Staten Israels deltagelse i fællesskabsprogrammerne - Staten Israels deltagelse i fællesskabsprogrammerne (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning af Véronique De Keyser for Udenrigsudvalget om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af en protokol til Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Staten Israel på den anden side vedrørende en rammeaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Staten Israel om de almindelige betingelser for Staten Israels deltagelse i Fællesskabets programmer (05471/2008 - C6-0180/2008 - og
redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Staten Israels deltagelse i fællesskabsprogrammerne.
Véronique De Keyser
Hr. formand! Vi anmodede på plenarmødet om en udsættelse af afstemningen, og det glæder jeg mig over, men som ordfører vil jeg gerne forklare mig.
Som hr. Salafranca tidligere påpegede, er det helt korrekt, at Parlamentets Udenrigsudvalg den 6. november vedtog to forslag om Staten Israels deltagelse i fællesskabsprogrammerne: Det ene var en samstemmende udtalelse, og det andet var en beslutning. Begge forslag blev vedtaget med stort flertal - afstemningen om beslutningen var enstemmig.
Hvad indeholdt disse tekster, og hvilket budskab ønskede Udenrigsudvalget at sende til Israel? Den samstemmende udtalelse var positiv: Den accepterede Israels deltagelse i Fællesskabets programmer, idet landet allerede deltager i det syvende rammeprogram for forskning, idet dets ansøgning udelukkende vedrørte programmet for innovation og teknologi, idet alle lande, der deltager i naboskabspolitikken, har ret til at deltage, og idet det dermed ikke udgjorde hverken en særlig gestus over for Israel eller en revurdering af landets politiske status.
Associeringsaftalerne er baseret på respekt for menneskerettigheder. Medlemmerne ønskede derfor at tilvejebringe en politisk ramme for denne samstemmende udtalelse i form af en meget klar beslutning, der opfordrede til anerkendelse af interimsassocieringsaftalen mellem EU og Den Palæstinensiske Befrielsesorganisation (PLO), til stærkere kontrol af og sanktioner mod import af israelske produkter fra de besatte områder under præferenceimportordningen og til krav om anvendelse af resultaterne af videnskabeligt samarbejde til civile formål. Kommissionen skal udarbejde en årlig rapport, som sætter Parlamentet i stand til at vurdere overholdelsen af disse betingelser. Kort sagt var beslutningen positiv, men fast, og den var resultatet af lange forhandlinger i de forskellige partier, der har udvist eksemplarisk engagement i det opnåede kompromis, og det takker jeg dem for.
Hvorfor tøver vi så nu og udtrykker bekymring, så vi i sidste ende udsætterafstemningen? Fordi den humanitære situation i Gaza ikke længere kan tolereres. Da Parlamentets delegation, som jeg deltog i, besøgte Gaza først på sommeren, var levevilkårene for befolkningen der allerede alarmerende. En anden delegation besøgte de besatte områder i november og kom tilbage med præcis den samme rapport. Intet bevæger sig, situationen er katastrofal, og blokaden, som langt fra svækker Hamas, har medført yderligere radikaliserng.
For tre dage siden påpegede Louis Michel, at den fortsatte lukning af grænseovergangene i Gaza var en form for kollektiv afstraffelse af palæstinensiske civile, hvilket er i strid med den internationale humanitære lovgivning: Det var vores egen kommissær, der sagde det. FN's Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge i Mellemøsten (UNRWA), som arbejder med flygtninge i Gaza, har appelleret om hjælp, og det samme har Oxfam, Amnesty International, Læger uden Grænser og en række andre ngo'er, som ikke engang kan bruge Erezovergangen i øjeblikket.
Så sent som i dag hørte jeg, at EU-instrumentet Pegase helt har indstillet arbejdet i Gaza, at det ikke længere kan garantere energiforsyningen, at der ikke længere udbetales løn og pensioner til Den Palæstinensiske Myndigheds embedsmænd, og at bistanden til de fattigste mennesker også er standset. UNRWA har også været tvunget til at indstille sit hjælpeprogram for de fattigste i Gaza. Det er uacceptabelt. Vi kan ikke tolerere det, og derfor støttede jeg modvilligt udsættelsen af denne afstemning.
Lige nu drøftes der en politisk "opgradering" af Israel i Rådet med stor hast og i det skjulte. Og det er netop denne mulighed for opgradering, der i dag, lige nu, skiller sig ud fra den politiske kontekst i regionen, og som betyder, at vi modtager flere hundrede e-mails fra borgerne. Rådet skal derfor forbedre gennemsigtigheden, hvad angår de aktuelle forhandlinger, og stå til ansvar over for de europæiske borgere.
For Parlamentet er det helt klart i dag: Vi ønsker humane levevilkår for palæstinensere og et ophør af blokaden mod Gaza. Denne blokade bidrager ikke til at svække Hamas, men forårsager utålelige lidelser for uskyldige, hvoraf halvdelen for resten stemte for Fatah ved valget i 2006. Denne afstemning er faktisk stadig gyldig. Vi rækker hånden ud mod Israel, men vi vil ikke opgive vores kerneværdier, som EU er baseret på. Bolden er nu på Israels banehalvdel.
Jeg vil benytte denne lejlighed - og jeg beklager, hr. formand, De kan trække tiden fra mine to minutter senere - jeg vil benytte denne lejlighed til at fordømme det politiske pres, de smædekampagner og beskyldninger om antisemitisme, der er blevet rettet mod medlemmer, der blot taler for fred og retfærdighed. Jeg vil også hylde alle vores jødiske venner, både i Israel og alle andre steder, disse nye retskafne mænd, der under meget vanskelige forhold også ønsker fred og opfordrer til overholdelse af den internationale lovgivning. Lad os arbejde sammen for at opnå dette. Vi skal bryde belejringen af Gaza. En militær tilgang til dette, som nogle har anbefalet, vil det være det rene galskab.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, hr. Verheugen, fru De Keyser, mine damer og herrer! Jeg vil først takke fru De Keyser for denne fremragende betænkning. Ligesom hende bemærkede jeg også, at et flertal i Parlamentet tidligere stemte for at udsætte afstemningen af de årsager, hun lige nævnte.
Rådet mener, at Israels deltagelse i Fællesskabets programmer skal ses ud fra opgraderingen af EU's bilaterale forbindelser med Israel, som Rådet udsendte et signal om den 16. juni på det ottende møde i Associeringsrådet EU-Israel. Denne opgradering er i overensstemmelse med styrkelsen af den europæiske naboskabspolitik.
