Ligestilling mellem kvinder og mænd i Den Europæiske Union - 2009 (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Marc Tarabella, for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om ligestilling mellem kvinder og mænd i Den Europæiske Union - 2009 -.
Marc Tarabella
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil først gerne takke Kommissionen for dens fremragende betænkning. Denne betænkning om ligestilling mellem kvinder og mænd, som vi stemmer om hvert år, har en særlig betydning for mig. Det er den første betænkning, jeg har fremlagt i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, som jeg er fast medlem af. Og det er en helt nødvendig betænkning i år i lyset af den økonomiske, sociale og finansielle krise, som navnlig EU oplever.
Derfor ønskede jeg i min betænkning at understrege krisens konsekvenser for kvinderne. Jeg konstaterer først, at mænd blev ramt af flere afskedigelser ved begyndelsen af krisen, hvilket var at forvente i lyset af krisens indvirkning på den tunge industri. Men i de sidste måneder har vi set, at både mænds og kvinders arbejdsløshed er steget på samme måde og med samme hast.
Desuden er arbejdsløshedssatsen i over en halv snes medlemsstater stadig højere for kvinder, og kvinder er overrepræsenteret inden for deltidsarbejde. Jeg opfordrer derfor Kommissionen og medlemsstaterne til at levere nøjagtige statistikker om krisens indvirkning på kvinder og mænd og på medlemsstaterne, inden de gennemfører budgetstramningspolitikker, og til at gennemføre kønsbaserede konsekvensanalyser for at forhindre, at kvinder bliver ramt uforholdsmæssig hårdt.
Bekæmpelsen af vold mod kvinder er efter min mening et andet vigtigt punkt. Det er en kendsgerning, at 20-25 % af europæiske kvinder bliver udsat for fysisk vold i deres voksenliv, men 10 % af dem er også ofre for seksuel vold. Derfor bør mænd efter min opfattelse også engagere sig i bekæmpelsen af vold mod kvinder.
Det spanske formandskab har ikke blot gjort bekæmpelsen af vold mod kvinder til en af sine prioriteter ved bl.a. at oprette et europæisk overvågningscenter for kønsbestemt vold, der skal levere ensartede data, men også ved at indføre et europæisk mandat til beskyttelse af ofrene. Jeg støtter den tilgang og opfordrer ligeledes til, at der indføres et europæisk år for bekæmpelse af vold mod kvinder, således at bevidstheden om dette problem øges i alle medlemsstaterne og for at sikre, at denne kamp bliver et prioritetsspørgsmål.
Lad os så gå over til beskæftigelsesspørgsmålet. Vi kan konstatere, at kvinderne i stort omfang har gjort deres indtog på arbejdsmarkedet. 59,1 % af kvinderne arbejder i dag. Lissabonstrategien havde en målsætning på 60 %. Vi har næsten nået det, men der er stadig store forskelle afhængig af de forskellige medlemsstater, og der er stadig en gennemsnitlig lønforskel på mellem 17 og 25 % afhængig af, hvilken undersøgelse man læser.
Jeg opfordrer derfor medlemsstaterne til virkelig at gennemføre direktiverne om ligestilling mellem mænd og kvinder i beskæftigelsesanliggender. Jeg vil anmode de selvsamme medlemsstater om at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger til fremme af ligelig repræsentation af mænd og kvinder på ledende poster, især i de private virksomheder. Vi skal naturligvis bekæmpe fastlåste kønsrollemønstre. Da jeg var minister for undervisning, mødte jeg en kvinde, som måtte opgive sin uddannelse til buschauffør, fordi hendes lærer gjorde nar af hende.
Jeg håber, at ingen for fremtiden vil være overrasket, hvis en mand vasker op, og en kvinde kører en skolebus. Kommissionen og medlemsstaterne skal kort sagt opfordres til at starte en bevidstgørelseskampagne om disse spørgsmål i skolerne.
Seksuelle og reproduktive rettigheder er et vigtigt kapitel, for kvinder skal have kontrol over deres seksuelle og reproduktive rettigheder. Tusindvis af kvinder har med fare for deres liv kæmpet for disse rettigheder, og i dag har 24 ud af 27 europæiske lande legaliseret abort. Det er Europa-Parlamentets pligt at beskytte det, man har opnået på dette område, da det er et absolut afgørende spørgsmål for kvinder, og vi insisterer på, at kvinder skal have kontrol over deres seksuelle og reproduktive rettigheder gennem let adgang til svangerskabsforebyggelse og abort.
Jeg skal nu komme ind på fædreorlov. Først en konstatering. Mænd har ret til fuldt ud at være med i de første dage efter deres barns ankomst i familien. Det er rigtigt, at vi i den henseende skal opfordre Kommissionen til at støtte alle skridt, der sigter på at indføre en form for fædreorlov på EU-plan. Vi mener, at barselsorlov og fædreorlov skal kædes sammen.
Jeg skal slutte nu. Denne betænkning fik, da den blev fremlagt i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, ros fra alle repræsentanterne for de politiske grupper i Europa-Parlamentet. Afstemningen i udvalget forløb også godt, og betænkningen blev vedtaget med et komfortabelt flertal. Jeg vil derfor opfordre alle mine kolleger til igen at støtte betænkningen, når vi stemmer på onsdag, men jeg vil lytte omhyggeligt til den forhandling, der nu starter, og jeg vil derefter kunne svare på Deres spørgsmål.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Den nuværende Kommission hilser betænkningen og beslutningsforslaget om ligestilling mellem kvinder og mænd velkommen.
Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Tarabella, for Parlamentets støtte til Kommissionens holdning og indsats i forbindelse med fremme af ligestilling mellem kvinder og mænd. Ligestilling mellem kvinder og mænd er en af EU's grundlæggende værdier og en forudsætning for at opnå Unionens målsætninger for vækst, beskæftigelse og social sammenhørighed.
EU har på det grundlag opbygget en reel politik til fremme af ligestillingen mellem kvinder og mænd. Der er helt ubestrideligt blevet gjort store fremskridt på dette område, men der er stadig store udfordringer at tage op. Kommissionen er enig med ordføreren i, at det er vigtigt at fortsætte arbejdet.
Ligestilling og kvinders rettigheder har under mit mandat været en hovedprioritet. I de seneste år har Kommissionens indsats for ligestilling mellem kvinder og mænd udmøntet sig i køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd. Kommissionen har i forbindelse med gennemførelsen af denne køreplan iværksat flere bemærkelsesværdige initiativer. Til belysning heraf skal jeg nævne tre.
Kommissionen har stillet konkrete forslag med henblik på at løse problemet med lønforskellen mellem mænd og kvinder. Denne forskel, der er på 17 %, er simpelt hen uacceptabel. Kommissionen vil i 2010 aflægge rapport om undersøgelsen vedrørende den europæiske lovgivnings effektivitet, og vi vil fremlægge forslag til løsninger på lønforskelsproblemet.
Kommissionen har noteret sig de interessante idéer, der er indeholdt i Europa-Parlamentets beslutningsforslag. Jeg vil ligeledes minde om, at Kommissionen i 2009 iværksatte en bevidstgørelseskampagne med det formål at mobilisere alle berørte parter til at bekæmpe lønforskellen. Denne kampagne var en succes og vil blive forlænget i 2010.
Jeg har under mit mandat ligeledes sørget for at fremme større repræsentation af kvinder i det økonomiske og politiske liv. Jeg etablerede på det grundlag i 2008 et europæisk netværk af kvinder på beslutningstagende poster. Der er blevet gjort lidt fremskridt. Det nuværende Europa-Parlament har f.eks. den største procentandel af kvinder, dvs. 35 %.
Der er imidlertid stadig behov for en stor indsats, især på nationalt plan, hvor kvinderne gennemsnitlig kun udgør 24 % af medlemmerne i de nationale parlamenter, og i selskaber, hvor kvinderne udgør mindre end 11 % af bestyrelsesmedlemmerne i de største børsnoterede selskaber.
Det tredje vigtige initiativ er oprettelsen af Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder. Jeg er glad for i dag at kunne oplyse, at instituttet til trods for en langsommere start, end vi havde forventet, har påbegyndt sit arbejde i Bruxelles og allerede er installeret i sine kontorer i Vilnius.
Den aktuelle krise har alvorlige konsekvenser for arbejdsmarkedet og truer det seneste fremskridt for kvinders beskæftigelse, da der er mindre sandsynlighed for, at kvinderne finder nyt arbejde, og da de er mindre gunstigt stillet til at begynde med.
Jeg har under mit mandat bestræbt mig på at forbedre balancen mellem arbejde og familieliv. Jeg er enig med Europa-Parlamentet i, at det er vigtigt at sætte fædre i stand til at spille en større rolle i familielivet. Derfor har jeg bedt mine tjenestegrene om at foretage en cost-benefit-analyse vedrørende et eventuelt initiativ fra Kommissionens side på dette område.
I Europa-Parlamentets betænkning understreges det også med rette, at det er vigtigt at udrydde volden mod kvinder. Kommissionen vil arbejde hårdt og beslutsomt på at nå det mål.
Jeg kan ikke afslutte min tale uden at understrege det fremragende samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen. Dette samarbejde var en medvirkende og central årsag til de fremskridt, der er sket i spørgsmålet om ligestilling mellem kvinder og mænd. Ligestilling mellem kvinder og mænd er ikke et mål i sig selv. Det er en forudsætning for at nå EU's målsætninger for vækst, beskæftigelse og social sammenhørighed.
Tak for Deres samarbejde og for Deres opmærksomhed.
Astrid Lulling
Fru formand! Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling vedtog denne betænkning med et ganske lille flertal på tre stemmer, eftersom seks ud af dets 33 medlemmer ikke var til stede. Jeg tror ikke, at man kan tale om et "komfortabelt flertal". Det er klart, at vi deler alle bekymringerne om den forskelsbehandling, som stadig eksisterer i ligestillingen mellem kvinder og mænd til trods for den fremragende europæiske lovgivning, vi har haft på dette område siden 1975.
Hvorfor har denne forskelsbehandling været så vedholdende? Det skyldes enten, at disse direktiver gennemføres dårligt, eller at dem, der bliver udsat for forskelsbehandling, af forskellige årsager ikke er i stand til at håndhæve deres rettigheder ved domstolene. I stedet for hele tiden at kræve nye direktiver med den risiko for udvanding, som det medfører, bør vi sikre, at den eksisterende lovgivning gennemføres fuldt ud af regeringerne, arbejdsmarkedets parter og i den daglige arbejdsverden.
I denne betænkning gentages endnu en gang alle klagepunkterne, alle de grove generaliseringer af kvinderne, der er fattige, bankes og voldtages. Det er derfor nødvendigt at sætte visse påstande i det rigtige perspektiv ved hjælp af ændringsforslag. Men det, som jeg finder endnu mere alvorligt, er, at denne glorificering af den sociale eller solidaritetsbaserede økonomi skal få os til at tro, at hvis man anbringer kvinderne i den, vil det bevise deres arbejdsduelighed og derved sætte dem i stand til at forbedre deres sociale status og blive mere økonomisk uafhængige.
Men det stik modsatte er tilfældet. De ville synke ned i en generel fattigdom, miste enhver tilskyndelse eller motivation til at tjene en løn, der er baseret på en indsats, og man ville fratage dem ethvert ansvar.
Derudover vil forslagene om at vedtage et europæisk charter for kvinders rettigheder og dermed en ny form for beskyttelse ud over menneskerettighederne - som da heldigvis allerede gælder for kvinder - samt en slags nyt bureaukrati i form af et europæisk overvågningscenter for kønsbestemt vold, selv om vi har tjenestegrene nok til at udføre det arbejde, enten virke mod hensigten eller være uforenelige med princippet om ligestilling mellem kvinder og mænd, som klart er knæsat i traktaten. Hvis latterlighed kunne dræbe, ville nogle medlemmer af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling ikke længere være her.
