Bekæmpelse af racisme og fremmedhad (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Martine Roure for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om udviklingen i forhandlingerne om en rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad.
Martine Roure 
Hr. formand! EU bygger på humanistiske værdier, tolerance, et multikulturelt samfund og beskyttelse af de grundlæggende rettigheder. Vi deler nogle stærke værdier, som bør beskyttes. Bekæmpelse af racisme og fremmedhad er en af vores prioriteringer, men vi skal have artikel 10 i chartret om grundlæggende rettigheder in mente. Her stadfæstes meningsfriheden, trosfriheden og religionsfriheden med ukrænkelig respekt for ytringsfriheden, i overensstemmelse med artikel 11 i samme charter.
Kommissionen stillede et forslag til rammeafgørelse om racisme og fremmedhad i november 2001 for at tilnærme medlemsstaternes bestemmelser om lovovertrædelser af racistisk og fremmedfjendsk karakter og for at bekæmpe racisme og fremmedhad i Europa mere effektivt. Hidtil - og på trods af Parlamentets første udtalelse, der blev afgivet i juli 2002 - har denne rammeafgørelse ligget stille. På trods af den indsats, som flere formandskaber har gjort, er det endnu ikke lykkedes medlemsstaterne at blive enige om definitionen af strafbar adfærd og det strafniveau, som man skal anvende i den forbindelse. Det er dog absolut nødvendigt, at vi får et europæisk instrument til rådighed, der gør det muligt at bekæmpe racisme og fremmedhad.
De seneste statistikker viser nemlig, at racisme og intolerance bliver mere og mere udbredt. Den succes, som partierne på den yderste højrefløj har i Europa og desværre også her i Parlamentet, tvinger os til kraftigt at fordømme enhver ytring, der ansporer til had. Rammeafgørelsen gør det dog nødvendigt, at vi finder den rette balance mellem ytringsfriheden og straf for krænkende adfærd. Friheden til at gøre grin med og kritisere visse overdrivelser, hvad enten de er politiske eller religiøse, er nødvendig i ethvert demokrati.
Det er endelig lykkedes Det Europæiske Råd at nå til enighed om dette spørgsmål, og det glæder vi os over. EU skal nemlig udbrede et stærkt politisk budskab for at bekæmpe racistiske og hadefulde ytringer. Vi kan ikke tillade os endnu en fiasko, når det gælder en symbolsk tekst for EU. Jeg vil gerne takke det tyske formandskab for dette stærke budskab, som bekræfter, at Europa ikke bare er et stort marked, men også arbejder for at forsvare alle EU-borgernes grundlæggende rettigheder. Det nye kompromis er et resultat af lange og vanskelige forhandlinger, og vi er klar over, at det nødvendigvis har nogle svagheder.
Ikke desto mindre er det mit ønske, at dette politiske kompromis kommer til at udgøre et minimumsniveau af harmonisering, der gør det muligt for medlemsstaterne at nå endnu længere i fremtiden, og jeg glæder mig navnlig over medtagelsen af en revisionsklausul, som giver mulighed for et større harmoniseringsniveau i de kommende år. Når det er sagt, vil jeg dog opfordre Kommissionen til - for at rette op på disse svagheder - samtidig at stille et forslag til direktiv om bekæmpelse af alle de former for forskelsbehandling, der er nævnt i traktatens artikel 13, så vi styrker EU's lovgivning på dette område. Jeg tror i øvrigt, at kommissær Špidla arbejder på dette. Jeg håber, at vi snart får et forslag til direktiv.
Endelig har den politiske aftale om rammeafgørelsen medført nogle væsentlige ændringer i teksten i forhold til det første forslag fra Kommissionen, som Parlamentet afgav udtalelse om. Derfor bør Parlamentet høres igen i de kommende uger. De kan være sikre på, at vi hurtigt vil afgive udtalelse, for vi har alle arbejdet hårdt i adskillige måneder. Vi er helt parate.
Vi har så afgjort brug for dette instrument, hvis vi skal leve i en fredelig verden, hvor det enkelte menneske respekteres for sine forskelle, sin tro og sin livsstil. Vi har så afgjort brug for dette instrument, hvis vi skal bringe had og racisme til ophør i et forenet og solidarisk Europa.