Rådet er overbevist om, at denne opgradering gavner begge parter og ikke kun tjener interesserne for det land, som vi bringer tættere på den europæiske familie. Den tjener også Europas interesser, og den giver os mulighed for at skabe tættere forbindelser med og opnå større tillid blandt nye dele af den israelske befolkning, dvs. studerende, forskere, virksomheder og teknikere.
Europa vil dermed kunne levere konkrete beviser for fordelene ved multilateralt samarbejde i form af fred og velstand. Jeg vil sige til fru De Keyser, at sådanne erfaringer har en pris i en region som Mellemøsten. Europa vil kunne sige sandheden med større gennemslagskraft og troværdighed, hvilket vil sikre større tillid.
Jeg har i den forbindelse lyttet nøje til de forventninger, der i henhold til fru De Keyser er givet udtryk for i Udenrigsudvalget. Jeg henviser naturligvis til den meddelelse, hun nævnte om fuldstændig og omgående fastfrysning af bosættelse, behovet for fremskridt i fredsprocessen med Den Palæstinensiske Myndighed, ophævelse af restriktionerne for befolkningen i Gaza og på Vestbredden og det afgørende behov for at forbedre situationen for de mennesker i Gaza, der er ramt af blokaden, som Parlamentets delegation oplevede for nylig.
De kan være forsikret om, at Rådet og, er jeg sikker på, Kommissionen deler disse forventninger. I den henseende indeholder erklæringen fra den 16. juni 2008 en række meget tydelige udtalelser om både de politiske rammer for opgraderingen og de budskaber, som Europa ved denne lejlighed vil sende til Israel.
Det er sandt, at Israel har været bekendt med disse budskaber i årevis, som De ved. Jeg er blandt dem, der finder det beklageligt, at man ikke har lyttet ordentligt til disse budskaber, men Rådet satsede i juni på at udnytte opgraderingen af de bilaterale forbindelser til at udsende budskaberne med større gennemslagskraft, på et højere niveau og til et bredere udvalg af kontakter. Det er, hvad Rådet gør.
De omtalte også, at Europas invitation til at deltage i visse fællesskabsprogrammer er blevet udvidet ikke kun til Israel, men til alle lande, der er omfattet af naboskabspolitikken, herunder i denne region.
Parlamentet har i dag mulighed for at yde et bidrag til den regionale samarbejdsproces, som Europa har igangsat i en region, som er afgørende for Europas egen sikkerhed og velstand.
Jeg håber, at De, når den tid kommer, i lyset af den netop gennemførte afstemning vil følge Deres ordførers henstilling, og at De i den beslutning, De vil vedtage i samme forbindelse om de holdninger til dette emne, der er fastlagt i associeringsrådet, vil støtte de holdninger, der efter formandskabets overbevisning afspejler en klog balance, der har været længe undervejs, mellem regeringerne i medlemsstaterne, og tjener indsatsen for at opnå fred og stabilitet i regionen.
Günter Verheugen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! I december 2006 foreslog Kommissionen, at partnerne i den europæiske naboskabspolitik skulle integreres fuldt ud i gennemførelsen af visse politikker og i en række fællesskabsprogrammer. Områder, som f.eks. forskning og udvikling, innovation, konkurrenceevne, forbrugerbeskyttelse og informationssamfundet, for blot at nævne nogle få, lå forrest i vores overvejelser.
Rådet har taget dette forslag op ved flere lejligheder. I marts 2007 støttede det Kommissionens forslag om, at alle partnerlande altid skulle kunne deltage i visse fællesskabsprogrammer.
Israel er det første af vores partnerlande i naboskabspolitikken, som i år formelt afsluttede en protokol om en rammeaftale med EU om de generelle principper for landets deltagelse i Fællesskabets programmer.
Kommissionen glæder sig over dette resultat, fordi det understreger vores langvarige, tætte samarbejde med vores partner, Israel. Siden 1995 har Israel haft status som fuld associeret i rammeprogrammet for forskning og udvikling. I årenes løb har dette tætte samarbejde ført til mange fælles projekter - i øvrigt med væsentlige resultater, hvilket jeg selv konstaterede i Israel sidste år.
De israelske forskeres og universiteters høje kvalitet gør Israel til en meget interessant og værdsat partner. Også inden for innovation kan Israel yde et betydeligt bidrag, som er fordelagtigt for begge sider, fordi vejen på mellemlang sigt vil blive åbnet for meget tættere industrielt samarbejde. I mellemtiden har den dialog, der på det tidspunkt blev sat i gang af premierminister Olmert og undertegnede mellem virksomheder fra EU og Israel, fået en god start og giver resultater.
Israel deltager endvidere allerede i iværksætter- og innovationsprogrammet, en af de tre søjler i EU's rammeprogram for konkurrenceevne og innovation. Det er et program af særlig betydning for små og mellemstore virksomheder. Begge sider kombinerer store forventninger og håb med styrket samarbejde. På det sidste møde i Associeringsrådet EU-Israel sidste år blev det derfor understreget, at det ønskede at intensivere forbindelserne med Israel baseret på den fælles handlingsplan.
Vores forbindelser kan uden tvivl udvides. Alt, som bidrager til at gøre det nemmere for folk at mødes, at bringe journalister, kunstnere, forskere og iværksættere sammen, alt, som tjener dialog og fremmer gensidig forståelse, fortjener vores ubetingede støtte. Det vil have en positiv effekt på vores eksisterende dialog om menneskerettigheder.
Den yderligere styrkelse af vores forbindelser med Israel, en central del af den europæiske naboskabspolitik, er i EU's strategiske interesse. Rådets afgørelse, som drøftes her i dag, passer ind i denne kontekst og er dermed et vigtigt bidrag til styrkelsen af vores samarbejde med Israel. Jeg anmoder Dem derfor om at støtte beslutningsforslaget og stemme for Kommissionens forslag.
Jana Hybášková
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet! Det, der er foregået i dag, er efter min mening en hidtil uset anvendelse af en parlamentarisk procedure. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater var parat til fuldt ud at støtte socialdemokraternes betænkning, herunder deres ændringsforslag. Det var socialdemokraterne selv, der afviste at stemme om deres egen betænkning. Betænkningen er alligevel blevet vedtaget i Udenrigsudvalget, den er blevet fremsat, og det er afgørende, at vi stemmer om betænkningen inden for denne valgperiode. Vores gruppe ønsker at drøfte og vedtage betænkningen.