Endelig beklager jeg visse medlemmers stædige forsøg på ved enhver lejlighed, god eller dårlig, og også i denne betænkning, at få indføjet spørgsmålet om ikkenødvendig abort under påskud af, at man for at sikre kvinders seksuelle og reproduktive rettigheder skal gå ind for gratis og let adgang til abort. Nej, man skal i stedet for først og fremmest forbedre de unge pigers oplysning med hensyn til svangerskabsforebyggende midler. Vi har sådanne midler i dag til at forebygge svangerskaber i en meget tidlig alder. Det havde vi ikke, da jeg var ung. Vi har derfor foreslået delt afstemning, således at vi ikke bliver nødt til at stemme imod hr. Tarabellas betænkning, som ikke skal bebrejdes noget, men som endnu en gang er blevet offer for nogle af sine kollegers ekstremistiske holdninger.
Iratxe García Pérez
Fru formand! Jeg vil først takke hr. Tarabella og alle de medlemmer, der har været med til at udarbejde denne betænkning, for deres arbejde.
For et år siden drøftede vi en lignende betænkning som den, der er fremlagt i dag. Vi er desværre nødt til at blive ved med at fokusere på de centrale spørgsmål, hvor der endnu ikke er blevet gjort fremskridt med hensyn til ligestilling mellem mænd og kvinder. Dette omfatter vold mod kvinder, som anses for at være en af de værste svøber i samfundet ikke blot i Europa, men i hele verden. Dernæst er der lønforskellen, hvor der ikke er sket forandringer, og som vi ikke har kunnet få fjernet. Andre spørgsmål vedrører den seksuelle og reproduktive sundhed, arbejdslivets forenelighed med familielivet, kvinders indtræden på arbejdsmarkedet på lige vilkår med mænd, situationen for de sårbare grupper af kvinder som f.eks. handicappede kvinder og kvinder i landdistrikterne samt kvindernes repræsentation i det offentlige liv.
Vi har rejst disse spørgsmål år efter år, men har ikke kunnet gøre virkelige fremskridt. Tillad mig at give Dem blot én oplysning, nemlig at kun i tre ud af 27 medlemsstater udgør kvinderne mere end 40 % af parlamentsmedlemmerne.
Det er vigtigt, at vi understreger nødvendigheden af at øge vores indsats for at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder. Det er af afgørende betydning at støtte f.eks. det spanske formandskabs initiativ, der har erklæret, at ligestilling mellem mænd og kvinder er en af dets prioriteter. Det er et engagement for kvinderne i dag, men også for kvinderne i de fremtidige generationer. Der er blevet gjort fremskridt, men der er stadig lang vej igen, og vi skal være ambitiøse i udarbejdelsen af politikker, der skal sikre, at den ene halvdel af Europas befolkning nyder samme rettigheder og får samme muligheder som den anden halvdel.
Sophia in 't Veld
Fru formand! Jeg vil først lykønske ordføreren. Jeg vil begynde med at nævne et par små punkter, hvor jeg ikke er enig med ham. Når det drejer sig om den økonomiske krises indvirkning på kvinderne, mener jeg faktisk, at det er meget vigtigt at få bragt orden i vores offentlige finanser igen, og at de kommer på fode igen så hurtigt som muligt. En forlængelse af den offentlige gæld vil ikke hjælpe kvinderne. Jeg er også af den opfattelse, at betænkningen indeholder nogle forslag, som lyder tiltalende, men som mere er symbolpolitik, som f.eks. et år for dette og et overvågningscenter for hint. Lad os i stedet koncentrere os om konkrete foranstaltninger.
Men betænkningen indeholder også en række ting, som jeg er meget tilfreds med. For det første er der - og det er takket være et ændringsforslag fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa - en henvisning til situationen for enkeltpersonshusstande. Jeg vil anmode Kommissionen om for en gangs skyld at gennemføre en undersøgelse af dette spørgsmål, for vi har en europæisk familiepolitik, men meget få mennesker ved, at en ud af tre husstande i Europa er en enkeltpersonshusstand. Disse mennesker bliver ofte udsat for stor forskelsbehandling, når det gælder socialsikring, skattespørgsmål, boliger osv.
For det andet er jeg - og her henvender jeg mig til fru Lulling - faktisk yderst tilfreds med den klare omtale af den seksuelle og reproduktive sundhed og kvinders seksuelle autonomi, og adgang til sikker, lovlig abort hører med til den seksuelle og reproduktive sundhed. Jeg er fuldstændig enig med fru Lulling i, at oplysning er meget vigtig, men jeg kan konstatere, at det i hvert fald i mit land, men det er måske anderledes i Luxembourg, er de kristelige demokrater, som får sat en stopper for noget sådant. Så hvis vi kan samarbejde om en god, åbenhjertig oplysning af unge mennesker, kan De regne med min støtte, og jeg mener også, at vi nu skal gøre en ende på hykleriet. Vi kan ikke smide unge kvinder i fængsel eller fordømme dem til en usikker abort.
Og endelig med hensyn til spørgsmålet om vold mod kvinder er jeg meget glad for det spanske formandskabs initiativ om at gøre dette spørgsmål til en af sine prioriteter. For der er meget få mennesker, der ved, at vold mod kvinder kræver mange flere ofre om året end terrorismen, og alligevel betragtes det med urette stadig udelukkende som et kvindespørgsmål.
Marije Cornelissen
Fru formand! Vi har et relativt nyt Europa-Parlament, og vi har en næsten ny Kommission. Med Tarabella-betænkningen er det i det store og hele første gang, at vi skal stemme om det, som Udvalget for Kvinders Rettigheder og Ligestilling i det nye Parlament ønsker, at der gøres i de kommende år.
De grønne er tilfredse med denne progressive betænkning. Den er sprængfyldt med planer, som vi ønsker gennemført. Vi ønsker, at der omsider udarbejdes en lovgivning til fremme af delingen af plejearbejdet mellem mænd og kvinder, og vi ønsker en fædreorlov. Vi foreslår, at man nu endelig gør noget for at fremme kvindernes repræsentation i beslutningstagningen ved at efterligne den norske praksis med en kvote for bestyrelserne.
De grønne er ligeledes meget tilfredse med den vægt, der er lagt på krisens følger for kvinderne. Der er forskelle, når det gælder arbejdsløshed for kvinder, og når det gælder konsekvenserne for kvinderne af nedskæringer i de offentlige udgifter.
Det er vores håb, at Parlamentet ved at stemme for denne betænkning vil vise mod og være rede til at bekæmpe forskelsbehandlingen af kvinder og fremme ligestillingen med konkrete foranstaltninger, som rent faktisk kunne føre til resultater. Vi håber, at Kommissionen vil handle i overensstemmelse hermed.
Konrad Szymański
Fru formand! I og med at man i denne betænkning foreslår at lette adgangen til abort i EU, krænker man medlemsstaternes eksklusive beføjelser på dette område. Men det er ikke den vigtigste grund til at stemme imod denne tekst. Tro er ikke nødvendig i dag for at se en person i et ufødt menneskeligt foster. En simpel ultralydsundersøgelse, som kan fås i alle byer i Belgien, selv i den mindste flække, er nok til, at vi på skærmen kan se et billede af et ufødt menneske. Enhver ansvarlig lovgiver bør derfor gøre alt, hvad der står i hans magt, for at få aborttallene til at falde. For når man gør det lettere at få adgang til abort, viser det, hvor dybt vores kultur er faldet, og det viser, at vi svigter de menneskelige værdier. Jeg vil derfor bede Dem om at huske på det, før De stemmer for dette skadelige dokument.
Ilda Figueiredo
Fru formand! Som virkeligheden viser, og som Eurostat bekræfter, har den økonomiske og sociale krise alvorlige konsekvenser for kvinderne. Det skyldes stigende arbejdsløshed, usikkert arbejde og lave lønninger kombineret med lønforskellen mellem mænd og kvinder, som er steget igen, og som nu er på over 17 % på EU-plan. Det skyldes også den fattigdom, krisen medfører, enten på grund af spørgsmålene vedrørende lave lønninger og lav indtægt, inklusive ældre kvinders pension, eller på grund af vanskelighederne med at få adgang til billige eller gratis offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet. Der er også spørgsmålene om handel med kvinder og piger, prostitution, vold på arbejdspladsen eller i hjemmet og de forskellige former for forskelsbehandling af kvinder, der befinder sig i en sårbar situation.
Som det understreges i betænkningen, og det vil jeg gerne takke ordføreren for, er det derfor nødvendigt at være særlig opmærksom på kvindernes økonomiske og sociale situation i udarbejdelsen af fællesskabspolitikken. Det betyder, at man skal undersøge de nye fællesskabsstrategiers indvirkning for at undgå en stigning i forskelsbehandlingen og uligheden, for at sikre lighed i de sociale fremskridt og ikke i faldet i de økonomiske, sociale og beskæftigelsesmæssig rettigheder, og for at beskytte moderskabets og faderskabets sociale formål. Det er af afgørende betydning at investere i en ægte strategi for udvikling og socialt fremskridt, som prioriterer en beskæftigelse med rettigheder, som prioriterer produktionen, offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet og social inddragelse. Det er på tide, at der tages omfattende skridt i retning af at forbedre flertallet af kvindernes liv, herunder også deres seksuelle og reproduktive sundhed, og at der bliver sat en stopper for hykleriet i forbindelse med abort.
Gerard Batten
for EFD-Gruppen. - (EN) Fru formand! Der er en ideologi, der vinder frem i Europa, og som prædiker ulighed mellem mænd og kvinder. Den siger, at kvinder har lavere status end mænd. Den siger, at en mands andel i henhold til arveloven skal være dobbelt så stor som en kvindes. Den siger, at der ved en domstol kræves to kvindelige vidner over for kun en mands vidneforklaring. Den siger, at der i en retssag om voldtægt kræves fire mandlige vidner for at dømme en mand, mens en kvindes vidneforklaring ikke kan accepteres, ikke engang den voldtagne kvindes. Og de fire vidner skal desuden være muslimer, de kan ikke være ikkemuslimer.
De har sikkert gættet, at jeg taler om Sharia-loven. Nu er der tilsyneladende nogle muslimer, der tror, at selvmordsbombere belønnes med 72 jomfruer i paradis, men jeg kan ikke finde nogen omtale af, at kvindelige selvmordsbombere belønnes med det mandlige modstykke. Det er et eksempel på grov kønsdiskriminering.
Den britiske regering har allerede officielt anerkendt Sharia-loven ved nogle domstole. Bigami er stadig ulovlig i Det Forenede Kongerige, men polygame islamiske koner anerkendes officielt som tilhørende familien, når det gælder skattelettelser og udbetaling af ydelser.
Europa går med stormskridt baglæns tilbage til det sjette århundredes Arabien. Hvis vi virkelig ønsker ligestilling mellem mænd og kvinder, må de enkelte europæiske stater ikke anerkende Sharia-loven under nogen som helst form.
Angelika Werthmann
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Der er kommet flere kvinder ind på arbejdsmarkedet. Men flere arbejdspladser betyder ikke nødvendigvis mere kvalificerede arbejdspladser. Et stort antal kvinder har deltidsarbejde eller et arbejde, som er blevet særlig hårdt ramt af krisen. Ca. 60 % af folk med en universitetseksamen er kvinder, men der er ikke desto mindre barrierer, der forhindrer kvinder i at få det mest mulige ud af deres potentiale. Derfor skal der vedtages bindende minimumsstandarder, EU-minimumsstandarder, for forældreorlov, bedre børnepasningstilbud og bedre sundhedspleje. Derved ville man kunne bryde med de mange kønsbestemte rollemønstre og endelig opnå en reel ligestilling mellem mænd og kvinder.
Edit Bauer
(HU) Fru formand! Hr. Tarabella vil sikkert tilgive mig, hvis jeg ikke begynder med at takke ham, men retter min tak til kommissær Špidla, eftersom det sandsynligvis er sidste gang, han er her i sin egenskab af kommissær. Jeg vil gerne fremhæve hans store engagement i spørgsmålet om ligestilling mellem kvinder og mænd, kvinders beskæftigelse og lignende problemer.
Der blev rejst flere spørgsmål i forbindelse med betænkningen. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på mindst to. Det drejer sig for det første om lønforskellen mellem mænd og kvinder. De seneste statistikker viser en forskel på mere end 17 %. Forbedringen er ikke blot langsom, men også tvivlsom, da tallet er højere end for to år siden. Og vi kender endnu ikke de reelle konsekvenser af krisen. Erfaringerne dag for dag tilsiger, at det ikke er sandsynligt, at der vil ske en forbedring i den nærmeste fremtid.
