Situation i Mellemøsten/Gazastriben (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om situationen i Mellemøsten/Gazastriben.
Det er en særlig glæde for mig at byde velkommen til formanden for Rådet, den tjekkiske udenrigsminister, Karel Schwarzenberg, som i dag rejser videre til Sydafrika. Tidligere formandskaber har sendt en repræsentant for deres udenrigsminister, og derfor værdsætter vi i høj grad Deres tilstedeværelse her i dag, hr. Schwarzenberg. Jeg byder Dem hjerteligt velkommen.
Vi er naturligvis også glade for, at den ansvarlige kommissær, Benita Ferrero-Waldner, er til stede - det er hun næsten altid. Som De ved, har kommissæren et grundigt kendskab til problemerne i Mellemøsten, og som hr. Schwarzenberg har hun besøgt regionen. Fru kommissær! Jeg byder også Dem hjerteligt velkommen.
Karel Schwarzenberg
Hr. formand! Jeg takker Dem for at give mig ordet i denne aktuelle forhandling om den dramatiske situation i Mellemøsten.
Siden begyndelsen af Israels militærkampagne i Gazastriben den 27. december har vi set en stærk forværring af situationen på alle niveauer. De humanitære konsekvenser af denne aktion er dramatiske for Gazas befolkning. Siden begyndelsen af aktionen er mere end 900 palæstinensere blevet dræbt, hvoraf ca. 30 % var kvinder og børn. Vi er dybt berørt af tabet af civile liv, og det har vi gentagne gange givet udtryk for i vores erklæringer fra formandskabet. EU beklager de fortsatte fjendtligheder, som har ført til så mange civile dødsofre, og vi ønsker at udtrykke vores kondolence til ofrenes familier.
Vi er særligt bekymrede over hændelser som angrebet på FN's skole i Jebaliya og beskydningen af humanitære konvojer, der forvoldte humanitært personales død. Mere end 4 200 palæstinensere er blevet såret i henhold til Kontoret for Koordination af Humanitære Anliggender. FN's agentur skønner, at omkring 28 000 mennesker er blevet fordrevet siden starten af fjendtlighederne. Et stort antal af dem søger tilflugt i beskyttelsescentrene, resten af de internt fordrevne personer bor hos slægtninge.
De største humanitære behov gælder de sårede og de overbebyrdede sundhedstjenester, hvorimod fordrevne personer og værtsfamilier har brug for særlig hjælp i form af mad, husly, vand og andre varer. Da vandforsyningssystemet er hårdt ødelagt og kræver hurtig istandsættelse, har Gazas befolkning næsten ingen adgang til sikkert vand. Det mest akutte behov er derfor at skaffe drikkevand.
Fødevaremangelen er ligeledes omfattende i alle lag i befolkningen. Siden den 4. november 2008 har udenlandske ngo'er ikke haft adgang til Gaza til at levere og kontrollere den humanitære bistand ordentligt. Og antallet af lastbiler, der kommer ind i Gaza, er faldet, siden militæroperationerne startede. Det nuværende daglige gennemsnit er 55 lastbiler, hvilket er sørgelig utilstrækkeligt sammenlignet med det reelle behov for mindst 300 lastbiler dagligt, hvis man skal dække behovene hos de 80 % af befolkningen, som er blevet afhængig af hjælp.
EU har lige fra begyndelsen nøje fulgt de tragiske begivenheder. Tre dage efter operationens start mødtes udenrigsministrene på et ekstraordinært møde i Paris for at drøfte situationen. De blev enige om behovet for en omgående og permanent våbenhvile og en øjeblikkelig humanitær indsats for at fremskynde fredsprocessen. Topmødets formål var først og fremmest at bistå med at få tilvejebragt en afslutning på urolighederne og lette den humanitære krise. Formandskabet stod i spidsen for en diplomatisk mission til Mellemøsten. EU's ministertrojka besøgte området den 4.-6. januar og havde møder i Egypten, i Israel, med Den Palæstinensiske Myndighed, og i Jordan. Den højtstående repræsentant besøgte også Syrien, Libanon og Tyrkiet.
Man er begyndt at kunne se konturerne af en løsning på krisen. Først og fremmest må Hamas ubetinget indstille raketangrebene på Israel, og Israel må afslutte sin militære aktion, således at de humanitære forsyninger fortsat kan komme frem, og således at man kan få genoprettet de offentlige tjenester og den hårdt tiltrængte lægebehandling. Den seks måneders våbenhvile, som udløb den 19. december, var langt fra perfekt. Israel var udsat fra periodiske raketangreb og var vidende om, at dets fjender samlede flere og flere våben. Gaza gennemlevede en udmattende økonomisk blokade, der fuldstændigt underminerede den økonomiske udvikling.
For at der kan etableres en varig våbenhvile, må der findes et fornuftigt kompromis, der bringer raketaffyringerne til ophør og genåbner grænseovergangene. En varig løsning må omfatte grænsetunnellerne, især langs Philadelphia-ruten, for at forhindre våbensmugling. Den må også føre til en systematisk og kontrolleret åbning af alle grænseovergange, således at Gazas økonomi kan udvikles.
Vi mener, at det kunne være nyttigt at oprette internationale missioner, som skal holde øje med gennemførelsen af våbenhvilen og optræde som forbindelsesled mellem de to parter. I den forbindelse er EU parat til at sende sine observatører tilbage til overgangen ved Rafah og til at udvide omfanget og indholdet af den europæiske grænsemissions mandat. Vi anerkender, at Israel er gået med til en daglig afbrydelse af kampene for at tillade hårdt tiltrængte forsyninger af mad, brændstof og medicin at komme ind i Gaza. Men kun en fuld og øjeblikkelig våbenhvile vil muliggøre levering og uddeling af de store mængder humanitær hjælp, som Gaza har så fortvivlende brug for, og en genoprettelse af de grundlæggende tjenester. Israel må sikre uhindret og sikker adgang for den humanitære hjælp og andre livsvigtige forsyninger, herunder mad, medicin og brændstof, til den palæstinensiske befolkning i Gazastriben, samt sikre, at civile personer og humanitært personale har sikker adgang til og fra Gazastriben.
Men selv en varig og omfattende løsning i Gaza vil ikke være tilstrækkeligt til at indføre fred i området. Vi står over for bredere og mere komplicerede udfordringer, der skal løses. Det er nødvendigt med en ny vidtfavnende strategi, der omfatter den interne palæstinensiske politiske situation samt genoptagelse af fredsforhandlingerne, som blev afbrudt på grund af krisen i Gaza. Mere end nogen sinde er det nødvendigt med en palæstinensisk forsoning og en regering, der repræsenterer den palæstinensiske befolknings forhåbninger. Derfor støtter vi Egyptens mæglingsbestræbelser i henhold til Den Arabiske Ligas resolution af 26. november 2008.
Som det blev fremhævet i konklusionerne fra mødet i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) i december 2008, er EU rede til at støtte enhver stabil palæstinensisk regering, som fører en politik og træffer foranstaltninger, der afspejler Kvartettens principper. EU understreger behovet for at opnå en retfærdig, varig og omfattende fred i Mellemøsten og kræver en genoptagelse af fredsforhandlingerne mellem Palæstina og Israel samt en løsning på alle uafklarede spørgsmål i den israelsk-palæstinensiske konflikt, herunder alle grundlæggende spørgsmål.
En varig og omfattende løsning vil i sidste ende afhænge af, om der sker virkelige fremskridt i fredsprocessen i Mellemøsten. For at opnå en omfattende fred må parterne gøre en hurtig og stor indsats, baseret på visionen om en region, hvor to demokratiske stater, Israel og Palæstina, lever side om side inden for sikre og anerkendte grænser.
Det sidste udbrud af vold i Mellemøsten vil måske ikke blot udsætte mulighederne for en fredelig løsning af konflikten mellem Israel og Palæstina. Man må heller ikke underkende den politiske skade, som kampene forvolder, i form af regional polarisering og radikalisering og en yderlig miskreditering af de moderate kræfter. Kun en levedygtig palæstinensisk stat vil bringe sikkerhed i en region, som har lidt alt for længe. Det er især i Israels og dets naboers interesse. Derfor må der handles omgående for at rette op på den skade, som militæraktionen har forvoldt, for igen at tilvejebringe mulighed for en retfærdigt forhandlet løsning.
(Bifald)
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen - (EN) Hr. formand! Jeg tror, vi alle håbede, at vi ville få en bedre start på 2009. Ulykkeligvis står vi over for en frygtelig og forfærdende konflikt i Gaza, som nu løber på tredje uge.
Den giver anledning til enorm bekymring. Vi drøftede det i går med Udenrigsudvalget, Udviklingsudvalget og de medlemmer af Europa-Parlamentet, som besøgte Gaza i weekenden.
Formanden for Rådet har allerede nævnt de frygtelige statistikker over døde og sårede, som bliver værre dag for dag. Vi ser flere og flere ofre, der lider under svære forbrændinger, og bistandsagenturerne fortæller, at befolkningen lider under akut mangel på mad, brændstof og medicin, for ikke at tale om ødelæggelsen af huse og infrastruktur.
Men Israel har også lidt tab og har været udsat for hundredvis af raketter, affyret af Hamas og rettet mod israelske civile mål. Krig forvolder desværre altid store menneskelige lidelser, og denne krig er ingen undtagelse. Ud over de øjeblikkelige ødelæggende konsekvenser skubbes udsigterne til fred derfor yderligere ud i fremtiden, det arabiske fredsinitiativ undermineres, og det kunne få meget negative konsekvenser for hele regionens stabilitet.
Jeg vil gerne hurtigt gøre rede for de diplomatiske initiativer, vi har taget, for at bringe denne konflikt til ophør og dernæst komme ind på udfordringerne på mellemlang og lang sigt. Vi har handlet lige fra første dag, og det er efter min opfattelse vigtigt. Vi ved, at vi ikke er hovedaktøren i Mellemøsten, men vi var og er fortsat en vigtig aktør. Derfor var EU-udenrigsministrenes hastemøde i Paris den 30. december 2008 som reaktion på krisens udbrud meget vigtigt med henblik på lige fra begyndelsen at udarbejde forslag - Pariserklæringen - der kunne bringe konflikten til ophør, og som vi derefter brugte under vores delegations besøg i Mellemøsten.
Tre elementer må understreges. Først og fremmest krævede Pariserklæringen en omgående humanitær våbenhvile, der skulle omfatte både en ubetinget indstilling af Hamas' raketangreb på Israel og en afslutning af Israels militæraktion. Vi krævede en våbenhvile, der skulle ledsages af en permanent og normal åbning af grænseovergangene, som indeholdt i aftalen om bevægelse og adgang fra 2005. Vi udtrykte villighed til igen at udsende EU's grænsemission (BAM) til Rafah, således at denne grænseovergang kunne genåbnes, og vi fremhævede, at vi var villige til at se på muligheden af at yde hjælp til andre grænseovergange, forudsat at vores sikkerhedskrav blev respekteret.
Vi understregede for det andet, at det var nødvendigt hurtigt og omgående at yde humanitær bistand. Vi opfordrede til øjeblikkelig åbning af grænseovergangene, således at presserende lægehjælp, fødevarer og brændstof kunne leveres til Gazastriben, humanitært personale kunne få adgang, og de sårede kunne evakueres.
For det tredje understregede vi, at det er vores holdning, at den israelsk-palæstinensiske konflikt ikke kan løses militært, at fredsprocessen er den eneste vej frem, og at bestræbelserne bør forstærkes, så snart der opnås en varig våbenhvile.
Som De har hørt, fandt vores rejse sted samtidig med præsident Sarkozys, som havde planlagt at aflægge besøg i Syrien og Libanon, og som derefter besluttede at besøge Egypten og Israel for at befæste disse bestræbelser, stadig på grundlag af vores erklæring af 30. december 2008. Frankrig har for øjeblikket formandskabet for Sikkerhedsrådet, så det var et vigtigt initiativ.
Vi koordinerede vores arbejde nøje og afholdt et fælles møde i Ramallah, hvor præsident Sarkozy fremlagde sin plan for en våbenhvile, som vi i trojkaen til en vis grad havde banet vejen for gennem vores drøftelser med de vigtigste aktører, især Egypten og Jerusalem.
Disse bestræbelser forstærkede hinanden og udsendte et stærkt enigt budskab fra EU, og trojkaen viderebragte ikke blot denne institutionelle EU-holdning, men manifesterede ligeledes EU's tilstedeværelse. Det var efter min opfattelse vigtigt, at præsident Sarkozy også tog til Syrien, og at hr. Solana ledsagede ham til Syrien og Libanon, samt drøftede spørgsmålet med Tyrkiet. Det var alt sammen nødvendigt.
Jeg understregede især den humanitære situation, som det allerede er blevet sagt, og opfordrede især til, at grænseovergangene blev åbnet, og til at man muliggjorde i det mindste nogle timers våbenhvile, således at de internationale organisationer kunne udføre deres arbejde. Israel accepterede nogle af disse punkter, og i forhandlingerne med Israels regering fik jeg sikret, at en ECHO-ansat blev installeret i de israelske forsvarsstyrkers lokaler med henblik på at koordinere kanaliseringen af den humanitære bistand med Israels væbnede styrker, således som det blev gjort i forbindelse med krigen i Libanon, og det var et uhyre nyttigt redskab til en bedre koordinering.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke alle vores modige kolleger, som stadig arbejder i Gaza, UNWRA og ICRC, som vi arbejder sammen med, og som modtager en stor del af vores finansiering, men også mange andre.
(Bifald)
Jeg vil ligeledes udtrykke min oprigtige medfølelse med familierne til de ansatte, som allerede er blevet ofre for disse tragiske begivenheder.
Kommissionen har også brugt mange penge på presserende humanitær bistand, og vi er rede til at gøre mere for fremtiden.
Hvad er der blevet opnået med disse forhandlinger? Som det blev sagt af formanden for Rådet, indeholdt de vigtigste elementer til Sikkerhedsrådets seneste resolution, som blev vedtaget nogle få dage efter forhandlingerne, og hvor USA afholdt sig fra at stemme. En omgående våbenhvile, egyptiske garantier om at sætte en stopper for smuglingen gennem tunnellerne, åbning af grænseovergangene for humanitær hjælp, herunder indsættelse af en styrke - muligvis med international deltagelse og/eller Den Palæstinensiske Myndigheds sikkerhedsstyrker - der skal afpatruljere den 15 km lange Philadelphia-korridor mellem Gaza og Egypten.
Det er vores forståelse, at Den Palæstinensiske Myndighed har accepteret disse forslag, og at Israel og Hamas er i færd med at undersøge dem. Vi mener, at det er meget vigtigt, at vi hurtigt får resultater. Ifølge de seneste oplysninger arbejder alle hårdt på spørgsmålet, og måske vil vi om nogle få dage virkelig stå med en sådan våbenhvile. Det håber jeg.
Med hensyn til de mellemlange perspektiver er det trist at måtte konstatere, at både Israel og Hamas i første omgang har afvist FN's Sikkerhedsråds resolution, men på grundlag af disse daglige kontakter håber jeg, at man hurtigt vil nå til enighed. Det er vigtigt at fremhæve og anerkende, at Egypten har spillet en førende rolle i de direkte kontakter til Hamas, og i den forbindelse ligeledes at understrege, at præsident Sarkozys besøg i Syrien samt de tyrkiske bestræbelser har spillet en meget vigtig rolle.
Jeg forstår også, at de arabiske landes topmøde vil kunne finde sted i Qatar i slutningen af denne uge. Som det fremgår af disse intensive diplomatiske aktiviteter, er det vores hensigt at støtte alle relevante aktører, som har indflydelse på Hamas, således at man kan få tilvejebragt en varig løsning som formuleret i FN's Sikkerhedsråds resolution 1860.
Så snart man er blevet enig om en våbenhvile, må vi overveje - sandsynligvis i form af en konference - hvordan vi kan udarbejde mere konkrete foranstaltninger for at afhjælpe den palæstinensiske befolknings humanitære behov i Gaza. Men vi må klart understrege, at hvad der end gøres, må det ikke føre til en uendelig cyklus af ødelæggelse og genopbygning uden fred.
Under de rette omstændigheder vil jeg måske vende tilbage til Dem og anmode om Deres hjælp til en meningsfyldt og konstruktiv indsats, sådan som jeg har gjort det tidligere. De ved, at generalsekretær Ban Ki-moon er på rundrejse i regionen, og forhåbentlig vil han også kunne yde et bidrag til den endelig succes, som er altafgørende for at opnå en varig våbenhvile.
Hvis vi skal se på det lange sigt, må det understreges, at den igangværende offensiv klart er med til at svække tilliden mellem palæstinenserne og israelerne. Militæroperationer kan aldrig skabe varig fred. Det kan kun ske gennem en forhandlet politisk aftale. Derfor bør dialogen mellem israelerne og palæstinenserne og mellem palæstinenserne indbyrdes genoptages.
Efter at fjendtlighederne er bragt til ophør, er det vigtigt at genoptage forhandlingerne med henblik på opnå en altomfattende fred så hurtigt som muligt. Vi må arbejde sammen med den nye amerikanske regering for at sikre dens støtte til bilaterale forhandlinger helt fra begyndelsen. I den forbindelse hilser jeg de udtalelser velkommen, der blev fremsat af den nominerede udenrigsminister, Hillary Clinton, under hendes senatshøring i går. Vi vil insistere på, at parterne forhandler om indhold og ikke kun om fremgangsmåde, og at Annapolisprocessen vil blive ført ud i livet med succes. Denne krise viser, at det mere end nogen sinde haster med en succesrig løsning.
