Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Poettering
Fru formand, jeg har bedt Parlamentets administration om at sørge for, at det bliver meddelt offentligt, hvem der er medlem af konventet for Parlamentets charter. Det fik jeg også tilsagn om fra administrationen. Derefter undlod den fungerende formand i går morges - det var ikke Dem - i modstrid med den information, jeg havde fået fra administrationen, at komme med denne mundtlige meddelelse om konventets medlemmer. Jeg bad så den fungerende formand om at sørge for dette. Det gjorde han så senere og bekendtgjorde her navnene på de ordinære medlemmer af konventet. Men for mig var det meget vigtigt, at det ikke kun var navnene på de ordinære medlemmer, der blev offentliggjort og vedlagt protokollen fra i går, men også suppleanternes navne, så hele Parlamentet og offentligheden er informeret om medlemmerne og suppleanterne. Men i protokollen i dag finder jeg kun de ordinære medlemmer, sådan som de blev oplæst her. Min inderlige bøn er, at man i protokollen for i dag, som bliver omdelt i morgen - man kan jo nok ikke lave det om længere - også meddeler Parlamentet og offentligheden navnene på suppleanterne.

Formanden
Hr. Poettering, jeg konstaterer som De, at det faktisk kun er de ordinære medlemmers navne, der optræder i protokollen. Jeg foreslår Dem, at navnet på suppleanterne annonceres kl. 15. På den måde vil det figurere i protokollen i morgen.

Ribeiro e Castro
Fru formand, jeg vil gerne gøre sekretariatet opmærksom på den forvirring, der råder om, hvem der har denne plads. Den plan, der er blevet omdelt, angiver både hr. Luís Queiró og mig selv, Ribeiro e Castro, som siddende her. Derfor er jeg såvel i protokollen og i det fuldstændige forhandlingsreferat som med hensyn til indlægget om Macao og også i forhandlingsreferatet, hvad angår henvendelsen til Præsidiet vedrørende beslutningsforslaget om Tjetjenien, fejlagtigt identificeret som Luís Queiró, der sidder på plads 571, og ikke med mit eget navn, Ribeiro e Castro, der sidder på plads 662. Jeg vil være taknemmelig for, at dette kan blive bragt i orden, og at planen også kan blive rettet, når den angiver to medlemmer som siddende på samme plads, hvilket jo selvfølgelig ikke svarer til virkeligheden.

Formanden
Kære kollega, vi skal nok bringe tingene i orden. Under alle omstændigheder er det naturligvis Deres kort, som står til troende til afstemningerne.

Martínez Martínez
I punkt 38 i protokollen, som drejer sig om spørgetid til Rådet, har jeg konstateret, at der i det mindste er en fejl i den spanske og tyske version, idet spørgsmål nr. 9 mangler. Spørgsmål nr. 9 er blevet glemt ved trykningen. Men der står til gengæld, hvem der talte i forbindelse med spørgsmål nr. 9, men det skal rettes, at man er gået fra spørgsmål nr. 8 til spørgsmål nr. 10 uden at nævne spørgsmål nr. 9, som jeg i går stillede til Rådet, og det, der forklares her, det vil sige parlamentsmedlem Martínez Martínez' indlæg, drejer sig naturligvis ikke om spørgsmål nr. 8, som der står, men derimod om spørgsmål nr. 9, som ikke nævnes.

Formanden
Hr. Martínez Martínez, jeg kan fortælle Dem, at den samme fejl ikke kun optræder i den spanske version, men at den også findes i den franske. Vi vil naturligvis rette dette og genindføre spørgsmål 9.

Van Hecke
Fru formand, jeg konkluderer, at jeg i nogle betænkninger systematisk forveksles med hr. Frank Vanhecke. Jeg gør Dem opmærksom på, at min kollega ligesom jeg er flamlænder, men ellers har vi ikke noget slægtskab. Jeg vil sætte pris på, at det rigtige fornavn i fremtiden sættes efter familienavnet.

Formanden
Det vil vi være meget opmærksomme på.
Er der yderligere bemærkninger til protokollen?

Cappato
Fru formand, jeg og andre kolleger henledte i går Deres opmærksomhed på den afbrydelse, der er planlagt til at vare 13 dage, af adgangen til edb-systemet i parlamentsmedlemmernes kontorer.
I går fik vi desuden meddelelse om, at Parlamentet i Bruxelles ligefrem vil være totalt utilgængeligt fra den 27. december til den 2. januar. En så lang afbrydelse af edb-tjenesterne forekommer mig dog at være virkeligt overdrevet. Jeg vil derfor spørge, om man ikke kunne afhjælpe problemet ved at foretage en områdespecifik indsats og således også gøre det muligt for parlamentsmedlemmerne at få adgang til Parlamentet i julen.

Formanden
Kære kollega, det eneste, jeg her og nu kan svare Dem, er, at hvis der er særlige behov, og hvis visse medlemmer ønsker at komme i dette tidsrum, at de giver besked herom, så vil det nødvendige blive gjort, for at de kan få adgang til bygningen og til deres kontorfaciliteter. Jeg vil se på, om det er muligt at slække lidt på reglerne. Men under alle omstændigheder ved De, at hvis De allerede nu ønsker at komme individuelt, og De har grunde til at gøre det, så kan det arrangeres.
(Protokollen godkendtes)

AFSTEMNING
Formanden
Vi går nu over til en række afstemninger, og vi kommer til at stille vores budgetafstemninger lidt i bero, for, som De ved, venter vi hvert øjeblik en bekræftelse på aftalen med Rådet, som netop nu foretager en sidste overvejelse. Vi håber den faldt positivt ud, og først når denne overvejelse er afsluttet, kan vi tage hul på vores budgetafstemninger, hvis vi skal tage højde for svaret fra Rådet.
Betænkning af Theato (A5-0090/1999) for Budgetkontroludvalget om udnævnelse af otte medlemmer af Revisionsretten (C5-0231/1999, C5-0232/1999, C5-0233/1999, C5-0234/1999, C5-0235/1999, C5-0236/1999, C5-0237/1999, C5-0238/1999 - 1999/0820(CNS))

Fabra Vallés
Fru formand, jeg tager kun ordet for at bede Dem om, at det kommer til at fremgå af protokollen, at jeg af oplagte grunde ikke deltager i denne afstemning, eftersom den berører mig direkte. Og ikke nok med det, jeg vil gerne sige til Dem, at jeg ikke blot som nævnt vil afholde mig fra at stemme, men at jeg endog vil forlade mødesalen.

Formanden
Udmærket, tak hr. Fabra Vallés. Vi ønsker Dem held og lykke.
(Ved successive afstemninger vedtoges de otte forslag til beslutning)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0099/1999) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning (8790/1999 - C5-0125/1999 - 1998/0099(COD)) med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (Ordfører: Murphy)

Poettering
Fru formand, kære kolleger, jeg vil ud fra nogle principielle overvejelser gerne sige følgende om denne betænkning. Denne betænkning af Murphy, som er en meget vigtig betænkning, blev sidste mandag aften endeligt vedtaget her i Strasbourg i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Det betyder, at vi i samme uge, som alle ved, stemmer her i salen. Jeg må sige, at dette er et tidsmæssigt sammenfald, som ikke giver grupperne mulighed for i ro og orden at drøfte resultatet af afstemningen i udvalget.
Jeg vil give Dem et konkret eksempel. Når udvalget fremlægger ændringsforslag f.eks. til 18 til 22, og vi først kan drøfte det i vores gruppe i dag - jeg går ud fra, at det ikke er anderledes i andre grupper - og gerne ville have en opdelt afstemning om de enkelte punkter, så kan det procedureteknisk ikke længere lade sig gøre, det vil sige, man kan ikke længere anmode om at få en opdelt afstemning. Derfor er det vores gruppes faste overbevisning - sådan vil jeg også fremlægge det på gruppeformændenes konference - at vi fremover her i Strasbourg kun bør vedtage betænkninger, som er blevet behandlet i den normale mødeuge for udvalgene i Bruxelles, så grupperne har tilstrækkelig tid til at diskutere betænkningerne.

Det er en interesse, som er fælles for alle grupper. Jeg fremlægger det her, fordi jeg ikke kun vil fremlægge det bag de lukkede døre på formændenes konference.
Jeg er ikke ude på at kritisere Industriudvalget, heller ikke dets formand; det er ikke mit ærinde. Om sagen siger vi alligevel, at vores gruppe af hensyn til de små og mellemstore virksomheder vil stemme samlet om de forslag, som vi er nødt til at stemme samlet om, så vi kan nå frem til et resultat til forligsproceduren. Fru formand, jeg vil gerne bede om, at vi behandler dette emne endnu en gang på Formandskonferencen i eftermiddag, så vi her i Europa-Parlamentet kan få en procedure, som giver hvert enkelt medlem af vores grupper mulighed for at få indflydelse på beslutningsprocessen her i Europa-Parlamentet.
(Bifald)

Formanden
Tak hr. Poettering, jeg mener, at vores indgriben er helt berettiget, og jeg optager den meget gerne på Formandskonferencen i eftermiddag.

Murphy
Fru formand, jeg har ingen kommentarer at fremsætte. Det var et procedurespørgsmål, der ikke har noget at gøre med selve betænkningen. Vi bør stemme.

Formanden
Absolut. I øvrigt modsatte hr. Poettering sig slet ikke afstemningen om denne betænkning, men da De havde ytret ønske om at få ordet, gav jeg Dem mulighed for det.

Ribeiro e Castro
Fru formand, idet jeg benytter hr. Poetterings indlæg som anledning, vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på, at jeg i går vedrørende beslutningsforslaget om Tjetjenien netop rejste et tilsvarende spørgsmål og gjorde opmærksom på det nødvendige i nøje at overholde forretningsordenen. Jeg beklager, at hr. Poettering den gang ikke var tilsvarende følsom ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Ribeiro e Castro, alt det ser vi på på Formandskonferencen.

Swoboda
Fru formand, blot en ganske kort bemærkning til hr. Poetterings indlæg. Principielt har vi bestemt en lignende opfattelse. Jeg vil bare gerne gøre opmærksom på, at vi, hvis vi skal overholde dette princip meget strengt, vil få store problemer på januarmødet, fordi der er meget, som endnu ikke er vedtaget i udvalgene. Jeg vil bede kollega Poettering om i sin gruppe at arbejde for, at man i udvalgene kan nå til afstemning i rette tid. Men som grundlinje for den kommende tid er det absolut fornuftigt.

Formanden
Alt det behandler vi på Formandskonferencen i eftermiddag.
Fru kommissær, med henvisning til artikel 80, stk. 5, i vores forretningsorden vil jeg gerne vide, hvad Kommissionens holdning er til de ændringsforslag, Europa-Parlamentet har foreslået til hr. Murphys betænkning.

Schreyer
Fru formand, mine damer og herrer, som min kollega hr. Liikanen forklarede under debatten i går, kan Kommissionen acceptere følgende ændringer: 1, 3, 4, 5, 7-17, 19, 21, 22, 24 og 26. Kommissionen kan i princippet acceptere ændringerne 6, 20 og 25. Kommissionen er ikke enig i ændringerne 2, 18 og 23.

Formanden
Tak, fru kommissær. Vi går nu over til afstemning.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0101/1999) af Papayannakis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 820/97 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter (KOM(1999) 487 - C5-0241/1999 - 1999/0205(COD))

Papayannakis
Fru formand, kan jeg udnytte tilstedeværelsen af nogle medlemmer af Rådet, for i går var Rådet ikke repræsenteret under forhandlingen? Vi havde ellers anmodet om, at Rådet ville være til stede.
Kan jeg med andre ord bede dem præcisere indholdet i beslutninger, de traf i går eller sågar i forgårs, det vil sige, før Europa-Parlamentet kunne udtale sig om den betænkning, vi nu skal til at stemme om, om mærkning af oksekød? Efter hvad jeg har fået oplyst, har Rådet nemlig først besluttet at udskyde gennemførelsen af mærkningen med ét år, hvor vi mener, det snarere er et spørgsmål om måneder. Dernæst har det besluttet ikke at arbejde sammen med Europa-Parlamentet om en fælles beslutning i dette spørgsmål.
Kan vi nyde godt af Rådets tilstedeværelse og udbede os disse oplysninger, for, som De kan forstå, fru formand, så har den afstemning, vi nu skal til at foretage, tilsyneladende ikke megen mening mere?

Formanden
Absolut, hr. Papayannakis. Jeg synes, det er et glimrende forslag, og jeg vil straks give ordet til fru Siimes.

Siimes
Fru formand, jeg kan bekræfte, at i går vedtog Rådet for sit vedkommende formelt og endeligt den kompromispakke, der blev tilbudt Budgetudvalget.

Formanden
Fru Siimes, det er meget opmuntrende, hvad De netop har fortalt os, men det er først om lidt.
Hr. Papayannakis' spørgsmål gik på noget andet, nemlig på hans betænkning. Der er tale om registrering af kvæg og mærkning af oksekød.

Papayannakis
Fru formand, tillad mig til gavn for alle vores kolleger at informere Rådet og kollegerne om de to punkter i deres beslutning fra i går.
Rådet har med kvalificeret flertal besluttet - hvilket kommissær Byrne ikke ligefrem, skal vi sige, har sagt til os - at udskyde den obligatoriske gennemførelse af mærkningen med et år, endnu før Parlamentet har udtalt sig. En anden ting, fru formand, som er absolut usædvanlig, Rådet siger i sin tekst: "Vi mener at vide, at Kommissionen har et tredje forslag", tredje i forhold til det, vi her diskuterer, og som vedrører gennemførelsen af denne forordning uden om Europa-Parlamentet. Dette forslag bygger på en anden artikel, som åbner mulighed for, at Rådet træffer beslutning direkte med Kommissionen og holder Europa-Parlamentet helt udenfor. Det var de to beslutninger, der blev truffet i går.
Kommissær Byrne sagde udtrykkeligt til os i går, at der alene var tale om, lad os sige, en orientering. Den tekst, jeg har læst, giver ikke plads for den slags nuancer, den er meget kategorisk.

Formanden
Ønsker Kommissionen at bidrage med at kaste lys over denne sag?
(Den tilstedeværende kommissær ønskede ikke ordet)

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, kære kolleger, hvis Rådet og Kommissionen ikke er i stand til at informere, vil jeg forsøge at komme med et bidrag. Rådet har altså ikke besluttet, at der skal ske en udsættelse på et år, man har vedtaget en konklusion, som lyder således: Hvis Parlamentet i denne betænkning, som handler om mærkning, vedtager et ændringsforslag og ikke lader Kommissionens forslag passere uden ændringsforslag, så vil Rådet ikke acceptere denne ændring og ikke gå frem efter den forenklede procedure.
Hvis vi altså drister os til at vedtage et ændringsforslag, vil Rådet tilslutte sig et forslag fra Kommissionen, som allerede er blevet behandlet i Rådet. Når dette så efter vores procedure fremlægges som Kommissionens officielle forslag, vil Rådet acceptere dette forslag. I dette forslag står der faktisk i henhold til proceduren i forordning 820/97, at den obligatoriske mærkning ganske vist ikke bliver udsat, men at man i forbindelse med gennemførelsen tillader, at den frivillige mærkning kan anvendes i endnu et år.
Det betyder, at Parlamentet i praksis er hægtet af, selvom man i henhold til denne konklusion ikke kan sige, at de allerede har truffet deres beslutning. Man har brugt et gement trick for at holde os ude af den fælles beslutningsprocedure. Det er anden gang, man gør det, for det skete allerede i 1997, da Rådet med en enstemmig beslutning udelukkede os fra den fælles beslutning. Det har vi indbragt for Domstolen. Denne gang, hvor den fælles beslutningsprocedure er en selvfølge i henhold til artikel 152, har man udelukket os for anden gang med denne fremgangsmåde. Sandsynligvis kommer vi til at drøfte, om vi igen skal gå til Domstolen for at protestere mod denne uretmæssige fremgangsmåde fra Rådets side.

Formanden
Jeg takker Dem, hr. Graefe zu Baringdorf, for denne forklaring, der var meget klar, men ikke desto mindre meget foruroligende.
Hr. Papayannakis, kan vi efter Deres vurdering alligevel stemme, eller anmoder De om, at betænkningen sendes til fornyet udvalgsbehandling? Hvad er Deres holdning?

Papayannakis
Fru formand, vi kan ikke tillade os at sende sagen tilbage, for der skal træffes en afgørelse inden den 31. december. Hvis vi ikke beslutter noget før den 1. januar, vil der bestå et juridisk tomrum, og det betyder kaos på markedet.
Der skal altså træffes en beslutning. Den bliver formentlig taget uden os, men jeg mener, at det er god tone og politisk korrekt - hvis De vil tillade mig dette udtryk - at der foreligger en afgørelse fra Parlamentet. Rådet kan så gøre med den, hvad det vil, men vi stemmer altså.

Formanden
Jeg er helt enig.

Whitehead
Fru formand, på min gruppes vegne vil jeg gerne sige, at vi burde have afgivet en proteststemme. Vi må stemme om dette, vi er blevet sat i en umulig situation, men det bør ikke stå som en almindelig afstemning her i Europa-Parlamentet. Det er en afstemning under protest og én, der giver udtryk for protest.

Jackson
Jeg er ked af at sinke forhandlingerne, fru formand, men der er en anden mulighed. Jeg forstår, at Rådet (fiskeri) mødes i morgen, og at vores udtalelse om Papayannakis-betænkningen går til dette Råd. Se, det er muligt for Rådet (fiskeri), hvis de viser lidt god vilje, at tage hensyn til vores ændringsforslag og at vedtage den juridiske tekst med vores ændringsforslag. Jeg foreslår, at vi stemmer om Papayannakis-betænkningen, og at De så vælger den mest giftige pen, De har, og på Europa-Parlamentets vegne skriver til Rådet i den forventning, at Rådet (fiskeri) ikke simpelthen stiltiende vil godkende det, der var enighed om i går, men vil tage hensyn til vores ændringsforslag.

Formanden
De kan regne med mig, fru Jackson, min pen vil være meget skarp på vegne af Dem alle.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0098/1999) af Keppelhoff-Wiechert for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets beslutning om markedsføring og indgift af bovin somatotropin (BST) og om ophævelse af beslutning 90/218/EØF (KOM(1999) 544 - C5-0250/1999 - 1999/0219(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om Det Europæiske Råd i Helsinki
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag om Macao
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Inden afstemningen om budgettetFormanden. Fru Siimes, jeg opfordrer Dem nu til at fremsætte Deres erklæring, da vi nu går over til afstemningen om budgettet.

Siimes
Igen kan jeg bekræfte, at Rådet selv formelt og endeligt i går har vedtaget pakkekompromiset, der blev forelagt for Budgetudvalget.
(Kraftigt bifald)

Formanden
Jeg takker Dem, fru formand for Rådet, og jeg giver straks ordet til vores ordfører, hr. Bourlanges.

Bourlanges
Jeg vil gerne takke rådsformanden for denne meget klare erklæring, og jeg vil gerne i den forbindelse gøre opmærksom på, at ved at fremsætte den i utide er det det eneste tidspunkt under hele budgetproceduren, hvor det er lykkedes Rådet at være ikke blot til tiden, men før tiden. Faktisk må jeg sige, at jeg sjældent har set en budgetprocedure af denne slags, hvor vi indtil dette øjeblik - og indtil denne positive erklæring, som gør det muligt at indgå aftalen - hele tiden stod over for to lister af mulige afstemninger: En liste, som ville være udarbejdet efter aftale med Rådet, og en liste, som ville være opstillet med udgangspunkt i den manglende aftale med Rådet.
Nu, kære kolleger, så snart vi har stemt om Colom i Navals betænkning, som beskriver iværksættelsen af fleksibilitetsinstrumentet, vil vi kunne stemme om den liste, der bygger på aftalen med Rådet, og De skal vide, at ingen glæder sig mere over dette end jeg.

Formanden
Tak, hr. Bourlanges.
Betænkning (A5-0103/1999) af Colom i Naval for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse til revision af de finansielle overslag, der er knyttet som bilag til den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren (SEK(1999)1647 - C5-0322/1999) og om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet (punkt 24 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren) (SEK(1999)1647 - C5-0314/1999)
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Almindeligt budget 2000, modificeret af Rådet
Betænkning (A5-0095/1999) af Bourlanges og Virrankoski for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000 modificeret af Rådet (alle sektioner) (C5-0600/1999) og om ændringsskrivelse nr. 1/2000 og nr. 2/2000 (11568/1999 - C5-0313/1999, 13482/1999 - C5-0311/1999)

Buitenweg
Fru formand, nu hvor der er indgået en aftale med Rådet, trækker Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance sine tre ændringsforslag tilbage. Det drejer sig om ændringsforslag 7, 8 og 9.

Formanden
Jeg takker Dem, det vil vi notere os.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Wynn
Jeg havde ikke tænkt mig at tage ordet, men da De har bedt mig, vil jeg gøre det. For det første er jeg meget lettet over, at vi har fået afstemningen overstået. Det har været den rene tortur i år for alle berørte, især ordførerne, hr. Bourlanges, hr. Virrankoski og hr. Colom i Naval - på grund af aftalerne med Rådet. Det har, som hr. Bourlanges sagde for lidt siden, til tider været ret enerverende. Nu hvor vi er kommet igennem det, vil jeg gerne takke Rådet for den beslutning, de har truffet, og Kommissionen for deres hjælp.
Jeg kan måske oplyse medlemmerne om, at nu hvor afstemningen er afsluttet, bliver de samlede betalinger på 1,11% af Europas bruttonationalprodukt, hvilket ligger under loftet for år 2000, hvor de finansielle overslag er på 1,13%, og under loftet for de egne indtægter på 1,27%.

Bourlanges
Fru formand, jeg vil bare gerne sige tre ting.
For det første at De har ledet denne afstemning helt fantastisk. Tillad mig desuden at takke Dem, fordi De gik med til at have forsædet under denne afstemning, selvom Deres helbredstilstand burde have holdt Dem i sengen. Men De kom altså alligevel og indtog forsædet under afstemningen og underskrev budgettet, og det takker jeg Dem for på, tror jeg, hele forsamlingens vegne.

Vores afstemning illustrerer en sentens, der tit har vist sig at holde stik: vanskelig procedure, nem afstemning. Jo vanskeligere proceduren er, jo bedre er problemerne løst, når vi kommer til afstemningen. Det har været tilfældet denne gang, og jeg tør sige, at alle de, der har deltaget i denne procedure, med en slags mirakuløst indtryk oplever, hvor ubesværet afstemningen går efter alle vanskelighederne under forligsproceduren.
Hvad angår indholdet, tror jeg Europa-Parlamentet har opnået omtrent 75% af, hvad det ønskede. Eftersom vi repræsenterer 50% af budgetmyndigheden, forekommer det mig at være en rimelig procentdel!
Jeg vil gerne over for fru rådsformanden såvel som over for fru kommissæren give udtryk for, uanset hvor hård og vanskelig proceduren har været, i hvor høj grad jeg takker dem for de bestræbelser, de to institutioner, de repræsenterer, har lagt for dagen, lige som vi også selv har været lidt med til det, for at nå dette resultat. Det er dette resultat, der tæller, og vi kan være tilfredse med, at det lykkedes os at indgå en aftale.
Endelig vil jeg gerne gentage, hvad jeg sagde ved slutningen af førstebehandlingen, nemlig at vi alle nærer dyb agtelse for Budgetudvalgets personale: De har ofret sig - det er det rette udtryk - de har ofret sig uden hensyn til tiden under denne dobbelte procedure, første- og andenbehandling, og jeg tror, forsamlingen her står i stor gæld til dem.

Formanden
Tak, hr. Bourlanges.

Virrankoski
Fru ordfører, denne budgetbehandling har i sin helhed vist, at Europa-Parlamentet og Rådet kan arbejde konstruktivt sammen og overholde god budgetdisciplin. Specielt de sidste dage og sidste timer viser, at vi har ansvarsfølelse, når vi behandler vores fælles europæiske anliggender. Jeg vil gerne specielt takke Budgetudvalgets formand Wynn og hovedordfører Bourlanges for et særdeles godt, konstruktivt og tålmodigt samarbejde med at nå frem til et fælles mål. Ligeledes vil jeg takke den ærede rådsformand Siimes og kommissionsmedlem Schreyer, som er ansvarlig i sagen, for det gode samarbejde med Parlamentet. Til sidst vil jeg desuden udtrykke min tak til alle Budgetudvalgets embedsmænd, som har måttet tage nogle virkelig lange dage, og samtidig takker jeg hele Parlamentet og specielt min egen gruppe for dens kraftige og aldrig svigtende støtte til sagen i alle sammenhænge.

Formanden
- Tak, hr. Virrankoski.
Fru kommissæren ønsker at sige et par ord til os. Jeg overlader hende gerne ordet.

Schreyer
Tak, fru formand, jeg vil gerne takke meget hjerteligt for den ekstraordinære udholdenhed. Mandag aften så det faktisk stadig ud til, at mange ønsker ikke ville blive opfyldt. En meget vigtig erklæring fra Parlamentet var på vippen, finansieringen af genopbygningen i Kosovo var ikke på plads, og Rådet skulle have betalt meget mere. Nu har vi en situation, hvor finansieringen af genopbygningen i Kosovo er sikret, hvor Parlamentet har nået rigtig mange vigtige mål, og hvor det endda er blevet endnu billigere for medlemsstaterne. Vi har altså en situation, hvor en tabersituation meget hurtigt er blevet ændret til en vindersituation. Og jeg synes, det er en glimrende situation her til jul.

Colom i Naval
Fru formand, det er første gang i 14 år, at jeg taler som ordfører for en budgetprocedure. Jeg vil fatte mig i korthed og blot tilslutte mig de tidligere ordføreres ord og erindre om en regel i politik, der lyder: "Hvis vi udviser besindighed, vil vi aldrig blive forrædere". Det er derfor, at jeg værdsætter Budgetudvalgets solidaritet og standhaftighed så højt, og som har gjort det muligt for os at forsvare Parlamentets interesser som institution.

Siimes
Fru formand, De har lige afsluttet andenbehandling af forslag til budget for år 2000. Der er nogle få uoverensstemmelser tilbage mellem vores institutioner med hensyn til klassifikationen af udgifterne. Men Rådet kan acceptere de ændringsforslag, De har stillet til ordlyden af ændringsforslag 2/2 000, såvel som den maksimumsstigningssats, der er resultatet af Deres andenbehandling.

Formanden
Tak, fru formand for Rådet.
Tillad også mig at takke Budgetudvalget og vores ordførere varmt for det glimrende stykke arbejde, der er blevet udført.
Jeg vil sige, at det for mit vedkommende er det første budget, jeg skal underskrive som formand for Europa-Parlamentet, og jeg må sige, at jeg virkelig er overvældet over det formidable resultat, der er opnået. Endnu en gang lykønsker og takker jeg varmt dem, der har bidraget til det.

Gröner
Fru formand, kære kolleger, jeg ved ikke, om kollegerne er klar over det, men dette er en stjernetime for budgetproceduren i Den Europæiske Union. For første gang bliver hver af de tre institutioner repræsenteret af en kvinde her.

Formanden
Det havde jeg ikke lagt mærke til, men det er en kendsgerning.