Det, der er foregået i dag, skader Europa. Europa ønskede at sikre afkast af sine finansielle donationer, det ønskede at sikre indflydelse i Mellemøsten, og det ønskede at sikre en chance for at bidrage til fredsprocessen. I dag har vi bortødslet et instrument, der ville have sat os i denne position til gengæld for vores penge. Europa har også bortødslet en stor støtte på området for forskning og udvikling. Det har bortødslet en støtte, der er knyttet til udviklingen af videnskab, forskning og teknologi, kampen mod terrorisme og forbedringen af menneskerettighederne i Middelhavsregionen. Samtalerne om en handlingsplan vil forhåbentlig blive fortsat som foreslået af Kommissionen og Rådet. Jeg tror også, at der under mit lands formandskab vil ske en forbedring i forholdet mellem Europa og Israel. Men det er stadig en kendsgerning, at Parlamentet har bortødslet sin indflydelse ved i dag at blive til et sted, hvor mørke, ikkeeuropæiske kræfter har vundet, kræfter, der ikke ønsker en forbedring af situationen i Mellemøsten. Og det er absurd at sætte Parlamentet i opposition til vores egne lande og vores egne intentioner. Vi vil derfor fortsætte.
Hannes Swoboda
Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, fru Hybášková! Lad os bevare jordforbindelsen. De har også overvejet, at vi ikke skal stemme i dag. Vi bør holde os til kendsgerningerne. Den Socialdemokratiske Gruppe står bag ordføreren og stemte også for i udvalget som følge af vores overbevisning i denne sag. Det har både De og næstformanden i Kommissionen også sagt.
Vi lever dog ikke i et hermetisk lukket rum. Vi lever i en politisk situation. Forestil Dem, hvis vi simpelthen ikke var enige i det, De eller jeg har sagt med hensyn til den katastrofale, umenneskelige situation i Gaza, og opførte os, som om intet var hændt der? Det er dog ikke den virkelige situation. Formanden for Rådet sagde, at dette er et bidrag til freden. Mener De virkelig, at det i den nuværende situation er et bidrag til freden? Det er desværre muligt, at situation ikke ændrer sig. Vi vil stemme på et tidspunkt, selv om situationen ikke er alvorlig. Vi skal dog i det mindste sende et signal.
Hr. formand for Rådet! Spørgsmålet er stadig ubesvaret: Hvordan tror De, det vil blive modtaget i regionen som helhed? Hvordan tror De, det vil blive modtaget i Palæstina og i andre lande, hvis vi netop nu indgår en aftale med Israel som det første land, mens menneskerettigheder på den anden side brutalt krænkes, ikke kun af Israel. Det er helt klart - det har vores gruppe altid fastholdt - at denne form for terrorisme, det være sig raketter eller angreb, skal fordømmes på det kraftigste.
Vores gruppe støtter dette forslag fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, fordi vi på dette tidspunkt ønsker at sende et signal mindst én gang om, at vi ikke kan acceptere denne situation i Mellemøsten. Ja, dette samarbejde vil finde sted. Bare rolig. De er udmærket klar over, at samarbejdet vil finde sted, og at det ikke er slutningen på en proces, men et klart signal. Ja, vi ønsker samarbejde med Israel, men vi ønsker også, at der langt om længe bliver fred i regionen og ingen undertrykkelse af mennesker.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Jouyet! Som det er passende for en ansvarlig gruppe, har vi længe drøftet, om vi skal stemme for en udsættelse af afstemningen om beslutningsforslaget og godkendelsen af protokollen. Meningerne i vores gruppe var delte. Det var omkring 50/50 med et lille flertal for at stemme, og derfor var min gruppe delt, da den stemte om spørgsmålet.
Dette delte standpunkt kan til dels tilskrives vores store bekymring for situationen i Mellemøsten og konflikten mellem Israel og Palæstina. Jeg kender ingen, herunder mig selv, der har besøgt det besatte område, som ikke er vendt hjem fyldt med stor bekymring, stor medfølelse og vrede over den situation, der hersker der.
Det mest foruroligende og alarmerende er, at den israelske politik siden Annapolisaftalen kun er blevet værre, strengere og hårdere. De behøver ikke nære uvilje for at tænke over, om ikke Israel eller visse kræfter i dette land med støtte fra den israelske hær er ved at skabe uoprettelige situationer inden for de besatte områder i et sådant omfang, at en tostatsløsning ikke er mulig.
Jeg kan derfor forstå, at vi ønskede at sende et budskab til Israel ved at udsætte afstemningen, fordi vi ønsker ikke at give det indtryk, at vi belønner dette land på et tidspunkt, for situationen for mere end 1 mio. palæstinensere i Gaza forværres dag for dag. Jeg håber, at der vil ske ændringer i de kommende uger og måneder, så vi kan vedtage begge tekster med større tillid.
David Hammerstein
Hr. formand! Det er kendsgerninger, der tæller, ikke ord. Kendsgerninger vejer tusinde gange tungere end ord. Vi har vedtaget mange beslutninger i Parlamentet. Ja, der har været kritik og gode intentioner i mange af de beslutninger, vi har vedtaget, men kendsgerningerne er vigtigere.
Det er en kendsgerning, at et år med samtaler inden for rammerne af Annapolisprocessen er slået fejl. Det er en kendsgerning, at bosættelsesprocessen fortsætter. Det er en kendsgerning, at situationen i Gaza er værre end nogensinde før. Det er en kendsgerning, at der i dag, mens vi taler, er konfrontationer mellem bosætterne og den israelske hær.
Jeg vil gerne have mulighed for at stemme om denne beslutning om et par måneder. Jeg ønsker, at vi skal kunne uddybe vores forhold til Staten Israel. Det skyldes, at Israels sande venner, dem af os, som elsker Israel, tør sige sandheden. Sandheden er, at besættelsen, som den findes i dag, ikke længere kan fortsætte. Den kan ikke fortsætte længere. Vi skal udsende et budskab om, at EU's handlinger afhænger af en fredsproces og grundlæggende respekt for menneskerettigheder. På den måde kan vi gå videre. Vi ønsker flere og bedre forbindelser med Israel og med palæstinenserne, og det skal vi vise gennem klare betingelser og klare handlinger, ikke kun ord.
