rauha on suuri taistelu, joka odottaa meitä. Olkaamme siis kärsivällisiä, jotta saavutamme voiton. Luotan siihen, että me pääsemme teidän tuellanne tähän päämäärään. Kiitän teitä kaikkia ja välitän teille presidentti Jasser Arafatin, Palestiinan johdon ja kollegojeni, Palestiinan lakiasäätävän neuvoston jäsenten, terveiset, ja toivomme teiltä jatkuvaa tukea ja kannatusta.
(Voimakkaita ja jatkuvia suosionosoituksia)

Avraham Burg
. (EN) Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, puheenjohtaja Ahmed Qurie, minä olen optimisti. En ole sellainen optimisti, joka vastasi kysymykseen "oletko optimisti vai pessimisti", että "tietenkin olen optimisti. Tänään asiat ovat paremmin kuin huomenna". Se ei ole sitä optimismia, jonka haluaisin jakaa teidän kanssanne tänä aamuna. Haluaisin jakaa teidän kanssanne erityyppistä optimismia, sellaista optimismia, jonka mukaan huominen on vielä parempi kuin tämä päivä, ja tämä aamu oli täydellinen.
Haluaisin monen Lähi-idässä asuvan ihmisen puolesta ja erityisesti monen Israelissa asuvan puolesta kiittää teitä ponnisteluistanne ja koko tänne tänä aamuna kokoontunutta arvovaltaista ryhmää ponnisteluista vuoropuhelun ja ymmärtämisen edistämisestä ja sen edistämisestä, että me Lähi-idässä kuuntelisimme toisiamme. Tänään olemme täällä yhdessä puheenjohtajan kummallakin puolella - muuten, vastauksena ehdotukseenne yhteisestä parlamentista Lähi-itään. Minulla ei ole siinä mitään ongelmaa, mutta pyytäisin kuitenkin, että te olisitte siellä puhemiehenä. Sen esityksen juontaminen olisi meille itsellemme liian mutkikasta, mutta sekin päivä koittaa vielä.
Tällainen kokous, jonka pidämme täällä juuri samana päivänä, kun kansojemme johtajat tapaavat toisensa uudestaan Yhdysvalloissa ja yrittävät päästä yhden askeleen eteenpäin, yhden sentin kohti parempaa tulevaisuutta lapsillemme, on tärkeä hetki. Vastuu rauhan solmimisesta ei ole pelkästään kansakuntiemme johtajilla, vaan myös meillä kansojemme vaaleilla valittuina edustajina on taakkana vastuu kansojemme välisen suhteen parantamisesta niin, että lopulta kun kumpikin osapuoli allekirjoittaa rauhansopimukseen, myös kansat ovat valmiita hyväksymään sen. Olen siksi erittäin iloinen ollessani täällä teidän kanssanne tänä aamuna.
Lisäksi monelle meistä Israelissa Eurooppa ei ole pelkästään manner. Monelle meistä Israelissa Eurooppa on arvojärjestelmä. Monelle meistä Israelissa Eurooppa on enemmän kuin sen pinta-ala. Meille Eurooppa tarkoittaa demokratiaa. Eurooppa merkitsee meille valaistusta. Eurooppa merkitsee meille parlamentarismia. Eurooppa merkitsee meille kulttuuria. Eurooppa merkitsee meille toimivia yhteiskuntia, sosiaalista vastuuta ja sosiaalista herkkätuntoisuutta. Eurooppa merkitsee meille vastuuta ympäristöstä. Eurooppa merkitsee meille talouselämää. Kun siis keskustelemme rauhasta Lähi-idässä, meistä tuntuu joka päivä, ettemme tee pelkästään sitä, mikä on hyväksi meidän kansallemme, vaan me yritämme vielä enemmän ja kaksinkertaistamme ponnistelumme, koska tunnemme olevamme vastuussa myös siitä, että vakaus alueellamme on avain koko muun maailman vakauteen. Se, mikä on tällaista vuoropuhelua vastaan, on pahimmanlaatuinen vihollinen, jonka olemme koskaan tavanneet. Se, mikä on tätä vuoropuhelua vastaan kaikkine siihen liittyvine turhautumisineen vastalauseineen, mahdollisuuksineen, lahjontoineen, kappaleineen ja säkeineen, jne. on rauhan vihollinen, uskonnollinen fundamentalismi.
