Gennemførelse af direktiv 2004/38/EF om unionsborgeres ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om gennemførelse af direktiv 2004/38/EF om unionsborgeres ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.
Franco Frattini
Hr. formand! Vi fulgte meget tæt, hvordan situationen udviklede sig i Italien. Vi er bekymrede over den voksende gadekriminalitet og vil gerne først og fremmest udtrykke vores sympati med familierne til personer, der er blevet ofre for kriminalitet.
Vi hilser de tiltag til bilateralt samarbejde velkommen, der blev bekendtgjort af Italiens og Rumæniens premierministre i sidste uge. Vi vil sørge for, at rumæneres rettigheder respekteres, som alle borgeres rettigheder bør.
I henhold til overgangsordningerne til fuldstændig åbning af arbejdsmarkederne skal rumænske statsborgere ansøge om arbejdstilladelse i visse medlemsstater. Vi vil sørge for, at medlemsstaterne overholder princippet om forbud mod forskelsbehandling i deres nationale lovgivning og administrative praksis.
Direktivet om fri bevægelighed, direktiv 2004/38/EF, åbner mulighed for udvisning af EU-borgere, når en person udgør en reel, aktuel og tilstrækkelig alvorlig trussel mod en af samfundets grundlæggende interesser. Dette afgøres fra sag til sag under fuld hensyntagen til sikringen af materielle og formelle aspekter. I sager om øjeblikkelig udvisning skal der foreligge behørig begrundelse for sagens uopsættelige karakter. I henhold til direktivet kan værtsmedlemsstaten tillige udvise EU-borgere, hvis de ikke længere opfylder de betingelser, der er knyttet til deres opholdsret. Ikke-erhvervsaktive EU-borgere kan udvises, hvis de bliver en urimelig byrde for det sociale system, med andre ord, hvis de ikke har de lovbestemte økonomiske midler til at sikre rimelige, daglige levevilkår. I dette tilfælde skal udvisningen baseres på objektive forhold, og der kan ikke udstedes forbud mod genindrejse.
Udvisning af EU-borgere er et ekstremt tiltag. Det begrænser en af de grundlæggende friheder i traktaten. Der bør iværksættes foranstaltninger, der sikrer den rette balance mellem retten til fri bevægelighed og hver medlemsstats pligt til at virke i ærlige borgeres interesse, når de juridiske betingelser for ophold ikke er opfyldt.
De italienske myndigheder underrettede officielt Kommissionen om ordlyden af dekretet af 7. november 2007. Dekretet skal vedtages af det italienske parlament inden for 60 dage. Som De ved, har det italienske parlament bemyndigelse til at ændre dekretets ordlyd. Kommissionens holdning til den italienske lovgivning til gennemførelse af direktiv 2004/38/EF vil naturligvis afhænge af lovens endelige udformning efter behandlingen i det italienske parlament. Dekretet trådte i kraft med øjeblikkelig virkning, men direktivets bestemmelser er tilstrækkeligt præcise til at være direkte anvendelig af de nationale domstole. Det betyder, at hvis en EU-borger mener, at den konkrete udvisningsforanstaltning, der iværksættes over for ham eller hende, ikke tager de i direktivet fastlagte garantier i betragtning, kan den pågældende appellere til de nationale domstole. I tilfælde af tvivl om anvendelsen af EU-ret er de nationale domstole, som De udmærket ved, forpligtet til at henvise sagen til EF-Domstolen. Vi vil fortsat overvåge situationen, mens vi afventer det italienske parlaments behandling af dekretet.
Vi er også bekymrede over nogle racistiske og fremmedfjendske demonstrationer, der er fulgt i kølvandet på fremlæggelsen af dekretet i Italien. Romagrupper er den største minoritet i Europa. Romasamfund over hele Europa lever under vanskelige forhold. Forfølgelsen af dem går langt tilbage i tiden. Det fører til menneskelige lidelser og sociale spændinger. Inklusion kræver en indsats fra alle involverede parter, også romaerne selv. Enkeltpersoner skal have særlig beskyttelse, især børn og kvinder.
Kriminelle, uanset nationalitet, udnytter meget ofte særligt svage mennesker såsom børn. Romabørn må leve med dobbelt diskrimination. For det første er de ofre for stereotype forestillinger og fordomme. Men de oplever også overtrædelser af deres grundlæggende rettigheder, selv internt i deres egne samfund. Alt for ofte kan vi se forsømte romabørn i vores gader, eller som lever under fattige, ofte tolererede forhold i moderne europæiske "favela'er". Børn ledes måske ind i et liv i kriminalitet eller tvinges til at tigge. Romaskolebørn er tilbøjelige til at forlade skolen tidligt uden kvalifikationer for fremtiden og ude af stand til at tage vare på sig selv og deres familier.
Hvis vi kun ser på gruppen, når vi overvejer, hvordan grundlæggende rettigheder kan beskyttes, risikerer vi at forfejle beskyttelsen af enkeltpersoner i gruppen, og vi går glip af muligheden for at bryde cirklen af forbrydelser og frygt.
Vi er klar til at hjælpe Italien og Rumænien med at gøre bedst mulig brug af alle de muligheder, der allerede findes i henhold til EU-lovgivning og EU-midler. Det skal også understreges, at der findes romasamfund i mange andre medlemsstater, f.eks. Frankrig, Irland, Spanien, Slovakiet, Tjekkiet og Ungarn. Den sociale inklusion af romasamfund kan også styrkes i disse medlemsstater, især ved hjælp af strukturfondene, som kan være til stor hjælp.
EU-midler, der målrettes specifikt mod romasamfundenes behov, er allerede tilgængelige inden for områder som social inklusion, kampen mod diskrimination, regional udvikling og uddannelse. I den foregående programmeringsperiode stillede strukturfondene mere end 275 millioner euro til rådighed for romarelaterede projekter. Yderligere 60 millioner euro blev stillet til rådighed for Rumænien og Bulgarien mellem 2004 og 2006 i henhold til førtiltrædelsesinstrumenterne. Finansieringen af romarelaterede projekter vil fortsætte i strukturfondenes programmeringsperiode 2007-2013. Direktivet om etnisk ligebehandling i Europa (2000/43/EF), som omfatter romaer, foreskriver beskyttelse mod diskrimination inden for ansættelse, uddannelse, social sikring, sundhedsvæsnet, varer og tjenesteydelser samt boligforhold. Vi er aktive i vores bestræbelser for, at denne lovgivning tages i anvendelse over hele EU.
Sluttelig, i lige så høj grad, som Kommissionen ikke vil tolerere nogen form for diskrimination eller intolerance over for borgerne, vil vi støtte medlemsstater, som i overensstemmelse med loven beskytter deres borgere mod kriminalitet, uanset om de er statsborgere eller EU-borgere. Frihed, retfærdighed og sikkerhed går trods alt hånd i hånd.
Antonio Tajani
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne gratulere hr. Frattini med hans omfattende betænkning samt med hans forslag, idéer, indhold og værdier, som han forsvarede i sin tale. Genforening af Europa har unægtelig ført til en stigende bevægelighed af borgere i Unionen, hvilket i nogle tilfælde har udviklet sig til et reelt migrationsfænomen. Dette er tilfældet i Italien, hvor der i dag opholder sig omkring en halv million rumænske borgere.
EU har med direktiv 2004/38/EF forsøgt at garantere respekten såvel for rettigheder for EU-borgere, der udvandrer fra et land til et andet, som for medlemsstaternes ret til at udvise EU-borgere, der ikke overholder visse regler - her hentyder jeg til evnen til at forsørge sig selv og til risikoen for lovgivningen og sikkerheden. Desværre er den måde, hvorpå EU-direktivet er blevet taget i anvendelse i Italien, både mangelfuld og for sen. Resultatet er, at man undlader at udvise en masse borgere, som måske ikke ville have begået forbrydelser i Italien, hvis de var blevet udvist.
Desværre er der blevet begået forbrydelser, som har rystet den offentlige mening - begået af folk med et europæisk pas. Dette har fremkaldt reaktioner med uacceptabel fremmedhadsk vold. Den vold og de drab, der er blevet begået i Italien, skal fordømmes på det kraftigste, og der skal vises solidaritet med ofrenes familier. Volden og den fremmedhadske reaktion skal ligeledes fordømmes, men når reglerne ikke tages i anvendelse, når lovene ikke bliver håndhævet, så risikerer man desværre, at borgerne tager loven i egen hånd, og dette er ærligt talt uacceptabelt.
Medlemsstaterne har nogle særdeles klare ansvarsområder, ligesom de lokale myndigheder har det. I Rom er der trods talrige anmeldelser ikke blevet grebet ind over for visse sociale situationer, såsom de slumkvarterer, der bebos af borgere af romafolket. I situationer som disse skulle der have været grebet hurtigt ind. Foranstaltninger, der kommer for sent, hjælper som regel ikke til at løse problemer, som er eskaleret. Vi går ikke ind for masseudvisninger. Enhver borger, som begår en forbrydelse, er personligt ansvarlig. Det er ikke et spørgsmål om nationalt tilhørsforhold eller om at tilhøre en bestemt etnisk gruppe. Et øget samarbejde mellem Rumænien og Italien ville naturligvis være nyttigt. Det er ikke tilfældigt, at PPE's tekst blev underskrevet af mig og min kollega hr. Marinescu.
