Højtideligt møde - Stormuftien af Syrien
Formanden
Mine damer og herrer! Det er en særlig ære og glæde i dag i forbindelse med det europæiske år for interkulturel dialog at kunne byde hans excellence sheik Ahmad Badr Al-Din Hassoun, stormufti af Syrien, hjertelig velkommen til Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Som jeg understregede i Ljubljana i sidste uge ved åbningsceremonien for det europæiske år for interkulturel dialog, er det europæiske år for dialog mellem kulturerne meget vigtigt for Europa-Parlamentet.
Jeg er dybt overbevist om - og mange med mig - at fredelig sameksistens mellem kulturer og religioner både i EU og med folkene i alle verdens regioner, især på den anden side af Middelhavet, i Mellemøsten, er både mulig og nødvendig. Resultatet af et sådant forehavende vil komme til at præge vores fælles fremtid på lang sigt. Vi skal i fællesskab bygge en åndelig og kulturel bro over Middelhavet, som bygger på gensidig berigelse og fælles værdier.
Denne bro bygger vi gennem en stadig, ærlig og åben dialog ved at lytte til hinanden, åbent udveksle meninger og udvikle en gensidig forståelse.
Kernen i den interkulturelle dialog er tolerance. Tolerance er ikke det samme som vilkårlighed. Tolerance vil sige at forsvare egne standpunkter og høre og respektere andres overbevisning.
I de tilfælde, hvor det ikke er muligt at acceptere den andens synspunkt, er det alligevel nødvendigt at møde opfattelserne med respekt og føre en fredelig meningsudveksling og, hvis det overhovedet er muligt, at skabe mulighed for fælles handling og dermed tage brodden af spændingerne.
Vi skal understrege det, vi har til fælles, substansen i de universelle demokratiske værdier. Dertil hører frem for alt menneskets værdighed og forsvaret af de umistelige menneskerettigheder.
Europa-Parlamentet vil i løbet af 2008 og derefter flere gange gribe muligheden for at føre sådanne samtaler. Dagens besøg af stormuftien af Syrien er den første lejlighed til dette. Ahmad Badr Al-Din Hassoun, den tidligere mufti i Aleppo, anses som en fremtrædende fortaler for den interreligiøse dialog i et land, hvor trossamfundene i deres mangfoldighed frem til i dag lever og virker fredeligt sammen.
Et tydeligt tegn på dette er også den kendsgerning, at stormuftien under sit besøg i dag er ledsaget af højtstående religiøse ledere - det har han udtrykkeligt ønsket - og her vil jeg især byde formanden for de kaldæiske biskopper, biskop Antoine Audo, hjertelig velkommen.
Deres højhed! Det er mig en glæde nu at kunne bede Dem om at tale til Europa-Parlamentet!
(Bifald)
Ahmad Badr El Din El Hassoun

(Taleren talte arabisk. Nedenfor er en udskrift af den engelske tolkning)
En hilsen til alle i vores skabers navn, skaberen, der skabte menneskeheden fra samme jord, og gennem hvis sjæl vi er kommet til live. Den energikilde, der kom til os fra denne ene gud, skaberen. Vi er hans skabelser, og jeg møder alle som brødre på denne jord, brødre i ånden og menneskeheden.
Hr. formand, mine damer og herrer, ærede medlemmer! Jeg er kommet til Parlamentet fra et andet land, som jeg ikke selv har valgt, men som himmelen valgte, at jeg skulle være borger i. Landet, som vi kalder det velsignede land, Al-Sham's land, der omfatter Libanon, Palæstina, Syrien, Jordan og Israel, landet, som omfatter alle kulturer i himmelen. Profeten Abraham rejste rundt i vores land, og profeten Moses levede lykkeligt i vores land, og Jesus (må gud velsigne ham) blev født i vores land og steg til himmels fra vores land. Profeten Muhammad kom også fra Mekka til vores land for at stige til himmels. Jeg ønsker derfor, at Parlamentets medlemmer skal forstå betydningen af vores land, som var en kilde til lys og indsigt, uden hvilken vi ikke ville have været kristne og disciple af Abraham og Moses og ikke ville have været muslimer, og uden hvilken vi ikke ville bære ansvaret for at overbringe det guddommelige budskab til verden.
