Съвместни операции за извеждане на незаконни имигранти към Афганистан и други трети държави (разискване) 
Председател
Следващата точка от дневния ред е изявленията на Съвета и на Комисията относно съвместни операции за извеждане на незаконни имигранти към Афганистан и други трети държави.
Тобиас Билстрьом
Г-н председател, уважаеми колеги, бих искал в началото да ви благодаря за възможността да бъда днес тук, за да разискваме този важен въпрос. От въпросите, поставени от някои членове на парламента, става ясно, че това е проблем, който поражда известна тревога. Надявам се днес да мога да разясня мнението на Съвета по този проблем и да отговоря на въпросите ви.
Принципите на правовата държава и зачитането на правата на човека и основните свободи са основополагащи принципи на сътрудничеството в рамките на Европейския съюз. Те трябва да бъдат водещите принципи за сътрудничество между държавите-членки в Европейския съюз. Тези принципи са и трябва да продължат да бъдат отправна точка и за сътрудничеството в областта на предоставянето на убежище и миграцията.
Сътрудничеството в ЕС в областта на миграцията се разви бързо през последните години и включва няколко законодателни акта и други видове мерки. Що се отнася до правата на лицата, търсещи убежище, бих искал да насоча вниманието ви към основната цел на сътрудничеството в областта на предоставянето на убежище. Целта на това начинание е да създадем Обща европейска система за предоставяне на убежище, която да осигурява на хората закрила в съответствие с Женевската конвенция относно статута на бежанците и други международни спогодби относно лицата, нуждаещи се от закрила. В рамките на това сътрудничество има разпоредби относно възможността за предлагане на субсидиарна закрила и разпоредби, свързани с процедурата за предоставяне на убежище, приемането и връщането. Разпоредбите обхващат цялата област на предоставянето на убежище и формират основата на Общата европейска система за предоставяне на убежище.
Основните законодателни актове в областта на предоставянето на убежище са Регламентът "Дъблин" за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата-членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, Директивата за приемането за определяне на минимални стандарти относно приемането на лица, търсещи убежище, Директивата за квалифициране, която засяга минималните стандарти за това кога гражданин на трета държава следва да се определя като нуждаещ се от международна закрила и Директивата относно минималните стандарти за процедурите в държавите-членки за предоставяне и отказ на международна закрила.
Всички тези законодателни актове сега се преглеждат отново с оглед на по-нататъшно сближаване на законодателството на държавите-членки в тази област и за постигане на по-голяма пълнота и ефективност. Решения относно предложените изменения ще бъдат взети посредством процедурата на съвместно вземане на решения, което означава, че ще имаме широка политическа основа за развитието на Обща европейска система за предоставяне на убежище.
Доброто управление на миграцията включва както създаването на възможност за хората законно да влизат в Европейския съюз, така и връщането обратно онези, които не отговарят на условията за влизане и престой на територията му или нямат основание за убежище. По отношение на основните права на тези, които нямат право да пребивават в Съюза, бих искал първо да се позова на общите правни принципи, които трябва да формират основата на всички дейности в ЕС и второ, и по-конкретно, на правилата, които се прилагат за връщане граждани на трети държави, които нямат право да влизат и пребивават законно в държава-членка. Тези правила са изложени в Директивата относно връщането, приета от Европейския парламент и Съвета през 2008 г. Тази директива е първата важна стъпка към законодателство, което се стреми да осигури справедливост и прозрачни процедури за постигане по-ефективна политика за връщане на европейско равнище. Един основополагащ принцип за работата, свързана с връщането, е, че тя трябва да има правна сигурност и да бъде хуманна и ефективна.
Работата по въпросите на връщането включва и разпоредби относно общите полети за извеждане. Решението на Съвета относно организацията на общите полети за извеждане на граждани на трети държави, които не са получили право на престой или убежище, беше прието през 2002 г. в рамките на програмата за действие в областта на връщането. Организирането на общи полети е ефективно използване на ресурсите и помага за укрепване на операционното сътрудничество между държавите-членки. Държа да подчертая обаче, че то не цели принудителни решения за колективно депортиране. Това е мярка за сътрудничество, предназначена да подпомогне по-ефективното използване на капацитета на държавите-членки. Общите насоки, придружаващи това решение на Съвета, указват, че общи полети могат да се организират за незаконно пребиваващи лица, такива, които не отговарят или вече не отговарят на условията за влизане или престой или пребиваване на територията на държава-членка на Европейския съюз. Държавата-членка организатор и всяка участваща държава-членка гарантира, че правното положение на всяко от върнатите лица, за които те отговарят, позволява то да бъде изведено.