Dette er et spørgsmål, der angår romafolket specifikt. Det angår ikke de rumænske borgere, og derfor anmoder vi om, at der bliver etableret et specifikt agentur til social integration af romasamfundene, et europæisk agentur, som skal vise, at Europa yder en indsats for at løse et problem, der ellers risikerer at anstifte endnu større social panik.
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi befinder os i en meget vanskelig situation. Det er en meget vanskelig situation, fordi det, der er sket i Rom, ikke kun bringer noget op til overfladen, som vi hidtil ikke har set eller ikke har villet se. Det mord, der er sket der, er en afskyelig handling, der må fordømmes på det kraftigste. De reaktioner, som er udløst af dette mord, er bekymrende. Den kendsgerning, at en enkelt gerningsmand, der begår en strafbar handling, ved sin dom omsluttes af en stor gruppe mennesker, der så at sige tages med i en kollektiv fængsling for det, som en enkelt har gjort, er ikke ny i menneskehedens historie. Det har man altid haft, men det er altid lige fordømmelsesværdigt. Og derfor er det allerførste, vi må gøre, at differentiere. Vi må se meget nøje efter. Alt passer: romaernes integration i vores samfund har allerde længe været mislykket. Det har også noget at gøre med, at der vises alt for lidt engagement ved integrationen af romaerne i vores samfund. Det er et vanskeligt folkeslag med en meget autonom kultur, og det kræver stor anstrengelse at integrere dem, men det kan lykkes. Det lykkes nemlig, når man også har respekt for deres kultur og anerkender den.
Men det kræver også et klart udsagn: Retsstaten skal kunne hævde sig med alle retsstatens midler. Og retsstaten skal opretholde den offentlige sikkerhed og orden med alle de midler, der er til rådighed for den. Hvordan gøres det bedst? Det gøres bedst, ved at man ikke standardiserer, men ved at man undersøger hver enkelt sag, og det er netop, hvad der skal ske i Europa. I forbindelse med den frie bevægelighed må vi i hvert enkelt tilfælde undersøge, hvilken ret en EU-borger har erhvervet, og på grundlag af hvilke rettigheder han skal behandles, hvis han vandrer fra ét land til et andet.
Vi garanterer den fri bevægelighed i EU. Alle borgere i de europæiske stater eller i det mindste de stater, der er med i Schengenaftalen, nyder godt af denne integrerende fri bevægelighed. Det betyder ikke, at de kan gøre, hvad de vil, når de bevæger sig fra den ene stat til den anden. De må respektere rettighederne og lovene der, men omvendt skal også den stat, der tilhører Schengenområdet, respektere EU-borgerens rettighed på sit territorium. Og så kan man ikke som standard udtale, at denne gruppe har skylden og må nu ud, fordi de ikke har nogen arbejdstilladelse, eller fordi de ikke passer ind i vores kulturelle koncept, eller fordi de alle er arbejdsløse, eller fordi de tigger. Nej, så skal det i hvert enkelt tilfælde undersøges, hvilke rettigheder en borger har, ligesom det også i hvert enkelt tilfælde undersøges, hvilke rettigheder den pågældende har krænket. Og det er netop opgaven, som den italienske regering nu påtager sig, som den rumænske regering påtager sig, og som Kommissionen også må påtage sig.
Og det må jeg sige til Dem, hr. kommissær Frattini, at den opgave har De ikke været voksen. Jeg var meget, meget overrasket over at læse Deres udtalelser i Messagero. Hidtil har jeg haft det indtryk, at De er en meget moderat kommissær. De har opnået min gruppes respekt, fordi De netop på et følsomt politisk område hidtil har arbejdet med stor finfølelse. Men deres redegørelse i Messaggero om arbejdstilladelsen, om menneskers indkomststruktur, at man altså kan gå ind i en lejr og spørge en person, hvad han lever af, og hvis han ikke straks kan forklare, hvad han lever af, så kan man udvise ham, det ville jo være en stat, hvor der herskede vilkårlighed! Men i en sådan lever vi ikke. Det er Deres opgave, hr. kommissær Frattini, netop som kommissær for de grundlæggende rettigheder, at forsvare EU's principper og ikke efter behov igen at køre Dem i stilling til en ministerpost i en fremtidig italiensk regering.
(Bifald fra midten og venstre)
Graham Watson
Hr. formand! De fleste af os anerkender fordelene ved migration. De medlemsstater, der har åbnet deres grænser for vandrende arbejdstagere fra andre medlemsstater har ikke oplevet voksende arbejdsløshed. I stedet har de oplevet stigende produktivitet, stigende økonomisk vækst og jobskabelse.
Det er den samme gamle historie. De nytilkomne udfører det arbejde, de indfødte ikke har lyst til, de arbejder hårdt, de koster kun lidt og de bringer nye idéer med sig. Men det er vigtigt at anerkende, at ikke alle krydser grænser på grund af et ønske om at arbejde - eller i hvert fald ikke et ønske om at arbejde lovligt. Det anerkender EU's lovgivning, som kommissæren har redegjort for. Den giver ret til ophold i andre medlemsstater, men giver samtidig værtsstaten ret til at begrænse opholdsretten til tre måneder, hvis der ikke er nogen subsistensmidler, og til at bringe retten til ophør, hvis der er en trussel mod lov og orden.
En af EU's store succeser har været denne ret til at bevæge sig frit, der nu nydes af millioner af borgere i forbindelse med deres studier, arbejdsliv, pensionisttilværelse. Det er ikke uden sine udfordringer, og ligesom jøderne, et folk uden et hjemland, ofte var uvelkomne i forgangne tider, gælder det i dag romaerne, ca. 9 millioner mennesker, der diskrimineres i mange værtslande. Men at ligestille romafolket med landet Rumænien, selv om mange af dem er rumænske statsborgere, ville være at misforstå begges natur. Man kunne lige så godt ligestille dem med byen Rom.
Der er blevet stillet EU-midler til rådighed for integration af romaerne. Vi samarbejder med George Soros og hans tiår for integration af romaer. Men der er brug for, at alle medlemsstater slutter op om det, og for en fællesskabsrammestrategi for integration af romaer, hvis det skal lykkes.
Det er en skam, at Italien ikke har udnyttet nogle af disse midler. Spanien har udnyttet ca. 52 millioner euro og Polen ca. 8 millioner euro. Men det er ikke kun den italienske regering, der har manglet fremsynethed, Kommissionen har udvist en tilsvarende mangel på fremsynethed. Jeg tror, at hr. Barroso tog fejl, da han i sit interview i La Repubblica i går sagde, at det er utænkeligt, at EU's myndigheder skulle fremme integration i praksis. Det burde ikke være utænkeligt.
Hr. Frattini! Jeg deler hr. Schulz' synspunkter. De burde ikke udøve partipolitik i denne sag. Parlamentet forlanger, at De koncentrerer Dem om Deres aktuelle ansvarsområder, ikke om Deres mulige fremtidige karriere. Italienerne kender så godt som nogen til vandrende gruppers sårbarheder. I 1893 blev italienske saltarbejdere i Peccais lynchet i fremmedfjendske angreb i Aigues-Mortes i Frankrig på grund af ønsket om at beskytte lokale arbejdspladser. Men et af EU's største resultater er, at sådanne pogromer hører fortiden til.
Ikke desto mindre drives demokratier for ofte af krisestyring. Det er måske tydeligere i Italien end andre steder. Men hvis der er problemer i Italien, vil der også blive problemer andre steder. Hvis opholdsretten i udlandet er en EU-ret, kan vi ikke tillade, at medlemsstater omskriver undtagelsesbestemmelserne, som den italienske regering har gjort med sit dekret. Det er intet til hinder for, at et land giver præfekter beføjelser til at ordne det, bare der er mulighed for at appellere. En appel til en fredsdommer, som ikke er juridisk ekspert, er ikke tilstrækkeligt, og det samme gælder, hvis der kun bruges italiensk eller engelsk i juridiske dokumenter. Men jeg har tillid til, at det italienske parlament vil rette disse bestemmelser og sikre, at den nationale lovgivning er i overensstemmelse med EU's bestemmelser.
For os er dette den første rigtige sag, hvor Parlamentet fører tilsyn med anvendelsen af lovgivning på området for retlige og indre anliggender sammen med nationale parlamenter. Hr. kommissær! Vi er nødt til at se på andet end det, der ikke virker, vi må også se på det, der virker, og til den opgave har vi brug for Deres aktive engagement.