Et andet centralt spørgsmål er den palæstinensiske forsoning. Det er usandsynligt, at Hamas vil blive tilintetgjort af denne operation. Hamas vil formodentlig komme ud af konflikten militært svækket, men politisk styrket. Det er Hamas' holdning, at præsident Abbas mandat udløber den 9. januar, og det er et andet spørgsmål, som hænger tæt sammen med reformen af PLO og Fatah. For at der kan opnås varig fred er det klart, at en stærk Palæstinensisk Myndighed må tale for alle palæstinensere, og at den fuldt ud må gå ind for en tostatsløsning, der er tilvejebragt med fredelige midler.
Gazakonflikten har desværre også eventuelle negative konsekvenser for den regionale støtte til fredsprocessen. Israels omdømme hos adskillige arabiske styrer, der er for fred, er blevet skæmmet af civilbefolkningens alt for store lidelser i Gaza. Israels ledere og den israelske befolkning må forstå, hvor negativt dette er for deres ønske om at leve i fred som et folk. Vi er deres venner og må fortælle dem, at vi gør dette. Israel kan derfor ikke tillade sig at spilde tid i spørgsmålet om at opnå fred.
Dette er min første korte, eller måske ikke så korte, redegørelse, og vi må nu gå i gang med at arbejde for en varig våbenhvile og dernæst få gang i fredsforhandlingerne med en ny amerikansk regering.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand! Efter 17 dages kampe i Gaza står vi med en simpelt hen fortvivlende situation. Det værste, fordi det er uigenkaldeligt, er tab af menneskeliv, herunder uskyldige civile og børn. Men vi ser også ødelæggelse, kaos, had og hævn. Palæstinenserne er splittede, og ekstremisterne vinder frem på bekostning af de moderate. Fredsprocessen er blevet fuldstændig afsporet.
Som det blev understreget af formanden for Rådet, skyldes det, at alle slag i en krig kan vindes, men den vigtigste kamp kan stadig tabes, nemlig kampen for fred.
I stedet for at prøve på at fordele ansvar eller skyld på den ene eller anden side, eller på begge, er det vigtigste spørgsmål - som kommissæren lige har sagt - at få tilvejebragt en omgående våbenhvile som krævet af FN's resolution 1860. Som FN's generalsekretær har mindet os om, skal begge parter efterkomme denne resolution.
Det er ligeledes bydende nødvendigt at afhjælpe den frygtelige humanitære situation i Gazastriben, som - i gåseøjne - styres af Hamas, en organisation, der står på EU's liste over terrororganisationer. Men vi må ikke glemme, at Hamas ikke bare er en af grundene til konflikten. Hamas er også en konsekvens af frygtelige omstændigheder.
Min politiske gruppe støtter og anerkender de bestræbelser, som alle de politiske grupper i Parlamentet har gjort sig til støtte for det beslutningsforslag, som vi skal vedtage i morgen. Vi vil også gerne hylde de medlemmer, der har deltaget i forhandlingerne, især repræsentanten for min gruppe, hr. Brok, som havde en meget vanskelig opgave.
Min gruppe støtter Kommissionens og Rådets bestræbelser på at få tilvejebragt en våbenhvile så hurtigt som muligt, i samarbejde med de arabiske lande - i særdeleshed Egypten - og de andre medlemmer af Kvartetten.
Vi har store forhåbninger efter den erklæring, der i går blev fremsat i det amerikanske udenrigsudvalg af den nominerede udenrigsminister, Hillary Clinton, idet den tilbyder pragmatisk og effektivt diplomati baseret på dialog.
Til sidst kommer jeg til det allervigtigste, nemlig at EU er en union baseret på værdier, og i første række fred. Jeg mener, at EU må gøre sig de yderste anstrengelser og bruge hele sin politiske vægt i denne sags interesse. Vi må tænke klart og undgå at hærde vores hjerter over for en sådan konflikt.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer! Forhandlinger, som den vi fører i dag, er meget vanskelige for os alle. Årsagen til, at de er så vanskelige, er, at Israel er en ven, og at mange af os - og det gælder især mig - føler sig knyttet til landet med dybe venskabsbånd. Men netop fordi der er tale om venner, er det desto vigtigere åbent at diskutere kontroversielle emner.
Indtil nu har denne konflikt krævet 1 000 menneskeliv på 17 dage. Det er en blodig konflikt, og især kvinder og børn lider under den. Vi har en FN-resolution, der giver grundlag for at erklære en øjeblikkelig våbenhvile og genoptage forhandlingerne. Det er krystalklart, at konflikten kun kan løses på grundlag af international ret, og at international ret og international humanitær ret skal overholdes, burde være klart for et demokratisk land, der hviler på retsstatsprincippet. Det er faktisk en skam, at det er nødvendigt at diskutere dette. Det eneste, vi derfor kan gøre for at overvinde den humanitære krise, er at opfordre til en øjeblikkelig våbenhvile. Vi siger ikke blot hvad som helst i vores beslutning, men det, vi siger, er altafgørende for direkte og øjeblikkeligt at få sat en stopper for tab af menneskeliv, sult og elendighed.
Det er helt klart, at Israel har ret til at forsvare sig. Israel har ret til at forsvare sig mod folk, hvis mål er at ødelægge staten. Men et demokratisk land, der hviler på retsstatsprincippet, må altid spørge sig selv, om de midler, det bruger til at forsvare sig, ikke er uforholdsmæssigt hårde. Og jeg mener som de fleste af Parlamentets medlemmer, at midlerne er uforholdsmæssigt hårde.
(Bifald fra venstre)
Vi må fortælle vores venner i Israel, uanset deres politiske tilhørsforhold, at vi ved, at Hamas ikke er en fredsorganisation. Vi ved, at Hamas er styret af mennesker, som ikke deler vores grundlæggende værdier, og enhver raket, der affyres mod Israel, er naturligvis et angreb, som staten har ret til at forsvare sig mod, men det er alligevel forkert at nægte at påbegynde en dialog. Hvis en dialog er en grundlæggende forudsætning for en fredelig udvikling, betyder det, at man foreviger den væbnede konflikt, hvis man nægter at gå ind i en dialog Derfor er det nødvendigt med en grundlæggende holdningsændring.
Det er nødvendigt at føre en dialog med Hamas. Hvis Israel ikke kan gøre det direkte - og jeg kan forstå, at israelske politikere ikke mener, at de kan tale med Hamas, selv om mange af landets borgere mener, at de burde gør det - men hvis parlamentsmedlemmer og regeringsmedlemmer siger, at de ikke vil, er der muligheder nok for international mægling. Vi har f.eks. Kvartetten, og en af EU's mulige opgaver inden for Kvartetten er netop at mægle for en sådan dialog.
Det er en grundlæggende fejl at tro, at mellemøstkonflikten kan løses militært. Det er efter min opfattelse en grundlæggende fejl, uanset hvilken part tror det. Terrorhandlinger bringer ingen løsning, og konventionelle militæroperationer kan heller ikke føre til en løsning. En løsning kan kun findes gennem en dialog mellem konfliktens parter ved hjælp af international mægling.
Det er nødvendigt med en omgående våbenhvile. Denne skal garanteres af det internationale samfunds mekanismer, om nødvendigt ved hjælp af en multinational styrke med deltagelse af arabiske, og især muslimske, stater. Det ville være en måde, hvorpå der kan etableres en våbenhvile og skabes forbedringer nu.
Da jeg var en ung mand og begyndte i politik, fik jeg at vide, at man ikke taler med terrorister. Den største terrorist dengang var Yassir Arafat. Et par år senere så jeg på fjernsynet, at denne terrorleder fik Nobels fredspris sammen med israelske politikere. Det, der dengang var muligt, er stadig muligt for fremtiden. Det er derfor et spørgsmål, om der kan gøres tilstrækkelige fremskridt med de mekanismer, vi har til rådighed, til at skaffe den nødvendige dialog i stand. På min gruppes vegne vil jeg gerne takke alle, også kolleger fra andre grupper, som samarbejdede på vores beslutningsforslag. Hvis dette beslutningsforslag, som støttes af alle Parlamentets grupper - og det betragter jeg som et godt tegn - kan være med til at forbedre stemningen, så vil vi have ydet et bidrag - omend måske lille - til at få standset det tab af menneskeliv, som er helt uacceptabelt for os.
(Bifald fra venstre)
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, fru kommissær! Den dag vil ganske rigtigt komme, hvor vi skal skille det gode fra det onde, men i dag er det mere presserende, at vi stiller vores krav, nemlig en øjeblikkelig våbenhvile, en indstilling af raketangrebene på Israel og Israels operationer i Gaza, levering af humanitær bistand, en varig våbenhvile og stop for ulovlig handel med våben og ammunition, en effektiv kontrol ved grænsen mellem Egypten og Gaza, tilbagetrækning af israelske tropper, genåbning af grænseovergangene, og ophævelse af embargoen - og alt dette skal ske samtidigt.
Dette vil være en yderst kompliceret fase, som uden tvivl eller højst sandsynligt vil kræve en international styrkes tilstedeværelse, og EU bør forberede sig på at deltage. Jeg vil gerne komme med to yderligere bemærkninger.
For at det skal lykkes, må EU tale og handle klart og samordnet. Gode hensigter er nyttige, men det er vigtigere at være effektiv. USA må også forpligte sig, ligesom Den Arabisk Liga og dens medlemsstater må gøre det.
Til sidst vil jeg gerne tilføje, at for at kunne tilbyde et reelt alternativ til situationen i Gaza må Israel væsentligt forbedre situationen på Vestbredden. 634 kontrolpunkter, opdeling af vejnettet i to, 8 m høje mure, samt de utallige ydmygelser, som palæstinenserne udsættes for, er ikke et alternativ, der er tiltrækkende nok for indbyggerne i Gaza til at få dem til at vende Hamas ryggen.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at den dag uundgåeligt vil komme, hvor alle må tale med alle.
(Bifald)
Cristiana Muscardini
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi er naturligvis som alle andre involveret i og oprørt over denne situation, men jeg mener, at det er en pligt, i hvert fald for mig, at afstå fra enhver form for hykleri.
Roden til dette problem ligger meget langt tilbage. Det drejer sig om palæstinensernes legitime og urørlige ret til en fri stat parret med Israels lige så urørlige ret til at blive anerkendt, og vi ved, at Israel er blevet fjernet fra kortet i mange lande. Vi ved, at Frankrig, Italien, Spanien og Tyskland helt klart ikke ville have tålt at blive fjernet fra kortet. De ville ikke være gået med til at blive betragtet som ikkeeksisterende. Vi ved, at det ikke var Israel, som startede denne hundrede og syttende krig, og at terrorisme stadig er et af hovedproblemerne.
Jeg mener derfor, at vi må opgive hykleriet, og at vi nu har pligt til at tænke anderledes. Vi må ikke tro, at en dialog med terrorister er berettiget af, at så mange civile er døde, for det ville i fremtiden give terrorister en undskyldning for at udøve vold, magt og død til at opnå politisk legitimitet.
Efter min mening bør EU nu endelig begynde at opføre sig mere konsekvent og tage fat på problemet med økonomiske forbindelser til lande, som ikke anerkender Israel, og arbejde på at få oprettet humanitære korridorer, som gør det muligt for civile palæstinensere og israelere at finde sikkerhed. I dette tilfælde er det palæstinenserne, der lider mest. Når det er sagt, mener jeg imidlertid, at vi bør revidere vores holdning til den bistand, der ydes nu, og over hvis anvendelse vi ikke har nogen kontrol.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, mine damer og herrer! Situationen er helt sikkert alvorlig nok til at få os til at græde. Håb om fred og sikkerhed for de involverede parter forsvandt i Gazas røg og under kroppene af de mange døde og sårede, børn, kvinder og mænd. Vi er længere fra håbet om sikkerhed, end vi nogensinde før har været. De, der tror, at denne krig, sådan som det israelske argument lyder, kan retfærdiggøres af, at Israel blev udsat for raketangreb, og at palæstinenserne skulle have en lærestreg, har ikke forstået noget som helst. De har ingenting forstået, for at give en lærestreg er en sørgelig måde at lære nogen noget på, og det er en metode, som aldrig har fungeret. Lige siden Clausewitz' tid ved vi, at hvis man starter en krig, må man også vide, hvordan den kan bringes til ophør, og man må kende formålet. Formålet med denne krig er mere sikkerhed for Israel. Vi kan i dag konstatere, at denne krigs formål aldrig vil kunne opnås gennem denne krig og den måde, den føres på. Jo flere civile døde, jo flere palæstinensiske døde, jo mindre sikkerhed i regionen. Det er den dramatiske situation, vi ser, den tragedie, der finder sted i regionen for øjeblikket. Og derfor må vi udtrykke os helt klart. Hr. Schulz har ret. Israel har brug for beskyttelse mod sig selv. Israel må reddes fra fristelsen til at søge en løsning, der indebærer krig og væbnet magt. Palæstinenserne må beskyttes mod Hamas. Civile palæstinensere må beskyttes mod Hamas. Det er vores opgave. Det er ikke let, men vi må gøre dette helt klart. Jeg opfordrer Rådet til at holde op med at tænke på at forstærke, øge, forbedre forbindelserne til Israel, så længe situationen stadig er, som den er. Det er en dårlig løsning, det er ikke den rigtige løsning.
(Bifald)
Jeg opfordrer alle, som med rette taler for en dialog, en debat med Hamas, til ikke at være naive, men til at huske på, at der må føres en debat med Hamas for at forbedre situationen i Gaza, da det er dem, der har magten. Men samtidig må vi erkende, at Hamas' strategi kræver dødsofre. Israel er faldet i Hamas' fælde. Jo flere dødsfald, der er i Gaza, desto bedre er det for Hamas. Det er en sandhed, som Hamas også skal have at vide. Vi nægter at acceptere Hamas' selvmordsstrategi, hvis formål er at skabe ofre og martyrer for at kunne rette angreb mod Israel. Det skal Hamas også have at vide.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at de eneste, der kan løse problemet med Hamas, er palæstinenserne. Så længe Israel fortsat besætter Vestbredden, så længe Israel ikke tilbyder palæstinenserne på Vestbredden en positiv løsning, vil flere og flere palæstinensere gå over til Hamas. Hvis vi giver palæstinenserne på Vestbredden håb for deres liv, vil de vende sig mod Hamas, og de vil skaffe os af med Hamas. Befri palæstinenserne fra israelsk besættelse på Vestbredden, og palæstinenserne vil befri sig selv fra Hamas.
(Bifald)
Luisa Morgantini
for GUE/NGL-Gruppen. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Rahed er 50 år, han har mistet sit hjem, sine tre børn, sin kone og to svigerinder. Rahed er dybt fortvivlet og befinder sig i det center, vi besøgte. Han sagde med stor sorg, at Hamas vil sige, at de har vundet, når dette angreb er overstået, og Israel vil sige, at de har vundet, men i realiteten er det os civile, der er døde. Jeg vil gerne understrege en anden ting. Med de døde kvinder og børn, vi så, og med flere en 4 000 sårede på hospitaler uden behandling er det retfærdigheden, der dør, det er Europas drøm om universelle menneskerettigheder, der dør, og det er en tragedie!
Fru Ferrero-Waldner! Vi er ikke effektive. De ved, at jeg har stor respekt for Dem, og jeg ved, at De handler og arbejder sammen med andre for at opnå resultater. Det er min opfattelse, at vi klart og utvetydigt må forstå, at denne militære krig, denne militarisering fra Israels side, ikke fører til Israels frelse, men til dets undergang, herunder dets moralske undergang. Det samme siger David Grossmann, når han mindes hr. Rabin, der blev dræbt af en fundamentalistisk jøde, ikke en fundamentalistisk islamist, fordi han ønskede fred. Tilvejebring en våbenhvile! Tilvejebring en våbenhvile! Det er, hvad en norsk læge sagde til mig. Han opererer hver dag og arbejder døgnet rundt (vi sender læger til Gaza). Det er våbenhvile, vi ønsker!
Sikkerhedsrådet må begynde at omsætte ord til handling. Vi går ind for diplomati, men vi bør ikke kun gøre brug af diplomati, vi må bruge alle de instrumenter, vi har. Et af de instrumenter, vi har i forholdet til Israel, er rent faktisk opgradering, og jeg er glad for at høre i dag, at Kommissionens repræsentant i Tel Aviv har sagt, at det ikke er det rigtige tidspunkt at tale om opgradering. Vi bør holde en pause på det område, for vi må have tilvejebragt en våbenhvile. Det er altafgørende. Det er efter min mening altafgørende, og det er et stærkt budskab.
De talte om beskyttelse og international beskyttelse. Det ville være en fejl kun at tænke på Gaza og Rafah. Beskyttelse af civilbefolkningen kommer fra nord, den kommer fra de israelske angreb, som kommer fra Herez. Grænsekontrol er kontrol af de vigtigste grænser, Rafah og Herez, for i meget lang tid, siden 1992, siden Osloaftalen, har palæstinenserne, som De ved, ikke kunnet komme ud via Herez, og selv ikke syge mennesker har kunnet komme igennem her.