Регламентът на Съвета за създаването на Европейска агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници на държавите-членки на Европейския съюз позволява на този орган, а именно Frontex, да предоставя на държавите-членки необходимата помощ при организирането на съвместни мерки за извеждане. През октомври тази година Европейският съвет също призова Frontex да проучи и възможността за финансиране на общи полети за извеждане.
Всички тези мерки са предназначени да гарантират, че международната закрила е на разположение за всички, които се нуждаят от нея, и, че извеждането на граждани на трети държави, които пребивават незаконно в Европейския съюз, се извършва по правно сигурен и законен начин. Използването на общи полети за извеждане не води до нарушаване на принципа за неотблъскване или до заобикаляне на изискването за проучване на индивидуалните случаи. От държавите-членки се очаква да вземат предвид конкретните обстоятелства за всяко лице, подлежащо на извеждане, включително евентуална молба за международна закрила. Това, разбира се, се отнася и за хората, дошли от Афганистан.
Г-н председател, уважаеми колеги, политиката на Общността за извеждане, разбира се, е важна, но тя е само един от аспектите на всеобхватната политика за миграцията. Европейският пакт за имиграцията и убежището, приет от Европейския съвет през септември миналата година, потвърждава ангажиментите на Съюза към глобалния подход към миграцията. Това означава, че проблемите на миграцията следва да представляват неразделна част от външните отношения на ЕС и че ефективното управление на миграцията трябва да бъде постоянно. Това изисква също и тясно партньорство между държавите на произход, транзитно преминаване и приемане.
Програмата от Стокхолм, която разисквахме по-рано днес, разбира се, ще потвърди и доразвие тази всеобхватна стратегия.
Жак Баро
Г-н председател, ще се опитам да спомена основните принципи, които ръководят нашия подход към проблемите на миграцията и връщането.
Европейското законодателство задължава държавите-членки да гарантират, че гражданите на трети държави, пребиваващи на тяхна територия, могат, ако желаят, да поискат международна закрила. Що се отнася до възможността на тези граждани, в случая афганистанци, да бъде предоставена една или друга форма на международна закрила, държавите-членки трябва да проучат всяка молба за убежище, като приложат критериите, предвидени в европейското законодателство за конкретните индивидуални обстоятелства за всяко от лицата, търсещи убежище. Държавите-членки трябва да решат дали лицето, търсещо убежище, може да претендира за статут на бежанец и ако не отговаря на критериите за статут на бежанец, те трябва да потвърдят дали лицето може да получи така наречената субсидиарна закрила.
Ще се спра накратко на принципите. Първо, гражданите на трети държави не трябва да бъдат връщани в техните държави, ако са изложени на риск от сериозни атаки. Законодателството на Европейския съюз, и по-конкретно Директивата за квалифициране относно убежището постановява, че държавите-членки трябва да спазват принципа за неотблъскване съгласно своите международни задължения. Следователно държавите-членки не могат да върнат в Афганистан лица, които са бежанци по смисъла на Женевската конвенция или които са получили субсидиарна закрила. Още повече че държавите-членки са длъжни да гарантират, че не се предприемат операции за връщане в нарушение на член 3 от Европейската конвенция за защита правата на човека, която задължава държавите-членки да гарантират, че никое лице не бива връщано обратно в своята държава, ако е изложено на опасност от преследване или сериозни атаки след връщането си.
Вторият момент е, че по отношение на уместността на операциите за връщане в Афганистан молбите не могат да се обобщават. Афганистан е една от основните държави на произход на лица, търсещи убежище в Европейския съюз. Следва да добавя, че Съюзът приема само малка част от общия брой афганистански бежанци, повечето от които пребивават в съседни държави - предимно в Иран и Пакистан.
Не можем да правим общо заключение дали принудителното връщане на афганистанците в тяхната родина би нарушило общностното право, Европейската конвенция за защита правата на човека или Хартата на Европейския съюз за основните права. От държавите-членки, където са подадени молбите, зависи решението относно всяка отделна молба в светлината на свързаните с нея обстоятелства. Когато проучват молбите, държавите-членки трябва да разгледат съответните конкретни индивидуални обстоятелства, така че да определят нуждата от закрила, ако има такава, за всяко лице, подало молба.