Jeg takker Dem derfor af hele mit hjerte, og jeg takker formanden for Europa-Parlamentet, som har givet mig mulighed for at åbne denne kulturelle forhandling i et år, der er året for dialog mellem kulturer.
Jeg siger kulturer, men der er i virkeligheden ingen adskilte kulturer, der er én enkelt kultur.
Kulturer har haft en stor betydning og beriget menneskehedens kultur, og kultur er vores egen skabelse, vi har skabt kulturen. Parlamentet blev ikke grundlagt af en kristen eller jøde eller muslim, men af mennesker. Det er et symbol på kultur, på grundlæggelsen af kulturen.
Vi danner alle en enkelt kultur, som er menneskehedens kultur. Derfor tror vi i Syrien ikke på en konflikt mellem kulturer. Der er en enkelt kultur i universet, og der er ikke flere adskilte kulturer. Det er dog muligt for forskellige kulturer at eksistere eller sameksistere.
(Bifald)
Lad os således overveje, hvor der er konflikter mellem kulturer. Der er konflikter, hvor der er uvidenhed, terrorisme og tilbageståenhed. Men et kulturelt menneske, uanset hvilken religion han eller hun måtte tilhøre, vil tage min hånd, så vi kan opbygge menneskehedens kultur sammen. Da menneskene landede på månen, var den sovjetiske organisation i den pågældende periode og NASA ikke alle amerikanere eller russere, de var også europæere, italienere, tyskere, franskmænd, belgiere og arabere. De opbyggede sammen den civilisation, som gjorde det muligt for menneskeheden at nå ud i rummet.
Lad os således endnu en gang overveje terminologien eller termen "konflikt" mellem kulturer eller civilisationer. Det er farligt, da civilisationen ikke kan opbygges separat. De mennesker, der byggede pyramiderne, er vores forfædre, og de mennesker, der byggede pyramiderne i Chile, hører også blandt vores forfædre, og som jeg nævnte før, er der én civilisation.
Et andet spørgsmål. Har civilisationen en religion? Eller er det en menneskelig kultur, hvori religionen tilfører moralske værdier? Der er ingen islamisk, kristen eller jødisk civilisation. Religionen giver civilisationen moralske værdier, men kultur er noget, som vi har opbygget. Gud skabte religionen, men vi skabte kulturer. Vi har opbygget kulturer, men religionen er guds værk. Civilisationen skal derfor ikke begrænses, da det er et resultat af vores værk, hvorimod religionen er guds værk.
Hvem skabte civilisationen? Menneskeheden - De og jeg. Hvem er vi, De og jeg? Er vi forskellige? Nej. De er ikke den anden part. Dyrene er måske den anden part, men De er mine brødre og søstre, uanset religion eller sprog, idet min moder er Deres moder, min fader er Deres fader, og jorden er vores moder og Abraham vores fader. Lad os derfor skabe en ny generation, som tror på, at "den anden part" er dyrene. Men mennesket, uanset hvilken religion han tilhører, er min broder eller søster, og hans blod er mit blod. Hans ånd og idéer er mine, og hans frihed er min frihed, og hans kultur er forskellig fra min kultur. Lad os opbygge vores civilisation sammen. I Syrien tror vi ikke på mange forskellige religioner. Der eksisterer ikke mange forskellige religioner.