Lähi-itä on avain maailmanrauhaan. Saako maailmanrauha alkunsa entisen Neuvostoliiton itsenäisestä osasta? Saako se alkunsa Euroopasta Pohjois-Afrikan ja Etelä-Euroopan, lopulta koko Euroopan välisen, suhteen kautta. Mitä tahansa tapahtuukaan meidän pienessä maailmankolkassamme - joka on ainoastaan 23 000 neliökilometrin suuruinen, pienempi siis kuin Ranskan keskiylänkö - se takaa maailman tulevaisuuden. Tuleeko Lähi-idästä musta yhteenliittymä, jossa on Khomeinin mullahit Iranissa, siia-muslimit Irakissa, muslimiveljet Jordaniassa, Hizbollah Libanonissa, Hammas miehitetyllä alueella sekä islamilaiset fundamentalistijärjestöt Pohjois-Afrikassa vai tuleeko siitä rauhan yhteenliittymä, joka on suuntautunut kohti Eurooppaa ja länsimaista sivilisaatiota ja koostuu Egyptistä rauhan avaintekijänä, Jordaniasta, Palestiinasta valtiona - palaan tähän hetken kuluttua - Israelin valtiosta, Syyriasta, Libanonista, Turkista ja muusta maailmasta? Nämä ovat Lähi-idän kaksi vaihtoehtoa, mustaan suuntautunut Lähi-itä tai rauhaan suuntautunut Lähi-itä. Kumpikin meistä, erimielisyyksistämme huolimatta, on täysin sitoutunut rauhalliseen Lähi-itään omasta puolestamme, lastemme puolesta ja muun maailman puolesta.
(Suosionosoituksia)Minulle itselleni on henkilökohtainen kunnia olla tänä aamuna tällä erittäin tärkeällä eurooppalaisella puhujankorokkeella Ahmed Qurien kanssa. Katsokaa tätä miestä. Hän oli Oslon sopimuksen päätekijä. Hän on mies, jolle minun lapseni ja hänen kansansa lapset ovat niin paljon velkaa hänen rohkeutensa, luovuutensa, omistautuneisuutensa vuoksi ja koska hän on sitoutunut muuttamaan Lähi-idän strategiaa konfliktistrategiasta vuoropuhelun, toisen ymmärtämisen ja hyväksymisen strategiaksi. Arvoisa puheenjohtaja Ahmed Qurie, haluaisin kertoa teille, sen mitä kerroin teille, kun olitte vieraanani knessetissä, kun tapasin teidät kotonani - toivottavasta siitä ei ole kotimaassani mitään poliittista vahinkoa, että mainitsen nämä asiat - ja kaikissa muissa paikoissa, joissa olemme tavanneet, nimittäin sen, että meidän sukupolvemme Lähi-itä on etuoikeutetussa asemassa, kun kansallanne on teidän kaltaisenne johtaja.
(Suosionosoituksia)Olen erittäin tyytyväinen voidessani olla täällä teidän kanssanne tänä aamuna. Koska meillä israelilaisilla oli monen vuoden ajan sellainen käsitys, että Eurooppa ei oikein ymmärrä meitä - ja päinvastoin - minusta tuntuu, että tämä on eri ympäristö, jossa nyt käymme vuoropuhelua.
Kaikki nämä asiat tekevät minut onnelliseksi saadessani olla täällä tänä aamuna: se, että te hyväksyitte juutalaisten joukkomurhan muistoksi laaditun päätöslauselman, joka otettiin ensiksi käsiteltäväksi Tukholmassa ja lopuksi sen hyväksyi parlamentin enemmistö; se apu, jota annatte avoimesti ja salaisesti juutalaisille hädässä kaikilla maailman alueilla, ja tietenkin teidän yksiselitteinen sitoumuksenne rauhaan, joka käsittää erilaisia tulkintoja ja koulukuntia. Kun minulta kysytään, olenko optimisti vai pessimisti - no, tietenkin minä olen optimisti, koska minusta turhauttavat neuvottelut ovat parempia kuin sotien aiheuttamat hautajaiset.
