Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Maat
Hr. formand, med hensyn til afstemningen om Olsson-betænkningen i går står der under punkt 1, anden del, at jeg undlod at stemme. Jeg stemte imidlertid imod, og jeg anmoder om at få det ændret.

Formanden
Vi tager bemærkningen om Deres stemme ad notam, og det vil blive rettet.
På grund af en fejl står Formandskonferencens forslag om udnævnelsen af formændene for delegationerne for de blandede parlamentariske udvalg ikke i protokollen fra i går, hvorfor de medtages i protokollen for i dag.
(Protokollen godkendtes)   

Rübig
Hr. formand, jeg vil gerne sige noget vedrørende protokollen. Jeg vil gerne rette en stor tak til Frankrig og Belgien for, at bevogtningen af bygningerne nu er styrket betydeligt.

Formanden
 Tak, hr. Rübig, vi tager Deres bemærkning ad notam.

González Álvarez
Hr. formand, på sidste møde var vi alle skrækslagne ved muligheden for, at de ville henrette Safiya Husseini i Nigeria. Jeg ville bede om ordet, men hr. Corrie bad om det, og jeg følte mig repræsenteret ved ham, da han anmodede formandskabet om at gå i forbøn.
Der er nu en mobilisering i mit land, fordi det ser ud til, at henrettelsen er blevet fremskyndet til på lørdag. Dette forfærder os endnu mere, for tilfældet med denne kvinde, som med så mange andre, er et bevis på barbari. Jeg synes, at det er forfærdende, at en kvinde skal henrettes, fordi hun har fået en datter, som er hendes femte barn, uanset hvem der er datterens far. Vi bør gøre en sidste indsats for at forhindre, at denne henrettelse, som myndighederne har fremskyndet til på lørdag, fordi de på denne måde søger at undgå det internationale pres mod det, som for mig er et mord, finder sted.
Hr. formand, jeg anmoder Dem om at tage de nødvendige skridt.

Formanden
Fru González, hele forsamlingen forstår Deres følelser, og vi vil, inden for denne institutions muligheder, gøre alt, hvad vi kan, for at en sådan grusomhed ikke bliver begået.

Maaten
Hr. formand, med hensyn til for mødet i dag har jeg lagt mærke til, at dagens forhandlinger slutter kl. 17.30, mens afstemningerne efterfølgende begynder kl. 18.30. Sådan har det været længe. Det betyder, at mange medlemmer netop ikke kan nå at tage hjem efter mødet og derfor er nødt til at blive til i morgen eller tage hjem på et tidligere tidspunkt. Det er udmærket, at vi skal være til stede, for min skyld også gerne til langt hen på natten, hvis der er noget at drøfte. Hvis dagsordenen er udtømt, skal vi ikke sidde her i en time og drikke kaffe. Jeg anmoder derfor om, at De drøfter dette med formanden og undersøger, om problemet kan løses, således at medlemmerne i hvert fald ikke behøver at være til stede unødvendigt længe.

Formanden
 Ja, hr. Maaten, men vi har en fastsat dagsorden. Inden for det, den bestemmer, vil vi i videst muligt omfang være opmærksom på Deres bekymringer.

Kvinders rettigheder og lige muligheder i Middelhavslandene
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0022/2002) af Kratsa-Tsagaropoulou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om Den Europæiske Unions politik over for Middelhavslandene hvad angår fremme af kvinders rettigheder og lige muligheder i disse lande (2001/2129(INI)).

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, ærede medlemmer, samarbejdet mellem EU og Middelhavslandene er en politisk vision og en vital plan for EU. Det er ikke kun en usikker måde til fremme af vores økonomiske interesser, men det sigter i højere grad på at skabe en zone med fred, sikkerhed, stabilitet og velstand.
Historien om den europæiske integration har lært os, at det er umuligt at skabe en zone med fred og stabilitet, medmindre der er velstand for alle parter og for alle borgere, mænd og kvinder. I dag er kvindernes rolle inden for rammerne af dette samarbejde marginal eller koncentreret om den økonomiske sektor, og der kan kun fremvises beskedne resultater, når det gælder forbedring af deres levestandard. Vores udvalg mener derimod, at en sådan politisk vision bør betragte kvinderne som en vigtig faktor for samhørighed, fred og bæredygtig udvikling.
Formålet med initiativbetænkningen er at evaluere den hidtidige politik og at tilskynde EU til at gennemføre alle de politikker, der er nødvendige for at fremme kvinders sociale, politiske og økonomiske rettigheder i partnerskabslandene i Middelhavsområdet, og at få partnerskabslandene til at overveje deres ansvar og få dem til med alle mulige midler at leve op til udfordringerne i denne målsætning. Det er ikke nemt at vurdere situationen, da der er stor forskel på landene indbyrdes. Der mangler statistiske oplysninger baseret på køn, der mangler undersøgelser og substantielle vurderinger fra EU's og de nationale regeringers side om de følger, som samarbejdet mellem EU og Middelhavslandene har på udviklingen af kvindernes rettigheder, og desuden er der til dato ikke iværksat noget regionalt middelhavsprogram specielt om kvinder.
De generelle træk, vi kan iagttage, er, at arbejdsløsheden også rammer kvinder på universitetsniveau. Analfabetismen er stigende. Tidlige ægteskaber og andre traditionelle mønstre hindrer kvinderne i at fuldføre deres skoleuddannelse. Man kan ganske vist iagttage en vis erhvervsdeltagelse i det nordvestlige Afrika, men manglen på finansiering og kreditter tillader ikke, at kvindeinitiativerne videreudvikles. Vold, fattigdom og en tvivlsom helbredstilstand hos kvinderne er ligeledes karakteristisk, ligesom også deres fravær, deres absolutte fravær fra beslutningsprocesser og som følge deraf også fra forhandlingerne om og planlægningen af Euro-Middelhavssamarbejdet. Religiøse og traditionelle mønstre påvirker lovgivningen, godkendelsen af internationale aftaler og gennemførelsen af disse.
Vores udvalg kræver, at man reelt opfylder de punkter, der blev vedtaget på konferencen i Barcelona, om demokratiseringsprocessen, respekten for menneskerettighederne og inkorporeringen af kønsaspektet i de tre søjler i Euro-Middelhavssamarbejdet. Vi kræver også, at der i associeringsaftalerne inkorporeres en tydelig bestemmelse om beskyttelse af kvinders rettigheder, og at der indføres et redskab til at overvåge denne beskyttelse.
Vi vil gerne give udtryk for vores tilfredshed med, at undersøgelsen og oprettelsen af det første, regionale middelhavsprogram om kvinder allerede er blevet besluttet, men vi må anmode Kommissionen om, at programmet ikke kun kommer til at dreje sig om erhvervsuddannelse, men at det får en politisk helhedstilgang, og at det sikrer alle fornødne redskaber, så spørgsmålet om ligestilling mellem kønnene kan blive behandlet med samme bredde, som tilfældet er i EU-landene, hvor det praktiseres. Europa-Kommissionen og den tilstedeværende kommissær har erfaring i udformning og anvendelse af sådanne programmer i vores lande og i ansøgerlandene, og efter vores mening bør det også give inspiration til udformningen af det regionale middelhavsprogram.
Vores udvalg støtter også kvindeorganisationerne i partnerskabslandene og deres forbindelser til kvindeorganisationer i EU-landene. Vi forudser endog en udvidelse af mulighederne for samarbejde med kvindeorganisationer og sociale institutioner i ansøgerlandene og Balkanlandene, for hele området står over for udfordringen om stabilitet og fred gennem en udvikling af borgernes samfund. Idet vi konstaterer, at Den Europæiske Investeringsbank ikke råder over bevillinger til finansiering af og støtte til kvindeaktiviteter, støtter vi planundersøgelsen om oprettelsen af en Euro-Middelhavsinvesteringsbank for Euro-Middelhavszonen, for vi mener, at det vil skabe muligheder for, at kvinderne og kvindeinstitutionerne kan udvikle og realisere deres muligheder og kreditter. Vi støtter også oprettelsen af en databank og et center, der skal følge de fremskridt, der sker, og indsamle oplysninger, der kan bidrage til en evaluering og planlægning af en videreudvikling af politikken.
Vi har lagt særlig vægt på de problemer, som kvindelige indvandrere fra disse lande møder i EU, og vi kræver, at man ophæver de bureaukratiske forhindringer og forhindringer af lignende art, der vanskeliggør legal indvandring til EU's lande, for vi mener, at det er årsagen til fattigdom, social udstødelse og udnyttelse af menneskeliv, i særdeleshed af kvindernes liv. Sådanne tilfælde bliver uafbrudt indberettet til både vores udvalg og til Europa-Parlamentet generelt.
Betænkningen er resultatet af et godt samarbejde med de andre politiske grupper, og jeg vil gerne takke de medlemmer, der har fremsat ændringsforslag og samarbejdet med os, og derfor beder jeg Dem også indtrængende om at støtte den i sin helhed.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, som medlem af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder bekymrer situationen for kvinderne i Middelhavslandene, som fru Kratsa har beskrevet så udmærket i sin betænkning, mig meget.
Analfabetismen er næsten alment udbredt - især i nogle lande ifølge de procenter, der står i betænkningen - afbrydelse af uddannelsen i en ung alder, uden at færdiggøre studierne på et niveau, som gør det muligt for dem at kvalificere sig senere, den ringe deltagelse på arbejdsmarkedet - især blandt de unge kvinder - er faktorer, som sammen med fattigdommen og udstødelsen i langt de fleste tilfælde især berører kvinderne.
Dette sker til trods for samarbejdsaftalerne, hvori der medtages mange klausuler, men blandt målsætningerne gøres det aldrig ret klart, at der skal tages hensyn til kvindernes situation, og at en af målsætningerne skal være at styrke kvinderne og deres adgang til de samme personlige velfærdsniveauer og til arbejdsmarkedet, så de kan udvikle deres eget erhverv.
I disse områder er sundhedsproblemerne en af de alvorligste situationer, de står over for, ikke kun på grund af manglende sundhedspleje, men også på grund af manglende forebyggelse. Disse problemer berører hele befolkningen, men de berører kvinderne mest.
Dette overrasker os særligt, når vi ved, at Meda-programmet har haft problemer her i Parlamentet, fordi ikke engang halvdelen af det, der var forudset, er blevet gennemført.
Meda-programmet, som retter sig mod samarbejdsprogrammer i Middelhavsområdet, i særdeleshed den sydlige del af Middelhavet, ville være et fantastisk instrument til at udarbejde særprogrammer for kvinderne for at fremme kvindernes rolle og øge deres levestandard, hvilket ville være en fordel for hele befolkning, da vi alle kender kvindernes betydning i de mindre udviklede lande, og i særdeleshed i de traditionelle samfund, hvor kvinderne bærer den største byrde i familien og ydermere plejer at have et betydeligt antal børn.
Via Det Parlamentariske Euro-Middelhavsforum er vi udmærket bekendt med disses kvinders situation, og vi ved, hvad de forventer af Parlamentet og EU. Derfor har vi en forpligtelse til at henlede opmærksomheden herpå, så deres behov bliver tilfredsstillet.

Valenciano Martínez-Orozco
Hr. formand, dette er desværre historien om en forpligtelse, der indtil videre ikke er blevet opfyldt, hvilket jeg vil kommentere senere.
For det første vil jeg gerne takke ordføreren, fru Kratsa, for hendes store velvilje til at indarbejde alle de ændringsforslag og spørgsmål, som vi fra Den Socialdemokratiske Gruppes side har ønsket at stille for at fuldstændiggøre denne fremragende betænkning. Udvalgsarbejdet har virkelig været et fuldstændigt samarbejde mellem alle grupperne, og jeg håber, at plenarforsamlingen vil afspejle dette ved afstemningen her i formiddag.
Det er lykkedes os at nå et kompromis om næsten alle aspekterne af et problem, som er blevet meget alvorligt, for det berører flertallet af kvinderne i de associerede lande ved Middelhavet. Det er korrekt, at der er forskelle mellem de forskellige lande, der er lys og skygger, men i almindelighed er kvindernes situation i disse lande særdeles bekymrende. Der er analfabetisme, afbrydelse af skoleuddannelsen, arbejdsløshed, kønsbestemt vold og sundhedsproblemer, som er forårsaget af forholdene omkring børnefødsler og manglen på passende sundhedspleje for kvinderne. Betænkningen kommer med en beskrivelse af alle disse situationer.
EU og medlemsstaterne bør forny deres forpligtelse over for kvinderne i Middelhavslandene. I utrolig mange tilfælde opfylder samarbejdsaftalerne ikke forpligtelsen til at være opmærksom på den særlige situation, som disse kvinder lider under. Det er det, vi kalder "en tværgående inddragelse af kønsaspektet", for den situation, kvinderne befinder sig i, er ikke magen til den situation, som mændene befinder sig i, og det er derfor nødvendigt fra begyndelsen af at analysere, hvordan denne situation er, for at kunne finde de nødvendige redskaber til en løsning.
Det regionale program inden for rammerne af Meda er desværre endnu en gang blevet forsinket, og derfor vil denne betænkning se lyset, længe før at dette regionale program bliver sat i værk. Jeg håber, at vi til den tid kan genoptage de grundlæggende tanker, som afspejles i denne betænkning.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi kan ikke blive ved med at beklage os over den situation, som kvinderne lider under i mange af verdens lande, i særdeleshed i dette så nærliggende område, uden at handle. Det er et uopsætteligt spørgsmål, og vi skal sætte skub i de nødvendige mekanismer for at opnå, at kvindernes liv i disse lande faktisk bliver bedre og lettere.
Vi skal gentage denne forpligtelse, for der er ingen tid tilbage, og vi skal handle.

Dybkjær
Hr formand, der er jo en tendens til, hver gang vi har spørgsmål om kvinder på dagsordenen, at det bare er kvinderne, der deltager i debatten. Derfor vil jeg gerne starte med at sige, at der faktisk er to mænd fra min gruppe, som har lavet en appel for ligestilling til Parlamentet, som også vil blive videresendt til formanden. I denne appel med titlen "Enough is enough", opfordrer man alle grupper til at se på, hvordan det egentlig går med ligestillingen hos dem, og tage aktivt initiativer til at forbedre ligestillingen.
Dernæst vil jeg gerne takke ordføreren for den glimrende betænkning, som meget godt redegør for et område, hvor det er nødvendigt at beskæftige sig med kvindernes situation, og jeg tager et par enkelte punkter frem, som jeg gerne vil fremhæve. For det første synes jeg, det er fantastisk vigtigt, at vi får statistik, og jeg vil meget opfordre Kommissionen til at se på, hvordan vi kan forbedre det statistiske grundlag, for enhver diskussion om kvinder og mænd og ulighed falder til jorden, hvis ikke vi har de nødvendige statistiske data. Om det skal være et overvågningsorgan eller en databank, eller hvad ved jeg, det er mindre vigtigt. Det afgørende er, at vi får statistikker.
Det andet er, at jeg synes, det er helt oplagt, og det har så også relation til netop denne appel, at Kommissionen sikrer, at kvinder deltager, når associeringsaftalerne skal forhandles. Vi ved jo godt, at vi meget ofte kun har mænd ved forhandlingsbordet. Når det er tilfældet, så er kvindernes situation på forhånd reduceret og bliver ikke et centralt tema.
Det tredje, jeg gerne vil fremhæve, er spørgsmålet om programmer. Det er afgørende vigtigt at undersøge, hvilke konkrete programmer vi kan tilbyde med henblik på en bedre uddannelse af kvinder, så de også selv vil være i stand til i højere grad at fremme ligestilling.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance vil gerne lykønske fru Kratsa med hendes udmærkede betænkning. Jeg vil ligeledes gerne understrege, at vi var meget tilfredse med den konstruktive måde, som betænkningen blev udarbejdet på, nemlig gennem et samarbejde mellem grupperne. Vi finder som ordføreren, at Euro-Middelhavssamarbejdet er meget vigtigt for Europa i politisk henseende. Samarbejdet er ikke kun en sikker måde at fremme Europas økonomiske interesser på, men har især til formål at skabe et område med fred, sikkerhed, stabilitet og velfærd. For at fremskynde samarbejdet er det nødvendigt med en bedre forståelse mellem den europæiske befolkning og befolkningen i partnerlandene samt et aktivt samfundsmæssigt midterfelt, som kan deltage i processen.
Kvinderne spiller en nøglerolle i denne sammenhæng. De skal anspores til at erhverve sig en selvstændig politisk identitet, og i den forbindelse skal de have mulighed for gennem uddannelse og bevidstgørelse at indhente den urimelige forfordeling, der har kendetegnet kvindernes situation i århundreder. Kvinderne må ikke længere kun betragtes som mødre, hvor vigtig deres rolle som opdragere end er. De skal ligeledes - såfremt de får adgang til undervisning - ses som ligeværdige partnere på arbejdsmarkedet og på den politiske scene. Med henblik på udvidelsen skal kvinderne i Syden indgå en solidaritetspagt med kvinderne i Norden, og de skal støtte hinanden i deres berettigede krav. Europa skal i den forbindelse fungere som motor. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder med dets inspirerende formand, fru Karamanou, bør i den henseende spille en meget vigtig rolle.

Bonino
Hr. formand, i hele denne betænkning - som jeg gerne vil takke fru Kratsa-Tsagaropoulou for - er der efter min mening en mangel, et tabu og et ord, som forties. Jeg forstår godt, at det er et følsomt emne, men uden dette ord kan vi ikke tage det grundlæggende spørgsmål op eller samarbejde med de kvindegrupper, som kæmper for deres frigørelse i disse lande. Det manglende ord er "religion", nemlig islam og den konstituerede magts politiske udnyttelse af islam.
Det centrale problem i forbindelse med kvindernes frigørelse i disse lande er - og det var det også i vores lande i lang tid - at religion og politik ligestilles, og på grund af denne ligestilling er og bliver shariaens bestemmelser i stadig større grad det eneste retsgrundlag for de love, som vedrører kvindernes vilkår i disse lande. Alt dette er ikke medtaget, og jeg kan godt forstå, at det er vanskeligt, men jeg er også bange for, at vores manglende mod ikke hjælper disse landes kvindegrupper, hvor kvinderne selv modigt begynder at rejse spørgsmålet om en adskillelse af den religiøse magt og den politiske magt.
De vigtigste love, der vedrører kvinderne, er de love, som kaldes civilstandslove. Alle de love, som kodificerer - og jeg gentager "kodificerer" - diskriminationen af kvinderne er imidlertid direkte afledt af en fortolkning af Koranen, selv om dette sker under forskellige former. Der er kvinder i disse lande, som kæmper for en magtadskillelse, og der er kvinder, som kæmper for en modernisering af Koranen. Alt dette er overhovedet ikke nævnt i betænkningen, hvor man opremser konsekvenserne, men ikke tager fat på årsagen. Det er jeg ked af, for jeg tror, vi selv er et skridt bagud i forhold til disse kvinder.

Sartori
Hr. formand, jeg vil også gerne tilslutte mig mange af vores kolleger og lykønske ordføreren med betænkningen. Efter at have hørt fru Boninos indlæg kan man så afgjort kun bekræfte rigtigheden af det, hun sagde. Det, at hun kun havde to minutters taletid, forhindrede hende uden tvivl i at uddybe spørgsmålet yderligere, og det er et vigtigt spørgsmål, der bestemt ikke skal tages op på den måde, som vi for nylig gjorde dette på i den betænkning, der fokuserede på "kvinder og fundamentalisme". Hvis vi tager spørgsmålet op på denne måde, hjælper vi hverken kvinderne eller os selv til på den ene eller den anden måde at bidrage til disse landes vækst, ikke blot den økonomiske vækst, men også den kulturelle vækst og således disse befolkningers evne til som helhed at gå bort fra nogle kulturelle og religiøse forhold, hvor menneskerettighederne og de borgerlige rettigheder for folk i almindelighed - og for kvinder i særdeleshed - bliver trådt under fode.
Derfor er det efter min mening hensigtsmæssigt, at vi tager spørgsmålet op på den måde, som fru Bonino foreslår, eftersom det er et emne, vi hidtil har behandlet meget lidt her i Parlamentet.
Når det gælder denne betænkning og dens indhold, vil jeg dog gerne lykønske ordføreren og komme med to henstillinger til Kommissionen og Rådet. Disse henstillinger er i øvrigt allerede medtaget i den tekst, der forelægges for os, og jeg ønsker blot at understrege dem. Den første henstilling er, at kvindernes tilstedeværelse på ethvert plan, nemlig i det sociale, økonomiske, finansielle og politiske liv på lige fod med mændene, også når det gælder beslutningstagningen, er en forudsætning for at sikre demokrati og således også fred og velfærd. EU's indsats for at nå disse målsætninger skal også omfatte en kontrol af, at man i de programmer, som vi allerede har iværksat eller er ved at iværksætte, ikke er eftergivende, når det gælder beskyttelsen af rettighederne, og at man i alt Rådets arbejde på partnerskabs- og samarbejdsområdet altid skal kræve, at disse rettigheder overholdes.

Gröner
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil også gerne takke fru Kratsa-Tsagaropoulou for den gode analyse og det fremragende samarbejde ved udarbejdelsen af betænkningen. Jeg mener, at vi godt kan vende tilbage til verdenskonferencen om kvinder i Beijing. Også her arbejdede man hen imod en styrkelse af kvindernes position, en capacity building, og Meda-programmet indeholder faktisk de rigtige instrumenter. Jeg må blot sige, at vi mangler de statistiske data for at kunne foretage en mere nøjagtig analyse. I f.eks. den årlige rapport mangler vi oplysninger, og der er endnu heller ikke fastlagt nogen indikator for fremskridt.
Hvorfor indeholdt Meda I og II ikke et eneste regionalt program, der udelukkende tog sigte på kvinder? Hvorfor bliver demokratiklausulen ikke anvendt i højere grad, når kvindernes rettigheder krænkes eftertrykkeligt, sådan som det f.eks. sker i forbindelse med genital lemlæstelse? Valenciano Martínez-Orozco-betænkningen indeholder nogle vigtige punkter på dette område. Hvorfor inddrages fundamentalismen ikke i højere grad? Her vil jeg gerne bede mine kolleger fra de andre grupper om at udvise mod til at drøfte det her i plenarforsamlingen og ikke forhindre behandlingen heraf i Præsidiet.
Jeg spørger mig selv, hvorfor kvinder i mange lande nægtes uddannelse. Tendensen er negativ. Netop i landområder er op til 60% af kvinderne udelukket fra uddannelse. Det samme gør sig gældende med den reproduktive sundhed. Hvorfor giver vores medlemslande ikke det røde kort til illegal menneskehandel, når det f.eks. handler om asyl og indvandring? F.eks. min medlemsstat inddrager for øjeblikket anerkendelse af ikke-statslig forfølgelse eller kønsspecifik forfølgelse som asylgrund i valgkampen, og kvinderne i Middelhavsområdet vil således i sidste ende heller ikke få del i vores gode tiltag i migrationsloven.
Efter min mening må vi kvinder altså i højere grad samarbejde på dette område, og med denne betænkning har vi foregået med et godt eksempel. Kvinder skal ikke alene i højere grad indtage samfundsmæssige funktioner, men også i partnerlandene, og i EU - det vil jeg gerne understrege - skal samarbejdsinstrumenterne i større udstrækning fokusere på kvinder, således at vi ved hjælp af demokratiprogrammet styrker kvindernes position og åbner dialogen, hvilket kommer os alle til gavn.

De Sarnez
Jeg vil først takke Rodi Kratsa for det udmærkede arbejde, som hun har udført. Denne betænkning understreger, i hvor høj grad EU skal beskæftige sig med at fremme kvindernes rolle i det økonomiske og sociale liv både inden for rammerne af fællesskabspolitikken og i samarbejdet med tredjelandene og Middelhavslandene. Jeg vil blot tilføje et par ord om den nuværende situation, der er udmærket beskrevet i betænkningen.
Selv om man i dag kan konstatere, at der er sket en forbedring af kvindernes forhold i visse middelhavslande, er der endnu langt igen, særlig hvad angår adgang til uddannelse, erhvervsuddannelse og beskæftigelse, men også på det sociale område for kvinder, der lever alene, er skilt eller alenemor, eller som bor på landet. EU skal fremhæve disse fremskridt, når de sker, og støtte dem hver gang, der er lejlighed til det. EU skal også sørge for, at de hensigtserklæringer, der fremsættes under forhandlinger om associerings- eller partnerskabsaftaler, virkelig følges op af konkrete foranstaltninger for at sikre en større social samhørighed.
Der er imidlertid langt igen. Der er en række hindringer for fremme af ligestilling i Middelhavslandene som f.eks. kulturelle og religiøse traditioners betydning og mangel på retlige og sociale strukturer. På et tidspunkt, hvor nogle af disse lande oplever en stærk økonomisk ekspansion, er det vigtigt at tilskynde til at lade ligestilling indgå i alle politikker, og særlig politikken for adgang til uddannelse og beskæftigelse, for kvinder kan kun få adgang til stillinger med socialt, økonomisk eller politisk ansvar, hvis der træffes særlige foranstaltninger vedrørende adgang til uddannelse suppleret med passende sociale foranstaltninger som f.eks. etablering af pasningsordninger for børn.
Det spanske formandskab har vist en levende interesse for udviklingen af programmer såsom Meda samt for et partnerskab mellem EU og disse lande. Det er en glimrende lejlighed til at tilskynde vores nuværende og fremtidige partnere til at fremme kvinders civile, sociale og økonomiske rettigheder for at skabe et aktivt samfund, som både kvinder og mænd deltager i, og som forhåbentlig på mellemlang sigt gør det muligt at oprette et område med fred, sikkerhed og fremgang.

Karamanou
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Kratsa varmt for såvel initiativet til at udarbejde betænkningen som for dens indhold og klare forslag til en politik.
Betænkningen er et stort bidrag til Middelhavslandenes kvinder, der trods en vis forbedring af deres vilkår i de senere år fortsat rammes af forskelsbehandling på grund af deres køn. Analfabetisme, fattigdom, vold i familien, mangelfuld medicinsk pleje og ringe deltagelse i det erhvervsmæssige og politiske liv er det, der især kendetegner kvindernes liv i landene ved Middelhavets sydkyst. Men værst af alt er, og på det punkt er jeg helt enig med fru Bonino, at kvinder er de største ofre for den religiøse og politiske fundamentalisme, ultrakonservatismen og de autoritære regimer, der for en stor dels vedkommende baserer deres magt på kontrol af kvinders seksuelle opførsel, livsstil, reproduktionsfunktion og endog den måde, de klæder sig på.
Der skal ikke herske tvivl om, at irrationalisme og intolerance er de største hindringer for såvel kvindernes frigørelse som for en almindelig social og økonomisk udvikling i disse lande. Det bedste forsvar mod tilbageskridtets og intolerancens magter er naturligvis at støtte statens verdslige karakter og den demokratiske retsorden. Vores budskab må være klart. Intet politisk system, ingen religiøs bevægelse, tradition eller skik må være hævet over respekten for kvinders fundamentale friheder, menneskerettighederne eller retsstaten. Så længe disse grundlæggende elementer i en demokratisk statsform ikke er til stede i mange af Middelhavslandene, vil håbet om en forbedring af kvindernes stilling være svagt, og afstemningerne ved de konferencer, der afholdes inden for rammerne af Barcelona-processen, vil være dækningsløse.
Derfor beder vi Europa-Kommissionen om at udnytte alle de redskaber, den har til sin rådighed, især ved forhandlingerne om associeringsaftaler, så der bliver indført tydelige klausuler og forpligtelser om anerkendelse og beskyttelse af kvinders rettigheder og af principperne for retsstaten som sine qua non betingelser for social udvikling i Middelhavslandene, og for at Middelhavsområdet kan fremstå som et område med fred og samarbejde.

Ebner
Hr. formand, jeg har fire bemærkninger til betænkningen. For det første er det efter min mening overordentlig positivt, at vi har denne betænkning. Jeg vil ligeledes gerne takke ordføreren for hendes bestræbelser.
For det andet mener jeg, at vi skal tilslutte os fru Boninos overvejelser. Betænkningen mangler netop den primære årsag til denne situation, der analyseres i betænkningen, til dels skånselsløst. Men årsagen mangler.
For det tredje forekommer det mig, at vi forholder os alt for venligt, alt for roligt, alt for harmonisk. Der appelleres meget, der anbefales, der anmodes, der understreges. Efter min mening kræves der alt for lidt. Jeg synes, vi skal udøve langt større pres på dette område fremover. Vi skal udøve et massivt pres på disse lande og på deres selskaber, også med henvisning til mulige - selv om jeg ved, at ordet ikke er det helt rigtige - sanktioner. Det vil sige, at vi skal sandsynliggøre over for dem, at vi skal få dem til at forstå, at det også vil få konsekvenser, hvis kvindernes ligestilling ikke påvirkes i positiv retning i disse lande.
For det fjerde - og her tager jeg en idé fra min liberale kollega fru Dybkjær op - er det afgjort også et emne for mænd! Jeg er lidt af en sjældenhed her i dag, men jeg håber, at de mænd, der ikke er til stede i dag, stemmer rigtigt og fører politikken i betænkningen et par skridt videre - og jeg håber også, det vil ske fremover.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Kratsa og Udvalget om Kvinders Rettigheder, for ud over selve indholdet i deres betænkning genoptager den på en skærpet måde dialogen mellem Europa og Middelhavslandene om kvinders rettigheder.
Barcelona-processen er faktisk dialogmidlet mellem Fællesskabet og Middelhavslandene. Grundlaget for denne dialog skal ikke kun være EU's principper, ej heller skal det kun være de andre landes principper og systemgrundlag. Det bør være international ret, menneskerettighedskonventionerne, Beijing-deklarationen, som landene har underskrevet, alle de internationale tekster og konventioner, som sætter kvinders rettigheder i centrum for menneskerettighederne. Sådan indføres spørgsmålet om køn igen i udenrigspolitikken. For Barcelona-processen er også en del af udviklingen af EU's udenrigspolitik.
Jeg vil gerne orientere Parlamentet om, at Kommissionen allerede har taget initiativ til at vedtage en anbefalings- og principtekst, og målsætningen er, at den bliver godkendt af udenrigsministrene, og at den skal ligge til grund for enhver traktat og aftale, som EU indgår med tredjelande, hvad angår kvinders rettigheder og kønsaspektet i udenrigspolitikken. De første møder mellem den kommissær, der er ansvarlig for udenrigspolitiske anliggender, og mig har allerede fundet sted. Det første møde mellem internationale eksperter på dette område er planlagt til at finde sted i midten af april. Vores mål er, at der i 2003 vil kunne fremvises et sammenhængende program med anbefalinger og principaftaler på politisk plan. Der skal naturligvis - ret snart går jeg ud fra - finde en særskilt forhandling sted med Udvalget om Kvinders Rettigheder, når vi har det samlede program og tidsplanerne, så vi kan forhandle med parlamentsudvalget om en specifik tekst.
Finansieringsredskaberne til Barcelona-processen er Meda I og Meda II. Som De så rigtigt bemærkede, kan vi ikke tillade os at være særligt stolte over Meda I's resultater på det sociale område eller inden for kvinders rettigheder. Vanskelighederne skyldes i høj grad den svage konvergens mellem de administrative systemer og desuden uenighed om principperne. Meda II's mål er på lang sigt, inden 2010, at der skal oprettes et område med fri udveksling mellem Europa og Middelhavslandene. Inden for disse rammer tilstræbes det at gennemføre programmer, der fører til en økonomisk udvikling i landene samtidig med socioøkonomiske foranstaltninger, der skal følge den økonomiske udvikling. I hjertet af disse foranstaltninger må man nødvendigvis finde foranstaltninger, der angår kvinder og deres deltagelse i uddannelsessystemet, på arbejdsmarkedet og i det sociale og økonomiske liv.
Det er Kommissionens ansvar i 2002 efter de fora, der opstod under det belgiske formandskab, at forberede et specifikt, regionalt program med aktioner angående arbejdsmarkedet, kvinders netværk, lettere adgang for kvinder til finansielle midler og udvikling af initiativer, der vedrører det faglige uddannelsesområde.
Betænkningen er virkelig et stort bidrag til det endelige program, der skal fremlægges af Kommissionen, men jeg vil gerne til sidst betone min egen overbevisning, nemlig at et hvilket som helst regionalt program, uanset omfanget af dets finansiering, hvis det ikke anvendes inden for rammerne af de internationale aftaler - og jeg nævner det igen, for mange gange opleves Europas tilnærmelse for paternalistisk - jeg gentager altså, at anvendelsen af programmet kun kan lykkes og føre til de resultater, vi alle ønsker, hvis det anvendes inden for rammerne af de internationale aftaler og Beijing-deklarationen om respekt for menneskerettighederne og respekt for kvinders rettigheder.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Analfabetisme og social udstødelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0009/2002) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om analfabetisme og social udstødelse (2001/2340(INI)).

Hermange
Hr. formand, for snart to år siden vedtog vi chartret om grundlæggende rettigheder. Det omfatter retten til adgang til viden og følgelig retten til at lære at læse, skrive og regne.
Derfor skulle alle tilbydes mulighed for at lære at læse og skrive som en grundlæggende rettighed, og forældrene, lærerne og politikerne skulle erkende, at de har pligt til at sørge for, at alle benytter denne chance, så meget mere som man, når man ikke kan udtrykke sig med ord, ofte udtrykker sig med næverne, fordi man føler sig udelukket fra skolen og arbejdspladsen, ja, endog familien.
Denne ret til adgang til viden gælder imidlertid ikke i dag, da 10-20% af EU's befolkning og helt op til 30% af befolkningen, hvis man regner ansøgerlandene med, anses for at være analfabeter. Det drejer sig om 45% i Portugal, 35% i Italien, 22% i Irland og Storbritannien, 15% i Tyskland og Frankrig, og i ansøgerlandene er det 42% i Slovenien og Polen, 33% i Ungarn, 29% i Bulgarien og 20% i Litauen.
Analfabetisme skaber en voksende kløft mellem de privilegerede, der befinder sig i en forholdsvis sikker situation, og de ugunstigt stillede og marginaliserede, der ikke har adgang til beskæftigelse, og som følgelig lider under økonomisk usikkerhed, er psykisk isolerede og udelukket fra samfundslivet.
Set fra et økonomisk synspunkt har analfabetisme som bekendt også følger for virksomhederne og moderniseringen heraf. Den medfører øgede udgifter i forbindelse med ulykker, øgede lønomkostninger og længere arbejdstid på grund af nødvendigheden af at ansætte supplerende personale.
Selv om Kommissionens og de andre institutioners indsats har frembragt en række dokumenter, støder den ikke desto mindre på nogle hindringer såsom utilstrækkeligheder på grund af mangel på troværdige oplysninger og den manglende forståelighed, som kendetegner visse programmer, samt politikker, som endnu ikke er tilstrækkeligt indarbejdet. Fru kommissær, derfor skal man sammenholde dette spørgsmål, som efter min mening er vigtigt, med de indarbejdede politikker og forbinde sociale mål med kulturelle og uddannelsesmæssige mål samt indlede en debat på politisk niveau for at skabe en bevidstgørelse om dette spørgsmål.
Ud fra denne betragtning anmoder jeg Kommissionen om hurtigst muligt at forelægge en grønbog om analfabetisme for Parlamentet og Rådet indeholdende en tidsplan for konkrete tiltag i lighed med den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, og som nøje fastsætter, hvilke foranstaltninger der skal træffes på europæisk niveau. Ud fra samme betragtning anmoder jeg Kommissionen om inden for rammerne af retningslinjerne for beskæftigelsen og i snævert samarbejde med de sociale aktører at fastsætte konkrete indikatorer og benchmarks for området analfabetisme. Jeg anmoder den også om en gang om året at forelægge en skriftlig status og statistiske oplysninger om gennemførelsen af målene for bekæmpelse af analfabetisme og social udstødelse.
Vi skal alle være bevidste om, at dette spørgsmål er vigtigt for både udviklingen og enigheden i de europæiske samfund. Vi er ikke altid bevidste om det, og derfor ville jeg ønske, at der, som min gruppe har foreslået i ændringsforslag 5, inden for rammerne af Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse i Thessaloniki kunne oprettes en form for europæisk center for analfabetisme, der dog ikke skulle være et selvstændigt center.
Jeg vil til sidst i forbindelse med de seneste ændringsforslag fra bl.a. De Grønne understrege, at jeg går ind for ændringsforslag 4, og at jeg ville have gået ind for ændringsforslag 2, hvis det var blevet betragtet som en tilføjelse. Selv om jeg ikke er imod det grundlæggende i ændringsforslag 3, hvori der anmodes om udarbejdelse af en grønbog om analfabetisme og manglende kendskab til tal, opfordrer jeg til at stemme imod, da jeg mener, at betegnelsen "grønbog om analfabetisme" selvfølgelig omfatter spørgsmålet om tal. Endelig kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 1.
Fru kommissær, kære kolleger, dette var de nærmere forklaringer, som jeg ville give Dem.

Mantovani
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne lykønske vores kollega, fru Hermange, med et initiativ, hvor hun har forstået at tage et af aspekterne af den nye strategi for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse op, nemlig analfabetisme, som jeg tror er en egentlig hindring for udøvelsen af de grundlæggende menneskerettigheder og efter min mening også for udøvelsen af enhver borgers rettigheder. Man gyser mildest talt ved tanken om, at over 10% af EU's befolkning er ramt af funktionel analfabetisme, når man tænker på den sociale dimension, hvor EU forfølger nogle ambitiøse målsætninger som dem, man satte sig på Det Europæiske Råds møde i Lissabon. Ifølge disse målsætninger er det for det første nødvendigt, at alle borgere råder over de nødvendige kvalifikationer til at kunne leve og arbejde i det nye informationssamfund, og for det andet skal vi sørge for, at vores økonomi bliver den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i verden. På disse betingelser og med disse målsætninger tror jeg, at det er nødvendigt at behandle analfabetismen - eller rettere analfabetismens problem - på en yderst beslutsom måde.
I beslutningsforslaget lægges der vægt på nogle punkter, som jeg anser det for nødvendigt at komme nærmere ind på. For det første er det at kunne læse og skrive en grundlæggende ret, som alle skal sikres. For det andet er bekæmpelsen af analfabetisme en nødvendighed, fordi den er ensbetydende med personlig frihed, og fordi den styrker den personlige frihed. For det tredje skal hele samfundet gøre en indsats for at rette op på denne bekymrende situation, og det gælder ikke mindst medlemsstaterne og de offentlige forvaltninger. For det fjerde er tilbagefaldsanalfabetisme, som især rammer ældre mennesker og navnlig dem, der risikerer social udstødelse - ikke mindst når de ikke længere kan klare sig selv og er nødt til at bo på beskyttede institutioner, hvor de definitivt forlader deres familie og deres sociokulturelle miljø - en plage, som skal bekæmpes. Derfor skal regeringerne iværksætte et stærkt initiativ via EU's programmer, og De, fru kommissær, som vi ved er lydhør over for problemet, får til opgave at tage dette spørgsmål op.