Abraham, Moses, Jesus og Muhammad bragte alle én religion - tilbedelsen af gud og menneskehedens værdighed. Lovgivninger ændres fra tid til anden og fra periode til periode. Der kan være mange lovgivninger, men der kan ikke være mange religioner. Deres gud og vores gud er en og samme gud, og vi tilbeder den samme skaber. Derfor kan der ikke være nogen religiøs konflikt. Og derfor ønsker jeg at understrege, at der ikke er nogen hellig krig. Jeg tror ikke på hellige krige, da krige aldrig kan være hellige. Fred er hellig.
(Bifald)
Vi skal derfor lære vores børn i skolerne, kirkerne, moskeerne og andre religiøse steder, at det, der er ukrænkeligt i universet, er mennesket og ikke Kaaba eller Masjid al-Aqsa eller Trinity-kirken, men menneskeheden - menneskeheden er det mest ukrænkelige og hellige i universet, og det er vigtigere end alle andre ukrænkelige og hellige forhold.
(Bifald)
Hvorfor nævner jeg alt dette, mine damer og herrer? Fordi Kaaba blev skabt af Abraham, en mand, og muren i Mekka blev bygget af en jøde, og Trinity-kirken blev bygget af en kristen. Men mennesket, hvem skabte mennesket? Mennesket er skaberens skabelse, og enhver, der ødelægger skaberens skabelser, fortjener ingen respekt.
Enhver, der dræber et israelsk eller irakisk barn, skal stilles til ansvar for sin handling over for gud, fordi disse børn er guds skabelse på jorden, og fordi vi har ødelagt denne skabelse. Kan vi bringe disse mennesker tilbage til livet? Hvis Kaaba blev ødelagt, kunne vores børn opbygge det igen, og hvis Masjid al-Aqsa blev ødelagt, kunne vi genopbygge den. Hvis Trinity-kirken blev ødelagt, kunne den næste generation genopbygge den, men tro mig, hvis man dræber en mand, hvem kan så give ham livet tilbage?
Jeg bifalder og hilser derfor Europa-Parlamentet, der har inviteret mig, velkommen. Så jeg starter med Dem og opfordrer Dem til at sikre, at dialogen mellem civilisationerne er evig og åben, således at vi skaber stater, der er baseret på et civilt grundlag - ikke et religiøst eller etnisk grundlag, da religion er en forbindelse mellem Dem og gud - og hvor vi kan leve i fredelig sameksistens i verden. Jeg ønsker ikke at påtvinge Dem min religion, og De ønsker ikke at påtvinge mig Deres religion. Det er mellem os og vores skaber.
Lad os derfor opbygge en ny generation, som tror på, at civilisationen er et fælles arbejde, og at det ædleste af alt er menneskeheden og friheden - efter gud naturligvis. Hvis vi ønsker fred i verden, skal vi starte med fredens land, Palæstina og Israel. Så vi skal ligesom paven gjorde det for nogle år siden understrege, at vi frem for at bygge mure skal bygge broer for fred, idet Palæstina er fredens land. Hvis man overvejer, hvor meget det koster at bygge den pågældende mur, kunne vi faktisk opbygge en skole for kristne, jødiske og muslimske børn, som så kan leve som brødre og søstre i en skole for fred.
(Bifald)
Vi rakte Europa hånden i Syrien sidste år. Præsident Bashar-al-Asad rakte verden hånden og udtalte, at han ønsker ægte fred. Jeg vil ikke bære våben, men jeg vil altid bære fredens ord og stå over for verden og erklære, at der efter i dag ikke skal være flere krige. Sejrherren i krigen vil være taberen, hvis han midlertidigt er sejrrig, fordi han har taget menneskeliv, men de ægte sejrherrer er dem, der bliver hinandens brødre. Det er ikke landet, der er helligt, men mennesket. Lad os skabe en hellig verden, hvor mennesket er helligt.
Tro derfor ikke på medierne, for medierne har ved mange lejligheder undladt at sige sandheden. Mange af Dem har besøgt mig i Syrien og været i min moske, og jeg har været med Dem i kirkerne, og alle så, hvordan vi lever som én familie, og at vi ikke tror på simpel sameksistens, men at man kan leve som én familie. Uanset om vi er muslimer, jøder eller kristne, tror vi på ét midtpunkt - livets midtpunkt.