Derfor må vi ikke blot tænke på tunnellerne og de våben, som Hamas kan ruste sig med, men vi må tænke på alle de forbud, der eksisterer for palæstinensere. Vi har brug for en våbenhvile og en åbning ikke bare af humanitære korridorer, men en åbning af alle grænseovergangene, for hvis folk ikke har mad, hvis de ikke kan handle, hvad kan der så gøres? Der vil således blive lagt et virkelig stort pres på Hamas, der vil true dets eksistens og få det til at indstille aktioner, der bringer den israelske befolkning i fare. Israel bør imidlertid vide, at det er Vestbredden, som er besat af militæret, og Israel bør oprigtigt arbejde for fred og ikke bygge bosættelser.
(Bifald)
Formanden
Tak fru Morgantini. Jeg vil gerne udtrykke min store respekt for Dem og de andre medlemmer af Parlamentet, som tog initiativ til at besøge Gazastriben for nylig.
Bastiaan Belder
for IND/DEM-Gruppen. - (NL) Hr. formand! Palæstina er et uigenkaldeligt islamisk område. Siden oprettelsen i 1987 har Hamas konsekvent holdt fast ved dette grundlæggende princip. Og det får de den islamiske stat Irans fulde opbakning til. Dette ideologiske synspunkt efterlader absolut ingen plads for den jødiske stat Israel i Mellemøsten, og denne muslimske totalitarismes ødelæggende virkninger trænger nu grusomt igennem i Gazastriben.
Det er typisk for Hamas' filosofi at bruge moskeerne i Gaza militært med alle de tragiske konsekvenser, det medfører. I den forbindelse vil jeg gerne henvise til den klarsynede artikel i Frankfurter Allgemeine fra i mandags. Hvis Europa virkelig lægger vægt på den jødiske stat Israels fortsatte beståen, er det nødvendigt med en konfrontation med Hamas og dens allierede i Iran, Hizbollah. Er vi rede til at samle alle vores kræfter over for denne dystre, men realistiske udsigt. For når det kommer til stykket, er en våbenhvile eller midlertidig våbenstilstand for Hamas og kompagni kun en pause, hvor de kan trække vejret i deres Jihad mod Israel.
Luca Romagnoli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige, at efter min mening deler flertallet i Parlamentet ønsket om fred og de bekymringer, som mange af os her har givet udtryk for. Vi kan også støtte Rådets udtalelser, og jeg vil hævde, at Kommissionen indtil videre har fulgt en kurs, som vil kunne muliggøre en dialog. Åbningen af humanitære korridorer og en bilateral våbenhvile kunne indvarsle efterfølgende forpligtelser til at oprette en international sikkerhedszone.
Fru Morgantini har måske ret, når hun ønsker, at denne zone ikke kun skal oprettes for Gaza, men skal omfatte alle palæstinensiske områder. Jeg har i det store og hele indtryk af, at fru Ferrero-Waldners ønsker og diplomatiske aktiviteter i hvert i et vist omfang er på linje med den holdning, som Paven lagde frem i dette spørgsmål. Jeg vil i al beskedenhed støtte denne holdning. Efter alle disse år må vi stadig prøve at finde en løsning for to folk og to stater - det er noget, som vi ikke må glemme - og vi må omsider prøve at håndhæve den internationale ret. En militær løsning vil aldrig eksistere - det sagde hr. Schulz også, og fra tid til anden må jeg citere selv ham - ingen militæroperation vil kunne løse problemet i Det Hellige Land. EU har de nødvendige redskaber til at støtte de diplomatiske bestræbelser, der vil kunne føre til en løsning.
Formanden
Jeg er sikker på, at hr. Schulz vil være glad for at høre, at De nævner hans navn i forbindelse med Den Hellige Fader!
Elmar Brok
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet! Jeg vil gerne beskrive mit udgangspunkt. Hamas er imod en tostatsløsning, forkaster staten Israels ret til at eksistere, har tiltaget sig magten ved et brutalt kup mod dets egen befolkning, affyrer raketter mod civile og bruger civile, skoler og moskeer som menneskelige skjold. Hvordan er det muligt at reagere proportionalt, hvis den anden part bruger sin egen civilbefolkning som menneskelige skjold? Derfor kan sammenligning af tal og proportionalitet ikke bruges i en sådan situation. I en krigssituation er der ingen proportionalitet - enhver krig og ethvert dødsfald er et for mange, og man kan ikke afstemme tallene fra den ene side med tallene fra den anden. Det er efter min mening et fornuftigt udgangspunkt. Derfor bør vi ikke ensidigt pege fingre ad den ene part, sådan som det er blevet gjort, men i stedet forsøge at få tilvejebragt en våbenhvile og yde hjælp hertil.
Det er min opfattelse, at formanden for Rådet, hr. Schwarzenberg, og hans delegation og også fru Ferrero-Waldner, med støtte fra andre nationale delegationer, har gjort mere i den henseende end nogen andre, og det vil jeg gerne oprigtigt takke dem for. Jeg har ikke set noget til USA, næsten intet til FN og intet som helst til de andre medlemmer af Kvartetten. Vi må sikre, at denne våbenhvile indebærer to ting. De israelske angreb må bringes til ophør, og Hamas må forhindres i få fat i nye raketter fra Korea og Iran, som ville bringe Tel Aviv inden for rækkevidde. Det er årsagen til, at vi må sikre, ikke bare at beskydningerne indstilles, men også ved hjælp af internationale aftaler, der omfatter Kvartetten og Den Arabiske Liga, med Egypten i en nøglerolle, at den 15 km lange grænse afpatruljeres i en sådan grad, at der ikke kan affyres flere skud ind i Gaza. Samtidig må de israelske angreb bringes til ophør.
Jeg vil gerne fremsætte en sidste bemærkning. Dette er kun et lille første skridt. Hvis Israel ønsker at kunne forhandle med moderate palæstinensere for fremtiden - og det betyder en tostatsløsning - må man, når alt dette er overstået, sørge for, at moderate palæstinensere, der støtter præsident Abbas, har resultater, de kan fremvise over for deres egen befolkning, og det betyder, at bosættelsespolitikken og forskellige andre ting må bringes til ophør. For hvis de moderate ikke har positive resultater at vise deres befolkning, vil ekstremisterne sejre. Det må være udgangspunktet for en ny israelsk politik.
Pasqualina Napoletano
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Ord er helt utilstrækkelige over for denne store tragedie. En hær, der dræber hundredvis af civile, kvinder og børn, sætter sig selv på samme niveau som den terrorisme, de hævder at bekæmpe. På den anden side ved alle, der kender Gaza, også selvom de kun har set det på et kort, at man ikke kan forestille sig en militæroperation uden at erkende, at det sandsynligvis vil føre til en massakre på civilbefolkningen.
Kan Israel i dag sige, at det er sikrere efter at have forårsaget så meget had og håbløshed? Med hvem skal man prøve at finde en vej ud af denne blinde vold, hvis ikke med Hamas, direkte eller indirekte? Vores beslutningsforslag forstærker det krav om våbenhvile, som allerede er fremsat af FN's Sikkerhedsråd. Vi opfordrer indtrængende parterne til at rette sig efter dette, og vi opfordrer Europa til at gøre det nødvendige for at bringe dette i stand.
Hr. Brok! Der er risiko for, at denne massakre i stedet for at knuse Hamas vil svække Den Palæstinensiske Myndighed endnu mere, samt alle dem i den palæstinensiske verden, der har satset alt på forhandlinger med Israel. Vi bør ærligt spørge os selv, hvad de rent faktisk har opnået indtil nu. Intet. Det er det svar, vi må give, hvis vi virkelig ønsker at udrydde hadet og volden.
Marielle De Sarnez
(FR) Hr. formand! Vi er alle delvist ansvarlige for det, der sker i Mellemøsten i dag. Europa og det internationale samfund har ladet situationen spidse til. Vi gjorde intet, da Israels sikkerhed var truet, og vi gjorde intet, da blokaden gjorde livet i Gaza fuldstændigt umuligt.
Det er i dag den nittende dag med krig. 995 mennesker er blevet dræbt, herunder 292 børn, og der er tusindvis af sårede, og nogle af dem venter stadig på evakuering. Der er titusindvis af flygtninge, der ikke længere har et hjem, og som ikke ved, hvor de skal tage hen. Den humanitære situation bliver værre og værre. 700 000 indbyggere i Gaza har ikke længere elektricitet, en tredjedel af dem har ikke længere vand og gas, og det er snart tre uger siden, denne situation begyndte, tre uger, hvor disse mennesker har måttet leve med dette, eller rettere har gjort hvad de kunne for at overleve. Der er alt for mange lidelser, alt for meget nød, og dette må slutte, det må bringes til ophør nu!
Vores ansvar i Europa er ikke at være imødekommende over for nogen. Det er vores ansvar over for os selv som europæere at lægge pres på de to parter, således at de endelig går med til at forhandle. Det er et spørgsmål om dage, måske kun om timer, før man er nået til det punkt, hvor der ingen vej er tilbage, med en landoffensiv, især i Gaza by. Israel må have garanti for dets sikkerhed, og befolkningen i Gaza må have garanti for, at de vil kunne leve i fred for fremtiden. Grænserne skal kontrolleres, og blokaden skal ophæves. Vi ved, at for at man kan få en sådan aftale i stand, må vi alle, Europa, USA og de arabiske stater - som mødes i overmorgen - tale med en og samme stemme.
Før jeg slutter, vil jeg gerne udtrykke min faste overbevisning om, at det ikke er krigen, der skal vindes i dag, men freden.
(Bifald)
Roberta Angelilli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er oprigtig glad for den utvetydige fordømmelse, kommissæren og hr. Pöttering har fremsat af Hamas for at have brudt våbenstilstanden, men også for, at de klart og tydeligt har sagt, at Israels reaktion er ude af proportioner. Men en ting er ord, krisen fortsætter stadig, og der er stadig tusindvis af mennesker - civilbefolkning og børn - som desperat har brug for humanitær bistand.
Måske skulle vi uden forstillelse stille os selv nogle spørgsmål. Hvor mange børn døde i Gaza, mens vores børn fejrede jul? To eller tre hundrede. Og hvor mange civile israelere? Kunne det internationale samfund have gjort mere? Efter min opfattelse er svaret ja. Vi burde have gjort mere. Vi må være os vores fulde ansvar bevidst. Det er ikke nok at fremsætte synspunkter om Hamas, Israel, og hvem der først og fremmest er ansvarlig, eller hvem der bærer den største skyld. Men ud over nødhjælpen gør Europa ikke nok. Det viser efter min opfattelse en alvorlig utilstrækkelighed, når man ikke er i stand til at udarbejde en reel, strategisk og varig fredspolitik.
Vi må helt klart i dag fremsætte et fast krav om våbenhvile. Men det er ikke nok. Vi må fastlægge strenge krav, der skal ledsage en freds- og udviklingsproces i Mellemøsten. Til slut vil jeg gerne gentage Pavens ord om, at vi specifikt må leve op til de forhåbninger, disse landes befolkninger har om at leve i fred, sikkerhed og værdighed, som det også blev understreget af fru Morgantini.
Hr. formand! Jeg slutter virkelig nu. Vold, had og mistillid er former for fattigdom - måske den sværeste at bekæmpe.
Hélène Flautre
(FR) Hr. formand! I Gaza har vi set krig, og vi har set død, men vi har også set mennesker, levende mennesker, mennesker, som har ret til at leve, og som vi har pligt til at beskytte. Det virkelig presserende problem er at beskytte civilbefolkningen. Intet kan undskylde, at man ikke har gjort alt for at beskytte befolkningen, og jeg vil gerne spørge formanden for Rådet, om han i dag føler, at han har gjort alt for at sikre, at de israelske myndigheder øjeblikkeligt bringer denne vilkårlige og disproportionerede militæroperation til ophør. Jeg er sikker på, at svaret er nej.
Da der gik rygter om denne operation på ambassaderne, bekræftede Rådet mod Parlamentets ønsker, at det var fast besluttet på at forstærke forbindelserne. Det var en tragisk fejltagelse. Når ngo'er opfordrer Sikkerhedsrådet til at få Den Internationale Strafferetsdomstol til at undersøge påståede krigsforbrydelser, kan Rådet ikke påberåbe sig menneskerettighedsklausulen i dets aftale med Israel. Jeg er led og ked af at høre, at vi ikke kan gøre mere, at vi har gjort alt, hvad vi kan. Den største fiasko er i virkeligheden, at jeres hovedsagligt humanitære politik ikke har kunnet lindre de skader, som den militære besættelse og krigen har forvoldt. Hvor langt vil vi skulle gå i krænkelsen af den internationale ret, før menneskerettighedsklausulen bliver anvendt? Hvis vi ikke i dag formår at stille os selv spørgsmål om, hvor store og effektive pressionsmekanismer vi har, og hvordan de skal anvendes, så ved jeg virkelig ikke, hvilken situation vil berettige, at vi endelig handler. Jeg vil sige det lige ud af posen. Hvis holdningen bliver ved med at være, at alt kan fortsætte, som det plejer, og hvis denne holdning stadig gælder for vores forbindelser til Israel, så vil I med de 1 000 døde i Gaza begrave traktatens artikel 11, I vil begrave Unionens menneskerettighedspolitik, og I vil begrave det europæiske projekt!
(Bifald)
Kyriacos Triantaphyllides
(EN) Hr. formand! Efter at være vendt tilbage fra Gazastriben og efter at have set massakren - hovedsagelig på civile - føler jeg trang til at udtrykke min helhjertede solidaritet med den palæstinensiske befolkning. I 17 dage har de stået over for den kæmpestore israelske krigsmaskine, som groft krænker den internationale ret. Jeg vil også udtrykke min støtte til fredskræfterne i Israel, som kræver en afslutning på denne krig.
Efter en langvarig lukning og en belejring, der gjorde Gaza til verdens største åbne fængsel, opførelsen af den skammelig mur omkring Vestbredden, den fortsatte udvidelse af bosættelserne og den faktiske opdeling af det palæstinensiske land, har besættelsesstyrkerne startet en brutal militæroperation. Som påskud brugte man raketangrebene mod det sydlige Israel - og jeg vil gerne understrege, at jeg er imod enhver form for angreb på civile ligegyldig fra hvilken side. Afslutningen på våbenhvilen med baggrund i magtspillet omkring valget i Israel er en fornærmelse af en hel nation.
FN's Sikkerhedsråd har vedtaget en resolution. Israel er en stat, ikke en organisation, og er medlem af FN. Det har et ansvar over for det internationale samfund og må rette sig efter denne og alle andre resolutioner, der vedtages af FN. Den internationale ret bør overholdes. Straffrihed kan ikke længere tillades. Der bør foretages en fuld international undersøgelse.
Det internationale samfund kræver en øjeblikkelig våbenhvile, en øjeblikkelig tilbagetrækning af de militære styrker, adgang for den humanitære bistand og bevægelsesfrihed for befolkningen. Lad UNWRA udføre sit arbejde.
EU har taget visse skridt, men kun på det humanitære plan. Unionen må nu udvise politisk beslutsomhed. Brug klausulerne i associeringsaftalerne. Stop forstærkningen af forbindelserne til Israel. Stop våbeneksporten til Israel.
Der findes kun en politisk løsning på denne konflikt. Der bør ske en fuld tilbagevenden til international ret, og det betyder en afslutning på den 42 år lange besættelse af Palæstina og oprettelsen af en selvstændig og levedygtig palæstinensisk stat for således at kunne tilbyde både palæstinensiske og israelske børn en fredelig fremtid. Det er nødvendigt at standse krigen nu for at redde fremtidige generationer.
Patrick Louis
- (FR) Hr. formand! For adskillige tusinde år siden stillede David sig op over for Goliat for at finde ud af, om landet skulle gå til moabitterne, filistrene eller hebræerne.
I øjeblikket udspiller det samme drama sig i dette område, kilden til en af vores civilisations tre søjler. Det er i dag presserende, rigtigt, legitimt og nødvendigt at sikre Israels sikkerhed og anerkende staten. For at gøre det er én enkelt løsning påkrævet, og det er at garantere fødslen af en helt igennem suveræn, palæstinensisk stat. Her som andre steder har multikulturalismen sine begrænsninger. Hvor der er to folkeslag, må der nødvendigvis være to stater.
Hvis EU's bistand faktisk er effektiv, skal den fokuseres på ét formål, nemlig at sikre, at denne palæstinensiske, konstitutionelle stat udvikles, så retsstatsprincippet beskytter de svage og hjælper de stærke. Det haster, fordi ekstremister på alle sider i området er magtfulde og har uret, mens børnene er moderate ofre.
At overskride kravene om "øje for øje og tand for tand" kræver hverken en moralsk eller militær, men en politisk løsning. Så det er på tide at komme i gang med arbejdet!
Jim Allister
(EN) Hr. formand! Jeg afskyr terrorisme. Jeg tager afstand fra terrorismens propaganda. Måske skærper det min bevidsthed, at jeg kommer fra Nordirland, så når jeg hører Hamas beklage sig over nødvendige gengældelseshandlinger over for dens årelange, vilkårlige regn af raketter mod uskyldige borgere i Israel, gør det ikke noget indtryk på mig, fordi jeg ved, at Hamas ligesom IRA i mit land er mester i terrorismens og propagandaens dobbelte kunst.