González Álvarez
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med en sætning fra ordførerens begrundelse, hvori hun klart giver udtryk for, at fattigdom og social udstødelse bør betragtes som værende en krænkelse af menneskerettighederne, og det samme gælder analfabetisme.
Vi skal ydermere huske, som hun selv har sagt, at mellem 10 og 20% af den europæiske befolkning er funktionelle analfabeter. Disse personers situation begrænser dem utrolig meget i at finde et værdigt arbejde og i at integrere sig i det samfund, de lever i. De har endda vanskeligt ved at læse nogle af de officielle dokumenter, som vi jævnlig fremlægger i registrene.
Denne situationen bidrager i virkeligheden også til, at der på et velstående kontinent som det europæiske er mellem 18 og 20% af befolkningen, som lever i fattigdom, i betragtning af at de ligger under 60% af gennemsnittet i deres oprindelsesland. Det er en uacceptabel situation.
Ordføreren foreslår en række mål, som vi er enige i, og som der skal tages hensyn til ved de kommende beslutninger.
For det første er der en definition af de forskellige former for analfabetisme - som vi ikke engang har i dag - med nogle fælles kriterier og mekanismer.
For det andet er der en fælles aktion mod selve denne situation med funktionel analfabetisme, med en åben samarbejdsmetode mellem de forskellige lande. Denne bekæmpelse af analfabetismen skal integreres i EU's andre politikker, og der skal tages hensyn hertil, hver gang der tales om uddannelse og erhvervsuddannelse. Der skal være en kalender over konkrete skridt, og Europa-Parlamentet skal tage disse fremskridt i betragtning som nævnt af ordføreren. Der skal være en integration i politikken om lige muligheder. Vi har netop diskuteret en anden betænkning, som taler klart om dette, og vi er helt klar over, at tallene for analfabetismen i alle lande altid ligger højest blandt kvinderne. Og endelig bør de sociale aktører og de berørte sektorer deltage.
Denne deltagelse er afgørende. I de gamle programmer mod fattigdommen var der, som De nok husker, konkrete projekter, som talte om den afgørende betydning, som deltagelsen af alle de berørte sektorer har.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, jeg skal lykønske fru Hermange for initiativet til denne betænkning om analfabetisme, da det er et problem, som vi normalt ikke ofrer meget opmærksomhed, fordi vi synes, at vi har opnået en total alfabetisering, eftersom flertallet af EU's medlemsstater i de seneste år har gjort en enorm indsats for at nå dette mål, og vi mente, at vi havde nået det.
Men der bliver flere og flere marginaliserede områder i byerne, der er en indvandrerbefolkning, som bosætter sig i vores byer, og det betyder, at problemet med analfabetisme, og i særdeleshed med funktionel analfabetisme, i dag er et virkelig alvorligt problem, for det er altid forbundet med fattigdom, marginalisering og social udstødelse. For os som forkæmpere for menneskerettighederne - der, som det er blevet påvist her, er en af de mest grundlæggende rettigheder - er der en forpligtelse til at henlede opmærksomheden herpå, så der findes programmer, som løser dette problem.
De, der især ser sig berørt, er de unge, som kommer fra disse befolkningskerner, og som ikke har en chance for at få adgang til beskæftigelse, og som i nogle tilfælde får dårlige job uden mulighed for at forbedre deres arbejdsvilkår. Efter topmødet i Lissabon har vi sat som mål at være det mest konkurrencedygtige vidensamfund i verden. Hvis informationssamfundet er fundamentalt for arbejdet i fremtiden, så har disse unge, som knap nok kan få et job på normale vilkår, ikke en chance, hvis ikke vi integrerer dem i dette informations- og vidensamfund.
Det haster derfor med at gennemføre programmer, aktioner via denne grønbog, som ordføreren anmoder om, så disse befolkningskerner, som øges på grund af indvandringen i disse år, får løst dette grundlæggende problem for at få adgang til andre personlige velfærdsordninger. Vi fæstner os altid ved sundhed, boliger og beskæftigelse, men dette er et grundlæggende problem, som det har høj prioritet at få løst.
Jeg lykønsker endnu en gang ordføreren med dette fremragende initiativ, som henleder opmærksomheden på et alvorligt problem, vi stadig har blandt os.

Ghilardotti
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren, fru Hermange, med hendes forelæggelse af denne betænkning for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og med hendes så grundige udarbejdelse af betænkningen.
Europa er som bekendt et af de kontinenter i verden, der har den største fremgang, men på trods af dette lever et betydeligt antal af vores medborgere under forhold, som er karakteriseret af stor fattigdom og social udstødelse. Foruden indtægtsniveauet er et af kriterierne for definitionen af disse forhold uden tvivl analfabetisme, som er et aspekt, der medfører udstødelse, og som er et angreb på menneskerettighederne, sådan som ordføreren så rigtigt siger i sin betænkning. Analfabetisme, både i form af udelukkelsen fra at lære fra starten og i form af tilbagefaldsanalfabetisme, skaber en voksende kløft mellem dem, der er privilegerede og nyder godt af sikkerheden i forbindelse hermed, og dem, der til gengæld er dårligt stillede og udstødte, som ikke har adgang til beskæftigelse, som isoleres, og som ikke deltager i det sociale liv.
Analfabetisme er ikke bare ensbetydende med udstødelse, men udgør ligeledes en omkostning, både for virksomhederne og samfundet. Selv om man ofte ikke tænker over det, er det et omfattende fænomen i Europa, men der eksisterer ikke nogen pålidelige og sammenlignelige tal.
I dag henhører bekæmpelsen af analfabetisme og social udstødelse hovedsagelig under medlemsstaternes kompetenceområde, men som det allerede er blevet sagt, satte stats- og regeringscheferne sig på topmødet i Lissabon den målsætning at gøre EU til den mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi osv. Desuden vedtog man i Nice EU's sociale dagsorden.
Derfor skal bekæmpelsen af analfabetisme og udstødelse være en af EU's og medlemsstaternes prioriteringer, og dette skal ske via en mobilisering af alle politikkerne i forbindelse hermed og inden for rammerne af en overordnet og integreret strategi. Vi støtter således kraftigt ordførerens anmodninger om, at der udarbejdes en grønbog og en handlingsplan, hvis indhold jeg ikke vil komme nærmere ind på her, eftersom det allerede er medtaget i betænkningen. Vi beder dog Kommissionen om virkelig at gøre sig til fortaler for dette. Parlamentet vil støtte disse initiativer og stå ved Kommissionens side, så Rådet vedtager dem.

Stauner
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, man tror det næppe, men 10-20% af EU's befolkning er ikke i stand til at forstå og anvende brochurer og andet materiale. Nu indrømmer jeg også gerne, at jeg uden faglig assistance ikke er i stand til at at udfylde blanketterne til min tyske selvangivelse, for slet ikke at tale om konkret at udfylde en ansøgningsformular til et europæisk støtteprojekt. Men det er sikkert heller ikke den slags dokumenter, den foreliggende betænkning henviser til.
Mennesker, der har problemer med at læse og skrive, begrænses i deres deltagelse i samfundslivet, og når det handler om at tjene til livets ophold, er de henvist til dårligt kvalificerede og dermed dårligt betalte job. I informationssamfundets og den livslange uddannelses århundrede er det af økonomiske, men især også af etisk-moralske grunde en pligt at beskytte mennesker mod denne skæbne. Parlamentet bør derfor redegøre for dette ofte pinligt fortiede problem og tilbyde nogle løsninger i betænkningen.
Ordføreren, fru Hermange, har gjort det så udførligt, som det var nødvendigt, og så kort, som det var muligt, i den foreliggende betænkning. Dog må den europæiske lovgiver begrænse sig til støtteforanstaltninger, når det handler om denne opgave, for generel uddannelse og erhvervsuddannelse henhører under medlemsstaternes ansvarsområde, og sådan skal det også fortsat være. Det er udelukkende medlemsstaternes opgave, at retten til uddannelse, som nu også er nedfældet i artikel 14 i chartret om grundlæggende rettigheder, gennemføres. Arbejdet ved det observatorium, der kræves i betænkningen, bør foregå i det allerede eksisterende Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse - Cedefop - i Thessaloniki med de ressourcer, man har til rådighed dér. Det er fornuftigt set ud fra et omkostningsperspektiv, og fordi de opgaver, Cedefop i forvejen beskæftiger sig med, er beslægtede med disse opgaver. Jeg beder Dem derfor om at godkende vores ændringsforslag 5.
Jeg ville også skrive under på og støtte et europæisk år for bøger og læsning, i betragtning af hvor tv-tossede vores unge ofte er.

Gillig
Hr. formand, fru kommissær, denne initiativbetænkning, som bør hilses velkommen, belyser på et bestemt punkt, nemlig analfabetisme, konkret to retningslinjer, som EU har stadfæstet ved at vedtage det europæiske charter om grundlæggende rettigheder og handlingsprogrammet til bekæmpelse af social udstødelse.
Faktisk er det enkelte individs ret til at lære at læse, skrive og regne det egentlige grundlag for udøvelse af statsborgerskabet, ligesom ordføreren Marie-Thérèse Hermange har gjort opmærksom på. Denne ret skal sikres ved hjælp af konkrete aktioner overalt, hvor denne svøbe påvises, og at lære at regne er helt nødvendigt i denne forbindelse.
Rent konkret skal disse aktioner efter min mening kunne udvikle sig i to retninger. På den ene side skal analfabetisme og beskæftigelse forbindes - det er forslaget om at iværksætte målrettede alfabetiseringsaktioner på arbejdspladsen - for at sikre kohærens i de beslutninger, der blev truffet i Lissabon, og på den anden side skal analfabetisme og social integration forbindes. Der skal således planlægges aktioner til social integration uafhængigt af de berørte personers erhvervsmæssige situation, og jeg tænker især på kvinderne. Jeg tror, at indvandrerkvindernes situation skal tages op i denne forbindelse.
I betænkningen opfordres der også til at oprette et observatorium, og jeg tror, at det er realistisk, at det kan ske inden for rammerne af et eksisterende instrument, nemlig Cedefop, da de retningslinjer og udgangspunkter, hvor der er overensstemmelse mellem medlemsstaterne, er grundlaget for enhver kohærent fællesskabspolitik.
Til slut vil jeg sige, at jeg tror, at denne betænkning skal betragtes som et redskab til etablering af en mekanisme, der inddrager de forskellige niveauer - det lokale, det nationale og det europæiske - som hver især har deres specifikke ansvar. I dag kræver behandlingen af disse spørgsmål tilskyndelse og initiativer fra EU for at få medlemsstaterne til at træffe beslutninger, der er vigtige for deres befolkning.

Fatuzzo
Først vil jeg gerne lykønske fru Hermange med denne vigtige og dybtfølte betænkning og ønske kommissæren, fru Diamantopoulou, god arbejdslyst. Jeg har den fornøjelse at se kommissæren for første gang i år, og jeg er sikker på, at hun vil arbejde lige så godt her i anden halvdel af embedsperioden som i de første to og et halvt år.
Betænkningen er efter min mening yderst vigtig, og det er yderst vigtigt, at fru Hermange understreger, at analfabetisme ikke kun er ensbetydende med, at man ikke kan læse og skrive, men at det også betyder, at man ikke forstår, hvad der bliver sagt, og at man ikke kan begå sig i det moderne samfund, hvor det ikke er tilstrækkeligt at kunne læse, men hvor det også kræver en vis kultur og tilvænning at være noget. I nogle af EU-landene når denne form for analfabetisme endda op på 30-35%. Derfor vil jeg gerne understrege, at det er vigtigt at løse dette problem. Kommissionen har også udarbejdet et andet dokument om dette emne, som er blevet forelagt for Kulturudvalget, nemlig den berømte "livslange læring". Her drejer det sig dog ikke om at lære de andre EU-landes sprog, men derimod om at lære vores eget lands sprog. Jeg er dog bekymret over det, som denne form for analfabetisme medfører, når der er valg. Vælgere, der lider af en sådan form for analfabetisme, ved ikke, hvad eller hvem de stemmer på, og de forstår ikke programmerne. Dette går ud over demokratiet. Jeg må sige, at pensionisterne udmærket er klar over, hvad de skal stemme, når der er valg, men vi skal sikre os, at alle forstår, hvorfor de stemmer, og hvem de stemmer på.

Thorning-Schmidt
Hr. formand, som andre har sagt, er dette en utrolig vigtig betænkning. Det, der er skræmmebilledet for fremtiden, er, at samfundet bliver delt op i to grupper: Dem, der er med og kan alt, der er forbundet med vidensamfundet, og dem, der ikke kan følge med, og som derfor bliver marginaliseret i samfundet. Og der er heller ingen tvivl om, at dette er et europæisk spørgsmål, hvorfor jeg også varmt støtter det, ordføreren har sagt, om, at den åbne koordinering er den bedste metode til at opnå fremskridt på dette område. Den eneste vej er at gøre det rigtig, rigtig pinligt for medlemslandene, hvis de ikke foretager sig noget på dette område, og det skal udstilles så åbent som muligt.
Vi skal hurtigst muligt gå videre med forslaget om livslang læring, og jeg håber naturligvis, at Kommissionen vil tage de betragtninger, som Parlamentet i dag vedtager, med i forslaget om livslang læring, for der hører de faktisk til. Og så mener jeg også, at vi skal bestræbe os på at få nytænkning ind på dette område. Vi skal tænke på, at hvis voksne mennesker skal lære noget, så skal de ikke gå i skole igen, nej, de skal lære på en anden måde, de skal lære via arbejdsmarkedet, de skal have fri fra arbejdet for at kunne tage deres uddannelse, de skal lære ved, at skolerne og undervisning kommer ud på arbejdspladserne. Jeg tror, det er meget vigtigt at finde forbindelsen mellem arbejdet og læring, sådan at vi kan fortsætte med den livslange læring.
Og det sidste, jeg vil sige, og som også er en idé til kommissæren, som man måske kunne gå videre med, og som også kunne presse medlemslandene til at bevise, at de gør noget på det her område, det er, at man måske kunne introducere videnregnskaber for de enkelte medlemslande, hvor de simpelthen årligt skulle redegøre for, hvor meget de har gjort ud af dette område med hensyn til analfabetisme og viden og uddannelse i det hele taget. Videnregnskaber, det er en god ide, fru kommissær, det håber jeg, De vil overveje.

Ebner
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tilslutter mig fuldt ud de mål, der blev opstillet i Lissabon. Det er efter min mening overordentligt positivt, at vi lever i et resultatorienteret samfund, der ønsker at være det mest konkurrencedygtige, det mest dynamiske og det mest videnbaserede. I den forbindelse er det naturligvis meget bedrøveligt at måtte konstatere, at samfundet i virkeligheden er inde i en udvikling, hvor det egentlig splittes, og at vi har en ny socialt svag, uddannelsesmæssigt svag gruppe i vores samfund. Ud fra den betragtning bifalder jeg betænkningen og mener, at disse dokumenter, der er blevet henvist til flere gange i dag i forbindelse med grønbogen, skal udarbejdes, og at hr. Pronk og hr. Stauners ændringsforslag om observatoriet skal vedtages.
Jeg vil gerne komme ind på et andet punkt i denne sag, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt forskellene inden for uddannelse og skolegang, i den eksisterende viden i de forskellige medlemsstater kan udlignes. Konceptet med at holde fast i de enkelte staters kompetencer på dette område er jo temmelig forældet. Vi bør revidere vores idéer og også acceptere en vis harmonisering, selv om det i visse lande vil medføre en betydelig omstrukturering. Det er ikke fair at forklare EU-borgerne, at de kan rejse og slå sig ned, hvor de ønsker det, når der så på grund af forskelligheder i skolesystemerne og anerkendelsen af uddannelsesstandarderne er tale om betydelige forskelle og dermed diskrimination i den konkrete gennemførelse.
Af den grund bør vi også benytte denne betænkning til at tage nogle skridt hen imod harmonisering på kulturområdet.

Diamantopoulou
Hr. formand, dagens betænkning om analfabetisme er et meget vigtigt bidrag til det store spørgsmål på europæisk plan om synet på de grundlæggende færdigheder: at kunne læse og skrive og have et praktisk kendskab til aritmetik, som en forudsætning for social integration og for, at EU kan nå målet fra topmødet i Lissabon, nemlig at der opstår en økonomi på grundlag af viden.
Vi befinder os under alle omstændigheder i en ny fase, hvor de grundlæggende færdigheder ikke blot består i at kunne læse og skrive. Der findes også færdigheder i IT-samfundets teknologier, den teknologiske kultur, udvikling af forretningssans, fremmedsprog, færdigheder i interpersonel kommunikation og deltagelse i samfundet. Men kunne sige, at alle disse ting for øjeblikket kunne rummes i tre simple ord: Jeg skal lære, jeg skal lære. Kommissionens politik på dette område kommer til udtryk gennem en række initiativer og programmer, der i øjeblikket er under udvikling som et resultat af samarbejdet mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen.
Jeg vil først og fremmest nævne Rådets anmodning i 2000 i Lissabon om, at Kommissionen skulle udarbejde en rapport om de konkrete fremtidsmål for uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne. Denne rapport blev fremlagt i Stockholm, og i øjeblikket forbereder man i Barcelona at præsentere et arbejdsprogram om adgang for alle til at opnå de grundlæggende færdigheder, for det er et af de 13 mål for EU's uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemer. Målet inkluderer med en tidshorisont på 10 år fastsættelsen af indikatorer til at måle, i hvilken grad medlemsstaterne sikrer, at enhver borger opnår viden og evne til praktisk anvendelse af aritmetik, læsning og skrivning. Det er første gang, en specifik indikator over en 10-årig periode kan vise udviklingen inden for dette område.
For det andet vil jeg gerne nævne Kommissionens meddelelse fra november 2001 om realiseringen af et europæisk område med livslang uddannelse, hvori vi betoner, at opnåelse af de grundlæggende færdigheder er en forudsætning for livslang uddannelse.
For det tredje vil jeg nævne den kommende handlingsplan om færdigheder og bevægelighed i EU, som i næste uge vil blive fremlagt af Kommissionens formand, hr. Prodi, og mig. Den fortæller, hvorledes vi kan opnå et reelt europæisk arbejdsmarked med bevægelighed og et minimumsniveau for fælles færdigheder på europæisk plan som forudsætninger.
Det fjerde punkt er Fællesskabets strategi for bekæmpelse af social udstødelse. De ved, at de fleste landes nationale handlingsplaner lægger vægt på en direkte forbindelse mellem social udstødelse og opnåelsen af de grundlæggende færdigheder. Og såvel i Equal-programmet som i socialfonden er der mulighed for finansiering af delprogrammer om adgang til de grundlæggende færdigheder, især for grupper, der er udsat for forskelsbehandling. Og lad os ikke glemme, at særlige grupper, såsom handicappede og indvandrergrupper, har meget større problemer med at opnå de grundlæggende færdigheder.
Det femte punkt er det internationale samarbejdsniveau, den internationale strategi. Europa-Kommissionen arbejder sammen med OECD, ASEM og G8-landene og støtter, at man direkte fremmer de grundlæggende færdigheder i de respektive dagsordener.
Specifikt med hensyn til betænkningen og i særdeleshed, hvad angår anvendelsen af den åbne koordinationsmetode, som jeg omtalte i forbindelse med strategien mod udstødelse, kan man mene, at dette punkt er blevet godkendt, og at metoden for åbent samarbejde og fælles mål i uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemerne også er noget, man kan forvente vil blive godkendt af Rådet (uddannelse) under dets møde i næste uge.
Med hensyn til grønbogen må jeg udtrykke visse betænkeligheder, især fordi vi vurderer, at der allerede er påbegyndt mange nye politiske initiativer, at der er vigtige forhandlinger i gang i forskellige råd, og at vi nu er i stand til at påtage os aktiviteter inden for læsning og skrivning, så måske vil det blot skabe yderligere forsinkelse, hvis vi skrider til udfærdigelsen af en grønbog, idet vi mener, at vi allerede har opnået tilstrækkelige oplysninger gennem det arbejde, der er foregået i de tidligere år.
Jeg vil også gerne komme ind på spørgsmålet om anbefalinger til medlemsstaterne vedrørende timer i læsning og skrivning og adgang til de grundlæggende færdigheder. Her vil jeg især gerne betone behovet for, at man respekterer subsidiaritetsprincippet og er opmærksom på, hvordan man respekterer uddannelsessystemerne, der udelukkende er de enkelte nationers ansvar. Metoden med åbent samarbejde er derfor et meget fint redskab, for gennem indikatorer og gennem udveksling af bedste praksis kan medlemsstaterne opnå en ekstra gevinst.
Med hensyn til det europæiske overvågningscenter for analfabetisme vil jeg gerne sige, at jeg bemærker mig parlamentsmedlemmernes forslag om behovet for at anvende eksisterende institutioner, såsom Cedefop, men jeg vil også gerne nævne allerede eksisterende programmer, såsom OECD's Pisa-program, der giver nogle umiddelbare svar. Inden vi opretter nye redskaber, må vi være sikre på, at vi anvender de allerede eksisterende effektivt.
Endelig med hensyn til forslaget om en årlig rapport om analfabetismen til Parlamentet vil vi undersøge, på hvilken måde Parlamentet kan orienteres mest effektivt, og vi vil se på, i hvilken grad Parlamentet kan udnytte rapporterne om de nationale handlingsplaner om social integration og rapporterne, der opstår af den åbne koordinationsmetode, altså hvorledes vi med eksisterende midler, med rapporter, der alligevel laves på årlig basis, kan udnytte denne dimension, så den tilbudte oplysning kan blive mangfoldig og mere effektiv.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0004/2002) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden (KOM(2001) 104 - C5-0536/2001 - 2001/2215(COS)).

Hermange
Hr. formand, det er sjældent, at man får ordet to gange i træk den samme dag. Jeg vil gerne takke Dem, fru kommissær, for Deres bemærkninger og forslag, som vi må drøfte.
Fru kommissær, vi har kritiseret topmødet i Nice meget, og dog har det givet Dem et enestående instrument, nemlig den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, der er en del af målet om at gøre EU til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden, sådan som det blev besluttet på topmødet i Lissabon. Da der som bekendt ikke er forståelse mellem de nationale og lokale europæiske partnere som helhed, rejser denne dagsorden spørgsmålet om ansvars- og kompetencefordelingen mellem de aktører, der deltager i gennemførelsen.
Dagsordenen er i kraft af det dobbelte formål at gøre den forståelig og tjene som socialt instrument et nøgleelement i den økonomiske og sociale modernisering, da iværksættelsen af denne dagsorden på lang sigt vil blive afgørende for gennemførelsen af de strategiske mål, som Det Europæiske Råd i Lissabon fastsatte. Det er vi overbevist om, selv om den i dag ikke er genstand for overvejelser af betydning.
Fru kommissær, derfor har Parlamentet og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender dybt beklaget, at de ikke kunne behandle den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden før Det Europæiske Råd i Stockholm. I denne forbindelse anmoder vi om, at Parlamentet ligesom arbejdsmarkedets parter inddrages i gennemførelsen og tilpasningen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, og vi insisterer på, at resultattavlen for fremtiden i højere grad kommer til at afspejle de implicerede parters forskellige ansvar. Vi anmoder også Kommissionen om at oplyse, hvordan den agter at følge op på vores anmodninger, herunder især at definere et egnet retsgrundlag for at udvikle den civile dialog, opstille en skatte- og lovgivningsmæssig ramme for udviklingen af erhvervsdrivende foreninger, integrere den sociale dimension i konkurrencepolitikken, forelægge et direktiv om den sociale beskyttelse for de nye arbejdsformer, styrke handlingsprogrammet og instrumenterne til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse og forelægge et forslag til ændring af direktiv 92/85/EF om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for kvindelige arbejdstagere samt tage initiativ til behørig beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder.
Fru kommissær, som De ved, anmoder vi Dem også om at fremskynde en del af arbejdet, og navnlig snarest muligt at fremlægge et forslag til ændring af direktivet om samarbejdsudvalg, således at den lovgivningsmæssige procedure kan afsluttes som planlagt, at forelægge Parlamentet et memorandum om politikken for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, der kan tjene som høringsdokument, at foretage en undersøgelse og en grundig evaluering af Luxembourg-processens virkninger og endelig foreslå konkrete initiativer med henblik på det europæiske handicapår.
Fru kommissær, vi er overbevist om, at denne resultattavle ikke blot bør indeholde de aktioner, som Kommissionen har gennemført, men den bør på sigt blive et strategisk instrument, der gør det muligt at følge dagsordenens gennemførelse og eventuelt tilpasse den. Vi er også overbevist om, at der bør ske en styrkelse af partnerskaberne i forbindelse med alle de aktioner, der gennemføres på dette område.
Fru kommissær, De har takket være topmødet i Nice et enestående redskab til rådighed. De har således en vigtig rolle at spille for at gøre social- og arbejdsmarkedspolitikken endnu mere forståelig. De bør benytte lejligheden til at gøre handlens Europa til menneskets Europa. Som De ved, vil Parlamentet altid bistå Dem.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, jeg vil også gerne takke fru Hermange for den særlige opmærksomhed og følsomhed, hvormed hun har udfærdiget sin betænkning for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og jeg er enig med hende i, at resultattavlen over den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden også bør indeholde alle de fastsatte aktiviteter samt ansvarsfordelingen, og at den skal fremlægges for Europa-Parlamentet i så god tid, at det kan undersøge den og give sin mening til kende.
Europa-Parlamentet har fra første færd støttet Kommissionens forslag om udarbejdelsen af en sammenhængende politisk ramme for den sociale udvikling, men det betonede, at den moderniserede, europæiske standard, som den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden er, på en bedre og mere effektiv måde skulle tjene den værdifulde solidaritet og retfærdighed, som ligger til grund for den europæiske integrationsproces, men som rammes i dag. For at fremme disse værdier betonede Europa-Parlamentet i sit beslutningsforslag, at man skal fremme kvinders fulde deltagelse i det økonomiske og sociale liv.
I sit beslutningsforslag betoner Europa-Parlamentet også, at kønsaspektet skal være indeholdt i alle de områder, der omfattes af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, og at det skal følges op af regelmæssige rapporter. Der skal fremsættes ændringsforslag til det direktiv, der omhandler sikkerhed og sundhed under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, nemlig Rådets direktiv 92/85. Ansvarsfølelsen hos arbejdsmarkedets parter skal styrkes, hvad angår anvendelsen af lige løn og lige muligheder. Der skal tages initiativ til at forbedre arbejdstiden og til at sikre en bedre balance mellem familieliv og erhvervsliv. Ligestillingen mellem kønnene skal fremmes i alle førtiltrædelsesforhandlingerne, og dialogen med kvindeorganisationerne i ansøgerlandene skal ligeledes fremmes.
Som ordfører for Udvalget om Kvinders Rettigheder vil jeg gerne i forbindelse med udarbejdelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden bede Kommissionen orientere Europa-Parlamentet om, hvorledes den har til hensigt at følge op på ovenfor anførte spørgsmål, og om den har til hensigt at fremlægge et forslag til direktiv om ligestilling på andre områder end beskæftigelsen. Endelig betonede Europa-Parlamentet behovet for at lette de sociale organisationers deltagelse, så jeg vil gerne spørge om, hvilke initiativer De påtænker at tage for at fremme kvindeorganisationernes deltagelse.

Van Lancker
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne lykønske Marie-Thérèse Hermange og takke hende for det gode samarbejde. Resultatet er der. Betænkningen bygger på meget stor enighed, for der er ikke stillet et eneste ændringsforslag. Jeg mener imidlertid, at Parlamentet med betænkningen har sat sig mellem to stole. På den ene side er det sådan, at den resultattavle, som vi behandler, for længst er passeret. På den anden side er den nye resultattavle endnu ikke endeligt vedtaget af Kommissionen, til trods for at man på rådsmødet i Stockholm lovede, at den ville foreligge senest i januar sammen med synteserapporten for rådsmødet i Barcelona.
Jeg vil i hvert fald gerne takke kommissæren for, at vi sammen med koordinatorerne havde mulighed for at indhente aktuelle oplysninger om Kommissionens hensigter samt at udtale os om vores bekymringer med hensyn til situationen omkring gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden. Jeg mener, at vi skal systematisere dette gode initiativ, fru kommissær, for at sikre, at Parlamentet involveres i gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden.
Jeg vil gerne give debatten lidt mere aktualitetsværdi ved at benytte lejligheden til meget at opfordre Dem, fru kommissær, men især - og det understreger jeg - hele Kommissionen til fuldt og helt og ifølge tidsplanen at gennemføre ambitionerne fra den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden og løfterne under det svenske og belgiske formandskab. Der er en del grunde til, at vi er bekymrede, fru kommissær. Det er naturligvis rigtigt, at der er opnået gode resultater i 2001, men det er meget vigtigt, at tempoet fastholdes, og i den forbindelse er det nødvendigt med en ny og bedre resultattavle, som klart angiver ansvarsområderne med de tilhørende tidsfrister.
Jeg vil gerne give et par eksempler på vores bekymringer. For det første er arbejdsmarkedets parters rolle ved gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden meget vigtig med hensyn til arbejdets tilrettelæggelse og livslang uddannelse, og jeg håber, at de vil yde et væsentligt bidrag til topmødet i Barcelona. Når samrådet mislykkes, skal lovgiveren imidlertid tage over, og det er i øjeblikket tilfældet med tidsbegrænset arbejde, hvor vi længe har ventet utålmodigt på et initiativ fra Kommissionen.
For det andet er der efter den vellykkede udformning af direktivet om arbejdstagernes deltagelse inden for rammerne af Det Europæiske Selskab og direktivet om information og høring af arbejdstagerne ingen hindringer for en revision af direktivet om Det Europæiske Samarbejdsudvalg. Det gælder ligeledes for handlingsplanen om sikkerhed og sundhed, som fru Hermange netop var inde på. Ifølge den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden skulle disse initiativer have foreligget ved udgangen af 2001 eller i starten af 2002, men i Kommissionens operationelle program, fru kommissær, står der ingenting. Jeg får også signaler om, at der er nogen modstand i Kommissionen. Endelig, hr. formand, vil jeg gerne gennem Dem, fru kommissær, sige én ting til Kommissionen: pacta sunt servanda. Parlamentet vil aldrig acceptere, at gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden udsættes, og jeg håber, at De kan bruge Parlamentets støtte i Kommissionen.

Attwooll
Hr. formand, ELDR-Gruppen vil gerne ønske fru Hermange tillykke med betænkningen og den enstemmighed, som betænkningen opnåede på udvalgsplan. Når dette er sagt, er det kun rimeligt at gøre opmærksom på, at det vil blive noget vanskeligere for os at opnå konsensus i Parlamentet, når Kommissionen fremlægger nogle af de forslag, som nævnes i punkt 14.
I nogle tilfælde vil det afhænge af udformningen af forslagene af hensyn til vores forpligtelse til subsidiaritet. I andre tilfælde vil det afhænge af forslagenes præcise indhold. Jeg vil f.eks. gerne give udtryk for mine egne betænkeligheder i forbindelse med andet indrykkede afsnit i det pågældende punkt og alle andre forslag til etablering af skatte- og lovgivningsmæssige rammer for udviklingen af erhvervsdrivende foreninger, den tertiære sektor. Mange frivillige organisationer har allerede henvendt sig til mig og givet udtryk for deres betænkeligheder vedrørende en sådan foranstaltning, som meget vel kunne ende med at være en hæmsko for deres aktiviteter, medmindre den udformes helt korrekt.
Det er blot en af grundene til, at jeg gerne vil give min helhjertede støtte til første indrykkede afsnit i punkt 14. Da jeg udmærket ved, hvor meget frivillige bidrager til vores velfærd, reflekterer jeg undertiden over, hvordan vores samfund ville se ud uden deres indsats. Vi skal have det helt rigtige retsgrundlag for den civile dialog. Uden dette grundlag vil det være meget vanskeligt at gøre det, som Parlamentets formand har opfordret os til i dag, nemlig at involvere EU's borgere i Europas fremtid.

Ainardi
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, selv om topmødet i Nice kastede lys over nødvendigheden af en europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik, skal der endnu gøres en stor indsats for at sikre en dristig social- og arbejdsmarkedspolitik, der kan forbedre livet for vores medborgere.
EU skal være drivkraften bag sociale garantier. Vi står ikke her i Parlamentet uden for det, der rører sig i samfundet. Jeg tænker i denne forbindelse på det andet internationale sociale forum i Porto Alegre, der endnu en gang har gjort opmærksom på mange samfundsmæssige valg, der skal tages i betragtning.
For os drejer det sig om at leve op til europæernes forventninger. Et fremskridt er imidlertid et fremskridt, og for mit vedkommende glæder jeg mig også over bemærkningerne i betænkningen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden.
Jeg glæder mig også over, at Marie-Thèrèse Hermange har valgt at lade betænkningen omfatte en række væsentlige bemærkninger.
Jeg vil uddybe mine bemærkninger vedrørende tre punkter i anbefalingerne i betænkningen. For det første beklager jeg, at Kommissionen ikke har taget anmodningerne fra Parlamentet om strejkeretten på europæisk niveau og retten til kollektive aktioner i betragtning. Disse to rettigheder forekommer mig yderst vigtige for, at den samfundsmæssige forbindelse mellem arbejdstagere, arbejdsgivere og politiske repræsentanter kan fungere tilfredsstillende. Disse rettigheder er fremskridt, der kan betegnes som civilisationens fremskridt, og Europa må ikke sakke bagud på dette område, idet demokratiet til stadighed er et centralt emne i Parlamentets debatter.
For det andet vil jeg fremhæve anmodningen i betænkningen om, at der gøres en ny indsats, hvad angår den sociale dimension af udvidelsen. Dette spørgsmål skal også være det centrale i vores drøftelser. Udvidelsen skal blive en succes. Det sker ikke, hvis succesen begrænses til en snæver vision af konvergenskriterier. Den indebærer, at man skal gå ud fra befolkningernes behov og det enkelte ansøgerlands potentiale, og det skal ske ud fra et ønske om at øge livs- og arbejdskvaliteten for alle.
For det tredje er det efter min mening meget vigtigt, at alle Kommissionens beslutninger om koncentrationer tager de sociale følger og den fysiske planlægning i betragtning. Spørgsmålet om opfølgning og iværksættelse er naturligvis yderst centralt.
Jeg kan konkludere, at jeg er enig i hovedtrækkene i bemærkningerne i Marie-Thèrèse Hermanges betænkning, og min gruppe stemmer selvfølgelig for betænkningen.

Crowley
Hr. formand, jeg vil også gerne ønske ordføreren tillykke med betænkningen. Parlamentet ønsker en større rolle i beslutningstagningen vedrørende social integration for bedst at kunne opfylde behovene hos de grupper, som vi repræsenterer. Parlamentets rolle skal være konstruktiv. Jeg har imidlertid nogle betænkeligheder vedrørende omfanget af den lovgivning, som betænkningens forslag vil medføre - med endnu mere bureaukrati, der bestemt ikke vil tjene idealerne bag den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden.
Vi må prioritere etableringen af et godt erhvervsklima, hvor der kan skabes beskæftigelse, og hvor gode og reelle arbejdspladser opretholdes inden for EU. I dag er det meget almindeligt og ofte lettere for industrien og virksomhederne at undgå områder med høje sociale omkostninger og høj beskatning. Vi må arbejde for et mere progressivt system, hvor arbejdstagerne er berettigede til mest muligt af deres indtægter, og hvor der via staten er bedre sociale ydelser på bolig-, sundheds- og uddannelsesområdet. Vi kan måske ikke opnå alt dette med forslagene i denne betænkning, men jeg støtter betænkningen med visse forbehold.
Vi må også se på hele den lovgivningsmæssige proces i forbindelse med kravene i denne betænkning. Selv om Parlamentet ønsker at spille en større rolle i forbindelse med koordination og hurtigere handling, ønsker Parlamentet også mere lovgivning - belært af erfaringen. Der er behov for lovgivningsinstrumenter i forbindelse med manglende gennemførelse af forhandlinger i forbindelse med uddannelse, livslang læring, arbejdets tilrettelæggelse og omstilling til nye arbejdsformer, retningslinjer for forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter og supplerende sygeforsikring.
Kommissionen har imidlertid foreslået noget helt andet. Kommissionen har taget et langt mere proaktivt og fremsynet skridt i sine forslag. Vi må støtte opfordringen til forskning, som desværre ikke er understreget i betænkningen. Der er behov for langt større indsats i forhold til beskæftigelsen. Der skal lægges vægt på forbedring af arbejdspladser. Der skal gøres mere for at opbygge Europas arbejdsmarked med større mobilitet.
Endelig må vi også spille en større og mere tydelig rolle i forbindelse med handicappedes forhold. Handicappede udgør 10% af befolkningen, og alligevel udelukkes de fra mange dele af livet. Vi har endnu ikke gjort nok for denne gruppe.

Smet
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Hermange med hendes betænkning samt Kommissionen med meddelelsen. Det er et nyt middel, som udvikles. Det er første gang, at det foreligger, så det er klart, at det skal videreudvikles i fremtiden. Al kritik skal derfor ses i lyset heraf, og kritik er altid relativ. Jeg mener, at det er et godt middel, og jeg har kun to bemærkninger.
For det første har vi udarbejdet meget europæiske lovgivning. En af de ting, som man henviser til i bilaget til meddelelsen, er nødvendigheden af kodificering. Det er efter min mening absolut nødvendigt, fordi den europæiske lovgivnings kompleksitet og den store mængde europæisk lovgivning begynder at skabe problemer. Vi kan naturligvis slå til lyd for mere europæisk lovgivning, og der skal sandsynligvis udarbejdes mere europæisk lovgivning inden for det sociale område. Før eller senere bliver vi dog nødt til at tage en pause og se, hvor langt vi er kommet, især i lyset af udvidelsen. Alle de nye love skal også indføres i ansøgerlandene. I betragtning af situationen i ansøgerlandene inden for det sociale område er det bestemt ikke en selvfølge. De har ofte et udviklingsefterslæb på det sociale område, og hvis der udarbejdes nye love, finder de også anvendelse på dem. Derfor slår jeg til lyd for, at der af og til laves en oversigt over den aktuelle situation. Er det ikke nyttigt at se på resultaterne af de eksisterende love? Hvordan fungerer de i praksis? Skal resultatet i praksis ikke medtages på resultattavlen, så vi får en oversigt over ikke kun vores ønsker om forbedringer, men ligeledes over realiteterne inden for området? Jeg slår til lyd for, at det også medtages på resultattavlen.

Weiler
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne indlede med at lykønske fru Hermange og takke hende for denne gode betænkning, der er nøjagtig lige så god som den foregående. Vi deler hendes analyse, men vi deler også den kritik, hun fremfører i betænkningen.
Jeg vil også gerne takke Dem, fru kommissær, for Deres idéer i forbindelse med Barcelona-topmødet. Jeg fortalte min besøgsgruppe fra Bad Hersfeld i morges, hvilket engagement De lægger for dagen. Parlamentet, og især min gruppe, har i høj grad støttet Deres dagsorden, men nu forventer vi også nogle konkrete forslag og initiativer, handlingsplaner og også direktiver, fru Smet. Helt uden direktiver går det ikke. Vi bør naturligvis anvende den nye koordinationsmetode i højere grad end tidligere, især i diskussionen med ansøgerlandene. Det er efter min mening et fremragende instrument til at inddrage disse lande allerede nu og give dem mulighed for at fremføre deres aktuelle bekymringer og deres resultater for os.
Jeg er heller ikke her enig med fru Smet i, at ansøgerlandene er bagud på alle disse punkter. Jeg mener, vi har et presserende behov for en reform af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. Hvis De har problemer i Deres hus, fru kommissær, så tag dog den fremragende betænkning fra Parlamentet fra sidste efterår.
Vi må også udforme socialpolitikken præventivt og ikke kun handle, når barnet så at sige allerede er faldet i brønden. Skandalen med langturschaufførerne i Luxembourg er kun toppen af isbjerget. Vi bør måske tage den luxembourgske regeringschef på ordet. Han har sagt, at der er et presserende behov for, at EU handler på dette område. Det spanske formandskab tøver desværre noget, men Parlamentet støtter Dem fuldt ud, fru kommissær.