(Suosionosoituksia)Kyllä, olemme turhautuneita, mutta olemme päässeet pitkälle siitä, mistä lähdimme. Katsokaa menneisyyttä, katsokaa millaiset enteet olivat. Vuonna 1948 seitsemän eri arabiosapuolta vastusti vastasyntynyttä Israelin valtiota. Vuonna 1967 vain kolme noista seitsemästä - Egypti, Jordania ja Syyria - taisteli meitä vastaan. Vuonna 1973 vain kaksi noista kolmesta - Syyria ja Egypti - olivat meitä vastaan. Nyt noin 25 vuotta myöhemmin, meillä on rauha Egyptin kanssa ja olemme erittäin lähellä rauhaa Syyrian kanssa. Tänään sanotaan, että aurinko nousee Syyriassa. Palestiinalaiset eivät taistelleet meitä vastaan kansakuntana vuonna 1948 eivätkä yhtyneet meitä vastaan käytyyn taisteluun sotaa käyvänä osapuolena vuonna 1963, mutta yhtäkkiä - ja täysin yllättäen - olemme nyt keskellä neuvotteluja. Luojan kiitos, että olemme. Jos olisin kertonut teille kymmenen vuotta sitten ennen Persianlahden sotaa, että vuonna 2000 Palestiinan lakiasäätävän neuvoston puheenjohtaja käy keskusteluja Israelin knessetin puhemiehen kanssa Euroopan parlamentin edessä, olisitte sanoneet, ettei sitä koskaan tapahdu. Mitä jos olisin kertonut teille viisi vuotta sitten, että Yhdysvaltojen presidentti tulisi viettämään joulua Betlehemissä, yhdessä palestiinalaishallinnon presidentin Jasser Arafatin kanssa, joka lentäisi sinne palestiinalaisella helikopterilla ja kumpaakin suojaisivat tuhannet aseistetut palestiinalaiset? Mitä jos olisin sanonut, että tämä tapahtuu vain 300 metrin päässä Jerusalemin eteläosasta? Olisitte sanoneet, että minä vain kuvittelen ja ettei niin koskaan tapahdu. Se kuitenkin tapahtuu. Kun sitten tapaamme täällä taas viiden tai kymmenen vuoden kuluttua, kaikki ne esteet, jotka tänään näyttävät ylitse pääsemättömiltä kuiluilta, ovat silloin takanamme. Tämä myös tapahtuu tämäntyyppisen kumppanuuden johdosta, ja sen johdosta, että meidän kansamme ja heidän kansansa Lähi-idässä ymmärtävät, mihin nykymaailma on menossa. Se kulkee kohti hyväksymistä, sovittelua ja menneisyyden anteeksiantoa, olipa menneisyys sitten ollut millainen tahansa. Tämänhetkiset neuvottelut, niin vaikeita kuin ne ovatkin, ovat erittäin hyviä neuvotteluja. Tilanne ei ole helppo ja se on kaikkea muuta kuin ratkaistu, mutta kaikesta huolimatta maailma on muuttunut.
Kaikki meistä tulee poliittiselta kentältä, ja te tiedätte yhtä hyvin kuin minä, että politiikassa ei ole sellaista asiaa kuin hyvä ajoitus. Kun otatte jonkin asian esille, eikä mitään tapahdu, teille sanotaan, miksi otatte asian nyt esiin, kun kukaan ei ole siitä kiinnostunut. Kun kriisi on pahimmillaan, teille sanotaan, miksi otatte asian esiin kriisin aikana, odottakaa, että se on ohi. Sitten kun se on ohi, kaikki sanovat: se on ohi - kuka siitä enää välittää? Aika ei ole koskaan oikea jonkin asian tekemiselle. Lähi-itä ei ole ollut mikään poikkeus. Aina on löytynyt jokin tekosyy olla ottamatta asiaa esiin. Kauan olosuhteet ja poliittinen ympäristö olivat melkein mahdottomia. Nyt äkkiä maailma ei olekaan kaksinapainen eikä Neuvostoliiton johtama blokki ja länsimaiden blokki enää vedäkään Lähi-itää vastakkaisiin suuntiin. Olemme enemmän tai vähemmän yksin ja puhumme keskenämme. Yhtäkkiä puheet ovat muuttumassa käytännön ratkaisuiksi. Käytännön ratkaisujen maailma ei ole helppo maailma.