Franco Frattini
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke fru Roure for hendes indlæg og for hendes betænkning. Der er ingen tvivl om, at den politiske aftale, der blev indgået i Rådet i april 2007 efter fem års drøftelser, er meget vigtig.
Selv om denne aftale drejer sig om en mindre ambitiøs udgave af rammeafgørelsen end Kommissionens oprindelige forslag, har den nemlig gjort det muligt præcist at fastlægge, at fra det øjeblik, hvor rammeafgørelsen træder i kraft og bliver omsat til national ret i de enkelte medlemsstater, er der ikke længere noget fristed i Europa for folk, der opfordrer til racehad, racisme og fremmedhad. Det er et politisk resultat.
Jeg ved godt, at rammeafgørelsens tekst indeholder nogle strafferetlige bestemmelser, som kunne have været strengere. Jeg ville gerne have haft nogle strengere bestemmelser. Som ordføreren sagde lige før, var vi dog nødt til at acceptere en aftale, for eftersom der er tale om en rammeafgørelse, som kræver enstemmighed, var vi nødt til at sænke ambitionsniveauet en smule.
På trods af dette har vi for første gang fået en fælles bestemmelse om, at adfærd, som ansporer til had og diskrimination på baggrund af race, hudfarve og religion, skal straffes med en strafferetlig sanktion i alle medlemsstaterne. Tænk på, hvor vigtigt det er at straffe adfærd, der ansporer til jødehad eller islamofobi på et tidspunkt, hvor vi taler om integration af indvandrere fra tredjelande.
Et vigtigt spørgsmål var naturligvis at finde en balance mellem at straffe en sådan adfærd, der ikke er et udtryk for frie meninger, men en konkret opfordring til vold og derfor også bør straffes, og den nødvendige respekt for ytringsfriheden. Det er et aspekt, som vi har arbejdet meget med, og jeg mener, at det endelige resultat er tilfredsstillende.
Med denne rammeafgørelse ønsker vi ikke at straffe en tankegang, men derimod adfærden hos dem, der ansporer andre mennesker til at begå kriminelle handlinger, angribe, såre og dræbe andre og begå egentlige voldelige handlinger. Ytringsfriheden har absolut ikke noget at gøre med alt dette. Vi straffer ikke en tankegang, men vi straffer dem, der på baggrund af en forkert - men dog stadig legitim idé - gør tankegangen til handling og ansporer andre til at begå overgreb og kriminelle handlinger. Dette er grænsen mellem ytringsfriheden - der skal forsvares - og en konkret opfordring til vold.
Jeg mener således, at denne rammeafgørelse er vigtig. Derfor har vi fastsat et princip, som også understreges i fru Roures betænkning, nemlig at racistiske motiver er en skærpende omstændighed i alle forbrydelser. Hvis en normal voldsforbrydelse begås med racistiske motiver, skal straffen være strengere, eftersom ikke bare ansporingen som sådan, men også de racistiske motiver gør en forbrydelse alvorligere end i normale tilfælde.
Det er et vigtigt princip, og det, at 27 medlemsstater enstemmigt har accepteret det, gør EU lidt stærkere, når gælder beskyttelsen af denne grundlæggende værdi, som er medtaget i chartret om grundlæggende rettigheder.
Patrick Gaubert
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne undskylde fru Esteves, som er min gruppes skyggeordfører, og som desværre ikke kan deltage i denne forhandling.
Jeg vil gerne takke Martine Roure for hendes arbejde, hendes engagement og hendes vedholdenhed, for det var faktisk nødvendigt at være vedholdende og at blive ved med at kræve denne yderst nødvendige aftale af Rådet. Det tog mere end fem års forhandlinger at nå frem til et forslag til rammeafgørelse mod racisme og fremmedhad - er det virkelig rimeligt at lade nogle foranstaltninger, der er så vigtige for vores medborgeres tilværelse, ligge stille i så lang tid?
Jeg vil også gerne rette en varm tak til det tyske formandskab, som fik denne tekst ud af dødvandet. EU bygger på fælles værdier, nemlig universelle værdier som den menneskelige værdighed, frihed, lighed og solidaritet. Ved at gå sammen har vi besluttet at være fælles om disse værdier.