Luisa Morgantini
for GUE/NGL-Gruppen. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Det har ikke været nemt at anmode om en udsættelse af afstemningen, men det var efter min mening en nødvendig handling, som virkelig vil være til fordel for Parlamentet.
Israel kan ikke altid være hævet over overholdelsen af internationale love. Jeg vil gerne sige til fru Hybášková, at samarbejdet med Israel og de forskellige projekter ikke er standset på nuværende tidspunkt. Det er kun opgraderingen af forbindelserne, der er blevet blokeret og standset, ikke samarbejdet, som stadig videreføres. Jeg håber bare, det kan fortsætte, fordi det er vigtigt. Selv jeg anerkender dets fordele. Men jeg vil gerne gentage: Israel skal indse, at det skal overholde den internationale lovgivning. Det er vores ære og værdighed, der også er på spil.
Jeg håber derfor, at Rådet lytter til Parlamentet og for en gangs skyld viser konsekvens ved at fortælle Israel, at landet skal udvise konkrete tegn på, at det ønsker fred, og at det skal hæve blokaden af bosættelserne på Vestbredden, som påvirker levevilkårene for Gazas borgere.
Vores EU-projekter er blevet blokeret. Pegasoprojektet er f.eks. blevet standset. Det hindres af blokaderne mod indførsel af varer i området. I morgen udbetales der ikke løn. UNRRA (FN's Hjælpe- og Genopbygningsforvaltning) er forpligtet til at blokere hjælp til de fattigste familier. Det er en skandale, at dette sker! Jeg kritiserer dog ikke specifikt Israel. Langt fra! Når man er venner med Israel, skal man også få det til at leve op til dets ansvar og vores eget ansvar. Jeg håber derfor, vi kan begynde igen, men det budskab, vi har sendt i dag, er vigtigt. Vi har sendt det til palæstinenserne og alle de israelere, der tror på fred, men fred med retfærdighed i henhold til loven.
Bastiaan Belder
for IND/DEM-Gruppen. - (NL) Hr. formand! Jeg tilslutter mig med glæde enhver indsats fra Rådets og Kommissionens side for at intensivere forholdet til den jødiske stat Israel i vores gensidige interesse. Ved at udsætte afstemningen sender vi efter min mening det helt forkerte budskab til dem.
Trods dette står jeg over for formanden for Rådet med meget blandede følelser på grund af lækningen af et dokument fra Rådet til den israelske avis Ha'aretz - se avisen fra sidste mandag. Ud fra det lækkede dokument vil jeg gerne stille ham tre spørgsmål.
Er De enig i, at titlen på dokumentet "An action strategy for peace in the Middle East" (En handlingsstrategi for fred i Mellemøsten) er vejen frem? Hvis ja, vil De tvinge Israel til at genåbne palæstinensiske institutioner, herunder Orient House i Jerusalem? Hvis det er strategien, hvordan vil De endelig kombinere den med forbedringen af forholdet til den nyvalgte israelske regering i den form, den måtte antage? Jeg ser frem til Deres svar.
Luca Romagnoli
- (IT) Hr. formand, hr. næstformand, mine damer og herrer! Denne gang er jeg ikke enig, fordi jeg mener, at Parlamentet i dag har givet et dårligt indtryk ved at henvise fru De Keysers betænkning til udvalget - og De er sikkert alle enige, især når der så hurtigt er indkaldt til forhandling og efterfølgende afstemning. Det får mig til at tænke, at venstrefløjen ønskede som lidt af en undskyldning at blokere Israels adgang til partnerskabsprogrammet for innovation og forskning. Jeg vil understrege, at vi her taler om en af de få stater, hvis ikke den eneste, hvor tilbuddet om støtte ikke kun er et tegn på solidaritet, men også sikrer vækst og udvikling for virksomheder i Europa selv.
Ingen har endnu kunnet spørge Den Palæstinensiske Myndighed, hvor meget støtte den får fra Den Arabiske Liga, og hvordan den bruger den, eller hvilken del af denne støtte der bidrager til dialog, gensidig forståelse samt kulturel og videnskabelig udvikling. Eftersom så få medlemmer af det store antal centrum-højre medlemmer er blevet mobiliseret, må jeg indrømme, at venstrefløjen under foregivende af at beskytte menneskerettighederne har gjort et godt stykke arbejde for at opnå et godt resultat med hensyn til afstemningen. Jeg tror dog, at alt dette vil hindre den regionale udvikling og måske endda fredsprocessen. Det sår om noget tvivl om en stats ret til sikkerhed, en ret, som vi burde beskytte.
Pasqualina Napoletano
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Ordførerne, som talte før mig, har givet en god forklaring af formålet med den pakke, som vi denne morgen har ønsket at udsætte afstemningen om. Jeg vil dog minde Dem om, at der er yderligere aspekter af disse forbindelser, navnlig de politiske aspekter, som undersøges af Rådet i forbindelse med udviklingen af forbindelserne mellem EU og Israel.
Så er der de aspekter, der berører det indre marked. Jeg mener, at vi alle grundlæggende går ind for denne udvikling af forbindelserne mellem Israel og EU, ligesom vi går ind for udvikling af forbindelserne med Den Palæstinensiske Myndighed. Denne betænkning skal dog indeholde klarhed og forpligtelser for begge parter. Som tingene står i dag, kan vi ikke sige, at disse kriterier opfyldes. Jeg vil minde Dem om den tragiske situation i Gaza og den fortsatte ulovlige bosættelse i områderne. Det er et problem, der påvirker markedsføringen af produkter fra de besatte områder og andre forhold, som vi kender særdeles godt.
Efter min mening skal Rådet klart tilkendegive sin holdning, om ikke for andet så fordi det franske formandskab tilsyneladende har påtaget sig at fremlægge et dokument om udsigterne til fred i Mellemøsten på det næste møde i Rådet. Det kan være af stor interesse for os, selv som en mulighed for at udvikle et konstruktivt forhold. Jeg mener derfor, det var en klog beslutning at anmode om denne udsættelse, hvis vi alle bruger denne tid til at afhjælpe den palæstinensiske befolknings lidelser, navnlig i Gaza. Jeg vil tilføje, at vi også bør bruge tiden til at genopbygge forholdet mellem Europa og USA på grundlag af et fælles initiativ med hensyn til løsning af konflikten i Mellemøsten.
Glem ikke, at 2008 var udnævnt til - eller burde have været - året for en forfatning for staten Palæstina. 2008 er ovre, og situationen er stadig frygtelig.