Figueiredo
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, i hvilket omfang EU gennemfører sin social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, er en vigtig indikator for, hvor stor EU's interesse er for at løse de utallige sociale problemer, der stadig findes. Sagen er imidlertid den, at dels er gennemførelsen af den socialpolitiske dagsorden præget af store forsinkelser, dels slår den hverken igennem inden for andre politikområder eller i Fællesskabets budget, og der kan ligefrem konstateres en nedgang i bevillingerne til beskæftigelse og sociale anliggender, hvilket på ingen måde er rimeligt.
Selv når det gælder social integration, og på trods af de kilometervis af papir, der er skrevet om dette spørgsmål, når det gælder de nationale planer for social integration og de utallige hensigtserklæringer, er sagen den, at der fortsat er meget alvorlige problemer, der kun kan blive værre på grund af den økonomiske afmatning og det stædige ønske om privatiseringer i de grundlæggende sektorer og af de offentlige tjenesteydelser, der er afgørende for en ægte social integrationspolitik, helt bortset fra den kendsgerning, at midlerne stadig er alt for få.
Hvis de ansvarlige i EU fortsætter ad denne vej, kan man, som det anføres i betænkningen, frygte, at det ikke bliver muligt at få indfriet alle forpligtelserne i dagsordenen inden 2005. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen fremskynder sit arbejde, men frem for alt må den ændre politik og virkelig prioritere det sociale område, herunder ordentlig beskæftigelse med rettigheder, bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, garanti for overholdelse af rettigheder for især de svagest stillede grupper, såsom børn, ældre, indvandrere og handicappede, og gennemførelse af lige muligheder for mænd og kvinder på alle områder.
Til slut vil jeg gerne takke ordføreren, Marie-Thèrese Hermange, og kollegerne i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for at have inkluderet de forslag, som jeg fremsatte, herunder dem, der anmoder Kommissionen om at tage initiativer og udarbejde en handlingsplan for effektiv forebyggelse af muskel-/skeletskader på arbejdspladsen, tage initiativ til behørig beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder, navnlig ansættelsesforhold, i forbindelse med omstruktureringer og flytninger af virksomheder og tage initiativer og især at udarbejde en handlingsplan til gennemførelse af ligeløn for kvinder og mænd.

Nobilia
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne give udtryk for min tilfredshed med fru Hermanges glimrende arbejde, men samtidig må jeg også give udtryk for en vis skuffelse over indholdet i Kommissionens meddelelse.
Jeg ønsker selvfølgelig ikke at se bort fra Kommissionens forskellige initiativer på beskæftigelsesområdet og med hensyn til visse sociale spørgsmål, og jeg ønsker heller ikke at benægte de forhandlingsinitiativer, som arbejdsmarkedets parter har taget.
Det forholder sig dog således, at selv om dagsordenen har sin egen planlægningsstruktur, som man gik ind for efter mødet i Nice og ikke mindst i konklusionerne fra Rådet i Lissabon - som vi i øvrigt naturligt nok er enige om - lader denne foreløbige vurdering af dagsordenens gennemførelse til at være noget possibilistisk og uden forbindelse til det oprindelige formål og de målsætninger, man havde sat sig med den. Man må nemlig spørge sig selv, om der i mellemtiden er en model og nogle fastlagte rammer for udøvelsen af ansvaret hos det store antal personer, der er taget højde for i dagsordenen, om det er muligt at konstatere selv en lille kvalitetsforbedring i arbejdet, og hvilke særlige kendetegn den har. Og man må spørge sig selv, om arbejdsformidlingssystemerne og de systemer, hvor der gives information om mulighederne, udfører deres opgave på en hensigtsmæssig måde, og om de undervisnings- og uddannelsesmæssige retningslinjer begynder at blive rationaliseret.
Når det gælder fleksbilitet og sikkerhed, bør det i øvrigt opklares - både på EU-plan og på nationalt plan - om der for de industrielle forbindelsers vedkommende er en stabil tendens til udvikling, om de lokale myndigheder og arbejdsmarkedets parter begynder at give et ansvarligt bidrag til de nationale handlingsplaner, og om disse handlingsplaner er fuldt ud i tråd med EU's retningslinjer.
Det er ligeledes nødvendigt at finde ud af, om medlemsstaterne i det mindste er begyndt at foretage nogle overvejelser om deres sociale system, hvis man skal have et samlet overblik over samhørigheden inden for landegrænserne, integreringen af marginaliserede grupper eller grænserne for marginalisering på grund af alder, handicap, køn eller erhverv.
Det sidste aspekt vedrører udvidelsen, som der lægges stor vægt på i dagsordenen, hvilket ikke er tilfældet i denne foreløbige vurdering, hvor der kun henvises til udvidelsen i forbindelse med ngo'ernes indsats, selv om denne indsats selvfølgelig er vigtig.
Det, som man i den sidste ende ønsker at understrege, er, at selv om en stor del af området hører ind under subsidiaritetsprincippet og under flere parters aktive ansvar, er den sociale protokol - på trods af forsinkelsen - en integreret del af traktaterne, og socialpolitikken står langt om længe side om side med den økonomiske politik i den åbne samordningsmodel.
Derfor er det væsentligt, at Kommissionen spiller en mere effektiv og beslutsom rolle, som Europa-Parlamentet skal inddrages i på en mere omfattende og kontinuerlig måde.

Grönfeldt Bergman
Hr. formand, jeg nærer stor respekt for det ambitiøse arbejde, som ordføreren, fru Hermange, har lagt i betænkningen om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden. Jeg er dog samtidig bekymret over, at arbejdet munder ud i en anmodning om en lang række lovgivningsinitiativer fra Kommissionens side. Dette gælder bl.a. livslang læring, arbejdets tilrettelæggelse, behov for forening af arbejds- og privatlivet, arbejdsmiljøpolitik, supplerende sygeforsikring og vikararbejde.
Der er to primære årsager til, at jeg mener, at krav om lovgivningsinitiativer på disse områder er den forkerte vej at gå. Den første er, at disse anliggender ifølge os svenske moderate ikke bør håndteres på fællesskabsplan. De klares bedst på nationalt plan og naturligvis allerbedst gennem forhandlinger på nationalt plan.
Den anden er, at muligheden for at gennemføre en udvidelse af Unionen i høj grad vanskeliggøres af, at der lægges stadig flere sider lovgivning til de tusinde og atter tusinde sider lovgivning, som det allerede i dag kræves af ansøgerlandene, at de accepterer og gennemfører. Derfor tilslutter jeg mig det, fru Smet sagde om, at det er vigtigt at stoppe op, reflektere og revidere den lovgivning, som allerede findes.
Vi får ikke mulighed for at stemme imod de enkelte punkter i betænkningen. Vi svenske moderate kan ikke støtte betænkningen som helhed ved den endelige afstemning, selv om der egentlig er meget i betænkningen, som efter vores mening er positivt. Desværre ligger initiativerne dog, som jeg sagde tidligere, på det forkerte plan. De burde ligge på nationalt plan.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil for det første gerne sige, at betænkningen er et positivt bidrag til en forbedret anvendelse af et vigtigt redskab. Som fru Smet sagde, er det meget vigtigt, at vi bemærker, at det er første gang, vi får et redskab til en social- og arbejdsmarkedspolitik på europæisk plan, et redskab, der er opnået efter meget vanskelige og ømtålelige forhandlinger. Betænkningen og medlemmernes tilkendegivelser berører tre spørgsmål: essens, tid og procedure. Med hensyn til essensen vil jeg gerne erindre om, at Kommissionen i foråret 2000 betonede behovet for en forpligtende social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden, og efter seks måneder med et meget tæt samarbejde mellem Kommissionen, det franske formandskab og fru Van Lancker fra Parlamentet opstod et meget vigtigt politisk forarbejde, så der i Nice for første gang kunne fremlægges en aftale mellem de ledende stater om en femårig, langsigtet social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden. Kommissionen har derfor en konkret pligt til at realisere den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, og hvert år meddeler den sit program, så forpligtelserne er opfyldt i 2005. Jeg vil gerne erindre om, at jeg i oktober 2000 for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender fremlagde resultaterne af dagsordenens anvendelse det første år. Effektivitetsgraden, overensstemmelsen mellem forpligtelser og realisering var 100%. Igen i oktober 2001 forelagde jeg for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender en liste over aktiviteterne i 2001, hvor overensstemmelsen mellem forpligtelser og resultater igen var 100%. Spørgsmålet er så, om dagsordenen er fast, eller om den fremover skal udvides med nye elementer.
Kommissionen er i høj grad - jeg kunne sige i absolut grad - forpligtet af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, sådan som den blev vedtaget i Nice på grundlag af den dagsorden, der blev aftalt i 2000. Vi har forpligtet os til at revidere den i 2003, og jeg er naturligvis enig i, at Parlamentet skal spille en meget vigtig rolle i dens revidering.
Et andet punkt er tiden. For det første er det nødvendigt, at der samlet fremlægges en betænkning om dagsordenen og en sammenfattende kommissionsrapport til Rådet til foråret. Det skaber selvfølgelig et tidsproblem, som vi vil forsøge at løse. For det andet går kritikken på dagsordenens resultater det første år, sådan som fru Hermange anfører i sin betænkning. Men her må vi huske på, at der gik to måneder fra beslutningen blev truffet i Nice, til den specifikke betænkning blev fremsat.
Dernæst med hensyn til proceduren kan jeg tilslutte mig betænkningen på tre punkter. For det første skal den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden og resultattavlen ikke kun være en simpel registrering af de gennemførte punkter, men den skal nøje undersøge de bredere præstationer og være fremtidsorienteret. For det andet skal den helt afgjort give udtryk for et bredere syn på alle de medvirkendes deltagelse i fortiden og for forventningerne for fremtiden. De medvirkende er naturligvis arbejdsmarkedets parter, men også kvindeorganisationer og organisationer fra det civile samfund, såsom de af parlamentsmedlemmerne beskrevne.
Det tredje punkt er, at dagsordenens stabilitet og sammenhæng ikke må få en dogmatisk karakter. Vi skal altså kunne gribe ind, hvis der opstår hastesituationer eller fremkommer nye oplysninger, der skaber problemer på socialt plan eller har sociale konsekvenser, sådan som det skete for nylig med initiativet om strukturændringer - det er allerede blevet anmeldt af et parlamentsmedlem - hvor vi på et år så 350.000 afskedigelser i EU på grund af virksomhedsstrukturændringer. Der blev vi nødt til at gribe ind, selv om vi ikke var forpligtet til det ifølge dagsordenen.
Mine damer og herrer, ærede medlemmer, jeg kan forsikre Dem om, at betænkningen og det meget tætte samarbejde med det respektive udvalg kan føre til et til stadighed bedre udbytte af gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden. Og jeg vil igen erindre om, at der er tale om et fuldstændigt nyt redskab, hvor det tætte samarbejde vil hjælpe os til at gøre det endnu bedre.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.

Velkomstord
Formanden
Kære kolleger, det er mig en ære og en glæde i dag at kunne byde velkommen til Republikken Bulgariens præsident, Georgi Parvanov, som har taget plads i den officielle loge.

Hans delegation omfatter højtstående medlemmer af den bulgarske regering, heriblandt udenrigsministeren, hr. Passy, og forsvarsministeren, hr. Svinarov, samt medlemmer af formandskabet i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien.
Eftersom hr. Parvanov blev indsat for mindre end tre uger siden, er vi meget glade for, at et af hans første initiativer er at besøge Europa-Parlamentet.
Vi er klar over, at hr. Parvanov og den bulgarske regering gør en stor indsats for at overvinde landets aktuelle sociale og økonomiske vanskeligheder og forberede det på optagelsen i EU. Vi støtter Bulgariens ønske om at komme med i den europæiske familie, og det glæder os at kunne understrege, at Europa-Parlamentet står på Deres lands og dets borgeres side.
Vi takker Dem for, at De er til stede her iblandt os i dag, hr. præsident.
(Bifald)

Afstemning
I. forslag til Rådets beslutning om bemyndigelse af Frankrig til at forlænge gyldighedsperioden for anvendelsen af en reduceret punktafgiftssats på 

II. forslag til Rådets beslutning om bemyndigelse af Portugal til at anvende en reduceret punktafgiftssats i den selvstyrende region Madeira på rom og likører, som er fremstillet og forbrugt der, samt i den selvstyrende region Azorerne på likører og brændevin, som er fremstillet og forbrugt der (KOM(2001) 442 - C5-0422/2001 - 2001/0169(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0005/2002) af Glante for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning om oprettelse af et fællesforetagende Galileo (KOM(2001) 336 - C5-0329/2001 - 2001/0136(CNS))
Inden afstemningen
Rovsing (PPE-DE). (EN) Hr. formand, på grund af økonomiske interesser deltager jeg ikke i afstemningen.
Om ændringsforslag 10 og 16

Radwan
Jeg har et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 10 og 16, der er identiske. Her handler det om, at joint undertaking i den oprindelige tekst skal have sæde dér, hvor det er skattefritaget. Det går naturligvis ikke af konkurrencemæssige grunde og af hensyn til en sammenligning. Derfor bør teksten erstattes med følgende efter aftale med grupperne:
... "under iagttagelse af eksisterende skattesystemer og forhandlinger med det pågældende land".
(Det mundtlige forslag vedtoges) (Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Glante
Hr. formand, det er premiereaften for mig. Det er første gang, jeg tager ordet under en afstemning. Jeg skal også gøre det ganske kort. Jeg vil gerne takke for det tydelige signal, Europa-Parlamentet sender til Rådet, og jeg håber, at Rådet stemmer lige så tydeligt for projektet til marts, og at vi endelig får skred i tingene!
  
Fælles beslutningsforslag

om situationen for de strandede langturschauffører i Luxembourg
Om punkt 9

Turmes
Hr. formand, der er sket en forglemmelse i punkt 9 i det fælles beslutningsforslag. I forhandlingerne mellem de forskellige grupper blev Europa-Kommissionen tildelt en rolle i forbindelse med revisionen af ECMT-tilladelsesordningen, men man har glemt at nævne denne rolle i teksten til beslutningsforslaget.
Jeg foreslår derfor at stille et mundtligt ændringsforslag og tilføje følgende formulering, som der var enighed om. Teksten kommer således til at lyde som følger: "opfordrer medlemsstaterne til i tæt samarbejde med Kommissionens tjenestegrene at indlede en kvalitativ og kvantitativ revision".
(Det mundtlige forslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om situationen i Mellemøsten
Om ændringsforslag 2

Morgantini
Hr. formand, jeg anmoder om, at vi erstatter den første sætning, hvor der står, at vi kræver Israels overholdelse af de internationale konventioner, med sætningen "opfordrer begge parter til at overholde de internationale konventioner", og at vi inden ordene "arresterede og fængslede" tilføjer ordene "af Israel".
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0100/2002) om foranstaltninger med henblik på at bekæmpe terrorisme
Om ændringsforslag 8

Buitenweg
Jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag på vegne af både min egen gruppe, De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, og Den Socialdemokratiske Gruppe. Formålet er at tilføje en række ord, hvormed det bliver klart, at den definition af terrorisme, som vi vedtog i går, også finder anvendelse på disse foranstaltninger. Det har derfor ingen konsekvenser for ikrafttrædelsen, men for fortolkningen af definitionen af terrorisme. Teksten lyder: "ønsker, at gennemførelsen af disse fire foranstaltninger og især den fælles holdning om særlige foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme omfattes af fortolkningen af definitionen, som fastsat i rammeafgørelsen om definitionen af terrorisme, som blev fastsat af Rådet den 6. december 2001, især med hensyn til de garantier, som er beskrevet i betragtningerne og de pågældende erklæringer fra Rådet ". Jeg håber, at alle kan acceptere det.
(Det mundtlige forslag vedtoges) (Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om finansiering af udviklingsbistand
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om FN's Menneskerettighedskommission i Genève
Om punkt 5

Wuori
Hr. formand, i afsnit 5 i Rom-statutten, som omhandler undertegning og ratificering, bør der foretages en rettelse, så der er tale om ratificering og tiltrædelse af Rom-statutten, da det på nuværende tidspunkt ikke længere er muligt at undertegne statutten.
Afsnit 5 bør derfor indeholde en anmodning til medlemsstaterne om at appellere til alle FN-medlemmer om at ratificere eller tiltræde Rom-statutten med henblik på oprettelse af Den Internationale Straffedomstol.
(Det mundtlige forslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0023/2002) af Napolitano for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter i den europæiske integrationsproces (2001/2023(INI))
Inden afstemningen

MacCormick
Hr. formand, jeg vil gerne informere Parlamentet om, at hr. Napolitano i slutningen af forhandlingen i går eftermiddags kom med følgende forslag som reaktion på erklæringer fra undertegnede og andre. Han foreslog, at vi skulle trække ændringsforslag 18 og 12 tilbage, således at han via Udvalget om Konstitutionelle Anliggender kunne foreslå, at der blev udarbejdet en specifik betænkning om spørgsmålet om konstitutionelle regioner i den europæiske arkitektur.
Vi er mange, der mener at det er et meget vigtigt spørgsmål. Der er to grupper af personer, som betragter dette som vigtigt, nemlig de personer, der ønsker at inkludere det i denne betænkning, og de personer, der ønsker at behandle spørgsmålet i en anden sammenhæng. Den bedste fremgangsmåde - og min gruppe er enig, og det mener jeg også, at de Liberale er - vil være at acceptere hr. Napolitanos imødekommende forslag om, at spørgsmålet bør rejses som et separat emne via Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og at vi bør trække disse ændringsforslag tilbage.
Det foreslår jeg derfor.

Napolitano
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt kompromisændringsforslag, som omfatter ændringsforslag 7, 8 og 9 af hr. Belder. Mit ændringsforslag erstatter 2., 4. og 6. led i betænkningen og lyder som følger: "der henviser til de forskellige stats- og regeringschefters seneste erklæringer om Europas fremtid".

Van Lancker
Hr. formand, hr. MacCormick har nu trukket ændringsforslag 18 og 12 tilbage, men ændringsforslag 10 handler om det samme. Trækkes det så også tilbage, eller bliver det stående?

Formanden
Først vil jeg gerne vide, om Parlamentet er enig i det mundtlige ændringsforslag, som hr. Napolitano stillede i sin egenskab af ordfører for at erstatte de tre led med den tekst, han lige har læst op. Er der nogen, der gør indsigelse? Godt. Det er hermed vedtaget.
Hr. McCormick foreslog desuden i sit indlæg, at ændringsforslag 12 og 18 trækkes tilbage. Fru Van Lancker siger, at ændringsforslag 10 ligeledes bør trækkes tilbage, eftersom det drejer sig om samme emne. Man gør mig desuden opmærksom på, at ændringsforslag 17 også vedrører dette emne. Efter det, jeg har hørt, er min konklusion, at ændringsforslag 10, 12, 17 og 18 bør trækkes tilbage. Kan De bekræfte dette, hr. McCormick?

MacCormick
Hr. formand, jeg er tilfreds, men det drejer sig om to forskellige spørgsmål. Det afspejles også i de to øvrige ændringsforslag. Der er præcis 15 medlemsstater i EU i øjeblikket, og det bestrides ikke. Om der er flere nationer er et andet spørgsmål. Jeg vil være storsindet og trække disse ændringsforslag tilbage også.

Ferrer
Hr. formand, jeg beklager, at hr. MacCormick har trukket det tilbage, men jeg mener ikke, at det på nogen måde er det samme spørgsmål, der behandles i disse to ændringsforslag. Der foretages blot en konstatering, som jeg ikke tror, at der er nogen, der betvivler, og det er, at også de nationale parlamenter repræsenterer EU's folk.
Det er det eneste, dette ændringsforslag siger. Derfor mener jeg, at det drejer sig om helt anden påstand.
(Forslaget til beslutning vedtoges)   
Betænkning (A5-0006/2002) af Pohjamo for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forvaltningen af regionalpolitikken og strukturfondene (2001/2066(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0007/2002) af Musotto for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Kommissionens anden rapport til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om den økonomiske og sociale samhørighed (KOM(2001) 24 - C5-0527/2001 - 2001/2207(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0022/2002) af Kratsa-Tsagaropoulou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om Den Europæiske Unions politik over for Middelhavslandene hvad angår fremme af kvinders rettigheder og lige muligheder i disse lande (2001/2129(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0009/2002) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om analfabetisme og social udstødelse (2001/2340(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0004/2002) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden (KOM(2001) 104 - C5-0536/2001 - 2001/2215(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  

Doyle
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Under gårsdagens afstemning om Watson-betænkningen herskede der nogen forvirring om nummereringen af ændringsforslagene. De vil kunne se i dag, at det, der før var ændringsforslag 3, nu er ændret til ændringsforslag 4. Selv i det fuldstændige forhandlingsreferat er der uklarheder vedrørende nogle af siderne.
Ændringsforslag 3, som omhandlede habeas corpus, blev cirkuleret til os i den irske delegation af PPE-DE-Gruppen. Vi vidste, at ændringsforslaget ville blive nedstemt, men jeg og en række kolleger besluttede ikke desto mindre at stemme for ændringsforslaget på grund af vores tro på princippet i habeas corpus. Vi ønsker at angive med vores stemme, at dette retlige instrument bør have en plads i EU-lovgivningen.
Man kan se i protokollen for gårsdagens forhandlinger, at ændringsforslag 3, som vi modtog i går morges, blev ændret til ændringsforslag 4 ved afstemningen. Vores beslutning om at stemme for princippet i habeas corpus blev forpurret af denne ændring af nummereringen af det pågældende ændringsforslag. Jeg vil gerne have ført til protokols, at vores stemme var tænkt som støtte til princippet i habeas corpus.

Formanden
Deres udtalelse vil naturligvis blive medtaget i protokollen, fru Doyle, så det fremgår klart, hvad Deres hensigt var.
  
Stemmeforklaringer
Beslutningsforslag om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (B5-0099/2002)

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg kommer med denne stemmeforklaring på vegne af PPE-DE-Gruppen.
PPE-DE-Gruppen var bekymret over, at det på grund af tvetydighed i dets formulering, var muligt at misfortolke ændringsforslag 8 til beslutningen om det europæiske område med retfærdighed. Ifølge denne formulering - især i nogle sprogudgaver - kunne det fortolkes således, at de fire foranstaltningers ikrafttræden var underlagt rammebeslutningen om terrorismen.
Efter fru Buitenwegs præcisering har vi stemt for, for det er klart, at rammebeslutningen om terrorismen tjener som fortolkningskriterium for disse fire beslutninger.
Betænkning af Hatzidakis (A5-0012/2002)

Meijer
Man stræbte længe efter stadigt hurtigere vejkøretøjer både til fragttransport og persontransport. Hastighedsbegrænsning blev betragtet som en midlertidig og uønsket bivirkning af en endnu ikke fuldendt teknik. Alle bevidste bestræbelser på at vende tilbage til nogen form for hastighedsbegrænsning blev erfaret som et angreb på bilistens individuelle frihed eller som en hindring for et gunstigt udbytte for transportvirksomhederne. Det stigende antal trafikdræbte får os på andre tanker. Alligevel er indførelsen af apparater for en stadig større del af vejtrafikken kun en del af løsningen. Hvis man gør apparater obligatoriske, men ikke begrænser den lovmæssige hastighed tilstrækkeligt, virker det, som om det i højere grad drejer sig om skjult statsstøtte til virksomheder, som hermed kan penetrere et nyt marked. Det er sammenligneligt med aftalen med bilindustrien, som leverer forlygter, som tænder automatisk, når bilen starter, hvorefter den enkelte bilist må slukke dem igen for at opfylde nationale lovmæssige bestemmelser eller sikkerhedskrav. Ordføreren begrænser desværre forslaget til lastbiler, forlænger overgangsperioderne og forhøjer en del af maksimumshastigheden for motorkøretøjer i kategori N2 til 110 km. Hastighedsbegrænsende anordninger er kun nyttige, hvis de har til hensigt at gøre overholdelsen af en seriøs lovmæssig hastighedsbegrænsning obligatorisk, og det er desværre endnu ikke tilfældet.
Betænkning af Marques (A5-0001/2002)

Fatuzzo
Hr. formand, som medlem af Delegationen til Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien vil jeg også gerne starte med at give udtryk for min glæde over, at Republikken Bulgariens præsident, Georgi Parvanov, er til stede i Europa-Parlamentet i dag.
Kunne jeg gøre andet end at stemme for hr. Marques' betænkning om rom i Frankrigs oversøiske departementer og på Azorerne? I nat så jeg piraten Morgan i mine drømme, og han sagde følgende til mig: "Piraternes fagforening har givet mig til opgave at anbefale dig at stemme for denne betænkning, for ellers vil vi pirater ikke længere kunne synge vores sædvanlige sang" - som jeg ikke vil synge, men blot gentage - "15 mand på en død mands kiste og en hel flaske rom." Flasken med rom kan ikke undværes, og derfor stemte jeg for betænkningen.

Lulling
 Rom kan ikke længere ernære mennesker i de franske oversøiske departementer. Med udgangspunkt i en situation, som er beklagelig for et sådant kvalitetsprodukt, der ligesom andre produkter er offer for konkurrencen fra AVS-landene, er det især af sociale og endog kulturelle grunde nødvendigt at redde afsætningen i Frankrig af rom fra de franske oversøiske departementer og således forlænge den undtagelse, der blev indført i 1995, nemlig en reduceret punktafgiftssats, indtil 2009. Alt dette i håbet om, at der bliver indført strukturforanstaltninger både for at redde rommen ved at gøre den konkurrencedygtig og for at omstille de 40.000 berørte arbejdspladser.
Jeg går ind for at forlænge gyldigheden af den reducerede punktafgiftssats på rom fra de franske oversøiske departementer for et kontingent på 90.000 hl ren alkohol i Frankrig. Jeg mener endvidere, at man generelt skal nedsætte de uhyrlige punktafgifter på vin og alkohol, som især findes i den nordlige del af Fællesskabet. Det er således en god præcedens, for det drejer sig også om at modarbejde Kommissionen, der stiller forslag om at ophæve nulpunktafgiftssatserne på vin. Jeg synes, at man skal benytte enhver lejlighed til at advare mod sådanne hensigter.
Jeg mener imidlertid, at man i den midtvejsrapport, som Kommissionen skal forelægge i 2006, ikke kun skal afgøre, om de forhold, der lå til grund for indrømmelsen af den reducerede sats, fortsat er til stede, men at man også i forbindelse hermed skal tage fællesskabsbestemmelserne for statsstøtte i betragtning og gøre en fortsat undtagelse betinget af en effektiv omstrukturering af denne sektor. Jeg synes, at det er en berettiget anmodning.
Hvad angår de reducerede punktafgiftssatser, der rammer likører og brændevin, som fremstilles og forbruges på Madeira og Azorerne, går jeg også ind for at bevilge en sådan undtagelse indtil 2008, idet der skal fremlægges en midtvejsrapport i 2005. Dette bør ske af hensyn til regionalpolitikken, således at det bliver muligt for små virksomheder at overleve på trods af konkurrencen fra importerede produkter, for hvilke produktions- og markedsføringsudgifterne ligger langt under de lokale producenters udgifter.

Sudre
 EF-traktatens artikel 299, stk. 2, fastsætter muligheden for at indføre særlige foranstaltninger, således at aktiviteterne i regionerne i den yderste periferi kan blive ved med at være levedygtige. I disse regioner har de økonomiske aktører hårdt brug for retssikkerhed for at kunne klare sig og udvikle sig.
Romsektoren har en afgørende betydning for økonomien i de franske oversøiske departementer, da 40.000 arbejdspladser afhænger af denne sektor. Rådets afgørelse af 30. oktober 1995, hvis gyldighedsperiode udløber ved udgangen af 2002, bemyndigede Frankrig til at anvende en reduceret punktafgiftssats på den "traditionelle" rom fremstillet i de oversøiske departementer.
Den fælles markedsordning for sukker, der er under revision, samt afviklingen af toldbeskyttelsen i 2003 har fået Frankrig til at foreslå at opretholde denne afgiftsordning ud over 2002 ud fra den betragtning, at de nationalt og på fællesskabsplan trufne foranstaltninger ikke alene er nok til, at disse produkter fra de oversøiske departementer kan opnå samme konkurrenceevne som produkterne fra andre regioner.
For at bibeholde en traditionel landbrugsaktivitet, der skaber arbejdspladser på alle stadier i sektoren for sukkerrør, sukker og rom, sikres produktionen fra de franske oversøiske departementer med den nuværende ordning en minimumsafsætning på det franske marked, der er strengt begrænset og reguleret, således at producenterne kan modstå det stadigt stigende salg af rom fra tredjelande, som ikke er omfattet af de samme produktionskrav.
For at sikre, at denne sektor kan overleve, er de oversøiske producenter af rom forpligtet til at anvende lokale råvarer, hvilket er en kvalitetsgaranti, men det forhindrer f.eks., at rom på Guadeloupe kan produceres på basis af sukkerrør fra tredjelande, eller for den sags skyld sukkerrør fra Martinique.
Produktionen af rom fra de franske oversøiske departementer er således omfattet af forpligtelsen til at deltage i politikken for udvikling af landdistrikter i de oversøiske departementer, hvilket øger kravene og produktionsomkostningerne og stiller produktionen i en ugunstig situation på markedet i forhold til produkter fra tredjelandene. Undtagelsesordningen har således udelukkende til formål at opveje de oversøiske producenters forpligtelse til at være med til at sikre, at sektoren for sukkerrør, sukker og rom kan overleve.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Betænkning af Glante (A5-0005/2002)

Fatuzzo
Det drejer sig om Galileo-projektet, hr. formand.
De ved bedre end jeg, at den store italienske videnskabsmand Galileo Galilei betragtede himlen fra jorden med sin kikkert. Her er det til gengæld det modsatte, der er tilfældet, for Galileo vil betragte jorden fra satellitterne, hvor den netop bliver sat i kredsløb. Det er et sjovt sammentræf, men det gør ikke Galileo-projektet mindre vigtigt, og derfor stemte jeg for betænkningen.

Alyssandrakis
Fællesforetagendet Galileo drejer sig om opbygningen og installeringen af et satellitbaseret navigationssystem, som skal give dets brugere mulighed for at bestemme deres position på jorden med stor præcision. Ud over den større præcision, det vil give i forhold til det amerikanske Global Positioning System (GPS), der har været i drift i et par år, er et grundlæggende kendetegn ved Galileo, at det er bestemt til at være under civil kontrol og ikke under militær kontrol, sådan som GPS er. Samtidig er det det første rumprojekt på EU-plan, og en vellykket installation og drift af det vil - ud over det åbenlyse bidrag til en forbedret navigation - være et betydeligt skub fremad for rumforskningen og rumteknologien.
Europa-Kommissionens meddelelse, som vi har behandlet, vedrører ikke kun Galileo-systemet, men også oprettelsen af et fællesforetagende for den offentlige og den private sektor, som skal koncentrere kapital til sin udvikling. Hr. Glantes oplæg foreslår vigtige forbedringer af Kommissionens forslag. Alligevel godkendte Europa-Parlamentet med stort flertal - og med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti som hovedansvarlig og med De Europæiske Socialdemokraters Gruppe som medansvarlig - to ændringsforslag, der tilstræber at militarisere systemet, idet de tydeligt henviste til dets militære anvendelse under dække af "fredsbevarende operationer". Såfremt denne logik godkendes af Rådet og Kommissionen, fjernes systemets ikke-militære karakter fuldstændigt, og EU's våbenarsenal styrkes, så det bedre kan foretage indgreb mod befolkningerne.
Det er værd at bemærke, at Europa-Parlamentet vedtog et lignende ændringsforslag til betænkningen om EU's rumpolitik, som jeg forelagde under den sidste samling på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. De to begivenheders sammenfald er naturligvis ikke tilfældigt, men - som vi også beklagede os over sidste gang - viser det tydeligt, at man har til hensigt at anvende rummet til militære formål.
Denne udvikling viser nødvendigheden af, at den globale, folkelige bevægelse forstærker sin kamp mod den imperialistiske aggression og militariseringen af rummet.
Af disse grunde har medlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemt imod betænkningen.

Berthu
 De franske medlemmer af Europa-Parlamentet støtter fuldt ud Galileo-projektet til oprettelse af et satellitbaseret europæisk radionavigationssystem i lighed med det amerikanske GPS-system, og som er uafhængigt af sidstnævnte, men bibeholder "interoperabiliteten", det vil sige kompatibiliteten og muligheden for samarbejde.
Galileo-projektet forekommer forbilledligt af tre grunde. Set ud fra et teknisk synspunkt vil det have en række positive følgevirkninger for alle de økonomiske aktiviteter og betyde en velkommen stigning i den generelle produktivitet i Europa. Set ud fra et institutionelt synspunkt er det indlysende, at et europæisk samarbejde vil være berettiget på grund af subsidiariteten, og at Den Europæiske Rumorganisation (ESA) kunne være et passende instrument. Endvidere vil Galileo-projektet ud fra et politisk og strategisk synspunkt gøre Europa uafhængigt af USA, hvorimod det, hvis man accepterer monopolet i forbindelse med GPS, vil betyde en synlig afhængighed, som endvidere vil blive øget med tiden.
Trods disse argumenter er den endelige beslutning om gennemførelsen af Galileo-projektet blevet udskudt fra det ene møde i Det Europæiske Råd til det andet, og det sidste Europæiske Råd i Laeken var ingen undtagelse. Vi er allerede ved at være for sent på den til at træffe en fornuftig beslutning.
Ud over de tekniske diskussioner om de nærmere bestemmelser for de private aktørers deltagelse ligger den egentlige grund til forsinkelsen i USA's forbehold, som har påvirket visse europæiske lande. Vi kommer nu til det væsentlige spørgsmål. Er det ikke en hæmsko at skulle omkring fællesskabsstrukturerne, eftersom strukturerne er for stive, og eftersom aktørerne ikke alle er enige? Dette er en hæmsko i dag for at gennemføre projektet, og det vil være en hæmsko i morgen ved hver enkelt etape, især hvis man vil tilføje militære anvendelsesområder eller "bevaring af freden".
På dette punkt har Europa-Parlamentet ærlig talt valgt den forkerte retning ved at kræve, at projektet i endnu højere grad overføres til Fællesskabets kompetence, og ved f.eks. i Parlamentets beslutning af 17. januar 2002 at vurdere, at "ESA, der bygger på et mellemstatsligt samarbejde, på længere sigt bør overføres til EU-regi". Man bør i virkeligheden gøre det modsatte, nemlig anvende princippet om at afpasse projektet efter forholdene og behovet, som det var tilfældet i forbindelse med Airbus og Ariane, og etablere en struktur, der udelukkende passer til de medlemsstater, der virkelig er interesseret. Det er den bedste måde at få dette projekt ud af den gamle skure og gøre fremskridt.

Caudron
 Først og fremmest vil jeg lykønske min kollega Norbert Glante med det grundlæggende arbejde og det forhandlingsarbejde, som han har udført i dette yderst strategiske spørgsmål.
Dernæst vil jeg gøre opmærksom på en ting vedrørende Galileo-systemet. Faktisk hører man ofte tale om dette projekt uden egentlig at kende den fremtidige anvendelse. Det drejer sig om et satellitbaseret radionavigationssystem, der gør det muligt ved hjælp af en modtager at opfange signaler fra flere satellitter for at fastslå dens position i tid og rum. For øjeblikket findes der to systemer af denne type, nemlig GPS (USA) og GLONASS (Rusland). Disse to systemer er blevet udformet på en militærbase i modsætning til Galileo.
På det praktiske plan vil systemet kunne anvendes på så forskellige områder som transport, fiskeri, landbrug, telekommunikation, olieboring og til forsvars- og civilbeskyttelsesaktiviteter. Lad mig give et eksempel. I forbindelse med landtransport vil systemet gøre det muligt at beregne transporttiden og administrere den bedre, at styre køretøjer automatisk og reducere trafikpropper samt antallet af trafikuheld osv.
Så langt er vi ganske vist ikke nået endnu. Gennemførelsen af Galileo-projektet skal finde sted i fire faser. Vi har afsluttet definitionsfasen. Det drejer sig nu om at gennemføre udviklingsfasen (2002-2005). I denne periode skal de tekniske og økonomiske betingelser, der er nødvendige for en hurtig udvikling af infrastrukturen (2006-2007), etableres, således at systemet kan anvendes kommercielt i 2008. Kommissionen har stillet forslag vedrørende denne anden fase af Galileo-projektet.
Parlamentets Udvalg om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vurderet, at forslagene til strukturer ikke var hensigtsmæssige. Private virksomheder vil således i henhold til den model, som Kommissionen foreslår, kunne deltage fuldt ud i oprettelsen af et fællesforetagende. I lighed med ordføreren mener jeg, at der ville opstå en interessekonflikt, hvis disse virksomheder blev direkte inddraget i oprettelsen af et sådant fællesforetagende, da de jo skulle svare på udbud, der offentliggøres af dette foretagende. Det ville derfor være ønskeligt, at kun de stiftende medlemmer, som er Det Europæiske Fællesskab og Den Europæiske Rumorganisation, deltager i dette fællesforetagende. Den Europæiske Investeringsbank kunne ligeledes blive medlem i fremtiden.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Markov
Efter min mening er oprettelsen af et europæisk satellitnavigationsprogram generelt fornuftig og værd at støtte. Alligevel stemte jeg mod Glante-betænkningen i dag, da jeg ikke kan følge ordføreren i hans idéer.
Galileos økonomiske succes som konkurrent til den hidtidige monopolindehaver GPS kan på ingen måde betragtes som sikker. Den finansielle risiko bør derfor efter min mening bæres ligeligt af det offentlige og det private. Ordføreren vil gøre det muligt for industrien at tage del i finansieringen af Galileo via et selskab til støtte for projektet i stedet for, sådan som Kommissionen påtænker det, at lade den deltage i fællesforetagendet. For det første skal medlemsstaternes sikkerhedspolitiske betænkeligheder på denne måde elimineres, for det andet skal det undgås, at de private virksomheder, der er en del af fællesforetagendet, får konkurrencefordele ved udbud om opførelse og drift af Galileo.
Jeg mener dog, at denne rent fakultative løsning med finansiel deltagelse vil føre til, at det offentlige i sidste ende kun vil foretage de nødvendige investeringer i Galileo. Industrien vil først springe på toget, når Galileo har vist sig rentabel og ser ud til at give overskud. Det er ensbetydende med at investere skattepenge som risikokapital og derefter give den private sektor et stort udbytte. Det er efter min mening ikke den måde, vi skal bruge skatteborgernes penge på.
Heller ikke argumentet om interessekonflikt i forbindelse med udbud overbeviser mig. Det er f.eks. gængs praksis i kommuner, at kommunens egne virksomheder deltager i udbud sammen med private virksomheder, uden at der bliver tale om forskelsbehandling.
Hvad angår det sikkerhedspolitiske argument, nærer jeg betænkeligheder af en helt anden art. Kommissionen og Rådet efterlader ingen tvivl om, at de betragter Galileo som en central del af den europæiske forsvarspolitiks uafhængighed. Europa-Parlamentet har ikke kunnet beslutte sig til at tage klar afstand fra en militær udnyttelse af Galileo. Jeg forkaster dog generelt en militær udnyttelse af satellitnavigationssystemet.

Meijer
Ordføreren henviser med rette private foretagender til et særligt udviklingsselskab. Dermed opnår han imidlertid ikke min stemme, for Galileo kommer 15 år for sent. De fordele, som et satellitnavigationssystem kan have for staten, erhvervslivet og individuelle brugere, er for længst blevet fjernet af de amerikanske konkurrenter. Kun hvis vi har til hensigt at lukke det europæiske marked for amerikanske varer og tjenester, er det hensigtsmæssigt at udvikle et system med EU-midler, som på et liberaliseret verdensmarked er dømt til at tabe i konkurrencen mod det amerikanske GPS-system. Det er ikke planen, og vi forsøger tilsyneladende at undgå handelskrige med USA om import af farlige varer og generne fra støjende flyvemaskiner. De europæiske virksomheder har naturligvis lov til for egen regning at forsøge at konkurrere med det amerikanske produkt med noget, som er kvalitativt bedre. Måske kan de hermed midlertidigt erobre en lille del af markedet og efterfølgende handle med profit med amerikanerne for at integrere europæiske opfindelser i forbedringer af det eksisterende system. Det gælder ikke for et stort projekt, som bl.a. er igangsat med skattepenge, som kun kan vinde eller tabe. Sådan et spild af EU-midler er kun i industriens og det militære apparats interesse.