(Bifald fra midten og venstre)
Roberta Angelilli
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke kommissær Frattini for hans detaljerede betænkning her i eftermiddag. Direktiv 2004/38/EF er efter min opfattelse et fornuftigt referencepunkt, som garanterer fuld stadfæstelse af EU-borgernes bevægelsesret, forhindrer enhver form for diskrimination og fastsætter princippet om fuld integration.
Dette direktiv drejer sig grundlæggende om at beskytte rettighederne for personer, der opholder sig i en medlemsstat, samt rettighederne for denne medlemsstats borgere, ved at overholde gensidighedsprincippet. Det yder maksimal beskyttelse til personer, der arbejder, studerer og ønsker at blive integreret, men slår hårdt ned på de personer, der overtræder reglerne. Det er dette sidste punkt, som Parlamentet er nødt til at have en reel debat om.
Der er ikke kun rettigheder, men også pligter og regler, som skal overholdes. Vi kan ikke blive ved med at se bort fra, at der er en procentdel - uden tvivl et absolut mindretal, men den findes - af borgere, der rejser til andre medlemsstater uden at have til hensigt at melde deres tilstedeværelse til værtslandet, simpelthen fordi de ikke ønsker at blive officielt indregistreret, da de ikke har i sinde at rette sig efter lovgivningen og at arbejde lovligt.
Vi er nødt til at gribe ordentligt ind over for problemet med de personer, der flytter til og rejser ind i en medlemsstat i den hensigt at forblive i udkanten af samfundet. Redskaberne kan uden tvivl forbedres, men nogle af dem har medlemsstaterne allerede til rådighed i henhold til direktiv 2004/38/EF. Derfor må vi først opfordre til, at direktivet tages omgående, fuldstændigt og konkret i anvendelse i samtlige medlemsstater.
Det kunne måske også betale sig at finjustere direktivet, så de tilrejsende ikke blot på visse betingelser har pligt til at melde deres tilstedeværelse på værtslandets område, men at medlemsstaten ligeledes har pligt til at håndhæve sanktioner over for enhver, der ikke overholder reglerne. I f.eks. Italien angiver det dekret, der realiserer direktivet, visse vilkår og betingelser, men det foreskriver ingen sanktioner, så reelt er loven fuldstændig virkningsløs.
Frem for alt skal vi sikre, at immigranterne eskorteres tilbage til deres eget land, naturligvis i de tilfælde, hvor der er egentlige årsager til at gøre det. Jeg bør dog pointere, at enhver, som begår en forbrydelse, som krænker menneskerettighederne - for det er også vigtigt - som udnytter børn, udnytter kvinder eller udgør en trussel mod den offentlige sikkerhed, helt utvetydigt skal fjernes og udleveres til myndighederne i oprindelseslandet. Vi har også brug for lovgivning om personer, der er arbejdsløse, personer, der lever fra hånden i munden, og som således kan udgøre en urimelig samfundsbyrde for værtslandet.
Jeg vil gerne slutte af med at nævne romabørnene og finde argumenter for Italien. I Italien er der omkring 50.000 børn - eller nok snarere mindst 50.000 børn - der bliver udnyttet. De er af romaoprindelse, de er nødsaget til at tigge, de er ikke vaccineret, de går ikke i skole, og de lever under aldeles elendige sanitære forhold. Jeg vil gerne minde alle om, at omtrent en uge før fru Reggiani blev dræbt i Rom, døde et to måneder gammelt romabarn af kulde i den samme barakby som den, hvor fru Reggianis drabsmand boede. Dette var i Rom, en af Europas førende hovedstæder.
Jeg vil derfor slutte af med at spørge: er det virkelig integration? Er det respekt for menneskerettighederne? Vi har pligt til at stille alvorlige spørgsmål uden hykleri, og vi har pligt til at sige, at alle er lige for loven.
Monica Frassoni
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den 2. november sagde hr. Frattini: "Det, der skal gøres, er ganske enkelt at gå ind i en sigøjnerlejr i f.eks. Rom og spørge dem: "Kan du sige mig, hvor du bor?" Hvis de siger, at de ikke ved det, så tag dem, og send dem hjem til Rumænien." Det er sådan, det europæiske direktiv fungerer, ganske enkelt, og vi må rive sigøjnerlejrene ned omgående. De sagde også, at Det Forenede Kongerige, Frankrig og Tyskland sædvanligvis udviser borgere, der er arbejdsløse, at Italien ikke gør dette, og at dette er årsagen til, at Italien ikke har formået at realisere direktiv 2004/38/EC ordentligt.
Jeg taler til Dem som medformand for en europæisk politisk gruppe og henvender mig til Dem som europæisk kommissær, og vi må således se fuldstændig bort fra, at vi i Italien sandsynligvis agiterer i forskellige koalitioner, men i stedet her agerer - og bør agere - som europæere. Jeg synes, at de udtalelser, De er kommet med til Il Messagero, er uacceptable og desuden helt i modstrid med det, De sagde til os her i går aftes. Hvilken af de to Frattinier er den ægte? Den, der sagde, at vi skulle rive romalejrene ned, eller den, der sagde - som direktivet med rette angiver - at borgere kan udvises på grundlag af nøjagtige regler og endnu mere nøjagtige garantier? Jeg ville sætte stor pris på at få svar på dette spørgsmål.
Hvad angår spørgsmålet om andre europæiske medlemsstater, ville jeg være taknemmelig, hvis De kunne klarlægge situationen for mig. Vi har forhørt os lidt og har opdaget, at ingen af de nævnte lande - Det Forenede Kongerige, Frankrig og Tyskland - nogensinde har udvist europæiske borgere af økonomiske årsager, hvilket under alle omstændigheder er forbudt ifølge direktivet, og at ingen borgere nogensinde har været anset som en urimelig byrde for opholdslandets økonomi. Derfor kunne jeg godt tænke mig at vide, om De var klar over dette, for det forekommer at være en yderst vigtig oplysning.
Jeg støtter fuldt ud, at dette direktiv skaber en entydig ramme. Jeg synes dog, at det kunne have været endnu mere entydigt og gjort bedre, og jeg er endda af den opfattelse, at den sag eller de sager, vi diskuterer i dag, er symboler på, hvordan direktivet skal tages i anvendelse, og hvordan medlemsstaterne opfatter og betragter udvidelse og fri bevægelighed, som er en absolut prioritet for os. Tillad mig at sige, hr. formand, hr. Tajani og fru Angelilli, at et land, hvor mafiaen gør forretninger for ca. 90 milliarder euro, og hvor der finder hændelser sted som dem fra de seneste dage, kan lære os meget lidt om emnet immigration.
Roberto Musacchio
Hr. formand, mine damer og herrer! Vores diskussion her handler ikke om Italien eller Rumænien, men om Europa og tilværelsen for dets borgere: En kvinde er blevet dræbt, og vores tanker og sympati går til hendes familie; romaer og rumænske borgere overfaldes på skandaløs vis; vores identitet, vores værdier, vores love og vores historie, herunder tragedier som forfølgelsen af romafolket, lad der blive sat spørgsmålstegn ved dem i dag, og lad os ikke glemme, men sørge for, at der ikke levnes plads til nogen form for racisme.
Af disse tragedier har vi lært, hvor vigtigt det er med en lovgivning, der sanktionerer rettigheder: Uden lovgivning er der ingen sikkerhed. Så vigtig er vores lovgivning, vores traktater, endda vores økonomiske reguleringer, som sanktionerer værdien af og retten til bevægelighed og ophold, der er de europæiske borgeres legitime ret, ikke indrømmelser, idet de kan reguleres, men ikke nægtes. Den europæiske lovgivning er ikke til at tage fejl af: Alle har ret til bevægelighed og ophold, og udvisning sker kun i ekstreme tilfælde, hvor det er et spørgsmål om national sikkerhed. Udvisning er helt individuelt, aldrig kollektivt, og ledsages af en garanteret ret til et forsvar. Disse er proportionale foranstaltninger, der altid muliggør den fortsatte ret til bevægelighed, en ret, der aldrig vil blive nægtet af økonomiske årsager, fordi fattigdom ikke må være et stempel eller en grund til at udsætte borgere for forskelsbehandling.
Sådan står der i direktivets artikel 27; sådan er loven. Den er så meget desto mere ukrænkelig, fordi den vedrører rettigheder. Loven gælder for alle, ikke mindst for kommissærerne - og jeg må sige, hr. Frattini, at jeg i Deres mange udtalelser her i Parlamentet har haft meget vanskeligt ved at få øje på lovens ånd og bogstav, faktisk kan jeg ikke rigtig få øje på nogen af delene - og for medlemsstaterne, som må indarbejde deres medlemskab af Europa og Europas direktiver for os alle.
Der er stadig alt for mange mennesker, der dør i Europa i dag. I Italien er en kvinde død efter et voldeligt overfald begået af en rumænsk mand. Jeg finder det dybt bekymrende. Enhver, der er skyldig i drab, må betale prisen, men det har intet at gøre med romaerne eller rumænske borgere, som har oplevet nogle af deres folk blive overfaldet med urette. Skyld er individuel, aldrig kollektiv. Rigtig mange emigranter dør i forsøget på at komme til Europa. Disse mennesker er magtesløse og opfordrer os til at gøre noget. På grund af disse lidelser må vi gøre Europa til et land med lovgivning og rettigheder, med ukrænkelig lovgivning, navnlig når vi taler om modtagelse. Denne lovgivning udgør et grundlag for sikkerhed.