Årtusindet slutter godt.
(Umiddelbart efter gik man over til at underskrive det almindelige budget 2000)
(Bifald)

Fatuzzo
Hr. formand, ærede kolleger, jeg stemte ja til betænkningen af hr. Colom i Naval og til betænkningen om budgettet. Repræsentanten for Kommissionen sluttede af med at sige, at det var en julegave. Så jeg håber og ønsker, at vi også næste år vedtager budgettet for 2001 et par dage før jul, og det med en mindst lige så stor stigning som for dette års budget. Lad os derfor håbe, at der bliver tradition for en sådan julegave hvert år.
Budget 2000

Lulling
Hr. formand, nu har vi i forbindelse med underskrivelsen af budgettet oplevet en scene af tilfredshed og fryd og gammen. Jeg er ikke helt tilfreds med dette budget på grund af en lille nedskæring, som jeg vil kritisere skarpt. I sidste valgperiode stemte jeg flere gange imod budgettet, fordi Kommissionen trods enstemmigt vedtagne betænkninger om den bekymrende situation for Europas biavlere simpelthen ikke ville stille kreditter til rådighed for de initiativer til opretholdelse af biavlen, som vi havde krævet. Siden 1998 har vi haft en minipost på 15 millioner euro på budgettet for at finansiere 50% af de nationale programmer til forbedring af produktionen og markedsføring af honning. Dette skete på grundlag af en forordning, som vi har kritiseret som værende utilstrækkelig. Nu har vi måttet konstatere, at denne minipost på 15 millioner euro til 15 lande er blevet reduceret med en tredjedel til 10 millioner euro. Jeg forstår ikke, hvordan det kunne gå til, når Kommissionen selv i forbindelse med begrundelsen af forordningen har angivet det finansielle behov til 15 millioner årligt.
Jeg er ordføreren i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, hr. Görlach, taknemmelig for, at han også har kritiseret denne nedskæring i sit brev til formanden for Budgetudvalget. Jeg vil hermed gerne protestere imod, at Budgetudvalget ikke har taget hensyn til dette. Jeg håber, at der nu kan findes en løsning i Ministerrådet, så denne budgetpost atter kan forhøjes til 15 millioner euro som i 1998 og 1999. Jeg vil naturligvis med min særlige hårdnakkethed fortsat slå et slag for, at de forskellige initiativer til opretholdelse af biavlen i Europa - bestøvningspræmier, inddragelse af biavlen i strukturprogrammerne - som Parlamentet har vedtaget enstemmigt, langt om længe bliver foreslået af Kommissionen ...
(Formanden afbrød taleren)
... koster 65 millioner euro. Det er peanuts i et budget på 90 milliarder. Det ville svare til 0,072%.
(Formanden fratog taleren ordet)

Carlsson
Hr. formand, jeg bliver her, da jeg har fundet ud af, at hvis man skal aflevere stemmeforklaring, skal man være til stede i salen. Derfor kræver jeg, at stemmeforklaringerne fra dem, der ikke er til stede, ikke skal gælde.

Formanden
Strengt taget er det sandt. Vi sikrer generelt, at de medlemmer, der beder om en stemmeforklaring, er til stede ved afstemningen. Normalt er vi liberale i fortolkningen af denne bestemmelse, forudsat at De har været til stede ved afstemningen. Men strengt taget bør De være her, når Deres navn bliver læst op.

Färm
Hr. formand, jeg forelægger en skriftlig stemmeforklaring på vegne af syv svenske og danske medlemmer. Vi har aldrig fået at vide, at alle skal være til stede, når vi indleverer stemmeforklaringerne, så jeg foreslår, at dette bør være tilstrækkeligt for alle disse syv medlemmer.

Formanden
Ved denne lejlighed er jeg glad for at kunne acceptere dette. Men jeg bør minde medlemmerne om, at teknisk set skal de være til stede i salen og høre deres navn blive læst op. Vi har denne procedure ved afslutningen af afstemningerne, hvor jeg læser navnene på dem, der har bedt om skriftlig forklaring. Medlemmerne behøver ikke at blive under hele processen, men de skal være her, indtil deres navn er læst op.

Martinez
Hr. formand, for lidt siden underskrev vores formand dette budget på mere end 90 milliarder euro. Jeg så gerne, at hun også, selvom det er mere beskedent, kunne underskrive betalingsordrerne for de lokale taxavognmænd, som har kørt parlamentsmedlemmerne hertil.
Jeg skal minde om, at en taxavognmand, som kører os hertil, tjener ca. 10.000 franske francs pr. mødeperiode, det vil sige godt og vel 1.500 euro, men han bliver først betalt tre til fire måneder senere! Og i mellemtiden betaler han moms 20,6%, det vil sige, at han yder Parlamentet et likviditetsforskud. Et likviditetsforskud på fra tre til fire måneder på henved 5.000 euro, det vil sige, at hvis han ellers havde anbragt disse penge i banken og i betragtning af den frie bevægelighed for kapital, som vi har tilladt, er der for ham tale om et tab i størrelsesordenen 1.500 franske francs om måneden. Jeg blev selv glad over at se, at alle omfavnede hinanden, hr. Colom i Naval, fru Fontaine, men vores vognmænd og vores chauffører har ikke mulighed for at omfavne hinanden. Jeg skal minde dem, som disse mennesker kørte hertil i november, om, at de først bliver betalt i marts.
Ja, hr. formand, jeg går ud fra, det angår Dem lige så meget som alle os andre. Jeg så gerne, at ud over biavlerne også taxavognmændene kunne få del i fru Fontaines og Parlamentets glæde, der, siger man, har vundet en stor sejr over Rådet.

Andersson, Blak, Färm, Hedkvist Petersen, Lund, Schori og Theorin
Vi støtter Parlamentets vedtagne budget for år 2000, den interinstitutionelle aftale samt Berlin-aftalen om langtidsbudgetterne. EU's budget for år 2000 er efter dagens beslutning i Europa-Parlamentet et væsentligt skridt i den rigtige retning i retning af, at EU tager et stadig større ansvar for sine medborgere. Budgettet indeholder betydelige satsninger på områder, der er vigtige for os.
Vi konstaterer med glæde, at vores forslag om at oprette en særskilt budgetpost for lokale og regionale foranstaltninger for Østersø- og Barentområdet er blevet vedtaget af Parlamentet.
Vi støtter de bestræbelser, som Parlamentets Kvindeudvalg har gjort under budgetbehandlingen med hensyn til finansieringen af EU's ligeberettigelsesprogram. Bl.a. er det vigtigt, at ikkestatslige organisationer som European Women´s Lobby ikke får forringet deres vilkår til at virke på europæisk niveau.
Vi glæder os over de øgede ressourcer til den sociale dialog ikke mindst med tanke på, hvor vigtigt det er at påbegynde opbygning af et velfungerende arbejdsmarked med stærke, faglige organisationer og gode sociale vilkår i ansøgerlandene.
De anstrengelser, der gøres i budgettet for at reformere den fælles landbrugspolitik og reducere dens omkostninger, er et skridt i den rigtige retning. Vi anbefaler imidlertid yderligere indsatser for at gøre landbrugspolitikken mere miljø- og forbrugervenlig samt mere markedstilpasset. Vi anbefaler en vidtrækkende reform ikke mindst med tanke på den kommende udvidelse. EU's landbrugs- og forbrugerpolitik skal være i bedre overensstemmelse med hinanden, specielt når det gælder foranstaltninger på det veterinære område og planteværn. Fødevaresikkerheden skal kunne garanteres i hele Europa.
Vi er også klart imod den støtte, der gives til tobaksdyrkning. Støtten til tobaksdyrkning må udfases og erstattes med støtte til dyrkning af alternative afgrøder.
Når det drejer sig om rejsegodtgørelse for parlamentsmedlemmer, fastholder vi vores opfattelse om, at godtgørelse kun skal dække de faktiske omkostninger, som er opstået i forbindelse med tjenesterejser.
Vi ser særlig positivt på de midler, som nu er blevet bevilget til genopbygningen i Kosovo, Tyrkiet og Østtimor. Vi har arbejdet hårdt for at fremskaffe disse midler for hele næste år. For at få finansieret disse meget vigtige indsatsområder har vi i første omgang søgt at få revideret budgetplanen specielt med henblik på, at Kosovos genopbygning i de kommende år kræver en stor og flerårig støtte fra EU's side.
Budgetprocessen har dog været meget kompliceret og sat samarbejdet med Ministerrådet på en stor prøve. Med henblik på de kommende års budgetforhandlinger er det afgørende, at samarbejdet mellem Europa-Parlamentet og Rådet styrkes i denne forhandlingsproces. Et bedre samarbejde i forbindelse med budgetforhandlingerne er en forudsætning for, at Den Europæiske Unions arbejde får størst mulige virkning.

Arvidsson, Carlsson, Cederschiöld og Stenmarck
Med dagens beslutning vedtager Europa-Parlamentet EU's budget for år 2000. Det sker inden for de budgetrammer, som blev fastlagt ved topmødet i Berlin i maj i år. Dette har været vores beskedne målsætning under hele budgetprocesssen. En anden beslutning kunne have fået negative konsekvenser for EU. Det havde skadet EU's omdømme. En beslutning om nye finansielle rammer kunne også have været dyr for medlemsstaterne.
Med budgettet klarer man finansieringen af genopbygningen i Kosovo i løbet af år 2000 inden for budgetrammen. Kommissionen skal senest i april komme tilbage med forslag til finansiering af det langsigtede opbygningsarbejde i Kosovo og det vestlige Balkan.
Under førstebehandlingen af budgettet for år 2000 havde Ministerrådet foreslået en lineær nedskæring i udgiftsområde 4 med 10%. Dette gav mulighed for at finansiere de uforudsete udgifter til Kosovo, Tyrkiet og Østtimor. Dog blev konsekvenserne i visse tilfælde negative for de budgetposter, der blev ramt af nedskæringer. I en række tilfælde er disse nedskæringer blevet mere nuancerede under andenbehandlingen. Det er konsekvensen af, at budgetmyndighederne i fællesskab foretog nødvendige prioriteringer. Dette betragter vi som positivt.
Vi er forfærdede over, at samtidig med at behovene i Kosovo kræver opofrelse og målbevidsthed, så vil flere udvide EU's budget og indføre nye budgetposter.

Sacrédeus og Wijkman
Budgetforliget for EU's udgifter for år 2000, der er opnået mellem Den Europæiske Unions institutioner, er relativt velafbalanceret og derfor velkomment. Det er frem for alt et fremskridt, at man har fundet en løsning på spørgsmålet om genopbygningen i Kosovo. Tidligere vedtagne budgetrammer opretholdes, det samme gælder for den interinstitutionelle aftale. Nedskæringerne bortset fra udgiftsområde 4 foranstaltninger udadtil (først og fremmest bistand) er nu væsentligt mindre end i Rådets oprindelige forslag.
Det er imidlertid beklageligt, at der er en indbygget stivhed i budgetforhandlingerne, der gør det umuligt i denne fase at omfordele midler mellem forskellige budgetområder. Det gælder, selvom der sker uforudsete og exceptionelle hændelser i vores omverden. Det havde naturligvis været mere passende at finansiere genopbygningen i Kosovo ved hjælp af nedskæringer inden for andre udgiftsområder end udgiftsområdet foranstaltninger udadtil. Vi må spørge os selv, hvordan det står til med solidariteten over for omverden, når man øger bistanden til en nabo ved at mindske hjælpen til andre trængende lande.
Det havde været muligt at opnå væsentlige besparelser både på landbrugsområdet, struktur- og regionalpolitikken og på andre område, som vedrører det indre marked, hvis man i højere grad havde fulgt de foreløbige budgetforslag.
Trods dette anser vi forliget som en løsning, som alle parter kan leve med. Vi accepterer, at en revision af de langsigtede budgetrammer kan blive nødvendig i løbet af foråret 2000, når der foreligger en mere grundig og stabil beregning af omkostningerne for Kosovos og Balkans genopbygning. Det er vigtigt at forene budgetdisciplin med en fleksibilitet, der tillader Den Europæiske Union at handle solidarisk i forbindelse med uforudsete hændelser i vores omverden.
Betænkning af Bourlanges/Virrankoski (A5-0095/99)

Coûteaux
For anden gang i år er EU's troværdighed på spil på Balkan. Det budget, der er en uadskillelig del af Kosovos genopbygning, viste sig at være den største vanskelighed under andenbehandlingen af budgettet.
Konflikten, der i vidt omfang er blevet holdt i live mellem Parlamentet og Rådet i de sidste uger, må ikke få os til at glemme nogle væsentlige spørgsmål: Hvad angår hjælpen til provinsen Kosovo, må man forbavses over, at den ikke er gjort betinget af en definitiv tilbagevenden til fred, hvilket desværre ikke er tilfældet, som det fremgår af en nylig udkommet rapport fra OSCE; hvad angår de bevilgede beløb, har Budgetudvalgets medlemmer været vidne til en veritabel købslåen, mens institutionerne jonglerer med millioner af euro, uden at nogen i virkeligheden har gjort sig den ulejlighed at vurdere behovene i regionen, idet alle er enige om at sige, at Kosovo for øjeblikket ikke kunne absorbere så store beløb, svarende til halvdelen af dets BNP.
I denne sammenhæng må man begræde mangelen på nøjagtighed hos den budgetansvarlige kommissær, som, da han blev udspurgt af Budgetudvalget, viste sig at være ude af stand til at give en vurdering af de nødvendige beløb i euro, men kun i dollars.
Alt det er ikke videre seriøst og kunne sågar kalde på et smil, hvis ikke samtidig Unionens budgetpolitik og risikoen for en revision af de finansielle overslag fremtrådte i den grad i modstrid med de nationale interesser. Sådan forholder det sig med en streng budgetdisciplin, som man har dikteret medlemsstaterne, mens Unionen ikke pålægger sig selv samme påholdenhed, og budgettet for år 2000 kommer til at koste medlemsstaterne dyrt. Og endnu en gang er det landbrugsposten, der skal dække udgifterne ved forøgelsen af eksterne aktioner.
Så forstår man de europæiske landmænds bekymringer ansigt til ansigt med de nye prioriteter, som samtlige institutioner skilter med. Hvem skal man egentlig henvende sig til? Utvivlsomt ikke til Kommissionen, som den beviste det i Seattle, og heller ikke til Rådet, som i andenbehandlingen gennemfører en dyster nedskæring på 450 millioner euro i de obligatoriske udgifter, og desværre heller ikke længere til Parlamentet her, som, hvis man skal tro, hvad ordføreren siger, har i sinde at drage eksistensen af obligatoriske udgifter i tvivl.
Budgettet er et helt grundlæggende element, som giver udtryk for de politiske valg. Da vi afviser disse valg, vil vi stemme imod budget 2000.

Kauppi
Jeg anser det for fornuftigt, at man vil dække kosovokrisens finansieringsbehov for næste år ved indtil videre at anvende fleksibilitet, og at man med hensyn til udgiftsområde 4 endnu ikke indleder en revision af de finansielle overslag. Der er ikke behov for at revidere maksimumsbeløbet for kategori 4 endeligt på anden måde end ved hjælp af den fulde brug af fleksible udtryk. På den anden side medfører den holdning, Parlamentet i dag har vedtaget, store udfordringer for Portugal, da de endelige beslutninger om finansieringen af de eksterne aktiviteter udskydes til næste forår.
Betænkning af Theato (A5-0090/1999)

Malmström, Paulsen og Schmidt
I forbindelse med gennemgangen af Revisionsrettens årsberetning fremgik det, at Revisionsrettens nuværende formand Jan O. Karlsson har truffet forholdsregler over for den person, som har givet massemedierne oplysninger om indholdet af årsberetningen.
Vi svenskere har meget at lære inden for det europæiske samarbejde. EU kan også lære en del om, hvordan vi håndterer en sådan sag i Sverige. Åbenhed og offentlighed er en sådan sag. Derfor er det beklageligt, at Jan O. Karlsson i stedet for at gøre vores traditioner gældende vælger at tilpasse sig det, der desværre gælder i Bruxelles.
Man kan have forskellig mening om, hvorvidt det var rigtigt eller forkert af en tjenestemand ved Revisionsretten at afsløre indholdet af årsberetningen på forhånd. Men det, som er rigtig vigtig, er, at vi i fællesskab kæmper for retten til at gøre sådan. Det handler om den ytringsfrihed, som regeringen så ofte siger, at man vil gøre gældende i EU-sammenhæng.
Det er mildt sagt bekymrende, at den svenske chef for Revisionsretten vælger at tilpasse sig det dårligste af EU-administrationens kultur, nemlig lukkethed og hævnlyst over for ansatte, der vælger at udtale sig.
I den svenske grundlov og i den svenske debat hyldes ytringsfrihed som en uundværlig del af effektiv kontrol af det demokratiske og offentlige system. Vi mener, at dette er vigtigt for demokratiet. Vi mener, at der er brug for flere EU-ansatte, som tør afsløre fusk og uregelmæssigheder. Hver gang en EU-tjenestemand bliver fyret på grund af sin åbenhed, mister vi noget i arbejdet for et åbent EU.
På baggrund af ovenstående har vi ikke kunnet støtte genvalg af de medlemmer, som for nærværende er medlemmer af Revisionsretten, og som åbenbart mener, at det er rigtigt at handle på denne måde. Vi har derfor valgt at undlade at stemme, når det gælder udnævnelsen af Giorgio Clemente, Jørgen Mohr, Aunus Salmi og Jan O. Karlsson.
Indstilling ved andenbehandling af Murhpy (A5-0099/1999)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte ja til betænkningen af Murphy. Det er efter min mening meget korrekt, at Europa-Parlamentet forsøger at undgå forsinket betaling i handelstransaktioner. Som repræsentant for pensionistpartiet er det dog mit ønske, at Parlamentet en dag også vil interessere sig for de offentlige forvaltninger, der står for pensionsudbetalingen til rettighedshaverne i de 15 medlemsstater. I Italien kan der f.eks. godt gå 10, 15 eller 20 år, før et ældre menneske - også en 90-årig - får udbetalt det beløb, som vedkommende har ret til. Det ville ikke gøre noget, at de 15 medlemsstaters offentlige forvaltninger blev betragtet på samme måde som privatpersoner i den forbindelse.

Ferrer
At styrke de små og mellemstore virksomheder og støtte foranstaltninger, som bidrager til at forbedre deres konkurrenceevne, har været et af Parlamentets målsætninger, fordi de spiller en fundamental rolle i forbindelse med jobskabelse, og fordi alle aktioner, som er rettet mod de små og mellemstore økonomiske aktører, fremmer den økonomiske vækst i Europa i al almindelighed og anviser en sikker vej til opnåelse af økonomisk og social samhørighed i Fællesskabet.
Forslaget til direktiv om oprettelse af foranstaltninger til bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner er derfor et godt instrument til at få bugt med de alt for lange og ofte urimelige betalingsfrister, som anvendes inden for visse basissektorer, og som er den vigtigste årsag til konkurs og de andre finansielle og investeringsrelaterede vanskeligheder, som de små og mellemstore virksomheder slås med.
Det er derfor, at jeg finder betænkningen af Murphy så positiv, og at jeg har stemt for den, for så vidt som at nævnte betænkning igen fremkommer med aspekter, som Rådet havde taget ud, da det udarbejdede sin fælles holdning, men som ubetinget er til fordel for de små og mellemstore virksomheder, ikke mindst forpligtelsen til ved lov at fastsætte nogle inddrivningsfrister for handelstransaktionerne, og at denne forpligtelse også omfatter de offentlige myndigheder. Lad os håbe, at Parlamentets stemme bliver hørt af Rådet, og at der en gang for alle bliver fastsat nogle harmoniserede, kontraktmæssige spilleregler for hele Unionen, som vil gøre det muligt at få bugt med den forsinkede betaling og nogle kreditorers dominerende stilling med hensyn til betalingsfrister og på denne måde forbedre de små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne.

Titley
Hr. formand, jeg støtter stærkt min Labour-kollega, Simon Murphys, udmærkede betænkning. Den giver yderligere beviser for, at Labour er besluttet på at skabe et miljø i hele Europa, hvor igangsættere og virksomheder kan blomstre.
Forsinkede betalinger ligefrem kvæler flere levedygtige virksomheder, særlig mindre virksomheder. Mange bliver tragisk nok uden egen skyld tvunget ud i betalingsstandsning som følge heraf. Igangsættere bliver unødvendigt ruinerede, arbejdspladser går unødvendigt tabt, den økonomiske vitalitet bliver unødvendigt lammet.
Men denne foranstaltning vil hjælpe små virksomheder med at gå til modangreb. Kreditorerne vil få ret til at opkræve en lovbestemt rente af deres gæld, hvilket vil opmuntre skyldnere til at betale hurtigt. Desuden vil kreditorerne også være i stand til at få dækket deres omkostninger ved inddrivning af gældsposter, hvis gælden ikke bliver betalt.
Når der indføres større sikkerhed ved forretningstransaktioner i hele Europa, vil mindre virksomheder føle sig mere trygge ved at handle ikke bare i Det Forenede Kongerige, men også inden for hele det indre marked.
Medlemskab af det indre marked, den største handelsblok i verden, er af afgørende betydning for arbejdspladserne i det nordvestlige England. Næsten 40% af de små og mellemstore virksomheder i denne region har handelsforbindelser med andre medlemsstater. Som en del af det indre marked har de adgang til over 370 millioner mulige kunder - over seks gange flere end i Det Forenede Kongerige alene. Om få år vil de som følge af udvidelsen af Den Europæiske Union få adgang til 500 millioner mulige kunder - det er lige så mange som det amerikanske og japanske marked tilsammen.
Labour-regeringen er besluttet på at få det indre marked til at virke til gavn for erhvervslivet i Det Forenede Kongerige. Ved at give virksomheder fra Det Forenede Kongerige den tillid, de behøver for at gå ud på disse markeder, vil denne foranstaltning hjælpe og forøge handel, vækst og beskæftigelse både i det nordvestlige England og i hele Storbritannien.
Betænkning af Papayannakis (A5-0101/1999)

Berthu
Hr. formand, hvis det havde været Kommissionens ønske at levere beviset for, at Frankrig gør ret i at opretholde sin embargo mod britisk oksekød, kunne den ikke have gjort det bedre end ved i dag at forelægge os sagsmappen om mærkning.
Faktisk har vi tit måttet høre, at det i virkeligheden ikke var nødvendigt med denne embargo, og at det ville være tilstrækkeligt, at oksekødet blev rigtigt mærket, for at den fornuftige forbruger ikke købte kød, som kommer fra Storbritannien. Det er et lidt mærkeligt ræsonnement, eftersom det ville være det samme som at sende de forbrugere i døden, som ikke læste etiketterne ordentligt. Det ville naturligvis være en uacceptabel kapitulering fra statens side. Men under alle omstændigheder er denne undskyldning nu overhalet af sagsmappen fra i dag, hvor vi erfarer, at forpligtelsen til at udføre mærkning af oksekød yderligere vil blive udskudt.
Hvad drejer det her sig om? I begyndelsen af 1997, midt i krisen med kogalskab, havde Rådet besluttet at indføre et identificeringssystem for køer helt tilbage fra produktionsstedet, samt en mærkning af kødet, som i et første tidsrum var fakultativ, men som skulle være obligatorisk fra 1. januar 2000. Men som den skæbnesvangre dato nærmer sig, indrømmer Kommissionen over for os, at intet er parat, og at forpligtelsen først kan træde i kraft, når der er gået yderligere ét år.
Det betyder, at vi i dag i Den Europæiske Union, efter flere års forsømmelighed, stadig ikke er i stand til at garantere en effektiv sporing af oksekødet. En fransk forbruger, som importerer ravioli fra Italien, kan absolut ikke vide, om de ikke indeholder kød fra britiske køer med kogalskab.
Over for en sådan forsømmelighed er det forbløffende at se, at Kommissionen slæber Frankrig for Domstolen, fordi det har opretholdt sin embargo. Aldrig har vi så tydeligt som i dag set, i hvor høj grad varernes frie bevægelighed inden for det fælles marked tilsidesætter ethvert andet hensyn.
Ganske vist er den franske regering gået i fælden rent juridisk ved at acceptere Amsterdam-traktaten, hvori tendensen er at fjerne regeringens ret til at beskytte. Men denne ret er ukrænkelig. Det er aldrig for sent at komme til besindelse og tage den tilbage fra Kommissionen.

Fatuzzo
Hr. formand, jeg er meget glad for, at denne bestemmelse om en mærkning og identifikation af kvæg er blevet vedtaget, men jeg ville også ønske, at borgere og personer blev mærket, navnlig pensionisterne. Man skulle kunne vide, hvornår de er født, og hvad de består af, eftersom jeg ofte har lagt mærke til, at de bliver betragtet som numre. Jo, den offentlige forvaltning betragter de ældre borgere, der anmoder om pension, som numre - jeg minder om, at jeg er repræsentant for pensionistpartiet, og jeg har været vidne til dette mange gange - og jeg ville derfor ønske, at man i praksis satte billeder op af disse borgere, og at vores borgere blev mærket og i det mindste ligestillet med kvæget.

Martinez
Vi har her til behandling mærkning af oksekød, ligesom vi tidligere behandlede mærkning af genetisk manipulerede organismer. I virkeligheden er mærkning blevet det magiske instrument. Takket være mærkning skulle der herske fødevaresikkerhed, forbrugerne skulle være beskyttet, og vores kolleger fra De Grønne kunne være tilfredse med at have sikret menneskeheden fødevaremæssig overlevelse ...
I virkeligheden er mærkning et af disse bedragerier, som de europæiske ledere ynder for at dæmpe uroen hos vores medborgere uden reelt at løse noget som helst problem.
Allerede mærkningen af genetisk manipulerede organismer burde have været advarsel nok. Faktisk ved man ikke rigtig, hvad man skal skrive på etiketterne. Skal man f.eks. skrive "produceret ved hjælp af bioteknologier"? I så fald, hvis det både er "bio" og oven i købet "tekno", vil forbrugerne kaste sig over det.
Men med mærkningen af oksekød viser Kommissionen, at dens næse er lang som på en Fællesskabernes Pinocchio. Her ser vi nu institutionen i Bruxelles, som i 1997 indførte mærkning af oksekød, stå i dag og forklare os, at den ikke teknisk er i stand til at identificere køernes oprindelse.
Men hvis man ikke kan fastslå, hvor køerne kommer fra, hvordan kan man så forsikre os om, at det britiske oksekød ikke frembyder nogen som helst fare? For ét af to: Enten ved man, hvor køerne kommer fra og kan indestå for ophævelsen af embargoen mod britisk kød, men samtidig kan man så mærke disse køer, eller også kan man ikke mærke disse køer, da man ikke ved, hvor kødet kommer fra, men hvordan kan man i så fald hæve embargoen? Med andre ord, i løbet af én og samme uge kan man tvinge Frankrig til at hæve embargoen med henvisning til en sikker sporing af kødet og afvise mærkning med henvisning til, at det er teknisk umuligt at spore køernes oprindelse.
Hvem tror i virkeligheden på, at man i løbet af de tre år siden 1997 ikke har været i stand til at mærke kødet med angivelse af, hvor oksen kommer fra? Så meget mere, som hvis man er i stand til at angive, hvor slagteriet ligger, som det allerede er tilfældet, så kan man ikke være ude af stand til at angive, hvor den slagtede okse kommer fra.
I virkeligheden blæser Kommissionen på både forbrugere og borgere. Bruxelles vil kun én ting, og det er at sikre fri bevægelighed for produkter, kapital og indvandring og i dag altså forurenet britisk oksekød. For enhver pris og uden nogen form for hindringer. Sagen er, at en mærkning selvfølgelig ville føre til, hvad man godt ved: En faktuel boykot af britisk oksekød fra forbrugernes side, som ikke føler trang til at sætte den smule hjerne over styr, som de har tilbage efter at være blevet proppet med tv-nyheder.
Dybest set er sloganet for Kommissionen og for hele den igangværende opbygningsproces "profit før liv", og det har det været siden "Europas fædre" lagde grunden til den langsomme hjernedød. Og det i en grad, så den eneste mærkning, der ville indebære sikkerhed, var at skrive "tjenestemand, oprindelse: Bruxelles".