Arvoisa puheenjohtaja Ahmed Qurie, koska kansainvälinen sääntö on erittäin tärkeä. Kansakuntien perheessä elävät ihmiset elävät lain mukaan. Jos eivät elä, kyseessä olisi viidakko, autiomaa, kaaos. Monilla meistä - en tunne kaikkia teistä, mutta tunnen jotkut teistä - on syviä arvojärjestelmiä, jotka ovat ainakin yhtä syviä kuin meidän sitoumuksemme lakiin ja ymmärtämiseen ja humaanisuuteen. Minulla on uskollinen vakaumukseni. Kyllä, tiedän, että se on mahdoton yhtälö. Olen rationaalinen ihminen, joka uskoo Jumalaan; älkää kysykö minulta, miten se on mahdollista. Tämä on kuitenkin se, mitä olen pyrkinyt tekemään sitoumuksessani tähän maapallon alueeseen, monoteistiseen ajatukseen, uskontojen väliseen vuoropuheluun, kaikki siksi, että joskus kauan sitten, kansakuntani perustaja, Aabraham, jonka mukaan olen saanut nimeni, keksi käsitteen yhdestä Jumalasta. Luojan kiitos, tätä yhtä Jumalaa edustaa tänään knessetissä viisi puoluetta, mutta se on eri asia.
(Naurua)Siksi etsiessämme käytännön poliittisia ratkaisuja meidän on ymmärrettävä, että nämä ovat ratkaisuja historiallisiin ongelmiin ja ihmisten vakaumukseen ja uskoon. Ei riitä, että poliittisesti sanotaan, että asiat toimivat, kun emme ole valmistaneet hengellistä taustaa kompromissien hyväksynnälle.
Mitä minä tarkoitan? Käytännössä emme ole koskaan olleet näin lähellä toisiamme, mutta mitä me tiedämme niistä ikoneista, symboleista, asioista, jotka ovat olleet siellä niin monta vuotta? Ahmed Qurien on tultava kotiin, Jasser Arafatin on tultava takaisin kotiin ja sanottava: " ratkaisin pakolaisongelman" ja Ehud Barakin täytyy tulla takaisin kotiin ja sanoa: "kyllä, pakolaisongelma on ratkaistu, muttei Israelin valtion tunnustettujen kansainvälisten rajojen sisällä." Jasser Arafatin on tultava kotiin ja sanottava "olen ratkaissut Jerusalemin ongelman, ja meillä on täysi läsnäolo ja täysi itsenäisyys Jerusalemissa". Toisaalta, kukaan ei voi antaa Ehud Barakille valtuuksia tehdä kompromisseja kuningas Daavidin pääkaupungista. Kuinka hän voi mennä kotiin?
Siten ongelmat eivät ole pelkästään poliittisia vaan myös psykologisia. Haluaisin sanoa lyhyesti jotain siitä, millaisena me näemme Jerusalemin. Olen syntynyt siellä, opiskelin siellä, lapseni ovat siellä, melkein asun siellä. Tunnen ja kunnioitan kaikkia Jerusalemin erilaisia uskontoja ja vakaumuksia. Olisin maailman viimeinen ihminen aliarvioimaan tai ohittamaan sitä, että Jerusalem on pyhä muidenkin uskontojen edustajille. Se kuuluu heille samalla voimalla kuin se kuuluu minulle. Puolustan viimeiseen hengenvetooni heidän oikeuttaan oman uskontonsa harjoittamiseen.
Puolustan kaikkien näiden ihmisten oikeutta harjoittaa uskontoaan tasaveroisesti Jerusalemissa, mutta vaadin myös muita kunnioittamaan samalla tavalla Jerusalemin pyhyyttä niille miljoonille juutalaisille, jotka kuolivat ja rukoilivat ja odottivat 3000 vuotta juutalaisten historian aikana. Rauhan kaavan on perustuttava pyhän kunnioittamiseen. Hyväksyn teidän uskontonne, hyväksykää tekin meidän. Tämä on enemmän kuin politiikkaa tai lakia, se on paljon syvällisempää, jotakin henkistä. Ainoastaan tämä keskinäinen kunnioitus mahdollistaa sen, että kaikki me voimme elää tavallisina, kunniallisina kansalaisina Jumalan kaupungissa maan päällä.