Vi ønsker, at dette skal bekræftes højtideligt i Parlamentet med en afstemning, så vores europæiske lovgivning ikke længere vil kunne misfortolkes.
Formanden
I henhold til vores forretningsorden vil jeg bede de medlemmer, der taler, om ikke at citere andre medlemmer, af den simple årsag, at de ifølge reglerne kunne bede om at få ordet senere. For at debatten kan forløbe gnidningsløst, vil jeg derfor bede alle om at tale til Parlamentet i almindelighed og angive fakta. Dette gælder tydeligvis ikke for kommissæren, som vil være fuldt berettiget til at gøre rede for sine grunde ved debattens afslutning.
Jens-Peter Bonde
Hr. formand! Mine venner i det nye party NIP i Rumænien blev rasende, da de hørte om udvisningen af tusinder af rumænere fra Italien. Jeg forstår dem fuldstændig.
Jeg ringede til kommissær Frattini, som forsikrede mig om, at ingen rumænere ville blive udvist uden at blive stillet for en dommer. Men der var en undtagelse: Hvis folk, der har opholdt sig i et land i tre måneder, ikke har penge at leve for, kan de udvises uden en afgørelse fra en dommer. Den procedure kan jeg acceptere, hvis den administreres i god tro. Fri bevægelighed omfatter ikke retten til at modtage økonomisk støtte fra et land, man besøger. Man skal kunne forsørge sig selv eller have arbejde.
Kriminelle kan også udvises, hvis en dommer træffer beslutning herom, men det er ikke op til politiet at afgøre, hvem der er kriminelle. Til den slags afgørelser skal der bruges uafhængige dommere. Jeg håber, at mine venner i den italienske regering er enige i dette grundlæggende EU-princip.
Luca Romagnoli
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne lægge ud med at takke hr. Frattini for hans tilstedeværelse her igen, for hans engagement og for, at han stiller sig til vores rådighed. De er et aktiv for Deres land. Det er en skam, at jeg ikke kan sige det samme om andre italienske repræsentanter, og det synes jeg ikke om.
Vi har diskuteret og er stadig i gang med at diskutere Schengenaftalen. På trods af al den sociale uro, som den fri bevægelighed for borgere inden for EU utvivlsomt medfører i Italien, har hr. Amato bestemt, at det vil være en god idé at koncentrere sig om andre anliggender. Der må gøres noget for at forhindre denne sociale uro i at nå de højder, vi har set i vores land. Det lader imidlertid ikke til, at der bliver gjort noget, i betragtning af den stigende kriminalitet på alle niveauer i Italien, der varierer fra asocial adfærd til organiseret kriminalitet, for ikke at nævne den konstante tilstrømning af ulovlige indvandrere til vores land, og frem for alt den kendsgerning, at nogle af de mennesker, der kommer til Italien med studie-, arbejds- eller turistvisum, ikke vender hjem til deres eget land, når visummet udløber. Dette sidste punkt har ikke været dækket af medierne i særlig stor udstrækning.
Endvidere lader den nuværende italienske regering og indenrigsministeren ikke til at være klar over den kriminalitet, der bliver begået i Italien hovedsagelig af udlændinge, hvoraf nogle er EU-borgere, omrejsende eller folk, der kalder sig dette. Dette blev fremhævet for nogle få måneder siden i en rapport af den italienske præfekt hr. Serra til det italienske parlament.
Den italienske regering er ved at blive en belastning for en i stigende grad udmattet nation, og det er de ikke ene om. Denne regering, som er lige så uduelig til at begribe den sociale uro, som den er til at forhindre den, kunne det ikke falde ind at tage sig af problemet. De kunne ikke komme i tanker om - og man kunne spørge sig hvilke tanker - at indrømme, at de nuværende migrationspolitikker har fejlet, eller at de europæiske direktiver ikke er blevet taget i anvendelse, i dette tilfælde direktiv 2004/38/EF.
Hvad dette angår, klager den italienske regering over at have svært ved at fastslå den nøjagtige ikrafttrædelsesdato. Det er indlysende, at disse vanskeligheder med Schengenaftalen eskalerer helt ud af proportioner, og det er ligeledes indlysende, at mit parti og jeg gerne så Schengenaftalen afskaffet. Selv de gentagne handlinger med politisk vandalisme i Italien i de seneste måneder, som i mange tilfælde er gået ud over mit parti, begået af tilhængerne af en anarkistisk og ubehøvlet kommunisme, som beskyttes af repræsentanter for det institutionelle venstre, ignoreres stadig af hr. Amato.
Ligesom så mange borgmestre, og ikke mindst dem i Rom, bor hr. Amato og præsident Prodi desværre ikke i arbejderkvarterer, de har ingen kontakt med sigøjnerlejrene - hvad enten det er på lovlig vis eller ej - de bruger ikke den offentlige transport og oplever ikke den intimidering, den vold og de udflugter, som selv EU-borgerne jævnligt udsættes for i Italien. Disse uansvarlige politikere taler om solidaritet og lader i dennes navn en hel befolkning lide under deres tåbelige beslutninger.
I stedet for at klage over, at Italien ikke har bedt om midler, burde EU tage det til efterretning, som formand Barroso har sagt: Hvis en medlemsstat tillader, at der opstår slumkvarterer på dens territorium, hvad vil den så have, Kommissionen skal gøre? Hr. Amato vælger at blive væk fra møder om emnet. I mellemtiden ønsker italienerne at gøre det eneste rigtige - at komme tilbage til stemmeurnerne og sende regeringen hen, hvor peberet gror.
Marian-Jean Marinescu
- (RO) Hr. formand! EU er et fællesskab af værdier, hvor respekten for menneskerettigheder og grundlæggende friheder råder, og dets politikker omfatter sikkerhed for borgerne, bekæmpelse af kriminalitet, beskyttelse af børn og bekæmpelse af anstiftelse af vold.
Jeg fordømmer vold og lovovertrædelser på det kraftigste, og jeg beklager hændelserne i Italien dybt. Jeg mener imidlertid, at de overgreb og den uret, der er blevet begået i lovens navn, er uacceptable, indgyder frygt og ydmygelser og kan fremkalde had i menneskelige samfund.
Jeg har bemærket en tendens til en urimelig optrapning af denne situation, som tillige får næring fra politiske og fremmedhadske udtalelser fra visse politikere.
Det bekymrer mig, at det i henhold til de oplysninger, der er offentliggjort indtil videre, kun er rumænske borgere, der er blevet udvist af Italien. Alle medlemsstater har ret og pligt til at udfærdige retsakter, som sikrer og konsoliderer den offentlige orden og sikkerhed.
Alle europæiske borgere har uanset deres nationale tilhørsforhold pligt til at overholde loven og dens bestemmelser, uanset hvor på EU's territorium de opholder sig.
Alligevel er vi samtidig nødt til at fordømme intolerance og fremmedhad og navnlig den uberettigede udbredelse af fjendtlighed og stigmatisering på grund af nogle enkelte individer, der ikke kan finde ud af at overholde loven, til en hel etnisk gruppe eller - hvad værre er - til en hel nation.
Jeg mener, at den italienske stat - ligesom alle EU's øvrige medlemsstater - har pligt til at beskytte rettighederne og frihederne for de europæiske borgere, der opholder sig på deres territorium, og som integreres i samfundet og overholder loven.
Der er brug for en fælleseuropæisk tilgang til politikkerne for immigration og integration af mindretal. Problemet med mindretal, og navnlig romamindretallet, er et europæisk problem, og det bør håndteres på en sammenhængende og ensartet måde, ikke kun i krisetider.
Alle relevante organer bør arbejde sammen, først og fremmest Kommissionen og Agenturet for Grundlæggende Rettigheder samt de relevante institutioner i medlemsstaterne.
Jeg opfordrer Kommissionen til at evaluere Den Europæiske Socialfonds prioriteter og mekanismer med henblik på at udvide finansieringen af fælles aktioner, som kan bidrage til social inklusion af romamindretallet.
Samtidig beder jeg Kommissionen om med største hast at undersøge, om det lovdekret, som de italienske myndigheder har udstedt, er i tråd med europæisk lovgivning, samt at garantere, at realiseringen af enhver bestemmelse af denne type ikke medfører overgreb på hæderlige folk, uanset deres nationale tilhørsforhold.
Gianni Pittella
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at vores Parlament med rette bør sende fru Reggianis familie en kondolenceskrivelse. Jeg vil ligeledes rette en kritik mod de seneste udtalelser fra hr. Frattini, der i de tidligere omtalte interviews har forvekslet sin rolle som repræsentant for Kommissionen med rollen som oppositionsmedlem og således nægtet hr. Tajani denne fornøjelse, når han burde have benyttet sin ansete rolle til at rense det nationalpolitiske klima.