Schnellhardt
Den forordning, som skal ændres efter forslag fra Kommissionen, blev for to år siden i lyset af BSE-krisen betegnet som et centralt tema og en vigtig beslutning i forbindelse med den europæiske forbrugerbeskyttelse.
Målet med forordningen skulle være at sikre beskyttelsen af dyrs og menneskers sundhed og at styrke eller genoprette forbrugernes tillid til kvaliteten af oksekød og kødprodukter.
Hvad var det, der i sin tid fik Rådet til at vedtage denne forordning? Var det måske et forsøg på at signalere til borgerne, se her, vi gør alt, hvad vi kan, for at afslutte BSE-krisen; og samtidig havde man hverken dengang eller i dag virkelig til hensigt - det står desværre fast - at gennemføre denne forordning. Men, mine damer og herrer, det er at føre borgerne bag lyset og samtidig at gøre den europæiske forbrugerbeskyttelse en bjørnetjeneste. Javist, i nogle diskussionsindlæg i forbindelse med første- og andenbehandlingen blev der udtrykt bekymring for, om lovteksten eventuelt var for streng og ville give vanskeligheder i forbindelse med gennemførelsen. Det blev altså nævnt. Hvis det er årsagen, så ville man have haft lejlighed til at ændre det. Denne chance har man desværre ikke udnyttet. At nogle medlemsstater har svigtet - jeg kunne i øvrigt godt lide at vide, hvilke medlemsstater der er tale om - er den ene side af medaljen; Kommissionens uansvarlige opførsel er den anden. Lad mig i denne forbindelse minde Kommissionen om nogle vedtagne datoer. Allerede den 31.12.1999 - altså om 16 dage - skulle Kommissionen drive et edb-register. Er dette register klar til brug? Det samme spørgsmål må man stille med hensyn til medlemsstaternes rapporter om gennemførelsen af mærkningssystemet for oksekød; disse rapporter skulle være indsendt til Kommissionen senest den 1. maj 1999 - foreligger disse rapporter?
Det er klart, at den forsinkelse med gennemførelsen, som er opstået, med alle disse skridt ikke er opstået fra den ene dag til den anden. Allerede i begyndelsen af året kunne Kommissionen se, at fristerne ikke ville kunne overholdes. Jeg undrer mig derfor over, at Parlamentet ikke er blevet orienteret om denne udvikling på et tidligere tidspunkt - allerede i juli ville det have været muligt.
I dag taler vi om en udsættelse af forordningens ikrafttræden uden virkelig at være informeret om, hvordan det går med gennemførelsen i de enkelte medlemsstater, uden at vide, hvor lang tid man har brug for til denne gennemførelse, og især hvilke skridt der egentlig mangler.
Den oprindelige hensigt med forordningen - at skabe tillid til den europæiske forbrugerbeskyttelse - ville med et sådant initiativ blive vendt til det modsatte. Det forslag fra Kommissionen, som nu foreligger, er i mine øjne konfust og informerer ikke om de sande bevæggrunde. Derfor kan jeg ikke stemme for Kommissionens forslag.

Titley
Hr. formand, jeg går helt ind for at mærke oksekød. De reformer af oksekødsproduktionen, der blev indført i Storbritannien efter oksekødskrisen, har nu gjort britisk oksekød til noget af det sikreste og kvalitativt bedste i hele verden. Med tiden er jeg sikker på, at forbrugerne ikke bare i Storbritannien, men i hele EU, vil erkende dette og aktivt efterspørge britisk oksekød. Fuld mærkning vil derfor være til fordel for de britiske oksekødsproducenter.
Hvis en sådan tillidsskabende foranstaltning også kan fremskynde en afslutning på det ulovlige franske forbud mod britisk oksekød, så meget des bedre.
Borgerne i EU vil kende godt oksekød, når de ser det. De vil også kende lovovertrædelser og hykleri, når de ser det. Det franske forbud mod britisk oksekød er, som alle andre end den franske regering er enige om, ulovligt og helt urimeligt. Det franske forbud mod britisk oksekød er også hyklerisk og uværdigt for den franske regering, der påstår at befinde sig i Europas hjerte. Deraf de britiske Labour-medlemmers værdige udvandring under den officielle åbning af den nye parlamentsbygning i tirsdags. Medlemmerne af Europa-Parlamentet bør ikke lovgive på EU's vegne i et land, der bryder EU's love.
I modsætning hertil kan jeg kun prise den tilbageholdenhed og respekt for loven, som landbrugerne i det nordvestlige England og hele Storbritannien har vist under hele denne krise. Jeg opfordrer dem til fortsat at vise en sådan ansvarlighed.
Jeg opfordrer også Kommissionen til hurtigt at anlægge sag mod den franske regering. Desuden opfordrer jeg Kommissionen til at undersøge mulighederne for kompensation til de hårdt pressede oksekødsproducenter, hvoraf mange bliver tvunget i knæ af forbuddet mod oksekød. I denne forbindelse glæder jeg mig over nye forslag fra min Socialdemokratiske Gruppe om en europæisk domstol, der skal tage sig af små krav for at hjælpe folk, der bliver stillet over for ruin som følge af fremtidige EU-stridigheder.
Vi bør imidlertid ikke glemme, hvor ansvaret for denne krise i sidste instans befinder sig. Det var Torierne, de britiske konservative, der ved en slap lovgivning fremprovokerede denne krise. Det var Torierne, der ved deres latterlige oksekødskrig eskalerede den. Og det er Torierne, der nu gennem deres uansvarlige opfordring til ulovlig gengældelsesboykot forsøger at få krisen for deres eget parti vendt til politisk fordel. Mens Torierne fortsætter med at lege politikere, fortsætter Labour imidlertid med støtte fra NFU (det britiske landbrugsråd) med at arbejde for at få forbuddet hævet.
Det Europæiske Råd i Helsinki

Maes
Hr. formand, Den Europæiske Fri Alliance har også godkendt aftalen fra topmødet i Helsinki. Jeg har i den forbindelse nogle bemærkninger, som kan ses som en stemmeforklaring. Parlamentet har noteret sig, at Tyrkiet er optaget som ansøgerland. Denne udtryksmåde viser klart, at mange af Parlamentets medlemmer har en kritisk holdning hertil. På vegne af Den Europæiske Fri Alliance tilslutter jeg mig udtrykkeligt denne holdning. Vi mener ikke, at det var det rigtige tidspunkt i betragtning af, at den kurdiske situation ikke er kommet nærmere en løsning med hensyn til selvbestemmelse for kurderne, og at krænkelserne af menneskerettighederne ikke er ophørt. Vinderen af Sacharov-prisen, Leyla Zana, der stadigvæk er fængslet, er et godt eksempel på, at ytringsfriheden og menneskerettighederne ikke håndhæves. Derfor var det ikke det rette tidspunkt. Spørgsmålet er, om der overhovedet er et rigtigt tidspunkt.
Min anden bemærkning vedrører vores skuffelse over den institutionelle reform. Vi mener, at regionerne, som har konstitutionel suverænitet, også skal være i stand til at udøve den inden for rammerne af Europa. Europa udgøres ikke kun af medlemsstater. Demokratiet i Europa skal uddybes.

Berthu
Hr. formand, det mest bemærkelsesværdige, set med vores øjne, ved Det Europæiske Råds møde i Helsinki var fraværet af enhver langsigtet politisk vision hos stats- og regeringscheferne, som besluttede en udvidelse af hidtil uset omfang med den mulige forøgelse med 13 nye medlemmer, uden på noget tidspunkt at levere de begrebsmæssige redskaber, der kunne gøre det muligt at forestille sig institutionelle strukturer, som ville være i stand til at håndtere en sådan udvidelse.
Denne gang når modsigelsen sit højdepunkt med tilføjelsen af Tyrkiet på listen over officielle kandidater. Uanset at den tyrkiske premierminister dagen efter topmødet erklærede, at Tyrkiet anså sit medlemskab af Den Europæiske Union for at være en, jeg citerer, "medfødt rettighed" - hvilket i øvrigt giver en idé om den beskedenhed, hvormed han er parat til at komme ind gennem døren til Den Europæiske Union - er det klart for alle iagttagere, som insisterer på at tænke frit og uafhængigt, at en sådan ankomst ville ændre Unionens natur dybtgående.
Kan man f.eks. forestille sig fri bevægelig for personer mellem Tyrkiet og de vesteuropæiske lande, praktisk talt uden kontrol, som det i dag praktiseres internt i Unionen? De såkaldt ansvarlige stats- og regeringschefer må virkelig befinde sig langt fra realiteternes verden for ét øjeblik at forestille sig dette.
Alligevel bliver de ved med at tale for en nærmest besynderlig løsning, nemlig en udvidelse af antallet af afstemninger med kvalificeret flertal, som den franske præsident, Jacques Chirac, i øvrigt netop har gentaget i forgårs foran denne forsamling. Hele konføderalismen gentager sine traditionelle opskrifter, besværgende og fuldstændig fantasiløst.
Vi har det indtryk, at vi står med et institutionelt system, der driver for vind og vove, ude af stand til at forestille sig sin egen fremtid - medmindre da Rådet gør sig forestillinger, som det ikke tør fortælle os om - et system, der synes at være en fange af konsekvenserne af en udvidelsesbeslutning, som det ikke evner at kontrollere.
Den tyrkiske premierminister gjorde sig til af at have haft Washingtons støtte til sit kandidatur til Den Europæiske Union, og man må sige, at denne indgriben har været effektiv. Han tilføjede endog, at der behøvedes, og jeg citerer, "mindre tid end man tror, før Tyrkiet er fuldgyldigt medlem af Unionen". I denne rytme behøves der også mindre tid, end man tror, før Unionen automatisk ødelægger sig selv.
(Spredt bifald)

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, CDU/CSU-gruppen kan kun tage beslutningen om Tyrkiets kandidatstatus til efterretning med stor beklagelse. Vi anser denne rådsbeslutning for at være en skæbnesvanger fejl, fordi den på langt sigt snarere vil belaste end fremme relationerne til denne vigtige og pålidelige partner. Også Rådet ved, at kriterierne for en optagelse ikke er opfyldt og heller ikke bliver det inden for en overskuelig fremid, eftersom Tyrkiet ikke engang er indstillet på at ændre centrale regler i landets forfatning, som f.eks. militærets indflydelse. Derfor må de forventninger, der er vækket i Helsinki, nødvendigvis ende med skuffelser.
Derfor ønsker vi, at relationerne til denne vigtige partner ikke baseres på et urealistisk medlemskabsperspektiv, men på en partnerskabsforbindelse inden for en så snæver økonomisk ramme som muligt ved at opfylde forpligtelserne i toldunionsaftalen.
Relationerne til Tyrkiet er for vigtige til, at man kan basere dem på den hykleriske akt fra Helsinki!

Blak og Lund
. De danske socialdemokrater har i dag stemt for beslutningen om resultatet af Det Europæiske Råds møde den 10.-11. december i Helsinki.
Det vigtigste resultat af topmødet var, at EU hermed har bekræftet de ambitiøse planer om udvidelsen af EU, hvilket bl.a. indebærer, at der nu indkaldes til en regeringskonference, der skal muliggøre denne optagelse af nye medlemsstater. Vi har under hele forberedelsen til topmødet såvel som med henblik på den kommende regeringskonference lagt vægt på, at der blev opstillet en realistisk dagsorden, der gør det muligt at nå et resultat inden udgangen af 2000. Vi er derfor meget tilfredse med de konklusioner, der er truffet i Helsinki på dette område. Det er vigtigt, at der i løbet af regeringskonferencen ikke kommer flere nye emner, der umuliggør overholdelse af den meget stramme tidsplan. Det bedste eksempel på, hvor vanskeligt det kan være at bringe nye emner ind, er vel sagen om den såkaldte skattepakke. Det er ærgerligt, at man ikke nåede et resultat på dette område allerede i Helsinki, men forhåbentlig kan sagen løses senest på det kommende topmøde i Lissabon til sommer.
I tiden forud for topmødet har vi flere gange advaret mod, at EU skulle udvikle sig til en egentlig forsvarsalliance. Vi har derfor med tilfredshed noteret os, at Det Europæiske Råd klart har slået fast, at der ikke skal oprettes en europæisk hær, men at der fokuseres på konfliktforebyggelse og civil krisestyring.

Figueiredo
Vedrørende Det Europæiske Råd i Helsinki den 10. og 11. december, og uafhængigt af senere overvejelser, fremhæver vi fire beslutninger, der fortjener følgende kommentarer:
Det er med bekymring, at vi bemærker os udkastet til den næste regeringskonference, der kan åbne døren for, at der bliver dannet "direktorier", og at EU's føderalistiske tendenser forstærkes.
Idet vi beklager, at Rådet har besluttet at acceptere Tyrkiet som kandidat til optagelse, håber vi, at der i det mindste ikke bliver taget yderligere skridt, så længe dets regering ikke træffer de nødvendige foranstaltninger, hvad angår menneskerettighederne, folkeretten med hensyn til grænsedragning, gennemførelse af FN's beslutninger vedrørende Cypern og en politisk løsning på det kurdiske spørgsmål.
Vi er kritiske over for beslutningen om at udvikle EU's midler til militær indgriben i kriser inden for rammerne af en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik som en styrkelse af den europæiske søjle i NATO, ligesom vi forkaster den militaristiske opfattelse af krig som løsning på internationale konflikter. Tværtimod må der tages nye initiativer til afrustning og forbud mod atomprøvesprængninger.
Endelig anser vi det for afgørende, at der ofres større opmærksomhed på kvalitet i beskæftigelsen, reduktion af arbejdstiden og større værdighed for lønarbejderne i stedet for den stadige insisteren på fleksibilitet og løntilbageholdenhed.

Queiró og Ribeiro e Castro
Vi har stemt imod det fælles beslutningsforslag om Det Europæiske Råd i Helsinki, fordi ændringsforslag - især UEN-gruppens - der kunne forbedre kapitlerne om udvidelsen, regeringskonferencen og de eksterne forbindelser, er blevet forkastet.
Vi har derimod udtrykkeligt tilsluttet os specielt punkt 19-27 (konkurrenceøkonomi og beskæftigelse) og 29-34 (miljø, folkesundhed og bekæmpelse af organiseret kriminalitet og narkotika).
Vi glæder os over, at Det Europæiske Råd har fastholdt og synes fortsat at fastholde den mellemstatslige metode som kernen i EU's institutionelle system, og vi tager afstand fra den blinde tro, som mange har på, at Europa-Parlamentet skal overtage alting, samtidig med, at de nedvurderer og ønsker at fjerne de nationale parlamenters rolle i den europæiske proces - en uantagelig fejl.
Vi er også uenige i hastværket med hensyn til Tyrkiet.
Hvad angår forholdene uden for EU, beklager vi særligt, at den meget alvorlige situation i Angola end ikke nævnes, ligesom de manglende forbehold over for den hovedløse aftale med Mexico, der favoriserer NAFTA-landene generelt, men forringer den gensidige markedsadgang og alvorligt skader europæiske industriinteresser. Vi beklager endvidere, at der intet siges om Rusland, der kunne justere tonen i nogle af de overdrivelser, der findes i beslutningen om Tjetjenien.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.

Priser på bøger i Tyskland og Østrig
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0038/99) af Rothley og andre om faste bogpriser i Østrig og Tyskland.

Rothley
Hr. formand, hr. kommissær, De var lidt fortørnet over, at Parlamentet ville beskæftige sig med dette spørgsmål. Men er det nu også virkelig kun en administrativ afgørelse? Drejer det sig virkelig kun om at anvende gældende ret? Jeg tror det ikke. De havde mulighed for at give en dispensation. Det gjorde De ikke! Det er en politisk afgørelse. F.eks. i Frankrig har lovgivningsmagten efter bitre erfaringer besluttet at indføre faste bogpriser ved lov. Det er en politisk beslutning. Når vi taler om kulturel mangfoldighed, og om at vi må støtte den litterære og videnskabelige produktion, så taler vi politik. Når vi mærker - jeg mener ikke Dem, men andre i Kommissionen - at nogle har udskiftet deres fadervor med et "shareholder-value-vor", så taler vi politik.
I mellemtiden har vi nærmet os hinanden i denne sag. Jeg har sagt, at man kan forsvare beslutningen om ikke at give nogen dispensation. Men så har vi brug for et nationalt fastprissystem, som også fungerer. Jeg er meget taknemmelig over, at De accepterer, at man har brug for regler for eksport og reimport. Det er i grunden et generelt retsprincip, at man ikke må omgå en lovgivningsmæssig situation. Vi mangler imidlertid regler for import. Det er det afgørende punkt, som vi mangler at diskutere.
Hvordan skal reglerne for importen se ud, for at det nationale fastprissystem ikke bliver omgået? Hvis vi kan blive enige om dette punkt, så tror jeg, vi har løst problemet.
Mit forslag er, at vi bør tilstræbe en løsning på grundlag af den franske lovgivning. Det er meningsløst, at vi i Den Europæiske Union har et kludetæppe af forskellige lovbestemmelser! Derfor lyder min bøn til Kommissionen: I Frankrig har vi en ordning, som fungerer. Giv også de andre, tyskerne, østrigerne, mulighed for enten ved lov eller ved aftale at finde en ordning, som fungerer på en tilsvarende måde!

Monti
Jeg vil gerne takke hr. Rothley for hans forespørgsel og hans indlæg, og jeg minder om, at jeg har haft lejlighed til at uddybe dette emne sammen med ham.
Først vil jeg gerne sige, at Kommissionen begyndte at beskæftige sig med den tværnationale ordning for faste bogpriser, der er gældende i Tyskland og Østrig, længe før den østrigske virksomhed Libro indgav sin klage, en klage, der stammer fra 1996. Den pågældende sag begyndte nemlig i 1993 med de tyske og østrigske forlags anmeldelse til Kommissionen af de tværnationale aftaler. Herefter fulgte - i henholdsvis 1994, 1995 og 1996 - klagerne fra to tyske boghandler og fra det østrigske arbejdskammer, der er et organ, som også har til opgave at varetage forbrugernes interesser. Kommissionen har endnu ikke afsluttet undersøgelsen af de pågældende tilfælde og kan derfor ikke allerede nu udtale sig om den eventuelle afgørelse af de igangværende sager. Det er Kommissionens pligt kun at drøfte de enkelte igangværende tilfælde i forbindelse med konkurrenceret med de berørte parter. Kommissionen kan dog udtale sig om de generelle aspekter, der blev taget op i den mundtlige forespørgsel, hvilket jeg er meget glad for at kunne gøre her i Parlamentet i dag.
Nationale ordninger for faste bogpriser kan tage udgangspunkt i en national lovgivning eller i aftaler mellem virksomheder, i det foreliggende tilfælde mellem forlag og boghandler. Man kan ikke helt sammenligne en sådan lovgivning og en aftale mellem virksomheder, da det er forskellige bestemmelser i traktaten, der gælder for dem. De ordninger, der tager udgangspunkt i lovgivningen, skal undersøges på baggrund af traktatens artikel 28, mens aftaler mellem virksomheder skal være forenelige med traktatens artikel 81. Domstolens retspraksis skal naturligvis respekteres i begge tilfælde. Kommissionen er af den opfattelse, at de nationale ordninger for faste bogpriser, som tager udgangspunkt i aftaler mellem virksomheder, er forenelige med Fællesskabets konkurrencebestemmelser, såfremt de ikke medfører en betydelig ændring af handlen mellem medlemsstaterne. I sådanne tilfælde er det ikke artikel 81, der er gældende. Hvad angår de ordninger, der tager udgangspunkt i lovgivningen, kan enhver medlemsstat frit vedtage en lovgivning, når blot den er forenelig med det i traktaten stadfæstede princip om varernes frie bevægelighed. Det tilkommer de nationale myndigheder at træffe dette valg.
For mere specifikt at komme ind på den franske lovgivning - som hr. Rothley henviste til - sådan som den så ud dengang, slog Domstolen fast i sin dom af 10. januar 1995 i sag 229/83, Leclerc mod "Au blé vert", at i forbindelse med national lovgivning om en ordning for faste bogpriser skal bestemmelser, der "foreskriver overholdelse af den salgspris, som forlæggeren har fastsat, medmindre det på grundlag af objektive kriterier kan godtgøres, at bøgerne er eksporteret udelukkende med henblik på reimport for derved at omgå en sådan lovgivning", anses for foranstaltninger med tilsvarende virkning som de indførselsrestriktioner, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 28 (tidligere artikel 30).
Endelig vil jeg gerne bemærke, at sådanne lovgivninger i Tyskland og Østrig ikke bidrager til harmoniseringen af europæisk ret. Der er nemlig forskellige medlemsstater, som aldrig har haft en ordning for faste bogpriser, og der er andre medlemsstater, som havde en sådan ordning, men som har ophævet den, bl.a. Belgien, Irland og Det Forenede Kongerige, der som bekendt deler sprog med en anden medlemsstat.

Ebner
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, spørgsmålet om faste priser på bøger er et eminent kulturpolitisk spørgsmål. Alene den omstændighed, hr. formand, hr. kommissær, at jeg her og nu henvender mig til Dem på tysk, viser, at et fastprissystem ikke kun kan være et nationalt problem, men et grænseoverskridende anliggende, som berører en række sprogøer også uden for Tyskland og Østrig.
Bogen er et kulturgode, skriften er den første nedfældede form for sprog, for sproglig identifikaiton. Og jeg tror, at selvom det er vigtigt at overholde konkurrencenormerne, må spørgsmålet om det kulturelle aspekt betragtes som lige så vigtigt og ligeværdigt. Når de eksisterende lovmæssige muligheder inden for Den Europæiske Union endnu ikke giver mulighed for grænseoverskridende lovbestemmelser på dette område, så håber jeg, at vi i fremtiden vil nå frem til sådanne bestemmelser, efter at også kulturministrene fra Østrig og Tyskland i februar sidste år fastsatte og skriftligt dokumenterede dette tema som en grænseoverskridende nødvendighed.
Jeg tror, at der for at beskytte forfatterne og forlagene må findes en ordning, om ikke i den eksisterende form som grænseoverskridende initiativer, så som nationale ordninger. Problematikken med importen, om den nu er af aftalemæssig eller lovmæssig natur, er centralt i denne forbindelse. Jeg håber, at den tilnærmelse, som hidtil har fundet sted mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet, som tog dette tema op flere gange allerede i den sidste valgperiode, både i Kulturudvalget og i salen, også vil fortsætte. Og som kollega Rothley allerede har sagt, så går det ikke an, at vi får et kludetæppe i Europa, vi har brug for en fornuftig ordning, som nok ikke er optimal, og som opfylder det, som de involverede organisationer ønsker. Den franske model kunne være en brugbar, levedygtig løsning for den nærmeste fremtid.
Dermed håber vi, hr. kommissær, at De og Kommissionen kan opfylde dette ønske fra Parlamentets side, som Parlamentet har ytret her og i dokumenterne til denne lovgivning.

Prets
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil nøjes med at nævne tre punkter. Der kunne siges meget, men kollegerne har allerede bidraget meget til dette emne med de faste bogpriser. For mig er det første punkt, at man understreger vigtigheden af at have professionelle boghandler, at vi satser på kvalitet og ikke på kvantitet, at vi har hårdt brug for den faglige vejledning, specialudbuddet af litteratur, hvad angår videnskab og fagbøger, og også for individuel betjening og vejledning. Jeg tror også, at det tjener til at støtte de små og mellemstore virksomheder, hvis bevarelse jo er en meget vigtig faktor i Den Europæiske Union, og det praktiseres meget godt og illustrativt med de professionelle boghandlere.
For det andet er det meget vigtigt for mig at gøre opmærksom på det grænseoverskridende sprogområde. Vi taler altid om mangfoldigheden i den europæiske kultur, om mangfoldigheden af sprog, som skal vokse sammen, med samtidig bevare deres egen identitet. Derfor er det nødvendigt, at disse bøger også kan sælges hen over grænserne uden problemer.
Det allervigtigste punkt for mig er bogens kulturelle opgave og samfundets forpligtelse over for litteraturen og kunsten, og netop i en tidsalder med nye medier er det nødvendigt at give bogen særlig støtte. Kunst og kultur er, som vi ved, en meget betydningsfuld økonomisk faktor, og det gælder også for bogen. Hvis vi ser på trykkerne, forlagene, oversætterne, handelsleddet og mange flere, så ved vi, hvor vigtig boghandlen er, og hvor vigtig kunsten er også for beskæftigelsen. Det må imidlertid ikke betyde, at vi ser kunst og kultur som en rent økonomisk faktor. Kunst og kultur har brug for støtte fra samfundets side. De er en nødvendighed, vi har et ansvar over for dem, og vi kan ikke på alle punkter behandle dem efter de normale konkurrenceregler.
Derfor vil jeg gerne opfordre Dem til, hr. kommissær, at sætte de store virksomheders interesser i baggrunden til fordel for kulturen og den kulturelle mangfoldighed, men også til fordel for den professionelle boghandel, og træffe Deres afgørelser i tilfældet Libro efter den franske lovgivnings principper og give den tyske og østrigske boghandel tilstrækkelig tid til at kunne tilpasse de faste priser til disse principper. Jeg tror, at man hermed løser en meget vigtig kulturel opgave, hvor det kun på overfladen ser ud, som om det er erhvervslivet, der får ulemperne. Jeg tror, at det også vil være en gevinst.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er meget glad for, at De er til stede i Parlamentet for at behandle denne sag. Efter min mening, og jeg tror, at det gælder for alle de tilstedeværende, er information meget vigtigt for demokratiet og, som det allerede er sagt, for bevarelsen af vores kultur. Jeg understreger især det kulturaspekt, nemlig bøgers kulturelle betydning. Det er netop grunden til, at bøger skal indtage en særstilling i kulturpolitikken.
I de fleste lande modtager bøger ingen støtte i modsætning til andre kulturformer, men det er heller ikke nødvendigt. Staten skal efter min mening især skabe betingelser. Derfor er der i mange lande i Europa, herunder Nederlandene, som jeg repræsenterer, faste priser på bøger. Således undgås det, at den indbyrdes konkurrence forvrides i et sådant omfang, at det brede og differentierede udbud udtyndes, og den nemme adgang til information går tabt.
De har netop selv sagt, at medlemsstaterne selv skal angive, hvilke foranstaltninger de træffer, om de indgår aftaler eller laver lovgivning, men hr. kommissær, sprog kender ingen grænser. Derfor har jeg tre spørgsmål om den grænseoverskridende faste bogpris. Det er en hastesag for mange europæiske lande. Der er lige kommet nogle ting frem om Tyskland og Østrig, men også i Nederlandene følges udviklingen på dette område nøje. Det er vigtigt for det nederlandske sprog og naturligvis også for andre sprogområder.
Det første spørgsmål vedrører den store mobilitet af mennesker og den nye udvikling gennem e-commerce, som bevirker, at grænserne langsomt forsvinder. Mener De ikke, at mangelen på en grænseoverskridende fast pris eller ophævelse heraf f.eks. især for små virksomheder, og hermed kommer jeg også tilbage til beskæftigelsen, indebærer den risiko, at de nationale regler sættes ud af kraft på grund af den store import? Der er fare for, at de små boghandlere, især på landet og i små byer, forsvinder, og dermed formindskes adgangen til bøger.
Mit andet spørgsmål omfatter den kulturelle integrations store betydning, som også kommer til udtryk i indledningen til de mundtlige spørgsmål. Jeg mener, at dette aspekt tages utilstrækkeligt med i overvejelserne. Den kulturelle integration over nationale grænser hindres, hvis den faste bogpris bortfalder, og det er netop vigtigt at fremme bøger i lande, som tilhører det samme sprogområde. Jeg mener, at netop den faste bogpris er et godt instrument til at fremme dette. Jeg er helt enig med kollegerne. De regler, som nu fastsættes, må ikke være et kludetæppe. Alle landene gør bare noget, men det er bedre at finde bedre løsninger. Jeg anmoder Dem derfor om, at der hurtigt gøres noget, for det er en meget langvarig sag. Jeg har gennem mit eget arbejde haft med denne sag at gøre i mange år. Jeg mener, at det er på tide, at knuden hugges over.
Det tredje spørgsmål drejer sig om min bekymring med hensyn til omvejene, for tror De ikke, at den faste bogpris nemt kan undergraves fra andre medlemsstater i det samme sprogområde på grund af disse omveje, og at det ikke er særligt effektivt at beskytte bogens særlige værdi som kulturobjekt og bogmarkedernes særlige betydning for kulturen?
Det var de tre punkter, som jeg ville henlede opmærksomheden på. Jeg mener ikke, at forbrugerne er interesseret i lavere priser. Forbrugerne er interesseret i kvalitet, og den skal være god og lettilgængelig.