Hensigtserklæringer nytter ikke så meget, hvis de ikke følges op af stærke handlinger. Derfor var det nødvendigt med en konkret indsats, så enhver form for intolerance ikke længere kan forgifte vores kontinent. En indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes bestemmelser om lovovertrædelser af racistisk karakter var af afgørende betydning. Fra nu af skal alle medlemsstater kræve fængselsstraf for offentlig retfærdiggørelse, benægtelse eller grov banalisering af folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser, og det glæder mig.
Jeg vil dog ikke lægge skjul på, at jeg ikke er 100 % tilfreds. Det er rigtigt, at tekstens vedtagelse sender et stærkt signal, ikke mindst her i det europæiske år for lige muligheder, men jeg er bange for, at dens merværdi bliver minimal. Man tager nemlig højde for undtagelser, og man accepterer en fleksibilitet. Dermed bliver en adfærd kun straffet, hvis den risikerer at anspore til vold eller had over for en gruppe mennesker. Men hvordan kan man tolerere, at en holocaustbenægter stadig kan udtale sig i visse europæiske lande i ytringsfrihedens navn? Ytringsfriheden hører op, når andre menneskers rettigheder trædes under fode. Jeg har fuld forståelse for, at der er forskellige kulturelle og juridiske traditioner i vores lande, men når det gælder bekæmpelsen af racisme, må der ikke være nogen kompromiser. Hvis vi tolererer visse hadske udtalelser, så accepterer vi dem i virkeligheden.
Som parlamentsmedlemmer er vi nødt til at udtrykke os klart og kraftigt fordømme disse voldshandlinger. Vi skal stadig være årvågne, for vores kamp for at forsvare menneskerettighederne og respektere chartret om grundlæggende rettigheder er langtfra færdig. Jeg beder Dem om at stemme meget bredt for denne tekst i morgen. Denne kamp er vores. Den er en ære for vores europæiske demokratier, og den er en ære for Parlamentet.
Emine Bozkurt
Hr. formand! Jeg takker ikke blot fru Roure for hendes betænkning, men jeg støtter den også helhjertet. Racisme er et hårdnakket og voksende problem i de europæiske samfund. Derfor er der også brug for flere og bedre instrumenter til at gøre noget ved det, også hvis det er nødvendigt på europæisk plan. Racisme kender ingen grænser. Det gør foranstaltninger til at gøre noget ved det derfor heller ikke.
I det forløbne år fik mit beslutningsforslag om racisme inden for fodbold overvældende støtte i Europa-Parlamentet, og jeg håber, at det også vil være tilfældet i morgen, når det gælder fru Roures betænkning.
I beslutningsforslaget om fodbold opfordrede vi til en strengere måde at gribe problemet an på, men en europæisk tackling af racisme må ikke kun begrænses til fodbold. Europa skal holde fast ved forsvaret af ligebehandling af alle dets borgere. Dertil er der brug for god uddannelse og en aktiv EU-indsats for social integration for at isolere fortalerne for racisme og xenofobi og stræbe efter et tolerant og forskelligartet samfund.
Jeg er glad for, at der i fru Roures betænkning lægges særlig vægt på hadforbrydelserne. Desuden støtter jeg opfordringen til ikke at rangordne årsagerne til forskelsbehandling. Alle former for forskelsbehandling skal gribes lige hårdt an, altså også islamofobi.
I betænkningen står der, at ni millioner mennesker er ofre for racisme og xenofobi. Det er sikkert et berettiget tal, men efter min mening er 494 millioner borgere ofre for racisme, for hvis racisme forbliver ustraffet, skader det samfundet som helhed. Europa er til for alle, og det skal det frem for alt vedblive at være.
Sophia in 't Veld
Hr. formand! Jeg vil allerførst gerne gratulere Martine Roure, som endnu en gang har lavet et flot stykke arbejde. Jeg ville også gerne rose det tyske formandskab for at have opnået denne aftale, men igen bemærker jeg med stor beklagelse, at Rådet er fraværende under denne vigtige forhandling.