De La Perriere og Souchet
 De franske medlemmer af Europa-Parlamentet har stemt for Norbert Glantes betænkning for at støtte gennemførelsen af Galileo-programmet, men de ønsker at give udtryk for deres uenighed i den anvendte blandede fremgangsmåde, som både er mellemstatslig og omfatter Fællesskabet.
Dette projekt illustrerer perfekt et af de områder, hvor europæisk samarbejde er nødvendigt. Den fælles interesse er indlysende og nøje fastlagt. Galileo-systemet er af afgørende betydning for at sikre EU-medlemsstaternes uafhængighed med hensyn til satellitlokalisering, som er et strategiske område. Det vil betyde, at de ikke længere er afhængige af GPS, som USA ubetinget kontrollerer.
Hvis projektet derimod gennemføres som et "fællesforetagende", hvor Kommissionen sammen med Den Europæiske Rumorganisation er en af de to søjler, risikerer det at lamme iværksættelsen og medføre uenighed, bureaukrati, forsinkelser og gøre det umuligt at anvende sagkundskab fra lande uden for EU osv. Vi mener, at den eneste forsvarlige vej er et særligt program inden for rammerne af Den Europæiske Rumorganisation, hvor mekanismerne har vist sig at være smidige og effektive. Kun med en frivillig mellemstatslig ramme kan man for øvrigt på tilfredsstillende vis løse det væsentlige spørgsmål om militær anvendelse af systemet.

Titley
Jeg kan helhjertet støtte denne betænkning fra min socialdemokratiske kollega, som vil berige Europa med en uafhængig teknologi, som kan bruges til adskillige praktiske formål, herunder transport og telekommunikation. Det er af afgørende betydning, at EU udvikler et system, der er uafhængigt af Ruslands og USA's systemer, som i øjeblikket er de eneste eksisterende systemer. Vi har i øjeblikket en sårbar situation, hvor EU er afhængig af de to landes systemer, som teoretisk set pludselig kunne blive anvendt til militære formål.
Finansieringen af dette projekt har altid været et stridsspørgsmål. Det største økonomiske grundlag vil uundgåeligt komme fra den private sektor, men det fortsatte forhold mellem dette fællesforetagende og den private sektor skal defineres omhyggeligt. Det vil forhindre enhver interessekonflikt mellem projektets parter. I lyset af dette er det et sundt forslag at etablere et udviklingsprojekt, som vil fungere effektivt som toneangivende for projektets parter. Endelig vil et tilsynsudvalg til overvågning af projektet i skabelsesprocessen sikre, at projektet er gennemsigtigt og ansvarligt.
Fælles beslutningsforslag om situationen i Mellemøsten (B5-0101/2002)

De Keyser
Hr. formand, denne stemmeforklaring er min egen personlige.
Jeg har i modstrid med Den Socialdemokratiske Gruppes anbefaling stemt for ændringsforslag 1 om de israelske reservister, der nægter at gøre tjeneste i de besatte områder.
Denne anbefaling blev kun givet af taktiske grunde. Hvis dette forslag var gået igennem, havde Det Europæiske Folkeparti ikke stemt for beslutningsforslaget.
Jeg tager imidlertid i betragtning, at når der i dag i Israel og Palæstina findes mænd og kvinder, der er modige nok til at sige nej til krig, er det et glimt af håb og en enestående lektion i mod, som vi for ingen pris kan forbigå i tavshed. Jeg mener i øvrigt - og jeg vil tro på det - at historien vil give disse reservister ret.

Alyssandrakis
Selv om Europa-Parlamentets beslutningsforslag om Mellemøsten tilskriver den israelske regering noget af ansvaret, bevæger det sig inden for rammerne af den generelle politik om at holde samme afstand til begge parter. Derfor afholdt medlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti sig fra at stemme.
Grækenlands Kommunistiske Parti fordømmer den israelske regerings lodrette overtrædelse af de internationale konventioner, international ret og de tosidige aftaler, men især fordømmer vi de israelske besættelsesstyrkers aggressivitet og grusomheder på Vestbredden og i Gaza. Vi anser den barbariske isolation af Ramala, præsident Arafats og i virkeligheden alle de palæstinensiske myndigheders hovedkvarter, for uacceptabel og kræver, at den øjeblikkelig ophæves. Vi fordømmer også den stigende og vilkårlige vold, som Israels styrker fremviser over for den palæstinensiske befolkning, og som fører til, at palæstinenserne begræder hundredvis af ofre og tusindvis af sårede blandt civilbefolkningen, og at de er underlagt en ustandselig ødelæggelse af deres infrastruktur, af deres indbyggere og deres marker.
Vi hilser det palæstinensiske folks kamp for en retfærdig og fredelig løsning, der er i overensstemmelse med FN's resolutioner, velkommen, og vi er solidariske med deres kamp for at oprette en selvstændig stat med Østjerusalem som hovedstad.
Vi hilser også alle de israelske demokrater velkommen, der modsætter sig den grusomhed, som deres regering fremviser, som kæmper for en retfærdig og bæredygtig løsning, og som nægter - mange gange med fare for deres eget liv - at deltage i de ulovlige og umenneskelige regeringshandlinger. Specielt udtrykker vi vores støtte til de israelske soldater, der nægter at dræbe civile.
Vi mener ikke, at EU's hidtidige indstilling har bidraget til en løsning af det palæstinensiske problem til trods for proklamationer om det modsatte. Tværtimod tillader EU inden for rammerne af ønsket om at fremme den nye tingenes orden sammen med USA og sin taktik om at lægge lige stor afstand til bøddel og offer, at problemet trækker ud, så EU kan udnytte det i overensstemmelse med de generelle imperialistiske interesser.
Vi opfordrer medlemsstaternes regeringer og i særdeleshed i de lande, der er repræsenteret i FN's Sikkerhedsråd, til at sætte spørgsmålet om den øgede spænding i Mellemøsten, den manglende anvendelse af FN's hidtidige resolutioner og Israels overtrædelse af dem på dagsordenen og opfordre sidstnævnte til at bidrage til en retfærdig og bæredygtig løsning på problemet ved at anerkende palæstinensernes ret til en selvstændig stat, hvilket vil bidrage effektivt til stabiliteten og sikkerheden i området.

Figueiredo
Situationen i Mellemøsten er så alvorlig, at der må gribes ind med omgående foranstaltninger og den bredest mulige solidaritet med krav om, at der bliver sat en stopper for den israelske hærs fortsatte ulovlige indfald i de områder, som er under Det Palæstinensiske Selvstyres kontrol, for den faktiske indespærring af præsident Yassir Arafat, for den ulovlige henrettelse af palæstinensiske repræsentanter, for overtrædelserne af de mest elementære menneskerettigheder, herunder tortur og drab på børn, og for ødelæggelserne af palæstinensisk infrastruktur og andre anlæg, som EU og andre donorer har finansieret. Det internationale samfund må hurtigst muligt vedtage nye initiativer, der kan standse volden, genopbygge tilliden og igen føre til forhandlinger mellem de to parter i overensstemmelse med folkeretten og FN's resolutioner.
Jeg har derfor tilsluttet mig et fælles beslutningsforslag, der trods sin afsvækkede formulering kan give udtryk for Europa-Parlamentets bekymring over denne situation, tage afstand til Ariel Sharons ord og gerninger samt bekræfte, at problemets løsning, herunder Israels sikkerhed og fred, forudsætter oprettelse af en levedygtig palæstinensisk stat.
Jeg beklager dog, at det borgerlige flertal ikke har villet vise sin solidaritet med de reserveofficerer fra den israelske hær, der nægter at gøre tjeneste i de besatte områder (og historien vil vise, at de har ganske ret), men jeg finder det på den anden side positivt, at en højtstående parlamentarisk delegation skal mødes med de israelske og palæstinensiske myndigheder og overbringe et fredsbudskab til de to befolkninger, og det samme gælder Europa-Parlamentets understregning af, at der hurtigst muligt skal sendes internationale fredsobservatører til området. Jeg håber, at denne afsvækkede beslutning fra Europa-Parlamentet i det mindste bliver ført ud i livet straks.

Souchet
 På et særlig tragisk tidspunkt for Mellemøsten og især farligt for verdensfreden, på et tidspunkt, hvor USA ikke mere sætter gang i fredsprocessen, men anvender en partisanfremgangsmåde, og hvor de arabiske stater virker lammede af USA's forudfattede meninger, er det tydeligvis op til europæerne at tage initiativet og forsøge at sætte diplomatiet ind i stedet for det voldelige dødvande. Vi ser desværre intet væsentligt ske. De medlemsstater, der kunne have den diplomatiske kapacitet til at handle, lammer sig selv i EU's kollektive mekanismer, som kun frembringer vedtagne erklæringer. Europa-Parlamentets beslutning er kun endnu en afspejling af denne europæiske afmagt.
Frankrig taler spagfærdigt. De franske forslag er ganske vist hensigtsmæssige, men Frankrig mener ikke længere, at man har mulighed for at fremsætte dem med eftertryk. Afholdelse af valg i de besatte områder med fokus på fred ville imidlertid være en løftestang, der kunne forpligte palæstinenserne til at tage klart stilling til intifadaen og terrorismen. Hvis alle anerkendte den palæstinensiske stat som udgangspunkt for forhandlinger og lod personspørgsmålene komme i anden række, idet de fordrejer udsigterne, ville det blive muligt at genoptage fredsprocessen på et mere stabilt grundlag. Naturligvis henviser Europa-Parlamentets beslutning overhovedet ikke til disse forslag, da de, idet de kommer fra en medlemsstat og ikke et europæisk fællesskab, i deres øjne principielt ikke kan være vigtige. Da disse forslag ikke støttes af en egentlig politisk vilje, har de således enhver chance for at dø hen, selv om de kunne have ført de berørte parter tilbage på den politiske dialogs vej.
Beslutningsforslag om foranstaltninger med henblik på at bekæmpe terrorisme (B5-0100/2002)

Caudron
 Afstemningen om Parlamentets beslutningsforslag til bekæmpelse af terrorisme gør det muligt at gentage med eftertryk, at terrorismen er et onde i sig selv, der ikke kan undskyldes, og at den skal udryddes med alle midler.
Terrorismens væsentligste kendetegn og drivkraft er, at en minoritetsgruppe uden skrupler vil påtvinge deres idéer og magt ved hjælp af vold og frygt. Man skal imidlertid ikke blande målet og midlerne. Terroristlederne har, uanset hvor de er, og hvem de er, brug for midler til at nå deres mål, nemlig:
først og fremmest penge, som kommer fra deres personlige formuer, eller som de skaffer gennem pengeafpresning, kriminalitet, handel med stoffer eller med petrodollars;
tropper, som de finder i let påvirkelige miljøer ved at spille på nationalisme, religion, ærgerrighed, drømme, hævn og fattigdom eller håbløshed;
terror, som de påtvinger demokratier og deres borgere, som er dårligt forberedt til at modstå den, og som altid er rede til at forhandle kompromiser.
Lad mig erindre om alle disse bevægelser og terroraktioner i løbet af de seneste år i Tyskland med Baader-Meinhof, i Italien med De Røde Brigader, på Korsika, i Irland, i Baskerlandet hver dag, og ikke at forglemme massakrerne ved De Olympiske Lege i München, selvmordsattentaterne i Tel Aviv og den fundamentalistiske milliardær Bin Ladens netværk.
Alle disse aktioner har et fælles mål, som er at ødelægge de demokratiske systemer med terror.
Bekæmpelsen af terrorismen skal være hovedmålet med demokratiernes indsats, uanset hvor de er beliggende. Det er nødvendigt med dette ønske om en meget bred samling midler, der kan anvendes uden eftergivenhed, at mobilisere borgerne ved at forklare dem, hvad det drejer sig om, og skærpe statsmagtens indflydelse, hvad enten den er national eller europæisk.
Uden dette er alt forgæves!
Derfor har jeg støttet Europa-Parlamentets meget eftertrykkelige og legitime anmodning om at blive tæt tilknyttet Rådets indsats på dette område.
For at bekæmpe terrorismen effektivt skal man mobilisere offentligheden, som Europa-Parlamentet er den bedste repræsentant for.
Fælles beslutningsforslag om finansiering af udviklingsbistand (B5-0034/2002)

Carlotti
 Vi lever i en verden med en global rigdom uden fortilfælde. Denne rigdom har imidlertid aldrig været så skævt fordelt. Ulighederne i verden har nået uantagelige og skandaløse proportioner. I 1960 havde de 20% af verdensbefolkningen, der levede i de rigeste lande, en indkomst, der var 30 gange højere end de fattigste 20%'s. I 1995 var deres indkomst 82 gange højere.
I den anden ende af skalaen lever næsten 3 milliarder for under 2 dollars om dagen. Næsten 800 millioner sulter.
I september 2001 forpligtede det internationale samfund sig i FN's år 2000-erklæring til at reducere fattigdommen til det halve inden 2015. Det internationale samfund skal nu gå fra hensigt til handling. Europa skal stå i spidsen for denne mobilisering. EU skal i marts måned på Monterrey-konferencen og dernæst i september på verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg tage initiativ til at stille konkrete forslag og fastsætte en nøjagtig tidsplan for at kunne overholde denne forpligtelse.
Denne offensiv for udvikling og mod fattigdom skal organiseres omkring fire bærende idéer. For det første at øge den offentlige udviklingsbistand væsentligt og - endelig! - nå målet på 0,7% af de nordlige landes BNI, som blev fastsat for over tredive år siden. På det sidste møde i Rådet (udviklingssamarbejde) blev der taget et stort skridt i denne retning, hvor man satte dette mål på dagsordenen igen og anmodede Kommissionen om at fastsætte tidsfristen sammen med medlemsstaterne. Der skal nu fastsættes en nøjagtig og bindende tidsplan.
For det andet finde nye løsninger på problemet med de fattige landes gæld. Derfor skal konverteringen af gæld hen imod uddannelsessektoren og den grundlæggende sundhedssektor øges i lighed med de kontrakter til gældseftergivelse og udvikling, som Frankrig har iværksat. Man skal gå længere end HIPC-initiativet ("fattige stærkt gældstyngede lande") og deltage i et omfattende program for eftergivelse af udviklingslandenes gæld. Man skal overveje udviklingslandenes adgang til international finansiering i henhold til den franske premierministers retningslinjer.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Betænkning af Napolitano (A5-0023/2002)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg stemte for hr. Napolitanos betænkning. Konventet er en meget vigtig ting, som vi alle er enige om. Jeg vil dog gerne benytte lejligheden til at slå fast, at der efter min mening var mangel på demokrati i valget af Europa-Parlamentets repræsentanter i konventet. Jeg mener f.eks., at Iñigo Méndez de Vigo ville have været meget mere tilfreds, hvis han var blevet valgt af Parlamentet ved hemmelig afstemning, sådan som det var tilfældet med valget af parlamentsformanden og af Dem selv som næstformand. Han ville ikke have manglet nogen stemmer, og han var formodentlig blevet valgt enstemmigt, men det havde været et ægte demokratisk valg af Europa-Parlamentets kandidater til - og medlemmer af - dette konvent.
Ved den lejlighed vil jeg gerne understrege, at "godt begyndt er halvt fuldendt", men i dette tilfælde må jeg sige, at den, der begynder dårligt, skal gøre en dobbelt så stor indsats. Jeg håber, at der i fremtiden bliver mere demokrati i valget af Europa-Parlamentets repræsentanter i disse vigtige organer.

Martin, David
Hr. formand, som næstformand for Parlamentet med ansvaret for forbindelserne mellem EU og de nationale parlamenter hilser jeg hr. Napolitanos betænkning velkommen. Jeg er overbevist om, at hans idéer vil medvirke til at forbedre det allerede gode forhold mellem os og vores nationale modparter. Jeg er overbevist om, at dette forhold er af afgørende betydning, hvis vi skal sikre, at EU hviler på et demokratisk grundlag.
Jeg er dog enig med de af mine kolleger, der understreger at de regionale parlamenter, som har lovgivningsbeføjelser, er lige så vigtige for sikringen af demokratiet i alle beslutninger i EU. I mit eget land, f.eks., drejer over halvdelen af arbejdet i det skotske parlament sig ikke om gennemførelse af love fastsat i Edinburgh eller endog i London, men om gennemførelse af love fastsat i Bruxelles - og sikring af, at alle EU-love omsættes korrekt i den skotske lovgivning.
Selv om det er vigtigt at se på de nationale parlamenter - og det skal der altid lægges vægt på - bør vi også se på, hvordan vi inddrager de regionale parlamenter i vores arbejde.

Palacio-Vallelersundi
Jeg synes, at det er en fremragende betænkning, som er meget vis, ligesom ordføreren. Jeg er personligt helt enig i denne betænkning, for jeg mener, at den har den helt rigtige fokus. Jeg har dog ikke deltaget i afstemningen - til trods for at jeg personligt er enig i det, der behandles i denne betænkning - på grund af min udnævnelse som den spanske regerings repræsentant i konventet. Ikke fordi jeg mener, der er tale om inhabilitet - det er der ikke - hverken juridisk, materielt, etisk eller nogen anden slags - men tværtimod, fordi det at være europæisk parlamentsmedlem - hvilket jeg har til fælles med to andre kolleger, som også er blevet udpeget af to andre stats- og regeringschefer, den græske og den luxembourgske - er en tillægsværdi i forhold til konventet og en fælles indsats, der er enighed om.
Jeg har dog, også af personlige årsager, som har meget at gøre med det symbolske, og, om De vil, med æstetikken, hr. formand, foretrukket ikke at deltage i fastlæggelsen af en fokusering, som utvivlsomt vil tjene som grundlag for Parlamentets delegations beslutningstagning i dette konvent.
Selv om der ikke er tale om nogen form for inhabilitet, vil jeg gerne have, at det står fast, at min blanke stemme udelukkende tjener til at godtgøre tilstedeværelsen.

Alavanos
Udvalget om Konstitutionelle Anliggenders forslag til afstemning går i positiv retning, og derfor får det min fulde støtte.
De nationale parlamenter ligger mange gange i udkanten af den europæiske integrationsproces. Det er nødvendigt, at de intensiverer deres rolle - ikke med et nyt organ, der styrker Unionens komplicerede, bureaukratiske struktur, men med handlinger såsom:
En forstærket debat om europæiske emner i de nationale parlamenter,
En undersøgelse af hver eneste ministers program, inden det bliver forelagt ministrene i Rådet,
Kontrol af den aktivitet, som ministrene i Rådet har,
En virkeliggørelse af de nationale parlamenters udvalg om europæiske anliggender,
De nationale parlamenters medvirken i tilblivelsesprocessen af Unionens lovgivningstekster,
Et forstærket samarbejde mellem de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Hans Karlsson
Vi stemte for ændringsforslag 21, om punkt 3, til betænkningen, da vi er enige med ordføreren i, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter på deres respektive områder repræsenterer EU-befolkningen. Derimod mener vi ikke, at en øget parlamentarisering af Unionen kræver, at Europa-Parlamentets beføjelser udvides, hvad angår samtlige Unionens beslutninger. Det er vigtigt at huske på, at det mellemstatslige samarbejde foregår mellem regeringer, som kontrolleres af de nationale parlamenter, hvorved der også pålægges et ansvar.
Vi stemte for punkt 7 i betænkningen, da vi i princippet er enige med ordføreren i, at det ville være en ulykkelig udvikling, hvis regeringerne i alt for høj grad udviklede nye instrumenter til magtudøvelse, som udelukker parlamenternes indflydelse. Samtidig vil vi markere, at den åbne koordinationsmetode - trods sine mangler, hvad angår den parlamentariske forankring - har været og er en vellykket og velkommen metode til at opnå øget integration, samvirke og resultater på områder, som man ikke anså for velegnede til mere overstatslige beslutningsformer.
Vi stemte for punkt 8 i betænkningen, da vi er enige med ordføreren i, at det ikke kan betragtes som legitimt - uanset om det handler om repræsentativiteten eller de praktiske muligheder - at have dobbelt mandat, både i Europa-Parlamentet og i et nationalt/regionalt parlament. Hvad angår mandatet i regionale parlamenter, går vi dog ud fra, at ordføreren henviser til parlamenter med selvstændig lovgivningsmagt og ikke parlamenter med delegeret beslutningsmagt, sådan som det f.eks. er tilfældet med de svenske landstingsfuldmægtige. Den sidste type mandat bør rimeligvis kunne kombineres med et mandat i Europa-Parlamentet.

Berthu
Hr. Napolitanos betænkning afspejler den traditionnelle opfattelse i Europa-Parlamentet af forbindelserne med de nationale parlamenter. Sidstnævnte er med trøstende lovtaler henvist til den sekundære rolle som forsvarere af nationale særinteresser.
Dermed glemmer man, at det mest levende demokratiske niveau er nationen, og ved i for høj grad at ville gå ud over dette niveau går man også ud over demokratiet. Almenvellet på europæisk plan fastsættes ikke oppefra på grundlag af et europæisk demokrati, der er for svagt til at være andet end et skærmbræt for teknokratiet, men det kendetegnes ved den fredelige dialog mellem de forskellige nationale demokratiers interesser og ønsker.
Der er imidlertid et punkt, som Napolitanos betænkning i henhold til formuleringen i begrundelsen vil give "en meget vigtig nyskabelse". Det drejer sig om forslaget om en form for "fælles konstituerende myndighed". Det afslører de egentlige hensigter bag de milde formuleringer i betænkningen. Det drejer sig i virkeligheden helt nøjagtigt om at fjerne de nationale parlamenters eneret til at ratificere EU-traktaterne og således suverænt at fastsætte EU's beføjelser.
Denne nye konstituerende myndighed skal udøves i et samarbejde mellem de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet, samt, som det fastslås i stk. 21 i beslutningsforslaget, af Kommissionen og medlemsstaternes regeringer, hvilket er helt uhørt set ud fra et demokratisk synspunkt.
En sådan reform er et alvorligt tilbageslag. Beføjelsen til at revidere traktaterne (og så meget mere den konstituerende myndighed) tilhører udelukkende folket og bestemt ikke nationale eller europæiske udøvende magter. Folket kan i visse tilfælde overdrage denne beføjelse til forsamlinger, der er valgt til dette formål (som det franske parlament i det tilfælde, som er fastsat i den franske forfatnings artikel 89), men Europa-Parlamentet er ikke omfattet heraf, da der ikke er fastsat en konstituerende myndighed eller en myndighed udelukkende til revision af traktaterne i de kompetencer, som befolkningen har tildelt det.

Blak, Figueiredo, Frahm, Miranda, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Betænkningen låser de nationale parlamenter fast i en rolle, hvor de skal kontrollere deres respektive regeringer, en rolle, som har været begrænset, lige siden den udvidede anvendelse af afgørelser med kvalificeret flertal i Rådet brød forbindelsen mellem EU-beslutninger og de nationale regeringers beslutninger. Den pågældende afstemningsform har også til formål at udvide Europa-Parlamentets beføjelser uden at skele til, at det principielt er borgerne, der skal give legitimitet på nationalt parlamentarisk plan.
For at puste nyt liv i demokratiet i Europa er det nødvendigt at give den enkelte befolkning en synlig beslutningsbeføjelse på europæisk plan. Derfor må vi i fremtiden erkende, at de nationale parlamenters plads ikke længere er i periferien, men i centrum af beslutningsprocessen. Faktisk synes der i forbindelse med Det Europæiske Råd i Nice at have hersket en vis fornemmelse herfor, eftersom man på dagsordenen for den kommende regeringskonference satte "de nationale parlamenters rolle i den europæiske arkitektur" (og ikke deres "rolle i tilknytning til den europæiske arkitektur").
EU's borgere ser generelt nationale parlamentsvalg (og nogle landes valg af nationale præsidenter) som grundlæggende demokratiske valg mellem f.eks. en højre- eller venstreregering. Demokratiets legitimitet er i dag baseret på nationale parlamentsvalg, og EU's institutioner bør derfor være tilpasset dette. Og det er meget vigtigt, at alle større beslutninger i Rådet ratificeres af de nationale parlamenter.

Bonde
SOS Demokrati kan ikke stemme for Napolitano-betænkningen, fordi den ikke giver den afgørende rolle til de nationale parlamenter, som er de eneste, der har et tæt forhold til befolkningerne.

Ferrer
Den meget afgørende fase, som den europæiske integration gennemlever, som følge af på den ene side den igangværende udvidelse og på den anden side de nye politiske og økonomiske udfordringer, som EU står over for, kræver såvel Europa-Parlamentets som medlemsstaternes parlamenters bidrag, så borgerne kan deltage i denne proces via deres retmæssige repræsentanter.
Det er derfor, at hr. Napolitanos fremragende betænkning er så belejlig, og at jeg har stemt for. For selv om det er klart, at der er behov for at sikre den demokratiske kontrol med EU-politikkerne og beslutningstagningen, er det også klart, at denne kontrol skal ske med respekt for alle de områder, hvor Parlamentet kan handle.
I denne henseende synes jeg, at den forpligtelse, som hr. Napolitano som formand for Udvalget om Konstitutionelle Anliggende påtog sig til at udarbejde en kommende betænkning om den rolle, som parlamenterne i de konstitutionelle regioner skal spille, er særlig positiv.
Disse regioner, der har fået lovgivningsbeføjelser, er en fundamental del af maskineriet, og ikke kun på grund af deres nærhed til borgerne, men også fordi disse regioners parlamenter, da de er retmæssige repræsentanter for de folk, der udgør Unionen, har ret til inden for rammerne af deres kompetenceområde at deltage i kontrollen af lovgivningsprocessen for EU-politikkerne og til at blive hørt for at forsvare deres interesser.

Goebbels
 Samtidig med at jeg giver min generelle støtte til hr. Napolitanos betænkning, har jeg hverken stemt for eller imod ved den endelige afstemning, fordi jeg finder det for tidligt at gå imod et eventuelt europæisk andetkammer (et medlemsstaternes senat). Det er op til det kommende konvent at uddybe disse idéer og drage konklusioner med hensyn til, hvilke institutioner der skal oprettes eller ikke oprettes i forhold til den samlede struktur, der endeligt fastsættes.

Meijer
Meget af den magt, som er taget fra de nationale parlamenter med henblik på den europæiske integration, er ikke endt hos Parlamentet, men hos de nationale regeringer. Derved har EU's eksistens øget ministrenes og statssekretærernes magt. Den måde, som de laver aftaler på inden for Rådet, kan hverken Parlamentet eller de nationale parlamenter kontrollere. Hvis der træffes en beslutning, som deres nationale befolkninger er imod, kan de altid sige, at de ville det bedste, men at det var nabolandene som forhindrede det. Ministrene i nabolandene siger det samme. Denne regeringsmæssige form for beslutningstagning er ikke længere en garanti for, at der tages hensyn til forskellige ønsker i medlemsstaterne. Jeg slår til lyd for en interparlamentarisk form for beslutningstagning i stedet for en regeringsmæssig. Kommissionen stiller forslag, Parlamentet træffer afgørelse herom ved førstebehandlingen, og efterfølgende diskuterer de nationale parlamenter hver for sig beslutningernes anvendelighed i deres land. Rådet har i den model ikke mere en selvstændig beslutningstagende funktion. Så vidt går hr. Napolitanos forslag desværre ikke, men han forstærker ganske rigtigt parlamenternes rolle på de forskellige planer i forhold til regeringslederne.

Queiró
Jeg har set mig nødsaget til at stemme imod Napolitano-betænkningen, skønt jeg anerkender, at den af betænkningen følgende beslutning afspejler en række positive bestræbelser over for de nationale parlamenter, dels med hensyn til udøvelse af kontrol med deres regeringer, især når disse deltager i udformningen og gennemførelsen af EU's politik, dels i den europæiske integrationsproces.
Jeg anerkender ligeledes, hvad jeg også gav udtryk for i mit indlæg, at det var muligt delvis at indføje nogle af de forslag, som var indeholdt i udtalelsen fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, hvor jeg var rådgivende ordfører.
Jeg kan imidlertid ikke tilslutte mig visse af de vedtagne beslutninger, som jeg finder politisk afgørende. Heriblandt er punkt 21 om, at der - via konventet - etableres en konstituerende myndighed, også selv om den skal udøves i et samarbejde mellem de nationale parlamenter, Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaternes regeringer, og forhåndsafvisningen af et fremtidigt senat (punkt 17), der efter min opfattelse kunne stadfæste princippet om medlemsstaternes ligestilling.
Denne stemmeforklaring giver således klart udtryk for min holdning ligesom de indvendinger, som jeg har fremført, og som har afgjort, hvorledes jeg har stemt, men derudover har hr. Napolitano min fulde respekt for det arbejde, som han har udført, og for den indsats, som han har ydet for parlamentariseringen af EU ved at afvise den forenklede løsning at gøre Europa-Parlamentet til borgernes eneste repræsentant og demokratiske garant i forholdet til de øvrige EU-institutioner.
Betænkning af Pohjamo (A5-0006/2002)

Markov
Hr. Pohjamos initiativbetænkning støttes af min gruppe. De eksisterende lovbestemmelser og reformen af strukturfondene som led i Agenda 2000 har hidtil ikke haft den positive virkning, man havde håbet på.
Især skal følgende optimeres:
de træge programforhandlinger mellem Kommissionen og medlemsstaterne
de komplicerede finansforskrifter
regionernes deltagelse i programmernes og projekternes gennemførelse
de administrative omkostninger og
den uforpligtende kontrol af gennemførte projekter.
Uden yderligere strukturelle forandringer inden for forvaltningen af strukturfondene vil det problem, at forskellene mindskes mellem medlemslandene, men ikke mellem regionerne i landene, næppe kunne løses. Disse forandringer skal især berøre følgende punkter:
tidsmæssig begrænsning af projekter
ophør med finansiering af projekter, hvis gennemførelse overskrider tidsrammen
omfordeling af strukturfondsmidler fra lande, der ikke gør brug heraf, til lande, der har indsendt tilstrækkeligt kvalificerede projekter
større vægtning af beskæftigelsesfremmende investeringsprojekter.
I forbindelse med EU's udvidelse er det tvingende nødvendigt, at der senest i 2003 foreliggger konkrete forslag fra Kommissionens side, der sikrer, at der ikke bliver tale om forringelser for de nuværende medlemsstater, hvad angår strukturmidler, og at ansøgerlandene, i overensstemmelse med opgaverne i en fælles strukturpolitik, behandles lige.
I modsat fald kan målet om en varig mindskelse af de eksisterende udviklingsforskelle og dermed en styrkelse af det økonomiske og sociale sammenhold ikke nås. Min gruppes ændringsforslag støtter også denne politiske retning.

Meijer
Så længe strukturfondene fortsætter i den nuværende form, vil der være spændinger mellem den regionale side og den europæiske side. Set fra den regionale side drejer det sig om egne penge, som man har krav på, og som man selvstændigt vil kunne anvende så frit som muligt. Set fra et EU-synspunkt drejer det sig om europæiske penge, som kun under særlige betingelser kan stilles til disposition for anvendelse i regioner og byer, og som skal kræves tilbage, hvis man overskrider frister eller afviger fra den planlagte anvendelse. De modstridende ønsker kan kun bringes i overensstemmelse med hinanden gennem mange forudgående samråd på embedsmandsplan og omfattende kontrol. Det betyder, at der knyttes store udgifter og meget bureaukrati til anvendelsen af disse penge. Det er måske bedre, hvis Europa begrænser sig til at omfordele frit anvendelige penge til fordel for investeringer i regioner med udviklingsefterslæb, kriseramte regioner eller regioner med en økonomisk-geografisk ugunstig beliggenhed og ikke, eller kun i et ringe omfang, blander sig i anvendelsen. Sådan en ændring gør det muligt at anvende europæiske embedsmænd til andre opgaver, som venter på at blive løst, og at standse den unødvendige cirkulation af penge fra de rige medlemsstater tilbage til de samme rige medlemsstater. Det resulterer i færre propagandaskilte med et europæisk flag på, men det er langt mere hensigtsmæssigt.

Titley
Jeg går helhjertet ind for anmodningen om at gøre EU's strukturfonde mere effektive og resultatorienterede. Netop gennem strukturfondene kan EU's borgere se, at EU gør noget for dem, og det er vigtigt, at den udbredte opfattelse af omfattende bureaukrati ikke bekræftes. Forvaltningen af strukturfondene har alt for ofte været bureaukratisk og gennemførelsen langsom og ineffektiv. I takt med at der tildeles flere og flere midler til strukturfondene, er det afgørende, at principperne for produktivitet, regional merværdi og kvalitet ikke blot gentages, men overvåges nøje.
Effektiv fordeling af midlerne kræver samarbejde på alle planer i EU. Nationale regeringer spiller en rolle i forenklingen af gennemførelsesprocessen, og jeg støtter parlamentsmedlemmernes anmodning om en mere direkte kanalisering af midler til regionerne. Derudover bør Kommissionen være mere proaktiv i godkendelsen af retningslinjer og dermed løse op for processen. Endelig bør strukturfondene også tages op til fornyet overvejelse i forbindelse med udvidelsen. EU kan benytte denne lejlighed til at fordele midlerne mere effektivt.
Betænkning af Musotto (A5-0007/2002)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, denne betænkning drejer sig om den økonomiske og sociale samhørighed mellem EU's regioner, og jeg vil gerne understrege, hvor væsentligt det efter Pensionistpartiets og min personlige mening er, at den kommende udvidelse af EU ikke medfører nogen ændring af den vigtige samhørighedspolitik, der gennemføres via strukturfondene. Efter min opfattelse har alle Europas rigeste regioner pligt til at give et - også finansielt, men ikke kun finansielt - bidrag til udviklingen i alle de andre regioner, som er fattigere, eller som ikke er lige så rige, og som desværre stadig eksisterer i hele EU. I håbet om dette stemte jeg for hr. Musottos betænkning.

Darras
 Først og fremmest vil jeg takke både ordføreren Francesco Musotto fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og hele dette udvalg for det kvalitetsarbejde, som de har fremlagt.
At stemme for denne betænkning er for mig at understrege, at princippet om samhørighed og følgelig befolkningernes og EU-territoriernes solidaritet og integration er indskrevet i traktaterne, og at det som sådan er vigtigt at forsvare dette princip.
Derfor skal forskelligartetheden i de skete fremskridt og især de vedvarende uantagelige regionale forskelle, som medfører marginalisering af de mindre udviklede regioner, understreges, hvilket betænkningen gør, for at få medlemsstaterne til at støtte EU's indsats for at tilvejebringe regional økonomisk konvergens. Forfatterne til betænkningen, som med rette mener, at det er vigtigt at sikre størst mulig sammenhæng mellem indsatsen på EU-niveau, for så vidt angår samhørighedspolitikken, og medlemsstaternes egen udviklingspolitik, opfordrer derfor medlemsstaterne til i overensstemmelse med principperne om additionnalitet og nærhed at støtte den indsats, der gøres på europæisk niveau for at tilvejebringe regional og økonomisk konvergens, især gennem en hensigtsmæssig investeringspolitik.
Denne indsats er vigtig, ikke mindst når vi skal klare den udfordring, som udvidelsen er. Samhørigheden skal således være endnu stærkere, hvis man vil undgå, at forskellene mellem regionerne øges katastrofalt i forbindelse med udvidelsen.
Endelig støtter jeg fuldt ud ændringsforslag 49, som understreger, at den nuværende sats på 0,45% af Fællesskabets BNP til samhørighedspolitikken er klart utilstrækkelig, hvis man vil gennemføre en hensigtsmæssig samhørighedspolitik, der indebærer reel solidaritet.

Hudghton
Jeg stemte for denne betænkning, men vil gerne understrege nogle nøglepunkter i forbindelse med fiskeripolitikken. Bevarelsen af historiske fiskeriinteresser hænger uløseligt sammen med økonomisk og social samhørighed i fiskeriafhængige kommuner.
I henhold til princippet om relativ stabilitet er den forholdsmæssige andel af de bestande, der er tildelt de pågældende typer fiskeri, konstant. Når fangstmulighederne stiger eller falder for en type fiskeri, får alle stater en forholdsmæssig del af byttet. Relativ stabilitet er grundlæggende for fiskeripolitikken og opretholdelsen af fiskebestande og bør ikke undermineres. Vigtigheden af Haag-præferencerne skal også understreges, da de yder ekstra beskyttelse til de områder, der er meget afhængige af fiskeri. Disse ordninger har en meget stor socioøkonomisk betydning og bør opretholdes, for ikke blot er de grundlæggende for den fælles fiskeripolitik, men også væsentlige for de grundlæggende målsætninger for samhørighedspolitikken.
Endelig skal vigtigheden af FIUF-midlerne for fiskeriafhængige områder understreges og især i forbindelse med flådefornyelse af hensyn til sikkerheden for en sektor, der opererer i et klart fjendtligt miljø.

Krivine
 Der er i mine øjne en grundlæggende selvmodsigelse mellem den såkaldte samhørighedspolitik og den nyliberale holdning, der er fremherskende i Europa. Konkurrencen og den generelle privatisering er i modstrid med en reel harmonisering. En sådan harmonisering forudsætter øgede midler til sikring af de nødvendige overførsler og udligninger, som således får positive virkninger i forhold til de kommercielle tendenser og den blinde jagt på rentabilitet. Disse midler kunne skaffes ved hjælp af en enhedsskat på kapitalindkomster.
Musottos betænkning erkender på sin egen måde denne selvmodsigelse, f.eks. ved at understrege "behovet for at tilpasse konkurrencepolitikken og skatte- og afgiftspolitikken". Den finder det imidlertid straks nødvendigt at undskylde dette ved at fremhæve fordelene ved partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor. På trods af, at forslagene i betænkningen er forsigtige, går de dog i den rigtige retning ved at kræve en bedre evaluering af konsekvenserne af udvidelsen eller ved at betragte den nuværende sats på 0,45% af Fællesskabets BNP til samhørighedspolitikken som en bundgrænse. Derfor har jeg ikke stemt imod denne betænkning, selv om den ligger meget under, hvad en virkelig solidaritets- og lighedspolitik burde indeholde på EU-niveau.

McCarthy
Parlamentets Labour-medlemmer hilser Musotto-betænkningens konklusioner om samhørighed velkommen. Vi mener dog, at det er lidt tidligt i forhandlingen at indtage en fast holdning til fremtidige europæiske støtteberettigede områder.
Der vil fortsat være områder, som har behov for støtte, i Det Forenede Kongerige efter 2006, og vi vil gerne anmode Kommissionen om at vurdere den betydning, som sikkerhedsmekanismer og overgangsstøtte vil have for fattigere regioner i Det Forenede Kongerige efter 2006.
Det er skuffende, at de britiske Konservative blandt andre ikke støttede denne betænkning. Deres manglende støtte til en styrkelse af lokale og regionale regeringers rolle i forvaltningen af EU-støtte er et slag for demokratiet og partnerskabet.

Miranda
Denne betænkning udmærker sig ved at give en tilnærmelsesvis diagnose af tingenes tilstand, hvad angår den økonomiske og sociale samhørighed inden for EU. Vi er i særdeleshed enige i understregningen af, at samhørigheden i kraft af traktaterne udgør et af de bærende elementer i EU, og vi bifalder også, at det eksplicit nævnes, at bekæmpelsen af de regionale uligheder og af den tilbagegang, der kan konstateres i nogle regioner i visse lande, ikke lever op til opstillede målsætninger. Vi er tilsvarende enige i, at regionalpolitikken skal videreføres og styrkes fremover, ligesom vi er imod, at visse mål 1-områder skal miste denne status udelukkende af statistiske grunde.
Hvad angår årsagerne til udviklingsefterslæb og tilbagegang, går betænkningen imidlertid ikke så langt, som det havde været ønskeligt. Den omtaler, at der ikke stilles tilstrækkelige midler til rådighed for samhørighedspolitikken, men undlader at nævne afgørende forhold som den manglende omfordeling via Fællesskabets budget og det skrigende behov, der er for at revidere de finansielle overslag, ikke mindst nu lige inden udvidelsen. Betænkningen glemmer ligeledes nogle meget vigtige faktorer for de mindre udviklede regioner, særlig de negative virkninger og det dermed sammenhængende behov for at revidere den makroøkonomiske og finansielle politik, der ofte slet ikke egner sig til disse regioner.