Това включва проучване на условията за политическа и хуманитарна сигурност и за зачитане на правата на човека. То включва и проучване на конкретното положение в онази част на държавата, от която идва лицето, внесло молбата, както и индивидуалните обстоятелства за това лице като семейното му положение, дейността му в държавата на произход или всяка друга конкретна характеристика, която би могла да го прави по-уязвимо.
Не може да се направи общо заключение относно необходимостта от закрила на лицата от Афганистан, търсещи убежище, но статистиката показва, че процентът на признаване за тази група през последните няколко месеца се е увеличил. През първата половина на 2009 г. почти 50% от лицата от Афганистан, търсещи убежище, получиха международна закрила в Европейския съюз в сравнение с по-малко от 30% през последното тримесечие на 2008 г.
Сега относно следващия въпрос: кои условия е необходимо да бъдат изпълнени, преди да се вземе решение за провеждане на операция за връщане? В неотдавнашното ми становище относно операцията за връщане на афганистанци в Кабул, проведена съвместно от Обединеното кралство и Франция, аз посочих, че държавите-членки е трябвало да вземат три предпазни мерки, преди да върнат дадено лице в трета държава като Афганистан.
Трябвало е да се уверят, първо, че засегнатият мигрант не е искал да кандидатства за международна закрила; второ, ако е подадена молба за международна закрила - че тази молба е била предмет на задълбочено индивидуално проучване и е била отхвърлена в резултат на съответна процедура за оценка; и, трето, че животът на върнатия в своята държава на произход мигрант няма да бъде в опасност там.
Комисията потърси по-пълно изясняване на обстоятелствата по операцията за връщане на афганистанци, проведена от Франция и Обединеното кралство. Досега обаче Комисията не разполага с информация, въз основа на която да предположи, че засегнатите лица не са отговаряли на тези три условия.
Какво да кажем за операциите за връщане, включващи няколко репатрирани лица, досието на всяко, от които е оценено индивидуално?
Протокол 4 от Европейската конвенция за правата на човека и Хартата за основните права на Европейския съюз забраняват колективното експулсиране, но няма нито правна пречка, нито, още по-малко, принципно възражение няколко мерки за връщане, предприети поотделно, да бъдат реализирани съвместно - всяка една въз основа на отделно решение, например, като се използва същият полет, нито има правна пречка такива операции да бъдат организирани съвместно от няколко държави-членки.
Настоящият мандат на Frontex вече предвижда оперативно сътрудничество в областта на съвместните операции за връщане. Европейският съвет поиска разширяване на оперативните правомощия на Frontex, и по-конкретно - да разгледа възможността за редовни чартърни полети за провеждане на такива операции. Тези съвместни операции следва да направят операциите за връщане по-ефективни от логистична гледна точка и могат да породят и някои много желани ползи по отношение на репатрирането, което винаги е тежко преживяване.
Следва да се отбележи също, че макар Директивата за връщане все още да не е транспонирана от повечето държави-членки, Комисията ги насърчава на този етап да гарантират, че техните решения са в съответствие с правилата, заложени в тази директива. Това означава, по-конкретно, че трябва да се дава приоритет на доброволните връщания, че трябва да се предоставя правото за обжалване на решения за връщане и че трябва да се вземат предвид индивидуалните потребности на уязвимите лица. Директивата за връщане все още не е в сила. Това ще стане скоро и ще даде възможност за някои допълнителни гаранции за засегнатите лица.
Независимо от това, това са отговорите, г-н председател, госпожи и господа, които исках да ви представя във връзка с европейското право. Разбира се, г-н Билстрьом обясни също, че по отношение на всички тези проблеми, се опитваме да намерим точния баланс между желанието да приемем лицата, преследвани по политически причини и които наистина заслужват да бъдат закриляни, и в същото време, необходимостта да признаем, че някои молби няма основание да бъдат уважени. Така че балансът тук е труден и Комисията го наблюдава отблизо.
Това е, което имам да кажа на Парламента и, разбира се, ще изслушам изказванията след това изявление.
Véronique Mathieu
Г-н председател, Съюзът има задължението да предоставя достойни условия за приемане на лица, бягащи от война и преследване, и да им предложи системи за международна закрила в съгласие със своите ценности.
Няколко години обаче Европейският съюз трябваше да се справя със смесени миграционни потоци и с мрежи от трафиканти, които злоупотребяват с националните системи в областта на убежището, за да осигурят възможност лица, които не отговарят на необходимите условия, да се сдобият с достъп и да се възползват от тези системи.