Jeg er dog meget glad for, at dette retlige instrument endelig er vedtaget. Det har været imødeset længe og er meget velkomment, men nu afhænger meget af, om og hvordan det bliver anvendt i praksis, for et retligt instrument, der gør hate crime til kriminelle handlinger, er kun en sidste udvej. Racisme vil ikke blive fjernet med et retligt instrument. Dét kan kun vores egen holdning og vores egen mentalitet gøre, og vi har brug for meget mere end bare denne rammeafgørelse.
Vi har brug for at fremme lighed, respekt og tolerance, og dét mere end bare i ord. Vi har hver et ansvar i Europa. Lovgivning er ikke nok, og vi bør være et eksempel til efterfølgelse. Jeg er helt enig med hr. Gaubert, som refererede til udtalelser fra folk fremsat offentligt. Det gælder ikke kun gennemsnitsborgeren, men i endnu højere grad fremtrædende politikere og religiøse ledere - kort sagt opinionsledere. Det er derfor beklageligt, at selv fremtrædende personer i Europa for nylig er fremkommet med udtalelser, der ansporer til had og vold. De bidrager til at gøre klimaet intolerant og hadefuldt. Jeg refererer til f.eks. præsidenten i en af medlemsstaterne, som rakkede voldsomt ned på romaerne. Det er uacceptabelt, og jeg synes, at Parlamentet i det mindste burde tage bladet fra munden over for så uacceptable udtalelser.
Jeg refererer også til et medlem her i salen, hr. Giertych, som har udsendt en antisemitisk folder. Heldigvis reagerede vi meget kraftigt herpå. Jeg tænker også på hr. Wilders i mit eget land, som kom med de mest uhyrlige bemærkninger under en forhandling i går, hvilket ingen reagerede på. Det er endnu et problem: Vi lader disse ekstremister sætte den politiske dagsorden. Selv de store partier har tilpasset deres sprog til ekstremisternes sprog. Så vi bør se meget omhyggeligt på vores egne udtalelser og vores egen opførsel.
Sluttelig er jeg meget enig i kravet om, at lovgivningen udvides til at omfatte andre grupper, for vi ved alle, at had og vold mod homoseksuelle har taget overhånd i Europa, desværre også i mit eget land, ligesom det har mod kvinder. Det glemmer vi indimellem, men der er mange udtalelser, som på en eller anden måde synes at gøre vold mod kvinder acceptabelt. Det næste skridt bør være at skabe et retligt instrument, hvor tilskyndelse til had og vold mod alle samfundsgrupper fordømmes.
Jean Lambert
Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren for hendes engagement i dette igangværende dossier, som allerede burde have været ophøjet til lov. Som andre har sagt det, synes også vi, at det er vigtigt at handle.
Sidste år oplevede vi en stigning i antisemitisk og antimuslimsk hate crime mange steder i EU, eller i det mindste dér, hvor man effektivt registrerer den slags forbrydelser. Som andre har sagt det, er det det europæiske år for lige muligheder for alle, og mange af vores borgere, beboere og gæster kommer stadig ud for diskrimination og hate crime på grund af deres hudfarve, deres tro, eller fordi de åbenbart har begået en forbrydelse ved at være fremmede. Lederen af Human Rights First har udtalt følgende: "At forfølge ét medlem af en specifik gruppe er en trussel mod alle medlemmerne i gruppen, og det gør umådelig skade i samfundet som helhed".
Min gruppe ser denne rammeafgørelse som et supplement til eksisterende lovgivning, men vi ønsker også at se en fuld gennemførelse af den eksisterende lovgivning. Vi støtter kravet om at blive konsulteret igen om dette dossier, og vi er noget bekymrede, bl.a. over at bestemmelser om gensidig bistand medlemsstaterne imellem er blevet fjernet, hvilket kan gøre det sværere at bekæmpe grænseoverskridende racisme. Vi ved, at der sker en betydelig organisering på internationalt plan f.eks. i grupper, der er grundlagt på foragtelige idéer om racemæssig overlegenhed.
Vi har medunderskrevet de konstruktive ændringsforslag til denne betænkning. Andre ændringsforslag er i vores øjne en del af problemet, men vi ser frem til, at Rådet sammen med Parlamentet handler konstruktivt og energisk.