Situationen er vitterlig oplagt. Israel accepterer en løsning med to stater. Hamas kan ikke engang udstå Israels ret til at eksistere og foretager derfor endeløse og ubarmhjertige terrorangreb mod dets territorium. Og når Israel gør gengæld efter at have vist megen selvbeherskelse, så råber de offer. Jeg beklager, men det er dem, der er gerningsmændene, og hvis de ønsker fred, så ligger svaret hos dem selv. Indstil bombardementerne af Israel.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
- (EL) Hr. formand! Vi er alle klar over, at situationen i Gaza er tragisk. Den grænser til en humanitær katastrofe, og den kræver øjeblikkelig handling. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med at have fremskyndet sine bestræbelser, formandskabet med dets initiativer og med at koordinere nationale handlinger på området samt Egypten med sin vigtige og følsomme rolle.
Der er nu et påtrængende behov for en våbenhvile og for, at fjendtlighederne på begge sider ophører, for korridorer fra israelsk territorium og Egypten til håndtering af humanitære behov og for grænsekontrol, så ulovlig trafik med våben og mennesker kan standses. Som kommissæren sagde, er tegnene på en plan for våbenhvile opmuntrende, og jeg håber, den omgående bliver accepteret, og at den respekteres i praksis.
Så hvad bliver vores næste træk? Både kommissæren og rådsformanden har allerede sagt, at vi er nødt til at bakke op om vores målsætninger om reel fred og oprettelse af en palæstinensisk stat, der kan leve i fred og med respekt ved siden af Israel. De er ikke nye. Vi har bekendtgjort dem, og vi har bakket op om dem, uden resultat. Voldens onde cirkel fortsætter med negative følger ikke blot for det israelske folk og palæstinenserne, men for alle folkeslagene i området og for det internationale samfunds sikkerhed.
Nu er vi nødt til at gøre status over vores handlinger, vores politiske valg og vores fremgangsmåder og at træffe modigere og mere forskelligartede foranstaltninger. Det er presserende nødvendigt, at vi på bilateralt niveau involverer os med Israel i en ærlig og dybtgående dialog og selvkritik inden for rammerne af vores venskabelige forbindelser og partnerskab, og at vi indkredser de fejl, der er gjort med hensyn til at fremme den gensidige tillid mellem disse to folk. Vi er også nødt til at styrke denne form for dialog med alle palæstinensere for at få dem til at forstå betydningen af fred, samhørighed, menneskeliv og sammenhold blandt dem.
Hannes Swoboda
- (DE) Hr. formand! Efter at premierminister Topolánek kom med nogle morsomme bemærkninger i dag, kan jeg sige, at jeg som østrigsk parlamentsmedlem er glad for, at både Kommissionen og det tjekkiske rådsformandskab er repræsenteret af østrigere. Jeg byder Dem hjertelig velkommen! Hr. rådsformand, jeg er naturligvis klar over, at Deres loyalitet ligger hos Den Tjekkiske Republik.
Da jeg kort før Israels ensidige tilbagetrækning fra Gazastriben rejste til landet som del af en delegation sammen med hr. Schulz og som formand for delegationen, sagde den daværende vicepremierminister, at vi ikke skulle gribe ind, for det ville fungere fint. Andre - som f.eks. tidligere udenrigsminister Josip Elin - sagde, at det ville føre til kaos - og han fik ret og har stadig ret. Det giver ikke nogen mening med en ensidig tilbagetrækning uden forhandlinger, når der ikke er en forhandlingspartner.
Det var dog heller ikke nogen særlig god rådgivning, vi fik om at undlade at gå i dialog med selv moderate Hamas-repræsentanter - som måske endda ikke har tilhørt Hamas, men snarere har været udpeget af den i den fælles regering. Ved at indtage denne holdning har vi været med til at ødelægge denne fælles regering. Jeg ved, at der var nogen, der ønskede forhandlinger, men som ikke fik lov - det var også en fejltagelse. Dialog er nødvendig!
Jeg bryder mig ikke om Hamas, for det første fordi det er en terrororganisation, for det andet fordi den har fundamentalistiske synspunkter, men det handler ikke om at kunne lide eller ikke kunne lide, det handler om løsninger. Vi må og skal derfor tilbage til dialog og forhandlinger, som mange af vores medlemskolleger allerede har sagt det i dag. Folket i Gaza skal også have mulighed for at leve et bare nogenlunde anstændigt liv. Hvorfor stemmer de på Hamas? Svaret er, at de ser dem som den eneste chance, den sidste chance for i det hele taget at overleve - og dét skal ændres. Vi skal også give disse mennesker et økonomisk overlevelsesgrundlag. Vi er nødt til at hæve boykotten og gøre en ende på deres isolation. Det er det eneste virkelige krav.
Hr. Brok, som jeg nærer stor agtelse for, sagde, at proportionalitetsprincippet ikke kunne anvendes - men det er ikke sandt. Proportionalitetsprincippet gælder for privatret såvel som for folkeretten. Enhver, der krænker det, krænker også folkeretten - og det er noget, Parlamentet virkelig ikke kan acceptere.
(Bifald)
Chris Davies
- (EN) Hr. formand! En ven, som ved, at jeg var i Gaza for blot tre dage siden, udfordrer mig. "Har du aldrig set billeder af femårige jødiske børn med ansigtet vendt mod nazi-geværer og armene over hovedet?" skriver hun. "Det skærer dig i hjertet." Og hendes ord understreger, hvorfor vi tager et hensyn til Israel, som vi ikke ville tage til noget andet land.
De forklarer dog ikke, hvorfor et folk, der har lidt så meget i det 20. århundrede, nu forvolder et andet folk så megen lidelse i dette århundrede. Israel har gjort Gaza til et helvede. Jorden ryster af eksplosioner, selv under en våbenhvile. Der er æselkærrer på gaderne og F-16 fly på himlen, det 21. århundredes dræbermaskiner, der blot smider bomber. 300 børn er allerede døde, hundreder mere får deres lemmer revet af et efter et.
Dette er ikke en civiliseret magts rimelige reaktion. Det er ondskab. Det er ondskab. Jo, Hamas' raketter skal stoppe. Det har jeg selv før sagt til Hamas-repræsentanter i Gaza, men lad os slippe for mere skinhellig tale fra israelske embedsmænd om nødvendigheden af at bekæmpe terrorisme, for palæstinensere, der bombes, kunne nævne terrorister ved navn, og de ville nævne Olmert, Livni og Barak.
Vi er i nogen grad ansvarlige for Israels handlinger. Jeg kan ikke mindes nogen lejlighed overhovedet, hvor EU har bakket sin kritik af israelernes behandling af palæstinenserne op med nogen form for handling. Vi giver Israel grønt lys til at gøre, som det lyster, og vi har forværret den fejltagelse ved at ignorere, hvad vi har lært af historien. Man kan ikke skabe fred uden at tale med sine fjender, og alligevel nægter vi at tale med de valgte repræsentanter for det palæstinensiske folk.
Nu er vi ved at afslutte forhandlingerne med Israel om en udvidet samarbejdsaftale. Vi har ikke planer om at fordømme Israel, men agter at belønne det. De, der ønsker fred i Mellemøsten, de, der ønsker retfærdighed for begge parters vedkommende, må indse, at det er på tide at genoverveje situationen.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Hr. formand! Krigen i Gaza er skræmmende og skandaløs. Alle og enhver ved, at det ikke fungerer med en militær løsning i Mellemøsten. En politisk resolution er den eneste måde, hvorpå fred og forsoning kan genoprettes i området. For at gøre dette må og skal volden ophøre øjeblikkeligt.
Jeg går ind for, at der skabes en uafhængig og bæredygtig, palæstinensisk stat, men der skal sørges for en rimelig god økonomi og en ordentlig politisk plan. Det bør være vores mål at sikre, at de to stater eksisterer i regionen og respekterer hinanden.
Israel har ret til at beskytte sig selv, men det er gået for vidt med disse angreb. Angrebene er uanstændige, og det internationale samfund kan ikke acceptere dem.
Fredsprocessen i Mellemøsten skal iværksættes øjeblikkeligt. Jeg håber, at USA's nyvalgte præsident, Barack Obama, vil arbejde på dette. Vi ønsker ham al mulig held og lykke med dette væsentlige hverv og med den udfordring, der ligger foran ham.
David Hammerstein
- (ES) Hr. formand! Også jeg var i Gaza for nogle få dage siden, og det var en meget intens oplevelse. Vi var også i Egypten. Jeg tror, at vi befinder os i slutningen af en æra, Bush-æraen, og at præsident Bushs sidste krampetrækninger viser sig at være særligt blodige og smertefulde.
Vi er ved et vendepunkt, hvor vi kan vælge en anden politik over for Mellemøsten, og jeg ønsker, at EU skal føre an i denne politik. Hr. Obama går også ind for denne linje, idet han siger, at han vil tale med Iran. Jo, hr. Obama vil tale med Iran, og vi skal tale med alle i Mellemøsten, også Hamas.
Denne nye politik i Mellemøsten skal være en samarbejdets politik, og den skal som minimum indrette sig efter vores værdier og overholde folkeretten. De hundreder af børn, som vi så i Gaza, og som hang på vores arme og så på os med håbefulde øjne, de fortjener et svar, nøjagtig ligesom børnene i Israel.
Det kræver konkret handling. Det kræver handling på stedet for at skabe forhåbninger hos de moderate. Det mest beklagelige forhold er, at premierminister Fayad, præsident Abbas, præsident Mubarak og kong Abdullah i øjeblikket anklages for forræderi på gaderne i den arabiske verden. Da jeg standsede min taxi i Sinai-ørkenen for at drikke en kop kaffe, så vi kun Khaled Meshaal på kæmpeskærmene.
Det er resultatet, følgeskaderne af dette angreb på Gaza. Det skaber ikke fred i Israel eller den sikkerhed, vi ønsker, og det vil i endnu mindre grad bringe os noget godt. Hvis ikke vi standser konflikten, vil den skabe had i Europas egne gader.
Miguel Portas
- (PT) Hr. formand! Et tusind er dagens tal, et tusind dødsfald, der lærer os en dyster lektie. Undskyld min åbenhed, men hvor mange flere liv vil det koste at vælge Tzipi Livni og Ehud Barak i valget til februar?
Vi er her i dag for at kræve våbenhvile, og at massakren på civile bringes til ophør. Med resolutionen stilles der imidlertid også spørgsmål om vores eget ansvar. Den minder os om, at Rådet havde besluttet at opgradere de diplomatiske forbindelser med Israel, imod Parlamentets hensigt. Det var meddelagtighed på forhånd. I dag hører jeg, at det er nødvendigt at tale med Hamas. Vi kunne have sparet år, hvis vi havde respekteret valget i Palæstina.
Det er ikke Europas rolle at støtte den stærkeste parts politik og destruktivitet. Europas rolle er at lytte til de højlydte krav, der fylder gaderne og torvene i vores byer.
Vi kræver en våbenhvile nu, men vi må indse, at fred afhænger af, at besættelsen ophører. Dette ord er gået af brug, men det skal fjernes fra listen over forbudte ord, hvor det blev anbragt af stormagtspolitikken.
Kathy Sinnott
- (EN) Hr. formand! Det, der sker i Gaza, er hjerteskærende. At ødelæggelserne sikres for eftertiden af en nation, der skal forestille at være vestlig, er ubegribeligt. Jeg er 100 % enig i, at israelerne har ret til at leve uden trusler om raketangreb. Men det, der sker i Gaza, er ikke et udtryk for retfærdighed. Det er en massakre. Der er ingen undskyldning. Ingen retfærdiggørelse er mulig.
Det pinligste for os i EU er, at det udføres af én af vores foretrukne handelspartnere. I 2007 var værdien af handlen mellem EU og Israel på 25,7 mia. EUR. I betragtning af det beløb, vi bidrager med til Israels økonomi, bærer vi et alvorligt ansvar, når disse penge bidrager til, at civile og børn dør. Hvis ikke vi reagerer, vil blodet fra indbyggerne i Gaza også plette vores hænder.
Jeg opfordrer Parlamentet og alle EU-organerne til omgående at pålægge Israel handelssanktioner og at opretholde dem, indtil der er aftalt en meningsfuld våbenhvile. Hvis vi gør andet end vores yderste for at standse disse drab, bliver vi meddelagtige i massakren.
Tokia Saïfi
- (FR) Hr. formand! Endnu engang er det våbnene, der taler i Mellemøsten. Endnu engang er ofrene hovedsagelig kvinder og børn, hvor tusinder er såret og hundreder dræbt. Endnu engang gentager historien sig selv i al sin gru på Europas dørtrin. Alligevel bemærker vi, at EU på trods af sine initiativer ikke yder et effektivt bidrag i forbindelse med denne alvorlige konflikt, selv om den finder sted i unionens umiddelbare indflydelsesområde. Et overvældende flertal i befolkningen har svært ved at forstå dette, og man nægter i stadig højere grad at acceptere en sådan magtesløshed.
Fru kommissær! Vi skal med energi og autoritet påtage os lederskabet for at få skabt fred. Middelhavsunionen såvel som Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-samarbejdet skal spille en hovedrolle. I overensstemmelse hermed skal Parlamentet bakke op om den fransk-egyptiske fredsplan, hvorunder der indføres en øjeblikkelig våbenhvile, grænserne mellem Israel og Gazastriben sikres, grænseovergangene genåbnes, og, frem for alt, blokaden af Gaza hæves.
Vi må også opfordre til, at FN-resolutionen bringes i anvendelse øjeblikkeligt. Når dette første trin er klaret, skal vi gå videre og foreslå, at der indsættes en militær styrke, ikke af multinational karakter, men fra EU og Middelhavslandene. Med en sådan gestus ville man grundlægge og bekræfte den politiske vilje til at opnå fred i Europa, noget, som alle folkeslag i Middelhavsområdet så længe har ønsket sig.
Jeg vil i dag også gerne henlede opmærksomheden på en ny situation. Med konflikten i Mellemøsten er vi lidt efter lidt på vej ind på et meget farligt territorium, nemlig civilisationernes sammenstød. Faktisk har der lige siden begyndelsen på den israelsk-palæstinensiske konflikt altid været en underdønning af holdninger i den arabiske offentlighed. I dag er det den muslimske offentligheds holdninger, der rækker langt ud over de arabiske staters geografi. Det antyder en radikal ændring i konfliktens natur. Europa har et historisk ansvar, og det er at sørge for hurtigt at styrke dialogen mellem civilisationerne.
Véronique De Keyser
- (FR) Hr. formand! Jeg har taget ordet så mange gange her i Parlamentet for at sige, at vi burde gribe enhver mulighed for fred, hvor lille den end måtte være, og at vi trods alt bør tale med Hamas, fordi organisationen vandt valget, at jeg ikke længere ønsker at vende tilbage til disse emner.
Jeg er overvældet af bedrøvelse og vrede, og da jeg her i dag ikke ønsker at lade følelserne tage magten fra mig ved tanken om denne massakre, den krigspropaganda, jeg hører omkring mig, den forvirring og den bølge af had og antisemitisme, der er ved at feje igennem vores gader, har jeg kun nogle få ord at sige. EU skal have fat i grundprincipperne igen, og jeg synes, de er indlysende, men sommetider er det godt at gøre opmærksom på dem.
For det første er en palæstinensers liv lige så meget værd som en israelers liv, og det gælder ikke kun hans liv, men også hans fremtid og frihed. For det andet skal folkeretten respekteres, og folkeretten betyder naturligvis øjeblikkelig våbenhvile. Imidlertid er der også alle FN-resolutionerne og Genèvekonventionerne. Det er et faktum, at regionen i dag er blevet en lovløs region, hvor alt tilsyneladende er tilladt, og hvor befolkningen holdes som gidsel. For det tredje skal retfærdigheden ske fyldest i forbindelse med alle disse forbrydelser, uanset hvori de består, eller hvor de begås. Der vil aldrig være sikkerhed uden fred eller fred uden retfærdighed. Der findes retsopgør, det er skabt til formålet, og hvis der ikke gøres brug af det, vil hadet fortsat spredes. I de seneste dage har vi opbygget et hadets potentiale, som vil vise sig farligere end bomberne. EU skal håndhæve betingelserne i sine partnerskabsaftaler, herunder afsnit 2 i sine associeringsaftaler om respekt for menneskerettighederne. Det er en forpligtelse i henhold til disse traktater, som EU ikke kan undtages fra. Endelig er Israel ikke noget særtilfælde. Som stat har det forpligtelser, og det kan ikke sidestilles med Hamas. Når det drejer sig om folkeretten, er der ikke noget "slip-ud-af-fængslet"frikort.
I søndags forlod vi i Gaza en befolkning, der var fanget i en fælde, fængslet i en ghetto under bomberne, og hundredtusinder af børn, hvis fremtid i dag ligger i vores hænder, og vi kom ud af Gaza, simpelthen fordi vi er europæere. De eneste palæstinensere, der forlader Rafah, er dem med fødderne forrest i ambulancerne, fordi de enten er døde eller sårede.
Europa vil ikke længere være Europa, og ingen borger vil genkende sig selv som europæer, hvis vi glemmer disse grundprincipper.