Jeg har som Dem været medlem af parlamentet i 10 år i Syrien, og jeg følte i det øjeblik, jeg trådte ind i parlamentet, at jeg ikke repræsenterede mit politiske parti eller min gruppe, fordi jeg var uafhængig. Jeg repræsenterede snarere ethvert menneske, der har bedt mig om at repræsentere ham eller hende, og repræsenterede enhver, der ikke har bedt mig om at repræsentere ham eller hende, fordi han eller hun er min broder eller søster, og jeg repræsenterede alle i landet. Repræsenterer De Deres lande eller politiske partier, eller repræsenterer De mennesket? Jeg opfordrer Dem til at være repræsentanter for os og borgerne, da menneskeheden er unik i universet.
Ja, De skal repræsentere os vedrørende spørgsmål om fred og sandfærdighed og tro. Den islamiske verden er vidne til krig i mange af sine lande. Der skal være fred i verden, og der har altid været ønske om fred i verden, og hvis der opstår kriser, er det på grund af uretfærdighed. Kristendommen blev grundlagt for at sikre fred, ellers kan vi ikke forstå, hvad missionen var for profeterne, f.eks. Moses, som bad om fred. Ingen ønskede at slå hinanden ihjel, og det vil for enhver, der ønsker at slå ihjel, være i strid med dennes tro og religion. Man skal ikke slå ihjel i religionens navn, religion er for freden og livet.
Det er mit budskab fra Syrien, fra et land, der blev velsignet af himmelen, og hvortil alle profeterne kom.
Kvinden er meget betydningsfuld i Syrien, og hun er værdig, uanset om hun er jødisk, kristen eller muslim, selv om hun formentlig har oplevet uretfærdigheder på grund af mænd. Kvinder deltager på alle planer i Syrien, og Syriens ledere, herunder præsidenten, opfordrer kvinder til at deltage inden for alle områder i samfundet.
Europa er en betegnelse for fred. Jeg fulgte opbygningen af Europa og udtalte, at det var det 20. århundredes mirakel. Dette mirakel, som gennemlevede Første og Anden Verdenskrig og derefter rev Berlin-muren ned uden konflikter - ikke én eneste konflikt. Europa stod sammen, og befolkningen i de forskellige lande samledes i et parlament. Kan De hjælpe os med at opbygge et sådant parlament - et menneskeligt parlament, et åndeligt parlament, et universelt parlament? Hjælp os, for Syrien og hele den islamiske verden venter på hjælp, uanset om de er muslimer eller kristne.
Da Damaskus er hovedstaden for den arabiske kultur i år, og da Parlamentet samtidig har indledt det europæiske år for interkulturel dialog, ønsker jeg at opfordre Dem til at afholde et møde om kulturer i hovedstaden for den arabiske kultur, Damaskus, for at markere, at der er én verden, og at vi rækker vores hænder ud til Libanon, fordi Libanon har én befolkning. Vi skal alle bidrage til at skabe ét Libanon og ét Palæstina, ét Israel og ét Irak - et fredeligt land for alle.
(Kraftigt bifald)
Formanden
Mine damer og herrer! Deres bifald viser, at jeg på Deres alles vegne kan takke sheik Ahmad Badr Al-Din Hassoun, stormuftien af Syrien, varmt for hans budskab mod vold, mod krig, mod terror. Han sætter menneskets værdighed i centrum, og det er grundlaget for samarbejdet mellem kulturerne, det er den tolerance, som betyder, at vi har vores eget standpunkt, og vi behøver ikke acceptere den andens standpunkt, men vi respekterer det og lever således fredeligt sammen på denne jord i anerkendelse af menneskets værdighed. Hjertelig tak, Ahmad Badr Al-Din Hassoun, for Deres tale her til Europa-Parlamentet!
(Bifald)