Giusto Catania
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke fru Roure for det ihærdige arbejde, som hun har udført for at udarbejde denne rammeafgørelse sammen med Rådet. Det har taget os lang tid, men nu kan vi endelig sige, at vi har nået et vigtigt resultat.
Der er ingen tvivl om, at vi skal bekæmpe racisme og fremmedhad med lovgivningsinstrumenter, men efter min mening bør vi først og fremmest gøre en stor kulturel indsats. Jeg tror, at Parlamentet også råder over de instrumenter, der er nødvendige for at starte en effektiv informationskampagne i medlemsstaterne, så denne rammeafgørelse bliver en stor kulturel idékamp.
Jeg mener, at det er nødvendigt at bekæmpe racisme og fremmedhad, eftersom de oplysninger, som Det Europæiske Observationscenter giver os, er bekymrende. Vi kan nemlig konstatere, at der er blevet flere tilfælde af racisme og fremmedhad, og efter min opfattelse bør vi bekæmpe dem, der ofte forsøger at anspore til racehad og religionshad. Dette sker navnlig gennem medierne, som tit sender nogle budskaber, der er meget farlige for samfundet.
Efter min mening skal Rådets initiativ og ikke mindst det arbejde, som fru Roure har udført her i Parlamentet, være et vigtigt instrument for det politiske initiativ og for fortsættelsen af denne indsats. Som kommissær Frattini sagde, er det nødvendigt at fastlægge nogle grænser, så man skaber en balance mellem ytringsfrihed og bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Jeg mener, at dette er vigtigt, og at det er vigtigt at sørge for en kraftig politisk og kulturel indsats.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I Berlin-erklæringen, som blev vedtaget den 25. marts i år, står der, at "den europæiske integration viser, at vi har taget ved lære af de smertefulde erfaringer, som en historie mærket af blodig konflikt har givet os." Det er efter min mening rigtigt, og det dokument, som vi beskæftiger os med i dag, er et bevis på dette.
I rammeafgørelsen defineres følgende handlinger som forbrydelser: ansporing til had og vold, offentlig støtte til folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden, krigsforbrydelser og benægtelse af disse forbrydelser eller en kraftig banalisering af dem. I rammeafgørelsen begrænser man sig til forbrydelser, der begås på grund af race, hudfarve, religion, slægtskab og nationalt eller etnisk tilhørsforhold. I afgørelsen beskæftiger man sig dog ikke med lignende forbrydelser, der begås af andre årsager, såsom had og vold mod visse mennesker på grund af deres politiske overbevisning, deres tilhørsforhold til en bestemt social gruppe eller grupper af menneskers sociale situation, f.eks. de forbrydelser, der begås af totalitære regimer.
Jeg tror, at tiden er inde til at vedtage et supplerende dokument, som omhandler ansporing til had og vold, offentlig støtte til folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser, der er rettet mod grupper af mennesker, som kan defineres med andre kriterier end race, hudfarve, religion, slægtskab og nationalt eller etnisk tilhørsforhold, sådan som jeg allerede har nævnt. I sådan et dokument kunne man f.eks. beskæftige sig med den sociale situation, politisk overbevisning, benægtelse af disse forbrydelser eller en banalisering af dem. Der kunne være strafansvar i sådanne tilfælde.
Kommissionens initiativ med at fremme den offentlige debat i Europa om folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser, der begås af totalitære regimer, samt dem, som bifalder sådanne forbrydelser, groft fordrejer sandheden om dem eller banaliserer dem, er et velkomment initiativ, der fortjener vores støtte. På baggrund af denne debat burde det om et par år være muligt at stille et andet forslag, der vedrører en rammeafgørelse om disse forbrydelser.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske betænkningens ordfører, Martine Roure, med hendes mod, og der skal også lyde en stor ros til Tyskland, som slog fast, at vedtagelsen af en afgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad har høj prioritet for formandskabet.