Men det, der helt principielt er uacceptabelt, er imidlertid det faktum, at vi ikke ser denne lønforskel for dem, der står ved begyndelsen af deres karriere, men den viser sig, når mødre vender tilbage til arbejdsmarkedet efter en barselsorlov eller forældreorlov. I et Europa, der kæmper med en demografisk krise, er det i sig selv foruroligende og aldeles uacceptabelt. Det er klart, at en sådan forskelsbehandling er forbudt i medfør af EU-bestemmelserne.
Som det allerede er blevet sagt, går den relevante retsakt tilbage til 1975, og det er åbenlyst, at dette direktiv som så mange andre er fuldstændig virkningsløst. Jeg var glad for at høre kommissær Špidla sige, at vi kan forvente at modtage en rapport i 2010 om de skridt, Kommissionen agter at tage for at gøre lovgivningen mere effektiv. Jeg vil gerne tilføje blot en sætning om chartret for kvinders rettigheder. Det er sandsynligvis bedre og mere presserende at forbedre effektiviteten af og adgangen til den eksisterende lovgivning end at udarbejde nye retsakter, som vil have lige så lidt virkning som de gamle.
Edite Estrela
(PT) Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren for hans fremragende arbejde, og jeg håber, at man vil vedtage betænkningens forslag. I det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse kan vi se, at fattigdommens ansigt bliver mere og mere feminint. Størsteparten af de næsten 80 millioner mennesker, der lever i fattigdom i Europa, er kvinder og børn. Kvinderne lider mere end andre under den økonomiske og sociale krise. Kvinderne er de sidste, der kommer ind på arbejdsmarkederne, og de er de første, der bliver arbejdsløse, og derudover var lønforskellen mellem mænd og kvinder i 2004 15 %, og i 2009 var den mere end 17 %.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på nogle forslag, som jeg finder innovative og af stor betydning, og jeg vil gerne bede kollegerne om støtte til disse forslag. Det drejer sig om den hårdt tiltrængte vedtagelse af det europæiske charter for kvinders rettigheder, som allerede er blevet nævnt, direktivforslaget om forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder, vold i hjemmet og handel med kvinder, medtagelsen af fædreorlov i den europæiske lovgivning, hvilket allerede findes i langt størstedelen af medlemsstaterne, da det vil kunne fremme balancen mellem arbejdslivet og familie- og privatlivet samt øge fødselstallet.
Til slut vil jeg gerne takke kommissær Špidla for hans indsats til fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder og for hans samarbejde med Parlamentet. Jeg ønsker ham held og lykke.
Antonyia Parvanova
(BG) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne takke ordføreren, hr. Tarabella, for hans betænkning. Jeg er overbevist om, at denne betænkning indeholder løsninger på behovet for at bekæmpe stereotyper og tilfælde af kønsbestemt forskelsbehandling. Det kan godt være, at mange af mine kolleger betragter denne betænkning som ordinær, men jeg opfatter den som en fornyet og mere effektiv indsats i forsøget på at skabe ligestilling mellem mænd og kvinder i Europa, og på at fremme kvinders socioøkonomiske stilling, især for kvinderne i de nye medlemsstater, samt at sikre en bredere repræsentation af kvinder i det politiske liv og i erhvervslivet og fremme deres karriereudvikling.
Det forhold, at sociale, retlige og økonomiske institutioner bestemmer kvinders og mænds adgang til ressourcer, deres muligheder og relative magt, betyder efter min opfattelse, at det er meget vigtigt, at kvinderne sikres lige rettigheder, når det gælder det politiske arbejde, vigtige politiske poster og ledelsesstillinger inden for erhvervslivet og repræsentation på højeste niveau i virksomhedernes bestyrelseslokaler. Det betyder også, at kvindernes uddannelsesmæssige kvalifikationer skal højnes, og de skal tilbydes samme muligheder som mænd for karriereudvikling, især efter en lang barselsorlov. Samtidig skal der tages hensyn til balancen mellem karriere- og familieforpligtelser.
Det er nødvendigt at udforme en institutionel mekanisme til iværksættelse af en konsekvent politik på dette område, fordi slaget mod kønsbestemt forskelsbehandling skal vindes ved, at man indfører langfristede positive incitamenter og lovgivningsmæssige reformer, og ved at øge indtægterne og livskvaliteten. Ellers ville vi ikke drøfte dette spørgsmål i denne sal i dag.
For at der kan gøres fremskridt i form af lighed for loven, lige muligheder, herunder lige løn for lige arbejde, og lige adgang til menneskelige ressourcer og produktionsressourcer, som giver større muligheder, kan og skal Europa-Parlamentet og Kommissionen opfordre medlemsstaterne og civilsamfundet til at vedtage konkrete foranstaltninger.
Jeg tror, at kvindernes fulde deltagelse i forvaltningen af ressourcerne, i erhvervslivet og i det administrative og politiske liv vil have en positiv indvirkning på den økonomiske udvikling i vores samfund og derved styrke landenes muligheder for at udvikle sig og reducere fattigdommen, og det vil føre til en bedre og mere effektiv styring af landene.
I den henseende er fremme af ligestilling mellem kvinder og mænd en vigtig bestanddel i exitstrategien til overvindelse af den økonomiske krise, samtidig med at det er en tilfredsstillende løsning på den demografiske krise. Det vil sætte kvinder og mænd i stand til at tackle fattigdommen og forbedre deres levestandard.
Franziska Katharina Brantner
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne henlede den nye Kommissions opmærksomhed på to aspekter, som er af særlig stor betydning for de grønne, og jeg håber, at disse kommentarer vil blive videreformidlet til den nye ansvarlige kommissær.
To ting. For det første den længe ventede revision af direktivet om lige løn for lige arbejde. Det er afgørende for kvinderne i hele Europa. Lønforskellen kan ikke accepteres. Vi befinder os nu i 2010, og det er på tide, at der bliver gjort noget for at udrydde denne forskel. Hr. Špidla! De har erkendt, at der er behov for ny lovgivning. Vi ser frem til at modtage et forslag fra Kommissionen om ny lovgivning allerede i løbet af denne lovgivningsperiode.
Det andet punkt vedrører ret til fædreorlov. Jeg vil her gerne understrege, at denne betænkning handler om ligestilling mellem mænd og kvinder. Vi ønsker også ligestilling for mænd, således at de kan få tid sammen med deres børn og påtage sig det ansvar, hvis de ønsker det. Vi har brug for lige valgmuligheder for mænd og kvinder i forbindelse med spørgsmålet om, hvordan man indretter sig, hvordan man arbejder, og hvordan man skal tage vare om sin familie og sine børn. Vi mener naturligvis, at det er vigtigt, at Europa-Parlamentet sender et signal til fædrene, men vi skal sende mere end et signal, vi skal åbne døren til et moderne samfund. Vi sætter vores lid til, at Kommissionen omsider vil fremlægge et meget moderne, et meget fremadskuende direktiv om dette spørgsmål.
Og endelig glæder vi os meget til at modtage det spanske formandskabs forslag om udryddelse af vold mod kvinder i Europa, og vi håber, at Kommissionen vil tage disse forslag op.
Julie Girling
(EN) Fru formand! Vi kvindelige medlemmer af Parlamentet befinder os helt klart i en mindretalsposition. Vi har et tilfredsstillende og stimulerende arbejde med lige løn, lige pensioner, lige adgang til ansvarlige poster. Det er en situation, der er helt anderledes end situationen for mange af vores vælgere.
Jeg er glad for denne betænkning og bifalder, at hr. Tarabella har understreget betydningen af kvindernes økonomiske velbefindende. For mig er det den faktor, der har størst betydning for ligestillingen mellem mænd og kvinder. Hvis kvinderne kan kontrollere deres økonomiske liv, er de langt bedre i stand til at kontrollere andre aspekter af deres liv. Vi skal sikre, at kvinderne i disse økonomisk udfordrende tider ikke lades i stikken i jobs med lave lønninger og usikre ansættelsesforhold.
Jeg vil gerne takke European Engineering Industries Association (ORGALIME) for den politikvision, de fremlagde for nylig, og hvor der udtrykkes ønske om fremme af matematikstudierne og de videnskabelige studier, især for kvinder.
De ønsker at få ansat mange flere veluddannede kvinder, som så længe har undgået mange områder inden for de tekniske fag.
Ja, kvindernes stilling handler om politik. Det handler om retning, men det handler også om handling, som jo taler højere end ord. Vejen frem er oplyste arbejdsgivere, der anerkender kvindernes styrke, og som fremmer deres økonomiske velbefindende.
Eva-Britt Svensson
(SV) Fru formand! Jeg vil gerne takke hr. Tarabella og hans kolleger i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling for en god betænkning.
Jeg skal navnlig fremhæve to ting. Jeg håber, at Parlamentet støtter betydningen af fædreorlov. Fædreorlov er ikke blot et vigtigt signal om, at børn er begge forældres ansvar, men det også har andre positive konsekvenser. Der er undersøgelser, der viser, at fædre, der har taget fædreorlov, fortsætter med at påtage sig et større ansvar for hjem, familie og børn også i fremtiden. Sagt med andre ord skabes der et godt grundlag for mere ligestilling, når fædrene inddrages.
Den anden ting, som jeg vil fremhæve, og som jeg gerne vil have støtte til, er, at kvinder skal gives lov til at bestemme over deres egen krop. Når kvinder har den mulighed, betyder det, at børn, der fødes, er ønskede og har forudsætninger for virkelig at kunne udvikle sig, hvilket er ethvert barns grundlæggende ret. Vi ønsker at se en afslutning på, at kvindernes liv ødelægges, og at kvinder i dag endog dør på grund af ulovlig abort. Giv kvinderne ret til selv at bestemme ikke blot over økonomi, politik og samfund, men også over deres krop.
Morten Messerschmidt
(DA) Fru formand! Også jeg deler vurderingen af vigtigheden af dette spørgsmål og kan derfor, når jeg sidder og hører debatten, ikke lade være med at undre mig over, at tilsyneladende alle politiske grupper undtagen Gruppen for Europæisk Frihed og Demokrati mener, at kampen for kvinders ligestilling er noget, som kvinder alene skal tage op. Man kan i hvert fald kun få den fornemmelse, når man hører de i øvrigt fremragende talere i dag. Jeg synes, at der er en eklatant mangel på mandlige talere, og jeg er glad for, at min gruppe har kunnet sende to.
Når det er sagt om debattens stil og form, vil jeg gerne sige, at selve betænkningen efter min mening har et meget voldsomt fokus alene på socioøkonomiske betragtninger. Man gør meget ud af arbejdsmarkedet, lønforskelle, uddannelse, regulering af bestyrelsesposter og lignende, hvilket også er væsentligt, men der er særlig ét område - som også en tidligere taler allerede har nævnt - der er fuldstændig fraværende, nemlig det enorme kulturelle problem, vi står over for i kraft af indvandringen fra den islamiske verden. Jeg synes, det er lidt beskæmmende med en betænkning, der skal handle om kvinders lige rettigheder og samtidig overhovedet ikke nævner problemer med tvangsægteskaber, påtvungne tørklæder, æresdrab, omskæringer, manglende tilgang til uddannelse osv. Disse elementer må medtages for at give et retvisende billede af Europa anno 2010.
Krisztina Morvai
(HU) Fru formand! Jeg vil foreslå, at Europa-Parlamentet indtager en ny holdning til spørgsmålet om abort. Jeg beder om, at vi får standset den fantastiske løgn, der går ud på, at abort er et gode for kvinderne, ja måske endog en målestok for kvindernes frihed. Nej. Som mange ved, både mænd og kvinder, er abort en smertelig og ødelæggende indtrængen i en kvindes krop og sjæl. Og netop derfor skal vi i stedet for hele tiden at tale om lettere adgang til abort tale om at forebygge aborter. Det skal vi understrege, og vi skal hjælpe kvinderne med det. Lad os hjælpe kvinderne med at forberede sig til planlagte svangerskaber, og hvis en kvinde uønsket bliver gravid, hvis et ikkeplanlagt barn bliver undfanget, så burde det barn kunne komme til verden og blive opdraget med kærlighed af kvinder, af par, fordi de burde få al den nødvendige hjælp og støtte til at kunne gøre det.