Sudre
 En af de største succeser i opbygningen af Europa skyldes beslutningen i 1975 om at indføre den solidaritet og samhørighed, der er nødvendig for at tilnærme de økonomiske niveauer alle regionerne imellem og EU-medlemsstaterne imellem. Vi kan i dag sige, at den måde, hvorpå vi formår at tilpasse EU-samhørighedspolitikken til udvidelsen, vil afgøre, hvilken kvalitativ retning EU's fremtid vil følge.
Europa-Parlamentet har længe og med rette støttet, at en hensigtsmæssig økonomisk og social samhørighedspolitik ikke kan begrænses til at tage det fra nogen, som man ønsker at give til andre.
Det er en analyse af de reelle behov, som forstærkes af udsigten til udvidelsen, der i første række skal overvejes, og ikke en stivnet henvisning til tidligere fastsatte budgetbevillinger til andre situationer. For udvidelsen vil, således som Kommissionen understreger det, føre til en forøgelse af ulighederne mellem de centrale områder, randområderne og regionerne i den yderste periferi.
Jeg opfordrer i denne forbindelse til, at regionerne i den yderste periferi fortsat prioriteres i regionalpolitikken og samhørighedspolitikken gennem nye fremskridt, der skal gennemføres ved hjælp af traktatens artikel 299, stk. 2.
Endvidere er det nødvendigt at tilpasse konkurrencepolitikken (navnlig statsstøtte til regioner) og skatte- og afgiftspolitikken for at styrke regionalpolitikken og samhørighedspolitikken, da en regionalpolitik, som kun er baseret på strukturfondene, ikke er tilstrækkelig til at opveje de samlede ulemper og det udviklingsefterslæb, der er ophobet i flere årtier.
Det er ligeledes hensigtsmæssigt at overveje at tilpasse den fælles landbrugspolitik og udviklingen af landdistrikterne, således at der skabes en bedre forbindelse mellem by- og landdimensionerne i den regionale udvikling. Endelig forekommer det mig vigtigt at oprette et europæisk center for territorial samhørighed.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Betænkning af Kratsa-Tsagaropoulou (A5-0022/2002)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg stemte også for fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning om kvinder i Middelhavslandene. I den forbindelse vil jeg gerne anmode om, at alle vi parlamentsmedlemmer gør en indsats for, at EU unilateralt udvider forordning nr. 1408 om pro rata-betaling for den periode, man har arbejdet i EU's medlemsstater, til også at omfatte alle borgerne i de sydlige Middelhavslande, som har arbejdet her i Europa i mange år, og som har ret til at få pension for det arbejde, de har udført i Europa, når man ser bort fra de respektive konventioner.

Martin, David
Hr. formand, denne betænkning giver et deprimerende billede af situationen for kvinder i nogle af Middelhavslandene. Den viser, at de er dårligt stillede økonomisk, sundhedsmæssigt og ikke mindst uddannelsesmæssigt med langt flere analfabeter blandt kvinder end mænd.
Det er vigtigt, at Parlamentet henleder opmærksomheden på dette spørgsmål, men det er ikke tilstrækkeligt. Vi skal også sikre, at EU-politikkerne er udformet, så de kan hjælpe med at forbedre kvinders forhold i disse lande. F.eks. er der i Meda-programmet endnu ingen direkte hjælp til uddannelse af kvinder eller forbedring af sundhedstilstanden hos kvinder. Det må vi se nøjere på. Vi må også se nøjere på vores økonomiske forbindelser med nogle af Middelhavslandene og se, om de kan bruges til at øge kvindernes status ved f.eks. at støtte kvinders kooperativer og andre aktiviteter.

Lulling
 Ved første øjekast kan man spørge sig selv, hvorfor man specielt skal beskæftige sig med fremme af kvinders rettigheder i Middelhavslandene.
Politikken for ligestilling og lige muligheder for kvinder og mænd er den samme i alle EU-medlemsstaterne. Det ligger os fjernt f.eks. at tænke, at på grund af mænds situation og mentalitet i Middelhavslandene, ville det være vanskeligere at gennemføre den ligestillingspolitik, der nu er så stærkt forankret i Amsterdam-traktaten.
Vi vil trods alt ikke betegne mændene i disse lande som mandschauvinister. Det er de bestemt hverken mere eller mindre end personer af hankøn længere nordpå i EU.
Det er imidlertid klart, at i de middelhavslande, der endnu ikke er medlem af EU, er kvindernes situation i mange henseender mere bekymrende, og at det er legitimt og nødvendigt at beskæftige sig hermed især for at råde bod på uacceptabel forskelsbehandling.
Jeg går således ind for denne betænkning med to forbehold. Jeg mener, at positive aktioner, således som de er nævnt i beslutningsforslagets stk. 5 b, og etablering af infrastrukturer skal gøre det muligt ikke blot for kvinder, men også for mænd, at forene arbejdsliv og familieliv.
I stk. 1 foreslås det at undersøge muligheden for at oprette en Euro-Middelhavsudviklingsbank. Er det virkelig nødvendigt at oprette en ny bank, når vi har Den Europæiske Investeringsbank, som udmærket kan yde lån som led i Barcelona-processen?
Man skal passe på med at skabe præcedens. Hvis vi opretter en Euro-Middelhavsudviklingsbank, hvorfor så ikke også oprette en bank for Østersøområdet eller Nordsøområdet osv.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)
Betænkning af Hermange (A5-0009/2002)

Bastos
Jeg har stemt for denne betænkning, som er et fremragende initiativ til en sammenhængende, klar og effektiv indsats på fællesskabsplan over for analfabetisme. Det er et problem, der ikke har fået tilstrækkelig opmærksomhed, antagelig fordi det indtil for nylig har været den almindelige opfattelse, at de mere udviklede lande ikke havde problemer med analfabetisme på grund af den tvungne skolegang. Det skal her bemærkes, at de seneste fællesskabsaktioner imod dette problem blev godkendt i 1987.
OECD's rapport om læse- og skrivefærdighed, offentliggjort i juni 2000, viser klart det modsatte, nemlig, at analfabetisme findes i vores lande, og at den har høje økonomiske og sociale omkostninger.
I OECD-rapporten defineredes læsefærdighed som "evnen til at forstå og anvende trykte oplysninger i dagliglivet, i hjemmet, på arbejdet og i samfundet - at opnå ens mål og udvikle ens viden og potentiale". Analfabetisme er en krænkelse af en af de mest grundlæggende menneskerettigheder, nemlig retten til uddannelse, og udgør også en hindring for udøvelsen af andre rettigheder, da manglende læse- og skrivefærdigheder hæmmer individets muligheder for at forbedre sine livsvilkår, begrænser adgangen til arbejdsmarkedet, indskrænker ytringsfriheden og derfor også den fulde deltagelse i samfundslivet og udøvelsen af borgerrettighederne.
De tal, som vi kender til, viser, at problemets omfang på fællesskabsniveau ikke må undervurderes, da det berører en betydelig andel af den 15-65-årige befolkning i EU. Det overrasker mig ikke, selv om jeg bestemt ikke bryder mig om det, at mit eget land, Portugal, er det land, hvor problemet er størst. Hvis intet gøres, vil problemet kun blive værre.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Krivine
 Samtidig med at betænkningen erkender, at alle har ret til at lære at læse og skrive, indeholder den kun få forslag til en politik, der kan klare udfordringerne i forbindelse med bekæmpelsen af analfabetisme.
Jeg tror, at henvisningerne til pædagoger og lærere kun giver mening, hvis man går ind for en reel ansættelsespolitik i den nationale undervisningssektor, for dette er en offentlig opgave.
Der mangler faktisk titusinder af lærerstillinger over hele Europa. Læreres og elevers nylige demonstrationer i Nantes-området mod lukning af klasser, for oprettelse af stillinger og et begrænset antal elever i hver klasse understreger dette.
Det er rigtignok den liberale politiks misgerninger - arbejdsløshed og angreb på de offentlige tjenester - der fremkalder en forværring af analfabetismen. Bekæmpelsen af analfabetisme gør det også nødvendigt at bekæmpe fattigdommen.
Da betænkningen imidlertid foreslår en række positive foranstaltninger såsom lige adgang for alle til de grundlæggende rettigheder, forbud mod forskelsbehandling, lige muligheder og særlig støtte til de regioner i EU, som er hårdest ramt af denne form for social udstødelse, har jeg stemt for den.
Betænkning af Hermange (A5-0004/2002)

Moraes
Parlamentets Labour-medlemmer har stemt for Hermange-betænkningen om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, da denne betænkning indeholder mange positive aspekter om den europæiske social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden.
Der er imidlertid flere tvivlsomme punkter, hvor betænkningen anmoder Kommissionen om at informere om, hvordan den agter at følge op på en række krav i den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden, som Labour-medlemmerne ikke støttede under forhandlingerne i 2000.
Når det gælder punkt 14, kan Labour-medlemmerne ikke støtte anmodningen om en europæisk strejkeret og mener, at dette allerede er behandlet i medlemsstaternes lovgivning og i chartret om grundlæggende rettigheder.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.35 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Terrorangreb i Indien, navnlig mod Parlamentet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0053/2002 af Collins for UEN-Gruppen;
B5-0061/2002 af Thomas Mann, Morillon, Tannock, Sacrédeus og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen;
B5-0072/2002 af Frahm for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0081/2000 af Sakellariou og van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0089/2002 af Lynne for ELDR-Gruppen
om terrorangreb i Indien, navnlig mod Parlamentet.

Mann, Thomas
Fru formand, den 13. december 2001 var en sort dag, ikke kun for de indisk-pakistanske forbindelser. Yderligtgående muslimske terroristers angreb på det indiske parlament var et angreb på nerven i verdens største demokrati, på den institution, der huser de frit valgte folkerepræsentanter, og på det multietniske samfund. Siden da har der fundet en massiv mobilisering af soldater sted og en trist ophobning af våbensystemer.
Der er stor fare for, at ekstremister skaber sig adgang til disse våben gennem overfald. Angrebet på det amerikanske kulturcenter i Calcutta, formodentlig udøvet af militante muslimske fundamentalister, har skærpet situationen yderligere. I årevis er Pakistan blevet mistænkt for at give islamiske ekstremister sikkert ophold og for at støtte dem logistisk og materielt. Nu blev der imidlertid handlet på foranledning af præsident Musharraf. Ca. 1.500 mistænkte blev arresteret og ca. 400 kontorer for ekstremistiske islamiske organisationer lukket. Det giver anledning til håb.
Gennem sin deltagelse i den internationale antiterrorkoalition har militærchefen uden tvivl bragt sit land ud af isolationen. Hans ord i fjernsynet om, at han vil bekæmpe terrorismen konsekvent, skal dog følges af handlinger. Vi nærer et stort ønske om, at de Taleban-krigere, der er gået under jorden i Pakistan, afsløres og fængsles. De yderligtgående islamiske religionsskoler, der udgør en åndelig grobund for talebanerne, skal omstruktureres organisatorisk og reformeres indholdsmæssigt. Men det vigtigste er, at årsagerne til den stadig herskende sympati for talebanerne og deres forherligelse som frihedskæmpere i store dele af landet undersøges.
Det er nødvendigt med et omfattende åndeligt opgør. Til det formål skal den statslige undervisning gøres til en prioritet. Mennesker, der takket være en god skolegang opnår selvbevidsthed og er i stand til at foretage en kritisk bedømmelse, vil også være i stand til at yde alle former for diktatur og manipulation modstand. Religionsfriheden for mindretal skal accepteres i Pakistan. Vi tænker her bl.a. på den seneste massakre under en gudstjeneste i en kristen kirke. De ansvarlige islamiske terrorister er endnu ikke blevet fanget.
Diskriminationen af kristne - også fra officielt hold - skal høre fortiden til, og det samme gør sig gældende for forfølgelsen af andre religioner. Indiens krav til Pakistan om at afsløre og udlevere folkene bag angrebet på det indiske parlament er berettiget. Det kræver dog stor tålmodighed at realisere kravet. De indiske raketforsøg er et uanvendeligt pressionsmiddel og en kontraproduktiv provokation.
PPE-DE-Gruppen opfordrer begge parter i konflikten til at bekæmpe krisesituationen med alle diplomatiske midler. Vi må sørge for, at der tages afstand fra militær magt. Som næstformand for SAARC-delegationen er det mig magtpåliggende, at Pakistan langt om længe ratificerer og gennemfører SAARC-erklæringen om undertrykkelse af terrrorisme. Som helhed skal vi fortsætte ad den vej, vi slog ind på med Lahore- og Shimla-aftalerne. EU kan udmærket spille en yderst respekteret mæglerrolle. Dette tør være et ønske hos alle involverede parter. I årevis har vi vundet stor tillid med vores afbalancerede politik. De to stater og behovet for sikkerhed i hele det sydasiatiske område fortjener vores engagement.

Souladakis
Fru formand, i den senere tid, i begyndelsen af sidste måned stod vi over for udviklingen af en eventuel og uforudset tilspidset konfrontation mellem Pakistan og Indien. Heldigvis undgik vi denne konfrontation, da begge parter viste ansvarlighed. Vi stod altså med risikoen for, at der efter den tilspidsede konflikt med betingelser rettet mod terroristerne i Afghanistan, og disse betingelser var rigtige, også skulle opstå en anden negativ udvikling mellem to store lande, der begge råder over kernevåben.
Men det betyder ikke, at problemet er løst. Derfor har vores debat i dag til formål at gøre begge lande - Indien og Pakistan - opmærksom på deres ansvar over for deres befolkninger og området omkring dem. Men samtidig bør vi også tage vores del af ansvaret, så vi i EU forsøger at bidrage til en fredelig løsning af alle områdets konflikter, til respekt for international ret, respekt for menneskerettighederne og alt, der har forbindelse med retsstaten og menneskerettighederne.
Men dette forsøg bør ikke føre til, at vi overser, at der i Pakistan faktisk er alvorlige problemer med respekten for menneskerettighederne, alvorlige problemer med demokratiet, alvorlige problemer med de religiøse mindretal. Det er ikke nævnt som en anklage mod Pakistan, ej heller som en venskabelig gestus over for Indien. Tværtimod. Det omtales som nødvendigheder og som prioriteter, som begge lande bør opfylde for deres eget bedste, for områdets bedste og for en fredelig udvikling i området. Begge lande har et ansvar for stabiliteten i området. Begge lande har et ansvar for udviklingen og for, at landene ophører med at være områder med fattigdom, elendighed og konflikter. Derfor tror jeg, at resolutionen i dag og den enstemmige støtte til den fra alle i Parlamentet vil bidrage på en såvel symbolsk som reel måde.

Lynne
Fru formand, jeg vil starte med at sige, at jeg fordømmer al terrorisme. Men jeg fordømmer især angrebene på det indiske parlament og World Trade Center. Terrorisme kan aldrig retfærdiggøres, uanset omfanget af provokation.
Men vi må se på baggrunden for terrorismen. Derfor er jeg meget glad for, at vi har udvidet dette beslutningsforslag, selv om vi ikke fik ændret titlen. Jeg ønsker ikke, at nogen skal tro, at vi forbinder bestemte lande eller organisationer med disse angreb. Vi har stadig ingen reel viden om, hvem der står bag, så det glæder mig, at den indiske regering med Pakistans hjælp undersøger sagen.
Jeg vil benytte lejligheden til at drøfte et større problem, nemlig truslen om krig mellem Indien og Pakistan. Jeg hilser præsident Musharrafs meddelelse om, at han er stærk modstander af terrorisme, velkommen, men det er også vigtigt at se nøje på konflikten i forbindelse med Jammu og Kashmir, som har varet i over 50 år. Jeg vil gerne gentage anmodningen til EU om at tilbyde sin hjælp som mægler for begge sider og følge de relevante FN-resolutioner. Jeg foreslår, at der træffes foranstaltninger svarende til dem, som senator Mitchell traf i Nordirland. De mennesker, der fortsat lider, er den almindelige befolkning i Indien, Pakistan og Kashmir. De personer, der ikke mener, at en mægler fra EU, Commonwealth eller FN er løsningen, kommer ikke med alternativer. Vi må finde et alternativ til blodsudgydelserne og den fortsatte konflikt. Jeg håber, at alle vil stemme for beslutningsforslaget, så vi kan vise vores afsky for terrorisme og vores store ønske om at finde en løsning på konflikten i dette område.

Tannock
Fru formand, den 13. december sidste år fandt et rædselsvækkende og ondsindet angreb sted i det indiske parlament i Delhi, som er Indiens mest tydelige symbol på demokrati og verdslighed. Vi må ikke undervurdere faren ved dette angreb, som kunne have resulteret i en krig mellem Indien og Pakistan, hvis det var lykkedes at dræbe de forsamlede ministre og oppositionsledere. Og begge lande er atommagter med enorme konventionelle landstyrker - selv om Indien i modsætning til Pakistan dog har en politik om ikke at anvende atomvåben først.
Ansvaret blev hurtigt placeret hos militante islamiske terroristgrupper med base i Pakistan og med fuld støtte og uddannelse fra den pakistanske regering. Disse grupper havde endvidere ansvaret for de tidligere angreb i Srinagar mod Kashmiri State Assembly. Det er en klar overtrædelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1373, der forbyder stater at sponsorere terrorisme mod andre stater. Jeg hilser ikke desto mindre præsident Musharrafs holdningsændring velkommen, når han bakker USA op i bekæmpelsen af terrorismen, som væltede Taleban-styret og ødelagde al-Qaeda netværket i Afghanistan, selv om dette regime hovedsageligt var etableret af Pakistans efterretningstjeneste. Især hans tale den 13. januar indeholdt løfter om reformer af madrasaerne - religiøse skoler - som i undervisningen fremelskede et kolossalt had til den vestlige verden og førte til sidste års massakre på kristne under en gudstjeneste.
Det er en lovende start, men Pakistan skal stadig efterleve anmodningen om at udlevere de 20 ledere af komplottet. Der er stor bekymring for, at kidnapningen af Wall Street-journalisten, Daniel Pearl, involverer frafaldne Taleban-tilhængere fra de pakistanske sikkerhedsstyrker. Det er også via e-mails dokumenteret, at den person, der stod bag skobombemanden, Richard Reid, som desværre er fra mit eget land, muligvis kan have haft base i Pakistan. Jeg vil derfor anmode Pakistan om at ratificere SAARC-aftalen og alle FN-konventionerne om terrorisme, og jeg lykønsker Indien med den tilbageholdenhed, som landet har udvist, og med udarbejdelsen af den fælles erklæring med EU imod terrorisme i november sidste år.
Under krigen i Afghanistan i 1980'erne støttede den vestlige verden islamiske militante idéer for at bekæmpe kommunismen. USA betalte desværre prisen den 11. september. Vil den vestlige verden begå samme fejl en gang til?

Ford
Fru formand, jeg vil gerne give udtryk for Den Socialdemokratiske Gruppes bekymring over den omsiggribende fundamentalistiske terrorisme, ikke blot i Indien, men over hele verden. Jeg vil også gerne give udtryk for vores bekymring over den trussel, som terrorisme udgør for de demokratiske samfund, samt endnu en gang understrege, at terrorhandlinger er en trussel mod fred og stabilitet, ikke mindst i forbindelse med Indien og Pakistan lige i øjeblikket. Begge lande er atommagter, og kun det ene land har afgivet løfte om ikke at anvende disse våben først.
Vi støtter Indiens krav til Pakistan om at deltage i en gennemgribende undersøgelse af angrebene på Kashmiri State Assembly og det indiske parlament. Men vi opfordrer indtrængende begge sider til at gøre alt for at undgå en krig. Det vil kræve imødekommenhed og lederskab fra både Indiens og Pakistans side og især fra præsident Musharraf. Den eneste løsning er forhandlinger. Vi håber, at Indien og Pakistan med EU's støtte kan nå frem til denne løsning i stedet for en løsning, der ikke blot vil være farlig for dem, men for resten af verden.

Dupuis
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tror, vi er gået for langt. En af de første basistekster, der er blevet delt rundt, og som er underskrevet af fru Lynne og hr. Elles, var virkelig helt uacceptabel. Den indsats, der er ydet, og særlig den indsats, der er ydet de sidste par aftener, har rettet væsentligt op på teksten og har medført, at teksten, selv om den ikke er perfekt, i det mindste kan accepteres.
Vi bør selv være opmærksomme på overskriften og grunden til denne beslutning: Terrorangrebene i Indien. Beslutningen er derfor frem for alt et udtryk for medfølelse med ofrene for disse angreb. Hr. Tannock beskrev de katastrofale følger, som dette angreb kunne have fået for hele den herskende klasse i Indien.
Jeg mener, at følgerne undervurderes i beslutningen, ligesom vi også efter min mening til dels overvurderer resultaterne af det, som endnu i dag ikke er andet end erklæringer fra præsident Musharraf. Vi har endnu ikke, som hr. Tannock netop gjorde opmærksom på, set en reel lukning af alle disse madrasaer, af alle disse koranskoler. Det er derfor vigtigt, at vi fortsat udviser stor beslutsomhed over for Pakistan.
Jeg vil derudover også sige til hr. Souladakis, at stabilitet i denne sag ikke er en reel støtte til demokratiet. Vi glemmer, at Indien er et demokrati, og at det har været et demokrati i 50 år. Det er også, og det bør være en reference for Europa-Parlamentet, et udviklingsland, og det har igennem 50 år med sin egen befolkning opbygget et demokrati. Et sådan tilfælde findes næsten ikke andre steder. Vi har dets store nabo, dette store marked, dette eldorado for flere af vores kolleger, og det er Kina, jeg taler om. Og dernæst har vi dette storslåede land, som vi alt for ofte glemmer, hvor der i samarbejde med Kommissionen inden for de seneste 2-3 år er sket en række fremskridt. Det første EU-Indien topmøde har været afholdt og er blevet efterfulgt af endnu et EU-Indien topmøde. Men det er virkelig ikke nok.
Indien bør med sin styreform og sin vilje til at møde fremtiden med respekt for demokratiet være en reference for vores politik om samarbejde med alle verdens lande. De vanskeligheder, som landet har oplevet, har uden sammenligning været meget større end vanskelighederne i flere andre lande, hvor vi fortsat tolererer diktatur, fundamentalisme og andre lignende plager.
Jeg ønsker derfor at takke de kolleger, der har arbejdet til sent om aftenen med at ændre denne basistekst og gøre den til en tekst til støtte for Indien. Jeg mener, at vi kan yde yderligere støtte, og at vi fortsat bør være yderste forsigtige i forhold til Pakistan, for der er kommet mange gode løfter fra dette land. Det er et første skridt, men det er stadig helt utilstrækkeligt.

Sacrédeus
Fru formand, jeg vil gerne gratulere fru Cederschiöld med at være blevet den første svenske næstformand i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne udtrykke min glæde over valget.
Det, der skete den 13. december sidste år i det indiske parlament, var helt uhørt: Parlamentet i et demokratisk, pluralistisk land bliver angrebet af militante muslimske grupper. Parlamentet, selve demokratiets hjerte, udsættes for et brutalt overgreb. Mennesker myrdes. Disse militante muslimer sætter spørgsmålstegn ved hele demokratiet.
Det er vigtigt, at vi selv rent følelsesmæssigt forsøger at forstå, hvad det var, der skete i New Delhi dén dag. Tænk, hvis vores eget parlament her i Strasbourg eller vores nationale parlamenter, i mit tilfælde Rigsdagen i Stockholm, blev udsat for et terrorangreb! Vores reaktioner ville være yderst stærke. Det er måske svært for os europæere rigtigt at forstå, hvor alvorlige handlingerne egentlig er.
Jeg vil henvende mig til kommissær Diamantopoulou og nævne noget om de muslimske religionsskoler, de såkaldte madrasaer, i Pakistan. Efter min mening står kommissæren og EU over for en uhyre vigtig opgave, når det handler om at fremme en undervisning i disse skoler, som bygger på kærlighedstanken, som bygger på næstekærlighed, og som ikke ser på andre religioner eller andre politiske retninger med hadets øjne. Det er nemlig i disse sammenhænge, i disse madrasaer og i andre muslimske sammenhænge, at hadet spredes.
Kære venner, Taleban-styret i Afghanistan er faldet, men Taleban-styrets hads- og voldsmentalitet, måden, de kalder andre mennesker "vantro" på og ser dem som laverestående, dén atmosfære findes stadig. Jeg vil gerne opfordre fru Diamantopoulou til på alle måder at arbejde for, at det bliver kærlighedstanken, næstekærligheden og tolerancen, som kommer til at præge undervisningen i Pakistan, og selvfølgelig også skolerne i Mellemøsten.
Religionens væsen skal være at forædle sjælen, at fremme god etik og moral, at give mennesker åndelige værdier - ikke at være i voldens og hadets tjeneste. Pakistan fungerede som træningsland for al-Qaeda-terroristerne. Det var det ene af de tre lande i verden, som anerkendte Taleban-styret. Afghanistans Taleban-ambassadør fik lov at blive i Pakistan efter angrebet mod USA den 11. september. Pakistan står over for et stort opgør. Det, som præsident Musharraf har sagt, er vigtigt. Nu venter vi på, at han handler eftertrykkeligt.

Formanden
Tak for de venlige ord i anledning af valget af en svensk næstformand. Valget har betydet meget for os svenskere.

Diamantopoulou
Fru formand, jeg vil også gerne gratulere Dem og ønske Dem held og lykke i Deres valgperiode.
Parlamentets initiativ hilses velkommen. Parlamentets medlemmer har understreget, at det, der skete, var et omfattende terrorangreb mod den øverste institution i verdens største demokrati. EU har enstemmigt udtrykt sin forargelse over denne begivenhed. Rådet er fremkommet med erklæringer, hvor det fordømmer begivenhederne og giver udtryk for EU's solidaritet med Republikken Indien. Rådet og Kommissionen har ligeledes gentagne gange betonet, at Pakistan fortsat skal intensivere sin politik mod terrorismen. Indien kræver, at Pakistan med konkrete handlinger viser sin viljestyrke og fjerner enhver form for terrorisme, hvilket er et absolut legalt krav.
Efter angrebet den 13. december overværede vi en optrapning af militærstyrker uden sidestykke i kontrolzonen på grænsen mellem de to lande, og den øgede spænding og de militære sammenstød vakte uro. Derfor hilser vi Pakistans præsidents, hr. Musharrafs, officielle tale den 12. januar velkommen, da han i den lovede drastiske foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme og religiøs fanatisme. Det er et skridt i den rigtige retning og et skridt på vejen til normalisering af spændingerne mellem Pakistan og Indien. Kommissionen vil fortsat henlede de to parters opmærksomhed på nødvendigheden af at samarbejde i stedet for at vælge en militær løsning. På mødet på ministerplan mellem EU og Indien i næste uge, den 14. februar, i Madrid vil trojkaens budskab indeholde to punkter. Det første er, at EU yder fuld støtte til Indien til bekæmpelse af terrorisme, sådan som man aftalte i erklæringen mod terrorisme ved det andet topmøde, og det andet er, at EU vil tilskynde begge parter til at genoptage dialogen så hurtigt som muligt og begynde en tilbagetrækning af deres tropper.

Formanden
Tak, fru kommissær Diamantopoulou.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Humanitær bistand til Goma
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0058/2002 af Maes, Rod og Lannoye for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0065/2002 af Van Hecke og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen;
B5-0073/2002 af Sylla, Miranda, Sjöstedt, Koulourianos for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0082/2002 af Sauquillo, Pérez del Arco og van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0090/2002 af Sanders-ten Holte og Dybkjær for ELDR-Gruppen
om humanitær bistand til Goma.

Maes
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, en ulykke kommer sjældent alene, og det gælder især for den plagede befolkning i den østlige del af Republikken Congo. Den har ikke blot i årevis lidt under krig med talløse flygtninge og besættelse af nabolandet Rwanda, men nu kommer der oven i det hele også disse vulkanudbrud. De seneste dramatiske beretninger bekræfter den forfærdelige situation, som befolkningen befinder sig i. Den korte tørre sæson er begyndt, og det er utroligt varmt. Der er giftigt støv, og giftige dampe stiger op af lavaen. Befolkningen har ingen brænde og bruger derfor varmen fra lavastrømmen til madlavningsildstederne. De kan forstå, at det er en forfærdelig situation med en by, som med hensyn til ødelæggelse, i hvert fald delvis, minder om Hiroshima.
Den del af byen, som ikke er ramt af udbruddet, lever normalt, for så vidt det er muligt under disse forhold og set i lyset af besættelsen. Det betyder, at de folk, som er de reelle ofre, er meget vanskelige at skelne fra de andre, og i øjeblikket har man faktisk ikke overblik over, hvem der er de mest nødlidende. Det er et indtryk, som bekræftes i en nylig meddelelse fra bispekonferencen. Her klager man over, at de rationer, der ydes, ikke er tilstrækkelige, på trods af at fødevareforrådet er tilstrækkeligt, samt at en stor del af byen er brændt af, men at man ikke ved, hvem der reelt er blevet ramt. Man har foretaget en rundspørge, men resultaterne heraf er endnu ikke blevet bekræftet.
Heldigvis er der kommet en strøm af international hjælp i gang, og EU har i den forbindelse spillet en prominent rolle. Jeg var bange for, at jeg ville være nødt til at overbringe en række klager i mit indlæg, for dem hører jeg naturligvis. Der er f.eks. klager over, at al hjælp skal passere gennem Kigali, og at man der profiterer af omstændighederne. På den anden side har jeg fået at vide, at lufthavnen i Kigali med hensyn til omladningen er den nemmeste, og at hjælpen i øjeblikket ikke hindres.
Jeg ved, at Den Demokratiske Republik Congo yder hjælp til Bukavu, og at hjælpen skal komme derfra, men den angives som hjælp fra Congos befolkning, og besætterne tolererer derfor ikke, at varerne uddeles.
Jeg kan altså berolige Dem til en vis grad, men de foranstaltninger, som Parlamentet bekendtgør, er absolut nødvendige.

Schwaiger
Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil egentlig gerne tilslutte mig den indtryksfulde skildring af befolkningens lidelser, sådan som fru Maes har beskrevet dem for os. Jeg vil dog også gerne komme ind på nogle andre aspekter, der måske har mere at gøre med organisationen og også med de politiske rammer.
Det første punkt er organisationen. Vi håber, at ECHO, at EU med sine hjælpeforanstaltninger ikke længere bliver forstyrret af nogen og således kan yde hjælp på stedet så hurtigt som muligt. Vi håber også, at det ikke kun gælder for byen Goma, men også for det omliggende område, det vil sige til Bukavu, hvor der også er flygtninge, til Rwanda og Burundi, hvor der også er flygtninge, der lever adskilt fra hinanden. Vi skal yde denne hjælp til alle berørte, og det hurtigt. Det var det første punkt.
Det andet punkt er naturligvis, at det igen understreger svagheden i den statslige organisation og den statslige organisations manglende tilstedeværelse i Congo. Vi har brug for omfattende støtte til fredsprocessen så hurtigt som muligt. Vi må hjælpe med til, at de forskellige parter bringes til fornuft så hurtigt som muligt, således at det er muligt at genopbygge Congo, således at administrative, men også demokratiske strukturer kan blive genskabt, og således at kaosset i dette store land ikke forværres yderligere.
Vi har en stor opgave foran os, og den forbilledlige hjælp, vi nu kan yde, er måske også et incitament for de forskellige parter i konflikten til at lytte til Det Europæiske Fællesskab og benytte sig af vores tilbud om mægling.

Sylla
Fru formand, kære kolleger, jeg er naturligvis helt enig med mine to kolleger. De ved, at udbruddet fra vulkanen Niragongo i Goma i den østlige del af Den Demokratiske Republik Congo menes at være det mest alvorlige, der er registreret i Centralafrika i 25 år. Jeg ønsker først og fremmest at give udtryk for min medfølelse med de 300.000-500.000 personer, der først flygtede fra byen og som i dag ikke helmer, før de er kommet tilbage, for de er afhængige af deres jord.
Der skal gøres opmærksom på, at denne katastrofe er humanitær, at den er miljømæssig, og at den naturligvis fandt sted på et tidspunkt, hvor 80% af landmændene lige havde sået deres korn og majs. Der skal også gøres opmærksom på, at det er den mest frugtbare jord, der er blevet begravet i lava, som har smadret huse og ødelagt offentlige bygninger, særlig dem, der husede ngo'erne. Derudover fandt dette sted i et miljø med vold og konflikter - dette blev nævnt af mine to kolleger - i De Store Søers Område. I denne dramatiske situation tror jeg, at det, som man nu kan frygte for, er, at der beviseligt på grund af mangel på drikkevand opstår alle former for epidemier, særligt kolera og dysenteri. Vi ved allerede, hvad disse epidemier kan medføre, særligt efter de folkedrab, der blev betegnet som "tropiske", da 50.000 personer blev dræbt i det samme område i Goma. Der var endda en eksplosion - vi har set billederne - af en benzintank. Vi har set personer i færd med at stjæle og andre, der gik af sted med dunke på hovedet, på jagt efter benzin. Jeg tror, at alt dette også er med til at skabe en usikker situation, som vi skal forholde os til.
Selv om vi i dag kan glæde sig over - som fru Maes nævnte - at EU aktivt og hurtigt var på stedet, og at den humanitære bistand endelig er blevet iværksat, er der stadig en række uafklarede spørgsmål, og jeg mener, at vi i dag sammen med kommissæren bør forsøge at besvare dem.
For det første var den selvsamme vulkan i udbrud i 1977. Det er derfor dybt beklageligt, at der er bygget huse på en vulkan, hvor gløderne stadig er varme. Det er et af de spørgsmål, som bliver stillet i forbindelse med Goma, men jeg stiller det i forbindelse med alle andre lignende tilfælde i verden. Der sker genopbygning af områder, hvor der allerede er sket lignende katastrofer. For det andet tror jeg, at denne katastrofe kan være et incitament på verdensplan til, at vi overholder de forskrifter, der er udarbejdet i forbindelse med "tiåret for begrænsning af naturkatastrofer", og at EU i denne forbindelse i endnu højere grad bør varetage sin opgave. Endelig bør vi også benytte os af denne anledning til at forpligte alle de politiske kræfter og særligt parterne i konflikten til at sikre, at nødhjælpen når frem til de sårede og flygtningene. Kommissionen og medlemslandene skal deltage mere aktivt i det internationale tiår, som jeg nævnte. Jeg mener, at vi endelig i anledning af genoptagelsen af samarbejdet mellem EU og Den Demokratiske Republik Congo bør opfordre vores samarbejdspartnere til at stoppe konflikten og skabe en retfærdig og varig fred. Jeg mener, at det er nogle helt grundlæggende betingelser, hvis vi ikke ønsker, at en lignende katastrofe skal opstå.
Der skal også gøres opmærksom på, og det er min afsluttende bemærkning, at der kan ske andre katastrofer. Man ved f.eks., at Kivu-søen indholder store reserver af metangas, og at den lava, som løber ned i vandet, kan risikere at forårsage en lang række andre problemer. Jeg takker EU for at have reageret årvågent og hurtigt, men jeg holder stadig fast ved, at vi bør øge vores indsats og derved fremme en retfærdig og varig fred.

Sauquillo Pérez del Arco
Fru formand, vulkanen Niragongos udbrud har understreget to realiteter, som udgør en udfordring for hele det internationale samfund generelt og nærmere bestemt for EU og landene i regionen.
Den første virkelighed er den ekstreme fattigdom, som tusindvis af personer lever i, ikke kun i denne østlige region, men i hele Den Republikanske Republik Congo, og som bliver forværret endnu mere på grund af den krigssituation, som har hærget landet siden 1996.
Dataene er allerede kommet på bordet: Det er blevet nævnt, at mere end 300.000 personer behøver hjælp, at 30% af befolkningen ikke har noget hjem, og at der skal bygges 12.000 boliger. I denne henseende har det beslutningsforslag, vi har vedtaget i denne uge, og som forbinder nødhjælpen, genopbygningen og udviklingspolitikken, været meget belejligt.
Den anden virkelighed er det had, som er blevet sået mellem folkene i øst og nabobefolkningen i Rwanda. Dette had er blevet lagt for dagen, fordi befolkningen i Gomas har afvist den gæstfrihed, som Rwanda har tilbudt, og på grund af nævnte befolknings massive tilbagevenden til deres jord, som nu var indtaget af vulkanen, til trods for risikoen for et nyt udbrud.
Disse to virkeligheder burde lede os frem til en strategi og en aktion fra EU's side, som gør det muligt for os at involvere os i denne region. Det er rigtigt, at der er brug for en god politik til genopbygning af Goma og til forudsigelse af eventuelle nye udbrud og til kontrol af Niragongo vulkanen.
Hele denne strategi vil dog ikke give effektive resultater, hvis grundlaget for et demokratisk styre ikke bliver konsolideret i landet, og det skal ske med bred social konsensus, som sikrer stabilitet og fred.
Det tjener heller ikke noget formål, hvis der ikke er tillid til denne stabilitet i hele regionen. Derfor er det vigtigt, at denne intercongolesiske dialog, som genoptages i Sydafrika i byen Sun City får afsluttet denne konflikt. Vi mener også, at det er vigtigt, at der bliver planlagt en regional konference, som forliger landene i De Store Søers Område og giver de forskellige folk i området den tabte tillid tilbage.
Det beslutningsforslag, vi forelægger, er en samling af viljer, principper og strategier, som vi gerne ser anvendt for at klare vulkanen Niragongos udbrud, uden at vi derfor taber det tidligere fremførte af syne.
Vi støtter den globale plan for 2000, som ECO tilvejebragt, og vi anmoder om, at denne plan, som er meget vigtig for den afrikanske region, og for opnåelsen af de tidligere fremførte mål, bliver mere fleksibel, og at denne hjælp ikke kommer for sent, som det desværre er sket mange gange.

Diamantopoulou
Jeg vil først og fremmest som svar på fru Maes' kommentarer referere til en af oldtidens grækere, der sagde: "Åíüò êáêïý ìýñéá Ýðïíôáé". Det betyder noget i retning af, at en ulykke kommer sjældent alene. Jeg er bange for, at det er tilfældet med Congo.
Kommissionens Kontor for Humanitær Bistand i Congo lå direkte i lavastrømmens retning. Men et team med fire ECHO-eksperter, herunder katastrofe- og vandspecialister, var på stedet for at vurdere omfanget af katastrofen inden for 36 timer efter udbruddet. ECHO Flight, som er Kommissionens flytjeneste for humanitær bistand med base i Nairobi, har stået til rådighed og fløjet FN's vurderingsgruppe med ekspertise i naturkatastrofer, vulkaneksperter og andre specialister til stedet.
Fælles vurderinger foretaget af ECHO og grupperne på stedet resulterede i bekendtgørelsen af en nødsituation søndag den 20. januar. 5 millioner euro skal dække de umiddelbare behov for 100.000 personer. Det er ca. en tredjedel af den påvirkede befolkning.
Der fokuseres på fire hovedområder: vand og sundhed, husly og andre varer, fødevarer samt koordination og logistik. Lederen af ECHO's afrikanske enhed besøgte regionen fra den 30. januar til den 1. februar. Missionen bekræftede, at de mest umiddelbare behov blev opfyldt, og at koordinationen var effektiv.
Hvad er vores næste skridt? Den umiddelbare nødsituation styres af grupperne og de ressourcer, der er til rådighed. Yderligere donationer og oprettelsen af nye grupper skal koordineres med de grupper, der allerede er på stedet, for at undgå eventuel overlapning. Efter grundig vurdering af mulighederne skal der nu træffes foranstaltninger til afbalanceret assistance på mellemlang sigt med genhusning af de hjemløse og genskabelse af den vigtigste sociale infrastruktur.
Endelig - vedrørende hr. Syllas vigtigste spørgsmål - bør den store medieprofilering af denne katastrofe ikke aflede vores opmærksomhed fra omfanget af den humanitære krise efter fem års konflikt i Congo, som allerede er ECHO's største modtager - 32 millioner euro i 2002. Kommissionen ønsker at understrege behovet for en hurtig og fredelig løsning på konflikten via gennemførelse af Lusaka-aftalen og intern dialog i Congo.