Ystäväni Ahmed Qurie, kehotan teitä, kun palaatte kansanne luo, kertomaan sille, että Jerusalem on pyhä muslimeille ja Jerusalem on pyhä kristityille, mutta se ei ole vähemmän pyhä juutalaisille. Meidän on löydettävä poliittinen kompromissi, mutta myös uskonnollinen kompromissi.
(Suosionosoituksia)Minulla on sellainen tunne, että Jerusalemin haaste on kaikkien aikojen suurin poliittinen haaste. Tänään kuulin erittäin korkea-arvoiselta palestiinalaisten edustajalta ehkä ensimmäisen virallisen sensuuntaisen lausunnon, että on mahdollista, että Jerusalemista ei tule Palestiinan valtion pääkaupunkia. Se oli erittäin mielenkiintoinen huomio, perääntymisasenteena ymmärrettävä, ja se on jotakin, jota on tutkittava. Edesmennyt kuningas Hussein, jonka sitoutumista alueen rauhaan kukaan ei voi epäillä, esitti kauniin ajatuksen. Hän sanoi, että Jerusalemin ylintä valtaa koskeva ongelma on melkein mahdoton ratkaista; miksipä ei annettaisi Jumalan kaupungin ylintä valtaa takaisin Jumalalle. Löydämme kyllä tarpeeksi käytännön ratkaisuja keskenämme.
Kuningas Husseinin ajatus esitettiin kaikille johtajillemme, ja olen iloinen voidessani sanoa, että osapuolet eivät ole hylänneet ajatusta. Tarkastelkaamme sitä. Meillä on tavoite. Olemme matkalla jonnekin. En halua, että Lähi-idän rauhasta tulee tilanne, jossa voi joko voittaa tai hävitä. En myöskään halua, että minä voitan ja hän häviää. En halua, että hän voittaa ja minä häviän. Haluan, että tilanteessa voi olla pelkästään voittajia. Haluan, että Palestiinan valtiosta annetaan julistus ymmärtämisen ja molemminpuolisen hyväksynnän ja keskinäisen suostumuksen pohjalta, ja Israel olisi ensimmäinen, joka hyväksyisi sen kansainvälisessä yhteisössä.
Tätä halusin monta vuotta ennen kuin siitä tuli virallinen politiikka, ei niinkään politiikka vaan maani virallinen mieliala. Minulla ei ole mitään ongelmia Palestiinan valtion tai Ahmed Qurien kanssa. Päinvastoin, heti kun meillä on Palestiinan valtio, vuoropuhelumme on vuoropuhelua vertaisten kesken. Kaikkia kysymyksiä, joita ei nyt ratkaista, voimme käsitellä myöhemmin ja jatkaa vuoropuheluamme. Tiedän, että Camp Davidissa ratkaistiin monia asioita, mutta on muita asioita, jotka toivon meidän pystyvän ratkaisemaan. Otitte esiin pakolaiskysymyksen. Se ei ole yksipuolinen kysymys. Äitini oli Hebronin pakolainen. Hän syntyi noin 80 vuotta sitten Hebronissa ja minä olen hebronilainen (tämä ei ole mikään kohteliaisuus Lähi-idässä, se tarkoittaa erittäin itsepäistä ja yksinkertaista ihmistä). Muslimimaista tuli miljoonia juutalaisia vuosina 1948, 1949, 1950, ja heitä tuli aina 1960-luvulle saakka, ja siitä on aiheutunut ongelmia. Teen kuitenkin kompromissin unelmastani, koska maani tulee minulle Raamatussa olevan lupauksen perusteella, ja teidän maanne tulee teille uskonnollisen sitoumuksen perusteella ja Israelin Pyhän Maan läsnäolon perusteella. Teidän ensimmäinen alueisiin liittyvä kompromissinne tapahtuu teidän unelmissanne, ja ensimmäinen kompromissi, jonka minä teen alueen osalta, on unelmissani, jotka koskevat sen ymmärtämistä, että kuka tahansa, joka väittää että suurempi Israel on hänen unelmansa, ei voi olla Ahmed Qurien kumppani, eikä kukaan, joka väittää, että suurempi Palestiina on hänen unelmansa, ei voi olla Avraham Burgin kumppani. Ainoastaan silloin kun sekä te että minä teemme kompromissin unelmistamme, voimme pyrkiä kompromissiin kahden valtion välillä, ja jos me teemme tämän emotionaalisen kompromissin, kaikki muut seuraavat aikanaan.