Anna Záborská
(FR) Fru formand, hr. kommissær! Det er et ambitiøst beslutningsforslag, der er fremlagt af hr. Tarabella, som blev medlem af Udvalget for kvinders Rettigheder og Ligestilling efter det sidste valg. Her tænker jeg navnlig på punkt 20. Parlamentet ønsker, at der vedtages et charter for kvinders rettigheder.
De, der kender den europæiske integrations historie, vil vide, at princippet om ligestilling på arbejdsmarkedet allerede var indeholdt i Romtraktaten. Der er love om lige behandling af mænd og kvinder i alle medlemsstater. Det er let at kræve nye chartre. Det kræver en større indsats at gennemføre de allerede eksisterende instrumenter.
Hvis vi ikke fjerner punkt 20 fra beslutningsforslaget, føjer vi i realiteten et nyt instrument til Europarådets menneskerettighedskonvention, til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og til det splinternye Europæiske Institut for Ligestilling. Dette nye instrument vil være et specielt nyt charter til fremme af kvinder.
Jeg har nogle spørgsmål. Hvad er formålet med et nyt charter for kvinders rettigheder? Hvad ville merværdien være? Der er ingen merværdi. Det er forkert at tro, at et charter vil løse kvindernes problemer. Den naturlige ret, som burde ligge til grund for alle vores overvejelser og for vores ansvarlige politiske arbejde, anerkender ikke særlige rettigheder. Der er ingen, der kan sige, at de retlige instrumenter ignorerer kvindernes rettigheder. Det ville være intellektuelt uærligt og faktuelt forkert.
Jeg vil derfor stemme mod punkt 20. Chartret er det vigtigste spørgsmål. Hvis punkt 20 bliver i beslutningsforlaget, kan jeg ikke støtte det.
Til slut vil jeg gerne takke kommissæren for det gode samarbejde med Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling i hans embedsperiode.
Sylvie Guillaume
(FR) Fru formand! Jeg vil først takke min kollega, hr. Tarabella, for den gode betænkning, han har udarbejdet, og for hans vellykkede håndtering af denne opgave, hvor han behandler en bred vifte af spørgsmål vedrørende ligestilling mellem kvinder og mænd.
Vi må erkende, at der tydeligvis er sket fremskridt på ligestillingsområdet. Men der er stadig behov for en stor indsats, især i lyset af den økonomiske og sociale krise, som rammer en allerede meget sårbar gruppe i befolkningen, kvinderne, særlig hårdt.
Vi skal også understrege den dobbelte forskelsbehandling, som kvinder sommetider bliver udsat for på grund af handicap, alder, eller fordi de tilhører et nationalt mindretal. Jeg vil især understrege tre ting. Det er nødvendigt, at vi får fælles, pålidelige og konsekvente indikatorer på europæisk plan. Derved ville vi kunne foreslå løsninger, der afspejler virkeligheden, som kan måles ved hjælp af troværdige data om ligestilling.
Hvis vi virkelig ønsker at bevæge os i retning af reel ligestilling, skal vi indføre fædreorlov på europæisk plan. Det er vigtigt i forbindelse med lige muligheder i arbejds- og familielivet.
En tredje ting vedrører det faktum, at ligestilling mellem mænd og kvinder går via kvindernes kontrol med deres egen krop. Det betyder helt klart, at kvinder skal have så omfattende adgang som muligt til svangerskabsforebyggende midler og til abort. Jeg beklager, at dette spørgsmål stadig er så ømfindtligt, for at sige det mildt, men det er indlysende, at så længe kvinder ikke har kontrol over deres seksuelle rettigheder, vil vi ikke have nået vores mål i kampen for ægte ligestilling mellem kvinder og mænd.
Siiri Oviir
(ET) Fru formand, mine damer og herrer! Først min tak til hr. Tarabella og dernæst mine kommentarer til betænkningen. Ligestilling mellem mænd og kvinder er ikke et mål i sig selv, men det er forudsætningen for, at vi kan realisere vores målsætninger.
Ligestilling i det daglige liv er i alles interesse, mænds og kvinders, men det er ikke et problem, der kan løses med forskellige stykker lovgivning. Vi har talt om dette spørgsmål i 40 år, og vi taler stadig om det i dag, og det viser klart, at alene en flerstrenget integreret politik vil føre os nærmere til vores mål. Derfor vil jeg gerne understrege gennemførelsens og overvågningens store betydning.
For det andet betyder den udbredte forældede kønsstereotypering, at kvinder og mænd fastholdes i middelalderlige rollemønstre i samfundet, og det forstærker uligheden mellem mænd og kvinder. Vi ønsker at ændre situationen, men vi bør også foregå med et godt eksempel i Parlamentet. I morgen skal vi godkende den nye Kommission, hvoraf kun en tredjedel er kvinder. Det kan vi ikke længere ændre i dag. Men jeg vil opfordre til, at medlemsstaterne, når Kommissionen skal fornyes næste gang, stille to kandidater, en mand og en kvinde. Og vi vil så træffe vores valg på grundlag af kvalifikationer, ikke på grundlag af køn. Uddannelsesstatistikerne viser os, at kvinderne ikke har noget at frygte, og jeg er derfor sikker på, at vi ikke behøver at skamme os. Til slut vil jeg gerne takke hr. Špidla. Jeg håber, at han vil nå alle de mål, han har at sig.
Michail Tremopoulos
(EL) Fru formand! I denne vigtige 2009-betænkning fremføres det med rette, at vold er en grundlæggende hindring for ligestilling mellem mænd og kvinder. Men vold i hjemmet nævnes ikke specifikt. Men det er desværre et udbredt problem, og det rammer alle samfund. I Grækenland har man f.eks. registreret 35 drab på ægtefæller i det sidste halvandet år.
Til trods herfor er støttestrukturerne for voldsramte kvinder meget spartanske, eller de findes ikke. Europa-Parlamentet bør opfordre medlemsstaterne, herunder Grækenland, til at oprette støttestrukturer for voldsramte kvinder i alle lokale områder med fuld psykologisk, juridisk og professionel rådgivning, og der skal oprettes hjem med det nødvendige personale, hvor kvinder kan søge tilflugt.
Medlemsstaterne skal ligeledes tage hensyn til de ændringer, der er blevet foreslået af kvindeorganisationer og advokater for at fjerne de tvetydigheder og huller, der findes i loven om vold i hjemmet. Og endelig bør der i skolerne indføres antikønsdiskriminerende programmer i et forsøg på at ændre den sociale stereotypering.
Jaroslav Paška
(SK) Fru formand! Først vil jeg sige, at jeg finder det rigtigt, at Europa-Parlamentet beskæftiger sig med spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder. Men jeg kan ikke lade være med at mene, at den europæiske politik lider af en alvorlig, meget alvorlig form for skizofreni. Jeg vil gerne citere fra en nylig rapport fra et agentur. Den sekstenårige Medine Memi fra byen Kahta i den tyrkiske provins Adiyaman blev levende begravet af sin familie i et hønsehus nær familiens hjem. Politiet fandt hende begravet siddende to meter under jorden. Under obduktionen fandt man store mængder jord i pigens lunger og mave. Pigens fader indrømmede roligt denne gerning, og forklarede, at han havde begravet hende, fordi hun havde været venner med nogle drenge. I Tyrkiet og lignende lande bliver kvinder og piger myrdet på denne måde, f.eks. hvis de blot har talt med andre mænd. Hvis vi tager ligestilling mellem mænd og kvinder alvorligt, hvordan kan man så overhovedet forestille sig, at et land med en sådan holdning til det smukke køn kan blive en del af et civiliseret Europa. Ligestilling mellem mænd og kvinder drejer sig ikke om at beregne små forskelle i indtægterne, men det drejer sig først og fremmest om retten til livet og menneskelig værdighed, som gentagne gange nægtes kvinderne i mange af vores nabolande.
Laurence J.A.J. Stassen
(NL) Fru formand! Vi drøfter i dag en betænkning om det fremskridt, der er gjort for ligestillingen mellem mænd og kvinder. Man har drøftet mange aspekter, men der er et emne, der mangler i betænkningen, nemlig den forfærdende ulighed mellem mænd og kvinder i Europas muslimske samfund, hvor kvinder er underkastet mænd under henvisning til Koranens regler. Muslimske kvinders deltagelse i arbejdslivet eller den højere uddannelse er noget, som mændene knap nok vil diskutere, om overhovedet, og kvinder skal bære burka eller tørklæde, hvilket kraftigt begrænser deres muligheder for at finde arbejde.
EU bør derfor ikke kæmpe for retten til at bære burka, men for retten til at arbejde uden burka. Det hollandske Parti for Frihed (PVV) støtter Frankrig i bestræbelserne på at forbyde burkaen i det offentlige rum og ønsker, at der indføres et lignende forbud nationalt i andre medlemsstater. Der må gøres noget for den chokerende undertrykkelse af disse kvinder.
PVV ønsker, at denne tilbageståenhed bekæmpes kraftigt. Disse kvinder har ret til ytringsfrihed og ret til at studere uden at skulle frygte det islam, som ønsker at isolere dem. Tiden er inde til en ny bølge af kvindefrigørelse. PVV vil ikke støtte den foreliggende betænkning, da den ikke tager de virkelig vigtige spørgsmål op, og det synes vi er en stor skam.
Christa Klaß
(DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det er blevet sagt mange gange i dag, at kvinderne i Europa stadig ikke er ligestillede på arbejdsmarkedet. Men deres erhvervsfrekvens er steget fra 51 % i 1997 til 58 % i 2007. Kvinder er i dag højtkvalificerede, men antallet af kvinder i ledende stillinger har ikke ændret sig i de seneste år, og det til trods for at antallet af kvindelige studerende inden for økonomi, handel og jura er større end antallet af mænd.
Vi må konstatere, at 31 % af kvinderne i 2007 havde deltidsbeskæftigelse, hvilket er fire gange så mange som mænd. Kvinder tjener i gennemsnit 17,4 % mindre end mænd, og de har større risiko for fattigdom, og de bliver især på deres ældre dage hårdt ramt ikke bare af ensomhed og behov for pleje, men også af fattigdom. Det skal ændres.
Kvinder i erhvervslivet, kvinder i arbejde - det er vores krav. Vi kræver lighed, hvad angår særordninger, forældreorlov og moderbeskyttelse, og på en eller anden måde opnår vi det modsatte. Kvinder er for dyre, derfor får de ikke arbejde. Det er økonomien, der fremlægger løsningerne. Den egentlige uretfærdighed er kvindernes mindreværdige stilling og det faktum, at der er meget lidt anerkendelse af familien og de huslige pligter.
Hr. kommissær, De har lige sagt, at De ønsker, at der gennemføres en cost-benefit-analyse af dette spørgsmål, men det kan ikke beregnes, og det kan ikke betales. Vi må forstå, at mødre og fædre med glæde ville vælge at passe deres familier, hvis det ikke blev betragtet som mindreværdigt, og hvis det ikke generelt var til skade for det videre karriereforløb. Folk, der udfører arbejde i familien, gør et meget vigtigt arbejde i samfundet, for de skaber vores fremtid, og de erhverver færdigheder og kompetencer, der vil gavne deres fremtidige beskæftigelse.
Økonomien skal derfor arbejde for familierne og for kvinderne. Det er meget vigtigere at nytænke den måde, vores samfund fungerer på, end at oprette nye europæiske overvågningscentre og institutter.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Fru formand! Den internationale økonomiske krise har helt tydeligt negative konsekvenser for mænd og kvinder. Den har ført til tab af arbejdspladser og stramme finanspolitikker. Men krisen må under ingen omstændigheder bruges som en undskyldning for at holde op med at fremme ligestillingspolitikkerne, for sådanne politikker kan være drivkraften i et socialt og økonomisk genopsving i Europa.
Krisen er samtidig en enestående lejlighed, og udfordring, for EU og EU's regeringer til at skabe forudsætningerne for en større konkurrencedygtighed på globalt plan, hvis man reviderer og indarbejder ligestillingsdimensionen i alle politikker og således får rettet op på det langvarige demokratiske underskud, vi har haft på kvindernes bekostning.