(Bifald)
Frédérique Ries
- (FR) Hr. formand, fru kommissær! Jeg vil gerne begynde med at gentage hr. Cohn-Bendits ord. Det er fortvivlelse, der griber os i dag, for denne krig er en tragedie. De billeder af lidelse og død, som har flimret over vores skærme uafbrudt de sidste tre uger, er ubærlige, og jeg skynder mig at tilføje, at det er alle krigsbilleder, alle konflikter, herunder dem, som der tales meget mindre om, hvis overhovedet, som f.eks. Congo, Darfur, Zimbabwe og før det Tjetjenien, hvor grusomheder fandt sted under øredøvende tavshed fra medier og ikke mindst politikere.
Jeg har allerede ved adskillige lejligheder her i Parlamentet understreget, at indignationen hos nogle af mine medlemskolleger varierer alt efter omstændighederne. Som fru Morgantini også ofte har påpeget, skal der imidlertid ikke føres regnskab, når det drejer sig om mennesker, der dør. Der findes ikke noget lidelsens hierarki. Ethvert dødsoffer og enhver tilskadekommen, hvad enten det er en mand, en kvinde eller et barn, og ligegyldigt fra hvilken side, er et offer for meget.
Så hvad bør vi gøre nu for at sikre, at vores forhandling i dag ikke som ofte før bliver en noget formålsløs og nyttesløs konfrontation? At blive ved med at overdænge hinanden med fornærmelser om de forskellige parters historiske ansvar forekommer mig at være netop et eksempel på en sådan formålsløshed.
Jeg har taget ordet sent under forhandlingen, så argumenterne er blevet hørt. Der kan afgjort stilles spørgsmål om omfanget af den israelske krise og Israels modangreb, men under ingen omstændigheder om Israels ret til sikkerhed. Hvilken af vores vestlige regeringer ville finde sig i at se tusinder af missiler falde ned over sine borgere uden at reagere? Svaret giver sig selv.
Ud over kravet om en altafgørende, forhandlet våbenhvile og naturligvis om garanti for leverancer af humanitær bistand samt om et stop for leverancer af våben gennem tunnellerne drejer det egentlige spørgsmål i dag sig nødvendigvis om fremtiden. Grundlaget for fred er velkendt. Det er allerede klarlagt i Taba, Camp David og Annapolis, og det har fru Ferrero-Waldner påpeget. De fleste faktorer, om end naturligvis ikke alle, er på bordet, og det indebærer, at der gives indrømmelser fra begge sider. Og når jeg taler om indrømmelser, er jeg enig med hr. Schulz, som ikke er til stede i øjeblikket. Det handler ikke om at vide, om der bliver tale om en dialog med Hamas, men om hvordan den vil finde sted og på hvilke betingelser.
De fleste af mine medlemskolleger har overskredet deres taletid med 50 sekunder, så jeg vil slutte nu, hr. formand.
Svaret er det, Yasser Arafat gav i maj 1989, da han erklærede sit frihedsødelæggende og dødbringende charter for ugyldigt. Disse ord er desuden blevet en del af det palæstinensiske ordforråd. Frem for alt er det den pris, en forsoning i Palæstina koster, og det er vores rolle som Den Europæiske Union er at få hovedpersonerne i Palæstina og Israel såvel som deres arabiske naboer Egypten og Jordan til at blive partnere i en varig fredsaftale.
(Bifald)
Feleknas Uca
- (DE) Hr. formand! Søndag den 11. januar besøgte vi grænsebyen Rafah i Gazastriben, som er fuldstændig afspærret. Det betyder, at civilbefolkningen ikke har nogen muligheder for at undslippe de daglige bombardementer fra den israelske hær. Hvis man ikke har set det med sine egne øjne, kan man ikke forestille sig, hvor meget Gazas befolkning lider, og hvor meget det haster at nå frem til en fredelig og definitiv løsning på konflikten. Vi var alle personligt dybt berørt af det palæstinensiske folks uendelige lidelser såvel som af ødelæggelserne.
Derfor ønsker jeg at gentage så kraftigt som overhovedet muligt, at de israelske bombninger såvel som Hamas' raketangreb mod Israel skal bringes til ophør øjeblikkeligt, og indsmuglingen af våben ind i Gazastriben fra Egypten skal også standses. Desuden skal grænserne åbnes øjeblikkeligt, så de hjælpeforsyninger, der står og venter på at blive leveret til civilbefolkningen, kan komme ind i området. Vi så også læger ved grænsen, som var klar til at rejse ind i området for at hjælpe, men som ikke kunne, fordi grænsen var lukket. Jeg vil derfor endnu engang appellere til, at grænserne åbnes, så hjælpen kan komme ind.
Vladimír Železný
- (CS) Hr. formand! Hvem ville ikke lide kvaler ved at se børn dræbt af et missil? Det er en forfærdelig følelse, men den bør ikke berettige til hykleri. Hvilke lande i Europa ville vise lige så meget tilbageholdenhed som Israel og i årevis finde sig i angreb fra mere end 7 000 missiler, der hvert øjeblik er en trussel på livet for mere end en million civile borgere?
Indbyggerne i Gaza er imidlertid ikke blot uskyldige ofre. De har med begejstring og viden valgt Hamas og dens charter på fri og demokratisk vis. Da de talte om befrielse, mente de ikke Gazas befrielse, for Gaza er allerede fri, men befrielse af Tel Aviv og Haifa fra jøderne og ødelæggelse af staten Israel. Enhver, der vælger kriminelle, må logisk set dele deres skæbne. Især når disse kriminelle gemmer sig bag kvinders skørter og børn, sådan som de ville gemme sig bag gidsler, når de affyrer missiler fra skoler og omdanner moskéer til enorme våbenlagre. Jeg husker bombningen af Dresden i 1944, da britiske fly jævnede byen med jorden og dræbte 92 000 civile, hvoraf de fleste var kvinder og børn. Der var ingen hyklerisk forurettelse. Tyskerne valgte frit Hitler og delte hans skæbne. Vælgerne i Gaza vidste også, hvem de valgte, og hvorfor.
Til og med er en betydelig del af de midler, der tilflyder Gaza fra EU, endt i Hamas' lommer. Måske skete det, for at Gaza-indbyggerne med fyldte maver og velforsynet fra EU kunne give udgravningen af tunneller al deres bevågenhed, så der kunne indsmugles stadigt mere dødbringende våben til anvendelse mod den israelske civilbefolkning. Hvilken proportionalitet!
Gunnar Hökmark
- (SV) Hr. formand! Der er to væsentlige ting, der kendetegner forhandlingen her i dag. Den første er, at et overvældende flertal i Parlamentet ønsker en hurtig våbenhvile. Den anden er, at der er overvældende støtte til kravet om, at alle involverede parter skal acceptere staten Israels ret til at eksistere inden for fredelige grænser. Det er et udgangspunkt, der er vigtigt for EU. Det er vigtigt, for det er en tragedie, vi er vidne til i Gaza. Hvert eneste liv, der går tabt, er en tragedie, uanset på hvilken side af grænsen man befinder sig. Vi må ikke tro, at tragedien på nogen måde ville være mindre, hvis de, der forsætligt dræber civile, får held til at nå endnu længere ind blandt civile ved hjælp af raketangreb.
Det er også en tragedie, fordi det lægger hindringer i vejen for en palæstinensisk stat og dermed for en fredelig løsning. Det er en tragedie, som også rammer det internationale samfund, for det, der sker nu, er ikke sket fra den ene dag til den næste, det er opbygget via oprustning, via indsmugling af våben og via raketangreb igennem en lang periode.
Det, der er vigtigt for os at indse, er, at det ikke er en tragedie, der bygger på en konflikt mellem jøder og palæstinensere. Jeg protesterer kraftigt imod, at nogen prøver på at dæmonisere en nation. Da jeg hørte hr. Davies prøve at lægge skylden på en nation, hørte jeg en tone, som jeg ikke synes bør høres her i Parlamentet. Det er ikke en konflikt mellem palæstinensere og jøder, det er ikke en konflikt mellem Israel og den palæstinensiske myndighed, det er en konflikt mellem ekstremister og moderate kræfter i regionen. Lad os støtte de moderate kræfter ved at gøre det klart for alle, som opildner til had og ønsker at udradere staten Israel, at de ikke vil få held til det. Hvis EU sender denne besked, vil vi også styrke de moderate kræfter og forbedre grundlaget for at opnå fred.
Marek Siwiec
- (PL) Hr. formand! Jeg vil gerne henvende mig til dem, der har detoneret deres ladninger af skuffelse og demagogi her i Parlamentet. Dette er én i en serie krige, som alle har ligheder, men også forskelligheder. Den konflikt, vi drøfter i dag, er en asymmetrisk konflikt.
Igennem tre år blev Israel bombarderet med hjemmelavede missiler, og her i Parlamentet blev der ikke ytret ét eneste kritisk ord mod dem, der affyrede dem. I dag fordømmer vi Israel. Det er let at fordømme Israel, fordi landet er medlem af FN. Det har noget, man kan fordømme, det har myndigheder. Der er en regering, som kan fordømmes og kritiseres. På den anden side er der en terrororganisation, hvis virkelige identitet er ukendt. En organisation, som leger med uskyldiges liv bag deres rygge. Et andet asymmetrisk element er, at vi tæller de palæstinensere, der er dræbt på dramatisk vis, mens de har været brugt som menneskelige skjolde, uden at imødegå dette med de israelere, der er dræbt, og de tusinder, som lever med en konstant trussel, fordi man ikke kan kompensere for blodsudgydelser med flere blodsudgydelser. Men det værste her i Parlamentet er den manglende symmetri mellem ord og handling. Det er let for os at tale, men meget svært at handle effektivt. Uden international tilstedeværelse vil denne konflikt aldrig blive løst.
Endelig vil jeg gerne henvende mig til dem, som protesterer mod Israels uforholdsmæssige reaktion. Ville De gerne have, at en terrororganisation affyrer 7 000 missiler fra Israel ind i Gaza? Ville det være et passende forhold? For dette er en konflikt, der er ude af proportioner, og hvor loven ikke gælder, det er vi simpelthen nødt til at vænne os til, ellers går vi bare rundt om os selv og bruger ord, der ikke har hold i virkeligheden. Meninger, der ytres foran tv'et i brændeovnens varme skær, er ikke dækkende for sandheden om denne konflikt.
Formanden
- Mine damer og herrer! Jeg må virkelig insistere på nu, at De overholder Deres taletid. Jeg har aldrig afbrudt talere, selv ikke, når deres taletid har været udløbet, men hr. Schwarzenberg giver os allerede mere af sin tid, end vi havde regnet med. Jeg har fået at vide, at han har tid til senest kl. 17.20. Jeg beder Dem indtrængende tænke på, hvor meget tid De har bedt om. Som general vil hr. Morillon foregå med et godt eksempel.
Philippe Morillon
- (FR) Hr. formand! Det vil kun være muligt at opnå varig ro i Gaza, hvis der indsættes en multinational interventionsstyrke under FN-kontrol. For første gang synes Israel at have resigneret over for denne løsning, som gang på gang har været krævet af palæstinenserne. Jeg ved ikke, hvornår denne styrke vil kunne indsættes. En intervention vil først kunne lade sig gøre, når der er indgået en aftale mellem parterne i konflikten, men vi håber alle, at dette vil ske snarest muligt. Men jeg ved dog, at denne mission vil forudsætte, at de, der skal udføre den, er helt og aldeles upartiske. Jeg mener derfor, at EU vil have de bedste forudsætninger for at tage affære, og - hvorfor ikke, hr. Pöttering? - gøre det inden for rammerne af Middelhavsunionen.
EU vil have de bedste forudsætninger for at tage affære, eftersom amerikanerne, med rette eller urette, anses for at have valgt side til fordel for israelerne, og araberne til fordel for palæstinenserne. Mener De ikke, hr. rådsformand, at vi bør forberede os selv på dette?
Zbigniew Zaleski
- (EN) Hr. formand! Langvarige konflikter og besættelser giver anledning til vrede, raseri og skuffelse over myndighedernes effektivitet og afføder bl.a. det alvorlige begreb, vi kalder Hamas-effekten. Araberes, islamisters og Hamas' fornægtelse af Israel såvel som det at bruge børn som menneskelige skjolde er uacceptabelt. Man burde heller ikke lade israelske børn leve med en konstant trussel.
Spørgsmålet er, om de nuværende israelske myndigheder i denne onde cirkel af aggressioner er i stand til at tage ved lære af områdets seks år lange historie og anvende en skalpel-lignende strategi med henblik på to stater. Jeg ved, at de frygter truslen fra en aggressiv og uforudsigelig nabo, der bombarderer dem med raketter, men i denne sag kunne det internationale samfund, herunder EU, bidrage med hjælp.
Kan denne risikable løsning accepteres i dag af Israel? Men er der nogen anden løsning? Hvis der er, så fortæl mig det. At forvente, at Hamas skulle uddø på naturlig vis, eller ved at man bomber dem ud, ser ud til at være en naiv forventning, så der kræves mere mod af Israel. De vestlige magter skabte ikke to stater i 1948, men det bør de gøre nu. Det grundlæggende ansvar forsvinder ikke. Lad os være mere dristige med hensyn til denne strategi.
Jelko Kacin
- (SL) Hr. formand! Den israelske stat har beordret den israelske hær til at ødelægge Hamas i Gaza. Imidlertid er den israelske hær i gang med at udrydde Hamas ved at dræbe palæstinensere i Gaza. En tredjedel af alle døde er børn, og halvdelen af alle døde er kvinder og børn - men de er ikke medlemmer af Hamas.
Omfanget af den militære vold er enormt og ude af proportioner. Og hvordan kan der opnås våbenhvile, når ingen af parterne anerkender den andens legitimitet? Fjenden skal opfattes ikke som en genstand for angreb og ødelæggelse, men som en statsborger, en partner, man kan indgå våbenhvile med, og som vil være ansvarlig for at opretholde fred fremover. Israel er nødt til at anerkende Hamas og gå ind i en dialog med dem, og vice versa - Hamas er nødt til at anerkende Israel. Der findes ingen anden udvej. Fred er under alle omstændigheder bedre end blodige konflikter.
Den militære vold skal øjeblikkeligt indstilles til fordel for en politisk løsning, men hr. Ehud Olmert, den israelske premierminister, forsøger stadig at forstærke sit tilsølede ry ved ikke at tillade nogen våbenhvile.
Jana Hybášková
- (CS) Hr. formand, fru kommissær! Jeg vil gerne lykønske Dem med resultatet af Deres fælles forhandlinger, trojka-forhandlingerne i Israel. Til forskel fra pressen ved vi, at det var Deres mission, der førte til, at den israelske side drøftede en åbning af humanitære korridorer og en daglig våbenhvile. Jeg tror, det er første gang, israelerne har accepteret EU som en væsentlig partner og det tjekkiske formandskab som en vigtig repræsentant.
Trods et enormt pres fra venstrefløjen blev Parlamentet i går enig om en ganske usædvanlig beslutning. Selv under så ekstreme omstændigheder, er det en afbalanceret beslutning, en beslutning, som kan støttes af højrefløjen, en beslutning, som ikke blot er en pjece eller en politisk sejr for venstrefløjen. Vi har undgået at sætte lighedstegn, hvor imaginært det måtte være, mellem en eksisterende stat og en terrorbevægelse. Anerkendelse af staten Israels eksistens, afkald på vold og inddragelse af Hamas i PLO-aftaler er stadig de væsentligste mål sammen med kravet om at opnå en permanent våbenhvile så hurtigt som muligt.
Alligevel har vi ikke tilført nogen merværdi. De tre førende israelske repræsentanter, Barak, Livni og Olmert, er i øjeblikket uenige om de betingelser og garantier, der skal opfyldes, for at de er villige til at gennemføre en våbenhvile. Nøglen er helt klart Egypten, og den omfatter garanti for kontrol af tunneller og kontrol i forbindelse med smugling, hvilket ville kunne accepteres fra egyptisk hold. Hvad foretager Rådet sig på dette tidspunkt? Hvordan kommer det videre i forhandlingerne med den egyptiske side om den tekniske mission, international kontrol, teknisk overvågning og åbning af EU BAM Rafah, EU-grænsebistandsmissionen ved grænseovergangen i Rafah? Hvad kan de parlamentsmedlemmer, der skal mødes i aften med den egyptiske ambassadør, kræve fra egyptisk side, eller vice versa, hvordan kan vi bidrage til forhandlingerne med Egypten?
Libor Rouček
- (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne opfordre Rådet og Kommissionen til at lægge mere pres på begge parter i konflikten for at standse de aktuelle voldshandlinger. Det drejer sig her om Sikkerhedsrådets resolution 1860, og vi skal overholde dens bestemmelser. Det er nødvendigt at vedtage beskyttelsesforanstaltninger, der kan bidrage til at sikre en våbenhvile på lang sigt, og at få åbnet en humanitær korridor. Det er blevet sagt her igen og igen, at der ikke findes nogen militær løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt. Vejen til en varig fred findes kun ved politiske forhandlinger. Her er det nødvendigt, at EU sammen med den nye regering i USA og Den Arabiske Liga spiller en langt mere fremtrædende, politisk rolle, end det har været tilfældet hidtil. Den mangeårige konflikt skal afsluttes via en politisk aftale, som er baseret på en løsning med to stater, så israelerne og palæstinenserne kan leve sammen i fred inden for sikre og internationalt anerkendte grænser, og med det mål at opbygge et fredeligt system til sikring af regional sikkerhed i hele Mellemøsten.