Echerer
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, for en Grøn er syvethalvt minuts taletid som et slag i ansigtet - så lang tid tror jeg aldrig, vi har haft før. De ser, hvor vigtigt emnet er. Jeg vil ikke gentage alt det, som allerede er blevet sagt, og derfor måske ikke udnytte alle syvethalvt minut. Det vil De måske endda notere som en positiv ting.
For mig personlig ville et grænseoverskridende fastprissystem være et muligt svar på det mulige spørgsmål: "Hvad er egentlig europæisk kulturpolitik? Hvad betyder den, og hvad kunne den gøre?" Ved siden af markedet og konkurrencen har vi netop artikel 151. Denne artikel en naturligvis som bekendt i modstrid med artikel 81. Som hr. Rothley allerede har nævnt, ville det have været muligt at give en dispensation. Der var en overgangsfrist, men der kom ingen dispensation. Mit spørgsmål er, om det var en politisk eller en rent juridisk afgørelse? Er dette regionernes Europa, slagordene "kulturel mangfoldighed" og "de fælles sprogområders Europa" bare valgløfter? Arbejdes der ikke rigtigt seriøst med det? Rent juridisk betragtet, hr. kommissær, er De nødt til at gribe ind i dette tilfælde med det grænseoverskridende fastprissystem. Men jeg forstår ikke, hvor artikel 81 er gyldig for kulturen, men artikel 151 ikke er det for konkurrencen. Paragraffernes kraft vægtes forskelligt, juridiske tekster fortolkes, og naturligvis har den side, der har størst vægt, også større ret. Sådan er livet.
Jeg betragter imidlertid politik som et forsøg på at udligne tingene, som en bestræbelse på at skabe en balance. Jeg er hverken imod markedet eller konkurrencen, selvom det måske kan se sådan ud. Netop som kunstner har jeg dagligt været udsat for konkurrencen og er det fortsat, og nogle gange handler det om den nøgne eksistens. Måske er det netop derfor, jeg går ind for konkurrence. Men jeg går også ind for en europæisk kulturpolitik.
Nu har jeg imidlertid et problem, hr. kommissær. Nogle gange taler vi ikke om de samme ting, for vi har forskellige undersøgelser. De sagde, at De ville minde os om, at England ikke har faste priser sådan som Irland, selvom det er samme sprogområde. Her glemmer De det store amerikanske marked, som i høj grad også behersker disse to lande. De glemmer også den kulturelt anderledes tilgang til bogen, sådan som der nu engang findes en forskellig tilgang til bogen i alle medlemsstater. Jeg svarer med argumenter fra en fransk undersøgelse, som Kommissionen kun accepterer delvist eller slet ikke. De var så venlig i går at love mig at sende mig en liste over Deres undersøgelser, som De samler Deres informationer fra og træffer Deres beslutninger på grundlag af. For så længe vi ikke har de samme undersøgelser, taler vi om to forskellige ting og kan ikke nå frem til en konklusion.
Efter min mening har hverken Rådet eller Kommissionen påtaget sig den kulturelle opgave i Den Europæiske Union i sin helhed. Og jeg er bestemt ikke ude på at skære i støtteprogrammerne. De er vidunderlige, de er et meget stort skridt i den rigtige retning. Det er en floskel, som bliver brugt meget tit, men jeg mener det. Men det er for lidt, jeg savner en europæisk kulturpolitik. Den europæiske dimension i de støtteværdige kulturprogrammer findes vel i høj grad i bogen, og den koster endda ikke engang Unionen ekstra, kun forbrugeren. Jeg håber, De vil tillade, at jeg kalder forbrugeren for "kære læser".
Bogen er altså ikke kun en vare, den har en kulturel værdi, det er vi alle sammen enige om. Men hvad gør man for det i Kommissionen? Heller ikke jeg, hr. kommissær for konkurrence, kan fritage Dem fra det kulturpolitiske ansvar. Det kan vel ikke være rigtigt, at vi alle stringent kun træffer beslutninger i én retning og ikke ser hverken til højre eller venstre, hvor vi kan kombinere tingene! Jeg har forstået, at bogen ikke er nogen bil, og jeg troede, vi havde lovgrundlag for det. Men det synes ikke at være tilfældet.
Derfor beder jeg Dem, hr. kommissær, om at overveje vores forslag. Vi er alle enige om, at det også kan være et signal om, at konkurrencen ikke kun optræder som kulturens modstander, men at den også kan optræde som kulturens partner, for kulturpolitikken. Det kan også være et signal om, at - lad os analogt til den franske lov kalde det for det "europæiske" fastprissystem - det også er en helt klar opfordring til nationalstaterne om at tage ansvaret på sig i denne sag og ikke reagere med den sædvanlige floskel om, at det bliver afgjort i Bruxelles. Dermed kunne De også tage et stort skridt i den rigtige retning!

Boudjenah
Hr. formand, i løbet af 1998 iværksatte Kommissionen en procedure med hensyn til den aftale om bogpriser på tværs af grænserne, som er indgået mellem Tyskland og Østrig.
På grundlag af denne procedure, som påberåbte sig overholdelsen af de europæiske konkurrenceregler, sigtede Kommissionen i realiteten på at sætte spørgsmålstegn ved systemet med faste priser på bøger, et system som især gør det muligt at støtte litterær skaben og sikre, at små forlag og små boghandler overlever. Ved den lejlighed reagerede Europa-Parlamentet kraftigt og vedtog den 20. november 1998, næsten enstemmigt, et forslag til beslutning, som forsvarede den faste pris på bøger og anmodede Kommissionen om at tilpasse sin fællesskabspolitik til kulturens krav i spørgsmålet om aftalen om bogpriser.
Tilskyndet af den franske og den tyske regering har Rådet henholdt sig til Europa-Parlamentets position, da det den 8. februar 1999 vedtog en beslutning, som eksplicit bad om, at de eksisterende bogprissystemer kunne fortsætte. Rådets og Parlamentets fasthed fik Kommissionen til at anerkende, at konkurrencereglerne ikke mekanisk kunne appliceres på bogområdet. Den bekræftede dermed, at den hverken havde til hensigt at drage de kontraktmæssige aftaler i tvivl, som var indgået imellem visse medlemsstater, eller bestemmelserne i de nationale lovgivninger, såsom Lange-loven i Frankrig. Ikke desto mindre får Generaldirektoratet for konkurrence, nogle få måneder efter at den nye Kommission er indsat, denne til at handle imod aftalerne hen over grænserne og imod den faste pris på bøger.
Over for denne nye offensiv fra Kommissionens side, som ikke kan lade være med at give udtryk for sin vilje til at deregulere, var det nødvendigt at reagere hurtigt. Jeg glæder mig derfor over denne debat og over Europa-Parlamentets fornyede stillingtagen til dette spørgsmål. I min gruppes forslag til beslutning understreges det, at bøger først og fremmest er kulturgoder og derfor ikke bør underkastes konkurrencereglerne på samme måde som alle andre varer. Deres særpræg bør anerkendes fuldt ud i forbindelse med Den Europæiske Unions kulturpolitik, som vi gerne ser udvikle sig. Derfor håber vi, at Europa-Parlamentet vil bekræfte sin stillingtagen fra november 1998, som forsvar for indgåede aftaler og faste bogpriser. Hvad er der i vejen for, at Kommissionen tager vores forslag til sig om at udvide muligheden for faste priser på bøger til alle medlemsstater? For at tage højde for den teknologiske udvikling ville det ligeledes være på sin plads, at direktivet om elektronisk handel kommer til at indeholde de krav, der er kommet til udtryk i de forskellige nationale lovgivninger om fast pris på bøger, med henblik på at undgå, at direktivet bliver omgået.
Afslutningsvis håber jeg, at Rådet vil udvise samme fasthed som Europa-Parlamentet for at beskytte og fremme systemet med fast pris på bøger, der, som der gøres opmærksom på i vores beslutning, bedre end noget andet system forbedrer produktionen og distributionen af litterære værker uden at fjerne konkurrencen.

Blokland
Hr. formand, hr. kommissær, "Alt af værdi er forsvarsløst" skrev den nederlandske digter Lucebert. Disse ord har stor værdi i debatten om den faste bogpris.
Med hensyn til den faste bogpris drejer det sig ikke om en "hellig ko" for bibliofiler. Nogenlunde sådan udtrykte den tidligere kommissær Van Miert sig engang meget kritisk om dem, der slår til lyd for opretholdelsen af den faste bogpris. For nemheds skyld glemte han, at modstanderne af den faste bogpris højst sandsynligt har valgt markedsmekansime som "guldkalven".
Den faste bogpris og den dertil hørende begrænsning af mulighederne for parallelimport reducerer konkurrencen. Der opstår tværstøtte mellem bøger, der sælger godt og dem, der sælger dårligt. Afskaffelse af den faste bogpris fører til større konkurrence og lavere priser. Det er i forbrugernes interesse.
Dette ræsonnement ser ud til at være rigtigt, men det svigter på to vigtige punkter. For det første skal staten styre samfundet som helhed. For at kunne leve op til dette ansvar er det for samfundet som helhed uacceptabelt, hvis staten på den ene side belønner bestemte interesser og på den anden side ignorerer andre. Staten kan i denne diskussion ikke kun tilgodese forbrugernes interesser.
For det andet er ræsonnementet baseret på den antagelse, at det kun er prisen, der tæller for forbrugeren. Det er meget ensidigt. En så underudviklet forbruger har jeg aldrig mødt på gaden. Han eksisterer kun i teorien. Den virkelige forbruger er også interesseret i kvalitet, forskellighed, tilgængelighed og god distribution af det samlede udbud af bøger. Det er altså en fabel, at den faste bogpris kun er til fordel for forlagene og boghandlerne. Alle, der har læst højt af en børnebog, ved, at fabler ikke er helt sande.
Dem, der slår til lyd for afskaffelse af den faste bogpris, skal være klar over følgerne. Boghandlernes udbud vil højst sandsynligt blive mindre og massekulturen vinde frem. På langt sigt er det skæbnesvangert for borgernes kulturelle dannelse. I mit land, Nederlandene, beskytter den faste bogpris endvidere vores relativt lille sprogområde.
Nu kunne man indvende, at staten ikke skal være formynder for borgerne eller fremme deres kulturelle udvikling og derfor ikke har noget ansvar med hensyn til et varieret udbud af bøger. Staten skal afholde sig fra at påvirke, og markedsmekanismen sørger for balance mellem udbud og efterspørgsel. Det lyder neutralt, men det er det ikke. Implicit ligger der i dette udsagn, at resultatet af markedsvirkningen er det eneste rigtige resultat. Indførslen af markedsvirkning på næsten alle politiske områder ser ud til at være den højeste stræben i samfundet. Denne opfattelse er en direkte følge af, at mål og midler vendes om. Resultaterne af en liberal og strengt markedsorienteret politik er ikke pr. definition værdifri. Staten udtaler sig med en sådan politik også om, hvad den mener er rigtigt eller forkert. Netop i den kulturelle sektor er det vigtigt, at andre end finansielle faktorer er afgørende, fordi ting af stor værdi er meget sårbare.
Hvis kræfterne på det frie marked får frit spil, kommer vi på længere sigt til at skive Luceberts ord om til "Alt er på ny værdiløst". Den situation skal for enhver pris undgås.

Inglewood
Hr. formand, i mit eget land, Det Forenede Kongerige, har vi haft en lang politisk debat om værdien af faste priser på bøger. Denne debat endte med afskaffelsen af aftalen om faste bogpriser. Der er ikke noget i Det Forenede Kongerige, der tyder på, at der er kommet mindre udvalg, højere priser eller færre specialiserede boghandlere. Faktisk er antallet af solgte bøger og af de forlag, der producerer dem, tilsyneladende voksende. Det er bestemt godt. I det mindste forekommer det mig at være godt, eftersom jeg mener, at bøger skal læses, eller det var i hvert fald den konklusion, jeg nåede til, da jeg læste engelsk litteratur på universitetet.
Det er klart, at hvis en medlemsstat ønsker at indføre faste bogpriser, så kan den gøre det under henvisning til princippet om subsidiaritet. Og hvis to eller flere medlemsstater ønsker at skabe et indre område med fælles faste bogpriser, så vil jeg ønske dem held og lykke. Men det skal være foreneligt med det indre marked.
Ethvert sådant lovfastsat system må ikke have nogen virkninger for bøger, der sælges uden for medlemsstaternes jurisdiktion. Det bør heller ikke påvirke bøger, der indføres eller genindføres i det pågældende område, et middel til bogsalg, der bliver mere og mere udbredt og populært, og som udvikler sig sammen med internethandlen, der bestemt er i overensstemmelse med principperne om det indre marked og giver store muligheder for små nichevirksomheder.
Enhver antydning af, at noget sådant skulle ske, er snæversynet. Det strider mod principperne for det indre marked og er efter min opfattelse de facto en form for censur, og det rationerer kunstigt bogforsyningen til fordel for de mere velbjergede. Desuden mener jeg, at det bringer et rimeligt og legitimt aspekt af den indre europæiske handel i fare, idet det truer med at reducere bevægeligheden for litteratur i Europa til den pornografi, der bliver sendt med posten, efter hvad det forlyder fra pålidelig kilde i brune kuverter uden afsenderadresse, og hvis man i den frie verden vil reducere den lovlige handel med bøger til ind- og udsmugling af såkaldt undergravende litteratur fra Østeuropa, så går jeg i det mindste ikke ind for dette, for jeg mener, det er gammeldags, snæversynet, reaktionært og ved sine langsigtede virkninger filistrøst.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, De må tro mig, når jeg siger, at jeg ved, hvad jeg taler om, for jeg er boghandlerdatter. Mine forældre havde en lille boghandel i en lille by. Den gav kun lige nok til at leve af, men trods alt. Jeg kan forsikre Dem, at vi ikke ville have kunnet overleve uden faste priser. Derfor, hr. kommissær, kan Deres udtalelser kun opfattes som skuffende, og Deres fremstilling har gjort det tydeligt, at spørgsmålet om et grænseoverskridende fastprissystem åbenbart risikerer at blive til en uendelig historie.
Det er en banal sandhed, at bøger ikke er varer som smør, æg og ost, men derimod et kulturgode og derfor konkurrenceretligt heller ikke kan betragtes på samme måde som smør, æg og ost. Det ændres ikke af, at der findes trykprodukter, som ikke opfylder dette krav. Afvigelsen må netop her ikke blive ophøjet til norm. Man må heller ikke tage som udgangspunkt, at der findes bøger, som der tjenes rigtig gode penge på. Bestsellers er nemlig også undtagelsen fra regelen.
Det er ikke legitimt udelukkende at betragte bøger som et økonomisk gode. Heldigvis kunne Deres forgænger i embedet åbenbart ikke komme igennem med denne holdning, som han forfægtede. Det betyder, at der trods alt er håb. Men risikoen er åbenbart på ingen måde overstået. Derfor vores presserende forespørgsel i forventning om et klart udsagn, hr. kommissær, til fordel for bogen som kulturprodukt. Da nationale fastprissystemer heldigvis ikke ser ud til at være omstridte, må der som konsekvens også gives mulighed for de ordninger, der findes i dag, for grænseoverskridende fælles sprogområder. Et system, som har fungeret udmærket i hundrede år i det tysksprogede område mellem Østrig, Tyskland og Schweiz, der har givet mulighed for og sikret en stor mangfoldighed af titler, som på ingen måde sætter konkurrencen ud af kraft, men bevirker en landsdækkende forsyning med store og små boghandlere i by og på land, må ikke udleveres til det utæmmede pres fra markedets mægtige, ikke i boghandlen, ikke i postordreforretninger og heller ikke i den elektroniske handel.
Bogen som kulturgode har krav på lige chancer på de forskellige veje, også de forskellige salgsveje ud til læserne. En udvej er den franske ordning, der som supplement til det nationale fastprissystem også indeholder ordninger for import, eksport og reimport, som er EU-kompatibel og har vist sig at fungere i praksis. Derfor, hr. kommissær, forventer Europa-Parlamentet på tværs af grupperne, som De jo let kan konstatere, grønt lys for en sammenlignelig lovmæssig eller aftalemæssig ordning for Tyskland og Østrig for endelig at kunne nå til en god afslutning på den uendelige historie. Eller vil De udsætte Dem for den påstand, at Kommissionen er et udvalg af kulturdræbere? Det triste rygte skulle De spare Dem selv for. De skal træffe en afgørelse mellem kultur og kommers. Giv kulturen førsteprioritet!

Langen
Hr. kommissær, vi har flere gange drøftet dette spørgsmål i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Når man hører debatten her i dag, må jeg konstatere, at det, som er aftalt mellem den østrigske og tyske boghandel og Kommissionen, overhovedet ikke er blevet nævnt i debatten. Jeg konstaterer - også på grundlag af meldinger i denne uge - at der åbenbart er tale om en tilnærmelse, som på grundlag af anerkendelse af de nationale fastprissystemer og en ordning i analogi med den franske lovgivning gør det klart, hr. kommissær Monti, at De er villig til at afveje de kulturelle aspekter, som jo har været en del af EF-traktaten siden Maastricht, i forhold til artikel 85 i EF-traktaten, der pålægger Dem som konkurrencekommissær at sørge for lige konkurrencebetingelser og bidrage til, at forbrugerne ikke kommer til kort i disse konkurrencespørgsmål.
Spørgsmålet er, hvordan det vil lykkes. Jeg tror, vi er på rette vej. Vi behøver ikke at beskylde kommissæren for at være modstander af kulturen, for han varetager bare sine pligter som traktatens vogter. Jeg tror, at hvis der findes en økonomisk fornuftig løsning, som forlagene er indforstået med, hvis der findes en løsning, som accepterer de kulturelle sprogområder, hvis der findes en løsning, som heller ikke i afvejningsforbuddet i artikel 85 indeholder den største konkurrencebegrænsning, så er det den rette vej til at finde en fornuftig ordning.
Derfor vil jeg ganske vist gerne principielt støtte forslaget, sådan som det er blevet fremlagt af kollega Rothley. Jeg savner imidlertid en henvisning til Kommissionens pligt til at overholde konkurrencebestemmelserne. Det må tilføjes, ellers gør vi os selv utroværdige og stiller hr. Monti i et hjørne, hvor han helt sikkert ikke hører hjemme, for jeg stoler på Deres dom som fagmand!

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, vi har jo ofte talt om dette emne og udvekslet tanker. Der er også taget højde for den seneste udvikling. Derfor vil jeg blot kort fremhæve nogle aspekter endnu en gang.
For det første betyder politik af udforme, og politik betyder at udforme menneskenes livsvilkår og sameksistens. For det andet betyder boghandlen mere for os end bare et salgsnet for bøger. Den skaber identiteter, og bogen skaber identitet. For det tredje handler det for mig ikke kun, selvom det er udgangspunktet, om spørgsmålet om den grænseoverskridende handel mellem Østrig og Tyskland, det drejer sig om spørgsmålet om sprogområdernes rolle, kulturområdernes rolle. Det relevante marked kan for os, hvad angår bøger, ikke reduceres til de nationale grænser. Det er for os i denne sammenhæng sprog- og kulturområdet, og derfor har de grænseoverskridende fastprissystemer så stor betydning. For os østrigere er det også klart, at den nationale reguleringsmulighed ikke i sig selv er nok, der er også behov for en importklausul og en eksportklausul og en skelen til den franske model, fordi sprogområdet og kulturområdet er andet og mere.
Hr. kommissær, De har sagt, at De aldrig har set en grund til en konflikt mellem kulturen og markedet. Jeg deler denne opfattelse, hvis vi siger klart, hvad vi mener med marked, og hvad vi mener med konkurrencepolitikkens opgave. De sagde under Deres høring, at De tilstræber en videreudvikling af konkurrencepolitikken og af markedet til en social markedsøkonomi. Social og økologisk markedsøkonomi indebærer beskyttelse af kulturgoder, signalerer grænser for markedet. Og det er netop den debat, vi befinder os i. Derfor appellerer jeg til Dem om i denne forbindelse klart at definere det relevante marked som sprog- og kulturområde, at afklare importklausulen som supplement til den nationale reguleringsmulighed og at anvende den franske lovgivning på dommen og Deres overvejelser.

Posselt
Hr. formand, jeg hører sandsynligvis til de få her i salen, som har kendt Louise Weiss personligt, som denne vidunderlige bygning er opkaldt efter. Louise Weiss talte i sin storartede åbningstale for Europa-Parlamentet efter det første direkte valg om, at der ikke kun skulle være europæiske svin og køer - køerne er særligt aktuelle i dag - men at der skulle være europæiske mennesker. Det europæiske menneske er ikke noget enhedsmenneske, den europæiske kultur lever af sin mangfoldighed. Det er denne mangfoldighed, der er det væsentlige. For politikken er det altid farligt, hvis den ikke tager realiteterne til efterretning.
Inden for boghandlen har vi ikke kun de realiteter, som hedder det indre marked og nationalstaten, vi har også den realitet, som hedder sprogområderne. Det vil være skammeligt at ignorere denne sprogområdernes realitet. Hr. kommissær, jeg repræsenterer Bayern her. Bayern har kulturelt væsentligt mere til fælles med Østrig, som hr. Karas repræsenterer, med Sydtyrol, som hr. Ebner repræsenterer, end det måske har med nogle regioner i Nordtyskland. Alligevel eksisterer der et fælles tysk sprogområde. Dette fælles tyske sprogområde kan ikke koncentrere sig udelukkende om det nationale marked eller om EU-markedet, det er tværtimod en realitet, som ligger midt imellem.
At anerkende denne realitet er at anerkende Europa, som det er. Det er forudsætningen for, at integrationen kan lykkes. At vi som Parlament med stort flertal har engageret os så kraftigt i dette spørgsmål i årevis er jo ikke nogen fiks idé, det viser tværtimod, i hvor høj grad denne debat bekymrer befolkningen. Jeg advarer Kommissionen mod, at dens berettigede bekymring om markedslove så at sige får den til at glemme, at vores borgere forventer mere af Europa, at de forventer et kulturelt Europa. Derfor går jeg kraftigt ind for, at man indgår et kompromis, at man giver den østrigske og tyske boghandel tid til at gennemføre den løsning, som er på vej. Vi har brug for tid. Det er meget vigtigt. Jeg mener, at dette virkelig er et spørgsmål om legitimering af og fremtiden for den europæiske enhed. Det drejer sig ganske enkelt om, hvorvidt mennesker i fremtiden kan sige på latin - det er også et truet mindretalssprog: Civis europaeus sum.

Monti
Hr. formand, jeg vil gerne takke alle deltagerne i denne debat, som jeg synes var interessant set ud fra et politisk og kulturelt synspunkt. Jeg kan forsikre deltagerne i debatten for, at Kommissionen og jeg selv ligesom Dem lægger vægt på kultur og bøger, og at vi anerkender bogens kulturelle betydning og er rede til at tage hensyn til disse særpræg. Hr. Karas mindede om, at jeg tidligere har udtalt, at jeg vil medtage konkurrencepolitikken i den sociale markedsøkonomi. Det bekræfter jeg, og jeg vil gerne bede Dem alle sammen om ikke at betragte konkurrencen som noget, der er abstrakt og negativt for borgerne.
Konkurrencen er en væsentlig fordel for den enkelte borger. Konkurrencens hovedformål er at varetage forbrugernes interesser både med hensyn til pris og kvalitet samt at beskytte de små og mellemstore virksomheder mod de store virksomheders overdrevne magt i mange tilfælde. Ligesom jeg er rede til at give den størst mulige anerkendelse af kulturens vigtighed, beder jeg Dem således også om ikke at have den opfattelse, at konkurrencen ikke er en stor fordel for forbrugerne. Konkurrencens arbejde består i at bekæmpe karteller, misbrug af dominerende stillinger og koncentrationer samt i at skabe en større økonomisk frihed, og med den økonomiske frihed følger der som bekendt også tit borgerlige frihedsrettigheder, hvilket vi kan se af erfaringen i de lande, der ikke havde økonomisk frihed. Jeg tror således, at der er plads til et harmonisk kulturpolitisk og konkurrencepolitisk arbejde, uden at man skaber nogen resultatløse og unaturlige modsætningsforhold.
De vidnesbyrd, som lord Inglewood har fremskaffet, og som også kan findes i andre lande, viser, at afskaffelsen af fastprissystemet ikke nødvendigvis giver ødelæggende virkninger med hensyn til priser på og kvaliteten af bøger. Alligevel vil jeg gerne gøre det helt klart, at Kommissionen ikke arbejder for afskaffelse af systemet med faste bogpriser som sådan. Ærlig talt, fru Juncker, spekulerer jeg på, om De og jeg var til stede i samme lokale, da jeg talte, for jeg er meget overrasket over, at De siger, at Kommissionen ønsker at eliminere fastprissystemet. Må jeg gentage ordret, hvad jeg sagde på italiensk:
(IT) "Kommissionen er af den opfattelse, at de nationale ordninger for faste bogpriser, som tager udgangspunkt i aftaler mellem virksomheder, er forenelige med Fællesskabets konkurrencebestemmelser, såfremt de ikke medfører en betydelig ændring af handlen mellem medlemsstaterne". Jeg sagde også, at "hvad angår de ordninger, der tager udgangspunkt i lovgivningen", det vil sige den anden mulighed, som ikke er aftaler mellem virksomheder, "kan enhver medlemsstat frit vedtage en lovgivning, når blot den er forenelig med det i traktaten stadfæstede princip om varernes frie bevægelighed". Lad os derfor ikke fremstille Kommissionen som en institution, der siger, at den vil gøre nogle ting, som den så slet ikke har til hensigt at gøre. Jeg har sagt gentagne gange, at vi hverken kan eller vil modsætte os nationale ordninger for faste bogpriser. Vi skal blot undgå visse forvridninger, der skyldes det tværnationale aspekt.
Som jeg allerede har sagt, kan jeg med hensyn til det specifikke tyske og østrigske tilfælde, hvor der er blevet anlagt sag, desværre ikke gå i detaljer her, men jeg kan forsikre Dem for, at jeg i de tre første måneder af min embedsperiode har gjort en meget stor indsats for at mødes med parterne og finde nogle muligheder for en god løsning. Jeg synes i den forbindelse, at hr. Langens indlæg var konstruktivt set ud fra dette synspunkt, og han lader til at erkende, at denne mulighed eksisterer.
(EN) Endelig har fru Echerer mindet os alle her i salen om, at vi har forskellig baggrund. Hun har ret. Desværre er min baggrund ikke en skuespillers. Jeg vil ikke driste mig til at definere mig selv som kultiveret, langt fra, men jeg var indtil for fem år siden universitetsprofessor, og mit liv er blevet tilbragt mellem bøger som arbejdsinstrument, og eftersom det er noget, som jeg har dyb respekt for og kærlighed til, mener jeg, at jeg er lige så opmærksom som nogen her på vigtigheden af bøger og kultur. Det er simpelthen et arbejde at forsøge at bevare alle de positive værdier, de rummer, samtidig med at jeg undgår nogle af de excesser, der kan være til skade for læseren.
Mange tak for Deres opmærksomhed.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i aften.
(Mødet udsat kl. 12.40 og genoptaget kl. 15.00)

Aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Indonesien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0339/1999 af Titley for PSE-gruppen om situationen i Indonesien og Østtimor;
B5-0350/1999 af Lynne for ELDR-gruppen om Indonesien;
B5-0366/1999 af Nassauer m.fl. om Indonesien og Østtimor;
B5-0377/1999 af Hautala m.fl. for Verts/ALE-gruppen om situationen i Indonesien og Østtimor;
B5-0382/1999 af Miranda m.fl. for GUE/NGL-gruppen om Indonesien.