Vi skal øge vores bestræbelser på at få udryddet lønforskelle, vold, glasloftet, forskelsbehandling og fattigdom. Vi skal finde ud af, hvordan vi kan forene familie- og arbejdslivet, forbedre pasnings- og plejefaciliteterne for børn, spædbørn og ældre, støtte arbejdende kvinder og arbejdende par og enlige familier samt folk med handicap. Men det er først fremmest nødvendigt at sørge for, at hele ligestillingslovgivningen gennemføres effektivt.
Nadja Hirsch
(DE) Fru formand! Vi har et europæisk år for bekæmpelse af fattigdom og udstødelse. Kvinder løber stadig stor risiko for at måtte leve i fattigdom. Der er mange små skridt, som fører dem i den retning. Piger er tilbøjelige til at vælge jobs, som ikke indbringer så meget. De beslutter at få børn, hvilket ofte betyder, at de kun kan tage deltidsarbejde. Eller de beslutter måske at tage sig af deres forældre eller bedsteforældre, hvilket igen bringer ældre kvinder i en situation, hvor de ikke kan vende tilbage til arbejdsmarkedet. Disse perioder skal lægges sammen, og resultatet er, at kvindernes arbejdskarriere forløber langsommere. Det kan også ses i det forhold, at de. f.eks. får lavere pensioner. Der er mange aspekter, der skal tages med i betragtning, og mange af dem er med i betænkningen.
Men det virkelige budskab, som vi skal forsøge at få igennem, er, at der foreligger mange muligheder, men piger og kvinder skal bruge dem. Det, at en pige læser til ingeniør, og at hun har mod til at gøre det - det skal vi fremme i skolerne. Det gælder navnlig også for indvandrerkvinder. Jeg vil gerne sige endnu en ting. Hvis De ser Dem omkring i salen i dag, vil De se, at to tredjedele af de tilstedeværende er kvinder og en tredjedel mænd. Vi skal også få mændene overbevist om, at de skal interessere sig meget mere for dette spørgsmål, således at vi en dag vil se de resterende to tredjedele af mændene deltage i forhandlingen og støtte kvindespørgsmål.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
(PL) Fru formand! I hr. Tarabellas betænkning om ligestilling mellem mænd og kvinder i EU stilles der flere meget vigtige forslag til Kommissionen og medlemsstaterne. Man har endnu en gang understreget lønforskellen for kvinder og fraværet af forslag til lovgivning fra Kommissionens side for at rette op på det forhold. Man har rejst spørgsmålet om kvinder, der arbejder i små familievirksomheder, hvor kvinderne ofte ikke er tilknyttet et socialsikringssystem, og hvor deres arbejde derfor ikke registreres som indtjente arbejdsår og derfor heller ikke medtages i beregningen af deres pension. Man understreger betydningen af og behovet for karriererådgivning. Det ville hjælpe til at aktivere de kvinder, som har mistet deres plads på arbejdsmarkedet, ofte fordi de har fået børn eller er blevet hjemme for at tage sig af en ældre slægtning. Man har understreget behovet for at yde støtte til de kvinder, der ønsker at starte deres egen virksomhed. Man har opfordret til at slå et slag for de tekniske fag blandt unge kvinder, som står ved begyndelsen af deres arbejdsliv, for at øge andelen af kvinder i jobs, der typisk udføres af mænd. Man har lagt vægt på at prioritere kvinder i særligt vanskelige situationer, som f.eks. kvinder med handicap, ældre kvinder og kvinder med forsørgerpligt.
Men der er imidlertid efter min opfattelse ud over disse vigtige og afgørende spørgsmål også en række unødvendige bestemmelser om reproduktiv sundhed og andre bestemmelser, som giver bred og ubegrænset adgang til abort. Jeg vil gerne henlede medlemmernes opmærksomhed på, at afgørelser vedrørende abort er et regeringsanliggende i de enkelte medlemsstater. Vi kæmper for ligestilling mellem mænd og kvinder, men vi skal ikke gøre det afhængigt af valg vedrørende det seksuelle liv. Hvis vi gør det, vil det i vid udstrækning mindske støtten til den foreliggende betænkning.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Fru formand! Jeg vil først gerne takke ordføreren for hans arbejde.
For at overvinde den økonomiske nedtur er det vigtigt at investere i den menneskelige kapital og den sociale infrastruktur og skabe de nødvendige forudsætninger for, at mænd og kvinder fuldt ud kan udnytte deres potentiale.
EU er kommet tættere på målsætningen i Lissabonstrategien om af nå op på en erhvervsfrekvens på 60 % for kvinder i 2010. Men der er store forskelle i kvindernes beskæftigelse i de forskellige stater. Kommissionen og medlemsstaterne skal derfor træffe konkrete foranstaltninger til gennemførelse af direktivet om lige muligheder og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv.
Der er i dag store forskelle på mænds og kvinders løn i medlemsstaterne, og vi skal derfor indtrængende opfordre medlemsstaterne til at gennemføre princippet om "lige løn for lige arbejde". Kommissionen har endnu ikke fremlagt et forslag om gennemførelsen af princippet om "lige løn for lige arbejde" for mænd og kvinder.
Det er klart nødvendigt at tilskynde til, at mænd og kvinder deles ligeligt om ansvaret i privat- og familielivet, og til en bedre fordeling af den tid, der bruges på lønnet og ulønnet arbejde.
Medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger vedrørende adgang til faciliteter for børn i førskolealderen.
Spørgsmålet om fædreorlov er stadig ikke løst. Vi skal derfor finde en fælles løsning med henblik på at få denne orlov stadfæstet i direktivet.
Desuden lægges der i Kommissionens høringer om den nye 2020-strategi ikke tilstrækkelig vægt på spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder. Ligestillingsspørgsmålet skal styrkes og integreres i den nye strategi.
Jeg vil til sidst af hele mit hjerte takke kommissæren for vores lange samarbejde inden for ligestilling mellem mænd og kvinder, beskæftigelse og sociale anliggender. Tak og held og lykke!
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Fru formand! Der sker forandringer i Europa, som man kan se med denne betænkning. Det er forandringer til fordel for bedre uddannelse og øget beskæftigelse for kvinder, selv om der stadig er store forskelle. Disse forbedringer sker på områder, hvor kvinderne træffer deres egne afgørelser og viser initiativ og styrke. Men på områder, hvor de ikke har ret stor indflydelse, findes der nogle fastlåste rollemønstre, som forhindrer dem i at komme videre eller i at deltage i det offentlige liv. Det er grunden til, at antallet af kvinder i ledende stillinger ikke stiger, og at deres deltagelse i det politiske liv stiger meget langsomt. Det er derfor afgørende på det punkt, at vi bekæmper dette fastlåste rollemønster og arbejder for at fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder i det offentlige liv og i politik. I betænkningen tales der om, at dette arbejde skal forstærkes. Men det er ikke nok. Vi skal stille sådanne forslag i fællesskab. Vi skal opfordre Kommissionen og medlemsstaterne til at påbegynde en drøftelse af dette spørgsmål og arbejde på at øge kvindernes deltagelse i politik. Når kvinder er mere involveret i politik, er man mere opmærksom på sociale spørgsmål, børnepasningsfaciliteter, kvindespørgsmål og lighed for kvinder generelt.
Vi har i Polen startet en debat om spørgsmålet om prioritering i politik. En gruppe kvinder har startet et græsrodsinitiativ med henblik på at udarbejde et lovforslag om paritet i politik, således at 50 % af kandidaterne til et valg skal være kvinder. Vi har indsamlet mere end 100 000 underskrifter til støtte for en sådan lov og har forelagt den for det polske parlament. Der er startet en omfattende forhandling, og jeg ved ikke, om idéen vil få succes, om parlamentet vil stemme for vores forslag. Jeg ved ikke, om det bliver en stor succes, men debatten er i gang, og det har i sig selv ændret samfundets opfattelse af dette spørgsmål. Det har vi opinionsundersøgelser, der viser. Jeg vil derfor opfordre til, at man starter lignende debatter om kvinders deltagelse i politik i de andre lande i EU.
Joanna Senyszyn
(PL) Hr. formand! Det er godt, at det beslutningsforslag, som vi drøfter, indeholder punkt 38, som foreskriver, at kvinder skal have kontrol over deres seksuelle og reproduktive rettigheder, navnlig gennem let adgang til svangerskabsforebyggelse og svangerskabsafbrydelse og mulighed for sikker abort. Det er især vigtigt for lande, som har en restriktiv antiabortlov, og hvor der udbredes vildledende antiabortpropaganda. I mit land, Polen, tillader den politiske højrefløj, som er under præsteskabets kontrol, ikke seksualundervisning og begrænser svangerskabsforebyggelse og lovlig abort. Selv ordet "abort" er blevet næsten helt fjernet fra det polske sprog, og det er blevet erstattet af udtrykket "drab på et undfanget barn" For at sætte en stopper for lovlig abort, hvoraf der kun foretages nogle få hundrede om året, har der i adskillige år været arbejdet på at få tilføjet en paragraf til den polske forfatning, som skal beskytte livet fra undfangelsestidspunktet. Tallet 100 000 ulovlige aborter bekymrer ikke de såkaldte forkæmpere for livet, som på hyklerisk vis lader som om, disse aborter ikke finder sted.
EU bør sætte en stopper for medlemsstaternes foragt for kvinders reproduktive og seksuelle rettigheder.
Danuta Maria Hübner
(EN) Hr. formand! Kvinderne repræsenterer halvdelen af Europas talent. Vi må ikke lade dette kreative potentiale gå til spilde. Hvis det lykkes os at kanalisere dette potentiale ind i økonomien, vil det være et mægtigt fremskridt, både hvad angår de holdninger, der stadig findes i de europæiske samfund, og også hvad angår Unionens nye dagsorden om mere vækst, flere arbejdspladser og større konkurrencedygtighed.
Lige muligheder eksisterer på papiret. Unionen har udarbejdet mindst 13 direktiver om ligestilling. Princippet er forankret i traktaten og i medlemsstaternes forfatninger og retsakter, men virkelighedens tal taler et andet sprog. Kvinderne har aldrig været så veluddannede som nu, men når det drejer sig om erhvervslivet, er kvinderne stadig stærkt underrepræsenteret.
Med hensyn til lønforskellen mellem mænd og kvinder er der ikke sket ret meget i de seneste år. Kvinder i forretningslivet misligholder sjældent deres låneforpligtelser, men det er vanskeligere for kvinder at få adgang til finansiering, og det er bestemt af bankernes garantistillelseskrav. Det er nødvendigt at have flere penge for at kunne låne penge, men kun 1 % af verdens aktiver ejes af kvinder.
Til trods for større kvalifikationer, til trods for højere uddannelse er kvinderne stadig totalt underrepræsenteret blandt beslutningstagerne. At få flere kvinder anbragt i de stillinger, hvor beslutningerne tages, er nøglen til fremtiden. Kvinderne kan fremme deres sag, markedsføre deres dagorden, men den virkelige magt ligger i beslutningstagningen, og det er derfor, at kvinderne skal være med.
En kritisk masse er nødvendig for at kunne gennemføre ændringer. En kvinde alene i et beslutningstagende organ vil hurtigt skulle ændre sin adfærd for at blive accepteret af det mandlige flertal. Det ville være en begyndelse, det ville allerede gøre en lille forskel, hvis der var blot nogle få kvinder i en beslutningstagende bestyrelse f.eks. Men alle disse strategier vil ikke hjælpe ret meget, hvis det ikke lykkes os at få fjernet den største hindring for kvinder, nemlig at kunne forene familie- og arbejdslivet. De hindringer, der er tilbage, kræver en politisk løsning, og derfor har vi stadig brug for politikker om kønsrelaterede spørgsmål både på nationalt og europæisk plan.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru formand! Jeg vil tilslutte mig det, der er blevet sagt af mine kolleger, de mange mænd og kvinder, og også af ordføreren, hr. Tarabella, som jeg takker, og jeg vil gerne sige, at vi alle inderligt støtter enhver indsats og ethvert initiativ, der sigter på at udrydde enhver form for forskelsbehandling af mænd og kvinder. Det er indlysende, for det er sådan, vi skal fungere i det åbne, demokratiske samfund, som vi alle ønsker at leve i.