Какво можем да направим? Този въпрос се задава във всяка държава-членка. Факт е, че капацитетът за приемане на държавите-членки е ограничен. Системите за закрила трябва да се предлагат на хора, които отговарят на обективните критерии, и, ако искаме да поддържаме традицията си да приемаме лица, търсещи убежище, трябва да бъдем твърди, когато става въпрос за нарушаване на процедурите в областта на убежището заради целите на икономическата миграция.
Важно е също да се подчертае, че всички държави, които са цел на мрежи за незаконна имиграция, произхождащи от Афганистан или Ирак, прилагат мерки за принудително връщане. Те са задължени да го правят. Трябва само да спомена няколко държави-членки на ЕС, които практически прилагат такива мерки, независимо от политическите си убеждения.
В рамките на Съюза вече не съществуват политически разногласия по тези въпроси и именно този консенсус ще направи възможно в близко бъдеще да се провеждат общи операции за връщане, финансирани от Frontex. Тази инициатива трябва да бъде приветствана като общ инструмент за управление на миграционните потоци. Ето защо бих искала да изтъкна, че груповите операции за връщане са нещо напълно различно от колективното експулсиране съгласно практиката на Европейския съд за правата на човека.
Съдът в Страсбург забранява всяка мярка, която задължава чужденци групово да напускат дадена държава, но той разрешава случаи, при които такава мярка се предприема след обосновано и обективно проучване на индивидуалните обстоятелства за всеки чужденец.
Международното и европейското бежанско право е доста сложно, така че да гарантира, че тези процедури за експулсиране се контролират стриктно и се прилагат в съответствие с основния принцип за зачитане на достойнството на човека.
Sylvie Guillaume
Г-н председател, внимателно слушах ораторите, но независимо от това, искам да споделя някои въпроси и опасения във връзка с разискваната тема и затова неизбежно ще се позова на два неотдавнашни примера.
Първият се отнася до депортирането на 27 афганистанци в Кабул като част от груповото депортиране, организирано от Франция и Обединеното кралство. Бих искала да знам дали Комисията и Съветът считат, че Афганистан е държава, в която физическата неприкосновеност на депортираните лица е гарантирана.
Комисията току що ни каза, че тя не може да гарантира, че това депортиране е било извършено след проверка и потвърждение, че засегнатите лица не са подали молби за международна закрила или че ако такива молби съществуват, те са били проучени в съответствие с всеки етап от тази процедура.
Вторият пример се отнася до депортирането на роми от Германия, Белгия и Австрия в Косово, с което тези държави са сключили споразумения за реадмисия, въпреки че Върховният комисариат за бежанците на ООН (ВКБООН) в своите указания от 9 ноември, счита, че ромите, населяващи която и да било част от Косово, продължават да са изправени пред сериозни ограничения по отношение на тяхната свобода на движение и упражняването на основните им човешки права [...] и има доклади за заплахи и физическо насилие над тези общности.
Като се има предвид това, аз моля за разяснения по три пункта. Защо се прилага толкова лошо член 15, буква в) от Директивата за квалифициране от 2004 г., която дава право на субсидиарна закрила на лица, обект на цитирам: "тежки и лични заплахи [...] поради безогледно насилие в случай на въоръжен вътрешен или международен конфликт"?
Втори въпрос: може ли да се счита за достатъчно схващането, че е законно да се депортират лица, които пребивават незаконно на територията на ЕС, тъй като не са подали молба за международна закрила - макар да знаем, че поради Регламент "Дъблин II" много потенциални лица, търсещи убежище, не подават такива молби в първата държава, в която пристигнат, защото шансовете им за успех на процедурата са малки, а условията за приемане са ужасяващи.
И накрая, трети въпрос: следва ли държавите-членки да потвърдят решението на Съвета от 29 и 30 октомври за проучване на възможността за редовни общи чартърни полети, финансирани от агенция Frontex, възнамеряват ли те в същото време да се споразумеят относно европейски списък на безопасните държави и да предприемат бързи действия по отношение на общата система за убежище, която ще позволи условията за проучване, предоставяне и упражняване на статут на бежанец да се хармонизират на по-високо равнище?
Marielle De Sarnez
Г-н председател, г-н член на Комисията, първо искам да ви информирам за тъгата, която много европейци изпитаха, когато на 20 октомври две държави-членки на ЕС организираха принудителното връщане на афганистански имигранти: трима от Франция и 24 от Обединеното кралство. Тези мъже, напуснали една държава във война, за да дойдат в Европа, считайки, че могат да търсят убежище и закрила тук, бяха изпратени обратно в държава, която все още е във война и където тяхната безопасност по никакъв начин не е гарантирана.