EU's idégrundlag er tolerance, tillid og nationernes fredelige sameksistens. Desværre er antallet af racistiske og fremmedfjendske angreb ikke faldet her på det seneste - det nærmer sig tværtimod 10 millioner om året. Racistiske, fremmedfjendske og antisemitiske elementer anvendes ikke bare af ekstremistpartier. Selv de tilsyneladende mere stabile massemedlemskabspartier og deres ledere viger ikke tilbage fra at bruge dem. Endda her i Parlamentet og i visse nationale parlamenter er det ikke ualmindeligt at høre taler, der er præget af nationalisme og fremmedhad.
Jeg er enig med ordføreren i, at vi i en kultur, som bygger på rettigheder og friheder, kun skal anvende straffelovgivningen som sidste udvej og helst så lidt som muligt. Det er dog uundgåeligt at anvende straffelovgivningen for at stramme op på dette område. Jeg er helt enig med kommissær Frattini i, at racistiske motiver til en forbrydelse bør føre til forøget straf for den pågældende forbrydelse.
Lige så høj prioritet har uddannelse og dialog mellem forskellige religioner og kulturer samt et velovervejet og eftertænksomt blik på fortiden. Selv når folk føler sig yderst tolerante, kan diskussioner om, hvis tragedie der er den største, og hvis lidelser der er de mest smertefulde, bane vejen for manglende tolerance og manglende tillid til hinanden.
For de nye EU-lande er spørgsmålet om at skabe historisk retfærdighed et særlig følsomt spørgsmål. Tiden er nu kommet til, at vi skal forsøge at forsone de gamle og de nye EU-landes holdninger til det 20. århundredes tragedier og smertefulde begivenheder. Dette skal gøres, uden at nogle partier føler, at de har monopol på moralen, og at de kan påtvinge andre lande deres holdninger. Den vigtigste målsætning er, at vi ikke skal skærpe uoverensstemmelserne, men hele sårene, tage ved lære af historien og hindre enhver genopblussen af racisme og fremmedhad.
Sajjad Karim
(EN) Hr. formand! Hvad enten det drejer sig om den øgede islamofobi eller den stærke stigning i antisemitiske overfald, er intolerancen i Europa voksende. Der skulle have været grebet ind for længe siden, og det er vigtigere end nogensinde før, at EU står fast og vedtager en lovgivning til imødegåelse af disse bekymrende fænomener. Den foreliggende tekst udgør ikke i sig selv den konkrete handling, der er nødvendig for at tackle de vedholdende problemer med racisme og fremmedhad i Europa i dag. Den kunne være stærkere, hvis man brugte den internationale konvention om udryddelse af alle former for racediskrimination som udgangspunkt.
For det andet skal denne lovgivning bidrage til på ny at bekræfte Europas forpligtelse i forhold til vores kerneværdier, som er respekt for forskellighed og intolerance over for diskrimination. Det er en forpligtelse, som skal omfatte langt mere end summen af de politiske kompromiser i Rådets tekst. I det nuværende politiske klima, hvor støtte til højreekstremisme i hele Europa har bragt racisme ind i politikkens midte, skal de moderate bruge denne lovgivning og den dialog, der vil være omkring dens gennemførelse, til at generobre debatten om forskellighed. Vi skal genopbygge tilliden mellem delte samfundsgrupper og sikre, at følelser af fremmedgørelse erstattes af en hårdt tiltrængt følelse af sikkerhed.
Carlos Coelho
(PT) Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Jeg vil gerne først tilslutte mig den tak, som hr. Gaubert har rettet til fru Roure. Hun er et medlem, der har gjort os forvænt med et arbejde af høj kvalitet, og som mere end én gang har vist eksempler på det og også, som hr. Catania så rigtigt har sagt, på en god portion stædighed.
Kriminalitet af racistisk karakter er stadig et konstant og vedvarende problem i alle medlemsstater. Det første skridt må altid være forebyggelse. Det er nødvendigt at forsøge at forebygge racisme og fremmedhad ved hjælp af uddannelse så tidligt som muligt og ved hjælp af en politisk og social indsats for at forebygge udbredelse af had og befordring af fremmedhad og racisme.
Tallene fra Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad viser os, hvordan det står til i EU. Mens det er vigtigt at anerkende, at medlemsstaterne rent lovgivningsmæssigt har de nødvendige bestemmelser, skal det også påpeges, at der er store forskelle på disse bestemmelser, og at der afgjort bør ske harmonisering. Denne rammeafgørelse er derfor velkommen, for så vidt den indebærer en vis grad af harmonisering af medlemsstaternes straffelovgivning og forbedret gensidig bistand med at bekæmpe racisme og fremmedhad.