Titley
Jeg vil gerne begynde med noget positivt. Jeg synes, vi bør anerkende, at der nu er en demokratisk valgt regering i Indonesien, og at der nu for første gang i 40 år er en civil forsvarsminister. Derfor bør vi i det internationale samfund søge at støtte denne demokratiske regering i Indonesien. Men i samme uge som vi har givet hr. Gusmão Sakharov-prisen, må vi være forsigtige med ikke at slække alt for meget på vores vagtsomhed. Vi må tænke på, at selvom der er en civil forsvarsminister i Indonesien, er forsvarsministeriet stadig stærkt militariseret. Vi vil naturligvis gerne se en større demokratisering af forsvarsministeriet i Indonesien.
Vi må også erkende, at de væbnede styrker stadig i betydeligt omfang begår overgreb mod dem, der ønsker at give udtryk for et ønske om selvstændighed for dele af Indonesien. Det er klart, at mens der foregår forfølgelse fra det indonesiske militærs side, ønsker vi ikke også at støtte det eller at sende noget støttebudskab.
Vi ved også, at det indonesiske militær endnu ikke har afvæbnet eller opløst militserne i Vesttimor. De terroriserer stadig noget i retning af 200.000 østtimoresiske flygtninge, der er fanget i Vesttimor. De lægger hindringer i vejen for FN's bestræbelser på at få disse mennesker sendt tilbage til Østtimor. Vi vil gerne se disse militser afvæbnet og opløst så hurtigt som muligt. Vi ved også, at det indonesiske militær modsætter sig et samarbejde med FN's Internationale Undersøgelseskommission, der er etableret for at undersøge forbrydelser mod menneskeheden i Østtimor. Vi vil gerne se det indonesiske militær samarbejde fuldt ud i FN's undersøgelse. Derfor bør EU forlænge sin fire måneder lange embargo mod salg af våben til Indonesien, for hvis vi hæver denne våbenembargo, så vil det signal, vi giver militæret, helt klart være, at det er acceptabelt og er blevet rehabiliteret, hvorimod det, som jeg lige har skitseret, er meget langt fra at være tilfældet.
Jeg erkender, at der er stærke argumenter for at sige, at hvis vi ikke leverer våben til Indonesien, så vil de gå andre steder hen for at købe dem, til Kina eller til Rusland f.eks. Ikke desto mindre er det vigtigt for os at fremsætte en klar udtalelse om, at vi vil have reformer af det indonesiske militær. Vi vil have større civil og demokratisk kontrol, og vi vil have større respekt for menneskerettighederne i Indonesien. Det er ikke sket endnu, og det er endnu ikke tid til at hæve våbenembargoen.

Lynne
Jeg fremsætter dette beslutningsforslag på vegne af Den Liberale Gruppe, fordi jeg mener, at EU's våbenembargo ikke bør hæves den 17. januar. I stedet skal vi have en forlængelse af denne våbenembargo. Det ville være helt uacceptabelt at hæve den. Hæren har eklatant undladt at afvæbne og opløse militserne. De har terroriseret mellem 100.000 og 200.000 flygtninge i Vesttimor. De giver ikke nødhjælpsarbejdere adgang til lejrene. I én lejr er der 160, der er døde. 90% af dem var børn under fem. Som allerede sagt samarbejder de ikke med FN's Internationale Kommission for Forbrydelser mod Menneskeheden, og de begår også forbrydelser og grusomheder i Aceh og på Vestpapua. Ét tilfælde, jeg hørte om for nylig, var, at politiet og hæren i fællesskab pryglede en ung mand. Han ledte efter sin mor. De pryglede ham sønder og sammen og forhørte og sparkede ham, så han faldt om. Derefter hældte de benzin over ham og brændte ham levende. Det var i Nordaceh. Det sker stadigvæk. Den indonesiske hær og militserne og politiet begår stadig disse grusomheder. At hæve embargoen vil give helt forkerte signaler.
Jeg har også for nylig hørt om en hemmelig forsvarsefterretningsrapport fra Australien. Nogle af EU's lande ønskede ikke at gå med til embargoen fra begyndelsen. Nogle medlemmer af EU satte økonomisk gevinst over menneskerettighederne, og det finder jeg ikke acceptabelt. Så længe den indonesiske hær stadig er i gang med undertrykkelse, må embargoen opretholdes.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, det centrale spørgsmål er, om våbenembargoen i forbindelse med de restriktive foranstaltninger mod Indonesien, som blev vedtaget af Rådet i september i år, skal fortsætte efter januar næste år. Jeg mener, at det efter en afvejning af alle synspunkter er den rigtige beslutning at opretholde embargoen. Dermed vil vi udsende to forskellige signaler. Vi vil for det første styrke udviklingen mod demokrati i Indonesien. Den er utvivlsomt blevet styrket af det demokratiske magtskifte i Indonesien, og vi vil og skal opmuntre de demokratiske kræfter i Indonesien. Lige så klart må vi se i øjnene, at hærens rolle fortsat er yderst problematisk, for at sige det mildt. Det er ikke kun i Østtimor, der har fundet rædselsgerninger sted, også i Aceh f.eks. og i andre indonesiske landsdele.
Det kommer altså til at dreje sig om at gøre det klart for hæren, at den stadig bliver overvåget intenst af verdensoffentligheden, især også af EU, og at vi tager os den frihed at drage konsekvenser af hærens opførsel. Og konsekvensen kan i øjeblikket kun være, at vi ikke er villige til at levere flere våben til denne hær, uanset om der er hold i frygten for, at de nu får disse våben fra Kina. Vi må i hvert fald ikke gøre os skyldige i denne våbenleverance. Derfor plæderer jeg efter omhyggelige overvejelser for, at denne embargo opretholdes, for også det er et signal til hæren i Indonesien, og, håber vi, også et signal til demokratiske kræfter i Indonesien, som vi antager vil blive styrket af denne holdning.

McKenna
I lighed med andre talere vil jeg også gerne støtte opfordringen til, at våbenembargoen opretholdes. Som det allerede er blevet sagt, vil det være helt uacceptabelt, at våbenembargoen bliver hævet, særlig i lyset af at det indonesiske militær ikke har afvæbnet militserne.
Vi bør sende et signal om, at det, de gør, er uacceptabelt. Den eneste retfærdiggørelse af at hæve våbenembargoen ville være for profittens skyld. Mange medlemmer af Den Europæiske Union har meget at svare for, når det gælder deres egen tidligere støtte til de indonesiske myndigheder, mens de undertrykte Østtimors befolkning, og også fordi disse lande og deres våbenfabrikker har scoret store profitter på bekostning af uskyldige liv og af menneskers velfærd og deres ret til at leve i frihed uden undertrykkelse og overtrædelser af menneskerettighederne.
Det, der sker i Østtimor med hensyn til nødhjælpsarbejderne, er uacceptabelt. Man må protestere imod, hvad de indonesiske myndigheder gør dér. Som fru Lynne allerede har sagt, er det ikke acceptabelt, at nødhjælpsarbejderne ikke får adgang til lejre, hvor folk ligger og dør. Vi stod og så til alt for længe efter folkeafstemningen. Vi burde have gjort noget langt tidligere. Signalet var der allerede. Til trods for at vi ikke tidligere har sikret, at folk ikke blev dræbt, så har vi nu den opgave at sikre, at der ikke i fremtiden udsendes noget støttebudskab til indonesiske myndigheder, sådan som forholdene er. De viser foragt for det internationale samfunds ønske og vilje med hensyn til folks ret til at leve i fred uden undertrykkelse og uden risiko for at blive dræbt med våben, der er fremstillet i de vestlige lande. Hvis Kina vil levere våben til Indonesien, så retfærdiggør det ikke, at Den Europæiske Union hæver sin våbenembargo. To gange uret bliver ikke til ret.
Det, vi også bør gøre, er at protestere mod, at Kina måske leverer våben. Det er også uacceptabelt. Kina slipper af sted med en masse forkerte handlinger, og det er på tide, at vi også markerer vores holdning over for dem. Der må sendes et klart signal til de indonesiske myndigheder om, at vi ikke længere vil acceptere deres foragt for det internationale samfunds ønsker om menneskerettigheder og fred.

Costa Neves
Hr. formand, ligesom de kolleger, der har talt før mig, vil jeg gerne sige, at tegnene på ændringer i Indonesien er tydelige. Wahid-regeringens søgen efter nye veje på grundlag af de universelle værdier, som kendetegner en retsstat, berettiger det internationale samfunds påskønnelse.
Det er imidlertid for tidligt at vurdere, om hensigterne fører til de ønskede resultater. Der er endnu afgørende spørgsmål, der savner svar. Hvordan vil Indonesien handle i spørgsmålene om Aceh, Molukkerne og Papuasia? Hvordan vil det løse spørgsmålet om de timoresiske flygtninge, der i dag er løsepenge i hænderne på de proindonesiske militser? Hvilken holdning vil det indtage, hvad angår de forbrydelser, som indonesisk militær har begået i Østtimor, hvor det var besættelsesmagt, som i flere indonesiske provinser? Hvilken rolle skal de indonesiske væbnede styrker have? Bliver denne rolle således, som det er passende for en retsstat, eller vil de forblive en stat i staten?
I forholdet mellem Indonesien og EU og dets medlemsstater er det eneste rimelige indtil videre at fastholde Rådets beslutninger af 16. september og 11. oktober, der fastsatte restriktioner, herunder forbud mod våbensalg.

Belder
Hr. formand, siden den officielle tiltrædelse for lidt mere end halvanden måned siden har præsident Wahid allerede aflagt 15 besøg i udlandet. Først i starten af denne uge besøgte det indonesiske statsoverhoved ét af de mange uroområder i sit eget land. På Ambon måtte den nationale politiske top oven i købet tage en omvej for med krigsskib at nå frem til provinsguvernørens bolig. Det ser ud til, at præsident Wahid rejser sikrere rundt i udlandet end i sit eget ørige. Det er et dårligt tegn!
Sådan en uudholdelig situation kræver politisk handlekraft, for vi kender i mellemtiden konsekvenserne. Alene i år er der blevet dræbt ca. 700 mennesker på Molukkerne. Føj hertil de mere end 1.000 ofre i Østtimor. Og så medregner vi endda ikke den store uro og blodsudgydelserne i Atjeh, Sulawesi og Irian Jaya.
Der kan med rimelighed forventes tre ting af den nye indonesiske regering, nemlig genopretning af den offentlige orden, forfølgelse og afstraffelse af dem, der har blod på hænderne, samt en dialog med modstanderne. For militær undertrykkelse af oppositionen fører kun til vold uden ende.
Den foreliggende beslutning indeholder en kraftig opfordring til de indonesiske myndigheder, og derfor støtter vi den gerne.
I mellemtiden har vi hørt, at én af de hovedskyldige i den østtimoreske tragedie, militsleder Tavares, pludselig går ind for at opløse de morderiske bander og ønsker at følge vejen til forsoning. Tidspunktet for dette "omsving" er meget mistænkeligt, for i dag starter den internationale donorkonference for Østtimor i Japan. Det kan da ikke være rigtigt, at brandstifterne fra i går bliver til susidiemodtagerne af i morgen!

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen hilser udtrykkeligt denne debat velkommen og hilser også de hidtidige indlæg i debatten velkommen, fordi de viser, at Den Europæiske Union er klar over sit ansvar for udviklingen i Indonesien, og at den også fremover vil arbejde for at udvikle et stabilt, demokratisk samfund i Indonesien. Det er princippet for vores politik, og det bliver der ikke ændret på.
Jeg er enig med dem, som har henvist til, at der ud over alle bekymringerne også findes meget positive initiativer i Indonesien, som man bør støtte. Den nye regering er demokratisk valgt. Vi har indtryk af, at den engagerer sig i at få løst de påtrængende problemer. Den bestræber sig på at løse de regionale uroligheder, som er blevet nævnt, i Aceh og Irian Jaya og de etniske spændinger på Molukkerne gennem fredelig dialog og med forfatningsreformer, og jeg tror også, det er særligt vigtigt, at der findes en national kommission for menneskerettigheder, som beskæftiger sig med menneskerettighedsspørgsmål.
Efter Kommissionens opfattelse kan regionale spændinger og krav om større autonomi eller uafhængighed kun håndteres, hvis der bliver indført et regime i Indonesien, et system, som faktisk sikrer et klart politisk ansvar og gennemsigtighed i statsledelsen, og som opfylder forventningerne hos det store flertal i befolkningen, som ønsker demokrati.
Kommissionen er klar over, at Indonesien fortsat står over for vældige udfordringer. Jeg vil først og fremmest nævne de nødvendige reformer af hæren og indførelse af et stabilt system med en retsstatslig orden. Hertil hører også bekæmpelse af korruptionen, løsning af de sociale problemer i kølvandet på den økonomiske krise i Asien og nødvendigheden af at få den hårdt ramte indonesiske økonomi i gang igen.
Lad mig i denne forbindelse komme med et par bemærkninger om Østtimor, og så vil jeg også sige noget om våbenembargoen. Jeg tror, at genopbygningen i Østtimor udgør en ganske særlig udfordring for det internationale samfund. Timor er mærket af skadernes og voldens omfang og den særlige politiske situation. Derfor vil og må vi inden for FN's rammer bidrage til en omfattende løsning af dette spørgsmål. Hertil hører også problemet med, hvordan denne stat skal opbygges, og hvordan menneskerettighederne skal garanteres i denne stat.
Kommisionen har allerede engageret sig i dette spørgsmål og vil fortsat gøre det. Støtten til Østtimor er for os en højt prioriteret opgave. Det blev udtrykt med min kollega Nielsons besøg i Øst- og Vesttimor for få uger siden. Kommissionen har indtil nu stillet 33,5 millioner euro til rådighed for humanitær hjælp og genopbygning. Kommissionen deltager også i donorkonferencen i Tokio, som netop blev nævnt, og som begynder i morgen. Her skal der vedtages et konkret program. Kommissionen vil sørge for, at der er tekniske medarbejdere til stede i Dili for at sikre, at programmerne kan gennemføres effektivt.
Jeg tror, at den helt umiddelbare opgave i Østtimor nu består i at gennemføre de nødvendige humanitære foranstaltninger på en effektiv måde. Hjemsendelsen af flygtningene er begyndt. Den indonesiske regering har forsikret, at processen med frivillig hjemvenden snart vil være afsluttet. Vi vil følge dette meget nøje og søge at påvirke den indonesiske regering, hvis vi konstaterer forsinkelser.
Efter vores opfattelse skal FN have den førende rolle i forbindelse med koordinering af alle donorernes anstrengelser. Derfor skal alle donorer efter Kommissionens opfattelse arbejde tæt sammen med UNTAET. Befolkningen i Østtimor bør medvirke til alle aspekter af genopbygnings- og udviklingsprocessen. Efter Kommissionens opfattelse spiller det rådgivende råd, hvor også forskellige politiske grupperinger er repræsenteret, en vigtig rolle. Alt i alt er der altså i Indonesien og Østtimor på den ene side positive tegn, men på den anden side stadig grund til uro og bekymring. Det er jo også grunden til, at Europa-Parlamentet anser denne debat for nødvendig, og det stemmer helt overens med Kommissionens overvejelser.
De ved, at spørgsmålet om våbenembargoen, som er blevet nævnt flere gange, udelukkende hører under Rådet. Jeg kan derfor kun gå til grænsen af det, som jeg må. Men jeg tror nok, jeg kan sige, at Kommissionen håber, at de argumenter, der er blevet fremført her, ikke bare kommer til Rådets kendskab, men at Rådets medlemmer også tager dem efterretteligt.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag kl. 17.30.

Fredsprocessen i Sierra Leone
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0333/1999 af Lucas m.fl. for Verts/ALE-gruppen om Sierra Leone;
B5-0340/1999 af Kinnock og Howitt for PSE-gruppen om fredsprocessen i Sierra Leone;
B5-0352/1999 af Thors m.fl. for ELDR-gruppen om fredsprocessen i Sierra Leone;
B5-0367/1999 af Ferrer m.fl. for PPE/DE-gruppen om situationen i Sierra Leone.

Maes
Hr. formand, efter otte års infernalsk borgerkrig går det slet ikke godt i Sierra Leone. Der blev ganske vist underskrevet en fredsaftale i juli i Lomé, men vi må konstatere, at et undersøgelseshold fra FN den 22. november fastslog, at situationen igen er forværret meget. Volden mod borgerne i bestemte områder fortsætter ligesom mord, voldtægt, fængslinger af børn og børn med våben. Jeg har to konkrete spørgsmål, hr. formand, som vi skal tænke over som Kommission, hr. kommissær, og som Union. Kan vi tillade, at denne våbenhandel fortsætter? Vi ved, at diamanter, og især smuglede diamanter, spiller en meget stor rolle. Kan vi fortsat lukke øjnene for dette?
For det andet. For at overvåge overholdelsen af fredsaftalen blev der lovet fredsbevarende FN-styrker. Er disse troppers mandat stærkt nok, eller kan vi ikke gøre mere end blot at betale nogle lejesoldater, som befinder sig i sikre zoner?

Nicholson of Winterbourne
Situationen i Sierra Leone er fortsat yderst ustabil. Fredsaftalen har kun givet bedre betingelser for et meget lille antal i RUF-hierarkiet. Nu hvor regntiden i Sierra Leone er holdt op, er volds- og terrorkampagnerne mod civilbefolkningen genoptaget.
Hvis vi skal have forbedret forholdene, må vi ændre regeringens kvalitet. Det var et land med høj uddannelse og en høj grad af lovlydighed. Det er blevet ødelagt af international pengehvidvask: Det er lettere at bytte diamanter internationalt end at veksle penge. Men de fattige har respekt for både uddannelse og humanitære værdier og for demokrati. Snart kommer der et nyt valg. Vi bør støtte dette initiativ i retning af demokrati. De har fortjent deres chance for at stemme. Jeg opfordrer Europa-Parlamentet og Kommissionen til straks at bevilge støtte til uddannelse, elementær retfærdighed og demokrati.

Ferrer
Hr. formand, efter otte år - som vi er blevet mindet om - med en blodig borgerkrig betød den fredsaftale, som blev underskrevet den 7. juli i år, en chance for at afslutte denne tragiske periode og på fredelig og holdbar vis at få løst en konflikt, som har forårsaget utrolige lidelser for befolkningen. De forhåbninger, som denne aftale tillod os at have, er imidlertid ikke blevet opfyldt, og i dag, fem måneder senere, kan vi med dyb bekymring og beklagelse konstatere, at de oprørske angreb mod de civile, drabene og voldtægterne ikke er blevet færre, men derimod er taget til i omfang.
Vi kristelige demokrater, som altid har været fortalere for dialogens og forsoningens vej, vil derfor gerne gentage vores mest dybtfølte fordømmelse af de voldshandlinger og angreb mod menneskerettighederne, som fortsat finder sted, og beklage forsinkelsen i udviklingen af fredsprocessen. Men vi vil især opfordre konfliktens parter til en gang for alle at nedlægge våbnene og overholde forpligtelserne i aftalen. Men ord er ikke nok, og der er behov for fakta, og vi beder derfor indtrængende om, at der træffes foranstaltninger, og at der stilles midler til rådighed, som vil gøre det muligt at opfylde denne aftale. Det er især nødvendigt, at FN's Sikkerhedsråd beslutter sig til at indsætte de internationale fredsstyrker. Og det er ligeledes nødvendigt, at der bliver afsat de nødvendige ressourcer til at gennemføre denne aftale; ikke mindst - som det allerede er blevet nævnt - dem, der drejer sig om støtte til udvikling og undervisning, om alle de foranstaltninger, som gør, at befolkningen i Sierra Leone endelig kan finde sig selv igen og leve i fred, frihed og demokrati.

Van Hecke
Hr. formand, situationen i Sierra Leone er farlig, ikke kun for Afrika, men for hele verden. I juli blev der indgået en fredsaftale mellem regeringen og RUF-oprørerne. Meget prisværdigt, hvis det ikke drejede sig om én af de mest grusomme oprørsgrupper i verden uden politisk baggrund bortset fra at tilrane sig kontrollen over diamanterne. Fredsaftalen indebærer bl.a. generel amnesti, også for forbrydelser mod borgerne. Den tilbyder oprørerne flere ministerposter og også det vigtige formandskab for et udvalg, som har beføjelser vedrørende forarbejdning og eksport af mineraler. Det er et foruroligende signal. Et signal om, at vold virker, og lemlæstelse af og mord på borgere ikke bliver straffet, men at det lønner sig. At hvilken som helst krigsherre kan starte en væbnet kamp mod en demokratisk valgt regering og også blive belønnet for det. Fredsaftalen er for regeringen en pragmatisk løsning. Præsident Kabbah har jo ikke nogen hær. Han er fuldstændig afhængig af den vestafrikanske fredshær ECOMOG og især af nigerianerne. Men de har for nylig udtalt, at de trækker sig tilbage fra denne blodige kamp. Det betyder, at præsidenten står med ryggen mod muren. Derfor skal EU kraftigt opfordre FN til hurtigt at indsætte den fredsbevarende styrke for at standse volden. Derfor skal der flere midler til programmet for at afvæbne oprørerne.
Til sidst skal vi fortsætte med at slå til lyd for en form for retfærdighed for de mange tusinde ofre for denne voldsbevægelse. Hvis det ikke sker, så truer en situation som den i nabolandet Liberia, hvor folk vælger en krigsherre, fordi de er bange for, at han ellers griber til våben på ny. Sådan noget er efter min mening uacceptabelt.

van den Bos
Hr. formand, de, som kalder de nuværende grusomheder for bestialske, fornærmer dyrene. Efter otte års borgerkrig så det endelig ud til, at man var på vej mod fred, men de afskyelige grusomheder over for især kvinder og børn fortsætter. Børnesoldater misbruges i stort omfang til de voksnes onde formål. Det er umuligt at stabilisere og opbygge landet, så længe nedslagtningen af borgerne fortsætter. Europa skal bidrage finansielt til gennemførelsen af DDR-programmet. Diamantsmugling skal modarbejdes effektivt, og europæisk støtte til rehabiliteringsprogrammerne er også meget vigtigt, hvilket også gælder psykisk og fysisk hjælp til ofrene. For at opnå varig fred er det endvidere nødvendigt, at de skyldige straffes og ikke udnævnes til ministre. Hvornår kommer disse dyr tilbage i deres bure?