Това преобръща нашата представа за защита на правата на човека с главата на долу. И представете си моята изненада няколко дни по-късно, когато видях - очевидно има връзка - на европейската среща на върха да се предвижда не само организирането на общи чартърни полети, но и тяхното финансиране - което е ново развитие - от европейския бюджет!
Г-н член на Комисията, това не е Европа, която обичаме. Идеята за Европа не е тя да легитимира национални практики, които нарушават основните права. Много е лесно да се прехвърли вината върху Европа. Когато чувам например френския министър на имиграцията да заявява, че принудителните връщания следва да се извършват под флага на Европа, съм длъжна да Ви кажа, че бащите-основатели на са създали Европа с тази цел.
Вие поискахте от Париж и Лондон да гарантират, че депортираните афганистанци наистина са имали възможност да потърсят убежище, че тази молба е била отхвърлена и че техният живот не в опасност в региона, в който са върнати. Ето защо искам изрично потвърждение от Вас, че наистина е извършено индивидуално проучване на всяка от молбите за убежище.
Бих искала да зная също дали Комисията счита Афганистан за безопасна държава и ако това не е така, бих искала да знам дали Комисията е съгласна, че това принудително връщане е било извършено в нарушение на член 3 от Женевската конвенция.
Благодарна съм за всяко обяснение, което можете да ни дадете.
Hélène Flautre
Г-н председател, първо искам да изразя задоволството си, че днес водим разискване по този въпрос, тъй като е ясно, че държавните и правителствените ръководители очакваха депортирането на незаконни мигранти от Европейския съюз в Афганистан да мине без никакъв шум, но това не стана.
Не стана така по две причини: първо, защото Европейската комисия изиска информация от правителствата на Обединеното кралство и Франция, което е добре, и второ, защото днес тук ние разискваме този въпрос.
Вече бяха зададени въпроси. Безопасна държава ли е Афганистан? Трябва да попитаме г-н Обама, който току що взе решение да изпрати 34 000 войници там. Никоя армия не е в състояние да гарантира оцеляването на своите хора в Афганистан, а можем ли ние да гарантираме, че животът на мигрантите, които ние връщаме в тази държава, няма да бъде застрашен? Тази ситуация е смехотворна и ВКБООН също не се примирява с нея, като горещо препоръча на държавите-членки да не продължават депортиранията от този вид.
Второ, колективното експулсиране е обвито в неяснота. Всеки - и най-вече аз - приветстваме бъдещия обвързващ характер на Хартата на основните права. Член 19, параграф 1: "Колективното експулсиране е забранено".
Казвате, че това не е колективно експулсиране. Г-н Билстрьом го формулира очарователно, като ни каза, че това е разумна мобилизация на ресурси. Скоро подобни чартърни полети ще ни бъдат продавани също като комбинираното ползване на автомобили в борбата срещу глобалното затопляне. Има граници! Къде са тези граници?
Като избран представител от Па-дьо-Кале, където има много афганистанци - които при това предизвикаха депортирането, организирано от г-н Бесон във Франция - мога да ви кажа, че когато френското правителство решава за целите на комуникацията да организира операция по колективно връщане и да я превърне в медийно събитие, в Па-дьо-Кале се извършват арести: колективни арести, които са незаконни, тъй като са дискриминационни.
Следователно ние абсолютно не сме в състояние да гарантираме това, което твърдим, г-н Баро, а именно, че това е съвместна операция за хора, които след индивидуална оценка са били преценени като нередовни мигранти. Това наистина е случай на колективно експулсиране, защото беше извършен и колективен арест.
Marie-Christine Vergiat
Г-н председател, госпожи и господа, можем да сме доволни, че проведохме това разискване. Аз обаче съм ужасена от безсмислиците, които чухме. Нека да спрем с играта на думи. Да, наистина бяха организирани колективни експулсирания.
Европейският съюз се гордее със защитата на правата на човека. Правото на убежище е едно от основните права. Въпреки това афганистанци бяха депортирани в държава, където се води война - война, в която много европейски държави участват.
Съжалявам, г-н Баро, но въпросното законодателство е колкото европейско, толкова и национално, и моля не се позовавайте на всяка една национална ситуация. Голяма част от тях бяха причинени от Директивата за връщане, която аз предпочитам да наричам "срамната" директива, защото за всеки защитник на правата на човека тя е срамна. Знаете, че отношението към лицата, търсещи убежище, е много различно във всяка европейска държава и точно поради тези различия, афганистанците не могат да търсят убежище при добри условия.