Det gør mig ondt at sige det, for vi har ofte støttet hr. Frattinis forslag og initiativer. Som nogle af mine kolleger har påpeget, er Hr. Frattini udmærket klar over, at der ikke findes nogen europæisk tekst, der tilsikrer automatisk udvisning af borgere fra andre medlemsstater af økonomiske årsager.
Den italienske regerings seneste bestemmelser er i overensstemmelse med det europæiske direktiv, det respekterer direktivets ånd og styrker visse aspekter, der i lyset af situationen i Italien anses for at være vigtige. Alle italienske institutioner - og dette er henvendt til hr. Tajani, fru Angelilli og øvrige oppositionsmedlemmer - fra Roms kommune til regionale myndigheder, helt ned til den mindste kommunalbestyrelse, er engageret i dette her. Det er uværdigt at tilsvine den civilisation og den integration, som vores land har opnået igennem årene.
Jeg håber, at Europa-Parlamentet på ny vil bekræfte sin afvisning af det princip om kollektivt ansvar, som bruges til at tilskynde til had og vold i hjertet af Europa.
Det, vi derimod skal bekræfte, er behovet for at bekæmpe enhver form for racisme og fremmedhad samt al diskrimination på grundlag af nationale tilhørsforhold og etnisk baggrund. Dette har vi en køreplan for: chartret om grundlæggende rettigheder. Det er vigtigt, at vi - som den italienske og den rumænske premierminister har bedt om - gør vores bedste for at sikre en bedre social integration af dårligt stillede befolkningsgrupper og et bedre samarbejde mellem medlemsstaterne, både med hensyn til forvaltning af vores egne migrationsstrømme og gennem sociale udviklings- og velfærdsprogrammer finansieret via strukturfondene.
Det er ganske enkelt, hvad vi skal gøre fremover: Ingen af os må glemme, at indvandring er en ressource - den er en del af fremtiden, men den skal forvaltes. Jeg foreslår derfor, at medlemsstaterne tager affære nu og tilvejebringer en tættere europæisk samordning til regulering af migrationsbevægelserne i EU.
Adina-Ioana Vălean
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren for at tale til Parlamentet om dette meget vigtige emne.
Der har været stor opstandelse i Italien efter en rumænsk statsborgers mord på en italiensk kvinde. Der har tilsvarende været stor opstandelse i Rumænien efter italienske banders repressalier over for rumænske statsborgere.
Men når vi lægger følelserne til side, er vi tilbage ved vores grundlæggende værdier og principper: fri bevægelighed for alle borgere, retsstatsprincipperne og deres overensstemmelse med EU-ret.
Lad mig minde om, hvis det skulle være nødvendigt, at fri bevægelighed for EU-borgere er en grundlæggende ret, der er skrevet ind i grundtraktaterne. Desværre har den seneste tids begivenheder vist, at vi er nødt til at yde en større indsats for at styrke disse rettigheder og sikre, at de håndhæves på passende vis i hele Europa.
I vore dages Europa kan vi ikke acceptere, at uansvarlige myndigheder peger fingre ad bestemte nationaliteter eller etniske grupper. Vi kan heller ikke acceptere påstanden om, at arbejdskraftens frie bevægelighed kan føre til stigende kriminalitet, for forbrydelser har hverken nationalitet eller etnisk tilhørsforhold. Denne holdning kan kun føre til en farlig udvikling og voksende fremmedhad.
Tværtimod mener jeg, at vi må fortsætte med at fremme folks mobilitet og give arbejdstagere samme muligheder over hele Europa for at styrke en stærk europæisk identitet. Det var grundlæggernes oprigtige ønske med oprettelsen af EU.
Samtidig med, at jeg gentager, at EU skal sikre, at alle dets borgere lever i et frit, sikkert og retfærdigt område, mener jeg, at vi også skal være mere opmærksomme på integration og fri bevægelighed.
Svaret på kriminalitet er ikke at lukke grænserne. Svaret på kriminalitet er ikke at opfordre til fremmedhad, diskrimination og stigmatisering ud fra nationalitet eller etnisk oprindelse. I et moderne Europa er svaret større politisamarbejde og retligt samarbejde, flere integrationspolitikker, flere ressourcer til dem, der tjener og beskytter alle vores borgere, uanset hvilken nationalitet de har.
Jeg ville gerne se et Europa, hvor alle borgere kan leve, arbejde og bevæge sig omkring, som de vil. Kommissionen er traktaternes vogter, og som sådan må den nu sikre, at disse grundlæggende rettigheder gennemføres og håndhæves korrekt. Jeg opfordrer Kommissionen til at stå fast på disse principper.
Elly de Groen-Kouwenhoven
(EN) Hr. formand! Situationen for romaer i Europa forværres. Det beviser udviklingen i Italien. Vi har alle set, at upåtalt fremmedhad og racistisk hysteri kan overvinde almindelig sund fornuft. En enkelt persons forbrydelse har affødt en uhørt mediehetz. Det har skubbet os i retning af begrænsninger på europæiske borgeres grundlæggende rettigheder på grund af racistisk og fremmedfjendsk hysteri i befolkningen.
Det kan vi ikke tillade. Kriminelle sager er noget, dommere skal tage sig af, ikke politikere og civile. Uanset hvor forfærdelig og forkastelig den forbrydelse, der fandt sted i Rom, er, må det ikke føre til kollektivt ansvar for en hel nation. Begivenhederne i Italien har afdækket realiteterne omkring de "campo nomadi", så mange romaer bor i. Der er ingen tvivl om, at sådanne situationer medfører spændinger og ustabilitet. Det er derfor, vi er nødt til at gribe ind. Min førsteassistent er roma. Integration kan godt gå hurtigt.
I 2005 vedtog vi en beslutning, der opfordrede til samlet handling på EU-plan og nationalt plan for at sætte fart på inklusionen af romaer. Derfor foreslår jeg, at vi som MEP'er viser, at det betyder noget for os, og opfordrer beslutningstagerne til at slutte op om os. Jeg foreslår, at Parlamentet opretter en permanent stilling som Parlamentets ordfører for romaspørgsmålet, som skal overvåge romaernes situation i Europa og årligt fremlægge anbefalinger til Kommissionen og regeringerne. Desuden bør vi opfordre Kommissionen til at etablere en EU-fond for inklusion af romaer foruden en EU-strategi for inklusion af romaer og et romakontor i Kommissionen. Det vil sikre, at EU's inklusionspolitikker for romaer administreres ordentligt.
Umberto Guidoni
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! I kølvandet på det brutale drab begået af en rumænsk borger på Giovanna Reggiani, til hvis familie vi udtrykker vores dybfølte kondolencer, har flere politiske grupper i Italien peget på Europa. Men det, der har fundet sted, skyldes hverken udvidelsen, Schengen eller andre europæiske direktiver om fri bevægelighed inden for EU.
Det drejer sig om nogle ældgamle problemer, der fortjener en mindre overfladisk tilgang, og som ikke kan imødegås med et dekret, der er forceret gennem Parlamentet for at tilfredsstille den offentlige mening. Netop derfor må vi være mere påpasselige og genvurdere hele sagen inden for en lovmæssig ramme, der hverken er underkastet følelser eller hastekrav. Retsstatsprincippet påbyder, at strafansvar skal være individuelt og ikke kollektivt. En afvigelse fra dette princip ville danne en farlig præcedens, som kunne medføre kriminalisering af visse omrejsende folkeslag.
De mulige virkninger, som dette kunne få, er foruroligende. I Italien har vi set en heksejagtkultur opstå, som er møntet på rumænske borgere og romafolket, med en række straffeekspeditioner - selv skolebørn har været genstand for foragt og dårlig behandling. Sikkerhedsspørgsmålet er tydeligvis berettiget, men vi må ikke forfalde til fejder og udnyttelser, der helt bevidst har til formål at opildne had og fremmedhad udelukkende af partipolitiske årsager. Hvis man kunne genetablere objektiviteten i italiensk politik, ville offentligheden lære, at Italien ikke er overbefolket med kriminelle indvandrere. Indvandring er bestemt et område, som kræver en europæisk samordning, men vi må ikke udnytte Europa for blot at begrænse indvandrernes fri bevægelighed.
Hr. Frattinis handlinger burde fordømmes. Han har benyttet denne lejlighed til at gå ind i den nationale fejde og give udtryk for holdninger, der er i modstrid med de europæiske direktiver. Det ville have været bedre, hvis kommissæren havde foreslået en serie integrationspolitikker, f.eks. på grundlag af de øgede ressourcer fra integrationsfondene og behovet for at frigøre de nationale modtagelsespolitikker af stabilitetspaktens begrænsninger, ligesom man allerede har gjort for sikkerhedspolitik.