Ioannis Kasoulides
- (EN) Hr. formand! Vi forhandler nu om endnu en humanitær tragedie i vores nabolag - ved siden af mit land - som udspiller sig hos to af vores partnere i Middelhavsområdet. Desværre har palæstinenserne endnu ikke erkendt, at selvmordsbomber eller Kassam-raketter aldrig vil skaffe dem fri af besættelsen af deres land. Israel indser ikke, at en så kolossal, militær reaktion giver næring til nye, potentielle selvmordsbombere og inviterer nye Kassam-raketter ved først givne lejlighed.
Hvad med de uskyldige civile, ikkekombatanterne, kvinder og børn? Ingen tager sig af dem. Ingen tager sig af, at børn dræbes, lemlæstes, brændes og traumatiseres i hundredvis - børn i Israel og i Palæstina. Hjemme i stuerne foran vores tv-apparater får vi kvalme af at se på dem. Hvad med dem på stedet?
Hvad kan vi gøre? Det hjælper ikke civilbefolkningen, hvis vi bare indgår i det klassiske spil om, hvem der har skylden. At foretage telefonopringninger og lave beslutninger hjælper ikke civilbefolkningen. Hvordan kan vi gå fra ord til handling? Tiden er inde til at forhandle med de interesserede parter om oprettelse af en international styrke - som andre kolleger har foreslået det - som kan gå ind i Gaza med en stor, arabisk politistyrke, der med et stort FN-mandat skal træne en palæstinensisk politistyrke og hjælpe denne med at indføre lov og orden, samt af en europæisk militærstyrke for at sikre, at raketaffyringerne og våbenindsmuglingen bringes til ophør, og at grænseovergangene åbnes i fuldt omfang. Vi kan ikke længere overlade civilbefolkningens skæbne i hænderne på de stridende parter.
Giulietto Chiesa
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! En stor anti-fascist i Italien, Piero Gobetti, har sagt, at når sandheden er helt ensidig, så er det helt og aldeles partisk at indtage en salomonisk holdning. Det er tilfældet i Gaza i øjeblikket. Jeg håber, at Parlamentet vil kunne sige de rigtige ord for at få Israel til at stoppe. Hvis det ikke gør det, vil det blive betragtet som skændigt historisk set og af palæstinenserne samt den offentlige mening i EU og de arabiske lande.
Israel bomber og er ved at decimere en ghetto. Sønnerne af dem, der er blevet tilintetgjort, hører nu til blandt dem, der tilintetgør. Det er der ingen undskyldning for, ligesom det heller ikke er nok med det argument, at Israel har ret til at sørge for sin egen sikkerhed. Enhver kan, hvis han vil, se, at ingen i dag er i stand til at true Israels sikkerhed eller dets eksistens. Det fremgår klart af uligheden i styrkerne på stedet, af antallet af døde og sårede og af den støtte, som Vesten fortsat overøser Israel med. Det eneste formål med denne massakre er at forhindre oprettelse af en palæstinensisk stat. På denne måde slås freden ihjel, og derfor er vi nødt til at standse Israel.
Stefano Zappalà
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke rådsformanden og den tjekkiske udenrigsminister, fordi de stadig er her. Vi er ikke så vant til en stærk tilstedeværelse her i Parlamentet som den, det tjekkiske formandskab har vist i dag.
Jeg mener, at fru Muscardini har ret. Mit råd er, at de, som ikke ved, hvordan tingene er i området, og som skal kunne udtrykke præcise holdninger, skal rejse til området for at se, hvordan forholdene er på stedet, enten som turister eller med andre formål. Nogle af os har været i Palæstina i forskellige anledninger, som observatører ved Abu Mazen-valget eller andre valg, og jeg mener, at det kun kan give én en præcis idé om, hvordan tingene forholder sig, hvis man ser dem selv.
Jeg mener, at under alle disse begivenheder, som går årtier tilbage og ikke blot er sket for nylig, har de eneste tabere været os selv i den vestlige verden, fordi vi aldrig har taget problemet alvorligt og aldrig søgt at løse det. Vi ser det fortsat som et problem mellem to stridende parter.
Jeg har været i Palæstina adskillige gange, og jeg har været i Israel adskillige gange, så jeg kender situationen, ikke helt igennem, men godt nok, og jeg mener, at der i virkeligheden ikke er to, men tre involverede parter dér. I dette specifikke tilfælde ligger problemet mellem terroristerne og staten Israel, og det palæstinensiske folk er ofre, der fanges på midten. Hamas repræsenterer ikke det palæstinensiske folk. Måske repræsenterer den en del heraf, men den repræsenterer absolut ikke hele det palæstinensiske folk.
Jeg har en film, som jeg tror, mange medlemmer her har haft. Filmen viser alle de israelske ofre, heriblandt børn og folk i alle aldre, ofre for alle de raketter, der er affyret og stadig affyres af Hamas. Det er ikke noget tilfælde, at der er en stor forskel på Gazastriben og Vestbredden.
Jeg retter denne kommentar til rådsformanden og til vores udmærkede kommissær, der repræsenterer EU. Jeg mener, at vi er nødt til at tackle situationen på den rigtige måde. Jeg mener, at det allervigtigste er at få styrket Abu Mazens position i dag. Sammen med palæstinenserne, der ikke regnes for noget i dette anliggende, er han den svageste skikkelse af alle i situationen. Jeg mener, at vi i virkeligheden alle er tabere.
Maria Eleni Koppa
- (EL) Hr. formand! Den offentlige mening i hele EU kræver én ting af Unionen, nemlig at der sætters en stopper for nedslagtningen af det palæstinensiske folk. Vi skal fordømme blind vold uanset dens oprindelse, men er nødt til at være konsekvente med hensyn til at erkende, at Israel reagerer med statsterrorisme i massivt omfang. Den asymmetriske gengældelse, den åbenlyse mangel på respekt for nogen humanitær folkeret fra Israels side kan ikke tolereres.
Det er uacceptabelt, at der bruges hvide fosforbomber og eksperimentalvåben mod civile, og det er inhumant, at uskyldige kvinder og børn bruges som mål. Hvis dette skete i Afrika eller et andet sted i verden, ville vi reagere prompte, og FN's Sikkerhedsråds resolution ville være bindende. I staten Israels tilfælde begrænser vi os imidlertid til udtalelser og frugtesløse drøftelser.
Jeg mener, at vi bør bruge alle politiske værktøjer, herunder associeringsaftalen, for at overtale Israel til at standse den ulovlige vold mod det palæstinensiske folk og ophøre med at umuliggøre adgang til humanitær bistand.
Vi kan ikke bare stå og se på, for det gør os medskyldige i nedslagtningen. Den eneste løsning er en øjeblikkelig våbenhvile og åbning af humanitære korridorer til Gaza samt at indlede en dialog med alle parter.
Struan Stevenson
- (EN) Hr. formand! De rædselsvækkende begivenheder i Gaza de seneste to uger har givet anledning til international fordømmelse af Israel. Vi har under forhandlingen i dag været vidner til, at kolleger har stillet sig i kø for at se, hvem der kunne udtrykke den kraftigste harme over den jødiske stat.
For ét land i Mellemøsten var dette imidlertid netop det resultat, det havde håbet på. Iran har leveret missiler, ammunition og andre sofistikerede våben til Hamas i årevis. Det har sørget for penge til og træning af Hamas-soldater. Dets formål har været at provokere Israel til at gå ind i en landkrig, og det blodige resultat med grufulde fotos af døde børn på tv-skærme og i aviser verden over er det bedst mulige rekrutteringsgrundlag for det fundamentalistiske islam og de iranske mullahers vision om en global, islamistisk bevægelse, forenet mod Vesten.
Det fascistiske regime i Teheran er hovedsponsor af krig og terror i Mellemøsten, og det tragiske resultat er præcis, hvad Teheran har ønsket. Det afleder opmærksomheden hjemme i Iran fra den økonomiske krise efter olieprisernes kollaps, og det afleder den internationale opmærksomhed fra mullahernes hast med at producere et atomvåben. Irans udenrigspolitiske mål er at blive den dominerende, regionale magt i Mellemøsten. Det ønsker at forene den islamiske verden, der skal underkaste sig dets egen strenge og foruroligende vision om et totalitært, islamisk broderskab, hvor menneskerettigheder, kvinders rettigheder og ytringsfrihed trædes under fode, og Vesten har med skam at melde intet gjort for at konfrontere eller blotlægge den iranske aggression. Stillet over for de stadigt flere beviser på mullahernes sponsorering af terror har Vesten gjort overmåde meget for at stille Teheran tilfreds og er endog gået med til dets primære krav om at udmanøvrere den væsentligste oppositionsbevægelse i Iran, People's Mujahedin of Iran (folkets muhajediner i Iran), ved at sætte den på EU's terrorliste. Dette må bringes til ophør.
Richard Howitt
- (EN) Hr. formand! Lad os allerførst gøre det klart, at Parlamentet i dag vil støtte FN's Sikkerhedsråds resolution 1860. Den bør iværksættes uden ophold. Som et af de parlamentsmedlemmer her, der har været i Gaza under blokaden, mener jeg ikke, at en våbenhvile og en tilbagetrækning vil være nok. Selvfølgelig ønsker vi, at raketterne standses, og at terroristerne indstiller deres bevægelser, men vi er nødt til at se en våbenhvile og en ende på blokaden, så befolkningen i Gaza kan begynde at leve sit liv.
Dette er et spørgsmål om respekt for den humanitære folkeret. Human Rights Watch og Islamic Relief har fortalt mig, at den daglige pause på tre timer simpelthen slet, slet ikke rækker til at komme ind for at uddele nødhjælp. Det er et spørgsmål om proportionalitet. Save the Children fortæller, at drabet på 139 børn siden konfliktens begyndelse, med 1 271 sårede, ikke kan retfærdiggøres som selvforsvar.
Jeg bifalder dagens udtalelse fra EU's udsending til Israel, Ramiro Cibrian-Uzal, som sagde, at EU og Israel har sat forhandlingerne om opgradering af deres forbindelser på standby i øjeblikket af de nævnte grunde. Og det bør de også gøre.
Michael Gahler
- (DE) Hr. formand! Det første, vi har brug for, er en øjeblikkelig og permanent våbenhvile fra begge sider - det er der bred enighed om her i Parlamentet. Imidlertid kan vi - EU og det internationale samfund - ikke bagefter overlade befolkningen i Gazastriben til dens skæbne alene i hænderne på Hamas og Israel.
Gaza-indbyggernes interesser ligger ikke Hamas på sinde, eftersom den udmærket vidste, at Israel ville reagere på konstante raketangreb - og ikke kun under valgkampagner. Igennem det seneste år har målinger i Gaza vist et fald i den politiske støtte til Hamas til fordel for Fatah. Det ser ud til, at Hamas kynisk satser på, at den politiske støtte til Hamas stiger igen i takt med det store antal palæstinensiske ofre på grund af solidaritet med ofrene.
Israel har på den anden siden næsten udelukkende tanke for sine egne indbyggeres interesser, og den internationale kritik går derfor hovedsagelig på omfanget af Israels militære operationer og på landets accept af det store antal civile tab.
Derfor bør vi i EU ikke nøjes med at forhandle en yderligere våbenhvile og finansiere reparationer af infrastrukturen. Jeg kan allerede se kommissærens ændringsskrivelse. Jeg er sikker på, at udkastet allerede er færdiggjort og klar til at blive forelagt Budgetudvalget.
Det er heller ikke nok at holde øje med, om Egypten lukker tunnelsystemet ved grænsen til Gazastriben for våbensmugling. Jeg opfordrer hele Mellemøstkvartetten, inklusive en stærk arabisk repræsentation, til i fællesskab at forpligte sig til at sende tropper med et solidt, fredsskabende mandat til Gazastriben og det omkringliggende område - af hensyn til befolkningerne i Gaza, Israel og Egypten. Parallelt hermed skal selve fredsprocessen fremmes hurtigt. Ellers frygter jeg, at vi kommer til at se den slags hændelser, vi har set i Gaza, med større og større hyppighed, og det fortjener hverken palæstinenserne eller israelerne.
Miguel Angel Martínez Martínez
- (ES) Hr. formand! De spanske medlemmer af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe betragter situationen i Gaza med forfærdelse, smerte og skam, men også med forpligtelse til at forsvare freden, beskytte dem, der lider mest, og opretholde værdighed og håb.
Vi forfærdes over de gentagne scener med myrdede børn og kvinder, der er fuldstændig knust i deres endeløse lidelser efter bombningen af den ghetto, Gaza er blevet til. Picasso gengav den selvsamme rædsel i sit maleri Guernica, der viser vores Guernica jævnet med jorden af Junkers-flyene under Kondorlegionen for syv årtier siden.
Vi føler smerte over så mange ofres enorme lidelser. Vi føler skam over, at alle - vores lande, EU og det internationale samfund - ikke er i stand til for det første at forhindre og for det andet at standse den kriminelle aggression, som vi fordømmer.
Vi føler skam og også indignation over de mange løgne, den megen tvetydighed og de mange store ord. Vi føler skam, fordi vi ved præcist, hvad der foregår, og alligevel ikke reagerer med den nødvendige overbevisning og sammenhæng. Historien vil derfor forlange en forklaring fra mange som medskyldige i forbrydelsen, i det mindste på grund af deres svigt.
Da det altid er bedre sent end aldrig, og da det er afgørende, at en håbets dør holdes åben, skal EU bakke op om Sikkerhedsrådets forsinkede resolution. Imidlertid skal det sikres, at den overholdes strengt, ligesom vores associeringsaftale med Israel også skal overholdes strengt, hvilket betyder, at aftalen kan suspenderes i tilfælde af en adfærd som den, der foregår nu.
Er Hamas for øvrigt også ansvarlig for den mediemørklægning, som jeg endnu ikke har hørt nogen fordømme?
Geoffrey Van Orden
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at udtrykke min dybeste medfølelse med alle de uskyldige mennesker i både Israel og Gaza, som har lidt i de seneste uger og måneder, mens konflikten har raset. Men vi skal passe på, at vores naturlige medmenneskelighed og vores meget berettigede bekymringer ikke forvrænger vores syn på det sande billede af den situation, vi har med at gøre.
I Gaza har Hamas skabt et len for terrorister. Det tolererer ingen modstand mod sine synspunkter, det har myrdet de palæstinensere, som har sat sig op imod det, det har splittet den Palæstinensiske Myndighed, det har nægtet at indstille terrorangrebene på civile israelere, det har nægtet at anerkende Israels ret til at eksistere, det har nægtet at anerkende de tidligere indgåede fredsaftaler. Jeg genkalder mig Hanan Ashrawis ord for tre år siden, da jeg overvågede det palæstinensiske valg. Hun forudså, at mørkets magter ville gennemtvinge deres styre - og hvor fik hun ret!
Vi burde ikke overraskes over, at et Hamas-parlamentsmedlem med stolthed erklærede, at døden var en "industri" for det palæstinensiske folk. Han refererede til brugen af selvmordsbombere og den bevidste brug af civile, menneskelige skjolde for at beskytte potentielle, militære mål. Det er naturligvis i direkte strid med den humanitære folkeret at bruge civile på denne måde.
Stillet over for en så uregerlig, ubarmhjertig og modbydelig fjende, hvad forventer vi da, at Israel skal gøre, mens dets borgere konstant udsættes for terrorangreb? Det internationale samfund tog sig ikke videre af det. Da Israel reagerede ikkevoldeligt ved f.eks. at oprette blokader eller standse elforsyningen, blev det revset. Nu hvor det har reageret militært på Hamas' provokationer, tynges det af den internationale misbilligelse.
Den sørgelige virkelighed er, at det palæstinensiske folk igennem mange år er blevet grusomt behandlet af dem, som har kontrollen med den Palæstinensiske Myndigheds områder, af det internationale samfund, som har tolereret ekstremisme og korruption, og af den arabiske verden, som i mange årtier ikke har gjort noget i praksis for at forbedre deres liv eller muligheder.
Der er brug for en Marshallplan for Mellemøsten. Palæstinenserne har brug for ikke blot fredsbevarende styrker, men også en ordentlig civil administration uden korruption. Der er nødt til at være international kontrol med den civile administration, men først og fremmest skal terrorlivlinen med dens våben, pengesummer og politiske begunstigelse skæres over.
Proinsias De Rossa
- (EN) Hr. formand! Jeg kunne erklære mig enig i, hvad hr. Van Orden siger om Hamas, men faktisk er der intet af det, han siger, der retfærdiggør Israels bombning af civile. Det grundlæggende faktum er, at vi skal have standset bombningerne, uanset om de kommer fra Hamas eller fra Israel.
Jeg håber, at Parlamentet i morgen vil bakke stærkt op om beslutningen efter denne forhandling, og jeg håber, den vil styrke Kommissionen og Rådet i deres pres på både Israel og Hamas for at få dem til at standse drabene. Efter at Israel trak sig tilbage fra Gaza, har det gjort det til verdens største fængsel, og i de seneste tre uger har det gjort det til et slagtehus under ulovlig brug af terror mod terror, med drab på civile mænd, kvinder og børn, hvorved det har tilintetgjort muligheden for en gennemførlig løsning med to stater.