Der gøres en stor indsats, og det bør vi understrege. På europæisk plan vil jeg minde Parlamentet om direktiv 2006/54/EF, som kræver, at medlemsstaterne udrydder enhver form for forskelsbehandling af mænd og kvinder inden august 2009. Jeg vil også minde Parlamentet om den europæiske køreplan for ligestilling mellem mænd og kvinder 2006-2010.
Jeg glæder mig også over og vil minde Parlamentet om alle de initiativer, som de nationale regeringer i EU's medlemsstater har truffet på dette område, hvoraf det seneste var præsident Sarkozys regerings initiativ til et lovforslag om forbud mod burka i det offentlige rum.
Det er alt sammen specifikke skridt, men der er brug for mere, der er brug for en holdningsændring, hvis vi skal se ændringer, der kan forhindre enhver form for forskelsbehandling. Men forskelsbehandling findes desværre stadig, og jeg vil gerne nævne en særlig sårbar gruppe, nemlig de nye mødre. Jeg var overrasket over at læse i en rapport fra Kommissionen om Barcelonamålsætningerne og om børnepasningsfaciliteter i EU, at næsten alle europæiske mødre erklærede, at de var ude af stand til at opdrage deres børn, som de gerne ville, på grund af de alt for mange ansvar, de skal klare i det daglige. Vi skal forstå, og tillægge det den allerstørste betydning, at det faktum, at vi ikke har kunnet opnå reel ligestilling mellem mænd og kvinder, skader børnene i dagens verden. De er berøvet et stabilt familiemiljø, hvor moderens tilstedeværelse mærkes stærkt. Det skader den psykologiske ligevægt og udviklingen af en stabil personlighed hos dagens børn, som er morgendagens borgere i Den Europæiske Union.
Zita Gurmai
(EN) Hr. formand! Den økonomiske krise har understreget, at kvinders rettigheder og ligestilling mellem mænd og kvinder er kædet sammen med de aktuelle økonomiske problemer.
I lande, hvor man har indført en ligestillingsvenlig lovgivning, er kvindernes deltagelse i arbejdsmarkedet betydeligt større og det samme gælder fødselstallet. Der en tendens til, at disse lande har en bedre økonomisk, social og pensionsmæssig situation. Derudover er kvindernes løn af stor betydning for familien.
Det er klart nødvendigt, at der i den kommende EU-strategi for 2020 medtages en entydig satsning på at få integreret ligestillingsaspekterne i alle de europæiske politikker. Strategien skal koordineres med den nye køreplan for ligestilling mellem mænd og kvinder og også med det fremtidige charter for kvinders rettigheder. Som min kollega, hr. Tarabella, fremførte i sin betænkning, er kvindernes sundhedsmæssige og seksuelle rettigheder et lige så vigtigt redskab i styrkelsen af kvindernes socioøkonomiske stilling. Det er nødvendigt, at kvinder har adgang til viden, information, lægebehandling og hjælp, således at de kan gøre brug af deres lige rettigheder på alle områder.
Jeg vil gerne takke kommissær Špidla for de fem år, vi har arbejdet sammen, for dette er den sidste mulighed for at gøre det. Tak for et fremragende bidrag fra kommissæren og hans medarbejdere.
Hella Ranner
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Denne meget interessante forhandling har allerede dækket næsten alt. Men der er en kort bemærkning, jeg gerne vil komme med, nemlig at vi alle bør arbejde på at sikre, at kvinderne ikke længere kommer til at stå i en situation, hvor de skal vælge mellem familien og arbejdet. Vi skal skabe de nødvendige forudsætninger for, at dette kan blive en realitet. Vi skal kunne handle hurtigt for at sikre, at en kvinde kan udfylde sin moderrolle og sin arbejdsrolle så godt som muligt.
Hvis vi skal være realistiske, er det formodentlig uundgåeligt, at kvinder må frafalde en given lønindplacering. Men når de vender tilbage til arbejdsmarkedet, burde det være muligt at indhente den tabte arbejdstid. Det er efter min opfattelse den løsning, vi kan og børe stile efter, især i disse økonomisk vanskelige tider. Hvis det lykkes os, og vi kan i Europa-Parlamentet yde et stort bidrag hertil, vil vi skabe et moderne Europa med virkelig lige muligheder. Vi er alle klar over, at det kun er muligt med en konsekvent ligestilling mellem mænd og kvinder.
Britta Thomsen
(DA) Hr. formand! Hr. Tarabellas betænkning om ligestilling mellem mænd og kvinder redegør på glimrende vis for de store udfordringer, vi står overfor på ligestillingsområdet i EU. En af udfordringerne er at få øget andelen af kvinder i bestyrelserne i private og offentlige virksomheder, ikke mindst inden for den finansielle sektor. Vi står midt i en økonomisk krise, hvor vi har brug for at få alle talenter i spil, hvis vi skal skabe den nødvendige vækst. Det er ganske enkelt vores konkurrenceevne, der er på spil.
Derfor skal EU lære af Norge. Tilbage i 2002 tog den daværende norske erhvervsminister initiativ til et forslag om minimum 40 % af hvert køn i erhvervsbestyrelser ud fra en kold beregning: Norge har brug for at få alle talenter i spil, hvis landet skal klare sig i den globale konkurrence. Den nuværende rekrutteringsform, hvor mænd primært rekrutterer mænd, er destruktiv, når det handler om at skabe innovation og vækst. Vi skal udnytte potentialerne hos begge køn og i EU tage initiativ til en lovgivning, der ligner den norske. I 2002 var der i Norge omkring 200 kvindelige bestyrelsesmedlemmer, i dag er det tal næsten femdoblet. Samtidig viser flere undersøgelser, at virksomheder med begge køn repræsenteret i bestyrelsen klarer sig bedre rent økonomisk. Derfor: Det er simpelthen ren og skær sund fornuft at kæmpe for ligestilling.
Carlo Casini
(IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder er en del af den generelle strøm i den store flod, som allerede har udfriet udlændinge, slaver, sorte, og det er selve princippet om menneskelig værdighed, det samme for alle. Tarabella-betænkningen og Kommissionens betænkning er derfor begge prisværdige, fordi det altid er rigtigt stædigt at holde fast ved dette princip.
Men der er ikke desto mindre to kritiske bemærkninger, som jeg føler, jeg må fremsætte. Menneskelig værdighed og lighed bør gælde for alle, absolut alle, og derfor også for dem, der venter på at komme til verden, de ufødte børn. Derfor er det helt uacceptabelt at gøre det, man gør i punkt 38 i betænkningen, nemlig at tale om, at abort er et aspekt af de reproduktive og seksuelle rettigheder, eller kvinders rettigheder. Der er ingen, der vil benægte, at der er tale om komplicerede problemer, når det drejer sig om vanskelige og uønskede svangerskaber - der er alvorlige problemer - men man skal ikke tale om disse ting uden samtidig at tale om nødvendigheden af at nære respekt for livet og uden at tilbyde mødrene den nødvendige hjælp, således at de frit kan vælge at fortsætte deres svangerskab.
Min anden kritik går på, at man i betragtning X har udvidet begrebet seksuel og reproduktiv sundhed til ud over de fysiske og mentale aspekter også at omfatte de sociale aspekter.
Jeg vil gerne vide, hvad det betyder, at enhver form for seksuel adfærd, hvad den end måtte være, skal accepteres af andre ud fra betragtninger om velvære og dermed anerkendes og roses. Betyder det ikke, at vi i sidste ende krænker ikke blot religionsfriheden, men også meningsfriheden. Jeg skal blot stille dette spørgsmål, for jeg synes ikke, det er banalt.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Jeg er enig med de kolleger, der siger, at mere lovgivning ikke er den rigtige løsning, hvis vi ikke gennemfører den allerede eksisterende lovgivning om ligestilling.
Dernæst vil jeg sige, at jeg, der voksede op med bevægelsen for mere lighed, er bekymret over, at unge kvinder tror, at kampen er forbi. Vi skal derfor puste nyt liv i debatten om ligestillingsdagordenen blandt unge mænd og kvinder.
Med hensyn til den økonomiske krise er det rigtigt, at den rammer kvinderne, men når mænd mister deres arbejde, berøres kvinder naturligvis også. Jeg tror, at vi skal gøre det helt klart, at krisen rammer alle og især familierne.
Hvad angår punkterne 34 og 35, er jeg fuldstændig enig i opfordringen til, at de lande, som endnu ikke har ratificeret Europarådets konvention om bekæmpelse af menneskehandel, skal gøre det. Jeg håber, at den irske regering vil holde sit løfte om at gøre det i år.
Vold i hjemmet er en frygtelig realitet. Mange kvinder myrdes rent faktisk i deres hjem. Vi har for nylig haft en sag om et sådant tilfælde ved en domstol i Irland.
Men punkt 38 overholder ikke nærhedsprincipklausulen om abort, og det bør ændres.
Olga Sehnalová
(CS) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Da man for omtrent hundrede år siden kæmpede for stemmeret for kvinder, var det ikke et privilegium, som kvinderne kæmpede for, men derimod en retfærdig anerkendelse af deres grundlæggende borgerlige rettigheder.
Det er min faste overbevisning, at det, hvis man ønsker, at kvinder deltager mere i det politiske liv, bedst kan lykkes gennem en virkelig fri konkurrence mellem kandidaterne til valgene. Kvinderne vil under sådanne omstændigheder uden tvivl klare sig godt. Ved det sidste parlamentsvalg i Den Tjekkiske Republik ville en fri konkurrence mellem kandidaterne f.eks. have øget det samlede antal af kvinder, der blev valgt fra alle partierne, fra sølle 15 % til et acceptabelt niveau på 26 %. Vi kan se lignende resultater ved andre valg.
Kvinder skal ikke være supplikanter. Hvis de får lige muligheder, vil de komme frem. Men så længe valgsystemerne er sådan indrettet, at det drejer sig om konkurrence mellem udvalgte grupper af kandidater til forudsigelige pladser, og hvor andre kandidater ikke har nogen reel chance for at blive valgt, kan man ikke tale om lige muligheder. Lad os derfor arbejde for virkelige lige muligheder for alle, med andre ord også for kvinder. Så vil der ikke være behov for kvoter.
Gesine Meissner
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! For kort tid siden holdt jeg en tale om mit arbejde i Europa-parlamentet, om mit arbejde her og om mine mange møder. Så stillede en mand mig følgende spørgsmål: "Hvad siger Deres mand til det?" Det er et spørgsmål, jeg har hørt mange gange. Jeg ved, at kvinder tit får stillet det spørgsmål, men derimod tror jeg, at en mand aldrig får stillet spørgsmålet: "Hvad siger Deres kone til det?"
(Tilråb)
Deres har? OK, i Deres tilfælde kan man så tale om virkelig ligestilling.
Lad mig give Dem et andet eksempel. Et ungt gift par, mine venner, har lige fået barn, og forældrene deler et job, nemlig at passe deres barn. For konens vedkommende betragtes det som normalt, men manden bliver spurgt, hvorfor han tilbringer halvdelen af dagen med at skifte bleer, og mener han ikke, at det vil skade hans karriere. Det er heller ikke ligestilling.
Jeg vil til slut komme ind på spørgsmålet om ligeløn, som vi har drøftet i dag. Skønt der er selskaber, der betaler fagforeningstariffen, er der tegn på, at kvinderne arbejder i afdelinger, hvor de har færre muligheder for at gøre karriere, og hvor de får mindre løntillæg. Et sidste eksempel: Virksomheder, hvis ledelse består af mindst 30 % kvinder, opnår et bedre forretningsresultat. Ligestilling betaler sig faktisk.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Hr. formand! Jeg hilser dette beslutningsforslag velkommen, og det glæder mig, at spørgsmålet om kvinder, der arbejder inden for landbruget, og som ikke har en klar og tydelig retlig status med hensyn til ejerskab og deres rolle i familien, har fået en central plads i betænkningen. Dette spørgsmål, som kan have store konsekvenser, er også et vigtigt punkt på det spanske formandskabs dagsorden. Vi skal forsøge at finde den bedst mulige løsning på dette problem.
Jeg håber også, at spørgsmålet om kvindernes rolle i den europæiske økonomi vil få en central plads i den fremtidige EU 2020-strategi.