Ioannis Kasoulides
- (EN) Hr. formand! Hvis dagens forhandling havde haft situationen på Gazastriben som emne, ville jeg muligvis have tilsluttet mig fru De Keyser og alle de andre medlemmer i Parlamentet med de samme synspunkter. Men jeg er bange for, at denne politiske sammenkædning med opgraderingen af deltagelsen af et af naboskabslandene i Middelhavsområdet har skabt en politisk præcedens, og jeg ved ikke, hvor den vil føre os hen. Vi har ikke anført politiske betingelser i emnerne vedrørende bilaterale forhold i naboskabspolitikkerne. I forbindelse med Marokko har vi f.eks. aldrig nævnt Vestsahara eller menneskerettigheder. Det samme gælder for Egypten og ethvert andet land i Middelhavsområdet. Jeg kan ikke forstå, hvorfor vi denne gang vælger denne politiske sammenkædning.
Jeg mener for det andet, at jo mere vi engagerer os i dialog, samarbejde og tillid - som hr. Jouyet har sagt - med disse landes partnere, jo mere indflydelse vil vi få over for dem. Vi har lukket en dør i dag, og jeg ved ikke, hvordan vi åbner den igen.
For det tredje er jeg sikker på, at vores procedurer i dag har opstillet en betingelse. Vi har sagt, at det kun er en udsættelse, og at vi vil vende tilbage til spørgsmålet. Hvordan vil vi gøre det? Hvornår bliver situationen i Gaza så tilfredsstillende, at vi beslutter at vende tilbage til det? Som fru Napoletano sagde om spørgsmålet om bosættelser som med så mange andre spørgsmål, hvor vi ønsker at have positiv indflydelse på Israel, hvornår er vi tilstrækkelig tilfredse politisk til at genoptage denne fine beslutning, som Udenrigsudvalget har udformet?
Proinsias De Rossa
- (EN) Hr. formand! Europa kan først opgradere sine forbindelser med Israel, når dets regering i overbevisende grad skifter kurs. Israel skal indstille den kollektive afstraffelse af den palæstinensiske befolkning ved at ophæve belejringen af Gaza og vise sit ønske om seriøst at indgå i forhandlinger med den palæstinensiske ledelse for at finde en brugbar og bæredygtig tostatsløsning.
Vi ønsker alle et normalt forhold til Israel, men det er umuligt under de nuværende omstændigheder. Jeg støtter uden forbehold Israels ret til at forsvare sig selv, men et sådant forsvar skal ske inden for den accepterede internationale lovgivning og det ansvar, som en besættelsesmagt påtager sig, når den invaderer et andet land.
Israel, som roser sig af sit demokratiske system, har overtrådt den internationale lovgivning ved så mange lejligheder med den måde, den behandler palæstinenserne på, at de fleste menneskers tålmodighed er strakt til bristepunktet. Ved et nyligt officielt besøg i Gaza, i Jerusalem og på Vestbredden kunne jeg selv konstatere den alvorlige forværring af de almindelige palæstinenseres daglige liv.
Deres økonomi er blevet smadret. Der er 210 ulovlige bosættelser. Palæstinensisk jord og boliger beslaglægges konstant. Der tilbageholdes 11 000 palæstinensiske fanger og 40 folkevalgte medlemmer af Det Palæstinensiske Lovgivende Råd. Over 300 unge under 18 år, nogle er kun 12 år gamle, tilbageholdes. Gaza er besat og trues af militær invasion, og allerede 50 % af befolkningen er afhængig af fødevarehjælp. Listen fortsætter. Denne brutale kollektive afstraffelse og besættelse af jord fra israelsk side er et groft brud på den internationale lovgivning og ødelægger muligheden for fred.
Det er derfor ikke nu, at Parlamentet skal godkende en opgradering af forbindelserne. Jeg mener faktisk, at afstemningen skal udsættes indtil efter de israelske og palæstinensiske valg i begyndelsen af 2009. I mellemtiden skal det internationale samfund på enhver mulig måde søge at nedtrappe situationen og skabe betingelserne for, at palæstinenserne og israelerne kan leve i fred.
Elmar Brok
- (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen! Formålet med sådanne aftaler, som f.eks. opgraderingen af Israel, er at forsikre deltagerne i konflikten om, at de er involveret i en rimelig proces, som garanterer deres interne stabilitet og giver dem forsikring om fremtidig samarbejde og fremtidig eksistens. I dag har vi forkastet denne mulighed for at give en sådan forsikring. Vi har forkastet den og dermed efter min mening givet yderligere næring til ilden.
Jeg er også kritisk over for Israel på mange områder og navnlig med hensyn til bosættelsespolitikken. Når jeg i dag hører, at hovedårsagen er situationen på Gazastriben, bliver jeg dog fuldstændig overrumplet, især fordi kun halvdelen eller fjerdelen af ræsonnementet anføres. Hvis dette ræsonnement anvendes, vil der om tre måneder dukke et andet alibi op og derefter et tredje for at forhindre, at beslutningen træffes. Hvis jeg husker korrekt, trak Israel sig ud af Gaza. Hvis jeg husker korrekt, væltede Hamas præsident Abbas folkevalgte myndighed og ødelagde regeringen ved voldeligt oprør i strid med alle rettigheder. Hvis jeg husker korrekt, er det netop de omstændigheder, som Hamas har skabt, der er afgørende for situationen i Gaza. Hvis jeg husker korrekt, affyres der daglig skud fra Gaza mod israelske byer. Og hvis det ikke betyder noget i en sådan forhandling, og Israel alene bebrejdes, er det efter min mening ikke den vej, europæisk politik skal gå for at opnå tillid i Jerusalem.
Jeg mener derfor, vi har begået en stor fejl i dag. Vi kan kun være en drivkraft for fred i regionen, hvis vi alene holder os til sandheden og ikke blot fastlægger politikker. Jeg er overbevist om, at denne politik heller ikke vil gavne præsident Abbas, men at den vil styrke den radikalisering, der allerede har så stor succes i Gaza. Jeg mener derfor, at beslutningen i dag er forkert.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Hr. formand! En langvarig konflikt er en lejlighed til at overveje og analysere dens årsager og aggressive handlinger og til at søge løsninger. Jeg kan forstå palæstinensernes desperate raketaffyringer, idet de som rotter er trængt op i en krog, men jeg kan også forstå, at israelerne frygter, at deres børn måske aldrig kommer hjem fra skole igen, fordi de antager, at næsten hver palæstinenser er en terrorist. Alting er ikke enten sort eller hvidt.