Haluaisin lopettaa puhumalla tulevaisuudesta. Eilen olimme vihollisia, tänään olemme (melkein) ystäviä ja huomenna olemme kumppaneita. Minä tietenkin ihailen häntä, vaikka hän ei ihailekaan minua, ja siinä hän onkin oikeassa, mutta meillä kahdella voi olla oma osuutemme alueilla. Tarvitsemme kuitenkin muun maailman apua ja välitysapua. Tänään Eurooppa ja muu maailma käsittelevät maailmanlaajuisen talouden paikallisia vaikutuksia, kaventavat kuilua rikkaiden ja köyhien välillä. Israelin talous on melko hyvä. Palestiinalaisilla ei ole vielä ollut tilaisuutta kehittää omaa itsenäistä talouttaan. Haluamme nähdä Euroopan ja muun maailman auttavan kumpaakin meistä parantamaan alueen taloudellista tasoa, niin että näiden kahden talouden välillä on tasapaino. Tämä ehkäisee turhautumista näiden kahden valtion välillä, ja noiden yhteiskuntien yksilöt eivät luovu toivosta eivätkä pakene uskonnolliseen fundamentalismiin. Uskon, että tämä on keskeinen strateginen tarve alueella tänään.
Viimeiseksi puhun vielä hiukan siitä, miksi olen optimisti. Kun menen täältä Strasbourgista kotiin, minun on kerrottava kansalleni, millaista oli. Kerron teille, millaista oli. 11 vuotta sitten minä ja vanhin poikani, joka oli silloin hyvin nuori, jäimme jumiin keskelle liikenneruuhkaa Jerusalemissa, koska jossakin oli pommi. Siitä puhuttiin uutisissa ja poikani, joka oli silloin hyvin nuori eikä kunnioittanut isäänsä, kääntyi puoleeni ja sanoi: "isä, ovatko nämä niitä ihmisiä, joiden kanssa sinä haluat tehdä rauhan?", koska tuohon aikaan olin yksi Rauha nyt -liikkeen johtajista. Jäin sanattomaksi, koska kuinka näin monimutkaisen asian voi selittää seitsemän- tai kahdeksan-vuotiaalle pojalle? Isäni, joka tuohon aikaan oli 80-vuotias, istui auton taka-istuimella. Niinä 40 vuotena, joina hän oli knessetin jäsen, hän työskenteli kaikissa Israelin hallituksissa, ja hän oli sen israelilais-egyptiläisen ryhmän johtaja, joka neuvotteli autonomian palestiinalaisille. Isäni syntyi Dresdenissä ja hän menetti koko perheensä juutalaisten joukkomurhassa. Hän sanoi pojalleni: "kuule, pojanpoika, kun pakenin Saksasta 40 vuotta sitten, vihasin saksalaisia. En voinut uskoa, että voisin koskaan palata sinne. En voinut uskoa, että antaisin koskaan heille anteeksi, mutta nyt olen antanut heille anteeksi. Nyt Saksa on erilainen, ihmiset ovat erilaisia, nyt Saksasta tulee voimakas viesti itsetutkiskeluun, menneisyyden korjaamiseen ja tulevaisuuden parantamiseen". Sitten hän sanoi pojalleni: "jos tämä voi tapahtua meidän ja meidän kaikkien aikojen pahimman vihollisemme välillä, ei ole mitään syytä, miksei se voisi tapahtua teidän ja palestiinalaisten välillä teidän sukupolvenne aikana, koska vihamielisyys ei ole niin syvää". Isäni kuoli viime vuonna, mutta hänen viisautensa on lähes profeetallista. Se on seuranani joka päivä ja uskon, että rauha tulee, ei minun poikani sulkupolven aikana, vaan Ahmed Qurien ja minun sukupolven aikana: pysyvä, kestävä, hyvä rauha ja maailmasta tulee parempi.