Ето защо аз присъединявам своя глас към всички въпроси, които моите колеги зададоха, и бих искала Вие да гарантирате, че резултатите от всички тези политики по възможност ще се разглеждат въз основа на всеки отделен случай.
Christine De Veyrac
(FR) Г-н председател, бих искала да предложа своята подкрепа за съвместната инициатива на лейбъристкото правителство на Обединеното кралство и френското правителство за депортиране на незаконни афганистански емигранти в тяхната страна.
Наистина, обратно на това, което някои казаха, молбите за политическо убежище на тези хора бяха отхвърлени и тази двустранна инициативна сега трябва да се разшири на европейско равнище. Натискът на миграцията е предизвикателство, което трябва да посрещнем колективно, и това е логиката на Пакта за имиграцията и убежището, приет преди няколко месеца по време на френското председателство. Сега трябва да продължим напред, като обединяваме ресурсите си и организираме общи полети за връщане, финансирани от Frontex.
Решението на 27-те да поискат от Комисията проучване по този въпрос е първата крачка и, г-н член на Комисията, надявам се, че Комисията ще подкрепи това предложение, тъй като обществеността, и по-конкретно популациите от законни имигранти, очакват от нас да се преборим с незаконните имигрантски населения.
Sari Essayah
(FI) Г-н председател, в контекста на определението за бежанец в Женевската конвенция предпоставките за получаване на убежище трябва да се проучват отделно за всяко лице. Както чухме в предходното изказване, молбите за убежище са били обработени надлежно и съвместните операции за връщане на тези хора са били възможни, при условие че тези предпоставки са били проучени поотделно за всяко лице.
Това, което тревожи залата и мен лично, е, че положението със сигурността в Афганистан е такова, че не знаем дали някой може да бъде върнат там. Във Финландия например това положение е решено чрез издаването на разрешителни за временно пребиваване, дори критериите за статут на бежанец, отнасящи се за личността, да не са изпълнени - и затова не е предоставено убежище - тъй като не искаме да връщаме хората в държава, в която се води война. Положението със сигурността в Афганистан сега е твърде опасно, за да се върне някой там, но по-късно, когато обстановката се успокои, тези хора ще бъдат върнати.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Г-н председател, искам да започна със следния въпрос - няколко годи работих в Министерството на националната отбрана на Република Полша и във връзка с това много пъти съм посещавал Афганистан, тъй като там служат 2 000 полски войници. Драматизмът на ситуацията е в това, че, от една страна, там има отчаяни хора, които не могат да се справят с толкова трудно положение, защото през цялото време около тях бушува война. От друга страна, без колебание мога да твърдя, че там има и хора, които играят двойна игра. През деня те подкрепят тези, които в момента са на власт, а през нощта помагат на талибаните. По отношение на това, основният ми въпрос е следният: имаме ли инструментите и способностите да оценим действителните намерения и положението на тези, които идват в Европа? Според мен някои идват просто, защото не виждат друг изход и защото са отчаяни, но може би има и отделни случаи на хора, които действат на няколко фронта.
Franziska Keller
(EN) Г-н председател, част от това обсъждане ми се струва малко странно. Защо хората са тук незаконно? Те са тук незаконно, защото няма начин законно да напуснат страната си, която е във война. Няма начин те да достигнат до тук легално, така че в действителност не е изненадващо, че пристигат незаконно. Всички знаем колко е трудно да се кандидатства за и да се получи убежище, тъй като Женевската конвенция е твърде стриктна в това отношение и лицето трябва да докаже, че е лично преследвано, което, разбира се, е трудно, когато бягаш от война. Сега Вие казвате, че само защото техните молби за убежище не са били одобрени, трябва да ги изпратим обратно в Афганистан, където има война и където хората не могат да живеят, където не могат оцелеят, където няма начин да изкарват прехраната си и където между другото се води и тежка война срещу жените. Така че само заради това последно основание на всички жени, които бягат от там, следва да се дава убежище.
Бих призовала настоятелно всички държави-членки и Комисията да се борят срещу изпращането на тези хора обратно в Афганистан.