Der er kompromissøgende mennesker og stædige ekstremister blandt palæstinenserne, ligesom der er duer og høge blandt israelerne, som Tzipi Livni viste. Disse interne splittelser er ikke ubetydelige i konflikten, og jo større rolle de spiller, jo mere magtfulde bliver en af konfliktens parter. Israelerne er efter min mening de mest magtfulde, fordi de har en stat, som de naturligvis har en absolut ret til, og det støtter jeg. De nyder derfor alle attributterne for en stat.
Det medfører større ansvar og en pligt til at træffe foranstaltninger, som kan være risikable, men som kan give håb om fred i fremtiden. Israels krav om, at palæstinenserne skal indstille raketangrebene, inden tostatsprojektet kan fortsættes, svarer til at sige, at vi gerne vil have børn, hvis de alle bliver intelligente og opnår doktorgrader eller starter indbringende virksomheder.
Ukonventionelle situationer kræver mod til at træffe ukonventionelle beslutninger, og det forventer jeg, at Israel gør. Vi, EU, skal hjælpe dem med at nå frem til disse beslutninger. Med andre ord: En køreplan for to stater.
Hvad angår styrkelsen af forbindelserne mellem EU og Israel, er det efter min mening en god strategi, fordi den vil sikre os større indflydelse og vil på lang sigt sætte os i stand til at spille en konstruktiv rolle i løsningen af denne tragiske konflikt. Jeg går ind for en styrkelse af vores forhold.
Charles Tannock
- (EN) Hr. formand! Som ordfører for betænkningerne om de europæiske naboskabspolitikker har jeg længe støttet Israels øgede deltagelse i EU-programmer og -agenturer, som er til gavn for begge parter i medfør af landet Israels avancerede status på områder som videnskabelig forskning og navnlig miljøforskning. I de seneste uger har jeg modtaget mange e-mails med opfordring til at stemme imod denne udvidede samarbejdsaftale mellem EU og Israel. Jeg mener dog, at EU og Israel er naturlige partnere, fordi de deler de samme værdier: demokrati, retsstatsprincippet, personlig frihed og navnlig pressefrihed og et uafhængigt retsvæsen.
Ikke alle EU's strategiske partnere kan sige det samme. Kina f.eks. - som ligger formanden stærkt på sinde - afviser disse værdier, men jeg modtager mærkelig nok ikke mange appeller om at nedgradere EU's forhold til Beijing. Det skyldes desværre, at den antiisraelske holdning i offentligheden og Parlamentet er stærk. Hvis denne følelse er baseret på fornuft, kan jeg respektere den, selv om jeg ikke deler den. Ofte er den dog baseret på antisemitisme og antiamerikanisme, da USA er Israels nærmeste allierede.
I sidste uge blev jøder specifikt udvalgt og myrdet af jihadterrorister i Mumbai i Indien. Det viser behovet for, at Vesten står sammen i solidaritet med den jødiske stat, da Israel befinder sig på frontlinjen i en eksistentialistisk kamp mod islamistiske terrorister, som f.eks. Hamas, Hezbollah og Islamic Jihad, som har bevist deres ønske om at ødelægge Israel og vores levevis.
Parlamentet vedtog desværre med snævert flertal, at det ikke vil fremsætte sin holdning til denne aftale - som det ligger det kommende tjekkiske formandskab stærkt på sinde - hvilket efter min mening er katastrofalt. Det vil sende alle de forkerte signaler til den israelske offentlighed i en kritisk valgperiode og vil uundgåeligt styrke de yderliggående kræfter i Israel.
Formanden
Det er ikke Kina, som ligger mig stærkt på sinde. Det er demokrati og menneskerettigheder i Kina, som i Israel og Palæstina.
Jim Allister
- (EN) Hr. formand! Nogle vil have os til at tro, at Parlamentet i dag handlede som resultat af en samvittighedskrise. Jeg må sige, at jeg finder det mærkeligt, når jeg tænker på, hvor mange gange Parlamentet uden tøven har godkendt aftaler vedrørende lande, der bestemt har en rystende historie med hensyn til menneskerettigheder, og som også har regeringsstrukturer, der langt fra er demokratiske.
Jeg synes, at Parlamentet blev blæst ud af kursen i dag af en veltilrettelagt kampagne udefra og indefra fyldt med giftigheder om Staten Israel, og at vi i uacceptabel grad tillod os at blive påvirket af det. Det blinde bigotteri, som nogle har udvist over for Israel, er ganske frastødende. Israel er et demokrati i en region, hvor der er langt imellem demokratierne. Det accepterer en tostatsløsning. Det har været genstand for den mest forfærdelige eksterne og interne terrorisme og har derfor uden tvivl ret til at forsvare sig.
Nogle medlemmer af Parlamentet er så optaget af deres angst for og had mod Israel, at de er villige til at undskylde terrorangreb og Hamas' overgreb i Gaza og kun kan se fejl hos det land, der er under angreb. Jeg mener, det er forkert.
Proinsias De Rossa
- (EN) Hr. formand! De af os, der har talt for en udsættelse af en beslutning om dette spørgsmål, er flere gange i denne forhandling blevet beskyldt for at være antisemitiske.
Det er fuldstændig upassende. Ingen på denne side af forhandlingen har beskyldt nogen på den anden side for ond tro eller for at have andre motiver end bekymring for israelernes og palæstinensernes fremtid.
Vi bør alle her erkende, at vi er bekymrede for mennesker, og at det er derfor, vi har den holdning, vi har. Det er ikke baseret på nogen form for antisemitisk ideologi.
Formanden
Hr. De Rossa! Jeg anerkender Deres holdning og er helt enig.
Hannes Swoboda
- (DE) Hr. formand! Ja, der har været et antal e-mails, men der har også været lobbying fra den israelske ambassade. Det er ikke grunden til, at vi har truffet en bestemt beslutning. Grunden var vores faste overbevisning om, at denne afstemning ikke er passende på nuværende tidspunkt.