(Voimakkaita ja jatkuvia suosionosoituksia)

Puhemies
Hyvät kollegat, olen hyvin vilpittömästi sitä mieltä, että olemme juuri saaneet kokea hyvin liikuttavan hetken, hetken, joka jäänee vielä historian lehdille. En sano siitä paljon sen enempää. Haluaisin vain kiittää ystäviämme siitä, että he molemmat puhuivat meille avoimesti, kumpikin omalla tavallaan. Te, arvoisa puheenjohtaja, puhuitte määrätietoisen realistisesti, ja te, arvoisa puhemies Avraham Burg, tarttuvan innokkaasti. Kerroitte meille selvästi ja rehellisesti toiveistanne. Kerroitte myös ottavanne huomioon jäljellä olevat vaikeudet. Te, arvoisa puheenjohtaja Ahmed Qurie, sanoitte, että kuilu on edelleen olemassa, mutta te, arvoisa puhemies Avraham Burg, sanoitte myös, että turhauttavat neuvottelut ovat teille parempi vaihtoehto kuin sodan julmuudet. Ymmärrämme hyvin kaiken tämän.
Saimme viimeistään tässä vaiheessa varmistuksen siitä, että te kummatkin olette neuvottelutaitoisia miehiä ja myös hyviä ystäviä. Tämä on mielestäni hyvin tärkeää. Olette määrätietoisia vastuuhenkilöitä, ja tärkeimpänä tavoitteenanne on rauha, joka voidaan saavuttaa vain teidän myötävaikutuksellanne, vain teidän keskinäisellä sopimuksellanne; tätä rauhaa kansanne odottavat, ja tietysti myös me odotamme sitä.
Esititte myös tulevaisuuden vaihtoehtoja Jerusalemin hyvin herkän ongelman ratkaisemiseksi, mistä kiitän teitä. Arvoisa puheenjohtaja Ahmed Qurie, otitte esille ehdotuksen Jerusalemin kansainvälisestä asemasta. Arvoisa puhemies Avraham Burg, puhuitte ajatuksesta palauttaa Jerusalem Jumalan suvereniteetin alle. Olemme tietystikin pohtineet hyvin kiinnostuneina kaikkia näitä vaihtoehtoja. Mielestäni tällä hetkellä on tärkeää huomata, että vaihtoehtoja on olemassa. Euroopan parlamentti on omalta osaltaan ollut aina sillä kannalla, että Jerusalemin lopullisen aseman pitäisi olla kansainvälisesti tunnustettu.
Saanen lopuksi kertoa omasta lukukokemuksestani. Kyseessä on eräs kohta Oslon neuvotteluihin osallistuneen Israelin valtuuskunnan johtajan, Uri Savirin, kirjasta. Kun hän tapasi teidät, norjalaiset neuvottelijat esittelivät teidät näin: tässä on vihollisenne numero yksi. Vaikka neuvottelut olivat äärimmäisen vaikeat, niiden jälkeen te vierailitte kuitenkin Savirin luona Tel Avivissa, ja hän kertoo, että te kävelitte yhdessä meren rannalla kaukana kaikesta tiedotusvälineiden paineesta ja ennakoiden tietysti asenteiden muutosta te keskustelitte siitä, miten te voisitte Oslon historiallisen läpimurron jälkeen saada aikaiseksi kestävän ja oikeudenmukaisen rauhan, kuten sanoitte.
Tämä hetki on nyt tullut. Olette aivan oikeassa siinä, että Euroopan parlamentti tukee pyrkimyksiänne, ja siksi te olettekin nyt täällä. Voitte luottaa siihen, ettei se säästele vaivojaan ja että koko parlamenttimme ja varsinkin kolmen valtuuskuntamme Gerardo Galeote Quecedon johtaman suhteista Israeliin vastaavan valtuuskunnan, Morgantinin johtaman suhteista Palestiinan lakiasäätävään neuvostoon vastaavan valtuuskunnan ja Michel Daryn johtaman suhteista Mashrek-maihin vastaavan valtuuskunnan tukemina me emme säästele vaivojamme vaan annamme teille erittäin aktiivista tukea, erityisesti myös EuroVälimeri-vuoropuhelun kehittämisessä, joka on meille välttämätön lisä Euroopan unionin laajentuessa itään ja Keski-Eurooppaan. Hyvät ystävät, saanen näin ollen päättää puheenvuoroni sanomalla teille vain: "shalom, Salam!"
(Voimakkaita suosionosoituksia)
(Juhlaistunto päättyi klo 12.55.)