EU's forbindelser med Israel kan ikke opgraderes, så længe det ikke vil indgå i konstruktive og væsentlige forhandlinger med sine naboer og alle de valgte medlemmer blandt palæstinenserne, herunder Hamas. EU bør gøre det klart, at enhver optrapning af denne krig mod Gaza vil blive efterfulgt af en optrapning af vores reaktioner på krigen.
Kinga Gál
- (HU) Hr. formand, kommissærer, rådsmedlemmer, medlemskolleger! Efter min mening udviser Gazakonfliktens parter en kynisk opførsel. Jeg finder det kynisk og uacceptabelt, at Hamas bruger civilbefolkningen - selv børn - som menneskeligt skjold. Jeg finder Israels holdning kynisk og inhuman, idet man under påskud af selvforsvar bruger midler, der er ude af proportioner, skyder Gazas indbyggere i hobetal og i særdeles alvorlig grad rammer civilbefolkningen, herunder børnene.
Jeg finder det kynisk og falsk med et udenrigsdiplomati, som med bemærkelsesværdige undtagelser tilstræber at opretholde facaden og efter så mange dage alligevel ikke er i stand til at yde civilbefolkningen eller bistandsorganisationerne beskyttelse og desværre heller ikke er i stand til at beskytte børnene.
Jeg taler på vegne af børnene, for intet mål kan hellige det middel at afslutte uskyldiges liv på unødvendig vis. Vi må og skal anse hvert barns liv for at være af samme værdi, på begge sider af grænsen. Det er den grundlæggende forudsætning, som hver part i konflikten skal anse for lige vigtig, hvis der nogensinde skal blive egentlig fred i regionen.
Accept af værdier som respekt for menneskeliv, beskyttelse af civile og fremme af humanitær bistand kan danne grundlag for at nå en varig våbenhvile og opnå fred inden for Palæstina og mellem Palæstina og Israel.
Gay Mitchell
- (EN) Hr. formand! Hamas slap terroren løs mod Israels indbyggere og har fremprovokeret gengældelse. Set herfra ser det ud, som om nogle af dem nyder de nye civile martyrer - herunder børn - og den reklame, deres sag derved får, uanset hvor forfærdeligt det er for rettænkende mennesker at begribe det.
Jeg er aldrig kommet terrorismen til undsætning, ej heller er jeg en kritiker af Israel, som har ret til fredelig sameksistens i regionen, men vi ville være afstumpede, hvis ikke vi var følelsesmæssigt oprørte og moralsk skamfulde over det, der sker lige nu i Gaza. Den israelske reaktion er fuldstændig ude af proportioner, og det er særlig skændigt, at små børn dør.
Til dato har jeg ikke talt imod den nye aftale mellem EU og Israel. Jeg tror på det råd, Dalai Lama gav her i Parlamentet i sidste måned, at den bedste måde at påvirke Kina på i spørgsmålet om Tibet er ved at bevare de gode forbindelser med landet. Jeg tror, det også gælder for forbindelserne mellem EU og Israel, men hvordan får vi dem i tale, så vi kan udtrykke den grad af afsky, vi føler over omfanget af det, der sker?
Jeg kan tilføje, at i går fik de af os, der deltog i det fælles møde i Udenrigsudvalget og Udviklingsudvalget, omdelt et notat over regionens humanitære behov. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen og Rådet til at sikre klargøringen af en storstilet, humanitær hjælpepakke, så vi ved først givne lejlighed kan komme ind i området og hjælpe disse mennesker, der lider.
Karel Schwarzenberg
Hr. formand! I starten blev det nævnt, om vi bør kontakte Hamas. Jeg mener ikke, at tiden endnu er inde til at gøre det. I de seneste måneder har Hamas afgjort stadig opført sig som en terrororganisation. Så længe den opfører sig som en sådan, kan den ikke officielt kontaktes af EU's repræsentanter.
Jeg medgiver, at jeg, da jeg er en gammel mand, har set mange terrororganisationer i min tid, som er blevet voksne efter deres første år og blevet mere eller mindre acceptable og accepteret af det internationale samfund. Jeg har set det i Afrika. Jeg har set det i Irland. Jeg har set det mange steder. Det sker. Men først og fremmest er de nødt til at høre op med at opføre sig som en terrororganisation. Så vil jeg være klar til tale med Hamas eller hvem som helst, men ikke før de er holdt op med at opføre sig som en terrororganisation.
Jeg mener, det er vigtigt at anføre dette, for EU kan ikke give afkald på sine principper. Der findes veje til at høre deres idéer, der er indirekte kontakter med politikere i regionen, som er i forbindelse med dem, hvilket er vigtigt og godt, men tiden er endnu ikke inde til, at EU kan have direkte kontakter med Hamas. Her mener jeg, at vi bør være urokkelige.
I andre henseender bør vi i høj grad rose Egypten for dets vigtige rolle de seneste uger og dage, hvor det har arbejdet hårdt på at opnå våbenhvile og måske endog våbenstilstand sluttende med fred i regionen til allersidst i processen. Jeg ved, hvor svært spørgsmålet er. Vi er i kontakt med egypterne hele tiden. Vi ved, hvor vigtigt det er, det arbejde de udfører, og jeg vil gerne lykønske dem med det.
Der var et spørgsmål om, hvordan vi kan hjælpe i regionen. Først og fremmest vil de, der er på stedet, klart og tydeligt fortælle os, hvad de behøver. Det er ikke op til os at beslutte, hvad vi skal give dem. De skal spørge os og EU. Mange EU-medlemsstater har tilkendegivet, at de er parate til at hjælpe på enhver tænkelig måde - i teknisk henseende, med udsendelse af rådgivere eller med forberedelse af de midler, der måtte være nødvendige - men det skal først og fremmest ske med samtykke fra de relevante stater dér. Det er den første opgave, der skal udføres.
Jeg hørte et væsentligt forslag om at udarbejde en Marshallplan for Mellemøsten. Det synes jeg er en rigtig god idé, som vi bør følge op på. Regionen har virkelig behov for en reel opbygning af de tanker og idéer, som var så stor en hjælp for Europa efter krigen.
Fru Ferrero-Waldner og andre har nævnt, hvad missionen har opnået. Jeg synes, vi har opnået meget, og jeg vil gerne endnu engang rose fru Ferrero-Waldner, som gjorde hovedparten af arbejdet i vores delegation inden for det humanitære felt, hvor det, vi har opnået, stadig fungerer i dag. Men vi skal være klar over, at selv disse meget vanskelige forhandlinger i Mellemøsten er baseret på den model, som blev udformet allerede under vores delegationsbesøg i Mellemøsten. Den omhandler grundlæggende, hvordan freden skal organiseres, og hvad der er nødvendigt. Vores plan er baseret på det, vi fandt ud af dengang og drøftede med vores partnere.
Det blev drøftet, om vi skal opgradere vores forbindelser med Israel. Som De ved, var det en beslutning, der blev truffet i EU's Ministerråd i juni 2008, og den kan kun ændres, hvis ministrene i EU beslutter at lave om på den. Den kan ikke ændres i kraft af ord selv fra en meget respektabel repræsentant for EU i Jerusalem. Jeg medgiver, at det i den foreliggende situation ville være forhastet at drøfte, hvordan vi kan opgradere vores forhold til Israel, og om der bør afholdes et topmøde i nærmeste fremtid. I øjeblikket har vi virkelig mere presserende og vigtigere problemer at løse. Jeg vil gerne igen bemærke, at beslutningen blev truffet af Ministerrådet, og det er dét.
Hvad kan der gøres for at standse Israel? Lad os være ærlige - meget lidt. Israel handler, som det gør, og jeg, der har været en ven af Israel hele mit liv, hvilket jeg siger her i dag, ærligt og redeligt, er ikke så glad for, hvad det gør i øjeblikket. Jeg mener, at dets politik også skader Israel. Det er én ting, men EU har faktisk meget få muligheder ud over at tale meget klart og meget ærligt samt bede vores partnere om at holde inde. En løsning skal findes af vores partnere i Mellemøsten, af Israel, af Egypten og de andre, der er involveret. Her kan EU hjælpe. Hvis der bliver enighed om en våbenhvile, kan EU bistå ved at tilbyde alle former for hjælp til at opnå de anførte mål, nemlig lukning af indsmuglingspassager, lukning af tunneller, bevogtning til havs osv. Den kan hjælpe i Gaza på mange måder, f.eks. med genopbygning eller humanitær bistand. EU kan gøre alt dette, men for at være helt ærlig har vi ikke magt og midler til at sige "stop". Tror Parlamentet, at vi kan sende en kæmpestor bevæbnet styrke til Mellemøsten for at standse de stridende parter? Nej. Det har vi ikke mulighed for, og både Israel og Hamas er afhængig af magter uden for Europa. Israel har også mægtige allierede uden for Europa. Der er grænser for vores magt til at opnå noget. Vi kan hjælpe, vi kan bistå, vi kan tilbyde vores gode tjenester, og vi kan engagere os meget. I den henseende har vi opnået en hel del. Men overdriv ikke vores muligheder.
Sajjad Karim
- (EN) Hr. formand! Israel anfører, at det udøver sin ret til selvforsvar. I så fald skal man overholde de elementære principper for retfærdig krigsførelse, herunder proportionalitet.
At Israel ignorerer det er helt åbenlyst, og at vi ignorerer dette faktum er åbenlyst forkert. At bruge fosfor mod civile er uforeneligt med en påstand om civilisation.
EU kan helt klart ikke løse dette alene. Men der er en hvid elefant med i billedet. Vi har brug for USA's beslutning. Deres skuffende reaktion har været skæv og uretfærdig. Israels timing af disse handlinger har været strategisk kalkuleret, men, hr. Obama, den 20. januar nærmer sig hastigt. Verden venter, og EU er parat som partner!
Vil De genskabe de værdier, vi deler med Dem, eller vil De tillade, at en sådan uretfærdighed hersker - endnu engang? Vil De arbejde sammen med os om at sørge for beskyttelse til alle berørte parter? Palæstinenserne spørger Dem - hvordan kan det være rigtigt, at Deres land beder om humanitær bistand på jorden, men forbliver tavst, når der ikke kommer andet end bomber fra himlen?
Til de kolleger, der ønsker at knække Hamas med militære midler alene: Tag til Gaza og Vestbredden. Genopvæk Deres menneskelighed, så ser De, hvorfor Hamas bliver stærkere.
Dette er ikke den måde, Israel eller palæstinenserne skal hjælpes på. En øjeblikkelig våbenhvile er kun en nødvendig begyndelse.
Colm Burke
- (EN) Hr. formand! Det fremgår meget klart, at parterne i denne konflikt ikke respekterer den humanitære folkeret, og at civilbefolkningen i Gaza derfor betaler en meget høj pris. Man skal kunne drages til ansvar i henhold til folkeretten, når man ikke respekterer krigsførelsesprincipper som f.eks. proportionalitet og ikkediskrimination. En af grundsætningerne i en retfærdig krig er, at adfærd skal styres af proportionalitetsprincippet. Den magt, der anvendes, skal stå i forhold til den uret, der er gjort. Desværre har vi set en stor grad af ligegyldighed fra israelernes side. Jeg erkender, at det var Hamas, der begyndte med raketangreb på Israel, men den israelske reaktion har efter min mening været ude af proportioner. Tallene taler for sig selv. Mere end 900 palæstinensere er blevet dræbt mod et meget lavere antal israelere. Israel må og skal indse, at det har et ansvar for straks at tilpasse sin brug af magt i overensstemmelse med folkeretten.
På den anden side skal det ikke glemmes, at Hamas stadig figurerer på EU's liste over terrororganisationer og fortsat nægter at give afkald på sin væbnede kamp. Og ikke kun dét, Hamas har konsekvent nægtet at anerkende Israels ret til at eksistere. Hamas og andre væbnede, palæstinensiske grupperinger må og skal anerkende, at folk i det sydlige Israel har ret til at leve uden bombardementer.
Nickolay Mladenov
- (EN) Hr. formand! For alle, der iagttager den israelsk-palæstinensiske konflikt, er dette måske et tidspunkt, hvor vi er fristet til at hæve vores arme i vejret og skrige i fortvivlelse. Det synes jeg dog ikke, vi bør gøre, for jeg mener, at den største prøve på vores medmenneskelighed i dag er virkelig at forstå de eksisterende problemer.
Det første problem er, at der ikke kan findes nogen varig løsning på konflikten, uden at man standser bombardementerne af Israel. Det andet problem er, at der ikke kan findes nogen varig løsning på konflikten, uden at man åbner Gaza for humanitær bistand. Faktisk har præsident Peres haft helt ret, når han har sagt, at Gaza bør være åben for bistand, men ikke for raketter.
Jeg mener, det er det væsentligste, og det er alle enige i. Man kan ikke vende tilbage til det tidligere status quo, og jeg mener, at vi kunne gøre en række ting her. For det første kan Parlamentet samle begge sider til drøftelser. For det andet bør vi stå sammen med Kommissionen og Rådet og bakke op om deres bestræbelser, og endelig bør vi bakke entydigt op om den egyptiske linje med forhandlinger, for det er den eneste linje, der kan føre til en løsning og til den våbenhvile, vi alle i øjeblikket håber på.
Neena Gill
- (EN) Hr. formand! Det er ikke kun medlemmerne her i Parlamentet, der er oprørte over udviklingen i Gaza. Offentligheden i EU er også oprørt over lidelserne hos Gazas befolkning og den israelske blokade, der har varet alt for længe. Hertil kommer de konstante angreb og de rædselsvækkende overgreb fra det israelske militær mod uskyldige civile, især kvinder og børn. Kravene fra verdenssamfundet om øjeblikkelig våbenhvile falder for døve øren.
Palæstinenserne har et påtrængende behov for mad, lægehjælp og sikkerhed. Israel skal som absolut minimum respektere folkerettens principper. Hvis ikke det gør det, bør Israel miste enhver støtte fra det internationale samfund, det stadig måtte have.
Det er uheldigt, at FN-resolutionen er sat ud af spillet. Det er også beklageligt, at EU stadig mangler at finde sin rolle. Måske kan den gøre det, hvis der træffes stærkere foranstaltninger end hidtil. Det er ikke nok blot at lægge opgraderingen af forholdet på is. Vi har indflydelse. Vi er en væsentlig handelspartner. Vi er en væsentlig bidragyder i regionen. Så den rolle er vi i stand til at gøre brug af.
Marios Matsakis
- (EN) Hr. formand! Er det etisk forsvarligt, og findes der i henhold til folkeretten en undskyldning for, at staten Israel i sine bestræbelser på at neutralisere Hamas-terrorister går i gang med en større militærkampagne med terror og grov overtrædelse af FN-konventioner og menneskerettigheder mod 1,5 millioner indespærrede og uskyldige civile? Er en sådan handling i overensstemmelse med vores egne værdier i EU, hvad angår retfærdighed og demokrati? Er den israelske lobby så stærk, at den får USA og EU til - reelt - at stå uvirksomme og bare se til, at der begås unævnelige uhyrligheder i terrorbekæmpelsens navn?
Hvis svaret på disse spørgsmål er ja, så bør vi alle rose den israelske regering for at være modig i sine handlinger i Gaza. Hvis svaret er nej, så bør vi stærkt og klart fordømme Israel, og så skal vi træffe hurtige og effektive foranstaltninger imod det, herunder handelssanktioner, for at sætte en stopper for blodbadet i Gaza i dag og i fremtiden. Jeg er helt uenig med den minister, der forlod os, som sagde, at vi faktisk ikke kan gøre ret meget. Vi kan gøre en masse, og det skal vi.
Christopher Beazley
- (EN) Hr. formand! Jeg blev valgt til Parlamentet for 25 år siden. Dette er sandsynligvis den vigtigste forhandling, jeg har deltaget i. Fru kommissær, jeg håber, De har lyttet meget omhyggeligt til Udenrigsudvalget i aftes og til Parlamentet her i dag. Jeg håber, at De i Deres forhandling, til forskel fra rådsformand Schwarzenberg, kan svare ved at sige, at EU har en moralsk magt, den kan udøve over aggressoren i denne specifikke situation.
Det israelske folk er et retfærdigt og hæderligt folk, der har lidt forfærdeligt i århundredernes løb her på kontinentet. De vil forstå Deres anbefaling til Ministerrådet, nu da EU bør undlade enhver kontakt med de israelske myndigheder, indtil de indstiller bombningerne.
Antonio Masip Hidalgo
- (ES) Hr. formand! Vi skal sige til Israel med absolut overbevisning, at det skal standse drabene og lade de sårede få behandling og ofrene få mad. Det skal have at vide, at dets holdning til folkeretten vil få konsekvenser for dets forbindelser med EU.
Jeg vil gerne lykønske de få unge europæere, der arbejder frivilligt i Gaza og lider sammen med befolkningen dér, især Alberto Arce. De repræsenterer de bedste solidaritets- og frihedsværdier, som vi har her i vores EU, der er nødt til at handle derefter i en så frygtelig konflikt.