Thors
Hr. formand, som mange tidligere talere har sagt, er Sierra Leone det absolut værste eksempel på, hvad der sker, når et land anvender børnesoldater. I vores finlandske aviser kunne vi for nogle uger siden læse om en 18-årig pige, som var blevet tvangsrekrutteret, amputeret og voldtaget. Hun så ingen fremtid og intet håb. For mig repræsenterer hun alt det forfærdelige og tvinger os til at tænke over, hvad vi kan gøre. Desuden kan vi notere os, at en tredjedel af de børnesoldater, der rekrutteres i Sierra Leone, netop er piger.
Vi må forlange - jeg håber, at Kommissionen også gør det - at præsidenten respekterer den aftale, som engang blev indgået med UNICEF. Den indebærer, at UNICEF skal have lov til at arbejde i landet for at rehabilitere børn med psykiske skader. Jeg tror, at UNICEF er den organisation, som har langt den største erfaring med dette arbejde. Jeg tror derfor, at vi fremover skal støtte netop denne organisation på alle mulige måder. Det er nemlig først og fremmest de psykiske skader, som børn lider af, og som gør, at mange af dem vender tilbage til de militære kræfter. Det er dette, der er en af de alvorligste fremtidstrusler.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, også her vil jeg på Kommissionens vegne gerne udtrykkeligt hilse det velkommen, at Europa-Parlamentet behandler dette emne i dag. Jeg tror, det er meget vigtigt, at vi gør det klart, at menneskerettighedskrænkelser af den skrækkelige art, som vi har set og ser i Sierra Leone, er noget, som vedkommer os som europæere, fordi menneskerettigheder og menneskeværdighed efter vores opfattelse er udelelige i hele verden, og fordi vi ikke vil tolerere denne selektive opmærksomhed, som fører til, at vi i højere grad lader os påvirke af voldelige handlinger i nærheden af os selv end af udbrud af vold af den type, som vi nu har set i Sierra Leone gennem mange år.
Jeg er enig med dem, som har sagt, at der kun findes få konflikter i verden, som forløber så barbarisk, så blodigt og desværre med så lidt håb - hvad angår en politisk løsning - som denne konflikt i Sierra Leone.
Den fredsaftale, der blev indgået i juli, blev i sin tid hilst velkommen af Den Europæiske Union. Vi opfordrede alle parter til at medvirke til gennemførelsen og erklærede os også selv parat til at deltage. Vi var klar over, at det ville blive meget vanskeligt. Vi var klar over, at faktisk alle forudsætninger for et fungerende, stabilt, demokratisk og retsstatsligt samfund i Sierra Leone skal skabes på ny, og at viljen til at samarbejde kun er begrænset. Derfor er vi lige som Parlamentet overordentligt bekymrede over de seneste overtrædelser af våbenhvilen, og vi er bekymrede over, at det går meget trægt med at realisere fredsaftalen, i det omfang det overhovedet sker.
Alligevel må vi stille os selv det spørgsmål, hvad man kan gøre for at hjælpe de forpinte ofre for denne konflikt. Bare at konstatere, at der hersker skrækkelige tilstande i landet, bringer os ikke videre. Derfor yder vi i første omgang konkret hjælp til resocialisering i forbindelse med programmet til afvæbning, demobilisering og resocialisering.
Siden 1997 har Kommissionen med sit rehabiliteringsprogram finansieret genopbygningen af den sociale og økonomiske infrastruktur, som blev ødelagt i krigen. Ved hjælp af dette program får familier, som slår sig ned, samt tidligere soldater arbejdspladser og indkomst. I øjeblikket arbejdes der på et større program i størrelsesordenen ca. 20 millioner euro til støtte til genopbygning og resocialisering. Dette program skal afløse det nuværende program, som slutter i midten af det kommende år.
Yderligere hjælp til genetablering af samfund på landet ydes i form af landbrugsmateriel og finansieres med midler fra budgetposten for ernæringssikkerhed.
Også ECHO vil fortsat yde humanitær hjælp. I 1999 modtog ngo'er og FN-organisationer 14 millioner euro til hjælp til befolkningen, som måtte lide under krigen. Det omfatter hjælp til flygtninge fra Sierra Leone i nabolandene Liberia og Guinea og, som det blev nævnt her, hjælp til ngo'er, som yder psykosocial hjælp i lejrene for de fordrevne, som har startet hjælpeprogrammer for demobiliserede børnesoldater, og som tager fat på dette særligt grusomme problem med de amputerede børn for dog at åbne et livsperspektiv for dem. Den forrige taler sagde, at disse børn ikke har noget perspektiv. Det tror jeg ikke, vi bare skal acceptere, vi bør derimod gøre alt, hvad vi kan, for trods alt at give disse børn mulighed for et menneskeværdigt liv.
Jeg vil gerne minde om, at omfanget af den humanitære hjælp i Sierra Leone ikke afhænger af de midler, der er til rådighed, men af sikkerhedssituationen i selve landet.
I øjeblikket begrænses hjælpeorganisationernes arbejde stærkt af den usikkerhed, der hersker i landets nordlige og østlige provinser. UNAMSL-styrkernes ankomst, det vil sige FN-missionen i Sierra Leone, i denne måned bliver afgørende for, om der kommer yderligere skub i afvæbningsprocessen, og sikkerhedssituationen dermed kan forbedres.
Man er i øjeblikket i gang med at forberede yderligere hjælp fra Kommissionens side i år 2000. Vi fører forhandlinger med UNICEF og socialministeriet om yderligere hjælp til de børn, der er ramt af krigen, og med forskellige grupper i det civile samfund. Jeg vil gerne udtrykkeligt understrege, at Kommissionen altid er parat til at undersøge forslag fra disse grupper til aktioner på menneskerettighedsområdet. Kommissionen er også parat til at undersøge, om den sandheds- og forsoningskommission, som er under opbygning, kan finansieres med midler fra budgetposten for menneskerettigheder og demokrati.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag kl. 17.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Dødsstraf (Virginia, Yemen)
B5-0335/1999 af Frassoni for Verts/ALE-gruppen om den italienske statsborger Derek Rocco Barnabei, der er dømt til døden i Virginia, USA;
B5-0341/1999 af Díez González m.fl. for PSE-gruppen om dødsstraffen mod de europæiske statsborgere Nabil Nanakli i Yemen og Derek Rocco Barnabei i Virginia, USA;
B5-0347/1999 af Malmström for ELDR-gruppen om dødsstraffen mod to europæiske statsborgere Rocco Barnabei og Nabil Nanakli;
B5-0368/1999 af Gemelli og Grossetête for PPE/DE-gruppen om den italienske statsborger Derek Rocco Barnabei, der er dømt til døden i Virginia, USA;
B5-0369/1999 af García Orcoyen Tormo og Salafranca Sánchez-Neyra for PPE/DE-gruppen om dødsstraffen mod den spanske statsborger Nabil Nanakli i Yemen.
Kvinders stemmeret i Kuwait - B5-0342/1999 af Gröner m.fl. for PSE-gruppen om valgret for kvinder i Kuwait;
B5-0351/1999 af Thors for ELDR-gruppen om forkastelsen af forslag til lov om valgret for kvinder af parlamentet i Kuwait;
B5-0370/1999 af Maij-Weggen m.fl. for PPE/DE-gruppen om valgret for kvinder i Kuwait;
B5-0379/1999 af Evans m.fl. for Verts/ALE-gruppen om valgret for kvinder i Kuwait;
B5-0383/1999 af Eriksson for GUE/NGL-gruppen om valgret for kvinder i Kuwait.
Kvinders situation i Afghanistan- B5-0343/1999 af Díez González m.fl. for PSE-gruppen om situationen for kvinder i Afghanistan;
B5-0346/1999 af Malmström for ELDR-gruppen om situationen i Afghanistan;
B5-0371/1999 af Ferrer m.fl. for PPE/DE-gruppen om kvinders situation i Afghanistan;
B5-0378/1999 af Jillian Evans m.fl. for Verts/ALE-gruppen om kvinders situation i Afghanistan;
B5-0384/1999 af Morgantini m.fl. for GUE/NGL-gruppen om kvinders situation i Afghanistan.
Politiske fangers vilkår i Djibouti- B5-0348/1999 af Haarder for ELDR-gruppen om politiske fangers vilkår i Djibouti;
B5-0372/1999 af Bushill-Matthews m.fl. for PPE/DE-gruppen om situationen i fængslerne i Djibouti;
B5-0385/1999 af Sylla m.fl. for GUE/NGL-gruppen om situationen i Djibouti;
Anholdelsen af formanden for Nicaraguas revisionsret- B5-0375/1999 af Liese m.fl. for PPE/DE-gruppen om arrestationen af Agustín Jarquín, formanden for revisionsretten i Nicaragua.
Dødsstraf (Virginia, Yemen)
Messner
Hr. formand, jeg er glad for, at vi i Europa kan sige, at dødsstraffen er afskaffet. Afskaffelsen af dødsstraffen er så at sige en del af vores kultur. Desværre var det ikke muligt at vedtage denne afskaffelse i FN i 1999. Vi ved alle, at dødsstraffen fortsat står på dagsordenen i Iran, Tyrkiet, Kina og Yemen. Jeg synes, det er særligt tragisk, at dødsstraffen stadig opretholdes i Amerika, det land, som har gjort frihed og menneskerettigheder til en ledesætning. I denne måned venter to EU-borgere på dødsstraffen, nemlig en spanier i Yemen og en italiener i USA. Den sidstnævnte, hr. Barnabei, skal henrettes i år 2000. Hr. Barnabei, som tidligere har haft et uplettet ry, beskyldes for at have dræbt en ung kvinde. Det vedkommer mig for så vidt, at han er italiensk statsborger som jeg selv.
Ikke bare fordi førende amerikanske retsteoretikere henviser til, at der kan være tale om en juridisk fejl i denne sag, som det ofte er tilfældet, men også fordi der er tale om en EU-borger, beder jeg Kommissionen og naturligvis også Parlamentet om at gøre alt for at få ændret denne dødsstraf, måske til fængsel på livstid, eller i første omgang at få den udsat.

Díez González
Hr. formand, Europa-Parlamentet må nu endnu en gang udtale sig imod dødsstraf, imod den største overtrædelse af menneskerettighederne, som fortsat begås i verden, og som til alles skam tit og ofte finder sted med hjemmel i love, som er udarbejdet af mænd, der repræsenterer den folkelige suverænitet.
I dag taler vi rent faktisk om to europæiske borgeres straf, en spanier og en italiener, som er dømt til døden i henholdsvis, som det allerede er blevet sagt, Republikken Yemen og De Forenede Stater.
I det konkrete tilfælde med den spanske borger, Nabil Nanakli, forholder det sig ydermere således, at der ikke er tilstrækkelige oplysninger om sagen, om fængslingen og fangens aktuelle situation, hvilket ydermere har mobiliseret hele det muslimske samfund.
Vi har her fra salen bekræftet, at der ikke findes nogen retfærdig dødsdom, at der ikke findes noget menneske, som kan dømme et andet menneske til døden og henrette det, at man ikke kan påkalde sig nogen lov, nogen suverænitet eller nogen stats uafhængighed, som kan retfærdiggøre dette attentat mod selve livet. Forsvaret af menneskerettighederne findes i selve hjertet af vores Union. Globaliseringen af menneskerettighederne skal være vores grundlæggende mål. Den erklæring, jeg her kommer med, er ikke nogen humanitær erklæring, som Parlamentet kommer med igen. Den er en politisk forpligtelse, det er politik med store bogstaver, det er Den Europæiske Unions udenrigspolitik.
Derfor vil jeg gerne henlede opmærksomheden på punkt 5 i vores resolution, som siger, at vi gentager vores anmodning til Rådet om, at det i dets forhandlinger med tredjelande - med dem alle sammen - medtager "afskaffelsen af dødsstraffen som en klausul til respekt af menneskerettighederne". Vi forventer et svar fra Rådet, der går i denne retning. Et svar, men også en politisk forpligtelse.
Jeg har modtaget en bog, som er blevet udgivet i anledning af Europarådets 50-års dag, en bog, hvor der på forsiden står "Europa, alle under samme tag". Lad os være ambitiøse, lad os udbrede det europæiske tag, lad os udbrede vores civilisation, lad os føre en sætning, som heldigvis også står i denne bog, ud i livet. Som Albert Camus siger det: "Ni en el corazón de las personas ni en los hábitos de la sociedad habrá paz mientras la pena de muerte no sea declarada fuera de la ley" (Der vil hverken komme fred i folks hjerte eller i samfundets sæder og skikke, før dødsstraffen erklæres ulovlig).

Gemelli
Hr. formand, for et kristent menneske er kravet om et moratorium for dødsstraf og om dødsstraffens afskaffelse ikke bare en pligt eller en nødvendighed, men et etisk valg, hvor man respekterer det menneske, der har begået en fejl, og som kan - og skal - forløses. Vi er modstandere af enhver form for død, som mennesker forårsager, såsom abort og aktiv dødshjælp.
Kravet har ikke noget at gøre med, om man er dømt skyldig. Vi ville også kræve et moratorium, hvis den dømte havde erkendt sig skyldig, og det gør vi i endnu højere grad, når der hersker begrundet tvivl om vedkommendes skyld. Når vi på baggrund af de formelle dokumenter om borgerlige rettigheder anmoder om humane forhold i fængelserne, er vi i endnu højere grad modstandere af dødsstraffen, og vi forstår således ikke, hvordan lande, der anses for at være civile, kan blive ved med at have nogle barbariske og uciviliserede bestemmelser.
Endelig vil jeg gerne understrege, at ifølge den moderne opfattelse af undersøgelserne af en straffedoms konsekvenser skal straffen have en opdragende funktion og give den borger, der har begået en fejl, mulighed for at blive resocialiseret og genindtage sin plads i det civile samfund. Da vi er informerede om disse værdier, gentager vi kraftigt vores krav om et moratorium for dødsdommen over de to dømte borgere i Virginia og Yemen.

Sacconi
Hr. formand, i vores indlæg i dag vil vi ikke påberåbe os noget abstrakt princip, men derimod forsvare en ung italienskamerikaner på 33 år, Rocco Derek Barnabei, som nu har boet på dødsgangen i et fængsel i Virginia i seks år og haft det daglige mareridt at risikere at dø på grund af en forbrydelse, han med stor sandsynlighed ikke har begået. Hvor mange andre mennesker befinder sig i hans situation? Hvor mange andre har ligesom ham heller ikke de fornødne midler til at betale advokater og dyre undersøgelser, som måske kunne få dem frifundet fuldstændigt?
Det er vores pligt hele tiden at gøre opmærksom på dødsstraffen og at blive ved med kraftigt at anmode om - hvilket paven også gjorde sidste søndag - at man i det mindste gennemfører det moratorium, som Italien har foreslået de lande, der er med i FN. Lad os bevare håbet om, at man vil indlede det tredje årtusinde med en godkendelse af dette forslag.
I mellemtiden fortsætter vi med at gøre et konkret stykke arbejde og støtte initiativer såsom regionen Toscanas indsamling af midler, der kan gøre det muligt for Rocco Barnabei at få foretaget den dna-prøve, som beviser hans uskyld, og vi opfordrer Dem, hr. formand, til at udnytte alle de muligheder, De har til rådighed, for at lade de amerikanske myndigheder få kendskab til Parlamentets og EU-institutionernes holdning.
Kvinders stemmeret i Kuwait

Karamanou
Hr. formand, det er virkeligt sørgeligt her i det 20. århundredes skumring, et århundrede, som er positivt kendetegnet ved kvindernes fredelige revolution, at der endnu findes lande som Kuwait og Afghanistan, hvor halvdelen af befolkningen, kvinderne, endnu ikke har fået selv de mest fundamentale menneskerettigheder.
Det, som skete i Kuwaits tilfælde i slutningen af november, hvor parlamentet med 32 stemmer imod og 30 for forkastede forslaget om anerkendelse af kvinders ret til at vælge og blive valgt, er ikke blot en overtrædelse af kvindernes menneskerettigheder og en frastødende politisk handling, men paradoksalt nok også en overtrædelse af selve Kuwaits grundlov, som i artikel 29 fastslår, at alle borgere er lige for loven uanset køn, religion, race eller national herkomst. Desuden er Kuwait medunderskriver af FN's internationale traktat om afskaffelse af enhver form for forskelsbehandling mod kvinder. Det ser ud til, at den lovgivende forsamling - naturligvis alle mænd - hverken føler sig bundet af landets konstitution, af lovene, af deres internationale forpligtelser eller af den politiske vilje hos landets ledelse, som satte det omtalte dekret til afstemning. Men denne beslutning er ud over den middelalderlige kvindeforagt, som den udsender, og dens dybt antidemokratiske karakter et klart budskab om en reaktion mod ethvert forsøg på at modernisere og demokratisere landet.
Derfor er det nødvendigt, at Europa-Parlamentet i dag sender et tydeligt budskab om støtte og solidaritet over for kvinderne i Kuwait, som kæmper for at opnå deres fundamentale rettigheder. Vi beder desuden repræsentanten for nationalforsamlingen om at gøre alt for, at spørgsmålet igen bliver taget op til behandling, og kvinderne i Kuwait kan ydes retfærdighed, så de opnår fulde politiske rettigheder inden det næste valg i 2003: Nemlig retten til at vælge og blive valgt.

Nicholson of Winterbourne
Hr. formand, Kuwait giver mange muligheder for dygtige kvinder i dag. Dr. Rasha Al-Sabah, der længe har været viceminister for højere uddannelse, har selskab af dr. Fayezah Al-Khorafi, der er rektor for universitetet i Kuwait, af Hendes Excellence Nabila Al-Mulla, der er Kuwaits ambassadør i Østrig, af Siham Ruzuqi, som er assisterende viceminister i Olieministeriet, af en anden assisterende viceminister, Sarah Duwaisan, i Planlægningsministeriet, og i det civile liv af Shaikha Hussah Al-Salim Al-Mubarek Al-Sabah, som er direktør for Dar Al-Athar Al-Islamiya, Det Islamiske Museum i Kuwait.
Det er ikke overraskende med denne liste over, hvor langt højt kvalificerede kvinder i Kuwait er nået, at Hans Højhed, Prinsen af Kuwait, den 16. maj 1999 udstedte en forordning, der gav kuwaitiske kvinder stemmeret og ret til at stille op til parlamentet. Men det er parlamentet, der har afvist dette. Til trods derfor er det kuwaitiske parlament anderledes end andre parlamenter i Den Arabiske Golf. De 50 medlemmer af parlamentet er valgt, de bliver ikke udpeget, som det sker i andre arabiske Golfstater.
Parlamentets medlemmer kan når som helst stille spørgsmål til ministrene i parlamentet. Disse spørgsmål kan være så skrappe, at det endog kan føre til, at ministre går af. Desuden kontrollerer parlamentet regeringens finanslov.
Jeg tror, der skal finde en anden afstemning sted inden længe, måske i løbet af 2-3 måneder, for dette er et demokratisk valgt parlament. Det er utænkeligt, at man ikke i et demokrati til sidst skulle nå frem til almindelig valgret. Som parlamentariker opfordrer jeg derfor mine medparlamentarikere - her og også i vores nationale parlamenter - til at opfordre Kuwaits parlamentarikere til at give kvinder ret til at stemme og stille op til parlamentet. Det er et historisk fremskridt, som jeg ikke tror, de vil fortryde.

Martens
Hr. formand, jeg vil behandle beslutningen om kvinders stemmeret i Kuwait, hvor situationen giver anledning til stor bekymring. Det drejer sig om menneskets grundlæggende rettigheder. Denne ret er også fastsat i Kuwaits grundlov, som beslutningen også fastslår, og det er naturligvis godt, at regeringen i Kuwait og parlamentet har iværksat implementeringen. Det er desværre sket på en meget uheldig måde. Lovforslaget blev forkastet af to grunde. Det er for det første ikke indgivet på den rigtige måde. Emiren gjorde det i ferien. Den anden grund er, at baglandet ikke går ind for lovforslaget, det vil sige, at problemet altså også ligger hos baglandet. Emiren indgav altså lovforslaget i ferieperioden. Derfor har de parlamentsmedlemmer, som var enige i indholdet, stemt imod som protest mod proceduren. Det gjaldt også for de 15 ministre, der har stemmeret i parlamentet.
Det andet problem er især de lokale myndigheder. Det er alle mænd, og de er ikke interesserede i, at kvinder tager del i den lokale forvaltning. Derfor har parlamentsmedlemmerne stemt imod især af angst for deres bagland - der findes ingen partier, idet man vælges direkte - men også af frygt for deres egen stilling.
Det er grunden til mit indlæg, hr. formand. Hvis der i beslutningens punkt 4 medtages, at der skal sendes en delegation til Kuwait, skal problemet om lokalforvaltningen også drøftes, samt procedurespørgsmålet, for det er meget uheldigt, hvis et så vigtigt lovforslag ikke vedtages på grund af en procedurefejl. Det ville glæde mig, hvis denne beslutning vedtages.

Evans, Jillian
Hr. formand, hver gang vi her i Europa-Parlamentet hører om overtrædelser af basale menneskerettigheder, f.eks. retten til at stemme eller til at stille op til valg, bør det tjene til at styrke vores egen beslutning om at fremme og forbedre demokratiet overalt i verden. Så selvom afstemningen i den kuwaitiske nationalforsamling den 30. november, der nægtede kvinder i Kuwait disse rettigheder, var en dyb skuffelse, giver den et vist håb for fremtiden. Det at afstemningen i november var så tæt, har styrket beslutsomheden hos de mænd og kvinder i Kuwait, der arbejder for denne lovændring. De har lovet ikke at opgive kampagnen. De har sat parlaments- og kommunevalgene 2003 som det tidspunkt, hvor kvinder for første gang skal stemme i Kuwait. De vil fremsætte lovforslag om kvinders rettigheder hvert år i nationalforsamlingen, indtil de får held hermed.
Mens vi fordømmer den kuwaitiske nationalforsamlings afgørelse af 30. november, er det også vigtigt for os at bruge vores stilling som valgte parlamentarikere til at opmuntre og støtte dem, der ønsker at skabe forandring. Det er trods alt ikke så længe siden, at kvinder i mange lande i Den Europæiske Union i årevis måtte føre kampagne og protestere for at få ret til at stemme og stille op til valg. Det var det, der skabte denne ændring.
I Det Forenede Kongerige blev stemmeretsbevægelsen f.eks. etableret i 1860. Det var først i 1918, at nogle kvinder - ikke alle - fik stemmeret. Det var ikke før 1928, at alle kvinder i Det Forenede Kongerige fik stemmeret. Så vi har været igennem sådanne kampagner før i andre lande. Hvis vi ser på det internationale niveau, havde kvinderne i 1990 ret til at stemme i næsten alle lande, hvor også mænd kunne stemme. Kun Kuwait gav stemmeret til mænd, og ikke til kvinder.
Selvom det er vanskeligt for de fleste af os at forstå et sådant system, har vi et ansvar over for dem, der arbejder der, så vi støtter dem på alle mulige måder.
Kvinders situation i Afghanistan

Sornosa Martínez
Hr. formand, jeg vil gerne takke resten af Parlamentets grupper for deres støtte og bidrag til dette initiativ til fordel for de afghanske kvinder. Jeg tror, at alle kender deres situation, og at de derfor har støttet nævnte initiativ. At forsvare deres rettigheder er også at forsvare vores egne rettigheder.
Den resolution, som vi drøfter i dag, skal være endnu et bidrag til at få stoppet den situation, som kvinderne i et land, Afghanistan, befinder sig i, hvor Taleban-styret med deres autoritære principper spreder terror blandt befolkningen og giver anledning til international bekymring. Den offentlige henrettelse af Zaarmeena, forpligtelsen til at bære burkha, den manglende ret til sundhed og kvindernes manglende adgang til uddannelse er blot nogle eksempler på de åbenbare overtrædelser af menneskerettighederne, som begås i nævnte land. Det er alvorlige overtrædelser af kvindernes rettigheder, som hver dag begås straffrit af en regering, som støtter og opfordrer til undertrykkelse og tortur af kvinder.
Dette Parlament, Europa-Parlamentet, er moralsk forpligtet til at give udtryk for sin solidaritet med de afghanske kvinder, til at anmode FN om at involvere sig mere aktivt, til at anmode medlemsstaterne om, at de bliver ved med at lade være med at anerkende Taleban-styret, indtil det går med til at respektere menneskerettighederne og ophører med at diskriminere kvinderne. Og vedtagelsen af denne resolution kan være et skridt - om end det er lille - i den rigtige retning.
Vi kvinder udgør i dag 52% af jordens befolkning, men ikke desto mindre er vi en af de grupper, som lider mest under marginalisering og diskrimination. Tilfældet med de afghanske kvinder kan vi bruge til at visualisere problemet med den manglende respekt for menneskerettighederne, som hver dag finder sted i alle hjørner af kloden, og også her i vores Europa. Her kender vi til handel med kvinder, til mord, mishandling osv. Måske kan vi ikke gøre så meget i dette forum, men vi har pligt til at presse FN og vores stater.

Nicholson of Winterbourne
Jeg tager ordet for at sige noget om kvinderne i Afghanistan. På et tidspunkt, hvor julen nærmer sig, giver det os en mulighed for blandt de mange overtrædelser af menneskerettighederne i verden at forenes som muslimer og kristne mod det ondes kræfter. For både islam og kristendommen hævder kvinders rettigheder, og de overtrædelser af kvinders menneskerrettigheder, der foregår i Afghanistan og har gjort det så længe, strider mod islams etik. Ingen ordentlig muslim i verden vil støtte den behandling af kvinder, som de dyriske afghanske sadister og torturbødler har udøvet. Det er helt utroligt, men det er en situation, hvor vi kan slutte os sammen og bruge vores kræfter mod det talebanske samfund for at befri de stakkels kvinder.
Hvorfor har vi holdt os tilbage? Jeg skammer mig over det. Jeg opfordrer alle til at gribe ind i Afghanistan, både islamitter, kristne og jøder sammen med hele verden. Vi kan ikke holde os tilbage her ved årtusindskiftet: Befri disse stakkels kvinder nu!

Ferrer
Hr. formand, vi lever i en tid fuld af kontraster og selvmodsigelser. Og mens kvinden i Den Europæiske Union nyder fuld anerkendelse af de rettigheder, som hun har, så nægtes hun i nogle lande endog retten til at være, til at eksistere. Mens en kollega her til formiddag påpegede den kendsgerning, at de tre institutioner i Den Europæiske Union, der er ansvarlige for at underskrive budgettet, blev ledet af kvinder, og så denne kendsgerning som et symbol på det, det tredje årtusinde kan betyde for konsolideringen af ligeberettigelsen mellem mænd og kvinder, så ser vi, hvordan Taleban-styret i Afghanistan ikke alene nægter kvinderne - millioner af kvinder - retten til at udøve deres mest elementære rettigheder - f.eks. retten til uddannelse, sundhed eller udøvelse af et erhverv - dette styre begår ikke alene vold mod kvinderne, blot fordi de er kvinder, men ved at nægte dem adgang til at udøve deres rettigheder nægter de dem også retten til at leve deres eget liv, til at være en person.
Europa-Parlamentet, som altid er så opmærksom på menneskerettighedssagen, kan ikke uanfægtet leve med det, der er den største overtrædelse af disse rettigheder: Den systematiske diskrimination og vold, som kvinderne er genstand for i Afghanistan i dag, og som den offentlige henrettelse af Zaarmeena blot er et tragisk bevis på.
Derfor ønsker vi endnu en gang på det kraftigste at fordømme Taleban-styret. Vi kræver af det internationale samfund, især af FN, men også af Den Europæiske Union og dens medlemsstater, at de involverer sig med alle de forhåndenværende midler for at få gjort en ende på den ekstremt diskriminerende situation, som de afghanske kvinder befinder sig i. Og vi ønsker ikke mindst at sende et bevis på vores solidaritet med kvinderne i Afghanistan, så de bliver klar over vores forpligtelse til at blive ved med at arbejde for dem, så de får deres værdighed som personer tilbage.

Evans, Jillian
Hr. formand, jeg tilslutter mig holdningen hos de to forrige talere og glæder mig meget over dette forslag til beslutning om at fordømme Taleban-styrets eklatante overtrædelse af menneskerettighederne i Afghanistan og i særdeleshed forfølgelsen af afghanske kvinder under påberåbelse af religion og kultur.
Det er kvinderne, det er gået værst ud over i den afghanske tragedie gennem års krig. De har været udsat for mangfoldige overtrædelser af menneskerettighederne: voldtægt, seksuelle overgreb, tvungne ægteskaber og prostitution. Intimidering af kvinder har været brugt som et middel til at vanære og umenneskeliggøre hele samfund.
Siden det talebanske regime tog magten i 1996, er de afghanske kvinders elendighedstilstand fortsat. En barbarisk social kodeks er blevet indført, baseret på intimidering, ydmygelse og tvang over for den kvindelige del af befolkningen, som er blevet berøvet alle elementære menneskerettigheder. For afghanske kvinder eksisterer der simpelthen ikke frihed til at udtrykke sig, søge beskæftigelse, gå til kurser om sundhed og familieplanlægning, få en uddannelse, alle disse ting, sådan som vi kender dem. Alligevel var det først den 15. oktober i år, at Rådet tog initiativ til en luftembargo og fastfrysning af midler til talebanerne. Det var ikke på grund af den apartheidlignende politik over for kvinder, men som følge af den talebanske beskyttelse af hr. bin Laden. Ikke desto mindre mener jeg, at denne aktion bør fortsætte, indtil den uacceptable diskrimination mod kvinder hører op.
Det blev udtrykt udmærket i det første indlæg, da det blev sagt, at dette beslutningsforslag kan spille en rolle i denne proces. Det bliver måske kun en lille rolle, men vi har bestemt et ansvar som Parlament for at hjælpe med til at gøre en ende på dette regime og dets umenneskelige politik.

Morgantini
Hr. formand, en usædvanlig afghansk pige på 21 år, som mirakuløst er undsluppet fra Taleban-styrets umenneskelighed, og som i dag er flygtning sammen med hundredtusinder af andre kvinder, sagde til mig i Islamabad: "Nu, hvor du er i Europa-Parlamentet, så fortæl om os! Her, tag min burkha. Vis den frem, og vis hele verden symbolet på og situationen for vores fornægtede og indespærrede eksistens, vores kroppe, der krænkes, dræbes og stenes". Derfor vil jeg i dag, når jeg taler her i Parlamentet, tage burkaen på et kort øjeblik. Det er en gestus, som jeg viser alle de kvinder, der dræbes, krænkes og fornægtes i Afghanistan og i hele verden.