Karin Kadenbach
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne hjerteligt takke min kollega, hr. Tarabella, for denne betænkning. Det faktum, at betænkningen indeholder mere end 40 punkter, viser tydeligt, at spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder ikke er et spørgsmål, som vi kan yde retfærdighed på lidt under en time. Der er materiale nok til adskillige forhandlinger. I dag vil jeg imidlertid sætte fokus på to punkter. Det første vedrører betænkningens punkt 8, hvor man kritiserer, at integrering af ligestillingsaspektet praktisk taget ikke eksisterer i den nuværende Lissabonstrategi. Jeg vil gerne tilslutte mig opfordringen til, at Kommissionen og Rådet medtager et ligestillingskapitel i deres EU 2020-strategi post Lissabon.
Det er desuden vigtigt, at medlemsstaterne gennemfører en kønsbaseret konsekvensanalyse, for hvis vi virkelig seriøst ønsker at bekæmpe konsekvenserne af den aktuelle krise, har vi brug for foranstaltninger, der tager højde for kvindernes særlige stilling. Jeg tror virkelig, at medlemsstaterne skal opfordres til at træffe foranstaltninger, der er baseret på sådanne data og en sådan konsekvensanalyse, for at kunne fremme den økonomiske genopretning. Jeg er også af den opfattelse, at kvinder har ret til at bestemme over deres egen krop og sundhed.
Norica Nicolai
(RO) Hr. formand! Jeg hilser denne betænkning velkommen, men vil gerne fremhæve én ting. Jeg tror ikke, at lovgivning er relevant, navnlig da ligestillingsspørgsmålet mellem mænd og kvinder er en vigtig bestanddel af en befolknings civilisation og kultur. Jeg mener, at der skal træffes positive foranstaltninger ved begyndelsen af et individs udvikling, og vi skal begynde med en opdragelse, som fjerner stereotype forestillinger, og som forfægter ligestillingsprincippet lige fra barndommen. Medmindre man går ind for en sådan tankegang og gennemfører integrationen på denne måde, vil vi blive ved med at have disse drøftelser om, at vi skal undersøge sagen i stedet for at gøre noget ved problemet.
Jeg vil gerne understrege endnu en ting. Ulighederne bliver mindre i et vidensamfund eller i en ny form for økonomi. Det er efter min mening vigtige skridt i retning af lighed.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne understrege, at de forældede Barcelonamålsætninger, der er nævnt i denne betænkning, ikke er i overensstemmelse med eksperternes henstillinger. Eksperterne har bevist, at de yngste børn, børn op til to år, ikke bør anbringes i institutioner, og det er derfor ikke muligt at pålægge medlemsstaterne en sådan målsætning. For at spædbørn og små børn kan få en sund mental udvikling er det af afgørende betydning, at de passes hele dagen af deres fader eller moder. Med denne betænkning gøres der desuden indgreb i medlemsstaternes rettigheder, eftersom der tilskyndes til, at de ændrer deres antiabortpolitik. Det er naturligvis vores opgave at arbejde for effektive europæiske foranstaltninger til bekæmpelse af menneskehandel og vold mod kvinder og børn. Jeg mener, og det vil jeg gerne understrege, at denne betænkning ikke respekterer det ufødte barns ret til liv. Denne betænkning mangler balance. Jeg vil slutte med at takke kommissær Špidla og ønske ham held og lykke.
Katarína Neveďalová
(SK) Hr. formand! Det er rigtigt, at EU i de sidste 30 år har gjort meget for at forbedre kvindernes rettigheder. Men den mest slående forskel, som stadig eksisterer, og som endog bliver større, er forskellen i mænds og kvinders aflønning.
Kvinder tjener gennemsnitlig næsten 20 % mindre end mænd, samtidig med at lønforskellene også har betydelige konsekvenser for kvindernes livslange indtjening og deres pensioner, hvilket har ført til det, vi mere og mere kalder feminiseringen af fattigdommen. Lønforskellene hænger sammen med mange retlige, sociale og økonomiske faktorer, som går langt videre end spørgsmålet om lige løn for lige arbejde.
Vi bør også lancere en kampagne i hele Europa for at forsøge at få fjernet de dybt rodfæstede fordomme om, at det er helt naturligt, at der er dem, der har bukser på, og så er der dem, som ikke er så meget værd, og som har kjole på. Vi skal tale åbent om spørgsmålet om vold i hjemmet og menneskehandel, som stadig er tabu, og naturligvis om, at ligestillingsspørgsmålet skal inddrages i undervisningen i underskolen.
Jeg vil gerne slutte med at stille et spørgsmål til alle. Hvordan kan samfundet værdsætte og beskytte kvinder som unikke og exceptionelle individer, dem, der er bærere af livet, når den internationale kvindedag anses for at være et socialistisk levn?
Piotr Borys
(PL) Hr. formand! Jeg er glad for, at også mænd tager ordet i dag, selv om vi, som det kan ses, er i mindretal. Jeg vil gerne have, at vi ser på ligestillingspolitikken som en kategori med et stort, uudnyttet socialt potentiale, og at forskellene derfor inden for denne generation vil være udlignet i løbet af de næste 10 år, hvis vi får en hurtig samfundsudvikling.
Der er tre områder, hvor der er problemer. For det første er der forskellene i den akademiske verden. Kvinderne er bedre uddannede, men de bliver ikke forfremmet. For det andet burde kvinderne have en meget større rolle i politik, og jeg mener derfor, at der skal vedtages regler om paritet i medlemsstaterne. For det tredje er der erhvervslivet. Kvinder klarer sig bedre, f.eks. når det drejer sig om små virksomheder, men deres deltagelse i ledelsen i store virksomheder er ganske lille. Den nuværende vækstrate viser, at kvinderne først vil opnå lighed på dette område i 2280. Det skal ændres.
Jeg har tre konklusioner. For det første skal overvågningscentret se på bedste praksis. For det andet vil jeg gerne udtrykke min store tak til hr. Špidla for at have muliggjort, at midler fra Den Europæiske Socialfond, EU's største finansinstrument, kan investeres i børnehaver. For det tredje vil jeg gene sige, at jeg, hvis jeg planlægger at få børn i denne periode, med hr. Buzeks tilladelse vil tage fædreorlov.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Hr. formand! Jeg mener, at det er nødvendigt med et effektivt karriereplanlægningssystem for at sikre lige muligheder for mænd og kvinder. Det betyder, at der skal være tilstrækkelige børnepasningsfaciliteter, som f.eks. vuggestuer og børnehaver.
I EU er der for øjeblikket ventelister til vuggestuer og børnehaver. Og der er et stort antal børn, som ikke kan blive indskrevet i sådanne uddannelsesinstitutioner, fordi der ikke er tilstrækkelig mange pladser. Enhver euro, der investeres i børnepasningsfaciliteter, giver et afkast på 6 euro til samfundet, og det skyldes de arbejdspladser, det skaber, og forbedringen i de europæiske borgeres livskvalitet. Jeg håber derfor, at EU og medlemsstaterne i fremtiden vil investere mere i pasningsfaciliteter for meget små børn.
Sidst, men ikke mindst vil jeg gerne henlede opmærksomheden på eneforsørgerfamilier og de vanskeligheder, enlige forældre møder, når de skal opdrage deres børn alene.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Hr. formand! Efter min opfattelse er der to nøgler til ligestilling mellem mænd og kvinder. Den ene nøgle er lige adgang til de økonomiske ressourcer, og den anden nøgle er lige adgang til beslutningstagningen i det offentlige liv. De lønforskelle mellem mænd og kvinder, der hårdnakket hænger ved, er efter min mening uacceptable. Der skal være lige løn for lige arbejde. Desuden vil jeg gerne understrege, at det er min opfattelse, at kvinderne generelt skal deltage mere i det offentlige liv og i politik. Jeg er fast overbevist om, at hvis kvinderne deltager mere i det offentlige liv, i større antal og ifølge mere retfærdige principper, vil de budgetter, der udarbejdes, den politik, der føres, og de planer, der lægges, i større udstrækning afspejle hele samfundets drømme, behov og ambitioner.
Elena Băsescu
(RO) Hr. formand! På baggrund af den økonomiske og finansielle krise steg arbejdsløsheden for kvinder med 1,6 % i 2009 sammenlignet med arbejdsløsheden for mænd, som steg med 2,7 %.
Der er sket en betydelig stigning i kvindernes deltagelse i den politiske beslutningsproces. Andelen af kvinder i Europa-Parlamentet er steget fra 31 % til 35 % sammenholdt med den tidligere valgperiode. Andelen af kvinder, der repræsenterer Rumænien, er 36 %. Når vi taler om Rumænien, er en kvinde, et tidligere medlem af Europa-Parlamentet, for første gang blevet valgt til formand for det rumænske parlaments deputeretkammer. Personligt stillede jeg som ung kvinde, da jeg startede min politiske karriere, op som uafhængig kandidat til Europa-Parlamentet, og det lykkedes mig at opnå det nødvendige antal stemmer uden hjælp af en partiliste. Kvinderne er meget bedre repræsenteret i den private sektor, hvor en tredjedel ...
(Formanden afbrød taleren)
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! På dagordenen står der for forhandlingen her i aften "Ligestilling mellem kvinder og mænd", men de fleste af dem, der har taget ordet, sagde "mellem mænd og kvinder".
Det besvarer efter min opfattelse delvist fru Lullings spørgsmål om, hvorfor der er ikke er sket større fremskridt siden 1975. Grunden er tradition. Den er kulturel. Kvindernes rolle opfattedes som mindreværdig, underordnet. Den holdning eksisterer stadig i mange lande i verden, og det er svært at få den ændret.
EU har heldigvis gjort gode fremskridt og først og fremmest i Europa-Parlamentet, hvor der både talmæssigt og holdningsmæssigt er virkelig lighed. Det skal fortsætte ved hjælp af lovgivning, ved hjælp af målsætninger og ved hjælp af direktiver.
Det blev også sagt, at unge piger skal have bedre oplysning. Jeg er enig, men også drenge har behov for bedre oplysning, især for at modvirke den skade, der forvoldes af mange film og fjernsynsprogrammer, som ikke altid er befordrende for at skabe et lige samfund i lighedens ånd. Der er meget arbejde, der skal gøres, og det er nødvendigt, at vi tager fat.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! Det er normalt sådan, at det i vanskelige tider er kvinderne, der i højere grad skal tage sig af problemerne med at sikre familiens daglige velfærd. Det fortjener de ikke blot alles taknemmelighed for, men de bør gives betydelig hjælp som en del af samfundspolitikken. Jeg mener, at der er meget, der skal gøres på dette område.
Ligestilling mellem kvinder og mænd og kvindernes rettigheder udspringer af menneskerettighederne. Det ser ud til, at man ved at vedtage alt for mange love for at gennemføre denne grundlæggende rettighed, giver indtryk af direkte at fornægte dette princip. Desuden kan vi gøre mest for ligestillingen mellem kvinder og mænd ved at have et ordentligt uddannelsessystem, for respekt for kvinder er ikke nok, og det kan ikke fuldt ud defineres og indarbejdes i selv de bedste dokumenter, hvis det ikke er en del af vores kultur, vaner og opdragelse.
I Polen har vi en talemåde, der siger, at kvinden understøtter tre hjørner af huset og manden kun et. Vi kan enten sige, at det skal fortolkes som en anerkendelse af kvindernes fremtrædende rolle og store værdi, eller omvendt, at det er et udtryk for en grov udnyttelse af dem og et eksempel på ulighed.
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har haft en usædvanlig udtømmende forhandling. Jeg har været med til mange forhandlinger i Parlamentet, og denne her har uden tvivl været den mest fyldestgørende. Det viser efter min mening, at den politik, som Kommissionen og Europa har udformet, er en politik, som rummer sin egen indre mening og sin egen indre logik, og den skal fortsættes. Princippet om lige muligheder er efter min opfattelse et virkelig grundlæggende element i vores opbygning, og det udspringer uden tvivl af menneskerettighederne, og det er også klart, at det er noget, der skal garanteres alle. Vi kan ikke acceptere, at der findes isolerede områder, hvor lighedsprincippet ikke konsekvent gennemføres.