Det er også vigtigt, at vi insisterer på en samordning og forstærkning af retslige instrumenter og politistyrker til tackling af organiseret kriminalitet og ulovlig handel - modbydelige forbrydelser, der nu har nået transnationale højder. Diskussionen om anvendelsen af direktiv 2004/38/EF er den rette sfære til en debat om udvisningen af rumænske borgere i den rette lovgivningsmæssige ramme; det er en lejlighed til at fastslå, at den fri bevægelighed for rumænske borgere er en umistelig ret forbundet med det europæiske medborgerskab.
Dette direktiv er ikke til at tage fejl af: Folk kan ikke fjernes som forebyggende foranstaltning, men det personlige ansvar skal vurderes, og disse oplysninger skal anvendes som udgangspunkt, så regeringsdekreter kan forblive i tråd med vores lands EU-venlige tradition.
Alfredo Antoniozzi
- (IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem for det mod og den gennemførthed, som ikke levner plads til spor hykleri, hvilket desværre ofte florerer i vores institutioner, og hvilket vi til en vis grad også har hørt her i dag. Hr. Guidoni! Det dekret, De angriber, er et dekret fra Deres egen regering, så det må vi have uddybet.
De foruroligende hændelser i Italien, og navnlig i Rom, er kun de seneste af en række hændelser, der som regel er gået upåagtet hen eller er blevet ignoreret. Europa bygger på principperne om frihed og på respekt for grundlæggende rettigheder og friheder. Det italienske folk har altid vist, at de støtter umistelige værdier, som f.eks. ikkediskrimination, lighed mellem folk og demokrati.
Jeg mener imidlertid, at man med rette kan tilføje - på baggrund af oplysningerne fra den officielle rapport fra Caritas, udarbejdet i samarbejde med det italienske indenrigsministerium, som maler et ret alvorligt billede - at dette har fundet sted siden den 1. januar 2007 efter en indvandring af rumænske borgere til Italien i et omfang, som ikke før er set i EU.
Jeg er ked af at sige det, men vi behøver kun gennemgå nogle få tal for at se det tåbelige i situationen. Alene i 2006 blev 17.900 rumænere anholdt i Italien. Dette skyldes ikke et helt folk, det skyldes individer. Vi er dog nødt til at reflektere, og vi vil da automatisk spørge os selv, hvorfor den italienske regering ikke har ratificeret det dekret, der indarbejder direktiv 2004/38/EF, noget før. Endvidere: Hvorfor realiserer dekretet ikke de af direktivets bestemmelser, som vedrører ophold ud over en tremåneders periode? Hvorfor har indenrigsministeriet ikke truffet passende foranstaltninger til anvendelsen af såvel de betingelser og krav, der skal være opfyldt, som prøver, kontroller og eventuel hjemsendelse af EU-borgere, der ikke overholder de ufravigelige betingelser, som direktivet foreskriver?
Denne slaphed har medført en eftergivenhed, som går over enhver forstand. Den har resulteret i en planløs tilgang af nødstedte borgere, som hver dag giver næring til en følelse af fortvivlelse, der får folk til at ty til den uundgåelige smutvej at bryde loven. F.eks. tillod Roms borgmester, at der blev etableret omkring hundrede romalejre og barakbyer, hvor de mest elementære menneskerettigheder blev kompromitteret, og hvor hygiejne og personlig værdighed blev fuldstændig tilsidesat, for derefter at bestemme, at de skulle rives ned. Det var en tankeløs handling, som vi stadig betaler prisen for i dag. Vi er tilhængere af solidaritet og modtagelse, men det skal ske i overensstemmelse med lovgivningen samt med sikkerhed for loven og de almindelige retsprincipper.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! I dag vil jeg forsøge at glemme, at jeg er rumæner. Det vil jeg forsøge at glemme, selv om mennesker deporteres, angribes og dræbes inden for EU's grænser, alene fordi de er skyldige i at være rumænere, enten via etnicitet eller statsborgerskab.
I dag vil jeg forsøge at tænke som en italiener eller en europæer. Hvis jeg var italiener, ville jeg mene, at jeg skulle have ret til at føle mig sikker i mine forfædres land. Jeg ville blive vred over de kummerlige lejre fyldt med miserable mennesker omkring mit lands smukke byer. Jeg ville føle afsky over at se, hvordan et voksende antal kriminelle truede mine landsmænds fredelige tilværelser. Men mens jeg sørgede for min sikkerhed, ville jeg indse, at den dagligt styrkes af den kreative indsats fra over en million indvandrere, som producerer italienske varer, udbyder serviceydelser på områder, som italienere ikke ønsker at arbejde inden for, køber italienske varer og betaler skatter til de italienske myndigheder. Tværtimod ville jeg føle, at det ville svække min sikkerhed, hvis disse derboende ikkeitalienere forlod mit land, hvis deres menneskerettigheder blev overtrådt, og hvis de blev ofre for fremmedfjendske metoder.
Hvis et eneste menneskes grundlæggende rettigheder overtrædes af mit lands myndigheder, som forsøger at skjule deres svaghed ved at forstærke loven bag racistiske begreber, fremmedfjendske undskyldninger og diskriminerende tiltag, bringer det mine egne rettigheder - foruden alle andres rettigheder - i fare.
Det er ikke første gang, at sikkerhed er blevet vejet op imod demokratiske og humanitære værdier, når nogen tror, at færre menneske- og borgerrettigheder betyder større sikkerhed, når usikre mennesker søger tilflugt i deres nationale fællesskaber, fordi de fejlagtigt tror, at etnisk lighed betyder bedre beskyttelse. Det er forkert. En almindelig forbrydelse har et eller flere ofre. Racisme er også en forbrydelse, men en særlig forbrydelse, og alle, også forbryderen, er et offer for racisme og fremmedhad. Derfor er et styre baseret på racisme og race en kilde til usikkerhed.
Som europæisk demokrat kan jeg umuligt acceptere, at mangfoldighed betyder større usikkerhed, eller at nogle forbrydere skal integreres socialt, mens andre skal udelukkes. Nogle har retten til forsvar, andre ikke. Tvivlen kommer nogle til gode, andre ikke, afhængigt af deres nationale eller etniske oprindelse. Som europæer ville jeg ikke tillade, at en af medlemsstaterne, f.eks. Rumænien, blev en ghetto for romaerne eller EU's Sibirien, hvortil uønskede europæiske borgere deporteres. Jeg kan forstå, at det yderste højre er fremmedfjendsk, men jeg forstår ikke, at demokrater tyr til fremmedfjendsk og racistisk tale. Jeg kan ikke forstå demokraternes svaghed og demagogiske tale, og jeg fordømmer dem mere end det yderste højre for deres fremmedhad.
Alle disse grunde bør vække bekymring og få os til at mobilisere os. Jeg håber, at Parlamentets beslutningsforslag, der skal vedtages om dette emne, vil samle os i forsvaret for europæiske værdier og Europas fremtid.
(Bifald)
Alfonso Andria
- (IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Regeringen i enhver medlemsstat har ret og pligt til at sætte hårdt ind over for kriminalitet for at sikre sikkerheden for sine borgere og for enhver, der bor og arbejder i landet. I den debat, vi har i dag, må vi modstå den dobbelte fristelse til følelsesladethed og instrumentel politisk reaktion.
I Italien havde udarbejdelsen af et lovforslag med navnet "sikkerhedspakke" været undervejs i nogen tid. De dramatiske hændelser i oktober overbeviste regeringen om at omdanne lovforslaget til et lovdekret, som straks viste sig at have en effekt. Det var hverken forhastet eller improviseret, og som bekendt vil der under alle omstændigheder blive indbragt ændringer for Parlamentet. Hvis vi ser på spørgsmålets virkelige indhold, vil vi kunne se, at indholdet af dekretet er aldeles rimeligt: Det handler om at gå efter dem, som med deres adfærd udgør en trussel mod lov og orden, kompromitterer den offentlige sikkerhed og skader alle dem, der kommer til Italien for at forbedre deres livsbetingelser ved at arbejde. Dette dekret er ikke målrettet mod alle og enhver, men støtter personer, som kommer til Italien for at blive integreret i fuld overensstemmelse med vores lovgivning, og som under alle omstændigheder udgør langt størstedelen.
Når der i Italien - som i ethvert andet land - opholder sig personer, der ikke overholder reglerne, bliver det også vanskeligere for andre at blive integreret. Med dette mener jeg, at der opstår en afvisningsmentalitet, som vanskeliggør integrationsprocessen. Heraf den prompte reaktion fra den italienske regering, som ligeledes har været hurtig til at undgå instrumentelle politiske standpunkter og farlige signaler, som f.eks. straffeekspeditioner eller patruljeringer, der ville sende et misvisende eller endog forkvaklet signal til offentligheden.
Evgeni Kirilov
(EN) Hr. formand! I henhold til direktivet og i overensstemmelse med princippet om forbud mod forskelsbehandling bør alle EU-borgere og deres familiemedlemmer, der opholder sig i en medlemsstat, behandles ens. Sammen med den fri bevægelighed er de berettiget til at tage beskæftigelse i opholdslandet - betragtet som relaterede rettigheder i direktivets artikel 23.