Margrete Auken
(DA) Hr. formand! Jeg vil bare sige to ting. Det ene er, at jeg vil minde om, at der i vores beslutning udtrykkelig står og er gentaget, at vi har udsat vores tilslutning til opgradering, og jeg håber meget, at det ikke bliver formandskabets ord, der kommer til at afgøre, at vi bare fortsætter, som om ingenting var sket. Det andet er, at Israel ikke på noget tidspunkt har leveret, hvad de har lovet i forhold til forhandlingerne. Der var ingen våbenhvile, fordi Israel overhovedet ikke ophævede sin blokade i den periode, og det skal også siges her, at efter Annapolis, hvor Israel havde lovet at stoppe for bosættelserne, hvad skete der? Man satte simpelthen bosættelsestempoet op. Der er aldrig blevet bygget bosættelser så hurtigt som efter Annapolis. Og jeg tror, at så længe der ikke sker nogen fremskridt på jorden, så får vi aldrig nogen sinde Hamas til at opføre sig i overensstemmelse med de regler, vi vil have, og derfor skal vi altså sikre, at Israel opfylder sin del af det.
Peter Šťastný
- (EN) Hr. formand! I går havde vi et fælles møde for Delegationerne for Forbindelserne med Israel og med PLC, og man kan forestille sig intensiteten, sindsbevægelsen, beskyldningerne - og de foreslåede løsninger - efter 18 dages krig i Gaza og omkring 1 000 døde.
Det forholder sig sådan, at Israel efter otte års venten og efter at have taget imod omkring 8 000 missiler, der har terroriseret en million indbyggere langs grænsen mod Gaza, til slut mistede tålmodigheden. De begyndte at sørge for deres egne borgeres sikkerhed, hvilket de har fuld ret og forpligtelse til. Hamas er en terrororganisation, den er tydeligvis den skyldige og en byrde for det palæstinensiske folk i Gaza. Løsningen ligger i at skabe nyt liv i Kvartetten og især i at forøge den fælles indsats mellem den nye regering i USA og et stærkere og mere integreret EU.
Jeg byder det tjekkiske formandskab velkommen med dets prioriteringer og øjeblikkelige og aktive engagement i regionen.
Marian-Jean Marinescu
. - (RO) Hr. formand! Denne konflikt, der har varet meget længe, bunder i problemer vedrørende territorium såvel som kulturelle forskelle, der somme tider behandles på en overdreven måde. Løsningen på lang sigt er en beskyttet og sikker israelsk stat samt en bæredygtig palæstinensisk stat. Men denne løsning kan ikke opnås ved hjælp af terrorangreb eller væbnede handlinger.
For at de kan opnå et normalt liv, skal palæstinenserne selv oprette en stat, der er grundlagt på demokratiske institutioner og retsstatsprincippet, hvilket ville sikre den økonomiske udvikling. De skal give afkald på terrorhandlinger og koncentrere sig om at skabe et normalt, politisk klima med fremme af valg af politikere, som skal lede staten, og som oprigtigt ønsker at løse denne konflikt ved hjælp af forhandlinger.
Bairbre de Brún
- (GA) Hr. formand! Jeg vil gerne give min støtte til dem, der fordømmer angrebene, og vise min solidaritet med befolkningen i Gaza.
Minister Schwarzenberg siger, at EU ikke kan gøre ret meget. EU bør opgive at opgradere forbindelserne med Israel, og de aftaler, der er gældende nu, bør annulleres, indtil Israel opfylder sine forpligtelser i henhold til folkeretten.
Selv før de seneste umoralske angreb har vi i årevis set kollektive afstraffelser af det palæstinensiske folk. Omfanget og arten af de angreb, der er udført mod Gaza af en moderne hær mod et belejret folk, der allerede er svagt som følge af isolation og belejring, er ganske forfærdende. Det var forkert at give disse mennesker skylden - vi skal gøre det klart, at de største ofre her er mennesker, de uskyldige mennesker i Gaza.
Czesław Adam Siekierski
- (PL) Hr. formand! Det er med stor smerte, vi ser, hvad der foregår i Gazastriben. Vi støtter ikke Hamas' kamp- og provokationsmetoder, men Israel har valgt en metode til at løse sin strid med det palæstinensiske folk, der er ude af proportioner. Der er afgjort sket en krænkelse af folkeretsprincipperne. Ingen af parterne i konflikten er interesseret i fred for den anden part. Begge parter ser kun deres egne interesser - det er national selvoptagethed.
Den internationale opinion er imod, at denne krig fortsætter. EU og FN med deres opbakning fra mange lande bør gribe ind med beslutsomhed. Det er på tide at standse denne ulykkelige krig. De israelske tropper bør vende tilbage til deres barakker. Hamas skal holde op med at affyre raketter mod Israel. Vi skal garantere, at akut humanitær bistand kommer frem til civilbefolkningen i større omfang, og yde pleje til de sårede, der er anslået til at omfatte omkring 3 000 personer. Vi skal genopbygge landet og hjælpe det tilbage til et normalt liv. Det er det resultat, jeg forlanger af det nuværende lederskab i EU og af Kommissionen.
Hannes Swoboda
- (EN) Hr. formand! Jeg vil blot gerne spørge, om vi stadig får en forhandling om gas i dag, eller om den er slettet af dagsordenen. Vi sidder her og venter. Der er ikke kun en forhandling om Mellemøsten, men også én om gas på dagsordenen. Er den slettet af dagsordenen?
Formanden
Det er det næste punkt på dagsordenen.
Aurelio Juri
(SL) Hr. formand! Jeg var skuffet over den sidste udtalelse fra den tjekkiske udenrigsminister, hvis land i øjeblikket varetager EU-formandskabet. Vi kan naturligvis godt sætte al vores lid til kommissæren, men dødstallet stiger. Hvis vi bliver ved med at tale som nu, vil 1 500 mennesker sandsynligvis være døde om en uges tid.
Det er vanskeligt at tale med Hamas. Organisationen er med på listen over terrororganisationer, og det er ikke let at gribe ind over for den. På den anden side står Israel, som er vores ven. Israel er vores partner og et vigtigt medlem af det internationale samfund. Israel skal rette sig efter internationale afgørelser og FN-resolutionerne samt henstillinger fra landets venner og partnere. Hvis Israel ikke formår at gøre det, må disse venner og partnere være i stand til at fordømme dets handlinger og også true med sanktioner.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Jeg skal gøre det kort, for det har været en meget lang forhandling. Lad mig for det første sige, at EU, som nu gennem fire år har været medlem af Mellemøstkvartetten, har en rolle at spille, men vi har naturligvis ikke hovedrollen. Det kan indimellem være frustrerende for os alle, særligt i en så vanskelig situation, hvor man gerne straks vil opnå en varig og holdbar våbenhvile, sådan som vi har foreslået, men hvor det desværre ikke kan gå så hurtigt.
Jeg vil gerne give Dem - i det mindste forsøge at give Dem - de nyeste oplysninger, som jeg har, og som man har kunnet læse i pressen, nemlig at det fra kilder i Egypten, som befinder sig tæt på forhandlingerne, forlyder, at Hamas reagerer positivt over for de seneste egyptiske forslag. Der sker under alle omstændigheder noget. Jeg er endnu ikke sikker på, at det reelt er blevet bekræftet, men Hamas vil efter sigende afholde en pressekonference i aften kl. 20.00. Forhåbentlig vil tingene nu gå fremad. Det er i det mindste, hvad vi alle ønsker.
For det andet har vi trods alle frustrationerne ingen anden mulighed end fortsat at arbejde for fred. Det er, hvad vi vil gøre, og det er, hvad jeg vil gøre, så længe jeg er medlem af Mellemøstkvartetten. Kun sammen kan vi opnå fred, og vi skal også støtte og styrke de palæstinensiske forsoningsbestræbelser, for kun gennem forsoning vil det være muligt til fulde at afhjælpe situationen i Gaza.
For det tredje vil vi, så snart våbenhvilen er der, forsøge at gøre alt for at sikre befolkningen fuld adgang til de almene tjenesteydelser, som de i så høj grad har været afskåret fra. Vigtigst af alt tror jeg, at det er nødvendigt nu at få sat en stopper for denne ødelæggelse og kaste os over genopbygningen og forsøge at opnå fred.
Vi har talt længe om dette emne, så jeg vil ikke gå yderligere i detaljer, men dette er min holdning, og jeg håber, at der er mulighed for en løsning.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 103, stk. 2. Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Pedro Guerreiro  
I betragtning af det barbari, som det palæstinensiske folk i Gazastriben er udsat for, og som fordømmes i den nye resolution fra FN's Menneskerettighedsråd, er der behov for følgende:
En klar fordømmelse af menneskerettighedskrænkelserne og de forbrydelser, som begås af den israelske hær, Israels statsterrorisme!
En klar afstandtagen fra Israels brutale angreb mod det palæstinensiske folk, som på ingen måde kan retfærdiggøres!
Et ophør af angrebene mod og den umenneskelige blokade af befolkningen i Gazastriben!
Øjeblikkelig humanitær bistand til den palæstinensiske befolkning!
Tilbagetrækning af israelske soldater fra alle de besatte palæstinensiske områder!
Israels overholdelse af folkeretten og FN-resolutionerne, ophør af besættelsen, fjernelse af bosættelserne og sikkerhedsmuren, ophør af attentaterne, tilbageholdelserne, udnyttelserne og de utallige ydmygelser, som det palæstinensiske folk udsættes for!
En retfærdig fred, som kun kan opnås ved at respektere det palæstinensiske folks umistelige ret til en uafhængig og suveræn stat efter grænserne fra 1967 og med hovedstad i Østjerusalem!
I Palæstina er der en kolonisator og den koloniserede, en angriber og et offer, en undertrykker og den undertrykte, en udnytter og den udnyttede. Israel kan ikke fortsætte ustraffet!
Tunne Kelam  
Vi er nødt til at sikre en mere afbalanceret reaktion på konflikten i Gaza, end tilfældet er i øjeblikket. Ingen form for ekstrem vold kan retfærdiggøres, men vi er imidlertid nødt til at se nærmere på årsagerne til konflikten.
Det er ikke muligt at forhandle med Hamas. En terrorgruppe, som kynisk bruger sit eget folk som skjold mod angreb, er ikke interesseret i at forhandle en egentlig fred.
Desuden er vi nødt til at tage i betragtning, at Hamas har haft betydelig indflydelse på den række af terrorbevægelser, som førte til Hezbollah og terrorregimet i Iran. Hamas skal således betragtes som en del af et omfattende forsøg på at ødelægge den skrøbelige stabilitet i Mellemøsten og erstatte den med fundamentalistiske og yderliggående regimer, der principielt ikke giver Israel ret til at eksistere.
Vi er nødt til at indse, at spørgsmålet om Israels sikkerhed også er forbundet med EU's sikkerhed.
EU skal bruge sin autoritet til først og fremmest at gøre noget ved årsagerne til konflikten. For at undgå yderligere drab på arabere og israelere er de arabiske partnere nødt til ubetinget at anerkende Israels ret til at eksistere og være med til at stoppe indtrængningen af yderliggående bevægelser og indførslen af endnu farligere våben i regionen.
Eija-Riitta Korhola  
Det er et ubestrideligt faktum, at civilbefolkningen i Gaza og i det sydlige Israel er blevet frataget retten til en tilværelse, der er mennesker værdig. Et nyhedsbureau fortalte en historie om to børn, som var ved at krydse en vej i Gaza. De så sig hverken til højre eller venstre for at se, om der kom nogen - de kiggede op, fordi de var bange for, hvad der kunne komme ned fra himlen.
Der er tydeligvis to skyldige parter, når det drejer sig om den massive humanitære krise i Gaza. Hamas' uansvarlige handlinger i de palæstinensiske områder, den feje måde, hvorpå organisationen gemmer sig blandt civilbefolkningen, og den provokation, som den frembringer med sine raketangreb, er alt sammen tegn på en svag palæstinensisk regering. Israels voldsomme angreb på den allerede skrøbelige og desperate palæstinensiske enklave er på den anden side et tegn på landets ligegyldighed over for sine internationale humanitære forpligtelser.
Vi må alle opfordre til, at dette vanvid bringes til ophør gennem en øjeblikkelig og permanent våbenhvile. Som et første skridt bør Israel lade humanitær hjælp komme ind i Gaza, hvor en forbedring af levevilkårene også ville være en af vejene til at opnå fred på lang sigt.
Mellemøstkvartetten er nødt til at bevæge sig i den rigtige retning, og den nye amerikanske regering skal vise vejen. Egypten har et særligt ansvar på grund af grænsemæssige aspekter, og landets rolle som mægler har givet os håb.
Verdenshistorien viser, at fredsbestræbelser i sidste ende betaler sig. Vi kan ikke give efter, tilpasse eller tilvænne os tanken om en uløst konflikt, for noget sådant findes ikke. Ifølge nobelpristager Martti Ahtisaari er fred et spørgsmål om vilje. Det internationale samfund kan forsøge at hjælpe denne vilje på vej, men kun de berørte parter kan skabe den - og varig fred.
Jeg vil gerne bede kommissæren om at sende dette budskab fra Europa: "Befolkning i det hellige land! Vis, at I ønsker fred".
Mairead McGuinness  
Der er noget foruroligende over en verden, der tilsyneladende ikke magter at redde uskyldige børn fra at blive sønderlemmet i krig.
Trods alle løfterne har der ikke været nogen pause i bombardementerne af Gaza, som indtil videre har medført 139 børns død og 1 271 kvæstede. Desværre vil disse chokerende tal stige.
Hamas' raketangreb mod Israel har fremprovokeret den ønskede reaktion - modangreb og civile tab og en yderligere forværring af situationen.
Jeg synes, at det er horribelt, at uskyldige civile anvendes som menneskeskjolde. Det må stoppe.
Jeg fordeler ikke skyld - der er uret på begge sider - men jeg understreger behovet for en øjeblikkelig og effektiv våbenhvile.
Det er afgørende straks at lade humanitær bistand og hjælp komme uhindret ind i Gaza.
Ville medmenneskeligheden blot åbne vores øjne for det formålsløse i sådanne krige.
Hvert eneste billede af døden i Gaza ophidser mennesker i hele den arabiske verden, og jeg er bekymret for, at grundtanken i Mellemøstfredsprocessen - den såkaldte tostatsløsning: en uafhængig palæstinensisk stat i fredelig sameksistens med Israel - er ved at forsvinde. Det påhviler det internationale samfund at forstærke sin indsats for at finde en løsning.
Esko Seppänen  
I øjeblikket er vi alle vidne til israelske soldaters omfattende massakre på civile i Gaza. Vi, eller nærmere bestemt mange parlamentsmedlemmer på højrefløjen, lukker øjnene for det, der sker. Det kunne ikke finde sted, hvis ikke den politiske højrefløjselite i USA og EU lukkede deres øjne. Disse "øjenlukkere" er de selvsamme, som leverer våben til dem, der dræber civile.
Det er på tide at overveje at afbryde de diplomatiske forbindelser med udøvere af folkedrab og etnisk udrensning.
Csaba Sógor  
Situationen i Mellemøsten fylder mig med ængstelse. Hvad vil det kræve at opnå fred? Hvor mange civile ofre vil det kræve at opnå en reel våbenhvile? I Bosnien-Herzegovina måtte mindst 10 000 dø, før fredsforhandlingerne indledtes, før de fredsbevarende styrker ankom, og før afvæbningen begyndte.
For nogle få dage siden mindedes vi ødelæggelsen af Nagyenyed (Aiud). For 160 år siden blev flere tusinde uskyldige civile, herunder kvinder og børn, ofre for en massakre i denne transsylvanske by og dens omegn. Siden dengang har det ikke været muligt at mindes disse ofre sammen med befolkningsflertallet.
Der kommer måske et tidspunkt, hvor israelere og palæstinensere ikke kun mindes hinandens ofre sammen, men forener deres kræfter og opbygger en varig fred og en sikker fremtid.
Indtil da er EU's opgave at tjene som et ansvarligt eksempel. Vi har også et stort arbejde foran os i forhold til at opbygge fred i Europa. Vi har behov for et samarbejde mellem flertal og mindretal om lige rettigheder. Vi er som minimum nødt til at stå sammen og mindes ofrene. Der er stadig meget at gøre i EU med hensyn til at sikre overholdelsen af individuelle rettigheder og mindretalsrettigheder.
Andrzej Jan Szejna  
På plenarmødet i januar vedtog Parlamentet en beslutning om konflikten i Gazastriben. Begge parter i konflikten blev kraftigt opfordret til at indføre en øjeblikkelig og varig våbenhvile og indstille de militære aktiviteter (Israels militæraktion og Hamas' raketangreb), som i nogen tid havde forhindret hjælp og humanitær bistand i at komme frem til befolkningen i det område, hvor konflikten udspillede sig.
Konflikten har allerede krævet tusinder af ofre, og civile, herunder kvinder og børn, har lidt i næsten tre uger. Der er mangel på basale fornødenheder som drikkevand og mad. FN-faciliteter er blevet angrebet.
I beslutningen opfordres Israel til at respektere folkeretten, hvilket kunne løse den nuværende konflikt. Israel er vores ven og har ret til at forsvare sin status som stat, men det må kraftigt understreges, at de midler, som landet i dette tilfælde har anvendt, er helt ude af proportion. Israel er nødt til at tale med Hamas, er nødt til at forhandle, for de tidligere anvendte metoder har ikke fungeret.
EU står også over for en vanskelig opgave, nemlig at finde frem til mekanismer, der kan skabe dialog og forståelse mellem parterne, og som endeligt og hurtigst muligt kan afslutte konflikten.