Formanden
 Tak, fru kommissær Diamantopoulou.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0052/2002 af Pasqua for UEN-Gruppen;
B5-0066/2002 af Morillon, Galeote, Van Orden, Cushnahan og Tannock for PPE-DE-Gruppen;
B5-0074/2002 af Papayannakis, Ainardi og Cossutta for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0083/2002 af Sakellariou, Napoletano, van den Berg og Terron i Cusi for PSE-Gruppen;
B5-0091/2002 af Malmström for ELDR-Gruppen;
B5-0097/2002 af Hautala, McCormick, Wuori, Boumédienne-Thiery, Jonckheer, Rühle, McKenna, Isler Béguin, Schörling, Lannoye og Schroedter for Verts/ALE-Gruppen
om Guantanamo,
B5-0054/2002 af Schroedter, Lambert, Wuori og Staes for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0067/2002 af Bethell, Oostlander og Posselt for PPE-DE-Gruppen;
B5-0075/2002 af Brie for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0084/2002 af Sakellariou, Krehl og Lalumière for PSE-Gruppen;
B5-0092/2002 af Thors for ELDR-Gruppen
om Gregory Pasko-sagen og lukningen af TV6 i Rusland,
B5-0055/2002 af Rod, Maes og Isler Béguin for Vert/ALE-Gruppen;
B5-0062/2002 af Caullery for UEN-Gruppen;
B5-0068/2002 af Corrie, Gemelli og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen;
B5-0076/2002 af Marset Campos og Cossutta for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0085/2002 af Scarbonchi, Fruteau og van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0093/2002 af Sanders-ten Holte, van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen
om valg i Madagaskar,
B5-0063/2002 af Caullery for UEN-Gruppen;
B5-0069/2002 af Posselt for PPE-DE-Gruppen;
B5-0077/2002 af Marset Campos for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0086/2002 af van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0094/2002 af Maaten og Dybkjær for ELDR-Gruppen
om valg i Cambodja,
B5-0057/2002 af Rod, Maes og Lucas for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0064/2002 af Muscardini for UEN-Gruppen;
B5-0070/2002 af Bowis, Gemelli og Maij-Weggen for PPE-DE-Gruppen;
B5-0078/2002 af Brie for GUE/NGL-Gruppen;
B5-0087/2002 af Ghilardotti og van den Berg for PSE-Gruppen;
B5-0095/2002 af Sanders-ten Holte, van den Bos og Dybkjær for ELDR-Gruppen
om Eritrea.
Guantanamo

Morillon
Fru formand, fru kommissær, hvad er der foregået på Guantanamo-basen? Denne del af den europæiske intelligentsia, som altid giver udtryk for den samme længsel efter en åndelig tilværelse, og som fortsat tror, at det efter den 11. september er muligt at besvare vold uden vold og krigen uden kamp, er blevet ophidset over vilkårene for de al-Qaeda-krigere, der blev taget til fange i Afghanistan, i forbindelse med deres overførsel til Guantanamo-basen.
Lad os prøve at forestille os, hvad der ville ske - med bevidstheden om de tragiske konsekvenser af oprøret i Mazar-i-Sharif - hvis amerikanerne ikke havde taget alle disse forholdsregler, der gør det muligt på en sikker måde at transportere disse fanatikere, som er blevet skabt gennem flere år i længslen efter martyriet ved udøvelsen af den mest blinde form for vold. Hvis ikke fangerne var neutraliseret, som de er, ville en simpel fælles opstand i flyene være nok til at få dem ud af balance og gøre dem usikre.
Hvad foregår der på nuværende tidspunkt på Guantanamo-basen? Alle de fremkomne vidneudsagn viser, at fangerne bliver behandlet godt, og at de sårede får den nødvendige pleje. Så hvorfor fremlægge denne hastende beslutning, hvis det ikke var for, efter det fælles udtryk for solidaritet, som i de store princippers og de gode følelsers navn blev vedtaget her i Europa-Parlamentet foranlediget af de frygtelige attentater, at begynde at tage afstand fra den kamp, som amerikanerne fortsætter med at føre mod den internationale terrorisme? Nej, kære kolleger, denne kamp kan ikke føres ved at bruge internationale konventioner, der blev vedtaget på et tidspunkt, hvor det drejede sig om at beskytte de krigere, der kæmpede mod hinanden i traditionelle kampe, og hvor civilbefolkningerne ikke systematisk blev betragtet som mål, som det er tilfældet i dag. Den krig, som terroristerne fører mod de ubevæbnede befolkningsgrupper, gør alle Genève-konventionerne ugyldige. Kernen i bekæmpelsen af terrorisme består først og fremmest af indhentning af oplysninger med det formål at forhindre nye attentater ved at oprette kanaler, der kan ødelægge de netværk, som - vi er helt klar over det - stadig findes i vores lande og i USA. Det er det, som amerikanerne bestræber sig på at gøre på Guantanamo-basen. Det kan vi kun takke dem for. Dette er årsagen til, at vores gruppe ikke tilslutter sig den fælles beslutning, som andre har udarbejdet, men at den fremlægger sin egen beslutning, som hovedsageligt indeholder en anmodning om at revurdere den internationale lovgivning, som skal tilpasses den nye æra, der blev indledt i New York og Washington den 11. september.

Papayannakis
Fru formand, ud over de militære manøvrer og analyserne af Guantanamo-basen bliver vores humanitet sat på prøve. Det samme gælder vores lyst og evne til at støtte en verden, hvor de retsregler sejrer, som vi på forhånd har aftalt, så vi kun på den måde kan bevare vores moral og politiske ret til at bedømme alle de andre, der ignorerer eller overtræder de internationale retsregler, hvad enten det drejer sig om terrorister, talebanere eller andre.
Europa-Parlamentet, fru formand, kan ikke sige mindre, kan ikke støtte mindre end det, som adskillelige pålidelige stemmer i USA, i FN og selv i EU har støttet. Lige fra hr. Powel, fru Robinson til hr. Solana. Verden kan ikke regeres med det vilde vestens lov, og Texas er inkluderet i dette område, eller med vanerne og skikkene fra byen Leeds. Den, der har de hurtigste pistoler og de langsomste reflekser over for idealer og institutioner, kan ikke bare tage loven i egen hånd. For i så fald, fru formand, går vi mod en verden, der slet ikke minder om en biograffilm. Og det ville da være virkelig tragisk.
Mine damer og herrer, ærede medlemmer, og jeg henvender mig også til mine kolleger på den anden fløj, når vi går imod dødsstraf, er det ikke ensbetydende med, at vi forsvarer en hvilken som helst morders eller voldtægtsforbryders usle forbrydelser. Det, vi forsvarer, er vores egen integritet, vores egne opfattelser, vores egen kultur. Med nøjagtig samme begrundelse beder vi om, at fangerne på Guantanamo-basen får anerkendt forhold, som den eksisterende, internationale lov påbyder, eller for den sags skyld den amerikanske lov, som naturligvis ikke kan begrænses til kun at gælde for talebanere med amerikansk statsborgerskab. Sådan en forskelsbehandling oplever man ikke engang i junglen.

Napoletano
Fru formand, dette beslutningsforslag tager sigte på at understrege et væsentligt punkt, nemlig at kampen mod terrorisme - en kamp, som bliver lang og sej - så vidt muligt skal ske med respekt for den internationale ret og for retsstaten. Det er et krav, der kommer fra det amerikanske samfund og fra Europa-Parlamentet, som jeg håber vedtager dette beslutningsforslag.
Hvad angår fangerne i Guantanamo, som var med i al-Qaeda-netværket, og som blev taget til fange i Afghanistan, rejser der sig to spørgsmål. Det første spørgsmål er fængslingen, eftersom der er bekymrende vidneudsagn fra Den Internationale Røde Kors Komité om fængselsforholdene. Det andet spørgsmål er fangernes juridiske status. Der er usikkerhed på dette område, men den behandling, man giver John Walker, som er amerikansk statsborger, er iøjnefaldende. Han bliver stillet for en civil domstol, mens de andre fanger bliver stillet for en hemmelig militærdomstol. Dette er uacceptabelt. Det, som general Morillon siger, er sandsynligvis rigtigt, nemlig at det også er nødvendigt at ændre Genève-aftalerne. Der er ganske vist taget højde for en status som krigsfange i konventionen, men når statussen er usikker, er det også nødvendigt at tage højde for, at der eksisterer krigsfanger fra en krig, som ikke er blevet erklæret, hvilket dog ikke må betyde, at disse krigsfanger får færre garantier og mindre opmærksomhed, når det gælder menneskerettighedernes overholdelse under fængslingen.
Beslutningsforslaget indeholder desuden en vigig opfordring, nemlig opfordringen til, at FN's Sikkerhedsråd opretter en domstol, som behandler Afghanistan-spørgsmålet, og som både kan tage sig af fangernes juridiske status og af fængselsforholdene. At vedtage denne opfordring er en meget fornuftig handling, som i øvrigt vil bidrage til terrorismens bekæmpelse.

Malmström
Fru formand, vi har alle set billederne fra Guantanamo-basen af fanger med orangefarvede overalls. Spørgsmålet om, hvordan de bliver behandlet, har vakt international bekymring. Vi har protesteret i Europa-Parlamentet, og det er vi ikke alene om. De fleste lande - dog for en gangs skyld ikke Cuba, hvor basen ligger - har faktisk protesteret. At man ikke protesterer på Cuba, kan muligvis skyldes, at man er glad for, at der ikke længere er fokus på, hvordan man behandler sine fanger dér, men det skal vi måske ikke diskutere lige nu.
Den legale status for fangerne på Guantanamo-basen er uklar, og det må afklares af en kompetent domstol. Man kunne oprette en sådan gennem en resolution fra FN's Sikkerhedsråd. Uanset hvilke lovovertrædelser og ugerninger fangerne på X-ray Camp har begået - og dem fordømmer vi på det kraftigste - skal de behandles i overensstemmelse med internationale, humanitære normer og principper. Indtil deres legale status er fastslået, skal de betragtes som krigsfanger.
Den Liberale Gruppes formand, Graham Watson, sagde i går på plenarmødet, at vi virkelig støtter en revision af Genève-konventionen. Det ville være godt, hvis man kunne skabe nogle nye og mere moderne regler, som kan finde anvendelse på terrorhandlinger og fanger i tilfælde, hvor der, som hr. Napolitano sagde, ikke findes en krigserklæring. Det ville være godt, hvis hele Parlamentet kunne støtte dette.
Europa-Parlamentet støtter USA og den internationale bekæmpelse af terrorisme. Vi har vist det meget tydeligt med vores afstemning tidligere i dag. Når demokratier fører en sådan kamp, skal den imidlertid føres med respekt for menneskerettigheder og retsprincipper. Jeg deler derfor den bekymring, som mine kolleger har givet udtryk for, når det handler om de militære domstole. Det er ikke acceptabelt, at en enkelt talebaner, en amerikansk talebaner, John Walker, stilles for retten ved en civil domstol, mens andre skal stilles for retten ved militære domstole. Vi forudsætter, at der eksisterer fælles regler, at alle behandles lige og med almindelig retssikkerhed og retsbeskyttelse ved civile domstole.
En stor del af denne diskussion kunne dog være undgået, hvis USA havde ratificeret protokollen om Den Internationale Straffedomstol, således at man havde haft en permanent domstol, hvor personer, som har begået denne type handlinger, også kunne blive stillet for retten i overensstemmelse med internationale bestemmelser. Jeg vil virkelig opfordre USA til at ratificere protokollen.

McKenna
Fru formand, Parlamentet må fordømme præsident Bush's militære ordre, som tillader hemmelig retsforfølgelse af fanger på Guantanamo-basen varetaget af en militær kommission med egne regler for bevisførelse og afsigelse af dom. Dette ligger uden for USA's beføjelser. Som andre talere har understreget, bliver det hidtil eneste amerikanske medlem af al-Qaeda retsforfulgt i Virginia med fuld juridisk bistand!
Denne militære ordre overtræder alle bestemmelser om retfærdig rettergang garanteret af den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, som USA har tiltrådt, f.eks. formodning om uskyld, valg af juridisk bistand, upartisk og rimelig afhøring og retten til appel. Den amerikanske regering betegner de tilbageholdte som illegale kæmpende (unlawful combatants), et ukendt begreb i international ret, samtidig med at de nægter at give de tilbageholdte al-Qaeda-kæmpere og Taleban-styrker status som krigsfanger.
Disse bekymrende faktorer fremhæves af anerkendte advokater over hele verden, som bestrider retten til at tvinge dem, der nu er i Cuba, ud af Afghanistan uden udleveringstilladelse samt gyldigheden af deres status som illegale kæmpende, og der anmodes om, at de tilbageholdte behandles som almindelige kriminelle med tilhørende rettigheder.
Vi må også tage i betragtning, at nogle af disse personer, som blot mistænkes for at være al-Qaeda-tilhængere, er deporteret fra Bosnien til Guantanamo-basen. Rapporter om dårlig behandling af fanger er meget chokerende. Vi har selv set det på tv og modtaget rapporter om lænkede, tildækkede og bedøvede fanger og tvangsbarbering af fangernes skæg. Der har tidligere været kritik af dårlig behandling af fanger i Nordirland - fra vores egen regerings side. Alligevel vender alle det blinde øje til hændelserne på Guantanamo-basen. Vi må gøre opmærksom på disse ting af hensyn til international retfærdighed, respekt for menneskerettighederne og for retsreglerne. USA skal også overholde de internationale konventioner. Parlamentet bør sende et klart budskab om, at vi ikke kan acceptere den politik, som de har vedtaget.

Tannock
Fru formand, jeg kan fuldt ud støtte USA i behandlingen af de tilbageholdte på Guantanamo-basen. Det er i EU-borgernes interesse, at de amerikanske sikkerhedsstyrker får lov til at afhøre disse mistænkte. Det ville ikke være tilladt, hvis de var klassificerede som krigsfanger i henhold til Genève-konventionen af 1949, da krigsfanger kun skal opgive navn, rang og nummer, hvorimod illegale kæmpende - den rette betegnelse efter min opfattelse - kan afhøres i henhold til bestemmelserne i artikel 4, stk. 2, i Genève-konventionen.
Jeg vil gerne sige til talerne fra den anden side af Parlamentet, at en krigserklæring eller ikke-krigserklæring er irrelevant i henhold til Genève-konventionen. USA skal afhøre disse personer som et vigtigt led i den globale bekæmpelse af terrorisme. USA's beslutning om at klassificere dem som illegale kæmpende er derfor ikke hævngerrig, men praktisk og nødvendig, men det afslører, hvor utilstrækkelig den anakronistiske internationale retspraksis er på dette område.
Det er endvidere min opfattelse, at mange af disse personer er så farlige, at de ikke ville tøve med at angribe deres egne vagter. Hvis de fik fornemmelsen af, at en medfange ville bryde sammen under forhør, ville de heller ikke tøve med at dræbe denne.
Det eneste mulige alternativ - ud over den fysiske tilbageholdelse, som blev gennemført, både under transport, hvor de ville have gjort alt for at lande flyene, og på landjorden - ville være anvendelsen af høje doser muskelafslappende midler, som, selv om de er effektive, ville have medført store risici for vagterne, og som ville have krævet ledsagelse af plejepersonale med medicinsk uddannelse.
Der er ingen beviser på, at USA behandler dem dårligt eller umenneskeligt, og vi bør støtte USA frem for at deltage i spekulativ og udokumenteret kritik.
Jeg har betænkeligheder i forbindelse med to punkter. Hvad vil USA stille op med de personer, som der ikke anlægges sag imod, og som i henhold til islamisk militærlov risikerer tortur og dødsdom, når de vender tilbage til oprindelseslandet? Og hvad med henvisningerne til Den Internationale Straffedomstol, som endnu ikke er oprettet? Desværre er det min opfattelse, at hjemlige terrorister ikke hører under Rom-statuttens bestemmelser, hvorvidt det nu er rigtigt eller forkert, men at internationale terrorister muligvis hører under statutten. Det er ikke helt klart i øjeblikket.
Jeg har en række yderligere betænkeligheder vedrørende Den Internationale Straffedomstol, f.eks. vedrørende kommandoansvar, hvor lederne er ansvarlige, selv når de ikke har nogen viden om de pågældende kriminelle handlinger, samt det faktum, at amnestier og fred og forligsprocesser mellem krigsførende vil blive endnu vanskeligere at opnå.
Hele området for retspraksis ...
(Formanden afbrød taleren)

Menéndez del Valle
Fru formand, uanset deres situation, er der millioner af personer som via pressen har fået kendskab til fangernes nedværdigende rejseforhold, og de har i fjernsynet set de ydmygende betingelser, som de er blevet udsat for inden for og uden for de desværre så berømte bure.
Det drejer sig ikke kun om at fordømme de amerikanske myndigheders holdning, men også om at afvise de skamfulde erklæringer, som de ansvarlige for basen kom med de første dage. Under alle omstændigheder gav disse helt usmagelige erklæringer udtryk for foragt og racisme over for de anholdte.
En stormagt, som ikke kun er en militær, men også en civil magt, burde efter min mening foregå med et udsøgt eksempel på respekt for menneskerettighederne, om der så var blevet væltet to tvillingetårne for hver af de 50 stater i unionen. Udsøgt respekt for menneskerettighederne under alle omstændigheder.
Jeg håber ikke desto mindre, at den 11. september ikke har sløvet den amerikanske offentlige mening så meget, at den er blevet lammet og ikke kan gennemføre en anstændig og værdig reaktion inden for selve USA.
Under alle omstændigheder er vi mange europæere, som er indstillet på fortsat at være på vagt, at minde om, at det er fundamentalt at bevare vores værdier og principper, netop i dette slag, der skal stå mod terrorismen og fanatismen. Eller vil vi på dette tidspunkt i historien om opbygningen af det nye Europa selv være indstillet på at give afkald på de værdier, som vi hævder at forsvare?

Alyssandrakis
Fru formand, kære kolleger, det er ikke første gang, at de, der oplever sig selv som bærere af den vestlige kultur, de, der giver lektioner i demokrati for hele verden, viser sig at være bærere af grusomhed. Vi ser dem ved embargoen af Irak, som medfører tusindvis af børns død. Vi har set dem i Jugoslavien sammen med deres venner fra denne side af Atlanten dræbe civile, ødelægge infrastruktur, forurene miljøet.
Grusomhed er i øvrigt et grundlæggende kendetegn ved imperialismen. Mishandling af et hvilket som helst menneske er en forbrydelse. Mishandling af krigsfanger er desuden en alvorlig overtrædelse af international ret. Og lad os så få sat en stopper for diskussionen, om hvorvidt fangerne på Guantanamo-basen er krigsfanger eller ej. Hvis amerikanerne har ført krig i Afghanistan, er det krigsfanger. Hvis amerikanerne ikke har ført krig i Afghanistan, så er fangerne simpelthen ofre for bortførelse. Men overførelsen af dem til et besat område på øen Cuba er ikke tilfældig. Det er en alvorlig provokation mod det heroiske cubanske folk.
Det, amerikanerne foretager sig med støtte fra deres venner, og desværre har der også været nogle af deres venner her i Parlamentet, gør de ikke i det skjulte. De ønsker, at hele verden skal vide hvad, der venter dem, der falder i deres hænder. Men, kære kolleger, hvor forfærdelig grusomheden end er, så kan den ikke standse historiens gang. Det sørger folket for.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg taler på vegne af Gerardo Galeote, som sammen med general Morillon er underskriver af PPE's beslutningsforslag om denne sag.
Jeg er ankommet sent til denne forhandling, men jeg har fået tid til at lytte til nogle af udtalelserne, og jeg synes, at der er behov for at vende tilbage til de grundlæggende spørgsmål. For mig er der tre grundlæggende spørgsmål: Det første er, at terrorismen i dag er den store trussel for retsstaterne, for de åbne og demokratiske samfund. Det andet er, at USA og Europa har samme vision, samme sociale organisering og naturligvis den samme opfattelse af, at respekten for menneskerettighederne er selve fundamentet for vores organisering. Som det tredje punkt må vi naturligvis sige, at hvis EU har et banner, så er det respekten for menneskerettighederne.
Når det er sagt, så kan og skal vi naturligvis hæve vores stemme og i stedet for at anmode om det, bør vi bekræfte det, for at anmode om det ville være det samme som at mene, at fangerne på Guantanamo-basen ikke bliver behandlet ud fra humanitære kriterier, og sandheden er, at alt tyder på, at det forholder sig sådan.
Jeg vil ikke gå ind i diskussionen om, hvorvidt Genève-konventionen gælder for dem eller ej. Som Union skal vi naturligvis sige, at i tvivlstilfælde skal Genève-konventionens principper finde anvendelse, men i selve Genève-konventioner er der et retsgrundlag for at løse alle de spørgsmål, som kan bringe organisationens eller selve fangernes sikkerhed i fare, indtil det fastsættes af en domstol, om de skal være omfattet af Genève-konventionens beskyttelse eller ej.
Det er min opfattelse, hr. formand, at behandlingen indtil videre har været fuldt korrekt, og derfor er denne forhandling ude af fokus. Her er der sandsynligvis tale om en fejl i forhold til den europæiske offentlige mening - og ikke i forhold til den amerikanske offentlige mening - en PR-fejl, for det er jo USA selv, der har udsendt de fotografier, der sårer vores følsomhed.
Vi skal fortsat, og vi vil naturligvis fortsat være på vagt, men altid ud fra den opfattelse, at vi står sammen i denne krig.

Swoboda
Hr. formand, kære fru kommissær, kære kolleger, hvad adskiller et styre som Taleban og et demokrati? Efter min mening først og fremmest respekten for retsstatsprincippet. Kampen mod terrorismen kan - trods alle forsøg på at vige uden om retsstatsprincippet - kun føres, hvis man respekterer retsstaten og især de internationale aftaler. Derfor bør USA heller ikke give indtryk af, at internationale aftaler, Genève-konventionen osv., ikke har betydning for landet ved behandlingen af formodede terrorister. Det er jo også baggrunden for vores beslutning.
Jeg vil dog gerne sige noget andet ved denne lejlighed. Den foregående taler mente, at Europa og USA har den samme vision. Det stemmer desværre ikke helt, for den kamp mod terrorismen, som amerikanerne fører nu, er efter vores mening ikke særlig effektiv, selv om det er en kamp mod terrorismen, vi støtter fuldt ud som sådan.
Jeg vil blot nævne, at amerikanerne har haft en meget ambivalent - for nu ikke at sige endda nogle gange tolerant - holdning til terrorisme, når det har passet dem. Men amerikanerne har efter de første skræksekunder efter den 11. september desværre igen forladt den multilaterale vej, den vej, hvor man søger allierede.
Jeg vil ikke forsvare nogen af de meget forskellige regimer i Nordkorea, Iran og Irak. Men når man let og elegant skærer alle disse regimer over én kam og fremstiller dem som ondskabens akse, viser det egentlig, at den amerikanske regering, desværre, trods en meget stovt holdning fra udenrigsminister Powells side følger en vej, der ikke bekæmper terrorismen effektivt.
Vi ved, at der f.eks. i Iran findes flere grupper, der helst ikke vil gå den vej, som præsident Khatami og hans udenrigsminister og hans regering går. Men vi ved også, at der er stærke kræfter i Iran, der ønsker at gå denne vej i en positiv ånd, og derfor tror jeg, at vi trods den entydige bekæmpelse af terrorismen skal understrege over for amerikanerne, at deres måde at bekæmpe terrorismen på er i modstrid med retsstatsprincippet og ikke særligt effektiv.

Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen noterer sig de betænkeligheder, som mange medlemmer har givet udtryk for i forbindelse med de juridiske følger af USA's beslutning om at nægte tilbageholdte fanger status som krigsfanger i henhold til Genève-konventionen. Vi har alle set fotografier af fanger, der er tilbageholdt på USA's militærbase i Guantanamo, og læst rapporter om behandlingen af dem. Trods usikkerheden om deres formelle status er der ingen beviser på, at fangerne behandles umenneskeligt.
Det må være det vigtigste spørgsmål. EU har en fortsat dialog med USA om menneskerettigheder, retfærdighed og indre anliggender. I langt de fleste tilfælde er der enighed mellem EU og USA. Men er der uenighed, f.eks. i forbindelse med dødsstraf, drøfter vi åbent vores forskellige synspunkter.
Jeg er enig med det ærede medlem, der mener, at dette spørgsmål styrker EU's argument for oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol. Vi vil fortsat forfølge dette spørgsmål over for vores amerikanske modparter. EU vil fortsat overvåge situationen i Guantanamo omhyggeligt, og vi vil ikke tøve med at rejse spørgsmålet bilateralt med USA, hvis behovet opstår.
Jeg vil gerne afslutte med at gentage hr. Pattens ord under konferencen i Tokyo om donorer til genopbygningen af Afghanistan. Vores vigtigste koncept er retfærdighed, og det er en forudsætning for at opnå fred og vinde krigen.
Gregory Pasko-sagen og lukningen af TV6 i Rusland

Schroedter
Hr. formand, det er en ære for en lille gruppe at åbne ballet, og jeg vil åbne med ordene: Uden pressefrihed kan demokratiet ikke trives. Det kan vi se på Gregory Pasko-sagen. Det er et alvorligt slag for ytringsfriheden i Rusland, for et land, der har introduceret perestrojka, og som er vågnet op med perestrojka. Han fremkalder en erindring om undertrykkelsen af ytringsfriheden i Sovjet-tiden. Vi kritiserer det, fordi anklagen stadig er baseret på Sovjetunionens hemmelige militærlove, der ikke engang er registreret hos justitsministeriet. Her er det forbudt for ansatte hos militæret at tale med udlændinge. De må ikke længere købe ind, for i lang tid er mange af de handlende i Rusland kommet fra andre lande.
Derfor appellerer vi til generaladvokaten, hr. Ustinov, om at foretage denne revision meget hurtigt. Vi erindrer om Alexander Nikitin-sagen, hvor revisionen varede 16 måneder, og det i betragtning af at Gregory Pasko opholder sig under yderst dårlige forhold. Han har ikke engang vinduesruder i sin celle, og det endda om vinteren. Gregory Pasko ønsker ingen benådning. Jeg vil gerne gøre kommissæren opmærksom på, at der verserer mærkelige fejlagtige meldinger. Der er ikke tale om en tilståelse. Han er i sin gode ret! Han er i sin gode ret til at ytre sig frit. Derfor vil jeg gerne bede kommissæren om at sige til hr. Patten, at dette emne langt om længe skal gøres til en del af samtalerne mellem EU og Rusland!

Posselt
Hr. formand, der findes kolleger og kræfter, der hælder til at anvende en strengere målestok over for et lille land som Madagaskar, som vi skal drøfte efterfølgende, end over for et stort land som Rusland. Her er vi forpligtet til at gøre præcis det modsatte. Rusland er medlem af Europarådet. Rusland har en særlig partnerskabsaftale med EU. Derfor må vi anvende en streng målestok, hvad angår menneskerettigheder, over for dette land, også selv om det er et mægtigt land, og selv om en partnerskabsaftale med Rusland er i vores interesse.
Russerne forpligtede sig til strenge standarder, da de tiltrådte disse organisationer. Nu må de opfylde disse strenge standarder. Derfor er det, der er sket med hr. Pasko, fuldstændig uacceptabelt! Hr. Pasko er en person, der har handlet i EU-befolkningens, den russiske befolknings og de asiatiske nabolandes befolkningers interesse, idet han har påpeget farer, der truer det russiske folk og os alle. Hr. Pasko er en person, der som russisk demokrat, som miljøforkæmper og som menneskerettighedsforkæmper fortjener vores fulde støtte. Han kæmper for ytringsfrihed og retsstatsprincipper i Rusland. Dermed er han en patriot i modsætning til dem, der forsøger at lukke munden på ham.
Derfor er det vores pligt netop i dette tilfælde at give klart udtryk for vores holdning og forlange, at de hemmelige love, militærlovene, de militære domstole i Rusland forsvinder, og at hr. Pasko løslades, ikke i form af en benådning, men derimod ved at trække anklagen mod ham tilbage, en anklage, som er absolut unfair og uretfærdig. Desuden må vi sige én ting helt klart: Det er nødvendigt, at der i Rusland én gang for alle skabes betingelser for, at der igen kan findes landsdækkende uafhængige medier. Lukningen af TV6 er en himmelråbende skandale! Det understreger den ensretningspolitik, der føres af Kreml og af præsident Putin selv.
Derfor beder jeg Dem støtte dette beslutningsforslag.

Belder
Mange tak, hr. formand. I mit land bruger man ofte udtrykket: "forstå det, hvem der kan". Det udtryk måtte jeg i høj grad tænke på ved en nylig episode på den russiske TV-kanal Kultura. I en udsendelse anbefalede studieværten et nyligt offentliggjort værk om de intellektuelles stilling under Stalins styre. Meget subtilt formodede han, at udgiverne sandsynligvis havde fundet det på tide at kaste sig over glemte overlevelsesteknikker. En meget elegant måde at kritisere Kremls autoritære pressepolitik på.
De brødløse direktører for TV6 har i dag ikke megen grund til at smile. I sidste måned blev kanalen efter retslig ordre fjernet fra æteren. Dermed forsvandt den sidste private kanal i Rusland med egen uafhængig nyhedsdækning. Mere end halvdelen af den russiske befolkning kunne modtage TV6-programmerne. Disse borgere er med hensyn til informationsforsyningen fremover henvist til begge statskanaler ORT og RTR. Den tvungne lukning af TV6 betyder kort sagt en sikker forringelse af det russiske presselandskab. Det foreliggende beslutningsforslag peger ganske rigtigt herpå.
Er TV6's skæbne hermed beseglet? Nej, for i næste måned træffer ministeriet for presseanliggender en afgørelse om en ny licens til Kanal 6. Der er altså chance for, at den uafhængige kanal får en ny start. Interessant nok fik den i den forbindelse i forgårs offentlig støtte fra både den højre og venstre politiske oppositionslejr i Rusland.
Den mulighed foretrækker Kreml helt klart ikke. Magthaverne i Moskva vil helst gøre Kanal 6 til en særlig sportskanal. Det passer efter deres mening desuden perfekt til Putins nye kampagne for national sundhed. Om det resulterer i en sund nation at se fjernsyn i timevis er imidlertid meget tvivlsomt. Med henblik på en ønsket afpolitisering af samfundet er det derimod et probat middel.
Dette beslutningsforslag omfatter ligeledes - helt berettiget - procesførelsen imod den militære journalist Gregory Pasko. Det, der knytter hans sag til lukningen af TV6 som en rød tråd, er, at begge beror på et vaklende juridisk grundlag. Det kan ikke forenes med det grundlæggende princip om retsstaten i Den Russiske Føderation. Det er et af præsident Putins udgangsprincipper, som vi gerne vil dele med ham. I betragtning af det russiske samfunds støtte til Gregory Pasko og redaktionen på TV6 er der endnu flere i Rusland, der tænker sådan, hvilket er glædeligt. Dette nøgterne beslutningsforslag støtter dem heri, så retten kan ske fyldest for Gregory Pasko personligt og for at beskytte pressefriheden generelt i Rusland.

Dupuis
Hr. formand, fru Schroedter nævnte tilfældet med hr. Nikitin. Vi har tilfældet med hr. Gregory Pasko og allerede et andet tilfælde, nemlig det om hr. Igor Sutiagin, der er et mere eller mindre identisk tilfælde. Han blev dømt i 1999, og domstolen i Kaluga-regionen har for nylig erkendt, at der ikke var juridisk grundlag for fængslingen. Han er stadig i fængsel. Det er dagens Rusland, det er hr. Putins Rusland, og det er hr. Oostlanders, hr. Putins vens, Rusland, der har fået os til at stemme om en betænkning om Rusland - hvor jeg ikke stemte for - hvor vi linje for linje og afsnit for afsnit har godkendt finansieringen af programmer til medierne, til frihed for medierne, til et uafhængigt retsvæsen og til miljøbeskyttelse. Ved næsten hvert møde kan vi blot bemærke, at der ikke sker noget i Rusland på disse områder og på mange andre områder.
Det er virkelig EU-politik: Vi finansierer kampen til beskyttelse af miljøet, og samtidig skal vi kæmpe for at få miljøforkæmpere ud af fængslerne og så fremdeles. Det er en absurd politik. Men hr. Prodi bekymrer sig tilsyneladende ikke om mere end Gazprom og gas. Det ved alle, og jeg opfordrer dem, der har fremlagt teksten, til at indføre et lille mundtligt ændringsforslag. Jeg opfordrer også Kommissionen til at protestere meget kraftigt over for de russiske myndigheder. Jeg mener, at dette ikke kun angår Rådet.
Jeg er naturligvis enig i, at vi med stor blufærdighed ikke taler for meget om Tjetenien. Der er ellers avisartikler om landet hver dag eller hver uge i vores aviser. Jeg opfordrer Dem til at læse den sidste artikel fra fru Politovskaïa i Courrier International. Det, der sker i det område, som stadig er en del af Rusland, selv om det ikke længere burde være det, er helt forfærdeligt. Der er naturligvis ingen billeder som fra Guantanamo-basen, men det er stadig meget slemt.

Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen deler Parlamentets bekymring om Gregory Pasko-sagen og lukningen af TV6. På baggrund af vores fælles bestræbelser med Rusland på at etablere tættere politiske og økonomiske forbindelser har EU gentagne gange gjort klart, at det forventes, at Rusland handler i overensstemmelse med de principper, som landet lovede at følge ved indtrædelse i Europarådet og OSCE. Disse grundlæggende principper, herunder mediernes frihed og uafhængighed, udgør en integreret del af vores partnerskab og understreger det partnerskab, som vi er i færd med at opbygge. Ud over de juridiske faktorer har ytringsfriheden i Rusland taget et par tilbageskridt i de seneste måneder. Det er en bekymrende udvikling. Derudover rejser Pasko-sagen spørgsmål om de tågede og uklare omstændigheder i forbindelse med hans retssag, herunder den manglende offentliggørelse af belastende beviser.
Vi vil under alle omstændigheder fortsat benytte alle FUSP-instrumenter til at støtte alle sager om uafhængig medie- og forlagsfrihed i Rusland, herunder rejse alle relevante spørgsmål inden for rammerne af vores bilaterale politiske dialog med Rusland.
Kommissionen vil endvidere fortsat være særlig opmærksom på at støtte det civile samfund og uafhængige medier i overensstemmelse med det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, i forbindelse med hvilket Rusland vil være en prioritet på kort og lang sigt.
Valg i Madagaskar

Rod
Hr. formand, resultatet af den første runde af præsidentvalget i Madagaskar, der fandt sted den 16. december, var anledning til store kontroverser og en konflikt mellem de to spidskandidater, den afgående præsident, Didier Ratsiraka og hans konkurrent, Marc Ravalomanana. Hr. Ratsiraka har efter al sandsynlighed forfalsket valgresultaterne, og grundene hertil er stadig uvisse. Han røber ikke noget, og hans tavshed skaber frygt for voldelige konsekvenser, der styres af hans tilhængere. Så selv om indenrigsministeren kun giver ham et begrænset flertal, påberåber hr. Ravalomanana sig sejren efter den første runde og anmoder om aflysning af den anden runde. Men de officielle resultater forpligter de to mænd til at mødes igen i den anden runde, og det internationale samfund anmoder indtrængende om at få lov til at arrangere denne runde. Hr. Ravalomanana nyder tilsyneladende støtte fra befolkningen, eftersom hundredtusindvis af personer har demonstreret til hans fordel og har lammet landet med en generalstrejke og ved at give sejren til oppositionen. Denne strejke har katastrofale følger for landets økonomi. Den daglige omkostning af strejken var 8-10 millioner dollars i sidste uge, og tabene efter 10 dages arbejdsnedlæggelse overstiger allerede Madagaskars årlige budget for uddannelsesområdet.
Forstå os ret. Det drejer sig ikke for os om at støtte den ene kandidat frem for den anden, og jeg har ikke større sympati for hr. Ravalomanana end for hr. Ratsiraka. De enevældige tanker fra hovedstadens borgmester kan give anledning til bekymringer om fremtiden, hvis den økonomiske og religiøse magt, som han allerede har, og statsmagten, hvis han bliver valgt, bliver samlet hos ham. Forkæmperne for menneskerettigheder risikerer at miste håbet. Men det, der først og fremmest er nødvendigt, er overholdelse af demokratiet og retsstatsprincippet. Derfor er det helt elementært, at de to kandidater accepterer, at valget bliver overvåget, og at den øverste forfatningsdomstol indvilger i at sammenligne valgresultaterne. Denne sammenligning er den eneste demokratiske måde at kende valgets reelle resultat på. Det er nødvendigt, at Kommissionen gør alt, hvad der står i dens magt, for at finde en løsning på denne konflikt, der ødelægger landet, men også for at hjælpe med den reelle indførelse af retsstatsprincipperne. Løsningen på denne konflikt skal ske med respekt for menneskerettigheder, politiske rettigheder og borgerrettigheder, men også med respekt for politisk mangfoldighed. Overholdelsen af disse grundlæggende principper er nødvendig for fortsættelsen af den demokratiske proces.

Gemelli
Hr. formand, efter den mørke periode med kolonialisme og diktaturer i udviklingslandene er det efter min mening positivt, at vi i dag kan tale om valgene i disse lande, selv om deres samfundsstruktur og civile struktur stadig er svag, hvilket også gælder for demokratiet.
Det er svært at skelne mellem parterne i betragtning af, at hver kultur og hvert samfund har brug for at vælge sine egne repræsentanter. Efter min mening bør vi dog endnu en gang slå fast, at det er nødvendigt med valg, som er gennemsigtige, for vi skal sørge for, at den demokratiske tankegang og kultur udvikler sig, og vi skal ligeledes sørge for, at det civile samfund udvikler sig. Ved hjælp af de instrumenter, vi råder over, nemlig Cotonou-aftalen og De Paritetiske Forsamlinger AVS-EU, skal vi desuden foreslå nogle systemer og nogle metoder til demokratisk kontrol, hvilket også skal være i tråd med det civile samfundsniveau, der eksisterer i disse lande.
Vi kan gøre fremskridt, hvis det lykkes os at skabe forståelse for, at demokratisk udvikling, overholdelse af menneskerettighederne og indførelsen af en pluralistisk stat - det vil sige enighed i et pluralistisk samfund - kan bidrage til væksten i dette land, der har så hårdt brug for at blive en aktiv del af verdens civile samfund.

Fruteau
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den 25. januar offentliggjorde den øverste forfatningsdomstol i Madagaskar resultatet af valgene. Den langsomme procedure og den næsten monarkistiske magthaver, der har siddet ved magten i næsten 20 år, som navnlig fik regeringen i Madagaskar til at afvise tilstedeværelsen af internationale observatører, men ligeledes tvetydigheden i de offentlige erklæringer fra oppositionen gør, at der er stærk tvivl om disse resultaters troværdighed.
Men er det kun de madagaskiske ledere, der er ansvarlige for denne parodi på demokrati? Hvorfor har dette land, der dog er et af de fattigste i verden, ikke fået mere opmærksomhed særligt fra den internationale offentlighed inden disse triste begivenheder? Har landene i Europa og særligt Frankrig glemt deres fælles fortid med dette land?
Kære kolleger, indbyggerne i Madagaskar har hverken behov for at blive holdt i hånden eller endnu mindre, at man på deres vegne afgør deres valg. Europa kan derimod ikke under nogen omstændigheder forblive tavst. For på trods af den rolige atmosfære, som observatørerne understreger, hvilket er et af de særlige kendetegn for befolkningen i Madagaskar, er det en usædvanlig situation for landet, eftersom mere end en halv million mennesker er på gaden næsten hver dag i demonstrationer af et omfang, der ikke er set siden uafhængigheden, et land, der er næsten lammet af en generalstrejke med katastrofale følger, og efter 10 dage er støtten hertil usvækket. Over for situationens alvor er mangel på interesse ikke længere det rigtige.
Vi bør altså derfor tage initiativ til at hjælpe dette folk med at genfinde deres værdighed. Og det lykkedes kun, hvis den anden valgrunde gennemføres åbent, eller sagt på en anden måde, hvis de internationale organisationer og EU er garanter for en korrekt gennemførelse af valgene.
Vi bør kræve, at de to kandidater respekterer retsstatsprincipperne og sikrer freden blandt borgerne, så problemerne i forbindelse med valget ikke udvikler sig til etniske stridigheder. Vi bør ganske enkelt kræve, at løftet til befolkningen bliver holdt, og at dens valg bliver respekteret.

Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen, der interesserer sig for menneskerettighederne, respekten for de demokratiske principper og retsstaten, må give udtryk for sin særlige bekymring og spekulationer over den politiske situation i Madagaskar. På grund af tidsnød og observationshandlinger ved det valg, der nu er under forberedelse, er Kommissionen ikke i stand til at sende observatører til den anden afstemningsrunde, der er blevet fastsat til den 24. februar. Det skyldes, at Madagaskar ikke er med i Kommissionens prioriteringsliste for 2002, og det skyldes forhold, der angår landet selv.
Men EU er parat til at støtte valghandlingen. Det er blevet specielt besluttet, at Kommissionen sender en gruppe tekniske eksperter, der vil få støtte fra konsortiet af lokale observatører under den anden valgrunde i Madagaskar.
Valg i Cambodja

Posselt
Hr. formand, forud for valget i Cambodja, der var det første kommunalvalg i årtier - det er immervæk et fremskridt - fandt der desværre en valgkampagne sted, hvor medierne blev manipuleret og instrumentaliseret ensidigt af magthaverne, af statspartiet. Man oplevede en bølge af forsøg på at skræmme oppositionspartierne, der gik så vidt som til utallige voldsomme dødsfald og mystiske mord. For så vidt kan man ikke betegne dette valg som virkelig frit, selv om valghandlingerne i det store og hele lader til at være forløbet nogenlunde korrekt, som vores kolleger fra Cambodja har berettet.
Alligevel må vi konstatere, at der stadig er et stort behov for virkelig at rodfæste demokratiet i dette hårdtprøvede land, som har lidt mere under det gruopvækkende 20. århundrede end noget andet land i verden. Der er ikke noget andet land i verden, hvor der har fundet så totalitære og onde handlinger sted som i Cambodja under Khmer Rouge. Derfor kan sårene ikke heles fra den ene dag til den anden. Men vi må alligevel sørge for at anlægge en klar målestok og fremme retsstatsprincippet og demokratiet. Og det kan kun ske via kommunerne.
Derfor appellerer jeg til Kommissionen og Rådet om at støtte de nyvalgte kommunale repræsentanter systematisk, og det ikke kun repræsentanterne for regeringspartiet, men også repræsentanterne for oppositionspartierne, der ikke må reduceres til figenblade, men som derimod er nødvendige, så dette første skridt hen imod demokrati bliver mere end et propagandashow, nemlig et ægte demokrati. Derfor har vi brug for at uddanne kommunalpolitikerne, at støtte kommunalpolitikerne, deres adgang til medierne, at støtte den frie presse. Det må være prioriteterne i vores fremtidige Cambodja-politik. Også kræfter som FUNCINPEC og andre skal have vores støtte, således at der kan skabes et ægte og stabilt flerpartisystem i dette land, som har lidt mere end noget andet.

Diamantopoulou
Hr. formand, Europa-Kommissionen deler den prioritet, som Parlamentet giver støtten til de grundlæggende, demokratiske institutioner i Cambodja. Det er grunden til, at vi stillede 3 millioner euro til rådighed i form af teknisk bistand til en problemløs gennemførelse af de nyligt afholdte kommunalvalg og sendte EU-observatører efter invitation fra Cambodja. Europa-Kommissionen styrede lokalt 120 observatører på valgdagen. Det er første gang, at der sendes observatører til rent lokale valg. Jeg vil gerne give udtryk for min særlige tilfredshed med, at Carlos Costa Neves stod i spidsen for delegationen, hvilket beviser det til stadighed mere forstærkede samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen, hvad angår udsendelse af valgobservatører.
På grundlag af de første rapporter bedømmer vi, at forberedelsen af valget og dets gennemførelse foregik problemløst, og at vælgerne mødte talrigt og fredeligt op. Vi må dog fortælle, at vi har modtaget meget bekymrende rapporter om tilfælde af vold, mord og trusler til trods for regeringens og de andre politiske partiers opfordringer til ikke at anvende vold under valget. Massemediernes dækning under valgperioden anses for at være ensidig. Men eftersom valgprocessen endnu ikke er afsluttet, resultaterne ikke er blevet offentliggjort, og der endnu ikke er fremsat anklager eller klager, er det for tidligt at give udtryk for den endelige konklusion vedrørende valgets gennemførelse. Men det er sikkert, at Cambodjas befolkning for første gang i historien har haft mulighed for at stemme på kommunale repræsentanter, og at den talstærkt benyttede sig af denne mulighed.
Repræsentationen fra Europa-Kommissionen vil i fællesskab med EU's diplomatiske delegationer i Cambodja fortsat observere fremskridtene i tiden efter valget. Først da er vi i stand til at vurdere projektets fulde betydning for en yderligere demokratisering af landet.
Eritrea

Rod
Hr. formand, de af os, der har støttet kampen for uafhængighed i Eritrea, er forfærdede over myndighedernes udvikling i dette land, der allerede har lidt under de dramatiske konsekvenser af den nylige konflikt med Etiopien.
I september blev 11 politiske modstandere i Eritrea, hvoraf flere var tidligere ministre, der havde offentliggjort en skrivelse med anmodning om en demokratisering af styret, anholdt af regeringen. Disse arrestationer blev efterfulgt af en indstilling af samtlige publikationer fra den private presse, som myndighederne fremlagde som midlertidig. Desuden blev valgene udsat, og oprettelsen af nye politiske partier blev forbudt. Magthaverne gav således journalisterne og de politiske afvigere i Eritrea mundkurv på.
Disse repressalier, der er i strid med ytringsfriheden, er bekymrende og uacceptable. De står i åben modsætning til den vilje, som myndigheder i Eritrea har givet udtryk for, til at gennemføre demokratiske reformer.
Desuden var udvisningen i oktober 2001 af den italienske ambassadør, der repræsenterede EU på stedet, et alvorligt slag for forbindelserne med Eritrea.
Men for at genoprette forbindelserne mellem Eritrea og EU er det helt grundlæggende, at menneskerettighederne og de grundlæggende friheder bliver respekteret. Og i den forbindelse er det ikke nok, at regeringen i Eritrea blot løslader alle politiske fanger og journalister, men den skal også ophæve det forbud, der gælder for alle uafhængige aviser.
Derfor skal EU gennemgå sine forbindelser med Eritrea i lyset af Cotonou-aftalen. I henhold til § 96 skal der organiseres en national konference i Eritrea, der samler de forskellige politiske aktører, men også det civile samfund med henblik på at finde en løsning på den nuværende krise og for at lede landet i retning af demokrati og en bæredygtig udvikling.

Bowis
Hr. formand, kommissær, jeg vil gerne anmode Dem om at dele den sorg og vrede, som jeg føler, når jeg taler som en ven af Eritrea. Fra 1889-1952 var Eritrea under først Italiens, dernæst Storbritanniens flag. Derefter blev landet af det internationale samfund overdraget til Etiopien. Efter de næste 32 års krig var landets økonomi og miljø ødelagt og befolkningen fordrevet.
Så kom vi til 1993 og anmodningen om uafhængighed. Jeg var der som FN-observatør. Der var en stemning af håb i hele landet. Flygtningene var begyndt at vende tilbage, og genopbygningen var så småt ved at komme i gang. 90% af befolkningen deltog i afstemningen, og 99% stemte for uafhængighed. Præsident Isaias blev valgt. Vi krydsede fingrene og håbede det bedste for landet - med en moderat livsstil og en periode med optimisme. I nogle år var der grænsekonflikter. Nu er der desværre problemer internt i landet.
Menneskerettighederne krænkes, der accepteres ingen opposition, 11 tidligere medlemmer af regeringspartiet er arresteret, pressen undertrykkes, og journalister arresteres. Den italienske ambassadør er afsat. Flerpartivalgene, som var lovet sidste december, blev aflyst, og nu er partierne forbudt.
Der er ikke mere demokrati i Eritrea. Eritrea har desperat brug for støtte til genopbygning af et land, der er ødelagt af krig. Landet har brug for vores hjælp, men hjælpen skal være ledsaget af garantier om den bedste styreform. Vi vil anmode vores venner i Eritrea om at vende tilbage til verdenssamfundet med en demokratisk styreform og vende ryggen til diktatur. Vi vil bede Kommissionen om at være standhaftig. Menneskerettigheder er ikke blot noget, der gælder for os. De gælder også for befolkningen i Eritrea, og Eritrea har brug for disse menneskerettigheder nu.

Ghilardotti
Hr. formand, fru kommissær, som talerne før mig allerede har sagt, bliver situationen i Eritrea hele tiden alvorligere set ud fra et demokratisk synspunkt. Eritreas parlament, som består af valgte medlemmer, der alle tilhører Folkefronten for Demokrati og Retfærdighed, har besluttet at forbyde stiftelsen af politiske partier. Den uafhængige presse er blevet forbudt, og adskillige journalister, politiske personligheder og politiske modstandere, heriblandt tidligere ministre i regeringen, som nationalforsamlingen beskylder for forræderi, er blevet arresteret. Antallet af straffeaktioner over for borgerne forøges, ikke mindst over for de studerende, hvoraf to døde, mens de var taget til fange i ørkenen. Den italienske ambassadør er blevet udvist, og den økonomiske situation og de civiles levevilkår forværres hele tiden. De ikke-statslige organisationer, som arbejder i Eritrea, fortæller os om situationer, der er så alvorlige, at de aldrig er set før. Selv læger og sygeplejersker på hospitalerne bliver hentet og sendt til fronten, og befolkningen står således tilbage uden nogen mulighed for hjælp. Den vold, der begås over for befolkningen, og navnlig over for kvinder og børn, er ubeskrivelig.
Det internationale samfund må ikke længere se passivt til. Det er tvingende nødvendigt at sørge for grænsernes fastlæggelse. FN's Sikkerhedsråd og Algier-udvalget har gjort en indsats i den retning. Det er ligeledes nødvendigt, at en EU-delegation, nemlig trojkaen, rejser til Eritrea, og det er nødvendigt, at vi tager forbindelserne til dette land op til revision på baggrund af Cotonou-aftalerne. Vi skal kræve, at der udskrives parlamentsvalg - som i øvrigt skulle have fundet sted i december 2001 - og at valget kommer til at foregå under international kontrol. Vi skal kræve, at alle politiske fanger løslades, og man genindfører pressefriheden, foreningsfriheden, friheden til at tilrettelægge samfundet, som man ønsker, og friheden til at stifte politiske partier og fagforeninger.
Alt dette bør være en væsentlig forudsætning for, at EU kan genoptage den finansiering af landet, der er absolut nødvendig for udviklingen og for genopbygningen af økonomien, som krigen har ødelagt. Rådet og medlemsstaterne skal vedtage en samordnet indfaldsvinkel for forbindelserne til Eritrea, som er mere effektiv, og som hurtigt bidrager til fredsprocessen ved landets grænser og internt i landet.
Midt i næste måned afholdes Den Paritetiske Forsamling AVS-EU. Vi håber, at man ved den lejlighed kan drøfte de processer, jeg nævnte lige før, og som på det tidspunkt allerede er blevet påbegyndt, og vi håber, at det også bliver muligt at indlede fredsprocessen med eritreerne, genindføre demokratiet og ikke mindst give borgerne - kvinder, mænd og børn - nogle acceptable levevilkår, som man ikke behøver at skamme sig over.

Gemelli
Hr. formand, jeg vil gerne med det samme give udtryk for min totale mistillid til og fuldstændige fordømmelse af Eritreas ledere.
Situationen i Eritrea er yderst kritisk, og det gør, at vi nu bedre forstår de grunde, der fik dette folk til at føre krig mod Etiopien. Den løsning, man nåede frem til, var desuden ikke en løsning, der var enighed om, men en løsning, som blev opnået af Etiopien, der var krigens militære vinder. Eritrea var i øvrigt skyld i fiaskoen for en regional løsning i forbindelse med AVS-forsamlingen i november 2001, eftersom landet nægtede at drøftede forholdet mellem de to stater.
Hvad den italienske ambassadør angår, må man spørge sig selv, hvorfor han blev udvist. Han blev udvist, fordi han havde begået den "forbrydelse" at mødes med Eritreas civile samfund og ikke bare med regeringslederne.
Når vi står over for denne situation, bliver vi således nødt til at vise vores styrke, ikke mindst for at befri Eritreas befolkning fra dets ledere. Efter min opfattelse er det nødvendigt, at vi lægger alle vores kræfter i at få det civile samfund til at udvikle sig og i at skabe et civilt land, som ikke udelukkes fra de civile nationers forsamlinger. Kommissionens anvendelse af Cotonou-aftalen i den forbindelse er ikke alene en nødvendighed, men også en pligt i denne situation. Vi må ikke lade situationen i området fortsætte med at udvikle sig på denne måde.

Diamantopoulou
Hr. formand, den seneste udvikling i Eritrea vækker stor bekymring i Europa-Kommissionen, der mener, at arrestationer af anderledes politisk tænkende og forbuddet mod pressefrihed forværrer situationen i Eritrea endnu mere.
Vi anser det for positivt, at spørgsmålene om arrestation af anderledes politisk tænkende, valgloven og lovudkastet om politiske partier er blevet forhandlet under nationalforsamlingens længe ventede møde i Eritrea, men vi udtrykker selvfølgelig vores bedrøvelse over, at der ikke blev truffet nogen afgørelse om, hvornår de tilfangetagne bliver stillet for retten eller løsladt, og over at dannelsen af politiske partier igen er blevet udsat.
Vi udtrykker håb om, at det udvalg, der blev nedsat for at tage sig af pressens fremtid i Eritrea, snart vil kunne bidrage til, at begrænsningerne for den private presse ophæves. Kommissionen samarbejder med formandskabet og medlemsstaterne om at reagere kraftigt på den nuværende krise. Der skal ikke herske tvivl om, at hele forsøget sker på grundlag af international ret, menneskerettighederne og menneskerettighedskonventionerne, og vi forsøger at fortsætte og styrke den politiske dialog med Eritrea inden for rammerne af artikel 8 i Cotonou-aftalen.
Der planlægges et besøg af den højtstående trojka i Eritrea, så snart rapporten fra den såkaldte Delimitation Commission er offentliggjort, hvilket forventes at ske i løbet af de kommende uger. På grund af spændingerne mellem Eritrea og Etiopien mener Kommissionen, at man på alle måder skal undgå, at konflikten eskalerer yderligere. Kommissionen vil også aktivt bidrage til at forebygge konflikter og til at opbygge fred og stabilitet i området. Som følge deraf skal vi være meget opmærksomme på at undgå enhver handling, der kan skabe fastlåste situationer for områdets politiske ledelser.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Jordskælv i Tyrkiet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0071/2002 af Van Orden, Morillon og Posselt for PPE-DE-Gruppen;
B5-0080/2002 af Ainardi, Figueiredo, Papayannakis og Alavanos for GUE/NGL-Gruppen
om jordskælvet i Tyrkiet.

Papayannakis
Hr. formand, fru kommissær, endnu en gang beskæftiger vi os med Tyrkiet af ubehagelige grunde, nemlig det dramatiske jordskælv, som for nylig har ramt landet. Efter min mening skylder vi dette naboland til Grækenland og Europa venskab og beredvillighed til at yde enhver form for bistand, økonomisk såvel som humanistisk, og det på lang sigt, fru kommissær.
Vores beslutningsforslag fortæller klart, hvad vi kræver, så det behøver jeg ikke at uddybe. Men det, jeg gerne vil sige, er følgende. Vi har brugt lang tid på at behandle problemet, og eftersom dette område ofte rammes af jordskælv, har vi måttet konstatere, at vi faktisk ikke har nogen politik mod jordskælv, nogen politik til at begrænse skaderne, til genopbygning, bistand, jordskælvssikring af os, for EU eller for alle nabolandene og Tyrkiet i særdeleshed. Men vi har midlerne, centrene og forskerne, så jeg må spørge mig selv, fru kommissær, udnytter vi dem optimalt? Vi har drøftet dette emne tidligere, men jeg vil gerne fremsætte det igen på foranledning af den forfærdelige begivenhed.

Sacrédeus
Hr. formand, jeg vil som repræsentant for den kristelige demokratiske PPE-DE-Gruppe udtrykke vores store og dybe deltagelse med alle ofre for de forfærdelige jordskælv i Tyrkiet. Vi henvender os ligeledes til den tyrkiske regering og til alle mennesker i Tyrkiet.
Det, som er sket, viser, at det vigtigste alligevel er selve livet, trods alle politiske modsætninger. Det er vigtigt, at de tyrkiske myndigheder og EU på alle mulige måder og så hurtigt som muligt når frem med hjælp. Hændelserne i Tyrkiet understreger behovet for, at der også på internationalt plan findes en form for beredskabsstyrke ved disse forfærdelige naturkatastrofer. Faktum er, at de internationale tv-selskaber er meget hurtigere på pletten end EU og forskellige hjælpeorganisationer. Lad os arbejde for, at hjælpen når hurtigere frem.
Afslutningsvis vil jeg blot nævne, at sidste gang, noget lignende skete i Tyrkiet, viste det sig, at grækere og tyrkere kom tættere på hinanden.

Baltas
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min oprigtigste medfølelse og udelte støtte til det tyrkiske folk, som for kort tid siden blev ramt af endnu et jordskælv, der medførte menneskeofre og udbredte ødelæggelser. Jeg håber, at de, der har mistet deres kære, og som er blevet hjemløse eller har mistet deres ejendele, snart vil fatte mod og komme sig over det chok, som den uforudsete katastrofe medførte. Hr. formand, jeg vil ikke komme ind på den græske regerings øjeblikkelige erklæring om støtte, medfølelse og tilbud om hjælp til ofrene for det katastrofale jordskælv, men jeg vil gerne til Europa-Parlamentet viderebringe, hvor meget det græske folk deltager i den smerte, som jordskælvet har voldt det tyrkiske folk, og hvor meget tættere vi føler os på det endnu en gang.
De folkelige følelser, der spontant kommer til udtryk især ved katastrofer og smerte, udtrykker på den mest ubestridelige måde den ærlighed og dybe tro på sameksistens og solidaritet, der er mellem landenes befolkninger. Jeg håber i fremtiden, i den nære fremtid, at de to folkeslag, det tyrkiske og det græske, på nærmeste hold vil opleve ikke ubehagelige, men behagelige begivenheder, såsom Tyrkiets optagelse i den europæiske familie, i EU, hvorved de to folk vil kunne nyde og tjene de samme værdier og idealer om demokrati og personlig frihed, værdier og idealer, der forener og sikrer det fælles ønske om velstand, harmonisk samliv og samarbejde.

Alyssandrakis
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, det er indlysende, at vi alle nærer medfølelse og gerne giver vores støtte til ofrene for det jordskælv, der har ramt Tyrkiet, og som det blev sagt, er det det andet jordskælv inden for et tidsrum på mindre end to år. Løfter om støtte har naturligvis ikke den samme værdi som reel bistand for de ramte, og på det punkt bliver vi nødt til at konstatere, at der ikke på EU-plan findes noget redskab, der formår at yde bistand ved sådanne eller lignende naturkatastrofer.
Og en ting mere, hr. formand. Det område i Tyrkiet, der er blevet ramt, kunne passende karakteriseres som stedet, hvor fattigdommen fører til yderligere elendighed. Hvis bygningerne havde været i overensstemmelse med de jordskælvssikrende standarder, ville vi ikke have set så mange ofre, og det er karakteristisk, som direktøren for det seismologiske institut i Istanbul har udtalt, at der i området ikke findes noget tilsyn til at føre kontrol med bygningernes kvalitet og deres sikkerhedsstandard. Gid det også må give anledning til en bedre sikring mod jordskælv.

Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen deler Europa-Parlamentets interesse og bekymring for den humanitære situation hos ofrene for det jordskælv, der har ramt landet.
Jeg vil først gerne svare på hr. Papayannakis' spørgsmål om, hvordan vi tackler naturkatastrofer. Kommissionen har allerede for et år siden stillet forslag om, at der på europæisk plan oprettes et beredskab i tilfælde af naturkatastrofer, og forslaget omfatter ikke kun jordskælv, men også store oversvømmelser, brande, store ulykker, som dem vi for nylig har set i Østrig og Frankrig. Det første trin i beslutningen fører til en form for samarbejde og ordentlig koordinering af medlemsstaternes tjenester. De katastrofeberedskabstjenester, der findes i de enkelte lande, skal altså kunne mangedoble deres resultater.
Med hensyn til jordskælvet i Tyrkiet har vores delegation i Ankara bekræftet over for os, at de tyrkiske myndigheder, der er ansvarlige for at afhjælpe situationer af presserende natur, ikke har bedt om hjælp, og at der for øjeblikket ikke er brug for hjælp til civil beskyttelse eller humanitær bistand. Og det efter Kommissionens samarbejde med regeringen. De oplysninger, vi har fra Røde Kors, nævner, at de humanitære behov klares relativt godt. Røde Kors har meddelt, at de kan stille med 7.000 telte og 10.000 tæpper samt fornødenheder til familiernes overlevelse, og at regeringen allerede har sendt 1.000 telte og 3.000 tæpper til personer, der står uden tag over hovedet.
Det er altså situationen, som den ser ud i dag, ifølge vores delegation og Røde Kors. Vi forventer derfor ikke at skulle hjælpe gennem ECHO for øjeblikket. Kommissionen vil dog følge situationen i landet på nærmeste hold og vil samarbejde med andre bidragydere, så den kan tilskynde til koordineringen af et internationalt samarbejde og tydeligt fastslå, hvilke aktioner der skal prioriteres, ud fra et organiseret overblik over behov og nødsituationer i området.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Arbejdstidsdirektivet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0010/2002) af Koukiadis for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens beretning om status for gennemførelsen af Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden ("arbejdstidsdirektivet") (KOM(2000) 787 - C5-0147/2001 - 2001/2073(COS)).

Koukiadis
Hr. formand, fru kommissær, det er mig en stor ære at kunne fremlægge betænkningen om arbejdstidsdirektivets femårige anvendelse. Arbejdstiden har sammen med lønningerne været et af de vigtigste spørgsmål i arbejdstagernes krav i hele den periode, de arbejdsmæssige relationer har udviklet sig i den industrielle tidsalder. Disse krav og sejre skyldes fagbevægelsen, for de ordninger, den har opnået, har gjort det muligt for arbejdstagerne at genvinde deres tabte personlighed, at forbedre deres levestandard, at mindske risikoen for arbejdsskader og på grund af den kortere arbejdstid at deltage i det politiske og sociale liv.
Selv om direktivets retsgrundlag er bestemmelser om sundhed og sikkerhed, må man ikke undervurdere dets øvrige sider. Det er grunden til, at medlemsstaterne skal bevare disse resultater som hjørnesten for den sociale samhørighed. Samtidig giver det mig anledning til at udtrykke min bedrøvelse over, at et antal lande ikke rettidigt har ønsket at implementere direktivet i deres indenrigslovgivning, skønt det må anses for at være en indlysende forpligtelse. Desuden vil jeg gerne kommentere det faktum, at landene ikke har indgivet nogle analytiske situationsrapporter over de nationale ordninger, så Kommissionen klart har kunnet konstatere, i hvilken grad de har tilpasset sig ordningerne i direktivet. Der hersker således fuldstændig uvished om, hvorvidt og i hvilken grad det anvendes over for alle de offentligt ansatte. Dets hidtidige anvendelse har afstedkommet en række tvivlstilfælde eller endog direkte overtrædelser. Et af spørgsmålene er spørgsmålet om lægernes vagter, som dog også har forbindelse med det mere generelle spørgsmål, om beredskabstjeneste er at opfatte som arbejdstid. Derfor angår det også andre kategorier af arbejdstagere. Løsningen, der blev afgjort ved EF-Domstolen, der afsagde dom om, at når beredskabstjenesten forudsætter fysisk tilstedeværelse på arbejdspladsen og kræver mobilisering af arbejdstagerens fysiske og åndelige kræfter, er den ifølge den traditionelle opfattelse af arbejdsretten at betragte som almindelig, lønnet arbejdstid.
Et andet spørgsmål er omgåelserne af retten til ferie, idet man anvender aftalerne om deltidsarbejde. Også på det punkt er Domstolens svar positivt for kampen mod omgåelserne, da den fastslog, at ferieretten hører til de grundlæggende rettigheder, og at også kontraktansatte prorata tempores har ret til den, når de ansættes på deltidskontrakter af under et års varighed. Et tredje spørgsmål, som Kommissionen bør være opmærksom på, er tydeliggørelsen af begrebet maksimumsarbejdstid. Det er mærkeligt, hvorledes den ordning, der har været gældende i årtier, stadig kan skabe tvivlsspørgsmål med hensyn til den konkrete betydning af den.
Direktivets indførelse er et stort problem i lande med kollektive overenskomster. Spørgsmålet har almen interesse. Der skal ikke herske tvivl om, at man skal tilskynde til ordninger, der fremmer kollektiv selvbestemmelse. Men de skal anvendes på en sådan måde, at de medfører samme resultater, som hvis det skete gennem lovindgreb. Det sker endnu ikke, enten fordi man anvender den kollektive overenskomst for den enkelte erhvervsgren og ikke en generel overenskomst for alle erhverv, der dækker alle arbejdstagere, eller fordi der ikke findes kollektive overenskomster, der gælder for alle arbejdstagere.
Endelig er der også i forbindelse med ordningerne inden for rammerne af de traditionelle arbejdsmæssige relationer problemer med særløsninger for særlige grupper af arbejdstagere med særlige kendetegn, såsom kvinder, mødre, handicappede, børn osv. Der skal ikke alene drages yderligere omsorg for disse ordninger, da de angår sårbare grupper, men der skal træffes initiativ til at forbedre dem på grundlag af de hidtidige erfaringer og med henblik på at optage dem i EU's politik for at øge kvinders deltagelse i det erhvervsaktive liv og lette handicappedes adgang til arbejdsmarkedet.
Jeg vil gerne vie den sidste del af min tale til de traditionelle ordningers skæbne efter fremkomsten af nye beskæftigelsesformer, hvor princippet om smidighed og den traditionelle beskæftigelsesgaranti ændres til jobkvalifikationer. Her kræves modige nyskabelser for at sikre det princip, der blev proklameret i Lissabon, ifølge hvilket smidigheden skal sættes i forbindelse med beskyttelse, og princippet om organiseringen af arbejdstiden skal udmønte sig i konkrete foranstaltninger.
Ændringen af den traditionelle beskæftigelsesgaranti til jobkvalifikationer kræver en ny tilgang til arbejdstidsordningerne, for de skaber nye problemer, såsom hvorledes deltidsarbejde kan ændres til fuldtidsarbejde, hvad der sker med den ugentlige hviledag og forbuddet mod at arbejde under ferie, i hvilken grad ændringen af lønarbejde til selvstændig erhvervsvirksomhed kræver tilpasning af arbejdstidsordningerne, hvorledes man i tilfælde af fjernarbejde kan kontrollere bestemmelserne om en fast arbejdstid, hvorledes man skal vægte fordelingen mellem arbejds- og privatliv, og endelig hvorvidt man skal opfatte den tid, der anvendes til livslang uddannelse, som arbejdstid.
Til sidst vil jeg gerne tilføje, at de europæiske fagforeninger med rette ønsker at fremlægge alle disse spørgsmål om moderne former for organisering som spørgsmål med førsteprioritet gennem brede kampagner, som de ønsker at påbegynde den 14. februar på foranledning af forhandlingen i dag.

Ojeda Sanz
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne gøre det klart, at jeg taler i stedet for min kollega, hr. Pérez Álvarez, som har været stedfortrædende ordfører for min gruppe for denne betænkning, og som ikke har kunnet være til stede ved dette møde. På hans vegne og på egne vegne vil jeg gerne først takke ordføreren, og jeg glæder mig over hans indsats og den positive holdning, han har haft til de ændringsforslag, som min allerede nævnte kollega havde stillet.
Direktiv 93/104/EF er en videreudvikling af direktiv 89/391/EØF om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet med den hensigt, at gennemførelsen af det indre marked skal føre til en forbedring af arbejds- og levevilkårene ved hjælp af en tilnærmelse af lovgivningerne.
I den henseende er Kommissionens beretning en generel beskrivelse af, hvordan medlemsstaterne har gennemført og anvendt nævnte direktiv med nogle resultater, som tydeligt antyder, at metoden og resultatet kan forbedres. Der har kunnet konstateres ikke kun en tidsmæssig forsinkelse i opfyldelsen af gennemførelsesfristen, og den deraf følgende manglende opfyldelse af direktivet inden for fristen, men også at udelukkelserne og undtagelserne har skyldtes nogle ikke altid klare kriterier. Gennemførelser ved hjælp af kollektive overenskomster har således ikke altid været fulgt af den ønskelige succes for dette instrument til social dialog. Hr. Pérez Álvarez' ændringsforslag gik ud på at fremhæve og afhjælpe disse mangler, og de ændringsforslag, jeg vil kommentere nu, har samme mål.
Ændringsforslag 1, fordi forvirringen om begreberne "udelukkelse" og "undtagelse", hvor sidstnævnte altid er enestående, ikke bør give sig udslag i en mulighed for at omgå den bindende virkning af direktivets bestemmelser. Ændringsforslag 2, som foreslår en yderligere afklaring, som ikke har til hensigt at erstatte, men at afklare og udvide afsnittets indhold, endda ved hjælp af begreber og definitioner, som sikrer gennemførelsen af direktivet, og som er tro mod den tanke, at tingene er, hvad de er, og at de ikke er det, man kalder dem. Vi synes, at det er vigtigt udtrykkeligt at fremhæve disse to punkter til fordel for en forbedring af arbejdstagernes arbejds- og levevilkår.
Alt dette med ordlyden i artikel 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder "Retfærdige og rimelige arbejdsforhold". For det første, at "enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold", og for det andet, at "enhver arbejdstager har ret til en begrænsning af den maksimale arbejdstid, til daglige og ugentlige hvileperioder samt til årlig ferie med løn", og det er to aspekter - sunde arbejdsforhold og arbejdstid - der hænger klart sammen, og det går alt sammen ud på at få et mere retfærdigt samfund, hvor respekten for arbejdstagernes individuelle og kollektive rettigheder har fortrinsret.

Attwooll
Hr. formand, som rådgivende ordfører for Fiskeriudvalget vil jeg gerne komplimentere hr. Koukiadis for hans betænkning og takke ham for de hensyn, han har taget til konklusionerne fra Fiskeriudvalget, som prioriterer sikkerhedsspørgsmål meget højt.
Hr. Koukiadis' betænkning omhandler kun direkte det første af tre direktiver om arbejdstid. Han peger på forskellige fortolkninger, fravigelser og omsættelse, der resulterer i dårlig gennemførelse af direktivet. Sådanne problemer opstår, fordi der gælder forskellige regler for forskellige sektorer. F.eks. dækkes fiskeforarbejdningsindustrien af det første direktiv, mens selve havfiskeriet dækkes af det andet. Det er vanskeligt at forudsige virkningerne af dette for de to sektorer, som er så tæt forbundet. På samme måde kan potentielle ændringer i akvakulturen betyde, at der er behov for forskellige regler i fremtiden. Derfor anmoder vi Kommissionen om at overvåge disse aspekter af gennemførelsen i fremtidige rapporter. Der er muligvis andre sektorer, hvor dette også gælder.
Det er godt, at de enkelte sektorer dækkes af regler, der er relevante for de pågældende situationer. Man kunne imidlertid undgå mange gennemførelsesproblemer og tilpasse sig teknologiske ændringer og andre ændringer hurtigere, hvis reglerne var resultatet af aftaler mellem arbejdsmarkedets parter. Vi peger på aftalen mellem European Community Shipowners' Association (ECSA) og Federation of Transport Workers' Unions in the European Union (FST) som eksempel på bedste praksis på dette område.
Endelig håber vi af hensyn til sikkerheden, at reglerne accepteres som minimumsstandarder, der kan forbedres, frem for maksimumsstandarder, som man skal overholde, blot fordi det er et lovkrav.

Wyn
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren mange gang for hans omfattende og kritiske arbejde med denne betænkning om arbejdstidsdirektivet. Det er et presserende spørgsmål på grund af Domstolens kontroversielle drøftelser om dette emne. Inden jeg nævner punkterne vedrørende arbejdstidsdirektivet, må jeg sige, at det glæder mig meget, at et par medlemsstater allerede har gennemført en lang række forskellige lovgivningsmæssige, administrative og kollektive aftaler i denne forbindelse.
Jeg mener også, at de foranstaltninger, som de overstatslige beslutningstagere har truffet, går i den rigtige retning, da Kommissionens nye direktiver dækker de områder, som ikke indgik i det oprindelige direktivs anvendelsesområde. Der er imidlertid stadig meget, der skal gøres.
Vi kender alle - og det var godt, at ordføreren påpegede og kritiserede det - enkelte medlemsstaters taktik med at påstå, at deres eksisterende lovgivning dækker alle bestemmelser i direktivet. Jeg kan således ikke forstå, hvorfor de tøver med at gennemføre et fleksibelt direktiv inden for den omfattende tidsperiode, der er til rådighed. Jeg er derfor enig i ordførerens anmodning om, at Kommissionen bør undersøge, hvorfor medlemsstaterne nægter at opfylde nogle af direktivets bestemmelser.
Vi bør også insistere på kontrol af betingelserne for anvendelse af direktivet i forbindelse med de nye ansættelsesformer, f.eks. usikre arbejdsforhold, deltidsarbejde og tidsbegrænset arbejde. Der bør efter min opfattelse endvidere fokuseres mere intensivt på det stigende antal hjemmearbejdende arbejdstagere. Kommissionen har selv gjort store bestræbelser med hensyn til åben undervisning og fjernundervisning, f.eks. inden for Leonardo da Vinci-programmet. Jeg må derfor stille spørgsmålet: Hvorfor opfordrer vi ikke arbejdsmarkedets parter til at forhandle de relevante arbejdstidsspørgsmål?
Betænkningen kunne dog godt være mere detaljeret, de såkaldte selvstændige nævnes desværre ikke. Jeg er overbevist om, at vi alle bør anerkende behovet for at medtage denne kategori i direktivet, og det vil blot yderligere forbedre en allerede veludført betænkning.

Alyssandrakis
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, de arbejdstidsordninger, som vi forhandler om, ligger inden for rammerne af den nyliberale politik, som vil omstyrte de arbejdsmæssige relationer, som arbejderklassen har opnået gennem sine kampe. Denne politik rammer arbejdstagernes rettigheder og indfører smidige former for beskæftigelse og arbejdstidsordninger, der rammer fast fuldtidsarbejde og erstatter det med deltidsbeskæftigelse eller midlertidig beskæftigelse.
Målet er naturligvis at øge udnyttelsesgraden af arbejdskraften og at maksimere storkapitalens fortjenester. Man forsøger således at afskaffe den faste otte- eller syvtimers arbejdsdag og weekendens fridage, mens man angriber de kollektive overenskomster og udvider aftalerne om fast arbejdstid. Arbejdstageren skal stå til rådighed for arbejdsgiveren, når og hvor længe denne ønsker det. Desuden rammer normaliseringen af deltidsarbejde ikke blot arbejdstagerens indkomst, men det bliver i praksis umuligt for ham at opnå retten til pension. Resultatet af EU's politikker er større underbeskæftigelse, som i visse lande allerede overstiger 30%.
Vi støtter en anden politik, der udvider arbejdstagernes rettigheder, og kæmper imod kapitalens omstruktureringer. Vi kæmper for afskaffelsen af den lovramme, der vil indføre en ordning om den daglige arbejdstid og de smidige beskæftigelsesformer. Vi støtter fast fuldtidsarbejde med en syvtimers arbejdsdag fem dage om ugen, en udvidelse af de sociale rettigheder og lønstigninger, så de svarer til nutidens behov.

Blokland
Mange tak, hr. formand. EU-borgerne lever i stor velfærd og høster i den forbindelse de frugter, som velfærden medfører. Velfærdens frugter kommer til udtryk gennem det niveau af velvære, som borgerne oplever. Beskyttelsen af dette velvære for arbejdstagerne i et økonomisk klima, som tager sigte på produktivitet og effektivitet, kræver derfor al opmærksomhed. Borgernes velvære fremmes derfor også med god lovgivning med hensyn til de tidspunkter, som arbejdet udføres på, og hvornår der hviles.
Som et supplement til ordførerens synspunkt vil jeg gerne anmode om, at man er opmærksom på søndagen som en fælles hviledag. Efter min mening fokuserer ordføreren for lidt på søndagens betydning som hviledag.
Det er medlemsstaternes opgave at udpege en hviledag i overensstemmelse med medlemsstatens vaner og traditioner. Jeg er glad for, at søndagen er den officielt udpegede hviledag i ni af de 15 medlemsstater. Medlemsstaterne har taget Parlamentets opfordring fra 1996 alvorligt og har indset, at en fælles hviledag har stor betydning for familien og andre sociale sammenhænge.
Undersøgelser i Nederlandene har i denne uge vist, at forbrugerne næsten ikke eller ikke har interesse i at købe ind om søndagen. Derfor er det meget vigtigt, at der inden for EU i den sociale lovgivning bibeholdes plads til at håndhæve søndagen som hviledag.
Søndagen har for kristne særlig betydning som den dag, Gud har gjort til en hviledag, der går tilbage til Kristi opstandelsesdag. Som sådan er denne hviledag dybt forankret i den europæiske kultur. Der er mere i verden end at producere og konsumere.