I denne forstand er arbejdskraftens frie bevægelighed en grundlæggende rettighed i overensstemmelse med idéen om et forenet Europa, hvis borgere frit kan finde ansættelse hvor som helst. Desværre er det ikke tilfældet for statsborgere fra de fleste af de nye medlemsstater, herunder Bulgarien og Rumænien, som er underlagt restriktioner.
Efter en offentlig debat om, hvorvidt Bulgarien vil eller ikke vil anvende fællesskabsret på dette område, og hvorvidt der skal iværksættes en gensidig metode, blev det besluttet ikke at gøre det og at holde sig til fællesskabsmålene, så EU kan reagere på passende vis på de aktuelle globale udfordringer.
Mens jeg hylder de medlemsstater, der har indtaget samme holdning indtil nu, opfordrer jeg de øvrige medlemsstater til at slutte sig til og tage i betragtning, at overgangsperioderne er hindringer for udviklingen af et fælles EU-arbejdsmarked og hæmmer dets konkurrenceevne.
Analyserne peger på, at de gamle medlemsstater, der har åbnet deres markeder, har modtaget langt større fordele end ulemper sammen med de tilkomne arbejdstagere. På den anden side oplever de nye medlemsstater allerede alvorlig mangel på faglærte arbejdstagere. Ifølge den Eurostatundersøgelse, der blev gennemført for nylig og offentliggjort i dag, er der ikke sket nogen omfattende migration af bulgarere og rumænere efter tiltrædelsen. Undersøgelsen viser også, at 80 % af de bulgarere, der befinder sig i udlandet, arbejder, hvilket uden tvivl er en beskæftigelsesprocent, som adskillige EU-lande kun kan drømme om.
Trods hidtidige fremskridt halter friheden til at flytte stadig langt efter andre europæiske friheder. Idéen om EU-borgerskab forvanskes også af, at der skabes første-, anden- og tredjeklasses borgere, som vi kan se af vores forhandling i dag.
En reel overgang fra borgere i EU's fællesmarked til EU-borgere med alle rettigheder og forpligtigelser bør træde i kraft så hurtigt som muligt til gavn for os alle.
Viktória Mohácsi
- (HU) Mange tak. Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som De ved, bor der officielt 560.000 rumænske borgere på Italiens territorium, men ifølge nogle estimater er antallet over en million. En stor del af dem bor i bosættelser i udkantsområderne af Rom, Torino, Milano og Napoli. Der er ingen undskyldning for drabet i Rom: Hvis en person har begået en forbrydelse, må han stå til ansvar for retten for sine handlinger.
Men som liberal hverken kan eller vil jeg acceptere, at en forbryder med et hvilket som helst nationalt tilhørsforhold og tilhørende en hvilken som helst etnisk gruppe bruges som udgangspunkt for at dømme den givne gruppe som helhed og tillade ekstreme voldelige handlinger, som går ud over uskyldige mennesker - hvilket de beklagelige hændelser, der fulgte efter drabet, har demonstreret.
Jeg vil minde Dem om, at jeg har talt med hr. Rehn, kommissæren for udvidelse, mange gange om, at der efter tiltrædelsen kunne opstå en migration af folk, som lever under ringe sociale forhold og i dyb fattigdom i bosættelser i de to lande, der tiltrådte den 1. januar 2007, og at det kunne blive et alvorligt problem i EU's medlemsstater nøjagtig på grund af den manglende integration. Advarslen blev ikke fulgt op af nogen seriøse foranstaltninger under tiltrædelsesforhandlingerne. Jeg tør ikke engang forsøge at anslå det antal af romaer i Europa, der flygter fra de nye medlemsstater til medlemsstaterne i Vest- og Nordeuropa i håbet om et bedre liv, og som udtrykker deres utilfredshed med integrationspolitikken i det land, de kommer fra.
Tilsvarende bragte jeg i perioden før disse to landes tiltrædelse på bane, at det var vigtigt at forberede sig på migrationsproblemer i denne forbindelse, og mange af mine kolleger afviste det, fordi de så det som en begrænsning af den fri bevægelighed. Hertil kunne vi svare: Er vi ved at udarbejde et regeringsdekret ved en ekstraordinær session, der danner et retsgrundlag for udvisning? Der er opstået nogle alvorlige problemer i forbindelse med regeringsdekretets forfatningsmæssighed og dets sammenhæng med international og EU-lovgivning. Jeg tænker også på overtrædelse af direktivet om fri bevægelighed og direktivet om racelighed.
Er det virkelig sådan, man ser reelle problemer i øjnene? De 27 lande i EU må ikke ende i en situation, hvor vi overfører problemerne fra det ene land til det andet inden for Unionens grænser.
Tillad mig at læse blot nogle få tal op, som jeg har læst i en rapport af Kommissionen og Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder. I 2002-2003 var over halvdelen af de elever, der gik på specialskoler i Slovakiet, romaer. I Tyskland gik kun halvdelen af romabørnene i skole, og 80 % af disse gik i specialinstitutioner. I Ungarn, Slovakiet, Polen, Bulgarien og Slovenien udgør romabørn størstedelen af de børn, der går i specialskole. I 2003 havde 80 % af romaerne i Slovakiet ingen registreret arbejdsplads, 80 % af dem i Rumænien og Bulgarien havde en indkomst under den nationale fattigdomsgrænse, og jeg kunne nævne ... (formanden afbrød taleren) Jeg kunne nævne flere af disse eksempler.
Jan Marinus Wiersma
- (NL) Hr. formand! Jeg tror, vi let kan blive enige om, at en effektiv tilgang til kriminalitet fortjener vores støtte, og naturligvis er der aldrig nogen undskyldning for drab, men jeg tror, vi ligeledes er enige om, at retten til at opholde sig inden for Schengenområdet er et fantastisk gode og et håndgribeligt bevis på europæisk medborgerskab. Enhver, der søger at indskrænke den, skal komme med nogle meget gode argumenter. Vi må frem for alt også passe på med kollektive ordninger i denne sammenhæng, for når man taler om kollektive ordninger, så taler man pludselig om en gruppe, og nu handler det tilfældigvis om romaerne, hvilket jeg synes er en meget uheldig udvikling.
Jeg er glad for kommissær Frattinis udtalelser om romaerne og om, at EU kunne gøre mere for denne gruppe, men jeg er naturligvis stadig utilfreds med hans tidligere udtalelse om romaerne i forbindelse med hændelserne i Italien. Der tales i dag meget om følgerne af den migration, der har fundet sted siden udvidelsen af EU, men som også tidligere har fundet sted inden for det udvidede EU, og vi har selvfølgelig at gøre med følgerne deraf, men jeg mener, at vi også må se lidt på årsagerne og på, hvordan vi som Europæisk Union kan gøre mere for de mennesker, der rejser inden for EU, da de blot kommer med ønsket om bedre levevilkår, beskæftigelse og bedre forhold for deres familie og børn.
Jeg går stærkt ind for en bedre udnyttelse af de europæiske midler med henblik på at gøre mere for romaerne, navnlig i de nye medlemsstater, men jeg vil endnu en gang henvise til, at Parlamentet allerede tidligere har opfordret til, at romaerne anerkendes som et europæisk mindretal - dvs. som en ganske særlig gruppe, der ikke kan sammenlignes med andre mindretal. Hvis romaerne gøres til et europæisk mindretal, får Unionen straks mange flere muligheder for at gøre noget ved problemerne.
Jeg gentager vores opfordring om at placere ansvaret for romapolitikken hos ét medlem af Kommissionen i stedet for den nuværende situation, hvor én koordinerer, og forskellige kommissærer har med området at gøre. Kompetencen skal ligge hos én person.
Afslutningsvis har diskriminering og social udstødelse været Parlamentets prioriteter, også under forhandlingerne med de nye medlemsstater. Lige nu peger jeg på de nye medlemsstater, men vi ved, at der også er problemer i de ældre.
Dengang blev der indgået alle mulige aftaler med regeringerne i de nye medlemsstater, men disse realiseres enten overhovedet ikke eller på utilfredsstillende vis. Jeg synes, at EU, Kommissionen, også må gøre en indsats ved at vende tilbage til de aftaler, der blev indgået ved tiltrædelsen, især dem, der drejer sig om forbedring af romaernes situation. Her handler det om diskriminering og social udstødelse.
Heraf kommer vores gruppes opfordring til endnu en gang at diskutere dette med de nye medlemsstater. Det vil vi helt sikkert selv gøre, men det er også en opfordring til Rådet og navnlig til Kommissionen, ikke kun kommissær Frattini, men også hans kolleger.
Franco Frattini
Hr. formand, mine damer og herrer! Det er klart, at jeg selv ved denne lejlighed må gøre brug af almindelig oprigtighed og ligefremhed, når jeg taler til dette Parlament, som jeg nærer den dybeste respekt for, men at det ikke forhindrer mig i at svare på nogle udtalelser og overvejelser, som jeg er uenig i.