Mange argumenter, som er fremført af medlemmer af Parlamentet - det være sig hr. Kasoulides, hr. Brok, hr. Zaleski eller andre - er helt igennem værdige argumenter. Jeg mener, at det efter denne meningsforskel nu er på tide, at vi vender tilbage til en fælles holdning, der udtrykker støtte til Israel, men samtidig også støtte til fredsprocessen og til palæstinensernes ret til at eksistere. Det er det, der betyder noget for os, hverken mere eller mindre.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. Verheugen, mine damer og herrer! Det er ikke Rådets opgave at kommentere de proceduremæssige problemer eller de beslutninger, som Parlamentet træffer på dette område.
Det er, hr. Swoboda, klart, at Rådet deler disse målsætninger og er enig i Deres bemærkning i Deres seneste tale, navnlig med hensyn til stabilisering. EU og Rådet fordømmer volden, navnlig affyringen af raketter mod civilbefolkningen, som skal stoppe. Kampen mod terrorisme skal fortsætte utrætteligt, og soldaten Shalits skæbne er af særlig bekymring for EU og, hvis jeg må sige det, især for det franske formandskab.
Når det er sagt, er EU stadig dybt bekymret over og fordømmer den seneste optrapning af udvidelsen af bosættelserne. Den fortsatte bosættelsesproces, herunder naturlig udvidelse, skal omgående stoppes, også i Østjerusalem. Den er i strid med international lovgivning, og den bringer oprettelsen af en levedygtig palæstinensisk stat i fare. Hindringerne for indrejse i og inden for de besatte palæstinensiske områder skal ophæves for at fremme den økonomiske udvikling. Den humanitære situation i Gaza skal omgående forbedres ved at indgå våbenhvile, åbne grænseovergangene og sikre levevancerne af varer og tjenester for at hjælpe befolkningen og hjælpe hjælpeorganisationerne, navnlig FN's Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge i Mellemøsten (UNRWA), med at gøre deres arbejde. Det er også vigtigt, at flere palæstinensiske fanger frigives, herunder især mindreårige.
Vi er derfor enige om målsætningerne, og det vil jeg gerne understrege så tydeligt som muligt over for Parlamentet. Problemet er at vide, hvordan vi bedst kan presse på for at opnå det resultat, De ønsker: oprettelsen af to stater, der sameksisterer i sikkerhed inden for rammerne af en stabil fredsproces - en sammenhæng, hvor EU spiller en vigtig rolle. Vi skal finde ud af, om vi kan stå fast på de principper, jeg lige har skitseret, og som Israel skal respektere, gennem dialog og tillid, eller om det er gennem dialog, som Rådet går ind for og stadig går ind for efter at have lyttet til denne forhandling, at vi vil kunne opretholde en klog balance.
Endelig vil jeg minde Dem om, at opgraderingen af forbindelserne skal ses i en mere generel kontekst, nemlig etableringen af Middelhavsunionen og udviklingen af en europæisk naboskabspolitik. Glem ikke, at den foreslåede opgradering følger efter en styrkelse af vores partnerskab med Marokko, som sendte et kraftigt politisk budskab til vores arabiske naboer ved Middelhavets sydlige kyster. Jeg vil også minde Dem om, at vi under vores forhandlinger med Israel ikke har forsømt Den Palæstinensiske Myndighed, og at EU og Den Palæstinensiske Myndighed mødtes i sommeren 2008 for at nedsætte nye arbejdsgrupper med henblik på at sætte skub i den handlingsplan, der blev vedtaget i 2005. Jeg vil også gentage, at formandskabet ønsker at gøre fremskridt på alle områder, herunder politik, der stadig er en uundværlig del af vores forhold til Staten Israel.
Det er denne overordnede tilgang, der gør opgraderingen af EU's forbindelser med Israel vigtig, og det er denne politiske dialog, som efter min mening vil gøre det muligt at sikre, at de principper, som flere af Dem omtalte, i højere grad respekteres og forsvares, og at EU har en rolle at spille i indsatsen for at finde en løsning på konflikten mellem israelerne og palæstinenserne.
Günter Verheugen
næstformand i Kommissionen. - (DE) Hr. formand! Jeg vil kort komme med tre punkter, De bør overveje, som afslutning på denne forhandling.
For det første må vi i en forhandling om vores samarbejde med Israel, hvor menneskerettigheder og palæstinensernes humanitære problemer med rette drøftes, ikke glemme, at vi har et særligt ansvar over for Israel. Vores politik over for Israel afgøres ikke kun af interesser. Den afgøres af den kendsgerning, at selve eksistensen af Staten Israel hænger sammen med den europæiske historie, og at vi derfor har et særligt ansvar.
En anden konsekvens af dette er, at det partnerskab, som vi søger at opnå med Israel, eller som vi måske allerede har opnået, skal være pålideligt. Vi kræver pålidelighed fra vores israelske partnere, og Israel har også ret til at kræve pålidelighed fra. Vi har tilbudt Israel samarbejde om disse projekter og politikker. Det kan være interessant for Dem at vide, at der er gode grunde til, at Israel var det første land - det allerførste land - der fik tilbudt en handlingsplan inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik. Det var i 2003. Jeg gjorde det selv.
Det sidste, jeg vil sige, er, at disse programmer og politikker, som vi taler om, ikke er et mål i sig selv. De har en dybere politisk begrundelse. Den dybe politiske begrundelse er at vise Israel, at der er udsigt til et langsigtet samarbejde med Europa for Israel, en udsigt, som Israel har brug for til tiden efter konflikten. Og Israel har i første omgang brug for den for at kunne afslutte konflikten. Den anden ting er, at uanset hvor små disse initiativer er, så indeholder de en række elementer, der sætter os i stand til at fremme bilaterale og trilaterale projekter. Jeg var selv for nylig i Jordan, Israel og Palæstina for at tale om et initiativ, der vil sætte os i stand til at fastlægge en politik for små og mellemstore virksomheder i en trilateral ramme. Vi har også forskningsprojekter, der er bilaterale. Det betyder, at vi har et rammeinstrument her, som tillader, at vi krydser grænser og opnår netop det, vi ønsker: samarbejde og normalitet i denne kriseregion.
Jeg vil undlade at komme med en konklusion af det, jeg lige har sagt. Jeg beder Dem blot overveje det i Deres efterfølgende beslutninger.
Véronique De Keyser
ordfører. - (FR) Hr. formand! Jeg vil først svare Dem, hr. Verheugen. De sagde helt rigtigt, at vi har et særligt ansvar over for Israel.
Vi på påtaget os dette ansvar kollektivt, og det er vigtigt. Det er endvidere netop, fordi vi har dette ansvar over for Israel, at vi har et mindst lige så stort ansvar for palæstinensernes situation i dag - det må De være enig i.