Koch
Hr. formand, fru kommissær, den foreliggende beretning fra Kommissionen er mere end nødvendig. Den kommer til at udløse et meget omfattende arbejde i medlemsstaterne. Ordføreren har gjort sig overordentlig stor umage med analysen, hvilket jeg takker ham for mange gange.
Direktivet forekommer mig dog at være en slags kludetæppe. Der er for mange huller, og andre steder er der hæklet nationale bestemmelser ind, der gør individuelle ordninger mulige, hvilket gør hele sagen uigennemskuelig. Det handler som noget helt særligt om beskyttelse af arbejdstagerne, som vi jo har på vores politiske program.
Derfor er det nødvendigt, at både Kommissionen og medlemsstaterne opfordres til ikke kun at tilslutte sig definitionen og fortolkningen af bestemte begreber, men også nøje at undersøge mulige afvigelser fra bestemte retsforskrifter for ikke at skabe forvirring, som i sidste ende fører til det modsatte af det, der egentlig var tanken.
De største uklarheder i medlemsstaterne optræder i forbindelse med den maksimale arbejdstid, selv om der i artikel 6 og 18 i de afsluttende bestemmelser er formuleret klare grænser.
Muligheden for også at regulere gennemførelsen af direktivet via kollektive overenskomster eller aftaler mellem arbejdsmarkedets parter er principielt positiv. Det skal blot også virkelig finde sted, og det helt i direktivets ånd, uden mulighed for at luske ud ad bagdøren og for at unddrage sig direktivet på halvvejen.
Det er også tvingende nødvendigt at definere begrebet "beredskabstjeneste" mere klart og frem for alt også gennemføre det helt i overensstemmelse med EF-Domstolens dom. Luxembourg-dommen har tydeligt påpeget et svagt punkt i direktivet. Det er beklageligt, at Kommissionen sjokker bagefter her.
Koukiadis-betænkningen bliver en stor hjælp i det forestående arbejde. Jeg håber, at vi rent faktisk også kommer til at genfinde de punkter, Parlamentet har opstillet, i den fremtidige gennemførelse af direktivet.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Koukiadis med hans glimrende betænkning om gennemførelsen af direktivet om arbejdstiden, men jeg er også enig med den sidste taler, der påpegede, at der findes huller i arbejdstidsdirektivet. Men det er huller, der udfyldes med tiden. Jeg vil gerne erindre om, at vi i løbet af de sidste to år har set en betydelig udvikling, hvad angår lægernes vagter og arbejdstiden for dem, der arbejder inden for fiskeri, og for nylig har vi set direktivet om arbejdstagere i transportselskaber.
Kommissionens beretning om gennemførelsen af arbejdstidsdirektivet giver en generel oversigt over den måde, hvorpå medlemsstaterne gennemfører direktivet. Kommissionen var ikke forpligtet til at offentliggøre den, men vi bedømte rent politisk, at det ville bidrage til større åbenhed og mere oprigtighed. Det betyder, sådan som hr. Koukiadis ganske rigtigt påpegede, at direktivets gennemførelse fremviser store forskelle fra medlemsstat til medlemsstat. Her må vi huske på, at det altid er nødvendigt med kompromiser og aftaler mellem økonomier og samfund med store kultur- og vaneforskelle. Derfor er den ramme, der er opnået enighed om, også smidiggjort, så man ikke fremmer ensartede og stejle løsninger, der ikke har nogen mulighed for at lykkes, selv om det faktisk var meget vanskeligt at opnå rammeaftalen.
Medlemsstaterne har fået en betydelig tidsfrist til at indføre direktivet. Det tillader visse afvigelser på grundlag af lovgivningen eller de kollektive overenskomster og gør den omtalte smidighed mulig for de nationale myndigheder. Kommissionen anerkender denne mangfoldighed og tilstræber ikke, at man fremmer ensartede løsninger på dette område.
Jeg vil dog gerne stoppe op ved nogle specifikke anbefalinger, som Kommissionen har modtaget. Forskellige steder i betænkningen stilles der krav om, at Kommissionen overvåger indførelsen og træffer de fornødne foranstaltninger i tilfælde af en forkert indførelse. Deri er vi enige, og i de tilfælde af manglende tilpasning, der er blevet registreret, har man allerede påbegyndt, eller i visse tilfælde skal man til at påbegynde den fastsatte procedure for overtrædelse af fællesskabsdirektiver.
Hvad angår definitionen af arbejdstid og følgerne af EF-Domstolens dom i Simap-sagen, hvor den afsagde dom om, at lægepersonalets vagttid på skadestuerne som helhed skal betragtes som reel arbejdstid, undersøger Kommissionen følgerne og har allerede gennemført et møde mellem de nationale myndigheder og Kommissionens tjenester. Desuden vil vi iværksætte en undersøgelse af den juridiske situation og af, hvilke følger denne dom får for sundhedssystemerne og andre områder.
I Europa-Parlamentets betænkning stilles der desuden krav om, at Kommissionen præciserer, hvilke tilfælde der retfærdiggør afvigelser, der skyldes arbejdsoverenskomster. Der refereres tydeligvis til den konkrete betingelse i artikel 18, stk. 1, ifølge hvilken det tillades medlemsstaterne ikke at anvende maksimumsgrænsen på 48 timer under forudsætning af, at arbejdstageren er enig heri. Her må jeg dog påpege, at der findes sikkerhedsventiler, så der ikke træffes forkerte foranstaltninger, eller det får følger for arbejdstageren, såfremt han nægter. Den eneste stat, der har anvendt undtagelsen, er England. Direktivet fastslår selv, at Rådet efter forslag fra Kommissionen, der følges op af en evalueringsrapport, skal genoverveje denne bestemmelse. Jeg vil desuden gerne forsikre Dem om, at Kommissionen vil fremsætte den omtalte evalueringsrapport.
Jeg vil også gerne understrege, at hver eneste medlemsstat i 2002 skal fremlægge en national rapport udarbejdet af de nationale myndigheder, hvori man analyserer den praktiske gennemførelse af det omtalte direktiv. På grundlag af de nationale rapporter skal der udarbejdes en sammenfattende kommissionsrapport om gennemførelsen af direktivet i medlemsstaterne, hvorved vi får et præcist og tydeligere billede af situationen.
Jeg vil gerne slutte med at omtale de nye arbejdsmodeller. Det er sikkert og vist, at det er vanskeligt at gennemføre den klassiske arbejdstid inden for de nye arbejdsformer, ligesom også debatten om livslang uddannelse og komprimering af tiden er et stort emne. Hertil kan jeg sige, at den sociale dialog allerede spiller og vil komme til at spille en væsentlig rolle. Arbejdsmarkedets parter, deres forhandlinger og deres aftaler om den livslange uddannelses rolle og om principperne for fjernarbejde, og de aftaler, man allerede har opnået på specifikke områder, viser, at delaftalerne på europæisk plan i første fase kan skabe grundlag for, at vi kan gå videre til en lovramme, hvis det viser sig nødvendigt.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Fremme af adgangen til Internettet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0003/02) af Niebler til Kommissionen for PPE-DE-Gruppen om fremme af adgangen til internettet.

Harbour
Hr. formand, jeg vil gerne byde fru Diamantopoulou velkommen i dag. Jeg ved, at hun vil tale på vegne af hr. Liikanen. Vi er naturligvis skuffede over, at han ikke kan være her i dag. Vi forstår dog godt, at vores kommissærer kan have tidsproblemer. Vi ved, at der i Kommissionen er stor interesse for emnet, især på de områder, som fru Diamantopoulou har ansvaret for, og dette spørgsmål er også af stor betydning.
Baggrunden for vores spørgsmål - som er fremsat på det rette tidspunkt inden topmødet i Barcelona - er den, at behovet i EU for at give adgang til informationssamfundstjenester og fremme udviklingen af nye tjenester skal være grundlaget for Lissabon-målsætningen om at levere den mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i verden. Jeg understreger "videnbaserede", da det handler om evnen til at opnå udbredelse og brug af denne viden. Et af problemerne i forbindelse med dette emne er hele spørgsmålet om terminologi, og vores spørgsmål falder måske i denne fælde ved at tale om fast internetadgang.
Hvis mine kolleger vil bære over med mig, mens jeg lige forklarer, hvorfor det er så kritisk. Hvis internettet skal kunne leve op til sit fulde potentiale som globalt vidennetværk, som et medium med umiddelbar adgang, må vi sørge for, at man kan anvende det på en måde, hvor man ikke føler sig tvunget til at skynde sig, fordi det er en tidsbaseret forbindelse, og faciliteterne ikke altid er til rådighed. Det er i virkeligheden det, der er sagens kerne. Det enorme bibliotek med oplysninger og tjenester skal være til rådighed på en måde, så man kan havde adgang til det til en overkommelig pris.
Vi ved, at der er sket meget. Jeg er glad for at have været medlem af grupperne i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, som sammen med Kommissionen har arbejdet hårdt på at få gennemført direktiver om emner som abonnentlinjer og hele den elektroniske kommunikationspakke. Vi forstår vores rolle og ansvar i denne sammenhæng. Den ultimative levering af tjenesterne skal komme fra markederne. Det er allerede lykkedes inden for mobiltelefonien. Det sker nu også på markederne i takt med antallet af nye investeringer. Vi skal dog fremme investeringer i basisnet, som kan bære disse tjenester, og opfordre til udvikling af nye tjenester, som vil drage fordel af den øgede kapacitet. Det drejer sig om at skifte fra de relativt små forbindelser med viden, der kommer ind i vores hjem og virksomheder, til meget større forbindelser. Der vil komme nye tjenester med disse forbindelser. F.eks. vil en film i fuld længde kunne downloades på sekunder i stedet for timer som nu.
Afslutningsvis kan jeg sige, at vi ser frem til at høre, hvordan Kommissionen vil fremme udviklingen af fast internetadgang, hvordan Kommissionen vil stimulere medlemsstaternes gennemførelse heraf, hvilke yderligere tiltag, der vil være behov for, og hvilken yderligere støtte vi kan give til denne væsentlige målsætning for den europæiske økonomis fremtid.

Diamantopoulou
Jeg vil især gerne takke parlamentsmedlemmet, for det er virkelig et strålende emne, der har førsteprioritet ikke kun i Europa-Parlamentet og Kommissionen, men også i hver eneste portefølje, eftersom eEurope har høj prioritet for os alle.
Kravet på topmødet i Lissabon var at få rådighed over billige højhastighedsnet som adgang til internettet. Og det er af grunde, som De selv anførte, hjørnestenen for den europæiske videnøkonomi, det er hjørnestenen for politikkerne om retlige anliggender, ligestilling og ikke-udstødelse i Europa. Som det anføres i spørgsmålet, er også prisfastsættelsen på adgang til internettet et vigtigt middel. Der er et problem med prisfastsættelsen for adgang med enhedstakst (flat rate) - her er der, som De meget rigtigt påpegede, et problem med ordforråd og oversættelse af termer til alle sprogene, og jeg må sige, at nogle af ordene kender jeg på engelsk, men ikke på græsk - på grundlag af en forbindelse med enhedstakst til internetudbydere og nytilkomne telekommunikationsselskaber, der anvender de tidligere monopolselskabers net.
De nationale reguleringsmyndigheder i fire medlemsstater, England, Holland, Spanien og Frankrig, har pålagt de etablerede, tidligere monopolselskaber at give operatørerne på en gros markedet adgangsmulighed til internettet med enhedstakst. Det er systemet, der er kendt under navnet friaco, altså opstartsopkald til internettet med enhedstakst. Denne mulighed skal også snart indføres og ydes i Italien.
Branchen påstår, at da friaco ikke afregnes pr. tidsenhed, medfører det øget anvendelse af internettet, og at brugerne anvender mere tid på internettet og dermed bliver fortrolige med de forskellige kommercielle og kulturelle sider. Man påstår også, at forbrugernes efterspørgsel efter bredbåndsadgang (broad-band) og servicetjenester stiger takket være friaco.
Kommissionen hilser reguleringsmyndighedernes beslutninger velkommen i de medlemsstater, som jeg omtalte før, og tilskynder til, at man også i andre stater anvender denne model. Kommissionens tilskyndelser og støtte er kommet til udtryk på følgende måder. For det første i ONP-udvalget (Tilrådighedsstillelse af åbne net), et forum, hvor EU har formandsposten, og hvor reguleringsmyndighederne og medlemsstaternes ministerier er repræsenteret for at rådgive og regulere. Spørgsmålet bliver igen sat på dagsordenen i ONP-udvalget den 20. februar 2002. For det andet i den syvende udgave af pakken om gennemførelse af bestemmelser for telekommunikationsområdet, der blev fremsat for Europa-Parlamentet og Rådet i december 2001, hvor Kommissionen igen yder særlig støtte til smalbåndsadgang til internettet (narrow-band) med enhedstakst som en indgang til bredbåndsadgang.
Som De selv nævnte, må vi indrømme, at der i den bredere ramme for fortsættelsen hen imod realiseringen af handlingsplanen om eEurope også indgår forpligtende beslutninger. Vi må således fastslå, at Kommissionen skal sikre en rigtig gennemførelse af forordningen om frigivelse af de lokale abonnentlinjer (LLU). Frigivet adgang til de lokale abonnentlinjer giver de selskaber, der kommer til for første gang, mulighed for at konkurrere med de etablerede driftsselskaber ved at udbyde højhastighedsoverførelse af data og online adgang til internettet på grundlag af den digitale abonnentlinjeteknologi.
Kommissionen har også nævnt aspektet højhastighedsforbindelser til internettet i den syvende udgave, samtidig med at der skal tilbydes internetadgang til samme pris som højhastighedsadgangen i det etablerede selskabs detailtilbud. Kommissionen tilskynder også til, at man sikrer retfærdige vilkår til samme pris for ydelse af en anden form for adgang til internettet, nemlig lejede linjer af kort længde, der tager hensyn til omkostningerne, hvilket især er vigtigt for de små virksomheder og selskaber, der anvender de nytilkomne telekommunikationsselskabers datatjenester.
Det er altså tydeligt, at Kommissionen fungerer på to niveauer. Dels skal den styrke konkrete, politiske samarbejder og anvendelsen af de omtalte allerede vellykkede modeller, og dels skal den overvåge gennemførelsen af de forpligtende beslutninger, såsom forordningerne, der naturligvis spiller en vigtig rolle.
I spørgsmålet om bredbåndsteknologiens spredning og konsolidering indrømmer Kommissionen i sin meddelelse til Det Europæiske Råd i Barcelona, at udbredelsen og anvendelsen af denne teknologi for øjeblikket ikke foregår i det tempo, som vi forventede af medlemsstaterne. Ud fra den synsvinkel har Kommissionen foreslået Det Europæiske Råd at fastsætte 2005 som mål for en vid udbredelse af bredbåndsteknologien inden for hele EU.

Formanden
Tak, fru kommissær.

Jernbanegodstransport gennem Kanaltunnellen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
(B5-0004/02) af Savary m.fl. til Kommissionen for PSE-Gruppen om jernbanegodstransport via Kanaltunnellen;
(B5-0005/02) af Davies m.fl. til Kommissionen for ELDR-Gruppen om jernbanegodstransport gennem Kanaltunnellen.

Watts
Hr. formand, siden den 7. november har de franske statsbaner, SNCF, suspenderet alle jernbanegodstransporter gennem Kanaltunnellen på grund af frygt for personalet i Calais efter trusler fra de personer, der forsøger at komme ind i Det Forenede Kongerige illegalt. Som følge heraf er fragttjenesterne i Kanaltunnellen i dyb krise. Det glæder os dog i dag at se både Parlamentets franske medlemmer og Labour-medlemmer, og det glæder os ligeledes at se ELDR-Gruppen til forhandlingen her i eftermiddag.
Vi må samarbejde i stedet for at slås om dette problem. Ikke flere anklager eller forsøg på at skyde skylden på andre. Vi har brug effektivt samarbejde mellem den britiske regering, SNCF, Kanaltunnellen, English Welsh and Scottish Railway (EWS) og andre. Der er gjort meget, men der er stadig meget, der skal gøres.
Jeg vil gerne føje Kommissionen til listen. EF-traktatens artikel 28-30 og Rådets forordning 2679/98 garanterer den frie bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne. Det må også betyde fri bevægelighed gennem Kanaltunnellen. Jeg takker kommissæren for at gribe ind i denne særlige krise og reagere positivt på forespørgsler fra undertegnede og andre. I de seneste dage er der bygget et sikkerhedshegn, og det er vi glade for. Men der er stadig kun politiovervågning mellem kl. 21.00 og kl. 03.00. Vi håber at kunne overbevise vores franske kolleger om behovet for yderligere bemanding og politiovervågning 24 timer i døgnet. Det er nødvendigt, at SNCF genoptager arbejdet så hurtigt som muligt, og vi har brug for hasteforbedringer af lokomotiverne for at sikre, at de ikke behøver at stoppe i Calais - af tekniske årsager. Disse praktiske foranstaltninger kan gøre en stor forskel på kort sigt. Vi håber, at De, kommissær, vil fortsætte arbejdet med at genoprette denne nødvendige forbindelse for det indre marked.

Diamantopoulou
Hr. formand, Kommissionen er bekymret over den faldende jernbanegodstransport på grund af de sikkerhedsproblemer, der opstod på SNCF-stationen. Situationen skaber negativ genklang på fordelingen pr. transportmiddel, hvad angår godstransportaktiviteterne på denne vigtige transportakse. Det skader jernbanetransporten og er i modstrid med Kommissionens fælles syn på den rolle, som jernbanetransport spiller i henhold til den hvidbog, den fremlagde i september 2001.
Den delvise suspendering af jernbanetrafikken gennem tunnellen formindsker anvendelsen af potentialet og følgelig også forrentningen af investeringen i det meget vigtige, europæiske transportanlæg. Kommissionen er fuldt orienteret om situationen siden dens start i november. I henhold til forordning 2679/98 om fri bevægelighed for varer har Kommissionens tjenester allerede i november bedt de franske myndigheder om at påtage sig alle de fornødne og anbefalelsesværdige foranstaltninger for at genoprette den normale drift. De har også bedt om løbende at blive holdt orienteret om situationen.
Ifølge de seneste oplysninger, vi har modtaget, er situationen bedret en smule. Der befinder sig uafbrudt politistyrker på stedet, togenes kapacitet er så vidt muligt forøget fra 1.200 til 1.600 t. Arbejdet på godsterminalstationen i Frethun begyndte i december, og gitteret forventes færdigt i starten af februar. Anlægget til fuld beskyttelse af området, såsom videokameraer og varmefølere, vil være installeret inden slutningen af juni. Kontakten til de franske myndigheder fortsætter, og kommissær Bolkestein har foreslået at mødes med sin franske og engelske kollega og ministrene, der er ansvarlige for det indre marked, for at diskutere spørgsmålet i tiden inden det næste markedsstyrelsesmøde den 1. marts. Vores mål er, at den frie bevægelighed for varer bliver genoprettet senest til juni, når arbejdet på terminalstationen er tilendebragt.
Min sidste kommentar angår asylspørgsmålet og kontrollen af de ydre grænser. Unionens og medlemsstaternes politik om asyl og kontrol af de ydre grænser er ligeledes i fare. Kommissionen er af den mening, at godkendelsen af harmoniserede regler vil bidrage så meget, at visse stater ikke virker mere tillokkende end andre. Kommissionen har allerede fremsat forslag hertil.

Chichester
Hr. formand, i Det Forenede Kongerige plejede vi for sjov at sige, at der var tåge over kanalen, og at kontinentet derfor blev afskåret fra omverdenen. Nu lader det til, at både personer, tog og handel bliver afskåret fra omverdenen, og det er langt mere alvorligt.
Virkningerne af restriktionerne er meget skadelige for den frie bevægelighed og beskæftigelsen. Tusinder af job er i farezonen. Jeg vil gerne understrege, at for de personer, der er berørt heraf, er der meget længe til ophævelsen af restriktionerne i juni. Problemet er Sangatte-flygtningelejren, som ligger alt for tæt på, og som bør flyttes, og som gør politiovervågning meget vanskelig.
Tunnellen er et aktiv og en entreprise, der ejes i fællesskab af Frankrig og Storbritannien, og som gavner begge samt de øvrige medlemsstater. Det er formentlig den vigtigste fysiske forbindelse mellem Storbritannien og kontinentet. Den vanskelige politiovervågning af illegale immigranter er skadelig for processen og kræver en snarlig løsning.
Jeg vil gerne anmode Kommissionen om at lægge pres på de franske myndigheder med henblik på at træffe foranstaltninger. Jeg vil gerne anmode den britiske regering om at yde mere assistance til de franske modparter og de involverede fragtmænd og virksomheder i stedet for tilsyneladende at ignorere vanskelighederne og bruge mere tid på at genere lastbilchauffører og togførere med retsforfølgelse og bøder. Myndighederne skal træffe foranstaltninger - og ikke over for uskyldige parter.

Skinner
Hr. formand, først og fremmest vil jeg takke mine kolleger hr. Watts, hr. Savary og fru Darras for at rejse dette spørgsmål over for Parlamentet. Det er ironisk, at jeg taler om dette spørgsmål, for jeg skubbede som ordfører på med hensyn til spørgsmålet om fri bevægelighed i grænseområder, hvor der var problemer. Det var oprindeligt tænkt som redskab til at rejse spørgsmålet om arbejdsmarkedsforhold ved grænseområder. Men det er interessant, for jeg bifalder Kommissionens laterale tankegang vedrørende anvendelsen af de artikler, som den har fået forelagt.
Jeg vidste dengang, og jeg ved nu, at de krav, der er fastsat i artiklerne, drejer sig om politisk goodwill. Parlamentet er klar over, at det kræver, at alle parter er opmærksomme på Kanaltunnellen og sikrer, at den ikke ødelægges af kulturelle eller politiske argumenter.
Vi er klar over, at der er problemer med meget få ressourcer - både i forbindelse med politi og sikkerhedsfolk i områderne. Men vi må have fragten igennem. Lad os blive enige om, at det er et internationalt problem. Der er mennesker, som er fordrevet på grund af krig og store ødelæggelser, og der er økonomiske flygtninge, som vil betale hvad som helst for at komme ind i Storbritannien. Ofte går de penge til kriminelle bander, som udnytter disse menneskers motivation.
Derfor ligger de reelle løsninger i de politikeres hænder, som koordinerer deres foranstaltninger på regeringsplan. Fred og udvikling i de kriseramte områder i verden er noget, vi må stræbe efter. I Frankrig har vi desværre også været vidne til store menneskelige tragedier, som har sat dybe spor.
Vi hilser de franske myndigheders forsøg på at øge sikkerheden velkommen. Der skal, som hr. Watts har sagt, fortsat være streng overvågning.
Behandling af spørgsmålet i Parlamentet understreger den internationale status og interesse, som spørgsmålet fortjener. Der vil ikke blot kunne findes løsninger vedrørende spørgsmålet om Kanaltunnellen gennem sådanne processer, men også vedrørende andre spørgsmål. Dette er en god platform til at komme i gang.

Attwooll
Hr. formand, for det første vil jeg være taknemmelig, hvis kommissær Diamantopoulou vil overbringe kommissær de Palacio min personlige tak for det arbejde, som jeg ved, at kommissæren har udført i denne forbindelse.
I en af de fjernere egne af Europa - Skotland - hvor jeg kommer fra, er det vigtigt for os at være forbundet med centrum. De problemer, som vi står over for i øjeblikket, er akutte. Jeg henviser til de eksport- og logistikproblemer, der er opstået, samt problemerne for jernbanegodstransporten generelt.
Et akut problem, som ikke løses på den rette måde, kan blive et kronisk problem. Kommissær Diamantopoulou har allerede henvist til, at problemerne med Kanaltunnellen er i strid med den politik, som vi alle gerne vil følge, nemlig at overføre godstransport fra vejene til jernbanerne.
På grund af den nuværende situation i Storbritannien og problemerne med eksport og jernbaner og under hensyntagen til den fremtidige transportpolitik i EU håber jeg, at alle vil presse på for at få løst problemet så hurtigt som muligt.

MacCormick
Hr. formand, jeg er som fru Attwooll et af Parlamentets øvrige medlemmer fra Skotland. Jeg er meget taknemmelig over, at De Liberale rejste de spørgsmål, der resulterede i forhandlingen i dag. Det er en meget væsentlig forhandling.
For at tydeliggøre fru Attwoolls indlæg kan jeg fortælle, at Motherwell Eurocentral Depot, den nordligste post i det transeuropæiske net til Det Forenede Kongerige, ligger 30 mil fra mit hus i Edinburgh - midt imellem Edinburgh og Glasgow - i byen Motherwell. Vi har i de seneste uger fået at vide, at EWS ikke har råd til at fortsætte denne godstransporttjeneste ud af Skotland med det nuværende antal tog pr. dag. Det vil skabe en krise for Skotland og dermed en krise for hele EU, hvis denne tjeneste må lukke. Det er f.eks. velkendt, at den skotske whisky-industri er meget afhængig af jernbanetransport for at få skotsk maltwhisky og blandet whisky ud på det europæiske marked. Denne meget vigtige handel vil lide store tab.
Under disse omstændigheder er det opmuntrende at høre, at Kommissionen tager denne sag alvorligt, men det er ikke opmuntrende at høre, at alt vil være i orden til juni, for de oplysninger, som vi modtager fra de involverede handelsparterne, viser med al tydelighed, at det ikke kan vente til juni.
Dette er en tid, hvor alle i EU spørger sig selv om, hvordan vi opnår de fordele, som vi blev lovet, da vi blev medlem af EU. Disse fordele var først og fremmest muligheden for at handle frit i hele EU. Andre fordele skulle være intermodal transport - det vil sige, at al transport ikke skal foregå på vejene. Det påvirker ikke kun befolkningen i Skotland, men også bilerne på motorvejene gennem England, hvis der kommer alt for megen tung trafik. Vi har brug for jernbanegodstransport. Vi har også brug for godstransport til søs. Vi takker kommissær de Palacio for det store arbejde, hun har gjort for at sikre den nye færgeforbindelse mellem Skotland og Zeebrugge, men hvis vi skal have en fornuftig transportpolitik, som virkelig fordeler belastningen og fjerner meget af den tunge trafik fra vejene, skal vi sørge for, at jernbanelinjen er åben.
Jeg takker de kolleger, der har rejst spørgsmålet. Jeg er Kommissionen taknemmelig for at have taget det alvorligt, men jeg vil gerne vide, hvilken form for kompensation, der vil være til rådighed for at sikre, at alle, der har lidt store økonomiske tab, ikke forhindres i at drive handel på grund af disse dårlige økonomiske forhold.

Van Dam
Hr. formand, den frie bevægelighed for personer, varer og tjenester, som er en af det indre markeds hjørnesten, kommer i denne sag på tale i flere henseender. Den frie bevægelighed for personer, men tillige for varer må ikke resultere i en ukontrollabel flytning af asylansøgere som følge af de åbne grænser. Ved Eurotunnellen opstod der uholdbare tilstande på grund af blinde passagerer på toget. Som følge heraf har der i de seneste tre måneder været begrænsninger, hvorved godsvolumen ad jernbane gennem tunnellen i hvert fald er halveret. Dette omsætningstab betyder uforholdsmæssige tab for dem, der driver Kanaltunnellen, som desuden ikke ved, om bøderne for de blinde passagerer skal betales af jernbanen.
Diskussionen om hvidbogen om transportpolitik er i fuld gang. Til trods for alle meningsforskelle er næsten alle involverede blevet enige om, at væksten i godstransporten ikke kun må ende på vejene. Jernbanen er ved siden af vandvejene et godt alternativ. Den begrænsede anvendelse af Eurotunnellen har tvunget mange erhvervsdrivende til alligevel at transportere varerne ad vej. Der er fare for, at jernbanetransportens ry på ny lider blivende skade. Genopretningen af transportkapaciteten kræver en løsning på det bagvedliggende problem. Vi skal ikke drøfte problemet og dramaet om de illegale i Europa her. Det er dog klart, at asylpolitikken i de to lande på begge sider af Eurotunnellen er skyld i det drastiske tilbagefald i jernbanegodstransporten gennem tunnellen.
Det Forenede Kongerige kæmper med det tvivlsomme ry, at det fører en mild indvandringspolitik og næsten ikke bekæmper ulovlig beskæftigelse. Uanset om det image er korrekt eller ej, så lykkes det i hvert fald ikke for den britiske regering at holde flygtningene væk. På den anden side er den franske asylpolitik dobbeltmoralsk. Den store flygtningestrøm gennem Frankrig standses først ved Eurotunnellen og anbringes i lejren ved Sangatte. En koncentration af hundredvis af desperadoer kun 3 kilometer fra Eurotunnellen, som fører til rejsemålet England. At lukke dem inde i en lejr inden for synsvidde af porten til den anden side af Kanalen passer til det nederlandske ordsprog: at binde katten på flæsket!
Asylansøgerne fortjener vores medfølelse, for de er i den sidste ende ofre for uklare regler, vilkårlig gennemførelse og manglende kontrol. Det er på høje tid, at de franske myndigheder anbringer asylansøgerne inde i landet, f.eks. ved internationale lufthavne, hvorfra de kan sendes tilbage til deres eget land efter udvisning.
Hr. formand, de triste billeder fra Frethun tvinger både Kommissionen og Rådet til at gøre alt, hvad der står i deres magt for at fjerne denne hindring samt årsagen hertil. De må ikke fralægge sig ansvaret ved denne forstyrrelse af markedet for godstransport.

Berthu
Hr. formand, jeg blev virkelig forbløffet over de mundtlige forespørgsler fra PSE-Gruppen og ELDR-Gruppen om de forhindringer for jernbanegodstransporten via Kanaltunnellen, der er blevet indført på grund af de flygtninge, der illegalt prøver at komme ind i Storbritannien.
Når man hører disse mundtlige forespørgsler, er det overordnede og eneste problem, at den frie bevægelighed for varer via Kanaltunnellen forhindres, og dermed forvolder skade på de godstransportselskaber, der horresco referens lider dobbelt under en konkurrenceforvridning mellem de forskellige transportformer på bekostning af jernbanetransporten.
I lighed med mine kolleger beklager jeg i høj grad disse skader, som de pågældende jernbanetransportselskaber lider under, og jeg vil endda tilføje, at jeg synes, det er ulogisk, at den franske stat, som er forpligtet til at være ansvarlig ved den socialistiske regering, ikke bliver straffet meget hårdt både moralsk og økonomisk for dens manglende evne til at opretholde offentlig orden.
Men kære kolleger, lad mig også sige, at denne sag er udtryk for nogle samfundsproblemer, der er større og mere alvorlige end simpel konkurrenceforvridning mellem private aktører.
Derfor vil jeg gerne tilføje en række yderligere spørgsmål til spørgsmålene fra PSE-Gruppen og ELDR-Gruppen.
For det første er nogle af de personer, der prøver at komme illegalt ind i Storbritannien, asylansøgere, mens andre selv i Frankrig er illegale indvandrere. Hvordan kan disse mange illegale indvandrere komme helt til Europas hjerte efter at have passeret flere indre grænser uden nogensinde at blive opdaget? Det er et grundlæggende spørgsmål, der skal løses.
Og hvilke foranstaltninger træffes der for, at de med det samme bringes til Unionens ydre grænse?
For det andet er en stor del af de asylansøgere, der prøver at komme ind i Storbritannien, fra Afghanistan. Men så vidt jeg ved, er Taleban-styret nu knust, og disse personer kan rejse hjem. Hvilke foranstaltninger træffes for at hjælpe disse personer hjem?
Og endelig for det tredje har nogle personer tilsyneladende den holdning, at hvis der fandtes en harmoniseret europæisk asylpolitik, så ville sådanne problemer ikke opstå. Man kan forstille sig, at der ikke længere ville være forskelle i behandlingen af flygtningen mellem de forskellige lande i EU. Men mener Kommissionen, at det totale antal asylansøgere derved ville blive mindre? Hvis ja, hvordan ville det så helt præcist foregå? Kan man ikke tværtimod forestille sig, at hvis de europæiske bestemmelser for modtagelse blev harmoniseret på et højt niveau, som Kommissionen har givet udtryk for er dens hensigt, ville det totale antal asylansøgere i EU stige væsentligt?

Purvis
Hr. formand, jeg vil gerne gentage min skotske kollegas anmodning til kommissæren om at løse dette problem så hurtigt som muligt.
Det vil måske overraske kommissæren at se Skotland så rigt repræsenteret, men Skotland er formentlig et af de største ofre for denne situation i Kanaltunnellen. På grund af den mindskede transit gennem tunnellen, har vi ikke engang tre godstransporter pr. nat - vi har ingen, da godstransporttjenesten fra Skotland til kontinentet er lukket ned. Som hr. MacCormick sagde, er det ikke længere muligt at transportere skotsk whisky til kontinentet eller sende vores mikrokredsløb til Paris, Frankfurt eller Milano. Men endnu værre: det er ikke længere muligt at importere udstyrsdele og kontinentale produkter med tog. Omkostninger til både eksport og import stiger sammen med trafiktætheden og forureningen.
En tjeneste, der gjorde det muligt at bringe Skotland nærmere Europas centrum, er tabt, og Skotland må nu vende tilbage til periferien. Det er en tragedie, og hvorfor? Fordi vi er ude af stand til at organisere vores immigrationssystemer på fællesskabsplan og sikre en tilfredsstillende virkning af disse ordninger. Der er helt klart fejl på den franske side af La Manche og på den engelske side af Den Engelske Kanal, men ofrene er mine vælgere - mange kilometer fra Dover og Calais - i Skotland.
Jeg vil gerne anmode den britiske regering om at løse problemerne med immigrationssystemet sammen med sine naboer, så systemet ikke tiltrækker mange tusinde desperate mennesker. Det kan da ikke være tilfældigt, at Det Forenede Kongerige er et af de eneste europæiske lande, der ikke har identifikationskort.
Jeg vil gerne komme med en anmodning til de franske myndigheder fra deres tidligere allierede om at styrke sikkerheden i deres ende af Kanaltunnellen, så jernbanegodstransporten til og fra Skotland kan genoptages.
Jeg vil gerne anmode kommissæren og Kommissionen om at stikke hovederne sammen og nå frem til en løsning på denne absurde situation.

Savary
Hr. formand, jeg undskylder, at jeg kommer for sent, og jeg takker Dem for at ville udsætte mit indlæg. Når vi har stillet spørgsmålet om problemet i forbindelse med Kanaltunnellen, er det fordi, det vedrører to store lande i Europa, og også fordi det, eftersom det vedrører vores sikkerheds- og asylpolitik, fra offentlighedens side betragtes som noget, der kræver indgriben fra EU's side.
Vi kan ikke lade situationen trække i langdrag, da det så allerede på det tidspunkt ville være et udtryk for Europas manglende handlekraft. Denne situationen kræver desuden, at vi finder løsninger, der kan overføres til andre grænser og andre steder med stor indvandring. Vi anmoder derfor om, eftersom asylpolitikken og rets- og sikkerhedspolitikken ikke er tilstrækkelig harmoniseret, at Kommissionen griber ind over for Frankrig og Storbritannien, således at der træffes omfattende foranstaltninger på tre områder.
Det første område drejer sig om så meget som muligt at få genoprettet den frie bevægelighed særligt for jernbanetransporten via Kanaltunnellen. Det, der foregår på stedet, er på trods af store investeringer fra aktørernes side, særligt fra SNCF (de franske statsbaner), i modstrid med vores politik om gradvis overførsel af transport af vej til jernbanerne.
Det andet område drejer sig om, at der i mangel af harmoniseret lovgivning og sikkerhedsbestemmelser skal træffes koordinerede og ens foranstaltninger i de to lande til bekæmpelse af transport med mennesker ved en fordobling af antallet af kontroller og ved hårdhændet at skærpe sanktionerne, for det drejer sig om helt uacceptable overtrædelser af menneskerettighederne og om en beskæmmende form for handel.
Det tredje område drejer sig om, at det, der sker ved Kanaltunnellen, er udtryk for, at det er nødvendigt at harmonisere asylpolitikken i Europa. For det, der sker i det område, og som Frankrig og Storbritannien beskyldes for, er et problem, der potentielt vedrører alle landene i Unionen. Vi ved, ud fra det som sker i hele verden, at der aldrig kan findes en perfekt løsning, der er fuldt ud troværdig, på kaos i verden og på den stigende ulighed mellem Nord og Syd.
Den første løsning, som er den vigtigste og mest grundlæggende, er naturligvis baseret på en mere gunstig og afbalanceret udviklingspolitik. Men i mangel af en sådan og på kort sigt mener jeg, at det er nødvendigt at træffe fælles foranstaltninger for de to lande, der gør det muligt konstant at forfølge de falske handelsmænd, som transportørerne af mennesker er. Jeg mener, at det er meget vigtigt. Som afslutning ønsker jeg personligt, at vi i stedet for at overlade ansvaret til de to lande, under Kommissionens mandat træffer foranstaltninger, der er tilstrækkeligt omfattende til, at de kan tjene som eksempler og overføres til andre steder i Europa.

Diamantopoulou
Hr. formand, det er tydeligt, at vi har vanskeligheder med at gennemføre et af Europas grundlæggende frihedsprincipper, nemlig varernes frie bevægelighed. Man har hørt mange teoretiske forslag om muligheden for at anvende artikler i traktaten, eller at Kommissionen skulle gribe ind og presse den franske regering til at iværksætte hurtigere foranstaltninger. EU's gældende lovgivning tillader Kommissionen at foretage indgreb over for en medlemsstat, når man kan konstatere hindringer for varernes frie bevægelighed.
Men en sådan handling er underlagt strenge kriterier, når hindringen skyldes isolerede privatpersoner, og Kommissionen kan kun handle, når de stedlige myndigheder ikke selv træffer de fornødne, anbefalelsesværdige foranstaltninger. Det gælder tydeligvis ikke i dette tilfælde. Der gøres et betydeligt forsøg, og kontakten mellem Kommissionen og den franske regering har vist sig nyttig, så vi vil fortsætte i den retning. Den franske regering har allerede lukket området, den første undersøgelse er foretaget, og man har gjort et første forsøg på at installere den fornødne teknik, men graden af politiindgreb, antallet af påkrævede politistyrker og installeringen af den nødvendige højteknologi er noget, der afhænger af den franske regering.
Det andet punkt, jeg gerne vil nævne, er problemets kerne. Hvorfor er der disse afbrydelser i trafikken? Hvorfor kan vi konstatere fortsatte vanskeligheder med togene i tunnellen? Hvorfor kan man forskellige steder iagttage en uønsket tilstedeværelse af ulovlige indvandrere, der anvendes af jernbanegodstransportørerne? Jeg kunne finde få at sige, at problemets kerne, sådan som det er blevet fremstillet af en del parlamentsmedlemmer, er den europæiske politik om fælles principper, den fælles asylpolitik, der skulle afværge det fænomen, at indvandrere forsøger at komme til en bestemt medlemsstat.
Kommissionen har således allerede fremsat en del forslag angående procedurer og regler for at opnå flygtningestatus samt fælles minimumskrav for modtagelse af asylansøgere. Et andet forslag fastsætter kriterier og mekanismer til at fastslå hvilken medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen. Disse forslag fastslår, at et forlænget ophold i en medlemsstat medfører, at det er denne medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen. I henhold til dette system kan asylansøgerne i det konkrete tilfælde ikke opnå flygtningestatus i England efter deres langvarige ophold i Frankrig.
Hvad angår en direkte løsning af problemet, der har betydelige følger for visse områder, især i fjerntliggende områder i England og Skotland, men også på det europæiske fastland, og for handelsrelationerne til England, vil jeg mene, at det udelukkende er den franske regerings ansvar. Den bør hurtigst muligt tage skridt til at få fuldført den plan, som den har fremsat, og for at opnå det samarbejder den med både Englands regering og med Kommissionen. Hvad angår en langsigtet løsning af problemet, er det nødvendigt at træffe en hurtig beslutning om en fælles asylpolitik på europæisk plan, for som mange parlamentsmedlemmer har påpeget, kan vi i morgen opleve den situation, vi i dag oplever ved den fransk-engelske grænse, andre steder i Europa.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Mødet udsættes til afstemningstidspunket kl. 18.30.
(Mødet udsat kl. 18.10 og genoptaget kl. 18.30)

Afstemning
* * *

Betænkning (A5-0010/2002) af Koukiadis for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens beretning om status for gennemførelsen af Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden ("arbejdstidsdirektivet") (KOM(2000) 787 - C5-0147/2001 - 2001/2073(COS)).
(Forslaget vedtoges)
Stemmeforklaring Betænkning af Koukiadis (A5-0010/2002)
Bonde og Sandbæk (EDD), skriftlig. Vi har valgt at afstå fra at stemme om den samlede betænkning. Vi mener, at det, Kommissionen har vurderet som mangelfuld gennemførelse af direktivet i Danmark, på sigt vil undergrave det danske aftalesystem. Danmark havde som udgangspunkt valgt at implementere direktivet via de kollektive overenskomstaftaler og hermed overlade det arbejdsmarkedets parter. Men eftersom direktivet inden for den nærmeste fremtid efter pres fra Kommissionen bliver ophjøjet til lov i Danmark, kan vi kun ytre vores utilfredshed med Kommissionens indblanden i et velfungerende system.
Vi støtter dog de generelle forbedringer, som betænkningen lægger op til, blandt amdet med hensyn til præcisioner af begreber, da det har vist sig, at formuleringen af flere definitioner har medført fejlfortolkninger under gennemførelsen af direktivet. Det er vigtigt, at teksten på mange områder præciseres, så arbejdstagernes rettigheder beskyttes, og der sker en forbedring af sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 18.40)