Jeg er ikke først begyndt at gribe ind over for og udtale mig om dette anliggende for et par dage siden. Mange af Dem kan huske en eller to sætninger fra et interview - som var et ud af mange - som jeg gav den 2. november. Jeg begyndte at interessere mig rigtigt for dette anliggende for mange måneder siden. Dette gjorde jeg på opfordring fra de italienske borgmestre, der som bekendt tilhører forskellige politiske partier, heraf størstedelen centrum-venstre.
Ved de italienske borgmestres konference den 19. maj, et vigtigt møde, som fandt sted for flere måneder siden - og i betragtning af hvor ofte jeg bliver citeret, hvilket jeg også selv har noteret - tog de italienske borgmestre sikkerhedsproblemet i deres byer op med den italienske indenrigsminister og skød skylden på Europa. Ved mødets afslutning sagde hr. Amato, at det er en alvorlig fejltagelse at tro, at sikkerhedsproblemet kun er et problem for de rige, som har noget at forsvare, og at det er et fænomen, som vil gøre naboer til fjender, hvis ikke der sættes ind over for det. Dette førte til, at opfordringen til Kommissionen blev udsendt samme dag.
Den 23. juni ved generalforsamlingen i ANCI - der, som de italienske parlamentsmedlemmer vil vide, er de italienske kommuners landsforbund, som Firenzes borgmester er formand for - blev modtagelsesplanen for romaerne introduceret efter et møde, som havde fundet sted et par dage forinden mellem kommunalrepræsentanter og undertegnede. Ved det pågældende møde, som fandt sted i Bari, blev modtagelsesplanen for romaerne introduceret, og der blev indgivet en ansøgning om EU-finansiering - som Italien ikke tidligere havde ansøgt om - til dækning af planens omkostninger. De italienske borgmestre blev enige om, at integrationssystemet skulle baseres på gensidighedsværdier, og fremførte, at vi har pligt til at tage imod og integrere indvandrere, på betingelse af at de accepterer vores lands regler.
Dette standpunkt har jeg fulgt i adskillige måneder, faktisk lige siden før sommeren, indtil en begivenhed, der blev støttet af henholdsvis Bolognas og Firenzes borgmester, førte til en national kampagne mod personer, der vasker bilforruder. Firenzes borgmester - som I uden tvivl kender; han er ikke en type, som man kunne mistænke for at have racistiske sympatier - foreslog endda at kriminalisere hjemløse, der vasker bilforruder.
Jeg mødtes med borgmestrene endnu en gang, og den 25. oktober, for et par uger siden, stod der efter endnu et møde i en meddelelse fra et italiensk organ, at "borgmestrene er uenige, de ønsker en ny lovgivning med det samme og hævder, at folk ikke forstår de splittelser, der er ved at dannes inden for flertallet". Disse udsagn omfattede en opfordring fra de italienske borgmestre og den italienske indenrigsminister til mig, fordi ingen dengang anede, at Europa skulle få nogen redskaber som dem, der efterfølgende er blevet vedtaget med lovdekretet, til tackling af situationer, hvor der foreligger en klar overtrædelse af direktiv 2004/38/EF.
Dette er årsagen til, at jeg begyndte at interessere mig for dette emne, og til alle dem, der har taget ordet for at kritisere mig, vil jeg sige: Jeg tror ikke, De vil kunne finde et eneste tidspunkt, hvor jeg ikke på positiv og ærlig vis har bidraget og samarbejdet med hr. Amato, som har ansvaret for dette anliggende i Italien. Jeg opfordrer Dem til at modbevise det - at jeg har nægtet at samarbejde, når hr. Amato har bedt mig om det, og at jeg ikke har reageret på anmodninger, som den italienske regering retmæssigt har fremsat til Europa, som den gjorde for et par dage siden.
Nogle uger efter disse begivenheder blev de første tal så offentliggjort - og det husker jeg tydeligt, fordi jeg som medlem af Kommissionen modtog protester fra Bukarest - af Roms borgmester, som hævdede, at rumænerne er ansvarlige for 75 % af de forbrydelser, der begås i Italien, mens det i virkeligheden er 75 % af de forbrydelser, der begås af udlændinge, og dermed en meget lavere procentdel. Mange af Dem kan sikkert huske, at folk gik på gaderne i Bukarest i protest mod disse udsagn, og ikke desto mindre forhandlede jeg stadig med Roms borgmester og tilbød ham midler fra Den Europæiske Socialfond. Han sendte mig et brev, som tydeligvis er helt officielt, hvor han bad om hjælp og støtte fra Europa i form af integrationsforanstaltninger. Dette anså jeg som min pligt og gjorde det derfor.
Afslutningsvis tror jeg, at ingen i Parlamentet kan være i tvivl om den kendsgerning - ud over det, som nogle af Dem har valgt at tage op her i dag, som blot er ét aspekt fra et bestemt interview - så håber og tror jeg, at ingen af Dem kan undgå at bemærke, hvad jeg har opnået i årenes løb. Jeg har arbejdet og vil fortsat arbejde på at sikre, at Schengenområdet inden jul bliver udvidet til også at omfatte de ni nye medlemsstater.
Hvad skal det til for, hvis det ikke effektiviserer den fri bevægelighed? Hvis dette finder sted, vil det delvis kunne tilskrives min indsats. I to et halvt år har jeg arbejdet på dette her uden at være bange for at sige, at retten til fri bevægelighed er en af EU's søjler. Tænk, at nogen kan finde på at kritisere mig for at være en, der ikke ønsker at få anerkendt denne rettighed.
Til slut et par ord om Rumænien. Jeg har lyttet til de rumænske parlamentsmedlemmer. De ved om nogen, hvad jeg personligt har udrettet for at hjælpe Rumænien med at komme ind i EU, med rapporter, med rådgivning og med mine besøg. Men jeg tror nu ikke, at nogen i Parlamentet kan mistænke mig - ikke engang et kort øjeblik - for ikke at nære den dybeste respekt og den dybeste venskabsfølelse for Rumænien og det rumænske folk - ikke for rumænske forbrydere, som jeg betragter på samme måde som italienske forbrydere - for ellers ville jeg ikke have gjort alt det, jeg har gjort inden for de sidste to år. Og jeg tror ikke, at en udledning af en enkelt sætning fra et interview kan ændre på disse kendsgerninger.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Alessandro Battilocchio  
skriftlig. - (IT) Den internationale offentlige mening er rystet over de nylige tragiske hændelser i Rom. Jeg synes, det er uheldigt, at nogle politiske grupper på klodset vis forsøger at udnytte denne situation til politiske formål, sommetider ved at fremkalde en farlig og kontraproduktiv tilbagevenden til fortiden. Den europæiske lovgivning fastlægger visse normer, som skal respekteres i samtlige 27 medlemsstater, hvor man dog skal være opmærksom på, at det af geografiske og logistikmæssige årsager er lettere at komme til nogle lande end andre. Der er brug for et system, der sætter rettighederne over alt andet, men som ikke ignorerer den enkeltes pligter; det er kombinationen af de to aspekter, der afgør, hvor stor en effekt politik vil få i denne sektor. Der skal ligeledes indføres en grundlæggende tilgang, som på den ene side forpligter medlemsstaterne til at integrere lovlydige europæiske borgere og på den anden side tillader medlemsstaterne at udvise dem, der bryder reglerne. Dette er en udfordring, hvor Europa spiller en grundlæggende rolle.
Silvia-Adriana Ţicău  
Kriminalitet har intet nationalt tilhørsforhold. Jeg beklager og fordømmer enhver kriminel handling, uanset hvor den finder sted, og retfærdigheden må ske fyldest. Men man kan ikke stemple en hel befolkning eller etnisk gruppe på grund af en forbrydelse begået af et af gruppens medlemmer.
Bekæmpelsen af kriminalitet bør ikke krænke den fri bevægelighed for personer, som er et af den europæiske konstruktions grundlæggende principper.
De europæiske borgere har ret til at leve og rejse frit i medlemsstaterne, uden frygt for at blive forfulgt eller at blive offer for voldelige handlinger.
Jeg anmoder Kommissionen om at undersøge det dekret, der for nylig er godkendt i Italien, som tillader udvisning, uden at der gives retsgarantier til de udviste personer, navnlig hvis de er EU-borgere. Dette dekret har tilladt overgreb, som visse rumænske borgere allerede har været udsat for. Jeg anmoder den italienske stat om at gribe ind, så disse overgreb stoppes.
Det er min holdning, at der med største hast skal findes en løsning på denne situation, så det ikke er muligt at diskriminere EU-borgere, hvad enten de er rumænere, italienere, tyskere, spaniere eller franskmænd. Jeg ønsker ikke, at dette dekret skal blive et farligt fortilfælde, som vil sætte spørgsmålstegn ved selve respekten for Unionens grundlæggende principper. Dette vil kunne påvirke EU's interne troværdighed samt dens troværdighed som aktør på verdensmarkedet.