Тобиас Билстрьом
Г-н председател, уважаеми колеги, благодаря ви за вашите много интересни изказвания в това разискване. Бих искал да започна, като се опитам да обобщя някои от най-важните принципи в тази област. Ще започна с това, което г-жа Mathieu каза по въпроса за смесените миграционни потоци. Наистина в Европейския съюз пристигат смесени потоци и тъй като Съюзът няма неограничен капацитет да приема тези хора, както и г-жа Mathieu изтъкна, е важно да се извършва индивидуално, законно установено оценяване, за да можем да определим кой следва да получи закрила съгласно европейското законодателство и международните конвенции. Комисията наблюдава това посредством директивите, които Съюзът единодушно прие.
Това умело ме довежда до гледните точки, изразени по-рано от г-жа Guillaume и г-жа de Sarnez, а именно дали Афганистан е държава, където е възможно да се гарантира личната безопасност. Да, точно за това е цялото разискване! Точно това е целта на индивидуалното разглеждане - да изясни и да гарантира. Смисълът на създаването на Обща европейска система за убежище е да се постигне тази цел. Мисля, че няколко оратори напълно пренебрегнаха този факт в изказванията си, с други думи, че това, което трябва да се стремим да постигнем, е един законно установен преглед с цел изясняване, че "да" означава "да", а "не" означава "не". В случай на "не" лицето трябва да бъде върнато, независимо - и ще повторя това, за да може всеки да разбере точно какви са намеренията на председателството - за коя държава се отнася. Ако сме изяснили и потвърдили, че лицето не се нуждае от специална закрила, можем да го върнем в родината му с чиста съвест. Дали това се прави, както членът на Комисията Баро каза, по координиран начин с полет с няколко различни лица на борда, чиито случаи са разгледани поотделно, или ако пътуват отделно, действително е от второстепенно значение. В този контекст това е просто въпрос на логистика.
Сега ще се обърна към г-жа Keller, която винаги представя интересни аргументи по тези въпроси. Да, споделям Вашето мнение, че въпросът за достъп е доста сложен. Трудно е, тъй като сега действащата система изисква по принцип лицето да се намира в границите на Европейския съюз, за да подаде молба за убежище, макар в същото време за тях не винаги е особено лесно да се доберат до Европейския съюз, за да направят това. Именно заради това обаче по време на шведското председателство ние настойчиво работихме за установяването на обща европейска система за разселване, която ще направи възможно да предложим алтернативен маршрут, коридор в границите на Европейския съюз за тези, които може би най-много се нуждаят от закрила, най-уязвимите и хората, които нямат финансов ресурс, за да пътуват до Европейския съюз.
Позволете ми да кажа, че ако всички държави-членки на ЕС биха могли да осигурят толкова места, колкото сега осигурява Швеция - по 19 000 места годишно - пропорционално на броя на населението си, Европейският съюз щеше да има възможност да предлага на Върховния комисариат на ООН за бежанците (UNHCR) по 100 000 места годишно. Голяма стратегическа стъпка е да успеем да затворим най-лошите лагери за бежанци по света и да покажем солидарността, която ние в председателството считаме, че Европейският съюз следва да показва на държавите извън нашите граници, където фактически са мнозинството от бежанците в света.
Жак Баро
Г-н председател, благодаря на всички оратори.
Най-голямата трудност, с която се сблъскваме, идва от това, което г-жа Mathieu нарече смесени потоци от имигранти, които идват по икономически или екологични причини, и в същото време хора, подложени на преследване, и такива, които имат право на международна или субсидиарна закрила. Това е трудността и това трябва ясно да се разбере, за да можем да се справим с тези проблеми. Наистина е много трудно.
Искам първо да отговоря. Ще прочета части от френския отговор - не мога да отговоря на всичко - тъй като ми зададохте този въпрос. Ще прочета следното от френския отговор.
Той гласи, че заинтересованите лица, които не са подали молба за убежище по своя инициатива, доброволно биват разпитвани като незаконни имигранти и им е наложена административна мярка за задържане под съдебен контрол от магистрата за арест и освобождаване.
Всяко лице беше информирано на родния му език за правото да обжалва пред Административния съд решението то да бъде депортирано в Афганистан, както и за правото му да потърси убежище чрез Френската служба за закрила на бежанците и лицата без гражданство (OFPRA) или да се възползват от мярката за доброволно връщане, прилагана в сътрудничество с Международната организация за миграцията.
От тези чужденци само един не подаде нито молба за убежище, нито жалба пред Административния съд, а други двама подадоха молби, които бяха разгледани от OFPRA, където те бяха изслушани в присъствието на преводач, за да обяснят рисковете, на които мислят, че биха били изложени, ако се върнат в родината си.