Kvinders rettigheder krænkes uophørligt i Afghanistan. De afghanske kvinder og deres modstand har brug for vores solidaritet og vores indsats. Vi beder derfor Parlamentet, Rådet, Kommissionen og FN om ikke at anerkende Taleban-styret og om at iværksætte en handlingsplan til fordel for de ngo'er, der arbejder i Afghanistan for de afghanske kvinders grundlæggende rettigheder og for deres økonomiske og sociale frigørelse, og til fordel for de ngo'er, som hjælper de afghanske flygtningekvinder. Men der er også en anden ting, som vi skal gøre sammen, nemlig at give de kvinder, der er tvunget til at flygte fra Afghanistan, asylret og ret til bistand.
(Bifald)

Boudjenah
Hr. formand, hvorfor fremmane kvinders situationne i Afghanistan i forbindelse med den aktuelle og uopsættelige debat? Fordi, som én af de modige kvinder siger, som gør modstand og råber op for at fortælle verden om uhyrlighederne, jeg citerer: "diskrimineringen af kvinder er blevet et banalt problem i verden af i dag, men det, som disse kvinder for øjeblikket gennemlever i Afghanistan, er mageløst og uden fortilfælde".
Så, ja, det er mere end uopsætteligt! Det har hastet siden 1996. Terror og fanatisme har sænket sig over landet, siden talibanerne kom. Kvinderne er for dem dyret i åbenbaringen, og det had, de slipper løs imod dem, er umenneskeligt voldeligt. De er for fuld kraft udsat for segregation, også de små piger. De må ikke tage ordet, de har ingen ret til helbredspleje, ingen ret til arbejde. De tvinges til at tildække sig fra isse til fod, det vil sige til at leve i et omkringvandrende fængsel. De bliver slået på gaden, ene og alene fordi de ikke på korrekt vis tildækker ansigt og hår. Ud over de korporlige mishandlinger tyder alt på, at næsten samtlige kvinder, der lever i Afghanistan, udsættes for psykologisk pres, som kan føre til depressioner eller til selvmord. Og situationen bliver hele tiden forværret, fordi de små piger ikke kan gå i skole, efter de er fyldt ni år. De direkte følger for alle børnene er dramatiske: Ét barn ud af fem når ikke at blive fem år gammelt.
Disse livsvilkår er så meget mere uacceptable, som afghanske kvinder tidligere tog del i det offentlige liv som studenter, udøvere af liberale erhverv, embedsmænd eller sågar parlamentsmedlemmer. Denne behandling, som man som menneskeligt væsen finder det umuligt bare at forestille sig, er hverken et religiøst problem eller et spørgsmål om kulturel tradition, som nogle gerne vil have os til at tro. Det er et barbarisk system, som spærrer kvinder inde i denne status som undermennesker. Denne apartheid kalder på en kraftig reaktion fra vores side. Disse fanatikere må standses, de er magtbegærlige, og styret i Pakistan og dets koranskoler holder hånden over dem, men det gør desværre også de amerikanske efterretningstjenester.
Adskillige kvindeorganisationer har igennem længere tid opfordret samtlige nationer til at øge presset mod talibanerne. FN og Den Europæiske Union gør med rette deres bistand afhængig af, at menneskerettighederne overholdes. Lige som vi gør i det beslutningsforslag, som jeg sammen med fru Morgantini opfordrer Dem til at stemme massivt for, appellerer jeg til Rådet om ikke at anerkende noget styre i Afghanistan, så længe der dér opretholdes diskriminering på grundlag af køn, og om at reagere stærkere, mindst lige så stærkt som i forbindelse med bin Laden. Desuden er der ngo'er til stede i et lille område. Dem må vi hjælpe, der må iværksættes en veritabel handlingsplan for at støtte deres arbejde. Derudover må vi hjælpe de afghanske kvinder, som befinder sig i Europa, hvor de organiserer sig. De må modtage støtte og hjælp fra os.

Politiske fangers vilkår i Djibouti

Khanbhai
Hr. formand, Djibouti har en befolkning på en halv million, der består af to muslimske stammer, issaerne og afarerne. Djiboutis nationale fortrin er dets havn og dets strategiske position ved Afrikas Horn. Vestmagterne, herunder Frankrig, udnytter denne strategiske position. Etiopien benytter dets havn. Fanget i konflikten mellem afarerne og issaerne og sine problemer med nabolandene og med ønsker og strategier fra de lande, der dominerer dets strategiske stilling, er landet fastlåst i en situation, hvor det er desperat fattig og, naturligvis, udemokratisk.
Lederen af Djibouti i dag gør ting, som vi helt og aldeles afskyr. Afarernes leder er fængslet uden rettergang, og hans tilhængere befinder sig i en forfærdelig situation. Han er ved at blive blind. Der hersker sådanne forhold i Djibouti i dag, at vi virkelig må se på vores politik, for landet har undertegnet Lomé-konventionen, det får støtte fra EU, og en af vores medlemsstater, Frankrig, er strategisk velplaceret og har betydelig indflydelse i Djibouti.
Den form for diktatur og terror mod civile og misbrug af ressourcer ved unødvendige udgifter til våben for et land af den størrelse er totalt uacceptabel. Det burde være Afrikas Singapore eller Hongkong. Det burde være et meget velstående sted. Så jeg håber, at De alle vil støtte dette beslutningsforslag, der fordømmer de forfærdelige forhold for fanger og civile i Djibouti.

Sylla
Hr. formand, kære kolleger, det var meget bevægende, da vi alle sammen i går tildelte Sakharov-prisen til hr. Gusmão, som har været fængslet af det autoritære styre i Djakarta. Gennem ham belønner denne Sakharov-pris alle de menneskers kamp, som verden over kæmper for mere retfærdighed, demokrati og frihed.
Derfor vil jeg være Dem taknemmelig, hvis De vil ofre en særlig opmærksomhed på anslagene mod menneskerettighederne i Djibouti og i særdeleshed på de politiske fangers situation. Dette så meget mere som, som det er blevet nævnt, mange at Unionens stater har meget nære forbindelser til Djibouti. I går protesterede mange sammenslutninger i Frankrig kraftigt, på et tidspunkt hvor Frankrig gør sig klar til på ny at yde dette land bistand.
Man skal vide, at hovedparten af landets egne budgetressourcer er gået til at finansiere borgerkrigen. I syv måneder er der ikke blevet udbetalt lønninger og pensioner. Dette sker på trods af Parlamentets tidligere beslutninger, som støttes af rapporten fra Den internationale Menneskerettighedssammenslutning, som bekræfter, hvor utrygge fængselsforholdene er for de politiske fanger: pengeafpresning, ydmygelser og overgreb mod personers fysiske integritet er daglig kost i Djiboutis fængsler, i særdeleshed i fængslet i Gabode. I dette fængsel havde 45 sultestrejkende fanger i maj måned ikke adgang til lægehjælp. Nogle døde af det. Fangernes familier er udsat for vedvarende pression og trusler, kvinder voldtages og tortureres. Hær, politi og gendarmeri gennemfører militære operationer i distrikterne Tadjoura og Obock og udsætter befolkningen i den nordlige del af landet for en selvmorderisk fødevareblokade.
Jeg skal minde om, at Djibouti er underskriver af Lomé-konventionen, der i artikel 5 fastslår, at hjælp til udvikling er betinget af overholdelse af menneskerettighederne. Og det indebærer efter min opfattelse i dag helt klart menings- og ytringsfrihed, retfærdig og rimelig rettergang, indsattes adgang til elementær pleje og krav om, at flygtede eller fordrevne befolkninger kan vende tilbage til deres oprindelige regioner.
Jeg synes, at Rådet og Kommissionen bør gøre deres yderste for, at Djibouti overholder de konventioner, landet har underskrevet. Jeg synes ligeledes, der bør findes en politisk og fredelig løsning hurtigst muligt.
Jeg vil slutte med simpelthen at sige, at det er vigtigt, at vores formandskab videresender denne beslutning til Rådet, til Kommissionen og til Den Paritetiske Forsamling AVS/EU. Kære kolleger, dette århundrede begyndte med Første Verdenskrig og endte med skrækindjagende billeder af etnisk udrensning i Eksjugoslavien og i Rwanda. Det er mit meget stærke ønske, at vi i dag vil være ubøjelige ansigt til ansigt med enhver form for daglige overgreb mod menneskerettighederne, for det er de små feje handlinger, der fører til folkedrab.

Boumediene-Thiery
Hr. formand, kære kolleger, vi er særdeles foruroliget over menneskerettighedssituationen i Djibouti. De politiske fanger tilbageholdes under rystende forhold: sammenstuvning i alt for små celler, isolation, mangel på hygiejne og lægetilsyn. Der er ved flere lejligheder meldt om udbrud af en tuberkuloseepidemi. To fanger er allerede døde af mangel på pleje. De politiske fanger har indledt sultestrejker for at protestere mod deres fængselsforhold, for at forlange lægebehandling samt for at forlange løsladelse i mangel på en retfærdig rettergang.
Vi skal erindre om, at flertallet af fangerne er genstand for forebyggende fængsling uden retsligt grundlag. Blandt disse syge fanger befinder sig Mohamed Kadamiousouf, repræsentant i Europa for Fronten for genindførelse af enhed og demokrati, som ulovligt blev udleveret af Ethiopien i 1997, og som er i fare for at miste synet på grund af manglende pleje. Da overholdelse af menneskerettighederne udgør et grundlæggende element i samarbejdet og udviklingen mellem Den Europæiske Union og Republikken Djibouti, forlanger vi, i respekt for disse principper, løsladelse af alle politiske fanger, adgang til lægebehandling - for alle fængslede - især at der bevilges øjeblikkelig hjælp til Mohamed Kadamiousouf, som er truet af blindhed - garanti for ytringsfrihed og politisk pluralisme, uundværlige elementer for et demokrati, samt at undertrykkelsen af politiske modstandere ophører. Endelig anmoder vi Kommissionen om, at den tager alle de midler, den råder over, i anvendelse for at få menneskerettighederne overholdt i Djibouti.

Bordes
Hr. formand, jeg er forarget over fængselsvilkårene for de politiske fanger i Djibouti, men jeg er lige så forarget over hykleriet hos den franske stats ledere, som, hvis de ville, øjeblikkelig kunne gøre en ende på regimet i Djiboutis autoritarisme og afpresning. For alle ved jo, når alt kommer til alt, at regimet i Djibouti i strakt arm holdes ved magten af den franske stat. Uden finansiel hjælp fra Paris, uden tilstedeværelsen af én af den franske hærs vigtigste baser i udlandet ville styret dernede ikke holde i en måned.
Den franske stats ledere, uanset hvilken politisk etikette de for øjeblikket har, præker i Paris om menneskerettigheder, men støtter i Afrika eller i Asien regimer, som træder de mest elementære rettigheder og friheder under fode.
Så, når man alene farer op over for regeringen i Djibouti, så er det i bedste fald at maskere den franske regerings ansvar, men det er i virkeligheden at indestå for en politik, der støtter et autoritært og repressivt regime.
Vi kan kun tilslutte os protesten mod fængselsforholdene for de politiske fanger i Djibouti ved højt og tydeligt at sige, at selvom fangevogterne nok befinder sig dernede, så er de virkeligt ansvarlige at finde i nogle af den Franske Republiks officielle paladser.
Anholdelsen af formanden for Nicaraguas revisionsret

Liese
Hr. formand, hr. kommissær Verheugen, mine damer og herrer, fængslingen af formanden for revisionsretten i Nicaragua, hr. Agustín Jarquín, og de institutionelle ændringer, som må fortolkes som en svækkelse af revisionsretten, fylder os med stor sorg. Her er vi på linje med medlemsstaternes repræsentanter i Rådet, og hvis jeg har forstået det rigtigt, hr. kommissær Verheugen, også i overensstemmelse med Europa-Kommissionen. Vi har netop erfaret, at Nicaraguas ambassadør i Bruxelles er trådt tilbage, fordi han ikke længere ønsker at repræsentere denne regering i Nicaragua på grund af begivenhederne i de sidste uger. Hr. Agustín Jarquín er en ærlig demokrat og har udført sit arbejde som formand for revisionsretten meget effektivt og uafhængigt. Denne opfattelse deles ikke kun af os, som kender ham personligt, men også af hans kolleger i revisionsretterne i Mellemamerikas stater og i Caribien, som har valgt ham som formand for organisationen OCCEF. Også repræsentanterne for Den Internationale Valutafond og Den Interamerikanske Udviklingsbank er kommet med lignende udtalelser.
Åbenbart var hans arbejde så effektivt, at det ikke huede nogle medlemmer af den nuværende og den tidligere nicaraguanske regering. I de forløbne måneder har man fra regeringens side gennemført en systematisk svækkelse af revisionsretten. Denne svækkelse kulminerede i en pagt, som regeringen har vedtaget sammen med et tidligere regeringsparti. Denne pagt resulterer i afskaffelse af embedet som formand for revisionsretten og indsættelse af et partipolitisk domineret udvalg. Den 10. november i år blev den hidtidige formand for revisionsretten Agustín Jarquín arresteret på grund af begivenheder, som efter vores opfattelse på ingen måde kan begrunde en arrestation.
Den Europæiske Union og især Europa-Parlamentet kan ikke acceptere, at revisionsretten svækkes systematisk. Vi tvang som Europa-Parlament Europa-Kommissionen til at træde tilbage, fordi den ikke var i stand til at tilbagevise beskyldninger om ineffektiv forvaltning af midlerne, som var fremsat af Revisionsretten og andre i Europa. Prøv at forestille Dem, mine damer og herrer, hvad der ville være sket, hvis formanden for Revisionsretten eller en fremtrædende repræsentant for en kontrolmyndighed var blevet kastet i fængsel med en meget tynd begrundelse. Jeg tror, det ville have fremkaldt et enormt ramaskrig.
Så vidt vi er orienteret, behøver vi i øjeblikket ikke at bekymre os om hr. Jarquíns helbred, men vil vil nøje overvåge, at man behandler ham ordentligt, og vi er især bekymrede over forlydender om, at hans familie - især hans datter - har været udsat for fysiske overfald. Jeg beder Kommissionen om også at holde et vågent øje med dette.
Jeg vil nu tale på spansk til Nicaraguas præsident, hr. dr. Arnoldo Alemán.
Hr. Præsident, hvis Deres folks ve og vel bekymrer Dem, så lad være med systematisk at svække "Contraloría General" og dens medlemmer, og træk beslutningen om at nedlægge stillingen som chefrevisor, den såkaldte "pagt", tilbage.
Mange tak, mine damer og herrer.

Casaca
Hr. formand, menneskerettigheder, frihed og et velfungerende demokrati er grundlæggende værdier, som ikke kan drages i tvivl. Vi accepterer derfor ikke nogen som helst begrænsning i disse værdier med begrundelse i national suverænitet eller geostrategisk ligevægt. At der oprettes internationale straffedomstole, at forbrydelser mod menneskeheden ikke forældes, at menneskerettighedspolitikken ikke underordnes landenes handelsinteresser, er principper og målsætninger, som vi anser for helt grundlæggende.
Muligheden for, at en retslig fremgangsmåde benyttes til politiske formål, vækker bekymring hos os og berettiger en særlig opmærksomhed med hensyn til situationen i Nicaragua. Vi mener derfor, at Europa-Parlamentet fortsat skal følge udviklingen, og at vi, såfremt det af os eller af anerkendte og troværdige menneskerettighedsorganisationer konstateres, at noget sådant faktisk er tilfældet, bør bruge al vores styrke til at gøre en ende på den situation.
Når dette er sagt, må vi, også i overensstemmelse med de principper, som vi står for, udvise stringens og omtanke, før vi betvivler det, der er en retslig afgørelse i en suveræn stat. Desuden kan vi ikke blande os i den måde, som man i Nicaragua ser på uforenelighed af embedsmæssige og politiske funktioner.
Vores indgriben må ikke foregå på grundlag af popularitetsmålinger for de forskellige præsidentkandidater eller med henvisning til de vigtigste valgtemaer, der diskuteres i en suveræn stat, og som vælgerne i Nicaragua skal udtale sig om inden længe, de vælgere, der er de eneste, som det tilkommer at udtale sig. Her kunne vi godt tænke os at vide, hvad der ville være jeres reaktion, hvis vi fremsatte et beslutningsforslag, der krævede, at en tidligere statsminister i en af medlemsstaterne skulle afgive selvangivelse om den kommission, som vedkommende måtte have fået ved våbensalg, idet man tog afsæt i opinionsundersøgelser og lod hånt om landets egne institutioner.
Et beslutningsforslag af denne art ville være mere rimeligt med hensyn til en af EU's medlemsstater end et tredjeland, men ville selv i dette tilfælde være et angreb på denne stats institutioner og dets borgeres evne til internt at løse det problem. Derfor appellerer vi til PPE-gruppen om at udskyde denne afstemning til vores næste møde, og om at vi, hvis det i mellemtiden bekræftes, at hr. Agustín Jarquín faktisk er fængslet af politiske grunde, til den tid handler i overensstemmelse hermed.

Maaten
Hr. formand, Den Liberale Gruppe var meget tilbageholden med at gøre denne beslutning til en hastesag. Problematikken med hensyn til behandlingen af formanden for revisionsretten i Nicaragua, Agustín Jarquín, har stået på i mere end et år. Det er naturligvis en meget alvorlig sag, som kræver en grundig debat, men efter vores mening er det bedre, at det foregår i det kompetente udvalg og ikke på denne forhastede måde.
Det er en politisk sag. Spørgsmålet er, om revisionsretten havde politiske motiver, da den beskyldte den demokratisk valgte regering for korruption. Det er muligt, for Agustín Jarquín, der nu er arresteret, var en mulig præsidentkandidat.
Der er et andet spørgsmål. Er den nicaraguanske regering så korrupt, som Jarquín siger? Det er også muligt, for mange siger, at Jarguín er meget retlinet. Det er ikke vores opgave at træffe et partipolitisk valg i Nicaragua.
Hr. formand, sagen er nu, hvor den skal være, nemlig hos dommeren i Nicaragua, og den skal derfor ikke være, hvor den ikke hører hjemme, nemlig i Parlamentet.

Knörr Borràs
Hr. formand, som medlem af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og som baskisk deputeret vil jeg gerne starte med at sige, at Den Europæiske Union allerede henvendte sig til Nicaraguas regering ad diplomatisk vej den 18. november for at finde en hurtig løsning på dette spørgsmål, som vi beskæftiger os med i dag, og for at få fjernet de hindringer, som modsatte sig Republikken Nicaraguas revisionsret "Contraloría General", og for også at sige det helt tydeligt til dem, at hvis ikke "Contraloría General" bliver gennemsigtig, så kan de miste midlerne fra Den Europæiske Union.
Man kan naturligvis stille spørgsmålstegn ved de midler, som hr. Jarquín har anvendt med et helt rimeligt mål, nemlig at undersøge den galopperende korruption i Nicaragua, og som omfatter de højeste embeder, som f.eks. har gjort republikkens præsidents formue næsten tusinde gange større. Men det, der slet ikke kan stilles spørgsmål ved af enhver upartisk observatør, er, at det, man her har ønsket, netop har været at undgå korruptionsundersøgelsen, ydermere i forståelse med sandinisterne, og at få fjernet den person, der skulle være oppositionsleder i Republikken Nicaragua.
Jeg håber, at Den Europæiske Union griber ind, sådan som det er at ønske.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, denne debat om menneskerettigheder viser endnu en gang, hvor nødvendigt det er, at vi i Den Europæiske Union fortsat er opmærksomme på disse spørgsmål. Alle de enkeltsager, som er blevet diskuteret her i eftermiddag, peger på fundamentale krænkelser af menneskerettighederne. I tilfældet med dødsstraf i USA og Yemen er der tale om den helt fundamentale ret til livet. I tilfældet med diskrimineringen af kvinderne i Kuwait og Afghanistan drejer det sig om lige rettigheder for statsborgere. I tilfældet Djibouti drejer det sig om ytringsfriheden, retten til politisk aktivitet. I tilfældet Nicaragua - her er jeg uenig med nogle af dem, som har udtalt sig her - er der helt klart tale om retsstaten som sådan og om, at man i en retsstat skal beskyttes mod vilkårligheder fra statsmagtens side.
Da tiden er knap, vil jeg kun komme med nogle få bemærkninger til de enkelte punkter set fra Kommissionens side. Hvad angår dødsstraffen, er vi alle enige om, at dødsstraffen ikke er forenelig med vores europæiske standarder. Den må fordømmes på det skarpeste. Eksekution af dødsstraf er en umenneskelig handling, som ikke må have nogen plads i et civiliseret samfund.
Vi ved altså, hvordan vi skal bedømme det, når der i nogle lande afsiges eller sågar eksekveres dødsdomme. I hvert enkelt tilfælde må det da undersøges, hvad vi kan gøre for om muligt at forhindre, at dødsstraffen faktisk afsiges eller eksekveres. Det sker også i de tilfælde, som er blevet nævnt her. Den Europæiske Union har sat sig nogle klare regler for, hvordan den forholder sig, når man end ikke overholder nogle minimumsnormer. I sådanne tilfælde må Den Europæiske Union intervenere.
Jeg vil henvise til to af disse minimumsnormer, nemlig hvis der afsiges dødsstraf over en person, som på gerningstidspunktet ikke var fyldt 18 år, eller hvis dødsstraffen afsiges over personer, som er mentalt handicappede.
Om kvindernes situation i Kuwait vil jeg kort sige, at Kommissionen ligesom medlemmerne af Europa-Parlamentet er meget skuffet over resultatet af afstemningen i Kuwait den 30. november. Alligevel må man sige, som det også blev fremstillet her, at Kuwait med et direkte valgt parlament stadig er et af de mest demokratiske lande i Golfregionen. Det ændrer imidlertid ikke ved, at dette afstemningsresultat er i modstrid med FN's konvention om bekæmpelse af enhver form for diskriminering, og det er også i modstrid med den internationale pagt om borgerlige og politiske rettigheder. Kuwait har underskrevet begge disse pagter. Kommissionen er meget bekymret over, at Kuwait ikke overholder disse konventioner, som er ratificeret på internationalt plan.
Man må sige, at udviklingen er særligt alarmerende set i lyset af det faktum, at emiren af Kuwait, statsoverhovedet, i en modig beslutning, som også EU hilste velkommen, har foreslået at give kvinderne aktiv og passiv valgret. Her har vi altså den usædvanlige situation, at et autoritært statsoverhoved er mere fremskridtsorienteret end det valgte parlament. Den Europæiske Union vil udnytte de muligheder, den har for at hjælpe fremskridtet til at slå igennem i Kuwait i denne sag.
Hvad angår Afghanistan, har opfattelsen længe været klar. Den Europæiske Union har fastlagt sin holdning til Afghanistan den 25. januar 1999 i en fælles holdning og dermed helt umisforståeligt og klart sagt, at vi kræver, at menneskerettighederne bliver overholdt i Afghanistan, og at vi især forsvarer de afghanske kvinders rettigheder. Denne fælles holdning er blevet meddelt til alle politiske grupperinger i Afghanistan. Den Europæiske Union har gentagne gange konsekvent gjort opmærksom på, at den afviser Taleban-styrets kønspolitik.
Man må virkelig sige, at det mest beklagelige aspekt ved Taleban-regimet er den måde, kvinder behandles på. Ikke blot nægter man hele den kvindelige befolkning adgang til uddannelse, kvinder må heller ikke udøve selvstændigt arbejde. I alle de kontakter, vi har kunnet etablere med Taleban - det er jo, som De ved, temmelig begrænset - har vi aldrig ladet nogen tvivl herske om, at vi fordømmer denne indstilling. Det vil vi heller ikke gøre fremover.
Menneskerettighedssituationen i Djibouti følges med stor opmærksomhed og bekymring af Kommissionen. Den må konstatere, at grundlæggende rettigheder for modstanderne af det herskende regime i Djibouti krænkes gang på gang. Kommissionen vil fortsat hos myndighederne i Djibouti arbejde for, at de fængsledes grundlæggende rettigheder respekteres. I vores kontakter til landets myndigheder har vi gentagne gange meddelt vores holdning, hvad angår respekten for menneskets grundlæggende rettigheder. Overholdelsen af menneskerettighederne er en af de vigtigste dele af vores samarbejde med Djibouti, nemlig inden for rammerne af Lomé-aftalen.
Regeringen i Djibouti skal vide, at det har konsekvenser, hvis den, som deltager i Lomé-aftalen, lader hånt om menneskerettighederne. Samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Djibouti påvirkes af sådanne overtrædelser. Vi vil derfor støtte alle initiativer, som sigter mod at bevæge regeringen i Djibouti til at indtage en holdning, som kan forenes med respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
Mit sidste punkt vedrører Nicaragua. Her har Kommissionen med stor bekymring fulgt de begivenheder, som førte til, at Nicaraguas generalkontrollør, hr. Jarquín, blev arresteret og fængslet. Vi har tilsluttet os Den Europæiske Unions trojkas initiativ af 18. november i denne sag. Jeg vil imidlertid gerne tydeligt sige til den diskussion, som er blevet ført her, og hvis politiske baggrund jeg naturligvis forstår, at selvom generalkontrollørens handlinger skulle have været politisk motiveret, kan dette under ingen omstændigheder være en grund til at sætte ham i fængsel. Det er der vist enighed om i øjeblikket i denne sag. Bekymringen går vel på, at en politisk uenighed - om den nu er begrundet eller ej, det vil jeg slet ikke begive mig ind i her - besvares med, at landets øverste statsmagt smider landets øverste kontrollør i fængsel. Europa-Parlamentet bør efter Kommissionens opfattelse ikke tie i denne sag.
Jeg vil pege på, at Den Europæiske Union i årevis har været donor for ikketilbagebetalingspligtig hjælp til Mellemamerika generelt og til Nicaragua især. På grundlag af omformningen af samarbejdet mellem EU og Mellemamerika på San-José-mødet i Firenze i 1996 og af det strategipapir for samarbejdet mellem EU og Nicaragua, som blev vedtaget i 1999, må jeg gøre opmærksom på, at især Den Europæiske Union i udviklingssamarbejdet med Nicaragua først og fremmest koncentrerer sig om at styrke retsstaten og støtte en retfærdig socialpolitik.
For at dette samarbejde kan udfolde sin fulde virkning, og for at målene kan nås, er det nødvendigt, at man bliver enige om fælles værdier i forbindelse med overholdelsen af demokratiske spilleregler, og hertil hører nu en gang respekten for uafhængige institutioner, som er indeholdt i forfatningen. Kommissionen har tillid til, at de nicaraguanske myndigheder vil tage højde for disse overvejelser, som er frembragt af Den Europæiske Union og af andre medlemmer af det internationale samfund, og at de forholdsregler, der er taget over for generalkontrollørens kontor og ham selv, bliver ophævet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Forhandlingen om menneskerettigheder er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Den Internationale Straffedomstol
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0337/1999 af Wuori og andre for Verts/ALE-gruppen om ratificeringen af Rom-traktaten om oprettelse af en fast international straffedomstol;
B5-0344/1999 af Sauquillo Pérez del Arco for PSE-gruppen om ratificeringen af Rom-traktaten om oprettelse af en fast international straffedomstol;
B5-0349/1999 af Malmström og andre for ELDR-gruppen om ratificeringen af Rom-traktaten om oprettelse af en fast international straffedomstol;
B5-0373/1999 af Oostlander og Grossetête for PPE/DE-gruppen om ratificeringen af Rom-traktaten om oprettelse af en fast international straffedomstol;
B5-0381/1999 af Muscardini for UEN-gruppen om ratificeringen af Rom-traktaten om oprettelse af en fast international straffedomstol;
B5-0386/99 af Puerta og Di Lello Finuoli for GUE/NGL-gruppen om ratificeringen af Rom-traktaten om oprettelse af en fast international straffedomstol.

Schörling
Hr. formand, det var en historisk begivenhed, da statutten for Den Internationale Straffedomstol blev vedtaget i juli 1998 på et møde i Rom. Det var en statut, der skulle gøre det muligt for en uafhængig domstol at dømme personer, som havde begået krigsforbrydelser, folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden. Desværre ved vi, at der er et stort behov for en sådan straffedomstol. 90 stater har underskrevet Rom-traktaten, men hidtil har kun seks lande ratificeret den. Det er det, der er selve problemet. Hvis vi skal komme videre, og hvis domstolen virkelig skal kunne indlede sit arbejde, skal mindst 60 lande ratificere statutten og overdrage denne til FN.
Målet om at få en fungerende domstol i løbet af nogle år må vi alle arbejde for. Min gruppe opfordrer Rådet og Kommissionen til at gøre deres yderste både politisk og diplomatisk for at opnå dette. Samtidig må vi heller ikke glemme ansøgerlandene, som jeg tror har brug for en hel del opbakning for at ville være med. Desuden er punkt 5 et meget vigtigt punkt i resolutionen, hvor man siger, at man skal give udviklingslandene økonomisk støtte, for at de skal kunne være med i processen for at få oprettet en straffedomstol.