Vi har de samme mål, hr. Jouyet, og De har i god mening opremset en række vigtige problemer, der skal løses på lang, mellemlang eller kort sigt. De brugte et meget sigende ord, da De sagde "situationen i Gaza skal omgående ..." - De brugte ordet "omgående". Vi har anmodet om en udsættelse. Vi vil give os tid til at se, om der faktisk tages højde for dette "omgående". De mener - og det har De helt ret til - at opgradering af Israels status vil gøre det nemmere at forhandle med landet. Jeg ville ønske, det var sandt, men jeg kan ikke se noget bevis for det, og vi har under alle omstændigheder gennemført foranstaltninger i mere end et år, siden Annapolis. Som De ved, er Parlamentets ressourcer meget begrænsede.
Vi bruger de midler, vi har, til at sende et venligt signal til Israel, som siger "Kom så i gang!". Jeg hørte desværre intet fra fru Tzipi Livni i går, om at det vil ske. Jeg venter og håber.
Jeg vil også takke Dem, fru Hybášková - De var ikke til stede, da jeg begyndte at tale. De har været en eksemplarisk partner, tro over for Deres forpligtelser, som vi er over for vores, og jeg vil lade de medlemmer, der har sat spørgsmålstegn ved relevansen af menneskerettigheder som begrundelse for dagens beslutning, overbevise os om, at de har ret. Det er uacceptabelt. Med hensyn til påstandene om antisemitisme osv., som jeg har hørt i dag, og som - jeg advarer Dem - vi vil høre flere af, er de uværdige for Parlamentet!
Hvorfor skal vi i Parlamentet mistænkes for at handle taktisk, når vi taler om menneskerettigheder? Hvis det er sandt, at disse rettigheder krænkes, er det en påtrængende sag.
Jeg står ved vores forpligtelser over for fores politiske partnere på udenrigsområdet. De er efter min mening stadig gyldige, men realistisk set er tiden ikke den rette. Vi har været venlige over for Israel. Det vil vi naturligvis fortsætte med at være. Men vores bekymring for palæstinensernes skæbne er uformindsket.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg har modtaget, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2, modtaget et beslutningsforslag fremsat som afslutning på forhandlingen.
Afstemningen om fru De Keysers betænkning og afstemningen om beslutningsforslaget finder sted under en efterfølgende mødeperiode.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Bairbre de Brún  
skriftlig. - (GA) Det ville være et dårligt signal, hvis EU i øjeblikket styrkede sine forbindelser med Israel. Det ville vise, at EU er villig til at ignorere alvorlige, fortsatte og vedvarende krænkelser af menneskerettighederne og den internationale lovgivning.
Det ville næsten svare til at sige, at EU giver Israel frihed til at fortsætte dets undertrykkende og ulovlige aktiviteter med tvungne flytninger af befolkningen, udenretslige drab, besættelse af Palæstina samt en ulovlig mur og bosættelser.
Vi skal lægge så meget pres på Israel som muligt, så landet er nødt til at opfylde sine løfter i henhold til den internationale lovgivning og i henhold til FN's resolutioner. I dag skal vi som medlemmer af Parlamentet fra hele Europa sende et stærkt budskab til Israel for at lade dem vide, at vi har fået nok.
I 2002 stemte Parlamentet for at suspendere associeringsaftalen mellem EU og Israel på grund af Israels alvorlige krænkelser af menneskerettighederne. På trods af dette er der nu tale om, at Israel skal deltage i et EU-program, der vedrører konkurrenceevne og økonomisk innovation, selv om Israel bevidst ødelægger Gazas økonomi og infrastruktur.
Jeg glæder mig over beslutningen om at udsætte afstemningen om forbedringen af forbindelserne mellem EU og Israel.
Athanasios Pafilis  
skriftlig. - (EL) Rådets forslag om at give præferencebehandling til og opgradere det allerede stærke samarbejde mellem EU og Israel - selv om Parlamentets afstemning om det er blevet udsat - er, uanset hvordan man ser på det, en udfordring for europæerne og alle nationer i verden, en fornærmelse mod de tusinder af ofre for Israels barbari.
Forslaget foreviger effektivt den israelske apartheid og belønner Israels massekrænkelse af den internationale lovgivning og den palæstinensiske befolknings menneskerettigheder, besættelsen af Gazastriben, Vestbredden og Østjerusalem og den fortsatte opførelse af skammens mur samt massebosættelser og ignorer FN's resolutioner, som fordømmer Israel, og den beslutning, som Parlamentet i 2002 vedtog om suspension af samarbejdsaftalen mellem EU og Israel.
Selv om Israel har ført den samme politik over for det palæstinensiske folk i 60 år, og nationer og FN har fordømt den, er der fremsat et provokerende forslag om, at vi skal vende det blinde øje til de israelske besættelsesstyrkers grove krænkelser af menneskerettighederne.
Det beviser igen, at EU i sit hykleri, når det gælder respekt for menneskerettigheder, endnu en gang bruger dobbelte standarder i sin politik, afhængigt af dets interesser i hvert enkelt tilfælde.
Marian Zlotea  
skriftlig. - (EN) Godkendelse af den foreslåede naboskabsaftale med Staten Israel vil inddrage Israel i visse fællesskabsprogrammer under den europæiske naboskabspolitik, en politik, der har til formål at fremme reform og stabilitet i EU's naboskab. Denne aftale skal efter hensigten træde i kraft omgående og kræver, at Israel yder et finansielt bidrag til EU's budget til gengæld for deltagelse i visse fællesskabsprogrammer. Denne aftale skal revideres hvert tredje år efter begge parters godkendelse. Støtten til denne naboskabspolitik baseres på den eksisterende associeringsaftale og repræsenterer et skridt hen imod forbedret samarbejde om handel og fremskridt mod en afslutning af fredsprocessen mellem israelerne og palæstinenserne.
I lyset af den israelske udenrigsministers nylige besøg i Parlamentet, hvor ministeren talte for en politisk styrkelse af forholdet mellem EU og Israel, og den aktuelle handlingsplan, som den højtstående repræsentant netop har afsluttet, vil godkendelsen af naboskabsaftalen gavne begge parter ved at forbedre hver parts forståelse af den anden og den snarlige opnåelse af fred og stabilitet i Mellemøsten og Middelhavsområdet.