Med dette initiativ fremlægger Europa-Parlamentet sine henstillinger og sine holdninger på et område, hvor - skal vi ikke glemme - det har været meget mere konsekvent end Rådet.
DanutBudreikait
(LT) Hr. formand, mine damer og herrer! Nazismen og kommunismen er to sider af samme sag. Nazismen er blevet studeret i detaljer af akademikere og politikere. Den er velkendt, og den fordømmes af det internationale samfund. Tyskland har selv bidraget til denne proces ved at forstå og anerkende sine historiske fejl.
Vi ved ikke så meget om den anden side af det sidste århundredes værste forbrydelser, nemlig kommunismen. Den diskuteres næsten ikke, og derfor er kommunismens forbrydelser mod menneskeheden endnu ikke blevet anerkendt på globalt plan. Omkring 20 millioner mennesker døde i nazitiden og i forbindelse med holocaust, mens 100 millioner mennesker af forskellig nationalitet blev ofre for kommunismen.
Jeg støtter Rådets rammeafgørelse og den erklæring, der blev vedtaget med denne rammeafgørelse, hvor Rådet fordømmer de forbrydelser, som totalitære regimer har begået.
Jeg opfordrer medlemsstaterne til at fortsætte deres arbejde med at afsløre kommunistregimernes forbrydelser, vurdere dem nøje og supplere rammeafgørelsen. Jeg opfordrer Europa-Parlamentet til at indlede forhandlinger om kommunismens forbrydelser og til at komme med sit eget input ved at anerkende kommunismen som en forbrydelse mod menneskeheden.
Marios Matsakis
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne ønske ordføreren, fru Roure, tillykke med den fremragende betænkning om dette vigtige, men tilsyneladende yderst kontroversielle emne. Det er vigtigt, fordi man anslår, at millioner af mennesker hvert år udsættes for racistiske forbrydelser. Det er kontroversielt, fordi man skal ramme en balance mellem effektive handlinger til bekæmpelse af racisme og fremmedhad på den ene side og respekt for ytringsfrihed på den anden side.
Faktisk synes emnet at være så kontroversielt, at den tekst, der nu diskuteres, er et produkt af flere års forhandlinger. Det får selvfølgelig én til at stille et spørgsmål, hvis svar er kendt på forhånd: Var det virkelig nødvendigt, at der skulle gå og stadig går så lang tid, før man når frem til en passende løsning? Tænk på de millioner af mennesker, som har lidt på grund af denne alvorlige forsinkelse. Er grunden til denne ekstreme forsinkelse udelukkende tekniske politikker eller endog forsømmelig ligegyldighed? Eller ligger der et eller andet forsøg bag på ikke at gå hurtigt frem, fordi nogle indflydelsesrige, politiske kræfter ikke er så venligt stemt over for sådanne handlinger og selv grænser til at være racistiske og fremmedfjendske?
Måske kan kommissæren forsikre os om, at det sidste overhovedet ikke er tilfældet, og at min frygt er fuldstændig ubegrundet.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
David Martin 
Jeg er blevet stadig mere bekymret over stigningen i racisme og fremmedhad i hele EU, både i de nye medlemsstater og i de etablerede medlemsstater. I en Union, hvor menneskers frie bevægelighed er en central søjle, er dette uden tvivl et emne, hvor handling på EU-niveau er påkrævet. Rent faktisk er initiativer i stil med det europæiske år for lige muligheder, som vi er i nu, væsentlige for at udbrede gode erfaringer med hensyn til at udrydde diskrimination. Det er vigtigt, at der gøres maksimale anstrengelser for at imødegå den øgede islamofobi, antisemitisme og diskrimination mod andre minoritetsgrupper, især dem fra de nye medlemsstater. Vi som institution og alle EU-institutionerne og medlemsstaterne må gøre vores yderste for at skille Europa af med racismens og fremmedhadets svøbe og gøre det klart, at det ikke vil blive tolereret.