Martínez Martínez
Hr. formand, folkedrab, krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og aggression forstået som krigshandlinger i erobringsøjemed er de fire typer forbrydelser, som Den Internationale Straffedomstol kan dømme i.
De fire Genève-konventioner fra 1949 til beskyttelse af ofrene i bevæbnede konflikter forpligter allerede staterne til at forfølge og dømme de ansvarlige for lignende forbrydelser. Projektet med Den Internationale Straffedomstol er et yderligere skridt i den internationale menneskeret.
Jeg husker i dette øjeblik, hvordan processen med udarbejdelsen af statutten for Den Internationale Straffedomstol var lang og anspændt. Jeg havde den ære at deltage i nævnte proces som repræsentant for det globale parlamentariske samfund i min daværende egenskab af formand for Den Interparlamentariske Union. Jeg kan derfor forsikre Dem om, at det under den meget vanskelige forhandling var nødvendigt at komme med mange indrømmelser for at nå frem til en tekst, der, selvom den blev forkortet i forhold til vores indledende forhåbninger, opnåede den nødvendige konsensus og endelig kunne træde i kraft som et instrument med en acceptabel effektivitet.
Det ville være uansvarligt, hvis man ikke i dag gav offentligt udtryk for den skuffelse, vi føler ved, at der efter halvandet år kun er 91 stater, som har underskrevet den, og knap fem eller seks, som har ratificeret den, når der - som fru Schörling har sagt - er brug for 60 ratifikationer, for at domstolen kan træde i kraft.
Med den resolution, som vi skal vedtage, fastholder Europa-Parlamentet følgelig den støtte, som den hele tiden har givet dette initiativ. Men det, vi vil gøre her under årets og århundredes sidste forhandlinger, er kort sagt, at vi offentligt og formelt vil indrømme, at dette stadig er en uafsluttet sag, med hvad det indebærer af forpligtelser til ikke at helme i vores anstrengelser for at nå det mål, som vi satte med vedtagelsen af statutten for domstolen, og vi vil også lægge pres på Rådet og Kommissionen, for at de gør det samme.
Og under hele forløbet vil vi, socialdemokraterne, være ledet af bevidstheden om, at det i en verden under globalisering er vigtigt, at vi også rejser spørgsmålet om globaliseringen af retsstaten, og det skal vi beskæftige os med.

Thors
Hr. formand, EU sidder de facto i mange sammenhænge på ganske mange landes ratificeringer. Jeg er specielt glad for, at kommissær Verheugen er her i dag, og håber, at han kan gøre sin indflydelse gældende, for at vi kan få ansøgerlandene og andre lande, som vil samarbejde, med os og tilvejebragt et stort antal ratificeringer. Det er også en skam, at vi må konstatere, at der kun er seks medlemsstater, der har underskrevet denne statut. Men hvis vi får flere medlemsstater, ansøgerlande og samarbejdslande med i dette arbejde, så kommer vi et stykke ad vejen i det, der ganske vist er et kompromis, men et sted må vi jo begynde.
For det andet håber jeg, at vi kan arbejde for de ressourcer, der er nødvendige for at få statutten til at fungere. Det tror jeg er en vigtig prioritering for os i Europa-Parlamentet i fremtiden, og at parlamentsmedlemmerne også fremover kan være med i arbejdsgrupper, som vi har været det tidligere.

Oostlander
Hr. formand, det drejer sig om forsoning mellem folkeslag. Det er samtidig et retsinstrument til at sikre forsoningen. Vi ved, at forsoning ikke er mulig, hvis der ikke udøves ret. Denne holdning udgør også grundlaget for den internationale krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien. Det drejer sig om at udøve ret, ikke som vinder, men ud fra en overnational holdning og med henblik på den fremtidige sameksistens. Vores gruppe er derfor glad for, at der oprettes en international domstol med mere universelle beføjelser, der kan supplere de nationale domstole, hvis de ikke fungerer tilfredsstillende. EU's medlemsstater og ansøgerlandene skal naturligvis gå i spidsen. Også det 13. ansøgerland, hr. formand, Tyrkiet. De kan næsten ikke lade være med at smile, når der tales herom i denne forbindelse.
Med hensyn til at lægge pres på andre lande for at få dem til at ratificere Rom-traktaten tror jeg godt, vi kan overlade det til Kommissionen og Rådet. Finansiel støtte for at gøre det muligt at fattige lande også kan deltage i domstolens aktiviteter. Den skal have en vigtig forebyggende rolle, uden politiske bagtanker af umoralsk karakter, og den skal være utilnærmelig for politisk afpresning. De store kriminelle skal ikke længere forvente, at deres forbrydelser forbliver ustraffede. Folk af samme støbning som Milosevic, Karadic og Mladic vil få det at føle. Den internationale straffedomstol er et politisk gennembrud. Den bekræfter, at politik ikke er et spørgsmål om magt, hvor retten tjener som dække, men omvendt, at politikkens hovedopgave er at skabe ret, idet magt kun er et redskab i rettens tjeneste.
Hr. formand, Parlamentet må kunne indse dette, også i den sidste debat om Nicaragua. Det er en skandale, når sager om overtrædelse af menneskerettighederne af partipolitiske hensyn mørkelægges. Hr. formand, jeg håber, at Parlamentet og de grupper, der ud fra deres egne synspunkter når frem til et bedre standpunkt, vil udtale sig klarere på dette punkt.

Posselt
Hr. formand, jeg tror, at denne straffedomstol er af uhyre stor betydning, og jeg vil i den forbindelse gerne sige til kollega Thors, at Den Europæiske Unions medlemsstater burde gøre deres eget hjemmearbejde først, før vi opfordrer andre til at gøre det; det betyder ikke, at de andre ikke bør gøre det. Men jeg mener, at det er absolut nødvendigt at sørge for, at denne straffedomstol snart kommer til at fungere.
Det er der to grunde til. Den første grund er forebyggelsen. Jeg var i Banja Luka for få dage siden til en konference for vores gruppe. Der var opmuntrende ting at se, den serbiske opposition, som virkelig befinder sig i en glædelig brydningsfase. Men jeg mødte også en mand, som rystende af angst sad og rekapitulerede alle de forbrydelser, han havde begået i Den Serbiske Republik i denne tid. Den samtale var ganske interessant for mig, for det kom så nogenlunde frem, at hvis han havde vidst, at han kunne komme til at stå for en international domstol, havde han måske opført sig anderledes.
Jeg tror, at denne forebyggelse er uhyre vigtig. Ikke på grund af forbryderne i toppen! De har en kriminel energi, som overgår alt. Men på grund af forbryderne i andet og tredje led, som skal vide, at de i sidste ende ikke undslipper deres straf, heller ikke selvom de opfatter sig selv som medhjælpere for en meget mægtig mand.
Derfor er denne straffedomstol vigtig for forebyggelsen. Men der er en anden grund, som er ganske væsentlig. Ret skal være ret og uret uret, uanset hvem der begår den. Og specifikke straffedomstole har altid det problem, at de minder lidt om sejrherrens justits. Derfor er det uhyre vigtigt, at der på verdensplan findes en fælles strafferet mod folkemord og forbrydelser mod menneskeheden, og at der også på verdensplan findes fælles straffeforanstaltninger og en fælles straffedomstol, hvor alle skal vide, uanset under hvilket påskud, under hvilken ideologi, under hvilken nationalitet han møder op, at uret er og bliver uret, og uret skal forfølges. På denne måde kan man undgå enøjethed, og på den måde kan den retstanke, som er grundlaget for Den Europæiske Union, også hjælpes til gennembrud på verdensplan. Derfor er arbejdet for denne straffedomstol en af de vigtigste opgaver, Den Europæiske Union står over for i de kommende år.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen støtter fuldt og helt målsætningen for det forslag, som bliver drøftet her, og den opfatter Europa-Parlamentets initiativ som fremmende og nyttigt, fordi vi også er af den opfattelse, at der er behov for væsentlige yderligere skridt, hvis den internationale straffedomstol langt om længe skal blive til virkelighed. Kommissionen opfatter det som positivt, at der nu er stadig flere parter, som underskriver den statut, der blev vedtaget i Rom, og at der i det mindste er nogle, som allerede har ratificeret den. Retfærdigvis må man for nogle underskriverstaters vedkommende sige, herunder også nogle medlemsstater, at deres forfatninger i mange tilfælde forbyder dem at udlevere egne statsborgere, og at der derfor er behov for forfatningsændringer, før denne konvention kan ratificeres - det er f.eks. tilfældet i Tyskland - og at det er årsagen til forsinkelserne.
Fru kollega Thors, jeg er villig til at lægge tiltrædelseskandidaterne på sinde, at det er nødvendigt at underskrive og ratificere. Jeg tror imidlertid, at hr. Posselt har ret i, at min position i dette spørgsmål bliver mere troværdig, når alle 15 har afsluttet deres ratificering. Denne ratificering og korrekt implementering af statutten fra Rom i national ret er en vigtig opgave. EU er opmærksom på de komplekse spørgsmål, dette er forbundet med. Jeg har allerede nævnt de forfatningsmæssige problemer, og vi er parat til at dele vores erfaringer med ratificeringsprocedurer og den tilhørende viden med interesserede stater.
EU's medlemsstater har allerede tilbudt de andre stater finansiel og teknisk hjælp til ratificering af vedtægten, og det tilbud står fortsat ved magt. Desuden har Unionens medlemsstater og Europa-Kommissionen taget eller støttet en række yderligere initiativer, som skal fremme ratificeringen af statutten. Vi skønner også på det vigtige bidrag, som ngo'er yder på dette felt, som arbejder for at berede jorden for statutten fra Rom og en snarlig ratificering af den.
Den Europæiske Unions medlemsstater og Europa-Kommissionen har også bevist, at de går ind for at fremme den internationale straffejustits ved at arbejde tæt sammen med krigsforbrydertribunalerne for Rwanda og Eksjugoslavien og støtte dem i vidt omfang. Vi bekræfter, at vi er villige til at undersøge, hvordan vi gennem samarbejde, hjælp og støtte på alle områder kan yde et bidrag til den permanente internationale straffedomstols fremtidige arbejde. Kommissionen er enig i den opfattelse, som kom frem under debatten, at denne straffedomstol på ingen måde kun vil få symbolsk betydning, men at den virkelig kan have en direkte præventiv virkning og vil bidrage til, at de mest grusomme forbrydelser måske ikke vil finde sted fremover.

Formanden
Tak for den udtalelse, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Naturkatastrofer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Frankrig - B5-0334/1999 af Piétrasanta for Verts/ALE-gruppen om oversvømmelserne i Sydfrankrig den 12. og 13. november 1999;
B5-0338/1999 af Pasqua og andre for UEN-gruppen om de katastrofale oversvømmelser i Sydfrankrig;
B5-0345/1999 af Beres for PSE-gruppen om oversvømmelserne i Sydfrankrig i november 1999;
B5-0374/1999 af De Veyrac for PPE/DE-gruppen om oversvømmelserne i det sydvestlige Frankrig;
B5-0387/1999 af Ainardi for GUE/NGL-gruppen om de alvorlige oversvømmelser i det sydvestlige Frankrig.
Danmark, Tyskland, Det Forenede Kongerige og Sverige- B5-0376/1999 af Rovsing og andre for PPE/DE-gruppen om orkankatastrofen i Danmark, Tyskland, Det Forenede Kongerige og Sverige.
Vietnam- B5-0336/1999 af McKenna for Verts/ALE-gruppen om oversvømmelserne i Vietnam.

Savary
Hr. formand, jeg vil tale om de naturkatastrofer, som ramte det sydlige Frankrig natten mellem den 12. og 13. november 1999, og som fik en helt usædvanlig karakter, fordi de var så voldsomme og skaderne efter dem af uvant omfang: 35 ofre og skader for mellem tre og fire milliarder.
Jeg ved godt, at der på Den Europæiske Unions budget ikke figurerer en post til naturkatastrofer på Unionens eget territorium. Jeg skal i øvrigt sige, at jeg ikke er ubekendt med, at det er Parlamentet selv, der har ønsket at fjerne denne bevillingspost. Jeg vil ikke desto mindre bede Dem om at gribe ind og sørge for, at Den Europæiske Union alligevel er til stede, for det har den mulighed for.
Den kan gøre det på to måder. Dels ved at give Frankrig tilladelse til at genanvende de rester fra strukturfondene, som ikke blev brugt under programmerne mellem 1994 og 1999. Man ved, at der står mange bevillinger tilbage: 54% ikkebrugte bevillinger i Leader-programmet, 38% i Interreg-programmet, 49% i Urban-programmet og 88% i Retex-programmet. Det er kun nødvendigt i dag, at Kommissionen giver Frankrig tilladelse til at genanvende en del af disse bevillinger, for at der meget hurtigt kan gribes ind. Og dels kan den gøre det ved i den nye programlægning af strukturfondene 2000-2006 at sørge for, at inddelingen i zoner, som giver mulighed for at genopbygge, er på plads, og at de hårdest ramte zoner falder ind under mål 2.
Jeg vil afslutningsvis gerne sige, at det er en smule paradoksalt, at vores Europæiske Union kan gribe ind, hvilket er helt igennem legitimt, i lande uden for Unionen, men at den ikke har midler eller mulighed for at gøre det indadtil. På et tidspunkt hvor alle, og i særdeleshed formand Fontaine, udtaler, at denne valgperiode skal være kendetegnet ved en tilnærmelse mellem borgerne og Unionen, forekommer det mig vigtigt, at sidstnævnte er i stand til at manifestere sig konkret, når vores medborgere er i vanskeligheder

De Veyrac
Hr. formand, kære kolleger, hvis vi vil have, at Europas borgere skal føle tilknytning til Unionen, så er det nødvendigt, at Den Europæiske Union giver udtryk for sin solidaritet, når de rammes af ulykker som i det sydlige Frankrig. Denne region oplevede nemlig natten mellem 12. og 13. november syndflodslignende regnskyl og oversvømmelser, som krævede dødsofre, som lagde dagliglivet, økonomien og landbruget øde.
Straks da disse begivenheder indtraf, ønskede jeg, at Parlamentet gav udtryk for sin solidaritet med ofrene, og indleverede den 15. november et forslag til uopsættelig beslutning. Da det er blevet unødigt forsinket af procedurereglerne, har jeg føjet mit forslag til de forslag, som under denne mødeperiode er blevet indleveret af andre grupper om samme emne. Jeg ønsker, at denne beslutning får en konkret videre behandling, og jeg appellerer til Kommissionen for at anmode den om at overveje forholdsregler, som kunne lette situation for befolkningen i Tarn, l'Aude, Pyrénées orientales og l'Hérault. Specielt mener jeg, at zoneinddelingen for tildeling af støtte fra Den Europæiske Union burde tage hensyn til denne situation.
Jeg vil naturligvis for fremtiden stemme for forslag til uopsættelig beslutning fremsat af vores kolleger, når der måtte indtræffe lignende dramaer. Jeg ønsker, at der ikke bliver ret mange af den slags dramaer, men i hvert enkelt tilfælde synes jeg, det er uomgængeligt, at vi som de europæiske folks valgte repræsentanter demonstrerer vores solidaritet og vores menneskelighed.

Stenmarck
Hr. formand, jeg mener, der skal være proportioner på alt. Der sker naturkatastrofer overalt i verden. Det er sket et stort antal gange i de seneste år. Tusindvis af mennesker er blevet dræbt og blevet hjemløse som følge af orkaner, vulkanudbrud og jordskælv - det er naturkatastrofer! Der er grund til, at EU forsøger at hjælpe til i disse forskellige sammenhænge.
Jeg befandt mig i Sydsverige i det døgn, vi her taler om. Det er rigtigt, at det blæste, det stormede endda. Det gør det af og til i Sydsverige. Det er ikke noget, Europa-Parlamentet kan gøre noget ved. Enkelte mennesker blev ramt og naturværdier ødelagt, men det var ingen naturkatastrofe. Det er en sag for Sverige og svenske forsikringsselskaber, ikke noget Europa-Parlamentet skal bruge tid på.

Piétrasanta
Hr. formand, mine damer og herrer, mit indlæg ligger tæt på fru De Veyracs, for de katastrofelignende oversvømmelser, der fandt sted i det sydlige Frankrig, har krævet en tung pris i tab af menneskeliv: 39 døde. Forvirringen i denne region er umådelig stor. I de fire departementer, som blev ramt af oversvømmelserne den 12. og 13. november, l'Aude, l'Hérault, Pyrénées orientales og Tarn, er regningen tung. Den er på mere end 0,7 milliard euro, og erstatningerne til private vil løbe op i 0,5 milliard euro. Skaderne på det offentlige område er på over en milliard francs med mange ødelæggelser på veje og jernbaner, elektricitets- og telefonlinjer og på offentlige bygninger og offentligt udstyr. Alle sektorer er berørt, mere end 200 håndværksforretninger er ramt, 260 virksomheder har lidt svære skader, og 1.518 lønarbejdere er blevet straffet.
Jeg henleder Parlamentets opmærksomhed på, at der her er tale om en naturkatastrofe, at disse oversvømmelser og disse nedbør var 20 gange voldsommere end normalt. Der er altså ikke, som nogen undertiden gerne vil have det til at se ud, tale om resultatet af uforsigtighed i de lokale planlægninger. Det drejer sig i sandhed om en naturkatastrofe. Og derfor henleder jeg Parlamentets opmærksomhed på nødvendigheden af at gribe ind i disse regioner.

McKenna
Jeg vil gerne henlede Europa-Parlamentets opmærksomhed på situationen for befolkningen i Vietnam som følge af oversvømmelserne. Det Internationale Røde Kors har sagt, at der er sandsynlighed for, at hundredtusinder af mennesker i Vietnam kommer til at mangle mad i de næste ni måneder. Der er også rapporter om, at der har været voldsomme protester fra bønderne i Thai Binh-provinsen.
Det passer meget godt med, at vietnameserne forsøger at modernisere, og at omkostningerne ved moderniseringen i alt væsentligt bæres af småbønderne. Denne situation må man gøre noget ved, for beskatningen af bønderne er vokset dramatisk i den seneste tid på grund af moderniseringsbehovet. Bønderne selv befinder sig i en meget, meget kritisk situation, hvor de i høj grad mangler mad, og de ekstra skatter på dem gør situationen endnu mere katastrofal. Vi bør lytte til appellerne fra Det Internationale Røde Kors og være opmærksomme på situationen for disse mennesker, som tidligere er blevet decimeret af ting som agent orange anvendt af USA. Nu forårsager naturkatastrofer endnu større problemer for dem.

Esclopé
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg slutter naturligvis op om det fælles beslutningsforslag, som mine kolleger har fremsat, og jeg vil gerne endnu en gang henlede Deres opmærksomhed på oversvømmelserne, der indtraf i min region, hele det sydlige Frankrig. Naturkatastrofe, naturligvis, eftersom den har forårsaget, at næsten 40 mennesker er døde, og eftersom konsekvenserne selv i dag sætter visse af vores medborgeres liv på en hård prøve.
Her en måned efter har den aftagende vandstand, i kraft af det trøstesløse skue den afslører, bekræftet katastrofens omfang, helt bortset fra de tabte menneskeliv, som kræver, at man gør sig umage med at nytænke forebyggelse. Både hvad angår privat og offentlig ejendom, såsom bygningsværker og tung infrastruktur, og hvad angår det økonomiske redskab, er behovene enorme, i størrelsesordenen - har man nævnt - seks milliarder franske francs.
Stillet over for et sådant behov for en hasteindsats mobiliserer departementer og kommuner og foreningsmiljøer over hele Frankrig. Som eksempler ud af mange andre kan nævnes, at departementsrådet i Pyrénées orientales har vedtaget en hjælp på 42 millioner francs, regionen Languedoc-Roussillon 50 millioner, Senatet 400.000 francs, og endelig har den franske regering givet tilsagn om en hjælp på 1,2 milliarder.
De kender uden tvivl de forslag, som kommissær Barnier har fremsat inden for strukturpolitikken. De vil bidrage til på langt sigt at lægge større vægt på risikoforebyggelse, men jeg tager igen ordet her i dag for at bede Kommissionen om at demonstrere sin tilbøjelighed for solidaritet i forbindelse med hasteindsatser. Det er vores institutions legitimitet hos de europæiske borgere, der er på spil her, en legitimitet, som fru formanden, som alle vi andre, lægger stor vægt på.
Endelig må jeg bede Dem være opmærksomme på den forurening, der endnu en gang truer Bretagnes kyster, og som vil kræve, igen i form af en aktuel og uopsættelig debat, en yderligere finansiel kraftanstrengelse af de europæiske institutioner.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, min kollega Michel Barnier forklarede allerede her den 16. november, at Kommissionen følger problemerne i forbindelse med oversvømmelserne i de fire departementer i Sydfrankrig med stor opmærksomhed, at den dybt beklager tabene af menneskeliv og inden for rammerne af sin kompetence og muligheder vil gøre sit bedste for, at de ramte områder får den relevante støtte. Det kommer bestemt ikke til at skorte på solidaritet. Men vi skal både have lov til at udøve den og kunne udøve den.
I forslagene til beslutning opfordres Kommissionen til at intervenere i forskellige former for at kompensere for de store materielle skader. Det svarer også til de ønsker, som ansvarlige politikere fra regionen for nylig har fremsat over for både formand Prodi og Michel Barnier.
Jeg må sige til Dem, at en ekstraordinær øjeblikkelig hjælp til familier i de ramte områder ikke er mulig. Det kræver jo ikke nogen særlig begrundelse her i Parlamentet, for der er jo ikke andre end Parlamentet, som skal forsvare dets budgetret. De ved, at det er flere år siden, der har været en budgetpost i EF's budget, som var beregnet til at imødegå naturkatastrofer i Unionens lande. Jeg tror, at også hensynet til at beskytte Parlamentets rettigheder betyder, at vi ikke bare kan lade, som om denne situation ikke forelå.
Forslagene om støtte til landmændene som katastrofehjælp kan imidlertid undersøges inden for rammerne af artikel 33 i forordning (EF) nr. 1257/99 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikter fra den europæiske tilpasnings- og garantifond for landbruget. Derimod kan det næppe overvejes af anvende overskydende midler i strukturfonden fra perioden 1994 til 1999, da de midler, der er til rådighed, allerede er øremærket til bestemte initiativer, i det konkrete tilfælde i tæt samarbejde med de ansvarlige franske myndigheder. Omprogrammeringen er foretaget efter anmodning fra de ansvarlige franske myndigheder. De kompetente organer i Kommissionen og i Frankrig vurderer, at den vil føre til, at alle de fællesskabsmidler, der er stillet til rådighed, bliver anvendt.
For den nye programmeringsfase fra januar 2000 kunne de ramte områder i de fire departementer, som i øjeblikket kan modtage støtte som mål 2- eller mål 5-områder for perioden 1994 til 1999, eller som hører til de nye mål 2-områder, imidlertid modtage midler fra strukturfondene.
Dermed kan Kommissionen i forbindelse med den kommende programplanlægning for perioden 2000 til 2006, som snart vil blive drøftet med de franske myndigheder, yde økonomisk hjælp til istandsættelse af infrastrukturen og udstyr, som kan modtage støtte, samt støtte til landbrugsmæssige strukturer. I denne forbindelse skal det erindres, at støtte fra strukturfondene ikke kan anvendes til opførelse eller istandsættelse af boliger.
Desuden skal det tages med i overvejelserne, at alle former for intervention fra strukturfondene på grund af forordningsbestemmelserne skal underkastes en ex ante-vurdering af miljøkonsekvenserne. Parlamentet, som lægger særlig vægt på at understrege miljøaspektet, ville helt sikkert ikke kunne forstå, hvis vi gav afkald på denne vurdering.
Lad mig sige noget om problematikken med risikoområder. Når de franske myndigheder er færdige med at opgøre skaderne, vil Kommissionen i forbindelse med den nye programplanlægning 2000 til 2006 også kunne yde en specifik støtte til beskyttelse mod naturlige risici i form af kofinansiering af investeringer. Det vedrører især beskyttelse af jorden, regulering af vandløb og de lokale vandsystemer.
Afslutningsvis vil jeg komme med en kort bemærkning om Vietnam, fordi jeg tror, at det gør en forskel, om det er et førende industriland, der rammes af en naturkatastrofe, eller det er et af verdens fattigste udviklingslande. Den Europæiske Kommission er klar over den dramatiske situation, som ofrene for oversvømmelserne i Vietnam befinder sig i. Det er de værste i de sidste 40 år. Den Europæiske Union har stillet midler til rådighed for den akutte indsats. ECHO er i færd med at analysere situationen i de ramte områder for at kunne bedømme omfanget af følgeskaderne og behovet i de ramte provinser. Derefter vil man kunne besvare spørgsmålet om, hvorvidt den europæiske hjælp til Vietnam skal forhøjes. Den Europæiske Union samarbejder tillidsfuldt med alle internationale organisationer, som beskæftiger sig med situationen i Vietnam. Her forsøger vi at koordinere katastrofehjælpen så fornuftigt som muligt.

Bourlanges
Hr. formand, jeg vil ikke trække dette møde længe ud. Jeg vil blot sige til den gruppe besøgende dér, som er venner af mig, at det ikke er et udslag af vores ondskabsfuldhed, at vi afbrød mødet i et kvarter, lige netop som de ankom.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.
(Mødet udsat kl. 17.10 og genoptaget kl. 17.30)

Liese
Hr. formand, jeg vil gerne bede om, at vi, hvis kollegerne er indforstået, ved afstemningen om Nicaragua stemmer om alle ændringsforslag en bloc, da de alle går i samme retning. Jeg vil gerne sige en halv sætning om, hvorfor der ikke foreligger en fælles beslutning, men ændringsforslag fra PPE/DE til dets egen beslutning. Det skyldes, at vi i tirsdags holdt et møde, som skulle finde frem til en fælles beslutning, og at vi fra de andre grupper, især fra De Liberale og Socialdemokraterne fik signaler om, at der var bestemte formuleringer i PPE/DE's beslutning, som de ikke kunne støtte. Derfor besluttede vi os for at tage de kontroversielle punkter ud og kun tage de essentielle punkter med. Vi har virkelig kun de ting med, som entydigt kan få tilslutning her i Parlamentet. Hr. kommissær Verheugen sagde også meget tydeligt, at Parlamentet skal udtale sig om dette emne.
Eftersom De Liberale og Socialdemokraterne alligevel ikke så sig i stand til at underskrive den fælles beslutning, som vi har diskuteret, sagde vi, at vi laver ændringsforslag, som svækker vores egen beslutning noget, for at give kollegerne mulighed for dog at stemme for i den sidste ende.

Formanden
Mange tak, hr. kollega Liese. Er der indsigelser mod forslaget om at gøre det en bloc?

Markov
Undskyld, hr. formand, vores gruppe gør indsigelse mod at gøre det en bloc.

Formanden
Det har jeg noteret, så stemmer vi bare forslag for forslag.
Efter afstemningen om beslutningsforslagene om Den Internationale Straffedomstol:

Haarder
Hr. formand, jeg vil blot sige, at vi liberale ikke vil deltage i disse afstemninger om naturkatastrofer, fordi vi mener, at det ikke hører hjemme i dette Parlament, og vi troede, at vi var nået til forståelse om, at vi ikke længere skulle behandle den slags beslutninger.

Formanden
Hr. kollega Haarder, det har jeg noteret. Jeg vil bede Dem drøfte det med gruppeformændene, dér hører det hjemme.

Efter afstemningen om beslutningsforslagene om naturkatastroferne i Frankrig:

Souchet
Hr. formand, jeg havde bedt om ordet, før man skrider til afstemning, for at sige, at vores gruppe havde fremsat et udkast til særlig beslutning om naturkatastroferne i Frankrig, og at vi naturligvis er medunderskrivere på det fælles beslutningsforslag. Det nævnte De ikke. Jeg ser gerne, at der bliver foretaget en rettelse i overensstemmelse hermed.

Formanden
Hr. kollega, det bliver rettet. De må undskylde, at jeg ikke havde set Dem, det var en fejltagelse.