Den politik, der er indeholdt i vores plan om ligestilling, skal efter min mening fortsættes i fremtiden, og jeg er også enig i, at vi i den kommende EU 2020-strategi skal styrke ligestillingsaspektet. Som det allerede er blevet sagt mange gange i forhandlingen, og jeg er fuldstændig enig, kan et moderne samfund, som ønsker at være en succes, ikke tillade sig ikke at bruge sit menneskelige potentiale fuldt ud. Efter min opfattelse udgør ligestillingspolitikken en unik konkurrencemæssig fordel for Europa.
Vi har også drøftet forskellige foranstaltninger, kulturelle aspekter, lovgivning og mange andre aspekter af dette komplicerede spørgsmål. Jeg tror ikke, at vi a priori kan tage positiv eller negativ stilling til nogen løsning. Den eksisterende lovgivning skal naturligvis konsekvent gennemføres. Det er der ingen tvivl om, og her er der mange problemer. Det er imidlertid også klart, at en ny og dristig lovgivning kan ændre en situation gennemgribende. Det norske eksempel med kvoter i bestyrelserne i de store aktieselskaber blev nævnt, og denne lov har klart ændret situationen, og det ville være interessant at se nærmere på den norske erfaring. Jeg mener ikke desto mindre, at hovedvægten bør lægges på en fuldstændig gennemførelse af den aktuelle gældende lovgivning.
Man har klart understreget betydningen af balancegangen mellem arbejdslivet og familie- og privatlivet, og det er også tydeligt blevet fremført, at ligestillingsproblematikken er noget, kvinder og mænd skal være fælles om at løse, og jeg er derfor glad for, at vi har haft denne drøftelse på baggrund af både kvinder og mænds erfaringer, og sådan bør det efter min mening altid være.
Formanden
Kommissær Špidla! Jeg vil gerne tilslutte mig den tak, der er blevet Dem til del fra forskellige sider i salen, og ønske Dem held og lykke i fremtiden. Jeg ønsker Dem alt godt, og må Gud velsigne Dem!
Marc Tarabella
Hr. formand! Jeg vil også gerne takke kommissæren for denne sidste præstation - jeg har jo ofte udfordret ham i andre fora - og også takke alle for en meget berigende forhandling, som mange medlemmer har deltaget i.
Jeg har lyttet omhyggeligt til alle, og det er rigtigt, at en række mænd har talt, og det er jeg meget glad for. Under alle omstændigheder var andelen af mænd større end i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, da der ud af de 61 medlemmer kun er fire, der er mænd, og det er alt for få. Jeg er naturligvis enig med dem, der har sagt, at dette er en kamp, som mændene også skal deltage i.
Jeg kan ikke svare alle, men fru Lulling sagde, at afstemningsflertallet i udvalget ikke var komfortabelt. Men der var nu 15 ja-stemmer mod fem nej-stemmer, dvs., tre gange flere ja-stemmer end nej-stemmer og syv, der afholdt sig fra at stemme.
Jeg ved, at vi har brugt ret lang tid på punkt 38 vedrørende den reproduktive sundhed, seksuelle rettigheder og især svangerskabsforebyggende midler og abort. Jeg ved, at dette spørgsmål nok er mere følsomt end de andre, og jeg ønskede ikke, at min betænkning skulle være et sammensurium af alt, men jeg kunne ikke ignorere dette spørgsmål.
Jeg nævner især unge piger, som, når de ved et uheld bliver gravide, fordi de ikke havde fået de fornødne oplysninger, befinder sig i en ulykkelig situation. Det, der generer mig mest, er det hykleri, man sommetider ser hos nogle mennesker, der ikke vil erkende, at sådanne situationer eksisterer, og som gør nar af disse unge pigers problemer, men som, hvis det sker for et af deres børn, har de fornødne ressourcer til at betale for, at barnet kan få en "revitaliseringsbehandling" i Schweiz eller andre steder, uden at det vækker særlig opmærksomhed.
Med hensyn til lønforskellen havde fru Bauer helt ret. Vi taler om et tal på 25 %, når vi lægger konsekvenserne af deltidsarbejde, som er begrænset, oveni. Det er naturligvis vanskeligt at angive et præcist tal.
Denne betænkning er ikke - og jeg skal slutte her, for jeg har kun nogle få sekunder tilbage - et sammensurium af alt, også selv om man har nævnt genital lemlæstelse, burkaen og tvangsægteskaber. De kan være overbevist om, at jeg ikke mener, at dette er en kulturel praksis i et demokrati, men det er derimod en praksis, som vi skal bekæmpe ved hjælp af demokratiet.
Sagen er, at hvis jeg havde sagt det i min betænkning, ville det have overskygget alt det andet, som efter min mening er meget vigtigere.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 10. februar.
Skriftlige erklæringer (Artikel 149)
Corina Creţu  
Selv om antallet af kvinder på arbejdsmarkedet er større end antallet af mænd for første gang i historien, findes der stadig tilfælde af kønsbestemt forskelsbehandling. En stor del af det arbejde, der udføres af kvinder, er enten deltidsarbejde eller kontraktligt tidsbestemt med lave lønninger. Mere end et halvt århundrede efter at princippet med ligeløn blev indført i Fællesskabets traktater, skal en kvinde i EU arbejde 418 kalenderdage for at tjene det, en mand tjener på 365 dage.
Selv om EU har været en pioner, hvad angår denne politik, har lønforskellen vedholdende været stor siden 2000. Vi har de nødvendige lovgivningsinstrumenter til at gøre noget ved det. Derfor opfordrer jeg den nye Kommission til at sørge for gennemførelsen i alle medlemsstaterne af direktiv 2006/54/EF om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv. Selv om recessionen først og fremmest har ramt de sektorer, der er domineret af mænd, er der en risiko for, og det gælder også i Rumænien, at budgetstramninger vil føre til tab af mange arbejdspladser i den offentlige tjenesteydelsessektor, som beskæftiger flest kvinder. Det er efter min mening afgørende, at ligestillingspolitikkerne ikke bliver ændret gennem diskriminerende foranstaltninger rettet mod de ansatte i den offentlige sektor.
Vasilica Viorica Dăncilă  
I betænkningen om lige muligheder foreslås det, at der sættes skub i politikken om lige muligheder i EU, da fremme af en ægte, demokratisk ligestilling mellem kvinder og mænd stadig er en rettesnor for at skabe et demokrati, som omfatter hele samfundet.
Ligestilling forstærker det sociale fremskridt, og det skal ikke kun være et retligt instrument. I de fleste europæiske lande er opdelingen efter beskæftigelse og sektor forblevet næsten uændret. Det kan ses i kvindernes lavere lønninger, det lille antal kvinder, der arbejder, når der er personer, der er afhængige af dem, og det kan også ses i ansvarsfordelingen mellem mænd og kvinder i familielivet.
Vi må desuden heller ikke glemme kvindernes rolle inden for landbruget i Europa og deres bidrag til det. En tredjedel af arbejdstagerne inden for landbruget er kvinder. Ofte får de ikke løn, og de har ikke tilstrækkelig social sikring, fordi deres arbejde foregår på gården, hvor de producerer fødevarer til deres egen familie.
Jeg mener, at Europa-Parlamentet bør støtte initiativet om oprettelse af et europæisk overvågningscenter for kønsbestemt vold og indførelsen af et europæisk mandat til beskyttelse af ofrene, og ligeledes støtte, at der oprettes et organ til fremme af lige muligheder på FN-niveau.
Sirpa Pietikäinen  
Jeg vil gerne takke hr. Tarabella for en god betænkning om ligestilling mellem kvinder og mænd i EU. Den manglende ligestilling mellem kvinder og mænd kan ses i det faktum, at kvinderne stadig kun får 80 cent for hver euro, som mænd får for det samme arbejde. Der eksisterer foranstaltninger, der skal sikre ligeløn, og det er nu på tide at føre dem ud i livet. Det skulle f.eks. gøres obligatorisk at foretage en vurdering af kravene til et job, og aflønningen skulle fastlægges på grundlag af denne vurdering. Der skulle pålægges arbejdsgiverne sanktioner, hvis de ikke har udarbejdet et ligestillingsprogram for arbejdsstedet. Kvinderne skulle ikke være nødt til at opleve hindringer for deres karriereforløb og opleve, at deres videre karriereudvikling går i stå på grund af deres køn. Både selskaberne og den offentlige sektor skal være mere opmærksomme på at sikre, at flere kvinder får topstillinger. Når Kommissionen skal sammensættes, skal medlemsstaterne foreslå både mænd og kvinder som kandidater til kommissærposterne. Som det siges i betænkningen, er der også problemer med at forene arbejds- og familielivet, og det er relevant for ligestillingen mellem kvinder og mænd i det professionelle liv. Udviklingen af offentlige tjenesteydelser for at give lettere adgang til pasning og pleje og større muligheder for forældreorlov er måder, hvorpå forskellene mellem kvinder og mænd på arbejdsmarkedet kan udlignes. EU har brug for social regulering. EU er allerede begyndt at arbejde for et mere lige Europa. De europæiske kvinders stilling er blevet betydeligt forbedret takket være EU-lovgivningen. Unionen går i den rigtige retning på ligestillingsområdet. Men ting sker ikke bare af sig selv. For fremtiden kræves der en stærkere social dimension på EU-niveau for at sikre en endnu mere lige og social Union.
Daciana Octavia Sârbu  
Ligestilling mellem kvinder og mænd er et grundlæggende princip i EU. Der er sket betydelige fremskridt på dette område i årenes løb. Men der er stadig store forskelle mellem medlemsstaterne, når det gælder lige løn for lige arbejde, antallet af kvinder i ledende stillinger og andelen af kvinder på arbejdsmarkedet. Til trods for den gældende EU-lovgivning kan man stadig se en forskel i medlemsstaterne på gennemsnitlig 15-17 % mellem mænds og kvinders løn. Det skyldes, at kvinderne har dårligere betalt arbejde eller arbejder på deltid. Som følge af denne reduktion i kvindernes indtjening og pensioner i løbet af deres liv, skaber disse lønforskelle fattigdom blandt ældre kvinder. 21 % af kvinder over 65 er udsat for risiko for fattigdom, sammenlignet med 16 % af mænd. For at sikre lige rettigheder for både kvinder og mænd, skal medlemsstaterne udveksle bedste praksis i forbindelse med at sikre ligestilling. Derudover vil jeg gerne understrege behovet for undervisningsprogrammer i skolerne for at undgå at lade kvindernes fastlåste kønsrolle gå i arv.
Lívia Járóka  
Den vigtigste opgave i forbindelse med EU's politik om fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder er at vurdere, hvad der har været en succes, og hvad der er slået fejl i den fireårsperiode, der slutter i år, og at udstikke retningslinjerne for den nye strategi. Den køreplan, der begynder næste år, skal ligesom den nuværende, understrege fænomenet med dobbelt forskelsbehandling og kønsbestemt forskelsbehandling, og navnlig være mere opmærksom på de kvinderettighedsmæssige aspekter af de etniske mindretals situation. I betænkningen understreger man med rette de skadelige konsekvenser, som den globale økonomiske krise har for kvindernes situation, især hvad angår beskæftigelsen og den kønsbestemte lønforskel. I den nye strategi skal der derfor nødvendigvis medtages betragtninger om ligestillingens økonomiske betydning, da forskelsbehandling på grundlag af køn ikke bare er uretfærdig, men forsinker den økonomiske udvikling. Medlemsstaterne og de berørte virksomheder skal derfor opfordres til på den ene side at tage ligestillingsaspektet med i deres strategier til håndtering af krisen, og på den anden side skal de lade være med at gennemføre finansielle stramninger, der vil kunne skade ligestillingen mellem mænd og kvinder. Den køreplan, der træder i kraft efter 2010, skal holde fast ved den tidligere strategis prioriteter, men man skal sætte mere fokus på de aspekter, der sigter på at reducere fattigdommen og den sociale udstødelse, især i et europæisk år, der er helliget det spørgsmål. Den nye strategi skal være en konkret handlingsplan med realistiske, kontrollerbare målsætninger. Der er desuden brug for meget større koordination mellem Kommissionen og medlemsstaterne i gennemførelsen af strategien.