Въпреки че OFPRA предостави статут на бежанци или субсидиарна закрила на няколко граждани на Афганистан, които търсеха закрила при подобни обстоятелства, във въпросния случай OFPRA прецени, че няма сериозна или известна причина да счита, че тези лица биха били изложени на истински риск от преследване или сериозни заплахи за техния живот или за тяхната личност, ако бъдат депортирани.
Получихме отговор също и от правителството на Обединеното кралство. Наистина направих това, което съвестта ми и дългът ми повеляваха; настоявахме държавите-членки да бъда запитани.
Искам също да ви кажа, че по отношение на идеята за безопасна държава, има съдебна практика на Съда на Европейските общности и Европейския съд за правата на човека, според която простият факт, че изходната държава или регион, където има безредици, не е достатъчна причина да се оправдае абсолютна закрила срещу депортиране или правото на субсидиарна закрила, освен в изключителни случаи, когато степента на общото насилие е толкова висока, че всеки е в действителна опасност от заплаха за живота или личността си просто като резултат от присъствието си в съответната държава или регион. Още повече че е вярно, че такива изключителни обстоятелства не са цитирани във въпросния случай.
Независимо от това, бих искал да отговоря и на въпроса за груповите полети. Трябва да се каже, че Frontex вече е организирала групови полети и частично ги е финансирала. Считам, че това наистина трябва да се каже. Такива полети имаше през 2008 и 2009 г., така че те не са нещо ново. Това, което Frontex се опитва да направи - и аз считам, че директорът на Frontex успява в това - е да гарантира, че груповото репатриране се провежда при подходящи условия и с уважение към хората. Директорът на Frontex дори неотдавна ми казваше, че е забелязал, че в Австрия имало омбудсман, който конкретно наблюдавал условията, при които се извършвали връщанията.
Надяваме се също да развием експертиза по отношение на способността да гарантираме, че когато такива хора биват депортирани - след като е потвърдено, че не отговарят на определението за лица, на които може да се предостави международна закрила или субсидиарна закрила - те биват приети в своята държава на произход при прилични условия. В момента проучваме и този въпрос по искане на Европейския съвет. Наистина, ние не просто измислихме идеята за полетите за принудително връщане, без да предоставяме никакви гаранции, че хората ще бъдат уважавани.
Най-важното, искам да ви припомня - и затова благодаря на г-н Билстрьом и на шведското председателство, което много ни помогна - че през пролетта започнахме да внасяме текстове, които ще ни помогнат да се придвижим към Европа на убежището. Имаме текст за условията за прием, разгледахме - и г-жа De Sarnez правилно повдигна въпроса - проблема от Дъблин, ние в действителност повдигнахме въпроса за адаптиране на регламента от Дъблин именно за да предотвратим подценяването понякога на интересите на уязвимите лица, и по-конкретно на децата, и утвърдихме принципа на въвеждане на определени дерогации от Регламента от Дъблин.
На 21 октомври Комисията прие два други важни текста: един относно Директивата за квалифициране и друг - относно Директивата за процедурите в областта на убежището. В този нов проект на директива за процедурите в областта на убежището ние се опитваме да заложим критерии, които наистина са обективни и са едни и същи навсякъде. Ще се нуждаем от помощна служба, за да потвърдим конкретно, че практиките са приблизително едни и същи навсякъде в Европа, така че Европа на убежището да може най-накрая да се случи.
Искам да благодаря на шведското председателство. Считам, че то се справи добре с представянето на тези различни текстове пред Съвета, но все още предстои много работа, преди те да бъдат приети. И имаме някои проблеми. Правя всичко във възможностите си, за да се опитаме да създадем тази Европа на убежището с помощта на шведското председателство, което даде пример - г-н Билстрьом изтъкна точно какъв пример даде на Европа неговата страна. По отношение на този проблем, отново държавите-членки показват повече солидарност при приемането на тези бежанци и гарантирането на тяхната закрила. Всички държави трябва да започнат да правят това. Все още сме далеч, а и все още има някои държави, които не приемат бежанци.
Това е, което исках да ви кажа. Давам си сметка, че не съм отговорил на всеки отделен въпрос. Това, което мога да ви кажа, е, че въпреки всичко, ние в Комисията направихме всичко, което можем, за да наложим зачитане на европейското право и, бих казал, дори още повече да наложим зачитане на ценностите на Европа.
Председател
С това разглеждането на тази точка от дневния ред приключва.
